Regeringens proposition

1995/96:5

Lag om företagsrekonstruktion

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 5 oktober 1995

Ingvar[REDACTED_EFTERNAMN]

 Laila Freivalds

 (Justitiedepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås en lag om företagsrekonstruktion. Lagen

tillhandahåller ett nytt insolvensrättsligt förfarande - benämnt

företagsrekonstruktion - inom vars ram åtgärder kan vidtas för att rekonstruera

sådana företag i kris som bedöms ha utsikter till en fortsatt lönsam verksamhet.

 En företagsrekonstruktion kan innefatta såväl en rekonstruktion i sak av en

näringsidkares verksamhet som en finansiell rekonstruktion. Den kan alltså syfta

både till en förbättring av verksamhetens resultat och till en uppgörelse med

borgenärerna. En sådan uppgörelse kan ske genom en frivillig överenskommelse

eller med tillämpning av regler om offentligt ackord. Det föreslås att

ackordslagen upphävs och att bestämmelser om offentligt ackord i stället tas in

i lagen om företagsrekonstruktion.

 Under den tid som en företagsrekonstruktion pågår har näringsidkaren i princip

ett skydd mot exekutiva åtgärder från borgenärernas sida och mot att

avtalsmotparter häver ingångna avtal. När en domstol beslutar om

företagsrekonstruktion skall den samtidigt utse en rekonstruktör. Dennes uppgift

är att dels utreda näringsidkarens problem, dels ge förslag till hur problemen

skall lösas.

 För att underlätta rekonstruktionen, bl.a. genom att göra det lättare för

näringsidkaren att få ny kredit, föreslås också att fordringar som uppstår under

företagsrekonstruktionen skall få bästa allmänna förmånsrätt. Vissa andra

förändringar föreslås också i förmånsrättslagen.

 I propositionen föreslås vidare att fysiska personer som är näringsidkare

skall kunna beviljas skuldsanering, om det finns särskilda skäl med hänsyn till

näringsverksamhetens ringa omfattning och enkla beskaffenhet.

 Lagen om företagsrekonstruktion och övriga lagändringar föreslås träda i kraft

den 1 februari 1996.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut................................ 6

2 Lagtext................................................... 7

 2.1 Förslag till lag om företagsrekonstruktion.......... 7

 2.2 Förslag till lag om ändring i äktenskapsbalken...... 24

 2.3 Förslag till lag om ändring i föräldrabalken........ 25

 2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1845:50 s.1) om handel

 med lösören, som köparen låter i säljarens vård kvarbliva 26

 2.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1927:77) om för-

 säkringsavtal....................................... 28

 2.6 Förslag till lag om ändring i förmånsrättslagen (1970:979) 30

 2.7 Förslag till lag om ändring i lagen (1995:302) om ändring i

 förmånsrättslagen (1970:979)........................ 35

 2.8 Förslag till lag om ändring i aktiebolagslagen (1975:1385) 36

 2.9 Förslag till lag om ändring i lagen (1982:188) om preskrip-

 tion av skattefordringar m.m........................ 38

 2.10 Förslag till lag om ändring i utsökningsregisterlagen (1986:-

 617)................................................ 39

 2.11 Förslag till lag om ändring i lagen (1995:307) om ändring i

 utsökningsregisterlagen (1986:617).................. 42

 2.12 Förslag till lag om ändring i konkurslagen (1987:672) 43

 2.13 Förslag till lag om ändring i köplagen (1990:931)... 46

 2.14 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:980) om handel med

 finansiella instrument.............................. 47

 2.15 Förslag till lag om ändring i lagen (1993:891) om indrivning

 av statliga fordringar m.m.......................... 48

 2.16 Förslag till lag om ändring i lagen (1993:892) om ackord

 rörande statliga fordringar m.m..................... 49

 2.17 Förslag till lag om ändring i skuldsaneringslagen (1994:334)

 50

3 Ärendet och dess beredning................................. 51

4 En särskild lag om företagsrekonstruktion.................. 53

 4.1 Behovet av en särskild lag om företagsrekonstruktion 53

 4.2 Huvuddragen i en ny lag om företagsrekonstruktion... 56

5 Beslut om företagsrekonstruktion........................... 60

 5.1 Den grundläggande ekonomiska förutsättningen........ 60

 5.2 Vilka gäldenärer bör omfattas av lagen?............. 63

 5.3 Vem skall kunna ansöka om företagsrekonstruktion?... 66

 5.4 Kraven på ansökningen och domstolens formella prövning 68

 5.5 Domstolens materiella prövning...................... 72

6 Rättsverkningar av att företagsrekonstruktion beslutas..... 74

 6.1 Hinder mot special- och generalexekution m.m........ 74

 6.2 Gäldenärens rådighet................................ 79

 6.3 Rätten till kvittning............................... 84

 6.4 Gäldenärens avtal................................... 85

 6.5 Återvinning under företagsrekonstruktion............ 96

7 Genomförande och avslutande av företagsrekonstruktionen....100

 7.1 Rekonstruktörens roll...............................100

 7.2 Bör en rekonstruktör kunna utses till förvaltare i en efter-

 följande konkurs?...................................105

 7.3 Borgenärernas roll m.m..............................107

 7.4 Upprättande av en rekonstruktionsplan...............112

 7.5 Ackord under företagsrekonstruktion.................114

 7.6 Avslutande av företagsrekonstruktion................119

8 Förmånsrättsordningen......................................122

 8.1 Allmänna utgångspunkter.............................122

 8.2 Ordningen mellan lönefordringar och fordringar med säkerhet i

 företagshypotek.....................................122

 8.3 Förmånsrätten för skatte- och avgiftsfordringar.....127

 8.4 Nytillkomna fordringar..............................130

 8.5 Förmånsrätt för revisorers arbete m.m...............137

 8.6 Efterställda fordringar.............................139

 8.7 Vissa andra frågor om förmånsrätt...................141

 8.7.1 Löneförmånsrätten bör vara kvar...............141

 8.7.2 Förmånsrätt för lönefordringar före företagsrekon-

 struktionen...................................142

 8.7.3 Tidigare genomförda ändringar i löneförmånsrätten och

 lönegarantin..................................144

 8.7.4 Andra ifrågasatta ändringar i förmånsrättsordningen151

9 Frågor med anknytning till förmånsrättsordningen...........154

 9.1 Bör kassa och banktillgodohavanden omfattas av företagshypo-

 tek?................................................154

 9.2 Bör företagshypotek omfatta den intecknade egendomen sådan

 den var när företagsrekonstruktion inleddes?........156

 9.3 Separationsrätt vid återtagandeförbehåll............160

 9.4 Återvinning av betalning av skatter och avgifter....161

10 Skuldsanering för vissa näringsidkare......................163

11 Ikraftträdande m.m.........................................169

12 Kostnadsmässiga konsekvenser...............................169

13 Författningskommentar......................................170

 13.1 Förslaget till lag om företagsrekonstruktion........170

 13.2 Förslaget till lag om ändring i äktenskapsbalken....222

 13.3 Förslaget till lag om ändring i föräldrabalken......223

 13.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1845:50 s.1) om handel

 med lösören, som köparen låter i säljarens vård kvarbliva224

 13.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1927:77) om försäk-

 ringsavtal..........................................225

 13.6 Förslaget till lag om ändring i förmånsrättslagen (1970:979)

 225

 13.7 Förslaget till lag om ändring i aktiebolagslagen (1975:1385)

 231

 13.8 Förslaget till lag om ändring i lagen (1982:188) om preskrip-

 tion av skattefordringar m.m........................232

 13.9 Förslaget till lag om ändring i utsökningsregisterlagen

 (1986:617)..........................................233

 13.10 Förslaget till lag om ändring i konkurslagen (1987:672)234

 13.11 Förslaget till lag om ändring i köplagen (1990:931).237

 13.12 Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:980) om handel

 med finansiella instrument..........................238

 13.13 Förslaget till lag om ändring i lagen (1993:891) om

 indrivning av statliga fordringar m.m...............239

 13.14 Förslaget till lag om ändring i lagen (1993:892) om ackord

 rörande statliga fordringar m.m.....................240

 13.15 Förslaget till lag om ändring i skuldsaneringslagen

 (1994:334) .........................................241

Bilaga 1 Sammanfattning......................................242

Bilaga 2 Insolvensutredningens författningsförslag...........257

Bilaga 3 Förteckning över remissinstanser som har yttrat sig över

 Insolvensutredningens slutbetänkande (SOU 1992:113)

 Lag om företagsrekonstruktion.......................302

Bilaga 4 De till Lagrådet den 1 september 1994 remitterade

 lagförslagen........................................303

Bilaga 5 Lagrådets yttrande den 8 maj 1995...................341

Bilaga 6 Lagförslaget i lagrådsremissen av den 27 april 1995.367

Bilaga 7 Lagrådets yttrande den 24 oktober 1994..............370

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 5 oktober 1995 . 372

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

 antar regeringens förslag till

 1. lag om företagsrekonstruktion,

 2. lag om ändring i äktenskapsbalken,

 3. lag om ändring i föräldrabalken,

 4. lag om ändring i lagen (1845:50 s. 1) om handel med lösören,somköparen

låter i säljarens vård kvarbliva,

 5. lag om ändring i lagen (1927:77) om försäkringsavtal,

 6. lag om ändring i förmånsrättslagen (1970:979),

 7. lag om ändring i lagen (1995:302) om ändring i förmånsrättslagen

(1970:979),

 8. lag om ändring i aktiebolagslagen (1975:1385),

 9. lag om ändring i i lagen (1982:188) om preskription av skattefordringar

m.m.,

 10. lag om ändring i utsökningsregisterlagen (1986:617),

 11. lag om ändring i lagen (1995:307) om ändring i utsökningsregisterlagen

(1986:617),

 12. lag om ändring i konkurslagen (1987:672),

 13. lag om ändring i köplagen (1990:931),

 14. lag om ändring i lagen (1991:980) om handel med finansiellainstrument

 15. lag om ändring i lagen (1993:891) om indrivning av statligafordringar

m.m.,

 16. lag om ändring i lagen (1993:892) om ackord rörande

 statliga fordringar m.m.

 17. lag om ändring i skuldsaneringslagen (1994:334)

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om företagsrekonstruktion

 Härigenom föreskrivs följande.

1 kap. Inledande bestämmelser

1 §

En näringsidkare som har betalningssvårigheter kan, enligt bestämmelserna i

denna lag, efter beslut av domstol få till stånd ett särskilt förfarande för att

rekonstruera sin verksamhet (företagsrekonstruktion).

2 §

Under en företagsrekonstruktion skall en av rätten utsedd rekonstruktör

undersöka om den verksamhet som gäldenären bedriver kan fortsättas helt eller

delvis och i så fall hur detta kan ske samt om det finns förutsättningar för

gäldenären att träffa en ekonomisk uppgörelse med sina borgenärer (ackord).

Rekonstruktören skall när han fullgör sitt uppdrag verka för att borgenärernas

intressen inte åsidosätts.

 Av 3 kap. 1 § framgår att förhandling om offentligt ackord kan äga rum under

en företagsrekonstruktion.

3 §

Bestämmelserna i denna lag om gäldenär gäller inte bankaktiebolag, sparbank,

central föreningsbank, kreditmarknadsbolag, understödsförening,

försäkringsbolag, värdepappersbolag, clearingsorganisation och

Värdepapperscentralen VPC Aktiebolag.

 Bestämmelserna avser inte heller sådana gäldenärer i vars verksamhet staten,

en kommun, ett landsting, ett kommunalförbund, en församling eller en kyrklig

samfällighet har ett bestämmande inflytande.

2 kap. Företagsrekonstruktion i allmänhet

Ansökan om företagsrekonstruktion

1 §

En ansökan om företagsrekonstruktion får göras av gäldenären eller av en

borgenär. Ansökan skall göras skriftligen hos den tingsrätt där gäldenären bör

svara i tvistemål som angår betalningsskyldighet i allmänhet.

Ansökningshandlingen skall vara egenhändigt undertecknad av sökanden eller

sökandens ombud.

 I ansökan skall sökanden ange och styrka de omständigheter som gör rätten

behörig, om de inte är kända.

2 §

Har en ansökan om företagsrekonstruktion gjorts hos en tingsrätt som inte är

behörig, skall rätten genast sända handlingarna i ärendet till den tingsrätt som

enligt vad dessa visar är behörig och underrätta sökanden. Ansökan skall anses

gjord, när handlingarna kom in till den förra tingsrätten.

3 §

En ansökan av gäldenären skall innehålla

 1. en kortfattad redogörelse för gäldenärens ekonomi och orsakerna till

betalningssvårigheterna,

 2. en borgenärsförteckning,

 3. en redogörelse för hur gäldenären avser att verksamheten skall bedrivas i

fortsättningen och en uppgörelse nås med borgenärerna, och

 4. ett förslag till rekonstruktör samt behövliga uppgifter om dennes

lämplighet för uppdraget.

4 §

En ansökan av en borgenär skall innehålla

 1. uppgift om borgenärens fordran på gäldenären,

 2. upplysningar om gäldenärens betalningssvårigheter, och

 3. ett förslag till rekonstruktör samt behövliga uppgifter om dennes lämplig-

het för uppdraget.

5 §

En ansökan skall avvisas, om den inte innehåller sådana uppgifter som krävs

enligt 1, 3 och 4 §§, och sökanden inte följer ett föreläggande att avhjälpa

bristen.

Förutsättningar för beslut om företagsrekonstruktion

6 §

En förutsättning för att beslut om företagsrekonstruktion skall meddelas är att

gäldenären vid tiden för ansökningen inte kan betala sina förfallna skulder.

 Beslut om företagsrekonstruktion får inte meddelas, om det saknas skälig

anledning att anta att syftet med företagsrekonstruktionen kan uppnås.

 En ansökan av en borgenär får bifallas endast om gäldenären har medgett

ansökan.

Prövning av ansökan om företagsrekonstruktion

7 §

Om gäldenärens ansökan tas upp, skall rätten genast pröva den, om inte annat

följer av 8 § andra stycket.

8 §

Om en borgenärs ansökan tas upp, skall rätten sätta ut ett sammanträde för

prövning av ansökan. Sammanträdet skall hållas inom två veckor från det att

ansökan kom in till rätten. Om det finns särskilda skäl, får det hållas senare,

dock senast inom sex veckor.

 Till sammanträdet skall parterna kallas. Gäldenären skall i kallelsen

föreläggas att senast vid sammanträdet yttra sig över ansökan. I kallelsen skall

även anges att sammanträdet kommer att ställas in, om gäldenären före

sammanträdet själv ansöker om företagsrekonstruktion eller skriftligen medger

borgenärens ansökan och rätten inte särskilt underrättar honom om att

sammanträdet ändå skall hållas. Parterna skall i kallelsen upplysas om

innehållet i 9 §.

 Kallelserna skall delges parterna. Därvid får beträffande gäldenären

delgivning enligt 12-15 §§ delgivningslagen (1970:428) inte ske.

 Gäldenären skall samtidigt med kallelsen delges de av borgenären ingivna

handlingarna.

9 §

Om flera ansökningar som avser samme gäldenär är anhängiga samtidigt och om en

annan ansökan bifalls än den som kom in först, skall det vad gäller frågor som

är beroende av tiden för ansökan anses som om beslutet om företagsrekonstruktion

har grundats på den ansökan som kom in först.

 En borgenärs ansökan förfaller om

 1. gäldenären skriftligen bestrider ansökan,

 2. gäldenären eller borgenären uteblir från det sammanträde som avses i 8 §,

eller

 3. gäldenären försätts i konkurs.

 Om ansökan förfaller före sammanträdet skall rätten ställa in sammanträdet och

underrätta parterna.

10 §

Om en ansökan bifalls, skall rätten samtidigt utse en rekonstruktör. Finns det

särskilda skäl får fler än en rekonstruktör utses.

 Rätten skall också bestämma tidpunkt för ett borgenärssammanträde inför

rätten. Sammanträdet skall äga rum inom tre veckor från beslutet om

företagsrekonstruktion eller den längre tid efter beslutet som är oundgängligen

nödvändig.

Rekonstruktören och dennes uppgifter

11 §

En rekonstruktör skall ha den särskilda insikt och erfarenhet som uppdraget

kräver, ha borgenärernas förtroende samt även i övrigt vara lämplig för

uppdraget.

 Den som är anställd vid domstol eller kronofogdemyndighet får inte vara

rekonstruktör.

 En rekonstruktör som inte är lämplig eller av någon annan orsak bör skiljas

från uppdraget skall entledigas av rätten. Frågor om entledigande tas upp på

begäran av rekonstruktören, en borgenär eller gäldenären.

12 §

Rekonstruktören skall när han fullgör de uppgifter som anges i 1 kap. 2 §

undersöka gäldenärens ekonomiska ställning och i samråd med gäldenären upprätta

en plan som redovisar hur syftet med företagsrekonstruktionen skall uppnås

(rekonstruktionsplan). Planen skall tillställas rätten och borgenärerna.

 Rekonstruktören får anlita sakkunnigt biträde.

 Att rekonstruktören får väcka talan om återvinning framgår av 3 kap.

 6 §.

13 §

Rekonstruktören skall inom en vecka från beslutet om företagsrekonstruktion

underrätta samtliga kända borgenärer om beslutet.

 Till underrättelsen skall fogas

 1. en preliminär förteckning över gäldenärens tillgångar och skulder,

 2. gäldenärens senaste balansräkning och de ytterligare upplysningar som

behövs om hans ekonomiska ställning,

 3. uppgift om orsakerna till betalningssvårigheterna och om hur verksamheten

kan rekonstrueras, och

 4. upplysning om den tidpunkt för borgenärssammanträde som bestämts enligt 10

§ andra stycket.

 Om antalet borgenärer med fordringar utan förmånsrätt är mycket stort, får

underrättelser till dessa borgenärer ersättas av ett tillkännagivande genom

kungörelse. En sådan kungörelse skall innehålla upplysning om beslutet om

företagsrekonstruktion och om tidpunkten för borgenärssammanträdet.

Gäldenärens skyldigheter

14 §

Gäldenären är skyldig att lämna rekonstruktören alla upplysningar om sina

ekonomiska förhållanden som är av betydelse för rekonstruktionen av

verksamheten.

 Gäldenären skall följa rekonstruktörens anvisningar om hur verksamheten skall

bedrivas.

15 §

Gäldenären får inte utan rekonstruktörens samtycke

 1. betala skulder som uppkommit före beslutet om företagsrekonstruktion eller

ställa säkerhet för sådana skulder,

 2. åta sig nya förpliktelser, eller

 3. överlåta, pantsätta eller upplåta annan rätt till egendom av väsentlig

betydelse för gäldenärens verksamhet.

 Åsidosätter gäldenären vad som föreskrivs i första stycket inverkar detta inte

på rättshandlingens giltighet.

 Rekonstruktören får samtycka till en betalning som avses i första stycket 1

endast om det föreligger synnerliga skäl.

Borgenärsammanträde och borgenärskommitté

16 §

Vid borgenärssammanträdet skall borgenärerna beredas tillfälle att uttala sig i

frågan om företagsrekonstruktionen bör fortsätta.

 Om någon borgenär begär det, skall rätten vid sammanträdet bland borgenärerna

utse en borgenärskommitté. I kommittén får ingå högst tre personer. Om

gäldenären under det senast förflutna räkenskapsåret sysselsatt i genomsnitt

minst 25 arbetstagare, har de anställda rätt att därutöver utse en representant

i kommittén. Om det finns särskilda skäl får, rätten utse ytterligare personer

att ingå i borgenärskommittén.

 Rekonstruktören skall i väsentliga frågor samråda med borgenärskommittén, om

inte något hindrar det.

Exekutiva åtgärder under en företagsrekonstruktion

17 §

Under den tid företagsrekonstruktionen pågår får utmätning eller annan

verkställighet enligt utsökningsbalken inte äga rum mot gäldenären.

Verkställighet får dock ske för fordran för vilken borgenären har handpanträtt

eller retentionsrätt, eller för fordran som avser underhållsbidrag. Handräckning

enligt lagen (1978:599) om avbetalningsköp mellan näringsidkare m.fl. får inte

ske.

 Under företagsrekonstruktionen får inte heller meddelas beslut om kvarstad

eller betalningssäkring.

18 §

Om det finns särskilda skäl att befara att gäldenären vidtar eller underlåter

att vidta en viss åtgärd och därigenom sätter en borgenärs rätt i fara, får

rätten på borgenärens begäran besluta om lämplig åtgärd för att säkerställa

dennes rätt. Bestämmelserna i 17 § hindrar inte verkställighet av ett sådant

beslut.

19 §

I 2 kap. 10 a § konkurslagen (1987:672) finns föreskrifter om en borgenärs

ansökan om att gäldenären skall försättas i konkurs under pågående

företagsrekonstruktion.

Gäldenärens avtal

20 §

Har gäldenärens motpart före beslutet om företagsrekonstruktion fått rätt att

häva ett avtal på grund av inträffat eller befarat dröjsmål med betalning eller

annan prestation, får motparten efter beslutet inte häva avtalet på grund av

dröjsmålet, om gäldenären med rekonstruktörens samtycke inom skälig tid begär

att det skall fullföljas. Gäldenären skall på motpartens begäran inom skälig tid

ge besked om avtalet skall fullföljas.

 Skall ett avtal fullföljas enligt första stycket gäller följande.

 1. Är tiden för motpartens fullgörelse inne, skall gäldenären på motpartens

begäran fullgöra sina motsvarande prestationer eller, om anstånd har medgetts

beträffande vissa prestationer, ställa säkerhet för dem.

 2. Är tiden för motpartens fullgörelse inte inne, har motparten rätt att

erhålla säkerhet för gäldenärens framtida prestationer i den mån det av särskild

anledning är nödvändigt för att skydda honom mot förlust.

 Om gäldenären inte lämnar besked enligt första stycket andra meningen eller

inte fullgör sina skyldigheter enligt andra stycket, får motparten häva avtalet.

 Ett avtalsvillkor som inskränker gäldenärens rätt enligt första och andra

styckena är ogiltigt.

 Om återtagande av vara som överlämnats till gäldenären sedan ansökan gjorts om

företagsrekonstruktion finns föreskrifter i 63 § fjärde stycket köplagen

(1990:931).

 Vad som sägs i denna paragraf gäller inte för anställningsavtal.

Kvittning

21 §

Den som hade en fordran hos gäldenären när ansökan om företagsrekonstruktion

gjordes får, även om fordringen inte är förfallen till betalning, använda den

till kvittning mot fordran som gäldenären då hade mot honom. Detta gäller dock

inte, om kvittning är utesluten på grund av någon av fordringarnas beskaffenhet

eller undantagen enligt vad som sägs nedan.

 Om en fordran mot gäldenären har förvärvats genom överlåtelse från tredje man

senare än tre månader före ansökan om företagsrekonstruktion, får den inte

användas till kvittning mot en fordran som gäldenären hade när borgenären

förvärvade sin fordran. I fråga om dödsbo räknas tiden dock från ansökan om

boets avträdande till förvaltning av boutredningsman, under förutsättning att en

ansökan om företagsrekonstruktion följt inom tre månader från det att en

boutredningsman förordnats. Sådant förbud gäller också, om en fordran mot

gäldenären har förvärvats tidigare genom sådant fång och borgenären då hade

skälig anledning anta att gäldenären var på obestånd.

 En borgenär, som har satt sig i skuld till gäldenären under sådana

omständigheter att det är att jämställa med betalning med annat än sedvanliga

betalningsmedel, får inte kvitta, i den mån sådan betalning hade kunnat bli

föremål för återvinning enligt 3 kap. 5-7 §§.

 En fordran på ersättning som tillkommer en borgensman eller annan med

anledning av en förpliktelse som han infriat (regressfordran) anses vid

tillämpning av vad som sägs ovan ha förvärvats när hans förpliktelse grundades.

 Överlåter gäldenären sedan ansökan om företagsrekonstruktion gjorts en fordran

så att en borgenär därigenom förlorar rätt till kvittning, skall han ersätta

borgenären för detta.

3 kap. Offentligt ackord under företagsrekonstruktion

1 §

Rätten kan i ett ärende om företagsrekonstruktion på begäran av gäldenären

besluta om förhandling om offentligt ackord (ackordsförhandling).

Villkor för offentligt ackord

2 §

Ett offentligt ackord får avse att fordringar som tillkommer de borgenärer som

enligt 3 § får delta i ackordsförhandlingen sätts ned och betalas på närmare

angivet sätt. Ackordet skall ge alla likaberättigade borgenärer lika rätt och

minst tjugofem procent av fordringarnas belopp, om inte lägre ackordsprocent

godkänns av samtliga kända borgenärer som skulle omfattas av ackordet eller det

finns särskilda skäl för lägre procent. Föreskriven minsta utdelning skall

betalas inom ett år efter det att ackordet har fastställts, om inte samtliga

nämnda borgenärer godkänner längre betalningstid.

 Utan hinder av första stycket får ett offentligt ackord innehålla villkor att

borgenärerna får full betalning intill visst belopp, om avvikelsen kan anses

skälig med hänsyn till omfattningen av boet och övriga omständigheter. En

avvikelse till nackdel för viss borgenär får också äga rum, om han har medgett

det.

 Ett ackord får även avse att gäldenären endast får anstånd med betalningen

eller annan särskild eftergift. Därvid tillämpas första och andra styckena.

Borgenärer vid offentligt ackord

3 §

I ackordsförhandling deltar endast borgenärer vilkas fordringar uppkommit före

ansökan om företagsrekonstruktion. En borgenär som kan få täckning för sin

fordran genom kvittning eller vars fordran är förenad med förmånsrätt deltar

inte i förhandlingen. En borgenär som enligt fordringsavtalet har rätt till

betalning först efter övriga borgenärer, deltar inte heller i förhandlingen om

inte övriga borgenärer som deltar i förhandlingen medger det.

 Om en borgenär helt eller delvis avstår från kvittningsrätt eller förmånsrätt,

deltar han i förhandlingen i motsvarande mån. Kan en borgenärs fordran endast

till viss del täckas genom kvittning eller understiger värdet av den egendom i

vilken en borgenär har särskild förmånsrätt hans fordran, deltar han med

återstående del av fordringen.

 Innehåller ackordsförslaget en bestämmelse att borgenärer som inte har

förmånsrätt skall få full betalning intill ett visst belopp, skall deras

fordringar i ackordsförfarandet anses som förmånsberättigade i motsvarande mån.

 En borgenär får delta i förhandlingen, även om hans fordran inte är förfallen

till betalning eller den är beroende av särskilt villkor.

 Med borgenärer som har förmånsrätt likställs en borgenär som till säkerhet för

sin fordran har gjort förbehåll om återtaganderätt.

Borgenärsmajoritet vid offentligt ackord

4 §

Ett ackordsförslag som ger minst femtio procent av fordringsbeloppen skall anses

antaget av borgenärerna, om tre femtedelar av de röstande har godtagit förslaget

och deras fordringar uppgår till tre femtedelar av de röstberättigande

fordringarnas sammanlagda belopp. Är ackordsprocenten lägre, skall ackordsför-

slaget anses antaget, om tre fjärdedelar av de röstande har enats om förslaget

och deras fordringar uppgår till tre fjärdedelar av de röstberättigande

fordringarnas sammanlagda belopp.

Återvinning under företagsrekonstruktionen

5 §

Sedan beslut meddelats om företagsrekonstruktion tillämpas bestämmelserna i

konkurslagen (1987:672) om återvinning i konkurs, om offentligt ackord

fastställs.

 Söks återvinning av förmånsrätt eller betalning som vunnits genom utmätning,

får rätten besluta att fortsatt verkställighet i utsökningsmålet tills vidare

inte får äga rum.

6 §

Talan om återvinning väcks av rekonstruktören eller av en borgenär vars fordran

skulle omfattas av ett offentligt ackord. Talan skall väckas före det borgenärs-

sammanträde som avses i 13 § och får inte slutligt prövas innan frågan om

offentligt ackord har blivit avgjord. En borgenär som vill väcka talan skall

underrätta rekonstruktören. Om så inte har skett, får hans talan inte tas upp

till prövning.

 Upphör företagsrekonstruktionen utan att offentligt ackord har kommit till

stånd och försätts inte gäldenären i konkurs efter ansökan som gjorts inom tre

veckor från det att företagsrekonstruktionen upphörde, skall den väckta

återvinningstalan avvisas.

7 §

Vad som vinns genom återvinningstalan skall, sedan kärandens kostnader har

ersatts, tillkomma de borgenärer som omfattas av det offentliga ackordet. En

svarande som med anledning av kärandens talan kan få en fordran mot gäldenären

deltar med fordringen i ackordsförhandlingen och har rätt att avräkna den

utdelning som tillkommer honom på vad han annars skulle ha betalat.

 Om det i återvinningsmålet påkallas av en borgenär som omfattas av det

offentliga ackordet eller av gäldenären, kan rätten föreskriva särskild förvalt-

ning av det som enligt första stycket skall tillkomma borgenärerna. Egendom som

har satts under sådan förvaltning får utmätas endast om ackordet har förfallit.

Verkan av offentligt ackord

8 §

 Ett fastställt ackord är bindande för alla borgenärer, såväl kända som okända,

som enligt 3 § hade rätt att delta i ackordsförhandlingen.

 En borgenär som enligt fordringsavtalet har rätt till betalning först efter

övriga borgenärer förlorar sin rätt till betalning av gäldenären, om inte alla

borgenärer som enligt 3 § hade rätt att delta i ackordsförhandlingen tillgodoses

fullt ut genom ackordet.

 En borgenär med förmånsrätt i viss egendom är bunden av ackordet i fråga om

belopp som inte kan tas ut ur egendomen.

9 §

En borgenär som har godkänt ett ackordsförslag förlorar inte genom godkännandet

sin rätt mot borgensmän eller andra som förutom gäldenären svarar för fordring-

en.

En begäran om ackordsförhandling

10 §

 En begäran om ackordsförhandling skall göras skriftligen. Skrivelsen skall

innehålla ett ackordsförslag som anger hur mycket gäldenären bjuder i betalning

och när betalningen skall ske samt om säkerhet har ställts för ackordet och vad

den i så fall består av.

 Till skrivelsen skall fogas en förteckning över boets tillgångar och skulder

som har upprättats av rekonstruktören enligt 14 § tidigast tre månader innan

ansökan om ackordsförhandling gjordes samt den senaste balansräkningen.

11 §

Till en begäran om ackordsförhandling skall även fogas

 1. en berättelse av rekonstruktören som anger boets tillstånd och orsakerna

till gäldenärens betalningssvårigheter och innehåller en översikt över till-

gångar och skulder, uppgift om den utdelning som kan påräknas i en konkurs samt

upplysning om egendom har frångått gäldenären under sådana förhållanden att den

kan bli föremål för återvinning, när det finns skälig anledning anta att

gäldenären har gjort sig skyldig till brott mot sina borgenärer och i så fall

grunden därför samt hur gäldenären har fullgjort sin bokföringsskyldighet,

 2. ett yttrande av rekonstruktören om huruvida han anser att ackordsförslaget

bör antas av borgenärerna,

 3. ett intyg av rekonstruktören att borgenärer som till antalet utgör minst

två femtedelar av de i bouppteckningen upptagna borgenärer vilkas fordringar

skulle omfattas av ackordet och som tillsammans innehar minst två femtedelar av

dessa fordringars sammanlagda belopp har förklarat sig anse ackordet antagbart,

 4. ett bevis att ackordsförslaget samt rekonstruktörens berättelse och

yttrande har sänts till alla borgenärer som tas upp i bouppteckningen,

 5. förskott, med belopp som regeringen föreskriver, på kostnaden för ackords-

frågans handläggning hos rätten samt av rätten godkänd säkerhet för vad som inte

täcks av förskottet.

 De handlingar och uppgifter som anges i första stycket och i 10 § behöver inte

ges in, i den mån de redan har tillställts rätten och borgenärerna i ärendet.

12 §

En begäran om ackordsförhandling skall avvisas, om den inte uppfyller de krav

som anges i 10 och 11 §§ och gäldenären inte följer ett föreläggande att

avhjälpa bristen.

Beslut om ackordsförhandling

13 §

Om begäran om ackordsförhandling tas upp, skall rätten genast meddela beslut om

ackordsförhandling. Samtidigt skall rätten

 1. bestämma tidpunkt för ett sammanträde med borgenärerna inför rätten,

 2. kalla gäldenären, rekonstruktören och borgenärerna till sammanträdet, och

 3. kungöra beslutet i Post- och Inrikes Tidningar och i övrigt på det sätt som

regeringen föreskriver.

Bouppteckning

14 §

I den bouppteckning som avses i 10 § andra stycket 1 skall tillgångarna tas upp

till noggrant uppskattade värden. Om möjligt skall även lämnas specificerad

uppgift om de värden som i bokföringshandlingarna har åsatts tillgångarna eller,

när sådan värdering inte har gjorts, om anskaffningskostnaden. Bouppteckningen

skall vidare innehålla uppgift om varje borgenärs namn och postadress.

 Ränta på en borgenärs fordran skall inte beräknas längre än till dagen för

ansökan om företagsrekonstruktion. Fordran i utländskt myntslag skall beräknas

efter den kurs som gällde nämnda dag.

 Har en borgenär förmånsrätt, skall det anges jämte grunden till det.

 Förekommer anmärkning mot fordran eller bedöms värdet av egendom, vari en

borgenär har särskild förmånsrätt, understiga hans fordran, skall det anges.

Senare anmälda fordringar

15 §

Vill någon delta i ackordsförhandlingen med en fordran som inte har upptagits i

bouppteckningen och inte heller senare blivit känd, bör han skriftligen anmäla

fordringen hos rekonstruktören senast en vecka före det borgenärssammanträde som

avses i 13 §. Anmäls en fordran senare, får det inte föranleda att borgenärernas

prövning av ackordsförslaget skjuts upp.

Anmärkningar mot fordran som omfattas av ackordet

16 §

Om gäldenären eller en borgenär vill framställa anmärkning mot en fordran som

skulle omfattas av ackordet, skall han göra det skriftligen hos rekonstruktören

i så god tid som möjligt och i vart fall före omröstningen vid borgenärs-

sammanträdet under ackordsförhandlingen.

 Finner rekonstruktören anledning till anmärkning mot en fordran som skulle

omfattas av ackordet eller framställer gäldenären eller en borgenär sådan

anmärkning hos rekonstruktören, skall denne skyndsamt underrätta den borgenär

vars fordran avses med anmärkningen. Detsamma gäller, när värdet av egendom vari

borgenär har särskild förmånsrätt bedöms understiga fordringen.

Borgenärssammanträde

17 §

Borgenärssammanträdet under ackordsförhandlingen skall hållas tidigast tre och

senast fem veckor efter beslutet om denna.

 Gäldenären bör inställa sig personligen vid borgenärssammanträdet. Han skall

därvid lämna rätten, rekonstruktören och borgenärerna de upplysningar om boet

som de begär. Kan gäldenären inte infinna sig personligen, bör han ställa ombud.

Har edgång begärts enligt 18 §, skall gäldenären inställa sig personligen,

såvida denne inte redan har avlagt eden inför någon annan tingsrätt.

 Rekonstruktören skall tillhandahålla en förteckning över de borgenärer som har

rätt att delta i omröstning i ackordsfrågan, med uppgift om de fordringsbelopp

för vilka rösträtt får utövas. I förteckningen skall även antecknas anmärkning

som har framställts mot en borgenärs fordran.

18 §

På begäran av en borgenär skall gäldenären vid borgenärssammanträdet avlägga

bouppteckningsed. Han skall därvid göra de tillägg till eller ändringar i

bouppteckningen som han anser behövas och med ed betyga att bouppteckningen med

gjorda tillägg eller ändringar är riktig, så att det inte enligt hans vetskap

har oriktigt utelämnats eller upptagits någon tillgång eller skuld.

 Är gäldenären en juridisk person och finns flera ställföreträdare, behöver

bouppteckningsed inte avläggas av en sådan ställföreträdare vars edgång måste

antas sakna betydelse för utredningen av gäldenärens ekonomiska ställning.

 När det finns anledning till det, får rätten besluta att gäldenären skall

avlägga eden inför någon annan tingsrätt. Är gäldenären sjuk, får eden avläggas

där han vistas.

 Vägrar gäldenären att avlägga ed, förfaller beslutet om ackordsförhandling, om

det inte finns synnerliga skäl för att ackordsförhandlingen skall fortsättas.

19 §

Om både en borgenär och en borgensman eller någon annan som förutom gäldenären

ansvarar för borgenärens fordran vill rösta för denna, har de tillsammans en

röst, vilken beräknas efter borgenärens fordran. Kan de inte enas, gäller

borgenärens mening, om inte de andra löser ut honom eller ställer betryggande

säkerhet för fordringen.

20 §

Vid borgenärssammanträdet skall borgenärerna rösta om ackordsförslaget.

 En anmärkning som har framställts mot en fordran utgör inte hinder mot att

borgenären deltar med fordringen i omröstningen. Är utgången av omröstningen

beroende av om fordringen skall beaktas eller inte, skall rätten vid samman-

trädet utreda tvistefrågan och söka åstadkomma en förlikning. De närvarande får

med bindande verkan för dem som har uteblivit medge att en anmärkning förfaller

eller inskränks eller uppdra åt rekonstruktören att ingå förlikning med borge-

nären. Kan förlikning inte träffas, skall frågan handläggas enligt vad som sägs

i 23 § första stycket för bestämmande av omröstningens utgång.

 En förlikning angående framställd anmärkning får inte ingås i annan ordning än

som anges i andra stycket utan samtycke av alla vilkas rätt är beroende av

förlikningen.

 Vid omröstning tillämpas 14 § andra stycket.

21 §

Gäldenären får inte återta eller ändra ackordsförslaget utan medgivande av

rätten. Yrkande härom skall framställas senast vid borgenärssammanträdet innan

omröstning sker.

 Har ändring av ackordsförslaget medgetts, får prövningen av förslaget skjutas

upp till fortsatt sammanträde inom tre veckor. Om ändringen inte medför att

förslaget blir sämre för borgenärerna, får prövningen dock skjutas upp endast om

det finns särskilda skäl.

22 §

Om rätten i annat fall än som avses i 21 § andra stycket finner att det finns

särskilda skäl för att skjuta upp borgenärernas prövning av ackordsförslaget,

får rätten besluta om uppskov till fortsatt sammanträde inom tre veckor.

Fastställelse av offentligt ackord

23 §

Har ackordsförslaget antagits vid borgenärssammanträdet men finns det enligt 25

§ anledning att inte fastställa ackordet, skall ackordsfrågan prövas av rätten

vid en förhandling. Detsamma gäller, om det vid sammanträdet inte kan avgöras om

förslaget har antagits eller förkastats av borgenärerna.

 Om ackordsfrågan inte skall prövas vid en förhandling, skall rätten fastställa

ackordet.

 Beslut i ackordsfrågan skall meddelas inom en vecka efter förhandlingen, om

inte längre tid är nödvändig på grund av särskilda omständigheter.

24 §

Är utgången av omröstningen över ackordsförslaget beroende av om kvarstående

anmärkningar godkänns eller inte och finns det i övrigt skäl att fastställa

ackordet, skall rätten först pröva anmärkningarna eller så många av dem att

utgången av omröstningen blir densamma, vare sig övriga anmärkningar godkänns

eller inte.

25 §

Ett ackord får inte fastställas om

 1. ärendet inte har handlagts på föreskrivet sätt och felet kan ha inverkat på

ackordsfrågans utgång,

 2. ackordet inte uppfyller villkoren i 2 §,

 3. det finns skälig anledning anta att gäldenären i hemlighet har gynnat någon

borgenär för att inverka på ackordsfrågan eller att något annat svek har ägt rum

vid ackordet eller

 4. ackordet uppenbart är till skada för borgenärerna.

 Även om första stycket inte är tillämpligt, får rätten efter omständigheterna

vägra att fastställa ackordet, om en borgenär eller en borgensman eller någon

annan som förutom gäldenären svarar för fordringen har bestritt fastställelse på

grund av att det inte finns betryggande säkerhet för ackordets fullgörande, att

ackordet är till skada för borgenärerna eller att ackordet av någon annan

särskild anledning inte bör medges.

 Vägras fastställelse enligt första stycket 1 och är förslaget inte förkastat

av borgenärerna eller förfallet, skall borgenärerna på nytt pröva ackords-

förslaget och ett sammanträde sättas ut för detta.

Tillsyn

26 §

På begäran av en borgenär vars fordran omfattas av ackordet kan rätten, om det

finns skäl till det, förordna rekonstruktören eller någon annan lämplig person

att utöva tillsyn över att gäldenären fullgör sina åtaganden enligt ackordet. Om

det behövs, skall även en ersättare för tillsynsmannen förordnas.

 Gäldenären skall ge tillsynsmannen de uppgifter som denne begär och följa de

anvisningar som tillsynsmannen lämnar.

 I fråga om entledigande av tillsynsman tillämpas bestämmelserna om

entledigande av rekonstruktör i 2 kap. 11 § tredje stycket.

Förverkande av offentligt ackord

27 §

På ansökan av en borgenär vars fordran omfattas av ackordet kan rätten förklara

att den eftergift som genom ackordet har medgetts gäldenären har förfallit, om

gäldenären har

 1. gjort sig skyldig till oredlighet mot borgenärer eller i hemlighet har

gynnat någon borgenär för att inverka på ackordsfrågans avgörande,

 2. åsidosatt vad som åligger honom enligt 26 § andra stycket eller

 3. på något annat sätt uppenbart försummat sina åtaganden enligt ackordet.

 Förlikning är inte tillåten i en fråga som avses i första stycket.

 Även om den eftergift som har medgetts gäldenären förklarats förfallen, får

borgenärerna göra ackordet i övrigt gällande mot gäldenären eller mot den som

har gått i borgen för ackordet.

4 kap. Övriga bestämmelser

Handläggningen av ärenden om företagsrekonstruktion

1 §

Om inte annat föreskrivs, gäller för rättens handläggning enligt denna lag lagen

(1946:807) om handläggning av domstolsärenden.

 Vid handläggning enligt 3 kap. tillämpas dock rättegångsbalkens bestämmelser

om handläggningen av tvistemål.

2 §

En sådan förhandling som avses i 3 kap. 23 § första stycket skall äga rum så

snart som möjligt. Vid förhandlingen tillämpas bestämmelserna i rättegångsbalken

om huvudförhandling i tvistemål. Om rekonstruktören, gäldenären eller en

borgenär uteblir från förhandlingen, hindrar det inte att ackordsfrågan prövas

och avgörs.

 Rättens avgörande sker genom beslut.

3 §

En tingsrätt består vid handläggningen av ett ärende enligt denna lag av en

lagfaren domare. Vid en förhandling får dock rätten bestå av tre lagfarna

domare, om det finns särskilda skäl.

4 §

Bevis eller fullmakt som visar att den som i egenskap av ställföreträdare eller

ombud företräder en borgenär är behörig behöver visas upp endast om det finns

särskilda skäl.

Kostnader för företagsrekonstruktionen

5 §

Rekonstruktören har rätt till ersättning för arbete och för de utlägg som

uppdraget har krävt. Arvodet får inte bestämmas till ett högre belopp än som med

hänsyn till det arbete som uppdraget har krävt, den omsorg och skicklighet

varmed det har utförts samt näringsverksamhetens omfattning kan anses utgöra

skälig ersättning för uppdraget.

 Rekonstruktörens rätt till ersättning skall, på begäran av rekonstruktören

eller gäldenären, prövas av rätten. Så länge ett ackord inte fullgjorts får

också en borgenär vars fordran omfattas av ackordet begära en sådan prövning.

6 §

I fråga om ersättning till en tillsynsman tillämpas bestämmelserna i 5 §.

7 §

Kostnaderna för handläggningen hos rätten liksom de ersättningar som avses i 5

och 6 §§ skall betalas av gäldenären.

Företagsrekonstruktionens upphörande

8 §

Rätten skall besluta att företagsrekonstruktionen skall upphöra, om

 1. sådana åtgärder vidtagits att syftet med företagsrekonstruktionen kan anses

uppnått,

 2. gäldenären begär det och beslut om ackordsförhandling inte har meddelats,

 3. gäldenären utan laga förfall uteblir från det borgenärssammanträde som

anges i 2 kap. 10 § andra stycket,

 4. rekonstruktören eller en borgenär begär det och syftet med

företagsrekonstruktionen inte kan antas bli uppnått, eller

 5. det i annat fall finns särskilda skäl för att företagsrekonstruktionen bör

upphöra.

 Om gäldenären försätts i konkurs upphör företagsrekonstruktionen.

9 §

I annat fall än som avses i 8 skall rätten, när tre månader förflutit från dagen

för beslutet om företagsrekonstruktion, besluta att företagsrekonstruktionen

skall upphöra.

 Om det finns särskilda skäl kan dock rätten, efter begäran av gäldenären inom

den i första stycket angivna tiden, medge att företagsrekonstruktionen får pågå

under ytterligare högst tre månader. Om det finns synnerliga skäl, kan rätten

under motsvarande förutsättning förlänga tiden med ytterligare högst tre månader

i taget. Företagsrekonstruktionen får dock inte pågå under längre tid än

sammanlagt ett år, om inte ackordsförhandling har beslutats.

10 §

Innan rätten fattar beslut enligt 8 § första stycket eller 9 § andra stycket

skall gäldenären, rekonstruktören och de borgenärer som infunnit sig till

borgenärssammanträde som avses i 2 kap. 10 § andra stycket ges tillfälle att

yttra sig. Om en borgenärskommitté har utsetts, skall även de som ingår i denna

ges tillfälle att yttra sig.

Överklagande m.m.

11 §

Beslut om företagsrekonstruktion och om ackordsförhandling samt beslut att

företagsrekonstruktionen skall upphöra skall tillämpas omedelbart, om inte annat

bestämts av rätten. Detsamma gäller beslut att utse eller entlediga

rekonstruktör.

12 §

Rättens beslut enligt denna lag får överklagas för sig. Detta gäller dock inte

beslut i en fråga som avses i 3 kap. 21 § första stycket eller 24 § eller

beträffande sådan ny prövning som avses i 3 kap. 25 § tredje stycket.

 I fråga om beslut om ackordsförhandling räknas klagotiden från den dag då

kungörelsen om beslutet var införd i Post- och Inrikes Tidningar.

Skadestånd

13 §

Om en borgenärs ansökan om företagsrekonstruktion inte bifalls och om borgenären

när han gav in sin ansökan saknade skälig anledning anta att gäldenären hade

sådana betalningssvårigheter som avses i 2 kap 6 § första stycket, skall

borgenären ersätta gäldenären den skada som skäligen kan anses ha orsakats denne

genom ansökningen och dess handläggning.

 Talan om skadestånd enligt första stycket skall väckas vid den tingsrätt där

ärendet om företagsrekonstruktion är eller har varit anhängigt.

Straff m.m.

14 §

En borgenär som för sin röst vid ett borgenärssammanträde enligt 3 kap. har

betingat sig någon särskild förmån av gäldenären döms till böter eller fängelse

i högst ett år.

15 §

Åtal mot en gäldenär för brott mot borgenärer och åtal mot en borgenär för brott

som avses i 14 § får väckas vid den tingsrätt där ärendet om företags-

rekonstruktion är eller har varit anhängigt.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 februari 1996, då ackordslagen (1970:847)

skall upphöra att gälla.

 2. När god man har förordnats enligt ackordslagen (1970:847) före ikraftträ-

dandet, gäller dock ackordslagen i stället för denna lag.

2.2 Förslag till lag om ändring i äktenskapsbalken

 Härigenom föreskrivs att 6 kap. 10 § äktenskapsbalken skall ha följande ly-

delse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 6 kap.

 10 §

 Rätten att kräva ut ett fastställt underhållsbidrag upphör tre år efter den

förfallodag som ursprungligen gällde.

 Har utmätning för underhållsbidraget skett före den tidpunkt som anges i

första stycket eller har den bidragsskyldige försatts i konkurs på grund av en

ansökan som har gjorts före denna tidpunkt, får betalning för fordringen även

därefter tas ut ur den utmätta egendomen eller erhållas i konkursen.

--------------------------------------------------------------------

 Har ansökan om förordnande av Har ansökan om företagsrekon-

god man enligt ackordslagen struktion enligt lagen

(1970:847) gjorts före den tid- (1995:000) om företagsrekon-

punkt som anges i första styck- struktion gjorts före den tid-

et, får underhållsbidraget krävas punkt som anges i första

ut inom tre månader från det att stycket, får underhållsbidraget

verkan av förordnandet om god krävas ut inom tre månader från

man förföll eller, när förhandling det att beslut om företagsrekon-

om offentligt ackord har följt, struktionens upphörande med-

ackordsfrågan avgjordes. Om delades. Om ackord kommer till

ackord kommer till stånd, får stånd, får fordringen krävas ut

fordringen krävas ut inom tre inom tre månader från det att

månader från det att ackordet ackordet skulle ha fullgjorts.

skulle ha fullgjorts. Har Har utmätning för underhålls-

utmätning för underhållsbidraget bidraget skett eller konkurs-

skett eller konkursansökan ansökan gjorts inom den tid som

gjorts inom den tid som nu har nu har angetts, gäller andra

angetts, gäller andra stycket. stycket.

 Avtal som strider mot denna paragraf är ogiltiga.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 februari 1996.

 2. Har god man förordnats enligt ackordslagen (1970:847) före ikraftträdandet,

gäller dock äldre bestämmelser.

2.3 Förslag till lag om ändring i föräldrabalken

 Härigenom föreskrivs att 7 kap. 9 § föräldrabalken1 skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 7 kap.

 9 §

 Rätten att kräva ut fastställt underhållsbidrag går förlorad fem år efter den

ursprungligen gällande förfallodagen, om inte annat följer av andra eller tredje

stycket.

 Har utmätning för underhållsbidraget skett före den tidpunkt som anges i

första stycket eller har den bidragsskyldige blivit försatt i konkurs på grund

av ansökan som har gjorts före denna tidpunkt, får betalning för fordringen tas

ut ur den utmätta egendomen eller erhållas i konkursen även därefter.

--------------------------------------------------------------------

 Har före den tidpunkt som Har före den tidpunkt som

anges i första stycket ansökan anges i första stycket ansökan

gjorts om förordnande av god gjorts om företagsrekonstruktion

man enligt ackordslagen enligt lagen (1995:000) om före-

(1970:847), får underhållsbid- tagsrekonstruktion, får under-

raget krävas ut inom tre månader hållsbidraget krävas ut inom tre

från det att verkan av godmans- månader från det att beslut om

förordnandet förföll eller, när företagsrekonstruktionens upphör-

förhandling om offentligt ac- ande meddelades. Kommer ackord

kord har följt, ackordsfrågan till stånd, får fordringen krävas

avgjordes. Kommer ackord till ut inom tre månader från det att

stånd, får fordringen krävas ut ackordet skulle ha fullgjorts.

inom tre månader från det att Har utmätning skett för

ackordet skulle ha fullgjorts. underhållsbidraget eller kon-

Har utmätning för underhålls- kursansökan gjorts inom tid som

bidraget eller konkursansökan nu har angetts, gäller vad som

gjorts inom tid som nu har föreskrivs i andra stycket.

angetts, gäller vad som före-

skrivs i andra stycket.

 Avtal i strid mot denna paragraf är ogiltigt.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 februari 1996.

 2. Har god man förordnats enligt ackordslagen (1970:847) före ikraftträdandet

gäller dock äldre bestämmelser.

**FOOTNOTES**

1 Balken omtryckt 1995:974.

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1845:50 s.1) om handel med lösören,

som köparen låter i säljarens vård kvarbliva

 Härigenom föreskrivs att 3 § lagen (1845:50 s.1) om handel med lösören, som

köparen låter i säljarens vård kvarbliva skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 3 §1

--------------------------------------------------------------------

 Är köpeavhandling så upprättad Är köpeavhandling så upprättad

och behandlad, som i 1 § sägs, och behandlad, som i 1 § sägs,

men inträffar utmätning inom men inträffar utmätning inom

trettio dagar efter det trettio dagar efter det avhand-

avhandlingen inför rätten före- lingen inför rätten företeddes,

teddes, eller försätts säljaren i eller försätts säljaren i konkurs

konkurs efter ansökning, som efter ansökning, som gjorts inom

gjorts inom sagda tid, är den sagda tid, är den sålda egendomen

sålda egendomen ej fredad från ej fredad från att utmätas eller

att utmätas eller att räknas att räknas till konkursboet.

till konkursboet. Detsamma Detsamma gäller när ansökan om

gäller, när ansökan om förordnande företagsrekonstruktion enligt

av god man enligt ackordslagen lagen (1995:000) om

(1970:847) gjorts inom nämnda företagsrekonstruktion gjorts

tid och konkurs följt på ansökan, inom nämnda tid och konkurs följt

som gjorts inom tre veckor från på ansökan som gjorts under

det att verkan av godmansför- företagsrekonstruktionen eller

ordnandet förföll eller, när inom tre veckor från det att

förhandling om offentligt rätten beslutat att före-

ackord följt, ackordsfrågan tagsrekonstruktionen skall upp-

avgjordes. Görs efter utgången höra. Görs efter utgången av den i

av den i första punkten angivna första punkten angivna tiden jäv

tiden jäv mot köpeavhandling, mot köpeavhandling, vilken är så

vilken är så upprättad och upprättad och behandlad, som

behandlad, som nyss sagts, är, nyss sagts, är, om jävet görs vid

om jävet görs vid utmät- utmätningstillfälle, ford-

ningstillfälle, fordringsägaren ringsägaren skyldig att, om han

skyldig att, om han vill full- vill fullfölja jävet, inom en

följa jävet, inom en månad månad därefter väcka talan mot såväl

därefter väcka talan mot såväl säljaren som köparen vid den

säljaren som köparen vid den tingsrätt som avses i 1 §. Gör

tingsrätt som avses i 1 §. Gör han inte det, har han förlorat

han inte det, har han förlorat sin talan. Godset skall genast

sin talan. Godset skall genast beläggas med kvarstad och sökan-

beläggas med kvarstad och sökan- den skall, om han vill att åt-

den skall, om han vill att åt- gärden skall bestå, inom fjorton

gärden skall bestå, inom fjorton dagar efter utmätningsförrätt-

dagar efter utmätningsförättnin- ningen hos kronofogdemyndig-

gen hos kronofogdemyndigheten heten ställa full borgen för den

ställa full borgen för den kost- kostnad och skada, som kan or-

nad och skada, som kan orsakas sakas av kvarstaden. Var sälja-

av kvarstaden. Var säljarens rens egendom avträdd till kon-

egendom avträdd till konkurs, kurs, skall vad om återvinning

skall vad om återvinning av lös av lös egendom till konkursbo är

egendom till konkursbo är stadgat i 4 kap. 19 och 20 §§

stadgat i 4 kap. 19 och 20 §§ konkurslagen (1987:672) äga

konkurslagen (1987:672) äga motsvarande tillämpning.

motsvarande tillämpning.

--------------------------------------------------------------------

 Vad som nu sagts om konkurs Vad som nu sagts om konkurs

äger motsvarande tillämpning om äger motsvarande tillämpning om i

i stället offentligt ackord stället offentligt ackord

fastställes. I fråga om talan fastställes. I fråga om talan med

med anledning av ackords- anledning av ackordsförhandling

förhandling äga 17 och 18 §§ ac- tillämpas 3 kap. 6 och 7 §§ lagen

kordslagen (1970:847) mot- om företagsrekonstruktion.

svarande tillämpning.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 februari 1996.

 2. Har god man förordnats enligt ackordslagen (1970:847) före ikraftträdandet

gäller dock äldre bestämmelser.

**FOOTNOTES**

1 Senaste lydelse 1988:386.

2.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1927:77) om försäkringsavtal

 Härigenom föreskrivs att 117 § lagen (1927:77) om försäkringsavtal skall ha

följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 117 §1

 Försätts försäkringstagaren i konkurs efter ansökan, som har gjorts innan tio

år förflutit från försäkringsavtalets ingående, och har han under de tre senaste

åren före konkursansökningen eller senare till betalning av premie för för-

säkring, som enligt 116 § inte kan göras till föremål för utmätning, använt be-

lopp, som vid den tid, då betalningen skedde, ej stod i skäligt förhållande till

hans villkor, får konkursboet hos försäkringsgivaren utkräva vad sålunda har

erlagts för mycket, i den mån tillgodohavandet hos denne förslår till det. Har

inte försäkringstagaren lämnat konkursboet samtycke till beloppets utkrävande,

åligger det konkursboet att för prövning av dess rätt väcka talan mot

försäkringstagaren. Beträffande sådan talan tillämpas bestämmelserna i 4 kap. 19

och 20 §§ konkurslagen (1987:672).

--------------------------------------------------------------------

 Har konkursen föregåtts av Har konkursen föregåtts av

förordnande av god man enligt beslut om företagsrekonstruktion

ackordslagen (1970:847), an- enligt lagen (1995:000) om före-

sökan om skuldsanering enligt tagsrekonstruktion, ansökan om

skuldsaneringslagen (1994:334) skuldsanering enligt skuldsane-

eller förordnande av boutred- ringslagen (1994:334) eller för-

ningsman, skall vad som enligt ordnande av boutredningsman,

första stycket gäller om tiden skall vad som enligt första

för konkursansökningen avse den stycket gäller om tiden för kon-

i 4 kap. 2 § konkurslagen för kursansökningen avse den i 4

sådant fall angivna fristdagen. kap. 2 § konkurslagen för sådant

 fall angivna fristdagen.

--------------------------------------------------------------------

 Bestämmelserna i första och Bestämmelserna i första och

andra styckena om konkurs äga andra styckena om konkurs äger

motsvarande tillämpning om i motsvarande tillämpning om i

stället offentligt ackord fast- stället offentligt ackord fast-

ställts. I fråga om talan med ställts. I fråga om talan med

anledning av ackordsförhandling anledning av ackordsförhandling

äga 17 och 18 §§ ackordslagen tillämpas 3 kap. 6 och 7 §§ lagen

(1970:847) motsvarande tillämp- om företagsrekonstruktion.

ning.

 Ej må krav, varom nu är sagt, göras gällande till förfång för förmånstagare

vars insättande jämlikt 102 § ej må återkallas.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 februari 1996.

 2. Har god man förordnats enligt ackordslagen (1970:847) före ikraftträdandet

gäller dock äldre bestämmelser.

**FOOTNOTES**

1 Senaste lydelse 1994:336.

2.6 Förslag till lag om ändring i förmånsrättslagen (1970:979)

 Härigenom föreskrivs att 9, 10, 12, 13, 15 och 18 §§ förmånsrättslagen

(1970:979)1 skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 9 §2

 Särskilda förmånsrätter gäller inbördes efter paragrafernas följd och efter

den i 4 - 7 §§ angivna numreringen.

 Förmånsrätt enligt 4 § 3 har dock företräde framför förmånsrätt enligt 4 § 2

på grund av annan retentionsrätt än som avses i 3 kap. 39 § sjölagen (1994:10-

09).

 Förmånsrätt på grund av utmätning har företräde framför förmånsrätt på grund

av företagsinteckning, vilken har sökts samma dag som beslutet om utmätning

meddelades eller senare, och framför förmånsrätt på grund av annan inteckning,

vilken har sökts samma inskrivningsdag som ett ärende angående anteckning om

utmätningen har tagits upp eller senare.

 Utmätning ger företräde framför senare utmätning av samma egendom, om inte

annat följer av 4 kap. 30 § andra stycket eller 7 kap. 13 § utsökningsbalken.

Utmätning för flera fordringar på en gång ger lika rätt. Om det inbördes

företrädet i övrigt mellan fordringar med samma slag av förmånsrätt finns för

vissa fall särskilda bestämmelser.

--------------------------------------------------------------------

 Vad i denna paragraf före-

skrives om förmånsrätt på grund av

utmätning tillämpas även i fråga

om förmånsrätt på grund av

betalningssäkring.

 10 §3

--------------------------------------------------------------------

 Allmän förmånsrätt följer medborgenärs kostnad för gäldenä-Allmän förmånsrätt

följer med

rens försättande i konkurs och 1. den kostnad som borgenär

för beslut att dödsbos egendom haft för försättande av gäldenären i

skall avträdas till förvaltning konkurs och för beslut att ett

av boutredningsman samt dödsbos egendom skall avträdas

begravnings- och bouppteck- till förvaltning av bout-

ningskostnad, när gäldenären redningsman samt begravnings-

avlidit före konkursbeslutet, och bouppteckningskostnader när

 arvode och kostnadsersättning gäldenären avlidit före konkurs-

till god man enligt beslutet,

ackordslagen (1970:847), 2. arvode och kostnadsersätt-

tillsynsman enligt nämnda lag ning till rekonstruktör enligt

eller konkurslagen (1987:672) lagen (1995:000) om företags-

eller förordnad bout- rekonstruktion, tillsynsman en-

redningsman, om fordringen ligt nämnda lag eller konkursla-

belöper på tid inom sex månader gen (1987:672) eller förordnad

innan konkursansökningen gjor- boutredningsman, om fordringen

des eller därefter, avser tid inom sex månader innan

 kostnad för särskild åtgärd som konkursansökningen gjordes eller

under nämnda tid vidtagits med därefter,

gode mannens eller tillsyns- 3. kostnad för särskilda åtgärder

mannens godkännande eller av som under den tid som nämnts

boutredningsmannen och uppen- under 2 vidtagits med rekons-

bart varit till borgenärernas truktörens eller tillsynsmannens

bästa, godkännande eller av boutred-

 allt i den mån beloppet med ningsmannen och uppenbart varit

hänsyn till omständigheterna är till borgenärernas bästa,

skäligt. 4. som grundar sig på avtal

 som gäldenären med rekonstruk-

 törens samtycke träffat .

 Förmånsrätt enligt första styc-

 ket 1-3 gäller endast i den mån

 beloppet med hänsyn till om-

 ständigheterna är skäligt.

12 §

--------------------------------------------------------------------

 Allmän förmånsrätt följer därefter Allmän förmånsrätt följer därefter

med arbetstagares fordran på lön med arbetstagares fordran på lön

eller annan ersättning på grund eller annan ersättning på grund

av anställningen. Förmånsrätten av anställningen. Förmånsrätten

omfattar fordringar som har omfattar fordringar som har

förfallit till betalning under förfallit till betalning under

de sista sex månaderna av de sista sex månaderna av

arbetstagarens anställningstid arbetstagarens anställningstid

hos konkursgäldenären och inte hos konkursgäldenären och inte

tidigare än tre månader innan tidigare än tre månader innan

konkursansökningen kom in till konkursansökningen kom in till

tingsrätten. tingsrätten. Har konkursen före-

 gåtts av ett förfarande enligt

 lagen (1995:000) om företags-

 rekonstruktion och har konkurs-

 ansökan gjorts inom ett år från

 det att företagsrekonstruktionen

 upphörde, skall vid tillämpning

 av andra meningen, om det är för-

 månligare för arbetstagaren,

 anses som om konkursansökningen

 hade gjorts då ansökningen om

 företagsrekonstruktion skedde. I

 sådant fall skall det bortses

 från tiden mellan ansökningarna.

 Fordran på uppsägningslön omfattas av förmånsrätt längst för uppsägningstid

som beräknats enligt 11 § lagen (1982:80) om anställningsskydd. Uppsägningslön

för tid under vilken arbetstagaren inte utför arbete för konkursgäldenären eller

annan och inte heller driver egen rörelse, omfattas av förmånsrätt endast om

arbetstagaren kan visa att han har anmält sig hos offentlig arbetsförmedling som

arbetssökande. För uppsägningstid omfattar förmånsrätten endast lön eller

ersättning som överstiger inkomst vilken arbetstagaren under den tid lönen eller

ersättningen avser har haft av egen rörelse eller har förvärvat eller borde ha

kunnat förvärva i en annan anställning. Vid bestämmande av i vilken utsträckning

fordran på lön eller ersättning under uppsägningstid omfattas av förmånsrätt,

skall med samtidig inkomst i annan anställning jämställas utbildningsbidrag som

utgår av statsmedel vid arbetsmarknadsutbildning, i den mån bidraget avser samma

tid som lönen eller ersättningen och arbetstagaren har blivit berättigad till

bidraget efter uppsägningen.

--------------------------------------------------------------------

 Om en lönefordran som har Om en lönefordran som har

förfallit tidigare än tre månader förfallit tidigare än tre månader

före konkursansökningen har före konkursansökningen har varit

varit föremål för tvist, omfattas föremål för tvist, omfattas den av

den av förmånsrätt om talan har förmånsrätt om talan har väckts

väckts eller förhandling som eller förhandling som föreskrivs

föreskrivs i kollektivavtal i kollektivavtal eller lagen

eller lagen (1976:580) om med- (1976:580) om medbestämmande i

bestämmande i arbetslivet har arbetslivet har begärts inom

begärts inom fyra månader från fyra månader från förfallodagen

förfallodagen och konkurs- och konkursansökningen har följt

ansökningen har följt inom tre inom sex månader från det att

månader från det att tvisten tvisten slutligt har avgjorts.

slutligt har avgjorts.

 Semesterlön och semesterersättning som är intjänad före konkursansökningen

omfattas av förmånsrätt för vad som står inne för det löpande och det närmast

föregående intjänandeåret.

 Förmånsrätt följer med fordran på pension vilken tillkommer arbetstagare eller

dennes efterlevande för högst sex månader före konkursansökningen och därpå

följande sex månader. Förmånsrätten gäller även i fråga om pension, som

intjänats hos föregående arbetsgivare, om gäldenären övertagit ansvaret för

pensionen under de betingelser som anges i 23 och 26 §§ lagen (1967:531) om

tryggande av pensionsutfästelse m.m..

 Om konkursgäldenären är näringsidkare, skall arbetstagare, som själv eller

tillsammans med närstående senare än sex månader före konkursansökningen har ägt

minst en femtedel av företaget, eller hans efterlevande, inte ha förmånsrätt

enligt denna paragraf för lön eller pension. Detsamma gäller även när andelen

har ägts av en närstående till arbetstagaren.

13 §

 Allmän förmånsrätt följer därefter med fordran på framtida pension till

arbetstagare, som är född år 1907 eller tidigare, eller dennes efterlevande.

Därvid får dock intjänad del av utfäst pension icke antagas avse större årlig

pension än som motsvarar basbeloppet enligt lagen

(1962:381) om allmän försäkring. Från det sålunda beräknade fordringsbeloppet

skall i förekommande fall avdragas upplupen del av pension enligt allmän

pensionsplan eller enligt privat pensionsförsäkring.

--------------------------------------------------------------------

 Förmånsrätt enligt första styck- Förmånsrätt enligt första stycket

et gäller även fordran på fram- gäller även fordran på framtida

tida pension som intjänats hos pension som intjänats hos

föregående arbetsgivare, om föregående arbetsgivare, om

gäldenären övertagit ansvaret för gäldenären övertagit ansvaret för

pensionsfordringen enligt vad pensionsfordringen enligt vad

som anges i 12 § andra stycket. som anges i 12 § femte stycket.

 Om gäldenären är näringsidkare Om gäldenären är näringsidkare,

eller juridisk person utan att äger 12 § sjätte stycket

vara näringsidkare, äger 12 § motsvarande tillämpning.

tredje stycket motsvarande

tillämpning.

15 §

--------------------------------------------------------------------

 Särskild förmånsrätt har företräde Särskild förmånsrätt har företräde

framför allmän förmånsrätt. Fordran framför allmän förmånsrätt. En for-

med allmän förmånsrätt enligt 10 § dran med allmän förmånsrätt enligt

uttages dock, om det behövs, 10 eller 10 a § tas dock, om det

före fordringar med särskild behövs, ut före fordringar med

förmånsrätt enligt 5 eller 8 § i särskild förmånsrätt enligt 5 eller

annan lös egendom än tomträtt. 8 § i annan lös egendom än

Vad som uttages på detta sätt tomträtt. Vad som tas ut på detta

skall, när det finns särskilda sätt skall, när det finns särskil-

förmånsrätter i olika egendoms- da förmånsrätter i olika egendoms-

grupper, fördelas på grupperna i grupper, fördelas på grupperna i

förhållande till den köpeskilling förhållande till den köpeskilling

som erhållits för varje grupp. som har erhållits för varje

 grupp.

**FOOTNOTES**

1 Lagen omtryckt 1975:1248.

2 Senaste lydelse 1994:1018 (jfr 1994:1139). Ändringen

innebär att femte stycket upphävs.

3 Senaste lydelse 1987:694.

18 §4

--------------------------------------------------------------------

 Fordringar som ej är förenade Fordringar som inte är förenade

med förmånsrätt har inbördes lika med förmånsrätt har inbördes lika

rätt. rätt. En borgenär kan dock enligt

 fordringsavtalet ha rätt till

 betalning först efter övriga bor-

 genärer.

 Har fordran särskild förmånsrätt Har en fordran särskild förmåns-

i viss egendom men förslår ej rätt i viss egendom men förslår

egendomen för att infria ford- inte egendomen för att infria

ringen, behandlas återstoden av fordringen, behandlas återstoden

denna som fordran utan förmåns- av denna som en fordran utan

rätt. förmånsrätt.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 februari 1996.

 2. I fråga om förmånsrätt i konkurs som har beslutats på grund av en ansökan

som gjorts före den 1 februari 1996 gäller 10 och 15 §§ i deras äldre lydelse.

**FOOTNOTES**

4 Senaste lydelse 1979:195.

2.7 Förslag till lag om ändring i lagen (1995:302) om ändring i

förmånsrättslagen (1970:979)

 Härigenom föreskrivs att 9 § förmånsrättslagen (1970:979) i paragrafens

lydelse enligt lagen (1995:302) om ändring i nämnda lag skall ha följande

lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

9 §1Särskilda förmånsrätter gäller inbördes efter paragrafernas följd och efter

den i 4 - 7 §§ angivna numreringen.

 Förmånsrätt enligt 4 § 3 har dock företräde framför förmånsrätt enligt 4 § 2

på grund av annan retentionsrätt än som avses i 3 kap. 39 § sjölagen

(1994:1009).

 Förmånsrätt på grund av utmätning har företräde framför förmånsrätt på grund

av företagsinteckning, vilken har sökts samma dag som beslutet om utmätning

meddelades eller senare, och framför förmånsrätt på grund av annan inteckning,

vilken har sökts samma inskrivningsdag som ett ärende angående anteckning om

utmätningen har tagits upp eller senare.

 Utmätning ger företräde framför senare utmätning av samma egendom, om inte

annat följer av 4 kap. 30 § andra stycket eller 7 kap. 13 § utsökningsbalken.

Utmätning för flera fordringar på en gång ger lika rätt, om inte något annat

följer av 7 kap. 14 eller 16 § utsökningsbalken. Om det inbördes företrädet i

övrigt mellan fordringar med samma slag av förmånsrätt finns för vissa fall

särskilda bestämmelser.

--------------------------------------------------------------------

 Vad i denna paragraf före-

skrives om förmånsrätt på grund av

utmätning tillämpas även i fråga

om förmånsrätt på grund av

betalningssäkring.

**FOOTNOTES**

1 Ändringen innebär att femte stycket upphävs.

2.8 Förslag till lag om ändring i aktiebolagslagen (1975:1385)

 Härigenom föreskrivs att 13 kap. 20 § aktiebolagslagen (1975:1385)1 skall ha

följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

13 kap.

20 §2

--------------------------------------------------------------------

 Om ett aktiebolag försätts i Om ett aktiebolag försätts i

konkurs eller om förhandling om konkurs eller beslut om före-

offentligt ackord inleds för tagsrekonstruktion enligt lagen

bolaget, skall tingsrätten för (1995:000) om företagsrekon-

registrering underrätta struktion meddelas, skall

registreringsmyndigheten om tingsrätten för registrering

beslutet, vem som har utsetts underrätta

till konkursförvaltare och registreringsmyndigheten om be-

vilken tillsynsmyndighet som slutet, vem som har utsetts

utövar tillsyn över till konkursförvaltare och

förvaltningen. vilken tillsynsmyndighet som

 utövar tillsyn över förvaltningen.

 Under konkursen företräds bolaget som konkursgäldenär av den styrelse och

verkställande direktör eller de likvidatorer som finns vid konkursens början.

Dock gäller även under konkursen bestämmelserna i denna lag om rätt att avgå, om

entledigande och om nytillsättning.

--------------------------------------------------------------------

 När en konkurs har avslutats, När en konkurs har avslutats,

eller en förhandling om offent- eller en företagsrekonstruktion

ligt ackord har avslutats på enligt lagen om företagsrekon-

annat sätt än genom konkurs, struktion har upphört, skall

skall tingsrätten genast för tingsrätten genast för registre-

registrering underrätta ring underrätta registrerings-

registreringsmyndigheten samt myndigheten samt i det förra

i det förra fallet ange om över- fallet ange om överskott finns

skott finns eller inte. eller inte. Tingsrätten skall

Tingsrätten skall även för regi- även för registrering underrätta

strering underrätta registre- registreringsmyndigheten när hög-

ringsmyndigheten när högre rätt re rätt har upphävt ett beslut

har upphävt ett beslut att att försätta bolaget i konkurs

försätta bolaget i konkurs eller eller ett beslut om företagsre-

att inleda förhandling om konstruktion.

offentligt ackord.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 februari 1996.

 2. Om sådant förhållande avseende förhandling om offentligt ackord enligt

ackordslagen (1970:847) som anges i 13 kap. 20 § i dess äldre lydelse inträffar

efter ikraftträdandet, gäller paragrafen i den äldre lydelsen.

**FOOTNOTES**

1 Lagen omtryckt 1993:150.

2 Senaste lydelse 1995:796.

2.9 Förslag till lag om ändring i lagen (1982:188) om preskription av

skattefordringar m.m.

 Härigenom föreskrivs att 5 § lagen (1982:188) om preskription av

skattefordringar m.m. skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

5 §1

--------------------------------------------------------------------

 Förordnas god man enligt ac- Har beslut om företagsrekon-

kordslagen (1970:847) innan struktion enligt lagen

fordringen har preskriberats, (1995:000) om företagsrekon-

preskriberas den tidigast två år struktion meddelats på grund av

efter utgången av det kalenderår en ansökan som gjorts innan

då förordnandet meddelades fordringen har preskriberats,

eller, om ackord kommer till preskriberas den tidigast två år

stånd, efter utgången av det efter utgången av det kalenderår

kalenderår då ackordet skall då företagsrekonstruktionen

vara fullgjort. Inleds upphört eller ett ackord skall

skuldsanering enligt enligt vara fullgjort. Inleds sku-

skuldsaneringslagen (1994:334) ldsanering enligt skuldsane-

innan fordringen har preskri- ringslagen (1994:334) innan

berats, preskriberas den fordringen har preskriberats,

tidigast två år efter utgången av preskriberas den tidigast två år

det kalenderår då beslutet om efter utgången av det kalenderår

att inleda skuldsanering med- då beslutet om att inleda

delades eller, om skuldsanering meddelades eller,

skuldsanering beslutas, då åter- om skuldsanering beslutas, då

stående skuldbelopp senast återstående skuldbelopp senast

skulle ha betalats. skulle ha betalats.

--------------------------------------------------------------------

 Första stycket gäller inte om Första stycket gäller inte om

god man förordnas eller skuld- ansökan om företagsrekonstruktion

sanering inleds under tid då görs eller skuldsanering inleds

preskriptionstiden är förlängd på under tid då preskriptionstiden

grund av 9 §. är förlängd på grund av 9 §.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 februari 1996.

 2. Har god man förordnats enligt ackordslagen (1970:847) före ikraftträdandet,

gäller dock äldre bestämmelser.

**FOOTNOTES**

1 Senaste lydelse 1994:342.

2.10 Förslag till lag om ändring i utsökningsregisterlagen (1986:617)

 Härigenom föreskrivs att 6, 7 och 11 §§ utsökningsregisterlagen (1986:617)

skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 6 §1

 Utöver de uppgifter som anges i 4 och 5 §§ får det centrala utsöknings-

registret, i den utsträckning som föreskrivs av regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer, innehålla uppgifter om

 1. exekutionstitel, skuldens storlek, arbetsgivare eller annan utbetalare av

ersättning som avses i 7 kap. 1 § eller 15 kap. 2 § utsökningsbalken, medels-

slag, dag när skulden fastställdes och när den förföll till betalning, influtna

medel, den tidpunkt vid vilken skulden preskriberas samt andra förhållanden av

betydelse för betalningsskyldigheten som framgår av exekutionstiteln eller av

andra handlingar i målet,

 2. de verkställighetsåtgärder som har begärts av sökanden,

 3. den som sökt verkställigheten och vad som i övrigt behövs för utbetalning

av influtna medel och annan redovisning,

 4. ställd säkerhet, uppskov och avbetalningsplan,

 5. utmätning, exekutiv försäljning, införsel, avräkning och betalningssäkring,

 6. kvarstad och återtagande av vara,

 7. bötesförvandling,

 8. betalningsinställelse och likvidation,

--------------------------------------------------------------------

 9. skuldsanering enligt 9. skuldsanering enligt

skuldsaneringslagen skuldsaneringslagen (1994:334),

(1994:334), konkurs, ackord, företagsrekonstruktion enligt

näringsförbud och förordnande av lagen (1995:000) om företags-

god man enligt 2 § ackordslagen rekonstruktion, konkurs, ackord

(1970:847), och näringsförbud,

 10. förhör eller annan åtgärd som har vidtagits för efterforskning av

tillgångar,

 10 a. förekomst av och tidpunkt för gäldenärsutredningen enligt 6 § lagen

(1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m.,

 11. redovisningen av verkställighetsuppdraget,

 12. administrativa och tekniska uppgifter som behövs för registrets

användning.

 7 §2

 Riksskatteverket och kronofogdemyndigheterna får för de ändamål som anges i 1

§ ha terminalåtkomst till det centrala utsökningsregistret.

 Terminalåtkomsten för en kronofogdemyndighet får avse endast uppgifter om

 1. den som är registrerad hos myndigheten som gäldenär i mål om exekutiva

åtgärder,

 2. den som i annat fall än som avses under 1 är gäldenär eller svarande i mål

eller ärende som handläggs hos myndigheten,

 3. make till person som avses under 1,

 4. den som är gemensamt betalningsansvarig med person som avses under 1,

 5. fåmansföretag och fåmansägt handelsbolag som avses i punkt 14 av

anvisningarna till 32 § kommunalskattelagen (1928:370) och delägare i sådant

företag, om företaget eller delägare i detta är gäldenär som avses under 1,

--------------------------------------------------------------------

 6. skuldsanering, konkurs 6. skuldsanering, företags-

och näringsförbud. rekonstruktion, konkurs och

 näringsförbud.

 I fråga om kronofogdemyndighet som är tillsynsmyndighet i konkurs gäller

terminalåtkomsten enligt andra stycket 1 också gäldenärer i annat län, om detta

ingår i tillsynsområdet.

 I den utsträckning som regeringen föreskriver får en sökande eller dennes

ombud ha terminalåtkomst till uppgifter i det centrala utsökningsregistret om de

mål eller ärenden som sökanden gett in.

 11 §3

--------------------------------------------------------------------

 I det centrala utsöknings- I det centrala utsöknings-

registret eller i regionala registret eller i regionala

utsökningsregister skall utsökningsregister skall

uppgifter om uppgifter om indrivningsuppdrag

indrivningsuppdrag som avser som avser böter gallras vid

böter gallras vid utgången av utgången av det år då full

det år då full betalning skedde. betalning skedde. Andra

Andra uppgifter som avses i 6 § uppgifter som avses i 6 § 1-11

1-11 samt uppgifter och hand- samt uppgifter och handlingar

lingar som avses i 6 a § första som avses i 6 a § första stycket

stycket 2 eller andra stycket 2 eller andra stycket skall

skall gallras senast efter tre gallras senast efter tre år

år. Denna tid räknas för eller vad gäller skuldsanering

uppgifter om betalningssäkring, efter sex år. Denna tid räknas för

kvarstad, näringsförbud och för- uppgifter om betalningssäkring,

ordnande av god man från ut- kvarstad och näringsförbud från

gången av det år då åtgärden förföll utgången av det år då åtgärden förföll

eller förlorade sin verkan samt eller förlorade sin verkan samt

för uppgifter om skuldsanering, för uppgifter om skuldsanering,

konkurs och ackord från utgången företagsrekonstruktion, konkurs

av det år då förfarandet och ackord från utgången av det år

avslutades. För övriga uppgifter då förfarandet avslutades. För

räknas tiden från utgången av det övriga uppgifter räknas tiden från

år under vilket målet avsluta- utgången av det år under vilket

des. målet avslutades.

 Uppgifter enligt 4 och 5 §§ skall gallras när det inte längre finns någon

annan uppgift om personen i registret.

 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela

föreskrifter om undantag från bestämmelserna i första stycket.

 Denna lag träder i kraft den 1 februari 1996.

**FOOTNOTES**

1 Senaste lydelse 1995:441.

2 Senaste lydelse 1995:441.

3 Senaste lydelse 1995:441.

2.11 Förslag till lag om ändring i lagen (1995:307) om ändring i

utsökningsregisterlagen (1986:617)

 Härigenom föreskrivs att 6 § utsökningsregisterlagen (1986:617) i paragrafens

lydelse enligt lagen (1995:307) om ändring i nämnda lag skall ha följande

lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

6 §

--------------------------------------------------------------------

 Utöver de uppgifter som anges Utöver de uppgifter som anges

i 4 och 5 §§ får utsöknings- i 4 och 5 §§ får det centrala

registret, i den utsträckning utsökningsregistret, i den ut-

som föreskrivs av regeringen sträckning som föreskrivs av

eller den myndighet som rege- regeringen eller den myndighet

ringen bestämmer, innehålla som regeringen bestämmer,

uppgifter om innehålla uppgifter om

 1. exekutionstitel, skuldens storlek, arbetsgivare eller annan utbetalare av

ersättning som avses i 7 kap. 1 § utsökningsbalken, medelsslag, dag när skulden

fastställdes och när den förföll till betalning, influtna medel, den tidpunkt

vid vilken skulden preskriberas samt andra förhållanden av betydelse för

betalningsskyldigheten som framgår av exekutionstiteln eller av andra handlingar

i målet,

 2. de verkställighetsåtgärder som har begärts av sökanden,

 3. den som sökt verkställigheten och vad som i övrigt behövs för utbetalning

av influtna medel och annan redovisning,

 4. ställd säkerhet, uppskov och avbetalningsplan,

 5. utmätning, exekutiv försäljning, avräkning och betalningssäkring,

 6. kvarstad och återtagande av vara,

 7. bötesförvandling,

 8. betalningsinställelse och likvidation,

--------------------------------------------------------------------

 9. skuldsanering enligt 9. skuldsanering enligt

skuldsaneringslagen skuldsaneringslagen (1994:334),

(1994:334), konkurs, ackord, företagsrekonstruktion enligt

näringsförbud och förordnande av lagen (1995:000) om företags-

god man enligt 2 § ackordslagen rekonstruktion, konkurs, ackord

(1970:847), och näringsförbud,

 10. förhör eller annan åtgärd som har vidtagits för efterforskning av

tillgångar,

 10 a. förekomst av och tidpunkt för gäldenärsutredning enligt 6 § lagen

(1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m.,

 11. redovisningen av verkställighetsuppdraget,

 12. administrativa och tekniska uppgifter som behövs för registrets

användning.

2.12 Förslag till lag om ändring i konkurslagen (1987:672)

 Härigenom föreskrivs i fråga om konkurslagen (1987:672)

 dels att 4 kap. 2 § och 12 kap. 11 och 21 §§ skall ha följande lydelse, dels

att det skall införas en ny paragraf, 2 kap. 10 a §, av följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 2 kap.

--------------------------------------------------------------------

 10 a §

 Om företagsrekonstruktion pågår

 enligt lagen (1995:000) om

 företagsrekonstruktion, skall en

 borgenärs ansökan om konkurs, i

 fall gäldenären begär det, för-

 klaras vilande i avvaktan på att

 företagsrekonstruktionen upphör.

 Finns det särskilda skäl att

 befara att gäldenären vidtar

 eller underlåter att vidta en

 viss åtgärd och därigenom sätter

 borgenärens rätt i fara, får dock

 rätten besluta att försätta

 gäldenären i konkurs. Innan ett

 sådant beslut meddelas skall

 rekonstruktören beredas tillfälle

 att yttra sig.

 4 kap.

 2 §1

 Med fristdag avses dagen då ansökningen om gäldenärens försättande i konkurs

kom in till tingsrätten.

--------------------------------------------------------------------

 Har god man förordnats enligt Har beslut meddelats om före-

ackordslagen (1970:847) avses tagsrekonstruktion enligt lagen

med fristdag i stället dagen för (1995:000) om företagsrekon-

ansökningen om detta, såvida struktion avses med fristdag i

konkursansökningen har gjorts stället dagen för ansökan om före-

inom tre veckor från det att tagsrekonstruktion, såvida kon-

verkan av godmansförordnandet kursansökningen har gjorts under

förföll eller, när förhandling om företagsrekonstruktionen eller

offentligt ackord har följt, inom tre veckor från det att

ackordsfrågan avgjordes. rätten beslutat att företags-

 rekonstruktionen skall upphöra.

 Har ansökan om skuldsanering enligt skuldsaneringslagen (1994:334) gjorts

avses med fristdag i stället dagen för denna ansökan, såvida konkursansökningen

har gjorts inom tre veckor från det att frågan om skuldsanering avgjordes.

 Har ett dödsbo avträtts till förvaltning av boutredningsman avses med fristdag

dagen för ansökningen om detta, såvida boutredningsman har förordnats senare än

tre månader före den dag som annars skulle anses som fristdag.

 12 kap.

 11 §

--------------------------------------------------------------------

 Vid omröstning i ackordsfrågan Vid omröstning i ackordsfrågan

får rösträtt utövas endast för får rösträtt utövas endast för beva-

bevakade fordringar. En borge- kade fordringar. En borgenär som

när som kan få täckning för sin kan få täckning för sin fordran

fordran genom kvittning eller genom kvittning eller vars

vars fordran är förenad med för- fordran är förenad med förmånsrätt

månsrätt deltar dock inte i om- deltar dock inte i omröstningen.

röstningen. Om borgenären helt En borgenär, som enligt

eller delvis avstår från kvitt- fordringsavtalet har rätt till

ningsrätten eller förmånsrätten, betalning först efter övriga

deltar han i motsvarande mån. borgenärer, deltar inte heller i

Kan en borgenärs fordran endast omröstningen, såvida inte de

till viss del täckas genom övriga borgenärerna medger det.

kvittning eller understiger

värdet av den egendom i vilken

borgenären har särskild förmånsrätt

hans fordran, deltar han med

återstående del av fordringen. Om en borgenär helt eller

 delvis avstår från kvittningsrätt

 eller förmånsrätt, deltar han i

 motsvarande mån. Kan en borgenärs

 fordran endast till viss del

 täckas genom kvittning eller

 understiger värdet av den egen-

 dom i vilken borgenären har sär-

 skild förmånsrätt hans fordran,

 deltar han med återstående del av

 fordringen.

 En svarande som med anledning av en återvinningstalan har fått eller kan få en

fordran mot gäldenären, får utan bevakning delta med fordringen i omröstningen.

 Innebär ackordsförslaget att borgenärer som inte har förmånsrätt skall få full

betalning intill visst belopp, får rösträtt inte utövas för de fordringar som

därigenom får full betalning.

 Med borgenärer som har förmånsrätt likställs en borgenär som till säkerhet för

sin fordran har gjort förbehåll om återtaganderätt.

 21 §

 Ett fastställt ackord är bindande för alla borgenärer, kända och okända, som

har haft rätt att efter bevakning rösta om ackordsförslaget.

--------------------------------------------------------------------

 En borgenär, som enligt ford-

 ringsavtalet har rätt till be-

 talning först efter övriga

 borgenärer, förlorar sin rätt till

 betalning av gäldenären, om inte

 alla borgenärer som enligt 11 §

 hade rätt att rösta om ackords-

 förslaget tillgodoses fullt ut

 genom ackordet.

 Den som har förmånsrätt i viss egendom är bunden av ackordet i fråga om belopp

som inte kan tas ut ur egendomen.

 En borgenär har, utan hinder av ackordet, den rätt till kvittning som han kan

ha enligt 5 kap. 15 och 16 §§.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 februari 1996.

 2. I fråga om återvinning av en rättshandling som avses i 4 kap. 1 § 1 i dess

äldre lydelse och som har ägt rum före ikraftträdandet gäller bestämmelsen i

dess äldre lydelse.

 3. Har konkursansökan föregåtts av förordnande av god man enligt ackordslagen

(1970:847), gäller 4 kap. 2 § i dess äldre lydelse.

**FOOTNOTES**

1 Senaste lydelse 1994:344.

2.13 Förslag till lag om ändring i köplagen (1990:931)

 Härigenom föreskrivs att 63 § köplagen (1990:931) skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 63 §

 Har en part försatts i konkurs, får konkursboet inträda i avtalet. Motparten

får kräva att boet inom skälig tid ger besked om det vill inträda.

 Inträder konkursboet i avtalet och är tiden för motpartens fullgörelse inne,

får denne kräva att boet fullgör sin prestation eller, om anstånd har medgetts,

utan oskäligt uppehåll ställer godtagbar säkerhet för sin fullgörelse. Är tiden

för motpartens fullgörelse inte inne, får denne kräva säkerhet om det av

särskild anledning är nödvändigt för att skydda honom mot förlust.

 Om boet inte inom skälig tid efter motpartens krav enligt första stycket

inträder i avtalet eller inte efterkommer motpartens krav enligt andra stycket,

får motparten häva köpet.

--------------------------------------------------------------------

 Överlämnas varan till köparen Överlämnas varan till köparen

eller hans konkursbo efter det eller hans konkursbo efter det

att köparen har ansökt om förord- att ansökan om företags-

nande av god man enligt ack- rekonstruktion enligt lagen

ordslagen (1970:847) eller för- (1995:000) om företagsrekon-

satts i konkurs och har be- struktion har gjorts beträffande

talning inte skett, får säljaren köparen eller försatts denne i

kräva att varan lämnas tillbaka. konkurs och har betalning inte

Varan behöver dock inte lämnas skett, får säljaren kräva att

tillbaka, om betalning sker varan lämnas tillbaka. Varan

genast eller, i fall då behöver dock inte lämnas till-

köpesumman inte ännu har för- baka, om betalning sker genast

fallit till betalning, köparen eller, i fall då köpesumman inte

eller konkursboet inom skälig ännu har förfallit till be-

tid efter uppmaning ställer talning, köparen eller konkurs-

godtagbar säkerhet för betal- boet inom skälig tid efter upp-

ningen. maning ställer godtagbar säkerhet

 för betalningen.

 Om konkursboet har sålt varan eller på annat sätt har förfogat över den så att

den inte kan lämnas tillbaka väsentligen oförändrad och oförminskad, skall

konkursboet anses ha inträtt i avtalet.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 februari 1996.

 2. Har god man förordnats enligt ackordslagen (1970:847) före ikraftträdandet

gäller dock äldre bestämmelser.

2.14 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:980) om handel med finansiella

instrument

 Härigenom föreskrivs att 5 kap. 1 § lagen (1991:980) om handel med finansiella

instrument1 skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

5 kap.

1 §2

 Har två parter, vid handel med finansiella instrument, med andra liknande

rättigheter eller åtaganden eller med valuta, träffat ett avtal om att de

förpliktelser som uppkommer vid handeln dem emellan skall avräknas mot varandra,

och innehåller avtalet ett villkor som innebär att en slutavräkning skall ske av

samtliga utestående förpliktelser för det fall en av parterna försätts i

konkurs, gäller villkoret mot konkursboet och mot borgenärerna i konkursen.

--------------------------------------------------------------------

 Innehåller ett avtal enligt Innehåller ett avtal enligt

första stycket ett villkor som första stycket ett villkor som

innebär att en slutavräkning innebär att en slutavräkning

skall ske av samtliga skall ske av samtliga utestående

utestående förpliktelser för det förpliktelser för det fall före-

fall förhandling om offentligt tagsrekonstruktion enligt lagen

ackord beslutas för en av (1995:000) om företagsrekon-

parterna, gäller villkoret mot struktion beslutas för en av

de borgenärer vars fordringar parterna gäller villkoret mot

skulle omfattas av det gäldenären, rekonstruktören och de

offenliga ackordet. borgenärer vars fordringar

 omfattas av ett offentligt

 ackord.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 februari 1996.

 2. För avtal som har träffats före ikraftträdandet gäller 5 kap. 1 § i dess

äldre lydelse.

--------------------------------------------------------------------

**FOOTNOTES**

1 Lagen omtryckt 1992:558.

2 Senaste lydelse 1995:318.

2.15 Förslag till lag om ändring i lagen (1993:891) om indrivning av statliga

fordringar m.m.

 Härigenom föreskrivs att 15 och 16 §§ lagen (1993:891) om indrivning av

statliga fordringar m.m. skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

15 §

--------------------------------------------------------------------

 Kronofogdemyndigheten får Kronofogdemyndigen får ansöka

ansöka om att en gäldenär skall om att en gäldenär skall försättas

försättas i konkurs. Kronofogde- i konkurs. Kronofogde-

myndigheten får också ansöka om myndigheten får också ansöka om

likvidation. likvidation och företags-

 rekonstruktion.

16 §

--------------------------------------------------------------------

 Om det allmänna har en Om det allmänna har en fordran

fordran hos en gäldenär som hos en gäldenär som försatts i

försatts i konkurs skall krono- konkurs skall krono-

fogdemyndigheten göra gällande fogdemyndigheten göra gällande

denna fordran i konkursen och denna fordran i konursen och

även i övrigt bevaka den rätt i även i övrigt bevaka den rätt i

konkursen som med anledning av konkursen som med anledning av

fordran tillkommer det fordran tillkommer det allmänna.

allmänna. Kronofogdemyndigheten skall

 också företräda det allmänna som

 borgenär vid

 företagsrekonstruktion, om inte

 något annat följer av lagen

 (1993:892) om ackord rörande

 statliga fordringar m.m.

 Denna lag träder i kraft den 1 februari 1996.

2.16 Förslag till lag om ändring i lagen (1993:892) om ackord rörande statliga

fordringar m.m.

 Härigenom föreskrivs att 3 § lagen (1993:892) om ackord rörande statliga

fordringar m.m. skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

3 §1

 Förslag om ackord får antas om det kan anses fördelaktigt för det allmänna.

--------------------------------------------------------------------

 Ackordsförslag som inte fram- Ackordsförslag som inte fram-

ställts i konkurs eller enligt ställts i konkurs eller enligt

ackordslagen (1970:847) får lagen (1995:000) om företags-

antas endast om övriga borgenä- rekonstruktion får antas endast

rer som ackordet angår godkänner om övriga borgenärer som ackordet

det. angår godkänner det.

 Förslag om frivillig skuldsanering får godtas om förutsättningarna för

skuldsanering enligt skuldsaneringslagen (1994:334) är uppfyllda.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 februari 1996.

 2. I fråga om ackordsförslag som framställts enligt ackordslagen (1970:847)

gäller 3 § i dess äldre lydelse.

**FOOTNOTES**

1 Senaste lydelse 1994:345.

2.17 Förslag till lag om ändring i skuldsaneringslagen (1994:334)

 Härigenom föreskrivs i fråga om skuldsaneringslagen (1994:334)

 dels att 4 § skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 4 a §, av följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

4 §

--------------------------------------------------------------------

 Skuldsanering får beviljas en Skuldsanering får beviljas en

gäldenär med hemvist i Sverige gäldenär med hemvist i Sverige

som är fysisk person och inte är som är fysisk person, om

näringsidkare, om

 1. han är på obestånd och så skuldsatt att han inte kan antas ha förmåga att

betala sina skulder inom överskådlig tid och

 2. det är skäligt med hänsyn till gäldenärens personliga och ekonomiska

förhållanden att skuldsanering beviljas honom.

 Den som är folkbokförd i Sverige skall vid tillämpningen av första stycket

anses ha hemvist i Sverige.

 Vid tillämpningen av första stycket 2 skall särskilt beaktas skuldernas ålder,

omständigheterna vid deras tillkomst, de ansträngningar gäldenären har gjort för

att fullgöra sina förpliktelser och att på egen hand nå en uppgörelse med sina

borgenärer samt det sätt på vilket gäldenären har medverkat under handläggningen

av ärendet om skuldsanering.

--------------------------------------------------------------------

 4 a §

 Beträffande den som är

 näringsidkare gäller, utöver

 villkoren i 4 §, att

 skuldsanering får beviljas

 endast om det finns särskilda

 skäl med hänsyn till

 näringsverksamhetens ringa om-

 fattning och enkla

 beskaffenhet.

 Denna lag träder i kraft den 1 februari 1996.

3 Ärendet och dess beredning

Frågan om ett särskilt rättsligt förfarande med syfte att återställa livskraften

hos i grunden lönsamma företag, som hamnat i ekonomisk kris, har diskuterats

under lång tid och i olika sammanhang. Bland de offentliga publikationer m.m. i

vilka tidigt konstaterats ett behov av ett sådant förfarande kan nämnas Statens

industriverks rapport Konkursutredningen (SIND 1985:7), departementspromemo-

riorna Betalningsinställelse och rådrumsstöd m.m. (Ds A 1979:7) och

 Rådrumsstöd och handläggning av obeståndsärenden (Ds I 1981:1) liksom Lag-

utskottets betänkande 1987/88:LU12 (rskr. 1987/88:57).

 I september 1988 förordnade dåvarande chefen för Justitiedepartementet efter

regeringens bemyndigande en särskild utredare vars uppdrag var att överväga

frågan om ett nytt rekonstruktionsförfarande för företag i ekonomisk kris,

frågan om skuldsanering för fysiska personer och frågan om en bättre anpassning

av den konkursrättsliga lagstiftningen till internationella förhållanden (dir.

1988:52). Utredningen antog namnet Insolvensutredningen.

 Genom tilläggsdirektiv i december 1990 (dir. 1990:74) begränsades utredningens

uppdrag till att inte längre omfatta frågan om konkurslagstiftningens anpassning

till internationella förhållanden. Den frågan har därefter utretts av

Utredningen om vissa insolvensrättsliga frågor, som i ett betänkande (SOU

1992:78) föreslår att Sverige skall tillträda Europarådets konkurskonvention av

den 5 juni 1990 (den s.k. Istanbulkonventionen). Betänkandet har

remissbehandlats. Arbetet inom EU på en konvention i samma ämne är numera så

långt framskridet att medlemsstaterna den 25 september 1995 enades om en

konventionstext. Den fortsatta beredningen av 1992 års betänkande har vilat i

avvaktan på detta. De två ärende bereds nu vidare gemensamt.

 Frågan om skuldsanering behandlade utredningen i sitt delbetänkande Skuldsane-

ringslag (SOU 1990:74). I det ämnet har riksdagen antagit regeringens förslag

till en ny skuldsaneringslag (prop. 1993/94:123, bet. 1993/94:LU26, rskr.

1993/94:303, SFS 1994:334). Skuldsaneringslagen trädde i kraft den 1 juli 1994.

 Regeringen tar i detta ärende upp de förslag som Insolvensutredningen har

redovisat i slutbetänkandet Lag om företagsrekonstruktion (SOU 1992:113). Ut-

redningens sammanfattning av betänkandet (i fortsättningen bet.) återfinns i

bilaga 1. Dess lagförslag har tagits in i bilaga 2. Betänkandet har

remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 3. En

sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig i Justitiedepartementet

(dnr Ju92/4565). Vi tar i detta ärende också upp frågan om en utvidgning av

skuldsaneringslagens (1994:334) tillämpningsområdet till att omfatta även vissa

kategorier av näringsidkare.Ett utkast till en lagrådsremiss med förslag till

ändringar i skuldsaneringslagen och i 12 § förmånsrättslagen har överlämnats för

synpunkter till ett antal myndigheter och organisationer varvid yttranden

lämnats av Konsumentverket, Riksskatteverket, Kronofogdemyndigheten i Stockholms

län, Konkursförvaltarkollegiernas förening, LO-rättsskydd AB, Sveriges

Industriförbund och Företagarnas Riksorganisation. Yttrandena finns tillgängliga

i lagstiftningsärendet (dnr Ju92/4565).

Lagrådet

Lagrådet har vid två tillfällen yttrat sig över lagförslagen. Den första

lagrådsremissen avsåg förslagen om en lag om företagsrekonstruktion och ett

flertal lagändringar i anslutning därtill. Den andra lagrådsremissen innehöll

förslag till ändring av skuldsaneringslagens tillämpningsområde och utformningen

av löneförmånsrätten i 12 § förmånsrättslagen.

 De första till Lagrådet remitterade lagförslagen har tagits in som bilaga 4

och Lagrådets yttrande däröver i bilaga 5. De andra lagförslagen som remitterats

till Lagrådet har tagits in som bilaga 6 och Lagrådets yttrande däröver som

bilaga 7.

 Lagrådet har lämnat ett stort antal synpunkter på utformningen av

lagförslagen. Synpunkterna är främst av redaktionell art, men avser även i vissa

fall sakfrågorna. Regeringen har i stor utsträckning godtagit synpunkterna. På

några punkter har regeringen emellertid inte följt Lagrådets förslag.

Regeringens ställningstaganden i dessa delar kommenteras i det följande i de

olika avsnitten.

 Redan här skall dock nämnas att det bland de till Lagrådet remitterade

förslagen ingick ett förslag om ändring i 11 kap. 1 och 3 § brottsbalken. Detta

förslag tas inte upp i propositionen. Skälet härför är att den i lagrådsremissen

föreslagna ändringen av ifrågavarande strafföreskrifters tillämpningsområde

inte kommer att innebära någon utvidgning av det straffbara området med hänsyn

till svårigheterna att kunna fastställa någon viss tidpunkt för ett brotts

fullbordan. En ändring enligt vad som föreslogs i lagrådsremissen skulle under

sådana förhållanden bli missvisande.

 I de till Lagrådet remitterade förslagen har begreppet företagsrekonstruktion

som benämning på det föreslagna förfarandet inte använts genomgående. I stället

har omväxlande uttrycken företagsrekonstruktion , rekonstruktion ,

 förfarande och rekonstruktionsförfarande använts. I propositionens

lagförslag har vi genomgående använt benämningen företagsrekonstruktion för det

föreslagna förfarandet.

 Nämnas kan slutligen att förslagen om ändring i lagen (1991:980) om handel med

finansiella instrument och lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar

m.m. inte varit föremål för Lagrådets granskning. Detsamma gäller den föreslagna

ändringen i 12 § tredje stycket förmånsrättslagen. Förslagen i dessa delar är

enbart att betrakta som naturliga följdändringar av enklare beskaffenhet i

anledning av den föreslagna lagen om företagsrekonstruktion.

4 En särskild lag om företagsrekonstruktion

4.1 Behovet av en särskild lag om företagsrekonstruktion

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: En särskild lag om företagsrekonstruktion |

| införs. Dess syfte är att göra det möjligt att utan konkurs vidta|

| åtgärder för att rekonstruera sådana företag i kris som bedöms ha|

| utsikter till en fortsatt lönsam verksamhet. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser, med endast ett par undantag,

tillstyrker eller lämnar utan erinran att en lag om ett särskilt

rekonstruktionsförfarande införs.

 Skälen för regeringens förslag: Ett konkurrenskraftigt och välståndsskapande

näringsliv förutsätter att dess enskilda delar, företagen, kan utvecklas i takt

med de förutsättningar som ges på såväl den inhemska som den internationella

marknaden. Det innebär att även framgångsrika, vinstgenererande företag från tid

till annan kan behöva rekonstruera sin verksamhet för att behålla eller

förstärka sin position. Så sker också kontinuerligt efter rent affärsmässiga

överväganden och i helt frivilliga former. En sådan frivillig rekonstruktion kan

även innebära en avveckling av olönsamma verksamheter eller en nedläggning av

inte tillräckligt lönsamma delar för att konsolidera eller koncentrera verksam-

heten i dess helhet.

 En väl fungerande marknad förutsätter emellertid också att verksamheter som

saknar bärkraft kan avvecklas i ordnade former. Ett förfarande för detta

erbjuder konkursinstitutet. Konkursens förutsättning är att ett företag kommit

på obestånd (blivit insolvent), dvs. är mer än tillfälligt oförmöget att betala

sina skulder. I den situationen skall verksamheten avvecklas genom att företaget

ställs under särskild förvaltning, dess samtliga tillgångar säljs och influtna

medel fördelas mellan företagets borgenärer enligt i lag bestämda regler.

Konkursen är ett medel för vad som brukar betecknas som generalexekution.

 Det instrument av generalexekutiv karaktär utöver konkursen som det svenska

regelsystemet erbjuder ett företag med betalningssvårigheter är ackordsför-

farandet. Det kan sägas vara ett mindre ingripande alternativ till konkurs. Det

förutsätter, liksom konkursen, att företaget är på obestånd och inleds med att

en god man förordnas. Den gode mannens främsta uppgift är att åstadkomma en

uppgörelse med företagets borgenärer som innebär att deras fordringar sätts ned.

Det sker antingen formlöst (s.k. underhandsackord) eller, sedan förhandling ägt

rum, i form av offentligt ackord genom beslut av domstol.

 Ackordsförfarandet har dock i praktiken knappast kommit att framstå som ett

verksamt alternativ till konkurs. Under år 1993 var antalet företagskonkurser 18

731. År 1994 hade siffran sjunkit till 15 924. Den skjunkande tendensen synes

hålla i sig även under 1995. Under 1993 förekom endast 68 förhandlingar om

offentligt ackord vid landets tingsrätter. Därutöver förordnades, enligt en

preliminär beräkning av Statistiska Centralbyrån, i ytterligare 480 fall en god

man enligt ackordslagen. I vilken omfattning dessa förordnanden lett fram till

underhandsackord är emellertid okänt.

 Samtidigt har, vilket också bekräftas av flera remissinstanser, konkurs i

realiteten kommit att bli en ordning inte bara för avveckling utan också för

rekonstruktion av företag. Frågan kan då ställas om det finns behov av ett nytt

rekonstruktionsförfarande eller om nödvändig rekonstruktion kan komma till stånd

genom konkursinstitutet eller med tillämpning av ackordslagens - eventuellt i

någon mån reformerade - regler.

 Det bör genast betonas att de företag vars problem nu uppmärksammas inte är de

i grunden olönsamma. Företag med en affärsidé som saknar bärkraft, en brist på

kapital som inte kan botas eller en konkurrens som de saknar alla

förutsättningar att bemästra skall givetvis inte rekonstrueras utan i stället

avvecklas genom konkurs eller på annat sätt. De företag i kris som bör

rekonstrueras är de som bedöms ha en bärande affärsidé men som råkat i

svårigheter av det slaget att de bör kunna övervinnas. Det kan gälla problem

hänförliga till såväl yttre faktorer, t.ex. möjligheterna att erhålla nödvändigt

riskkapital, som inre faktorer, t.ex. en mindre ändamålsenlig organisation eller

brister i marknadsföringen av företagets produkter eller bristande kompetens i

företagets ledning. Det är emellertid härvidlag självfallet inte fråga om några

klart åtskilda kategorier. En grupp av företag som borde kunna komma i fråga för

rekonstruktion är också företag som kan konstateras ha ekonomiska svårigheter

men där dessa svårigheters omfattning inte kan bedömas utan mera ingående

utredning. Det kan t.ex. vara svårt att på ett tillförlitligt sätt värdera de

tillgångar som ingår i företagshypoteksunderlaget. Ett rekonstruktionsförfarande

kan i en sådan situation ge nödvändig grund för borgenärerna och gäldenären

själv att bedöma om det finns möjlighet till fortsatt drift i rekonstruerad form

eller om verksamheten bör avvecklas genom konkurs.

 Det är knappast möjligt att genom någon allmängiltig formel ange vilka företag

som trots ekonomiska svårigheter kan bedömas äga en potentiell livskraft.

Livskraften avgörs till slut av övriga inblandade marknadsaktörer genom att de

tar ställning till frågan om de efter en rekonstruktion är beredda att fortsätta

att göra affärer med företaget i fråga.

 Det är förmodligen inte möjligt, och kanske inte heller önskvärt, att helt

undvika att företagsrekonstruktioner till en del sker inom konkursinstitutets

ram. Konkursförfarandet bör dock främst vara inriktat på en avveckling av

olönsamma företag.

 Det finns emellertid flera skäl för att tillhandahålla en effektiv form för

rekonstruktion utan konkurs. För det första - och viktigast - är det från

såväl samhällsekonomisk som företagsekonomisk synpunkt viktigt att företag i

kris genom en omstrukturering i ett tidigt skede kan återfå livskraft innan

krisen blivit så djup att en realisation av tillgångarna måste ske. En sådan

innebär alltid viss risk för kapitalförstöring. Det finns därför behov av att

främja en rekonstruktion av företag i kris innan de råkat i obestånd och därmed

är konkursmässiga.

 För det andra är, som utredningen har påpekat, konkursförfarandet präglat av

en tämligen detaljerad reglering i en rad hänseenden, t.ex. beträffande

gäldenärens förlust av sin rådighet, återvinning till konkursbo, vilka

fordringar som får göras gällande, förvaltningens anordnande, prövning av

tvistiga fordringar, utdelning till borgenärerna, förvaltarens slutredovisning

och konkurskostnader. Sådana regler är nödvändiga inte minst av hänsyn till

konkursföretagets borgenärer. De medför emellertid samtidigt att förfarandet kan

tendera att dra ut på tiden och bli kostsamt. Det finns därför behov av ett

förfarande som är enklare, snabbare och mer flexibelt.

 För det tredje är, som redan betonats, konkursinstitutet inriktat på att

avveckla en verksamhet. Även om det förekommer rekonstruktion av företag inom

den processens ram finns det behov av ett förfarande vars utgångspunkt är den

motsatta, dvs. att genom en sanering konsolidera och utveckla verksamheten.

 För det fjärde, sist men inte minst, har en del av de rekonstruktioner som

förekommit inom konkursinstitutets ram kommit att uppfattas som stötande. Det

har då gällt vad som ibland betecknas som bekvämlighetskonkurser. För ett

aktiebolag som är insolvent men som har ambitionen att fortsätta sin verksamhet

kan konkurs ha vissa obestridliga fördelar som rekonstruktionsform. Det finns

inget hinder mot att konkursförvaltaren, om han anser det lämpligt, anlitar

bolagets ställförträdare att svara för driften under konkurstillståndet. De

anställda kan sägas upp och deras uppsägningslöner under den fortsatta driften

betalas med lönegarantimedel. Vidare blir skuldsaneringen effektiv bl.a. i den

meningen att oprioriterade borgenärer ofta inte får någon utdelning alls.

Ställföreträdaren kan genom ett nytt bolag förvärva det s.k. inkråmet, dvs.

lager, inventarier och andra tillgångar i konkursbolaget. Det kan således vara

möjligt för ställföreträdaren att fortsätta den verksamhet han tidigare har

bedrivit men utan de gamla skulderna, med det antal anställda han anser lämpligt

och utan att konkurstillståndet behövt medföra något egentligt avbrott i

verksamheten. Ett konkursförfarande som bedrivs på angivet vis, och som kanske

redan före konkursutbrottet planerats enligt det angivna schemat, kan framstå

som föga mer än ett sätt för företagets ägare att utan någon större ekonomisk

risk för egen del bli av med en del av sin personal och, framför allt, sina

leverantörsskulder.

 Det framstår mot denna bakgrund som olämpligt att ytterligare utveckla

möjligheterna till rekonstruktion genom konkurs. Tvärtom bör i den utsträckning

det är möjligt konkursinstitutet renodlas mot sin egentliga uppgift, dvs. att i

ordnade former avveckla i grunden olönsamma företag.

 I ett internationellt perspektiv går utvecklingen mot utvecklande av mer

flexibla insolvensrättsliga system, där det inte alla gånger upprätthålls någon

klar skiljelinje mellan avveckling och rekonstruktion. Detta beror på en ökad

medvetenhet om att insolvensrättsliga problem är av mångskiftande natur och att

olika problem kräver skilda instrument för att kunna hanteras på ett effektivt

sätt ur såväl den enskildes som samhällets perspektiv. Sätten att

lagstiftningsmässigt lösa de frågor som uppstår när man väljer ett mer flexibelt

synsätt varierar från rättsordning till rättsordning. Som en sorts minsta

gemensamma nämnare finns dock ett markant inslag av utvecklade rekonstruktions-

förfaranden. För svenskt vidkommande kan erinras om skuldsaneringslagen

(1994:334), som utgör ett exempel på en mer differentierad insolvensreglering.

Förutom denna lag och konkurslagen finns i Sverige enbart ackordslagen att

tillgå för att lösa insolvensrättsliga problem. Som nämnts har dock ackordslagen

haft svårt att fylla någon egentlig funktion.

 Även om det vid formlösa ackordsförfaranden och i samband med underhandsackord

som träffas under medverkan av god man kan förekomma åtskilliga överväganden om

en möjlig rekonstruktion, så är ackordslagens regler om offentligt ackord

uteslutande inriktade på den ekonomiska uppgörelsen med företagets borgenärer.

Ackordsinstitutet kan således sägas vara främst tillbakablickande till sin

karaktär, dvs. det reglerar en redan uppkommen situation. En reformerad

ackordslag framstår bl.a. därför inte som en tillräckligt verksam lösning. Ett

rekonstruktionsförfarande däremot måste syfta till överväganden om och

planläggning av företagets fortsatta verksamhet med beaktande av en lång rad

faktorer. Rekonstruktionsförfarandet är på så sätt att betrakta som

framåtblickande. Förfarandet kan, men behöver alls inte, sluta med en

ackordsuppgörelse. Man kan lika gärna tänka sig att en rekonstruktion t.ex.

leder fram till att företagets verksamhet bäst kan fortsättas av en ny ägare

utan att företagets skuldbörda reduceras.

 Sammantaget är det regeringens uppfattning att det finns ett behov av att

kunna tillhandahålla en ordnad men flexibel form för rekonstruktion av i grunden

livsdugliga företag i kris. Det behovet bör inte tillgodoses inom

konkursinstitutets ram och kan inte tillräckligt väl tillgodoses genom endast

smärre ändringar i ackordslagen. Vi förordar därför en helt ny lag om

företagsrekonstruktion.

4.2 Huvuddragen i en ny lag om företagsrekonstruktion

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Företagsrekonstruktion är ett förfarande som|

| syftar till att ge en näringsidkare som har betalnings- |

| svårigheter ett rådrum under vilket han kan vidta åtgärder för att|

| förbättra sin rörelses resultat och möjlighet att förhandla med |

| sina borgenärer om ett ackord. Under företagsrekonstruktionen |

| skyddas därför gäldenären mot säraktioner från borgenärernas sida.|

| Gäldenären ges också ett visst skydd mot att hans avtalsmotparter|

| häver ingångna avtal. En rekonstruktör utses som skall utreda |

| näringsidkarens problem och ge förslag till hur de kan lösas. |

| Borgenärerna skall ha insyn i och kunna påverka |

| företagsrekonstruktionen. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag överensstämmer i det väsentliga med regeringens.

 Remissinstanserna har i stort sett genomgående anslutit sig till utredningens

överväganden i vad gäller de grundläggande dragen i ett

rekonstruktionsförfarande. Däremot framförs åtskilliga synpunkter på

enskildheter i utredningens förslag och på angränsande frågor.

 Skälen för regeringens förslag: En lag om företagsrekonstruktion bör, i

enlighet med vad som redan anförts, syfta till att tillhandahålla ett rättsligt

förfarande inom vars ram en näringsidkares verksamhet kan rekonstrueras utan att

denne försätts i konkurs.

 Beslut om företagsrekonstruktion bör som närmare kommer att utvecklas i

avsnitt 5 meddelas av tingsrätt på ansökan av gäldenären eller en borgenär.

 En företagsrekonstruktion bör inriktas mot dels en rekonstruktion i sak, dvs.

att gäldenärens verksamhet förändras så att den åter kan bli lönsam, dels en

finansiell rekonstruktion, dvs. såväl en uppgörelse med borgenärerna om hur de

redan existerande skulderna skall kunna betalas som åtgärder för att gäldenären

skall kunna erhålla ny eller fortsatt kredit. Den uppgörelse med borgenärerna

som således kan komma till stånd inom ramen för rekonstruktionsförfarandet kan

ske antingen genom en frivillig överenskommelse, s.k. underhandsackord, eller

med tillämpning av de regler om offentligt ackord som föreslås utgöra en

integrerad del av lagen om företagsrekonstruktion. Det innebär att offentligt

ackord bör upphöra som självständigt rättsligt institut för att i stället falla

inom ramen för det nyskapade förfarandet företagsrekonstruktion som en möjlighet

för en näringsidkares finansiella rekonstruktion. Med företagsrekonstruktion

avses alltså här ett lagreglerat förfarande. Detta bör inte förväxlas med ett

eventuellt resultat av förfarandet. Resultatet, dvs. att företaget i fråga

rekonstrueras, kan annars också sägas innebära en företagsrekonstruktion.

 För att en rekonstruktion av verksamheten hos en näringsidkare med

betalningssvårigheter skall kunna genomföras fordras att denne erhåller ett

skäligt rådrum för att överväga sin situation och kunna vidta konstruktiva

åtgärder för att komma till rätta med rådande problem. Ett grundläggande drag i

den nya lagen bör därför vara att näringsidkaren (gäldenärsföretaget) under en

företagsrekonstruktion åtnjuter ett skydd mot säraktioner från enskilda borgenä-

rers sida. Huvudregeln bör vara att medan företagsrekonstruktionen pågår skall

skulder som har uppkommit före företagsrekonstruktionen inte betalas. Några

exekutiva åtgärder skall inte heller få ske beträffande gäldenärsföretaget. Som

huvudregel får inte heller en ansökan från en borgenär om att gäldenärsföretaget

skall försättas i konkurs bifallas. Av samma skäl bör en gäldenärsföretagets

avtalsmotpart som före beslutet om företagsrekonstruktion har fått rätt att häva

avtalet på grund av gäldenärens dröjsmål, inte får häva avtalet om

gäldenärsföretaget med rekonstruktörens samtycke begär att avtalet skall

fullföljas.

 När domstol beslutar om rekonstruktion skall den samtidigt utse en rekons-

truktör, vars huvuduppgift är att dels utreda företagets problem, dels lämna

förslag till - utifrån samtliga relevanta aspekter - hur problemen skall kunna

lösas.

 Rekonstruktören skall upprätta en rekonstruktionsplan för företaget. En sådan

plan kan - men behöver inte - innefatta ett förslag till ackordsuppgörelse med

företagets borgenärer. Det är över huvud taget viktigt att planens innehåll kan

anpassas till omständigheterna i det enskilda fallet. Vad en rekonstruktion kan

innebära måste kunna variera högst väsentligt, främst i sak men även när det

gäller finansieringen. I lagen bör därför inte närmare preciseras vad en plan

skall innehålla och heller inte ges någon föreskrift om att den skall

fastställas. Rekonstruktionsplanen är endast ett medel för att nå ett

bakomliggande mål, dvs. en rekonstruktion av företagets verksamhet.

 Under en företagsrekonstruktion behåller, såsom närmare utvecklas i avsnitt

6.2, gäldenären rådigheten över sin egendom, men han är skyldig att löpande

samråda med rekonstruktören och att i viktigare frågor inhämta dennes samtycke.

Det är betydelsefullt att rekonstruktören under förfarandet kan ha ett nära

samarbete med gäldenären liksom att rekonstruktionsplanen utformas så att

gäldenären har både förutsättningar och vilja att fullfölja den. Lika viktigt är

emellertid att undvika att de borgenärer, vilkas rätt inskränks under den tid

förfarandet pågår, drabbas av illojala handlingar från gäldenärens sida. Om

gäldenären underlåter att inhämta rekonstruktörens samtycke till viktigare

rättshandlingar, bör det vara ett starkt skäl till att låta

företagsrekonstruktionen upphöra.

 Rekonstruktören blir närmast att betrakta som en gäldenärens kvalificerade

rådgivare som dock i stor utsträckning har att beakta borgenärernas bästa. På

en punkt - när det gäller återvinning under rekonstruktion - bör emellertid

rekonstruktören ges en i viss mening självständig befogenhet (avsnitt 6.5).

 Det är givetvis i hög grad borgenärernas fordringar och intressen i övrigt som

står på spel i en företagsrekonstruktion. De bör därför ha möjlighet till insyn

och kunna påverka förfarandet. Det sker till en början genom ett obligatoriskt

borgenärssammanträde som normalt skall hållas inom tre veckor från beslutet om

företagsrekonstruktion. Rekonstruktören måste vid det tillfället kunna ge

borgenärerna en mera ingående bild av näringsidkarens ekonomiska situation och

kunna redovisa en uppfattning om den tilltänkta rekonstruktionens inriktning och

förutsättningar. På den grunden skall borgenärerna ges tillfälle att uttala sig

i frågan om förfarandet bör fortsättas. Vid sammanträdet skall också, på yrkande

av en borgenär, utses en borgenärskommitté. Denna skall ges möjlighet att

fortlöpande följa förfarandet och rekonstruktören skall i väsentliga frågor

samråda med kommittén.

 En företagsrekonstruktion skall kunna pågå under en tid av tre månader, med

möjlighet till förlängning tre månader i taget upp till högst ett år. Den upphör

genom beslut av domstol eller om gäldenären försätts i konkurs. Domstol skall

besluta om att företagsrekonstruktionen skall upphöra när syftet med det har

uppnåtts eller när det bedöms som utsiktslöst att fortsätta samt i vissa andra

fall (se avsnitt 7.6).

 Normalt torde företagsrekonstruktionens syfte kunna sägas ha uppnåtts när

borgenärerna anser att rekonstruktionen i sak är så hållbar att de är beredda

att sätta ned sina fordringar genom en ackordsuppgörelse och en sådan uppgörelse

också har kommit till stånd. Det torde normalt vara utsiktslöst att fortsätta

företagsrekonstruktionen om gäldenären visar att han inte är intresserad av en

rekonstruktion eller när en sådan av andra skäl inte synes vara realistisk att

åstadkomma.

 Det gemensamma för de lösningar som regeringen i det följande förordar kan

sägas vara att de begränsas till vad som har bedömts vara nödvändigt för att

företagsrekonstruktion skall kunna vinna tilltro som ett lämpligt sätt att utan

konkurs åtgärda ett företags betalningssvårigheter. En del förslag om längre

gående, eller i vissa avseenden annorlunda utformade, åtgärder som framförts

från olika håll kan dock ha visst fog för sig och man kan inte utesluta att en

framtida utvärdering av det rekonstruktionsförfarande som nu föreslås kan leda

till att vissa av de förslag som nu inte genomförs kan få förnyad aktualitet.

 Regeringen vill också inledningsvis ta upp och i allmänna ordalag kommentera

dels utredningens förslag om ett avskaffande av förmånsrätten för skatter och

avgifter och om införande av en särskild framskjuten förmånsrätt för s.k.

produktiva löner, dels vad riksdagen har uttalat i samband med förändringarna i

lönegarantilagen (se bet. 1993/94 :LU34, jfr också prop. 1994/95:180).

 Som kommer att framgå av det följande kan det diskuteras vilken betydelse

skatteförmånsrätten har för möjligheterna att framgångsrikt rekonstruera ett

företag i kris. Enligt regeringens mening är det dock klart att

skatteförmånsrätten i och för sig inte har någon avgörande betydelse i ett

sådant sammanhang. En lyckosam rekonstruktion är beroende av ett stort antal

faktorer. Bland dessa är lagstiftningens innehåll på skilda områden inte

oväsentligt. Ett flertal regelkomplex av avtalsrättslig, bolagsrättslig,

skatterättslig och insolvensrättslig natur påverkar givetvis i hög grad

förutsättningarna för att en rekonstruktion skall lyckas, liksom de påverkar

förutsättningarna för företagandet över huvud taget. Skatteförmånsrätten är

därvid endast en beståndsdel av flera. Enligt regeringens mening har frågan om

skatteförmånsrättens vara eller inte vara i alltför hög grad dominerat den

debatt som föregått och följt på Insolvensutredningens slutbetänkande. Enligt

regeringens uppfattning bör en lag om företagsrekonstruktion ha en viktig

funktion att fylla alldeles oavsett skatteförmånsrätten.

 Mer problematiskt i sammanhanget är förhållandet mellan å ena sidan en ny

rekonstruktionslag och å den andra löneförmånsrätten och lönegarantin.Under

senare tid har, i syfte att motverka missbruk av lönegarantin, begränsningar

införts som i inte oväsentlig mån begränsat skyddet för löntagarnas löneanspråk.

Enligt regeringens mening är denna fråga viktig, samtidigt som den inrymmer

sådana svårigheter som gör att den kräver noggranna överväganden.

 Regeringen föreslår dock redan nu en ändring i förmånsrättslagen som

förstärker skyddet för lönefordringarna när en konkurs inom viss tid följer på

en företagsrekonstruktion (se avsnitt 8.7.2). Detta ändringsförslag får

återverkningar även på lönegarantin. Härigenom riskerar inte den föreslagna

rekonstruktionslagen att inverka menligt på löntagarnas möjligheter att

tillvarata sina lönekrav.

 En annan omdiskuterad fråga är vilka fordringar som bör vara förenade med

förmånsrätt och vilka avvägningar som bör göras när förmånsrätternas inbördes

ordning skall bestämmas. Det gäller inte minst förhållandet mellan

löneförmånsrätten och företagshypoteket (se avsnitt 8.2).

 De frågor om förmånsrätt och lönegaranti som nu nämnts är enligt regeringens

mening i behov av ytterligare analys och överväganden. Regeringen avser därför

att tillsätta en utredning angående dessa frågor (se avsnitt 8 och 9).

5 Beslut om företagsrekonstruktion

5.1 Den grundläggande ekonomiska förutsättningen

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: För att ett företag skall kunna komma i fråga|

| för företagsrekonstruktion krävs att det vid tiden för ansökningen|

| om företagsrekonstruktion saknar förmåga att betala sina förfallna|

| skulder. Det krävs med andra ord illikviditet. Det krävs alltså |

| inte att företaget är på obestånd (insolvent). |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens.

 Remissinstanserna: Inga invändningar har i denna del framförts mot

utredningens förslag.

 Skälen för regeringens förslag: Frågan i detta sammanhang är vilken ekonomisk

situation hos gäldenären som bör utgöra förutsättningen för att en

företagsrekonstruktion skall kunna beslutas. Det vore en fördel om de

rättsverkningar som följer av en företagsrekonstruktion kunde knytas till något

inom insolvensrätten känt begrepp. De begrepp som därvid skulle kunna komma i

fråga är för det första insolvens eller obestånd, dvs. den ekonomiska situation

som utgör förutsättning för konkurs och ackord. Med insolvens avses att

gäldenären inte kan rätteligen betala sina skulder och att denna oförmåga inte

är endast tillfällig (1 kap. 2 § andra stycket konkurslagen). Insolvensbe-

dömningen rymmer således en prognos. Gäldenären måste kunna antas vara ur stånd

att infria sina skulder allteftersom de förfaller till betalning, trots

utnyttjande av alla tänkbara resurser som förvärvsförmåga och eventuell ny

kredit.

 En annan tänkbar situation är den att gäldenären är insufficient, varmed menas

att hans skulder överstiger hans tillgångar. Till den situationen knyts bl.a.

vissa regler om återvinning i konkurslagen (se t.ex. 4 kap. 6 § konkurslagen).

Insufficiens är, till skillnad från insolvens, ett tillstånd som föreligger vid

en given tidpunkt utan att hänsyn tas till t.ex. vad gäldenärens förvärvsförmåga

kan inbringa i framtiden.

 Illikviditet är ett tredje etablerat begrepp vars innebörd är att gäldenären

inte har omedelbar tillgång till vanliga betalningsmedel motsvarande de

förfallna skuldernas belopp. Om en gäldenär enbart är illikvid, har han däremot

andra tillgångar som kan användas för att på sikt betala skulderna, tillgångar

som t.ex. genom utmätning kan tas i anspråk för borgenärernas fordringar.

 Slutligen förekommer i insolvensrätten begreppet betalningsinställelse. Som

utredningen framhåller finns det inte några närmare lagregler om innebörden av

betalningsinställelse. Likväl har betalningsinställelse betydelse enligt flera

olika lagrum, t.ex. på så sätt att enligt konkurslagen betalningsinställelse

utgör presumtion för obestånd (se 2 kap. 8 § konkurslagen). Vidare har

betalningsinställelse tillagts relevans i skilda avseenden genom rättspraxis

(bet. s. 116 f.). En rent faktisk betalningsinställelse kan ske helt formlöst

och utan att borgenärerna underrättas; gäldenären upphör helt enkelt med att

betala sina skulder allteftersom de förfaller. Vanligen avses med termen

betalningsinställelse emellertid en öppen sådan, dvs. gäldenären förklarar ut-

tryckligen i ett till sina borgenärer riktat meddelande att från och med en viss

tidpunkt kommer han i princip inte att betala några skulder. Det är gäldenären

själv som har att göra bedömningen av om företagets situation är sådan att en

betalningsinställelse måste tillgripas. Även om förfarandet är oreglerat, har

det i praktiken kommit att utvecklas en ordning enligt vilken företaget efter

betalningsinställelse vidtar åtgärder för att rekonstruera eller avveckla

verksamheten (se vidare bet. s. 118 f.).

 Utgångspunkten för ett resonemang om gäldenärens ekonomiska situation måste

vara att endast företag med betalningssvårigheter av någon omfattning kan antas

komma att ansöka om företagsrekonstruktion. Det avgörande när det gäller

förutsättningarna för att besluta om en företagsrekonstruktion bör emellertid

knappast vara graden av betalningsoförmåga utan mera frågan om gäldenären

verkligen avser att seriöst pröva möjligheterna till en rekonstruktion liksom

också om det finns reella förutsättningar för att en rekonstruktion skall kunna

komma till stånd. För borgenärerna måste det huvudsakliga intresset vara knutet

inte i första hand till att utesluta gäldenärer med endast smärre, eller tvärtom

alltför stora, betalningssvårigheter, från förfarandet utan främst till möjlig-

heten att efter en väl genomförd rekonstruktion få sina fordringar betalade

eller sina säkerheter värdesäkrade.

 Förutsättningarna för att besluta om företagsrekonstruktion bör därför inte

knytas till någon viss kvalificerad nivå på företagets betalningssvårigheter. En

sådan knytning skulle också riskera att leda till att rekonstruktion kommer i

fråga på ett alltför sent stadium av ett företags negativa utveckling.

Regeringen anser således, i likhet med utredningen och en enig remissopinion,

att när det gäller gäldenärens ekonomiska situation bör inga andra krav ställas

än att denne i sin ansökan om företagsrekonstruktion klargör att han inte kan

betala sina fordringar allteftersom de förfaller till betalning. Det är således

tillräckligt att gäldenären är illikvid. Man kan då anta att ansökan om rekon-

struktion kommer att göras efter i princip samma bedömningar som i dag sker före

en betalningsinställelse. Lagrådet uttalar att det saknar anledning att motsätta

sig att frågan om likviditet skall vara avgörande för huruvida

företagsrekonstruktion är tillgänglig. Lagrådet har dock påpekat att

ordalydelsen i det remitterade förslaget (1 kap. 1 § i det remitterade

lagförslaget) närmast synes utgöra en beskrivning av krav på insolvens (jfr 1

kap. 2 § andra stycket konkurslagen; se även SOU 1979:75 s. 60 och bet. s. 100).

Lagrådet har därför föreslagit att kravet på illikviditet uttrycks med att

gäldenären vid tiden för ansökningen inte kan betala sina förfallna skulder

med placering i 2 kap. 6 § första stycket. Regeringen ansluter sig till

Lagrådets förslag.

 Utredningen har föreslagit att det i lagen också skall anges att en ansökan om

företagsrekonstruktion är att anse som en förklaring av gäldenären om att han

ställer in sina betalningar. Ett skäl för det förslaget är att bristen på

allmänna regler om betalningsinställelse därigenom skulle botas. Regeringen är

emellertid inte beredd att nu föreslå en sådan regel. Den av utredningen

föreslagna bestämmelsen begränsar inte möjligheterna till vare sig tysta eller

öppna betalningsinställelser utan samband med företagsrekonstruktion. Dessutom

är det oklart hur den föreslagna regeln skulle förhålla sig till bestämmelsen i

2 kap. 8 § konkurslagen som innefattar en presumtion för att den som ställt in

sina betalningar är på obestånd. Enlig regeringens mening bör därför institutet

betalningsinställelse även fortsättningsvis i allt väsentligt vara oreglerat.

 Den avgränsning som nu har valts kan någon gång innebära att ett företag som

har - eller i vart fall är på väg att få - ekonomiska svårigheter utesluts från

rekonstruktionslagens tillämpningsområde. Det gäller det fallet att en

näringsidkare väl är likvid, dvs. har t.ex. tillräckliga kassamedel för att

betala löpande skulder, men är insufficient till följd av att värdet av den

egendom i vilken hans borgenärer har säkerhet har minskat så att hans samlade

tillgångar till sitt värde understiger de samlade skuldernas belopp. I de fall

en sådan näringsidkare därefter drabbas av illikviditet kunde det givetvis vara

en fördel om rekonstruktionsåtgärder hade kunnat vidtas redan dessförinnan. Det

finns dock anledning att framhålla att även för ett väl fungerande

vinstgenererande företag kan den egendom i vilken borgenärerna har säkerhet från

tid till annan minska i värde av olika anledningar. Ett företag kan alltså vara

insufficient utan att det finns något rekonstruktionsbehov. Insufficiens bör

därför inte vara tillräckligt för att det skall kunna beslutas om

företagsrekonstruktion. Om en kreditgivare å andra sidan anser att ett

insufficient företag saknar tillräcklig bärkraft har han normalt möjlighet att

säga upp kreditavtalet och fordra omedelbar betalning. Om så sker kan

gäldenärsföretaget visa sig sakna förmåga att betala skulden och ett beslut om

företagsrekonstruktion kan då meddelas. Regeringen anser, mot den redovisade

bakgrunden, att övervägande skäl talar för att avgränsa lagens tillämpning till

näringsidkare som är illikvida.

 Eftersom företagsrekonstruktion avses få en rad rättsverkningar för

borgenärerna - det är i realiteten närmast fråga om ett slags moratorium för

gäldenären - är det samtidigt nödvändigt att så långt möjligt tillse att dessa

rättsverkningar inte utlöses annat än i en av lagstiftningen avsedd situation.

Den bedömning som härvidlag måste göras får dock, som redan antytts, främst

grundas på - förutom det grundläggande kravet på betalningssvårigheter hos

gäldenären - utsikterna att en rekonstruktion skall kunna genomföras. Till de

krav som bör ställas på ansökans innehåll och domstolens prövning återkommer vi

under avsnitt 5.4 och 5.5.

5.2 Vilka gäldenärer bör omfattas av lagen?

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Näringsidkare, oberoende av verksamhetens |

| omfattning och associationsform, kan komma i fråga för |

| företagsrekonstruktion. Vissa verksamheter, hänförliga till de |

| finansiella och offentliga sektorerna, undantas dock. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag överensstämmer i det väsentliga med regeringens.

 Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker utredningens förslag

eller lämnar dem utan erinran. Sveriges Köpmannaförbund, Sveriges

Industriförbund, Svenska Arbetsgivareföreningen och Grossistförbundet Svensk

Handel beklagar emellertid att utredningen inte utrett möjligheterna till ett

förenklat förfarande för de mindre företagen. Sveriges Redovisningskonsulters

Förbund, Sveriges Hantverks- och Småföretag och Företagarnas Riksförbund betonar

att behovet av ett rekonstruktionsförfarande är stort för de något mindre

företagen och att det för dessa företags behov är viktigt att förfarandet bl.a.

är snabbt och administrativt enkelt.

 Skälen för regeringens förslag: När det gäller frågan om vilka kategorier av

gäldenärer som bör kunna komma i fråga för företagsrekonstruktion är en

utgångspunkt för bedömningen att, såsom ovan redovisats, ett särskilt skuldsane-

ringsförfarande för privatpersoner har införts från den 1 juli 1994. Det står

därför klart att en lag om företagsrekonstruktion bör avse enbart näringsidkare.

 Som utredningen framhåller (bet. s. 350) är begreppet näringsidkare

vidsträckt. Det täcker såväl juridiska som fysiska personer som driver näring.

Det omfattar de allra största företagen likaväl som enmansföretagare. Det

innefattar även den som jämsides med en anställning driver någon form av

näringsverksamhet. Näringsidkare kan även t.ex. den vara som inte är skyldig att

upprätta årsbokslut, jfr 1 § sista stycket bokföringslagen (1976:125). Enligt

den konsumenträttsliga lagstiftningen avses med näringsidkare varje fysisk eller

juridisk person som driver verksamhet av ekonomisk natur och av sådan karaktär

att den kan betecknas som yrkesmässig (se avsnitt 10).

 Det kan mot den bakgrunden finnas skäl att överväga om någon avgränsning bör

ske inom kretsen näringsidkare. Utredningen har i den delen anfört att

erfarenheterna från de utländska rättssystem som den har studerat visserligen

tyder på att ett lagreglerat rekonstruktionsförfarande får sin största betydelse

för stora och mellanstora företag men att för svensk del bör ett förfarande inte

utformas så att det av t.ex. kostnadsskäl inte kan användas beträffande mindre

företag. Utredningen föreslår därför inte någon inskränkning i kretsen

näringsidkande gäldenärer beroende på verksamhetens storlek eller juridiska

form. Det ligger emellertid, uttalar utredningen, i öppen dag att en ny

lagreglering likväl kommer att få sin största betydelse för något större

företag (bet. s. 351).

 Regeringen har inte någon anledning att ifrågasätta utredningens bedömning på

denna punkt. Det bör dock framhållas att den främsta anledningen till att ett

rekonstruktionsförfarande kan ha störst betydelse för något större företag helt

enkelt är den att möjligheterna till rekonstruktion oftast är bättre. Ett något

större företag kan ha en administration och produktion som rymmer tillräckliga

möjligheter till flexibilitet och förändring. Ett sådant företag kan också ha

bättre förutsättningar än ett mindre att erbjuda godtagbar säkerhet för en

fortsatt finansiering av rörelsen. Det är givet att en blygsam om än yrkesmässig

ekonomisk verksamhet som en enskild bedriver däremot ofta inte ger utrymme för

alternativa lösningar och knappast heller för ny kredit.

 Regeringen kan emellertid också dela den åsikt som vissa remissinstanser

framfört, nämligen att behovet av rekonstruktion kan vara väl så stort hos något

mindre företag. Det är därför angeläget att, som utredningen också har

föreslagit, inte utesluta någon kategori av näringsidkare från möjligheten till

företagsrekonstruktion.

 Som vi närmare kommer att diskutera i avsnitt 5.5 skall en första bedömning av

om företagsrekonstruktion bör komma till stånd göras av domstol i samband med

ansökan om företagsrekonstruktion. Det kanske viktigaste ledet i den bedömningen

är frågan om en rekonstruktion över huvud taget förefaller möjlig att genomföra.

Genom den bedömningen - liksom genom den uppföljande kontrollen av förfarandet

genom rekonstruktörens utredning och borgenärernas granskning - bör det så långt

möjligt tillses att endast företag med förutsättningar för fortsatt lönsam

verksamhet kommer i fråga för rekonstruktion. Detta bör gälla oavsett företagets

storlek och associationsform.

 Med denna inriktning är det viktigt att reglerna blir enkla att tillämpa för

att kostnaderna för företagsrekonstruktion skall kunna begränsas och på så sätt

även mindre företag inte bara i princip utan även i praktiken skall kunna komma

i fråga för företagsrekonstruktion. Det förfarande som föreslås är sådant att

det i och för sig bör kunna vara tillgängligt för de flesta typer av företag.

Därutöver bör, som vi återkommer till i avsnitt 10, tillämpningsområdet för

skuldsaneringslagen utvidgas till att omfatta vissa kategorier av näringsidkare

vars näringsverksamhet är av ringa omfattning och enkel beskaffenhet.

 Utredningen föreslår att lagen om företagsrekonstruktion inte - liksom

ackordslagen (48 §) - skall tillämpas i fråga om bankaktiebolag, sparbank eller

föreningsbank, kreditaktiebolag, stadshypoteksförening eller

landshypoteksförening, understödsförening och försäkringsbolag. Likaså föreslår

utredningen att gäldenär för vars verksamhet staten, kommun, landsting,

kommunalförbund, församling eller kyrklig samfällighet svarar skall vara

undantagna från lagens tillämpningsområde.

 Utredningen har ansett att en översyn av de av ålder givna undantagen från

ackordslagens tillämpningsområde vore befogad men har funnit sig, med hänsyn

till uppdragets omfattning och av tidsskäl, vara förhindrad att göra en sådan

översyn. Under remissbehandlingen har bl.a. Finansinspektionen instämt i att en

sådan översyn fordras.

 Lagrådet har inte haft något att erinra mot undantaget som sådant, men har

påpekat att förändringar har skett på andra håll i lagstiftningen som påverkar

angivandet av den krets som bör omfattas av det nu diskuterade undantaget och

föreslår därför en ändrad lydelse av 1 kap. 4 § i det till Lagrådet remitterade

förslaget (1 kap. 3 § i propositionens lagförslag).

 I anledning av Lagrådets påpekanden gör regeringen följande överväganden.

Utöver de i ackordslagen angivna instituten bedriver kreditmarknadsbolag och

värdepappersbolag liknande verksamhet på kapitalmarknaden. Dessa bolags

verksamheter regleras i lagen (1992:1610) om kreditmarknadsbolag respektive

lagen (1991:981) om värdepappersrörelse. I båda fallen krävs tillstånd av

Finansinspektionen för att få bedriva verksamheten och bolagen står under

tillsyn av inspektionen. God kreditvärdighet utgör en grundläggande

förutsättning för dessa bolags existens. Verksamheten kännetecknas vidare av att

bolagen dagligen medverkar i ett stort antal finansiella affärer, ofta avseende

betydande värden. I de lagar som reglerar bolagens verksamhet ställs speciella

krav på att rörelsen skall bedrivas på ett sunt sätt. Bolagen omfattas också -

liksom bankerna - av särskilda regler om kapitaltäckning. Mot bakgrund av de

angivna omständigheterna torde reglerna om företagsrekonstruktion inte - på ett

verkningsfullt sätt - kunna tillämpas på verksamhet som bedrivs av

kreditmarknadsbolag och värdepappersbolag. I huvudsak samma synpunkter kan

anföras beträffande clearingorganisationer som bedriver sådan verksamhet som

regleras i lagen (1992:543) om börs- och clearingverksamhet och den verksamhet

som bedrivs att Värdepapperscentralen VPC Aktiebolag (se aktiekontolagen

[1989:827] och lagen [1989:829] om Värdepapperscentralen VPC Aktiebolag). Det

bör därvid anmärkas att en börs eller en auktoriserad marknadsplats kan som

sidoverksamhet bedriva clearingverksamhet (4 kap. 5 § och 7 kap. 2 § lagen om

börs och clearingsverksamhet). En börs eller auktoriserad marknadsplats som

bedriver clearingverksamhet omfattas av nu diskuterade undantag för bl.a.

clearingsorganisation. Kreditmarknadsbolag, värdepappersbolag,

clearingorganisationer och värdepapperscentralen bör enligt regeringens mening

undantas från den nya lagens tillämpningsområde. Den slutliga utformningen av

detta undantag skiljer sig i viss mån från Lagrådets förslag. Denna annorlunda

utformning innebär också att den av Lagrådet förordade punkten 3 i

övergångsbestämmelserna till lagen om företagsrekonstruktion inte är nödvändig.

 I anslutning till det nyss sagda kan också övervägas om, och i så fall i

vilken utsträckning, gäldenärer vars verksamhet i någon form är offent-

ligrättsligt reglerad skall kunna bli föremål för rekonstruktion. Det är

därvidlag fråga om betydande gränsdragningsproblem. En i offentligrättslig lag

reglerad verksamhet torde knappast låta sig rekonstrueras i sak. Möjligen kan

bedömningen vara en annan när det gäller t.ex. en kommuns frivilliga åtaganden.

I avvaktan på att de nu antydda frågorna kan bli föremål för mera ingående över-

väganden föreslår vi att sådan verksamhet vari staten, kommuner och motsvarande

rättssubjekt har ett bestämmande inflytande undantas från rekonstruktionslagens

tillämpningsområde.

5.3 Vem skall kunna ansöka om företagsrekonstruktion?

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Rätt att ansöka om företagsrekonstruktion har|

| gäldenären och dennes borgenärer. Om en borgenär ansöker om |

| företagsrekonstruktion, får ansökan emellertid bifallas endast om|

| gäldenären har medgett den. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag överensstämmer i det väsentliga med regeringens.

 Remissinstanserna: Ett antal remissinstanser, bland dem Svea hovrätt, Luleå

tingsrätt, kronofogdemyndigheterna i Stockholms och Kronobergs län, NUTEK och

Juridiska fakultetsstyrelsen vid Uppsala universitet, ifrågasätter om en

borgenär bör ges rätt att ansöka om företagsrekonstruktion mot bakgrund av att

en sådan ansökan enligt utredningens förslag inte kan bifallas utan gäldenärens

samtycke. Sveriges Advokatsamfund tillägger att, om en borgenär ges rätt att

ansöka om rekonstruktion, risken är stor att en sådan ansökan kan användas som

ett led i ett rent indrivningsförfarande.

 Skälen för regeringens förslag: När det gäller frågan om vem som skall vara

behörig att ansöka om företagsrekonstruktion bör först övervägas om ett beslut

om företagsrekonstruktion skall fordra gäldenärens samtycke. I den frågan finns

det anledning att fästa uppmärksamhet på den grundläggande skillnaden mellan

konkurs och företagsrekonstruktion. I konkurs är det fråga om att när en av

lagstiftaren given situation - insolvens - är för handen även tvångsvis kunna

avveckla en näringsverksamhet för att tillvarata borgenärernas intressen.

Företagsrekonstruktion är däremot väsentligen ett erbjudande om bistånd till

företaget.

 Genom en företagsrekonstruktion erbjuds således en gäldenär ett rådrum, under

vilket han med kvalificerad rådgivning ges möjlighet att bedöma sina framtids-

utsikter. Det förefaller tämligen utsiktslöst att ett sådant förfarande skulle

kunna genomföras utan gäldenärens aktiva medverkan. Även om det ingalunda alltid

är självklart, får det också förutsättas att det i flertalet fall kommer att

vara samma ställföreträdare för ett gäldenärsföretag som kommer att fortsätta

att driva det rekonstruerade företaget. Det bör därför, som utredningen har

föreslagit, inte komma i fråga att besluta om företagsrekonstruktion utan att

gäldenären i någon form förklarat att han är villig att påbörja en sådan. En

ansökan som görs av en borgenär och som inte följs av ett medgivande från

gäldenärens sida skall alltså inte kunna bifallas. Om ansökan bestrids av

gäldenären förfaller ansökan och ärendet skall avskrivas från vidare

handläggning (se vidare författningskommentaren till 2 kap. 6 och 9 §).

 Mot bakgrund av detta ställningstagande kan det i och för sig ifrågasättas,

som också några remissinstanser har gjort, om det över huvud taget är

meningsfullt att tillåta att en ansökan om företagsrekonstruktion görs inte bara

av gäldenären själv utan också av en borgenär. Det finns då anledning att åter

erinra om institutets främsta syfte, nämligen att på ett så tidigt stadium som

möjligt av en negativ utveckling för ett företag ge möjlighet - och incitament -

till nödvändiga förändringar i företagets verksamhet för att stärka dess

lönsamhet. I många fall kommer givetvis gäldenären själv (eller dennes

ställföreträdare) att iaktta tecknen på begynnande ekonomiska svårigheter och

därför kunna ta initiativ till rekonstruktion. Samtidigt torde det förekomma

åtskilliga fall där gäldenären på grund av bristande resultatuppföljning inte

tillräckligt väl ser de negativa tecknen eller till följd av överoptimism inte

förmår att tolka tecknen rätt. I en sådan situation är det viktigt att

gäldenärens medkontrahenter kan ta ett initiativ. Ett sådant intiativ bör

visserligen inte kunna drivas igenom mot gäldenärens vilja men väl uppmärksamma

denne på företagets ekonomiska svårigheter, eller åtminstone på borgenärernas

bedömning av företagets situation, och på de möjligheter som institutet

företagsrekonstruktion erbjuder. Eftersom reformens främsta syfte är att bereda

möjlighet till företagsrekonstruktion i ett tidigt skede framstår det som

angeläget att flera aktörers bedömning av ett företags situation tillåts

initiera, om än inte utlösa, en företagsrekonstruktion.

 Det är alltså regeringens uppfattning att en borgenär skall kunna ansöka om

företagsrekonstruktion för ett gäldenärsföretag. Även när det gäller att denna

rätt inte skall kvalificeras till att enbart gälla vissa borgenärer, t.ex. med

en fordran av viss storlek, delar regeringen utredningens bedömning. En

begränsning av kretsen ansökningsberättigade borgenärer skulle visserligen syfta

till att undvika de kostnader och nackdelar som kan uppstå genom illa

underbyggda ansökningar från någon borgenärs sida. Men för det första bör risken

inte vara särskilt stor för att en borgenär med en mindre fordran utan skäl

ansöker om företagsrekonstruktion för gäldenärsföretaget. Den omedelbara

effekten för en sådan borgenär av ett beslut om företagsrekonstruktion är ju

endast att han kommer att sakna rätt att tilltvinga sig betalning för sin

fordran. För det andra finns det vissa faktorer som bör motverka missbruk av an-

sökningsrätten. Det gäller dels kraven på en ansöknings innehåll och domstolens

prövning av den, dels att en ogrundad ansökan om företagsrekonstruktion - liksom

är fallet vid konkursansökningar - bör kunna föranleda skadeståndsansvar. Rege-

ringen anser av nu anförda skäl att kretsen ansökningsberättigade borgenärer

inte bör begränsas. För att ansökningsrätt skall föreligga bör det således vara

tillräckligt att ett fordringsförhållande visas föreligga, dvs. en borgenär som

ansöker om företagsrekonstruktion måste kunna visa att han verkligen har en

fordran mot gäldenärsföretaget.

 Utredningen har slutligen föreslagit att det liksom vid konkurs bör gälla

vissa inskränkningar i initiativrätten med hänsyn till borgenärs innehav av

säkerhet. Innehar han en betryggande säkerhet, bör krävas att det finns risk för

att hans rätt är i fara. Initiativrätt bör enligt utredningen inte heller finnas

om tredje man erbjuder betryggande säkerhet. Regeringen anser för sin del att en

sådan begränsning i rätten att ansöka inte bör gälla. Företagsrekonstruktion är

ett instrument för att återställa lönsamheten hos ett företag med betalnings-

svårigheter. Företagsrekonstruktion sker därför primärt i gäldenärens intresse,

vilket naturligtvis inte utesluter att det också - i vart fall på något längre

sikt - är till borgenärskollektivets fördel. Konkurs däremot har ett mera

omedelbart och direkt syfte att skydda de borgenärer vars rätt är i fara. Det

bör mot den bakgrunden inte uteslutas att en borgenär kan visa att ett företag

har svårigheter att betala sina förfallna skulder; även om borgenärens egen

säkerhet är fullgod eller om en tredje man inskrider och ställer säkerhet för

just den ansökande borgenärens fordran. Borgenären bör alltså även i sådana fall

kunna ansöka om företagsrekonstruktion avseende gäldenären.

5.4 Kraven på ansökningen och domstolens formella prövning

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Ärenden om företagsrekonstruktion handläggs|

| vid allmän domstol. I den mån lagen om företagsrekonstruktion |

| inte innehåller några särskilda bestämmelser om handläggningen |

| skall bestämmelserna i lagen om handläggning av domstolsärenden |

| tillämpas. Om det under en företagsrekonstruktion beslutas att |

| inleda ackordsförhandling skall dock en sådan handläggas med |

| tillämpning av rättegångsbalkens bestämmelser om rättegången i |

| tvistemål. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens.

 Remissinstanserna: I de flesta yttranden tillstyrks eller riktas i vart fall

inte några invändningar mot utredningens förslag. I några remissyttranden

diskuteras kraven på innehållet i främst en gäldenärs ansökan om företagsrekon-

struktion. Statens jordbruksverk, Stockholms Handelskammare och Företagarnas

Riksorganisation anför att kraven på innehållet i en ansökan bör ställas högre

än utredningen har gjort. Jordbruksverket påpekar att det annars finns en risk

att reglerna utnyttjas som ett medel att erhålla uppskov med betalningar.

Sveriges Redovisningskonsulters Förbund menar å andra sidan att kraven på

innehållet i en ansökan inte bör sättas så högt att det förutsätter kontakter

med borgenärerna innan ansökan görs. Sådana kontakter kunde riskera att leda

till förhastade säraktioner från borgenärernas sida.

 Riksskatteverket anför att ett förfarande som i så hög grad bygger på

frivillighet inte behöver handläggas av domstol utan hellre av tillsynsmyn-

digheterna i konkurs. Verket anser också att, om handläggningen skall ske vid

domstol, det inte finns skäl att hålla förhandling när ansökan görs av borgenär.

Jönköpings tingsrätt hör till dem som anser att de uppgifter som föreslås

handläggas av tingsrätt inte till alla delar står i överensstämmelse med

strävandena mot en mera renodlad konfliktlösningsroll för domare och domstolar.

Tingsrätten anser att bl.a. arvode till rekonstruktören bör kunna fastställas av

tillsynsmyndighet i konkurs. Kronofogdemyndigheten i Stockholms län, Sveriges

Industriförbund, Svenska Arbetsgivareföreningen, Grossistförbundet Svensk Handel

och Företagarnas Riksorganisation anser att det bör övervägas att förstärka

tingsrätterna med ekonomisk expertis i ärenden om företagsrekonstruktion. Krono-

fogdemyndigheten tillägger att alternativ till handläggning vid tingsrätt kan

vara att inrätta en särskild konkursmyndighet eller att låta ärenden om

företagsrekonstruktion handläggas av en särskild nämnd inom tingsrättsorgani-

sationen.

 Domstolsverket påpekar att tingsnotarie inte bör tilläggas behörighet att

besluta i ärenden om företagsrekonstruktion. Svenska Inkassoföreningen anför att

det bör klarläggas att hinder inte möter mot att kreditupplysningsföretag från

domstolar och registermyndigheter inhämtar, lagrar, publicerar och utlämnar

uppgifter om företagsrekonstruktion.

 Skälen för regeringens förslag: Det kan redan inledningsvis finnas anledning

att beröra frågan om handläggningen av ärenden om företagsrekonstruktion bör ske

vid domstol eller, som ett par remissinstanser föreslagit, vid annan myndighet.

 Det står i den frågan klart att ett beslut om företagsrekonstruktion har

betydande rättsverkningar, framför allt vad gäller borgenärernas rättsställning.

Ett beslut om företagsrekonstruktion medför bl.a. att de under viss tid kommer

att sakna rätt att göra sina fordringar gällande med hjälp av de exekutiva

förfaranden som annars står till buds (se vidare avsnitt 6.1). Ett sådant beslut

är därför av den karaktären att det bör fattas av en opartisk och oberoende

domstol. En sådan ordning torde också följa av föreskrifterna i Europakon-

ventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande

friheterna. I konventionens artikel 6 föreskrivs att var och en, när det gäller

att pröva bl.a. hans civila rättigheter och skyldigheter, har rätt till en

opartisk och offentlig rättegång inför en oavhängig och opartisk domstol. Kon-

ventionen har, med verkan från och med den 1 januari 1995, inkorporerats i den

svenska rättsordningen (prop. 1993/94:117, bet. 1993/94:KU24, rskr. 1993/94:246

och bet. 1994/95:KU5, rskr. 1994/95:11). Även vissa av de beslut som kan behöva

fattas under förfarandet, som att medge undantag från utmätningsförbudet (se

avsnitt 6.1), liksom beslut om att företagsrekonstruktionen skall upphöra, kan

på motsvarande sätt anses påverka enskildas rättigheter av privat natur.

 I ärenden om skuldsanering sker den inledande handläggningen vid

kronofogdemyndighet, trots att viktiga rättsverkningar är knutna även till det

förfarandet. Ett skäl för den lösningen var att den huvudsakliga delen av

utredningen i ärendet skall ske vid kronofogdemyndigheten. I en

företagsrekonstruktion sker utredningen genom en fristående rekonstruktör. De

rättsverkningar som följer av ett beslut om att inleda skuldsanering är inte

heller lika långt gående som rättsverkningarna av att företagsrekonstruktion

beslutas. Så utgör skuldsanering t.ex. inte hinder mot att försätta gäldenären i

konkurs. Den nödvändiga möjligheten till domstolskontroll i skuldsaneringsför-

farandet finns därför i stället genom att kronofogdemyndighets beslut att inleda

skuldsanering kan överklagas till tingsrätt.

 Enligt regeringens mening talar, mot den redovisade bakgrunden, övervägande

skäl för att domstol bör ha huvudansvaret för handläggningen av ärenden om

företagsrekonstruktion.

 Däremot kräver, som utredningen har anfört (bet. s. 378), det obligatoriska

borgenärssammanträdet inte i och för sig rättens medverkan. Men vid sammanträdet

kan frågor som kräver rättens ställningstagande komma att aktualiseras, som

t.ex. att avbryta förfarandet eller att byta rekonstruktör. Det framstår då, som

också utredningen har funnit, som en onödig omgång att dela på funktionerna

mellan domstol och en förvaltningsmyndighet. Även det obligatoriska

borgenärssammanträdet bör därför enligt regeringens mening äga rum vid domstol.

Också frågan om arvode till rekonstruktören bör prövas av domstol.

 Regeringen anser således att ärenden om företagsrekonstruktion i deras helhet

bör handläggas vid domstol och då på grund av ärendenas karaktär naturligen vid

tingsrätt.

 Utredningen har inte föreslagit att någon särskild sekretess skall gälla vid

handläggning av ärenden om företagsrekonstruktion hos domstol. Som utredningen

har framhållit gäller inte heller sekretess för ackords- och konkursärenden.

Även regeringen anser för sin del att det för närvarande saknas skäl att anta

att möjligheten till allmän insyn skulle i sådan grad försvåra en

företagsrekonstruktion att en särskild sekretessregel är nödvändig. Det finns

emellertid anledning att framhålla att enligt 8 kap. 17 § sekretesslagen

(1980:100) gäller sekretess hos domstol i mål eller ärende i domstolens

rättskipande eller rättsvårdande verksamhet för uppgift om enskilds affärs-

eller driftförhållanden, om det kan antas att den som uppgiften rör lider

avsevärd skada om uppgiften röjs. Regeln bör t.ex. kunna tillämpas i fall där en

företagshemlighet skulle röjas om uppgiften lämnas ut. Även om kravet på att den

skada som kan uppkomma genom ett röjande skall vara avsevärd begränsar

sekretessregelns tillämpningsområde, finns ändå en möjlighet att i ärenden om

företagsrekonstruktion sekretessbelägga sådana uppgifter om ett gäldenärsföretag

vilkas spridande mera kännbart skulle kunna skada företaget.

 När det gäller gäldenärens uppgifter om sin ekonomi finns det knappast

anledning att ställa kraven högre än utredningen gjort. Något kvalificerande

krav på gäldenärens betalningssvårigheter ställs ju inte. Någon rättens närmare

materiella prövning kan därför knappast vara nödvändig i den delen. Det finns då

inte heller skäl att ytterligare precisera gäldenärens redovisningsskyldighet i

fråga om sin ekonomi. Vi återkommer till detta i avsnitt 5.5. En annan sak är

att det många gånger torde vara nödvändigt att gäldenären redan i samband med

ansökan ger in ett visst underlag för bedömningen av om syftet med en

företagsrekonstruktion kan uppnås.

 Med hänsyn bl.a. till det resonemang som nu har förts finns det inte, såsom

föreslagits av några remissinstanser, anledning att rätten i ärenden om

företagsrekonstruktion skall ha någon särskild sammansättning, exempelvis ha

inslag av ekonomisk expertis.

 Utredningen föreslår, i likhet med vad som gäller i konkursärenden, att

rättegångsbalkens regler om tvistemål skall tillämpas på förfarandet i den mån

lagen om företagsrekonstruktion inte innehåller några särskilda bestämmelser. En

företagsrekonstruktion utgörs emellertid väsentligen av vad som brukar benämnas

frivillig rättsvård, även om det kan sägas vara fråga om en avancerad form av

sådan rättsvård. Det vore därför mest följdriktigt att låta bestämmelserna i

lagen (1946:807) om handläggning av domstolsärenden vara tillämpliga på för-

farandet i den mån särskilda förfarandebestämmelser inte finns i lagen om

företagsrekonstruktion. En sådan lösning har också valts vad gäller

handläggningen hos tingsrätt av från kronofogdemyndighet överklagade

utsökningsmål (se prop. 1992/93:216 s. 76 f.) liksom för tingsrätts handläggning

av ärenden enligt skuldsaneringslagen (se prop. 1993/94:123 s. 225). Det är

därför enligt regeringens mening konsekvent att även i detta fall låta

ärendelagens bestämmelser komplettera lagen om företagsrekonstruktion vad gäller

förfarandet vid domstolarna.Ett förslag till en helt ny ärendelag har nyligen

remissbehandlats. En proposition i ämnet med ikraftträdande den 1 juli 1996

beräknas föreläggas riksdagen under hösten. Förslaget är i stora delar utformat

efter mönster av förvaltningsprocesslagen (1971:291). Ett av skälen till att

ärendelagen reformeras är att tillgodose behovet av en flexibel handlägg-

ningsordning för mer kvalificerade domstolsärenden som efterhand har lagts på

tingsrätterna att handlägga. En ny ärendelag föranleder endast smärre

följdändringar i den här föreslagna lagen om företagsrekonstruktion.

 Om det under en företagsrekonstruktion beslutas att inleda en ackords-

förhandling är en sådan i betydligt större grad kontradiktoriskt präglad, dvs.

det är fråga om att träffa bindande avgöranden sedan företrädare för motstående

intressen fått föra fram sin sak. Det är därför naturligt att den delen av

förfarandet handläggs med tillämpning av rättegångsbalkens regler om dispositiva

tvistemål. I dag handläggs också ackordsärenden enligt dessa regler. Några skäl

att ändra på detta har inte framkommit

 När det gäller frågan om tingsnotaries behörighet bör handläggning av ärenden

om företagsrekonstruktion inte ingå bland de göromål som en notarie enligt 19 §

tingsrättsinstruktionen (1979:572) kan förordnas att handlägga. Däremot kan det

knappast heller sägas att sådana ärenden alltid är vidlyftiga, svåra eller av

någon annan orsak kräver särskild erfarenhet och därmed uttryckligen bör

undantas från lagmannens behörighet att enligt 20 § instruktionen förordna en

notarie när det finns särskilda skäl till det.

 Vad så slutligen angår den av Svenska Inkassoföreningen väckta frågan om

inhämtande av kreditupplysningar kan konstateras endast att kreditupp-

lysningsverksamhet med iakttagande av föreskrifterna i kreditupplysningslagen

(1973:1173) måste kunna avse även upplysningar som hänför sig till

företagsrekonstruktion.

5.5 Domstolens materiella prövning

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Rättens materiella prövning av en ansökan om|

| företagsrekonstruktion inriktas i första hand mot en bedömning av|

| om en rekonstruktion kan ha utsikter att lyckas. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens.

 Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser lämnar förslagen i denna del

utan erinran. Flera poängterar dock vikten av att prövningen görs noggrant så

att ett förfarande inte inleds när reella förutsättning att lyckas med en

rekonstruktion saknas. Sveriges Ackordscentraler anser dock att rättens prövning

av en ansökan om företaggsrekonstruktion med nödvändighet måste bli summarisk,

men att det kan godtas eftersom en reell prövning kommer att äga rum vid det

borgenärssammanträde som skall hållas kort tid efter beslut om

företagsrekonstruktion.

 Skälen för regeringens förslag: I avsnitt 5.1 har föreslagits att det som en

förutsättning för företagsrekonstruktion skall vara tillräckligt att gäldenären

vid tiden för ansökningen inte kan betala sina förfallna skulder, dvs. att han

är illikvid. Denna förutsättning är givetvis viktig men normalt inte avgörande

för om en ansökan im företagsrekonstruktion skall bifallas. Desto större vikt

för avgörandet av om en företagsrekonstruktion skall komma till stånd bör då

läggas vid en bedömning av om en sådan kan bli framgångsrik. En given utgångs-

punkt måste vara att, av hänsyn till borgenärerna, söka undvika att

företagsrekonstruktion beslutas utan att det verkligen finns fog för det.

 Mot den bakgrunden kunde det finnas skäl att ha högt ställda krav på en

ansökan om företagsrekonstruktion och på rättens prövning av ansökan.

Utredningen har emellertid ansett att rättens prövning av en ansökan om

företagsrekonstruktion måste bli relativt summarisk och av i huvudsak formell

natur. Utredningen har vidare förordat att gäldenären till sin ansökan bör foga

en kort redogörelse för sin ekonomi och för vad som lett fram till betalnings-

svårigheterna, en uppgift om utsikten till rekonstruktion och till uppgörelse

med borgenärerna samt ett förslag till rekonstruktör med behövliga uppgifter om

dennes lämplighet för uppdraget. En sökande borgenär bör, enligt utredningen,

lämna uppgift om sin fordran och om de omständigheter på vilka han grundar sin

begäran liksom ett motiverat förslag till rekonstruktör.

 Den mera grannlaga bedömningen torde i stället avse om det finns objektiva

förutsättningar för att en företagsrekonstruktion kan leda till en

rekonstruktion av företaget och om gäldenären verkligen har avsikt och förmåga

att fullfölja en rekonstruktion. Det är genom den bedömningen som det kan

undvikas att gäldenärer som endast avser att utverka ett betalningsanstånd

kommer i fråga för beslut om företagsrekonstruktion. Samtidigt står det klart

att det knappast är möjligt att redan vid tiden för ansökan om

företagsrekonstruktion begära att gäldenären skall presentera ett fullödigt

underlag för en sådan bedömning. Därtill kommer att, som antytts ovan,

företagsrekonstruktion borde kunna komma i fråga i en del fall då det vid tiden

för ansökan inte säkert kan bedömas om företagets situation är sådan att det bör

avvecklas genom konkurs eller om det finns förutsättningar för rekonstruktion.

Till slut torde rättens prövning i denna del ofta få komma att inskränkas till

att konstatera dels att gäldenären presenterat en preliminär plan för en

kommande rekonstruktion, dels att den planen i vart fall inte saknar realism

samt dels att gäldenären har föreslagit en rekonstruktör som kan godtas av

borgenärerna.

 Det finns mot den bakgrunden anledning betona att ett beslut om en

företagsrekonstruktion enligt vårt förslag tämligen omgående kommer att följas

av flera möjligheter att bedöma om företagsrekonstruktionen bör få fortgå. Det

gäller den bedömning som den av domstolen utsedde rekonstruktören har att göra

liksom den bedömning som kan göras vid det borgenärssammanträde som enligt

huvudregeln skall äga rum inom tre veckor från beslut om företagsrekonstruktion

(se vidare avsnitt 7.1). Om rekonstruktören eller en borgenär begär det och

rätten finner att rekonstruktionen saknar ett rimligt ändamål, skall

företagsrekonstruktionen avslutas. Även om rättens inledande prövning inte kan

bli av det mera ingående slaget kommer det således att tämligen omgående efter

ett beslut om företagsrekonstruktion finnas ett mera allsidigt underlag för att

avgöra om företagsrekonstruktionen bör fortsätta.

 När det är fråga om en ansökan av en borgenär bör rättens prövning bli av

väsentligen samma karaktär som då gäldenären själv ansöker, möjligen med den

skillnaden att domstolens underlag vad gäller gäldenärens ekonomi kan vara

magrare. I de fallen tillkommer endast en prövning av att den sökande verkligen

står i ett fordringsförhållande till gäldenären samt av att erforderligt

medgivande av gäldenären finns.

6 Rättsverkningar av att företagsrekonstruktion beslutas

6.1 Hinder mot special- och generalexekution m.m.

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Under en företagsrekonstruktion råder ett |

| principiellt förbud för borgenärerna att få gäldenären försatt i|

| konkurs liksom att tvångsvis driva in sina fordringar genom |

| t.ex. utmätning eller betalningssäkring. En borgenär kan |

| emellertid få bifall till en konkursansökan eller utverka att |

| rätten beslutar om lämpliga åtgärder till hans skydd, om han kan|

| visa att hans rätt är i fara till följd av att gäldenären vidtar|

| eller underlåter att vidta vissa åtgärder. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag överensstämmer i det väsentliga med regeringens.

 Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser som har uttalat sig i frågan är

ense om att, för att möjligheterna till rekonstruktion skall kunna utredas,

gäldenären under det förfarande en företagsrekonstruktion utgör måste vara

fredad mot exekutiva förfaranden och liknande säraktioner från enskilda borgenä-

rers sida.

 Kronofogdemyndigheten i Stockholms län påpekar att den domstol som har att

meddela beslut om betalningssäkring och kvarstad kan sakna kännedom om att en

företagsrekonstruktion pågår. Det borde därför vara tillräckligt att förbjuda

verkställighet av sådana beslut. Sveriges Redovisningskonsulters Förbund betonar

att utmätningsförbudet så långt som möjligt bör gälla i lika mån för samtliga

kategorier av fordringshavare och att utredningen inte närmare har angett varför

fordringshavare med handpanträtt enligt utredningens förslag skall undantas från

utmätningsförbudet. Kronofogdemyndigheten i Malmöhus län anser att i de fall en

fordringshavare med rättens medgivande kan få utmätning till stånd, dvs.

borgenärer med annan panträtt än handpanträtt eller företagshypotek, borde också

kvarstad kunna meddelas. Skattemyndigheten i Stockholms län anför att

skattemyndigheten ansöker om betalningssäkring endast när det finns skäl att

anta att den skattskyldige avser att undandra tillgångar eller på annat sätt

försvåra betalning. Den kategorin företag bör inte komma i fråga för

företagsrekonstruktion. Betalningssäkring bör därför kunna ske, i vart fall med

rättens medgivande, trots att företagsrekonstruktion har beslutats. Om betal-

ningssäkring har beslutas bör företagsrekonstruktionen upphöra. Juridiska

fakultetsstyrelsen vid Uppsala universitet ifrågasätter om inte återtagande av

avbetalningsgods och utmätning av fast egendom borde samordnas bättre med

reglerna om konkurs.

 Skälen för regeringens förslag: Företagsrekonstruktion är som sagt avsett

för gäldenärer som är illikvida. Frågan inställer sig då om gäldenären under

förfarandet bör vara skyddad mot att hans borgenärer tvångsvis försöker få

betalt för sina fordringar. Vi behandlar i avsnitt 6.2 frågan om gäldenärens

rätt att under företagsrekonstruktionen betala skulder som har uppkommit

dessförinnan. Utredningen har utgått från att företagsrekonstruktion bör

innefatta ett betalningsanstånd, eller med andra ord ett moratorium, under den

tid förfarandet pågår beträffande de skulder som gäldenären ådragit sig innan

beslut om företagsrekonstruktion meddelades.

 Även regeringen finner det för sin del både naturligt och nödvändigt att en

gäldenär under en företagsrekonstruktion är skyddad mot säraktioner från

borgenärernas sida. Företagsrekonstruktion skall ju äga rum i såväl gäldenärens

som borgenärernas intresse. Borgenärernas främsta intresse torde ligga däri att

de efter en framgångsrik rekonstruktion åter kan göra affärer med en avtalspart

som är både likvid och solvent. Avsikten är också att borgenärerna fortlöpande

skall äga insyn i och kunna påverka det förfarande som en företagsrekonstruktion

utgör. Mot bakgrund av det gemensamma borgenärsintresse som sålunda finns

framstår det som rimligt att en enskild borgenär inte skall tillåtas att genom

säraktioner äventyra möjligheterna till en framgångsrik rekonstruktion. Den

enskilde borgenärens kortsiktiga intresse av att driva in sin egen fordran måste

således temporärt få stå tillbaka för hela borgenärskollektivets intresse av att

kunna återskapa lönsamma affärsrelationer med gäldenärsföretaget.

 Utgångspunkten är alltså att gäldenären under företagsrekonstruktionen skall

vara fredad mot alla slag av säraktioner från borgenärernas sida. Ett sådant

principiellt förbud mot säraktioner bör i lika mån gälla för samtliga borgenär-

skategorier, oavsett vilket slag av fordran eller säkerhet de må ha.

 Det står till en början klart att under företagsrekonstruktionen måste ett

temporärt konkurshinder gälla. Själva grundtanken med företagsrekonstruktion är

ju att det skall utgöra ett alternativ till konkurs. Så länge det bedöms som att

förutsättningar finns för rekonstruktion bör det därför i princip vara uteslutet

att en enskild borgenär skall kunna få gäldenären försatt i konkurs under

företagsrekonstruktionen. Det innebär att en borgenärs konkursansökan som sker

sedan beslut om företagsrekonstruktion meddelats skall förklaras vilande. En

regel om det bör införas i konkurslagen. Det är domstolens uppgift att självmant

ta upp saken när de förutsättningar som föranlett vilandeförklaringen inte

längre är för handen, dvs. när företagsrekonstruktionen har avslutats. Däremot

bör bedömningen vara en annan om gäldenären själv skulle komma att anse att

förutsättningar för rekonstruktion saknas och att därför konkurs framstår som

enda utvägen. En gäldenärens egen konkursansökan bör således kunna bifallas och

företagsrekonstruktionen därmed upphöra.

 Vad så gäller borgenärs rätt till utmätning för fordran gör sig de ovan nämnda

synpunkterna på behovet av ett moratorium för gäldenärsföretaget starkt

gällande. Det framstår som tämligen självklart att en möjlighet för en enskild

borgenär att tvångvis ta gäldenärsföretagets tillgångar i anspråk för enskilda

fordringar kan riskera att allvarligt störa eller t.o.m. omintetgöra ett

rekonstruktionsförsök. Utredningen anför i frågan om även borgenärer med

särskild förmånsrätt bör omfattas av ett principiellt utmätningsförbud (bet. s.

357) att

 Det är tydligt att ett försök att rekonstruera ett företags verksamhet knappast

kan lyckas, om tillgångar som är väsentliga för rörelsens fortsatta drift

undandras gäldenärens disposition genom att en borgenär med någon form av

säkerhetsrätt till egendomen tvångvis tar denna i anspråk för att få ut

betalning för sin fordran. Om t.ex. ett tillverkningsföretag för sin verksamhet

är beroende av lokaler på en fastighet som gäldenären äger, kan en separat

indrivningsåtgärd av en kreditgivare som till säkerhet för sin fordran har

panträtt i fastigheten knappast främja strävanden att hitta någon ny form för

verksamheten. Och på motsvarande sätt kan rekonstruktionstanken gå om intet, om

borgenärer med hypotekarisk säkerhet - dvs. säkerhetsrätter där gäldenären har

kvar besittningen till egendomen, såsom vid företagshypotek - i ett kritiskt

skede söker betalning ur säkerhetsunderlaget, trots att gäldenären har behov av

detta för att kunna fortsätta rörelsen.

Utredningen redovisar också att det i de utländska rättssystem som den har

studerat genomgående ingår mer eller mindre långt gående inskränkningar i

säkerhetshavarnas möjligheter att ta säkerheten i anspråk under en

företagsrekonstruktion liksom att det inte är känt för utredningen att det

medfört besvärande följder för den borgenärskategorin eller för kreditgivningen

till företagare. Utredningen finner mot den angivna bakgrunden för sin del att

det är naturligt att även borgenärer med bästa prioritet dras in i förfarandet.

 Regeringen vill betona att ett generellt indrivningsförbud endast medför att

borgenärerna tvingas avvakta att möjligheterna till rekonstruktion övervägs. Ett

sådant generellt förbud bör ha avgörande betydelse för möjligheterna till en

framgångsrik rekonstruktion. Genom ett beslut om företagsrekonstruktion stoppas

således kapplöpningen mellan gäldenärens borgenärer. De får därefter räkna med

att få betalt för sina fordringar genom det ackord som normalt ingår i företags-

rekonstruktionen eller, om rekonstruktionen inte kan genomföras, i gäldenärens

efterföljande konkurs. Regeringen delar således utredningens bedömning som inte

heller i denna del mött några invändningar under remissbehandlingen.

 Under företagsrekonstruktionen får alltså utmätning inte ske. Detsamma bör,

som utredningen har föreslagit, i lika mån gälla beträffande betalningssäkring,

handräckning enligt lagen (1978:599) om avbetalningsköp mellan näringsidkare

m.fl., återtagande genom verkställighet av dom, kvarstad samt andra

verkställighetsåtgärder enligt 16 kap. utsökningsbalken. Samtliga nu nämnda

åtgärder medför ju att en enskild borgenär - eller staten som skatteborgenär -

söker att tvångsvis tillgodose sin egen fordran och att en pågående

företagsrekonstruktion kan påverkas negativt.

 Frågan återstår om några undantag bör göras från nu angivna principer.

Utredningen föreslår undantag av två slag.

 Ett undantag gäller borgenärer som innehar säkerhet av visst slag, nämligen

handpanträtt. För en fordran förenad med handpanträtt skall enligt utredningens

förslag borgenären inte alls vara förhindrad att få utmätning.

 Ett annat undantag gäller vissa fall då borgenärens rätt är i fara.

Utredningen föreslår här dels att konkurs skall kunna beslutas om det finns

särskilda skäl anta att borgenärs rätt är i fara, dels att utmätning skall kunna

komma till stånd efter rättens medgivande för borgenär som har annan panträtt än

handpanträtt och för borgenär som har företagshypotek till säkerhet för sin

fordran, om det finns risk för att säkerhetens värde avsevärt försämras till

följd av gäldenärens handlande.

 När det gäller förslaget att undanta borgenärer med säkerhet i handpanträtt i

gäldenären tillhörig egendom har utredningen inte motiverat det särskilt. Det

kan dock sägas att de skäl som motiverar verkställighetsförbudet inte alls gör

sig gällande beträffande sådan gäldenärens egendom som omfattas av handpanträtt

eftersom den egendomen inte befinner sig i hans besittning. Det finns då skäl

att anta att den inte heller är nödvändig för rörelsens bedrivande och att det

således knappast finns något bärande skäl att hindra borgenär att ta sådan pant

i anspråk. Detsamma bör - som Lagrådet har påpekat (se bil. 5 vid 2 kap. 17 §) -

gälla en borgenär som till säkerhet för sin fordran har retentionsrätt i

gäldenären tillhörig egendom.

 Lagrådet har också uppmärksammat att det i det remitterade förslaget inte

tagits upp någon föreskrift om förbud mot införsel under rekon-

struktionsförfarandet; en fråga som endast kan bli aktuell då gäldenären är en

fysisk person (se bil. 5 vid 2 kap. 17 §). Införsel avseende underhållsbidrag

bör kunna ske även under företagsrekonstruktionen, medan däremot införsel för

skatter inte skall kunna ske. Såsom Lagrådet förordar bör detta komma till

uttryck i lagen om företagsrekonstruktion. Riksdagen har nyligen bifallit

regeringens förslag att per den 1 april 1996 avskaffa institutet införsel (jfr

prop. 1994/95:49, 1994/95:LU6, rskr. 1994/95:172 och SFS 1995:298). Mot bakgrund

härav bör bestämmelserna utformas så att verkställighet av fordringar avseende

underhållsbidrag kan ske, trots ett pågående rekonstruktionsförfarande.

Härigenom uppnås att indrivning mot privatpersoner beträffande fordringar

avseende just underhållsbidrag kan ske under rekonstruktionsförfarandet, oavsett

formerna för dessa indrivningsåtgärder.

 Beträffande den andra kategorin av föreslagna undantag kan det givetvis inte

uteslutas att en gäldenär under en företagsrekonstruktion handlar så att en

eller flera borgenärers rätt sätts i fara, t.ex. genom att han avhänder sig

betydelsefull egendom som ingår i företagshypoteksunderlaget. I det följande

(avsnitt 6.3) föreslår vi att gäldenären skall inhämta rekonstruktörens

samtycke till vissa viktigare åtgärder. Det konstateras emellertid samtidigt att

en åtgärd som gäldenären vidtar utan erforderligt samtycke inte enbart av det

skälet kommer att sakna civilrättslig giltighet. Gäldenären behåller således i

princip rådigheten över sin egendom under en företagsrekonstruktion, varför man

inte kan bortse från risken för att han vidtar handlingar i strid med en eller

flera borgenärers intressen. Som också konstateras i avsnitt 6.3 bör sanktionen

mot sådana handlingar vara att företagsrekonstruktionen avslutas. Som en allmän

regel bör gälla att förfarandet inte får fortgå till priset av att en borgenär

med en betydande fordran på gäldenärsföretaget tvingas tåla att hans säkerhet i

väsentlig mån försämras.

 Regeringen vill för sin del emellertid inte utesluta att det undantagsvis kan

finnas fall då en enskild borgenärs rätt äventyras men då samtidigt ett beslut

om att avsluta företagsrekonstruktionen kan framstå som en alltför drastisk

åtgärd sedd från hela borgenärskollektivets synpunkt. Utredningens förslag om

att det i sådana fall skulle vara möjligt för borgenärer med säkerhet i annan

panträtt än handpanträtt eller i företagshypotek att med rättens medgivande få

utmätning till stånd, skulle dock medföra en betydande risk för att egendom av

väsentlig betydelse inte längre kan användas i gäldenärens verksamhet och att en

rekonstruktion därigenom avsevärt försvåras. Om man, som vissa remissinstanser

har förordat, dessutom skulle göra det möjligt att medge också andra slag av

specialexekutiva åtgärder skulle man gå ifrån den viktiga principen om att alla

fordringar skall behandlas lika. Den borgenär som kunde visa att att det finns

risk för att hans rätt är i fara skulle komma att bli tillgodosedd fullt ut

medan övriga borgenärer skulle vara hänvisade till den utdelning som följer av

ett ackord.

 Regeringen är därför inte beredd att föreslå någon möjlighet att medge

undantag från det principiella verkställighetsförbudet liksom inte heller från

förbudet mot andra åtgärder av specialexekutiv karaktär. Behovet av skydd för en

borgenär vars rätt är i fara bör i stället enligt regeringens mening kunna

tillgodoses genom att rätten på borgenärens begäran - efter mönster av

regleringen i 15 kap. 3 § rättegångsbalken - får besluta - även interimistiskt

utan gäldenärens hörande (se 4 § tredje stycket ärendelagen) - om lämplig åtgärd

för att säkerställa borgenärens rätt. Lagrådet har påpekat att möjligheten att

besluta om åtgärder interimistiskt inte framgår tydligt, men Lagrådet har ändå

inte haft något att erinra mot ståndpunkten att ärendelagens ovan angivna

bestämmelse är tillämplig på sätt som har sagts. Enligt regeringens mening är

den generella hänvisning till ärendelagen som finns i den föreslagna lagen om

företagsrekonstruktion (se 4 kap. 1 § första stycket) tillräcklig för att det

nyss sagda kan sägas framgå med erforderlig tydlighet och klarhet. Det förslag

till en ny ärendelag som nyligen har remissbehandlats (se avsnitt 5.4)

innehåller en motsvarande regel.

 Rätten kan alltså besluta om åtgärder som så långt möjligt säkerställer

borgenärens rätt utan att egendomen i fråga går förlorad för gäldenärens

verksamhet. Tänkbara åtgärder kan vara att rätten t.ex. vid vite förbjuder

gäldenären att företa en viss handling eller bestämmer att viss egendom skall

ställas under särskild förvaltning. I det sist nämnda fallet förefaller det

naturligt att rätten beslutar att anförtro förvaltningen åt rekonstruktören.

Genom ett sådant beslut kan gäldenären fråntas sin rådighet och rekonstruktören,

i den utsträckning som följer av rättens beslut, ges en längre gående befogenhet

än han annars har. Rättens beslut i dessa fall bör givetvis kunna verkställas.

Som Lagrådet har påpekat bör det uttryckligen framgå av lagen (se författnings-

kommentaren till 2 kap. 18 §).

 Utredningen har också föreslagit att konkurs undantagsvis skall kunna beslutas

under en företagsrekonstruktion även på ansökan av borgenär om det finns

särskilda skäl anta att den sökandes rätt är i fara. Mot det förslaget kan det

inte riktas någon invändning såvitt gäller principen om likabehandling av

borgenärernas fordringar. Självfallet kan situationen någon gång vara den att en

borgenärs rätt allvarligt äventyras och att någon lämplig åtgärd för att

säkerställa hans rätt inte står till buds. En möjlighet är givetvis att

domstolen då beslutar att låta företagsrekonstruktionen upphöra. Om övriga

förutsättningar för att försätta gäldenären i konkurs är för handen, bör

domstolen emellertid i den beskrivna situationen också kunna bifalla en

borgenärs konkursansökan. Som vi redan har berört medför ju ett bifall till en

konkursansökan, eftersom det är fråga om två förfaranden som inte kan pågå

samtidigt, att företagsrekonstruktionen upphör. En undantagsregel av nu antytt

slag bör tas in i konkurslagen.

 För båda de nu berörda slagen av undantagsregler till skydd för borgenärerna -

beslut enligt lagen om företagsrekonstruktion om åtgärd för att säkerställa

borgenärs rätt och bifall till en borgenärs konkursansökan under pågående

företagsrekonstruktion - bör krävas att faran för borgenärens rätt har sin grund

i att det finns särskilda skäl att befara att gäldenären utan rekonstruktörens

samtycke företar eller underlåter att vidta viss åtgärd. Härigenom kan tvister

undvikas om huruvida rekonstruktörens olika åtgärder är ekonomiskt välgrundade.

 Regeringen delar utredningens bedömning att det utöver vad som nu har

föreslagits inte finns anledning att begränsa borgenärers möjligheter till

processuella åtgärder mot ett gäldenärsföretag. Det är således inte aktuellt för

svensk del att gå så långt som i t.ex. amerikansk rätt där det i princip inte är

tillåtet att väcka talan mot ett företag under en företagsrekonstruktion.

6.2 Gäldenärens rådighet

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Gäldenären är skyldig att samråda med |

| rekonstruktören om den löpande förvaltningen och att inhämta |

| dennes samtycke till vissa viktigare rättshandlingar. Gäldenären|

| behåller emellertid i och för sig rådigheten över sin egendom. |

| Skulle gäldenären underlåta att inhämta samtycke när sådant |

| föreskrivs kan det vara skäl att avsluta |

| företagsrekonstruktionen. Avsaknad av samtycke från |

| rekonstruktören medför inte att gäldenärens rättshandlingar blir|

| ogiltiga. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser som yttrat sig i frågan är ense

om att ett rekonstruktionsförfarande, till skillnad från konkurs, bör bygga på

att gäldenären i princip behåller rådigheten över sin egendom.

 Kronofogdemyndigheten i Göteborgs och Bohus län och NUTEK utgår från att

utredningens förslag innebär en viss inskränkning i gäldenärens rådighet och

anser att konsekvenserna härav för en styrelses ansvar och andra

skadeståndsrättsliga frågor borde belysas. Kronofogdemyndigheten i Kronobergs

län anser att även förändringar i driften av ett företag bör kräva

rekonstruktörens samtycke. Sveriges Redovisningskonsulters Förbund menar att

inskränkningar i gäldenärens rätt att förfoga över sin egendom är av betydelse

för att rekonstruktören med tyngd skall kunna agera gentemot borgenärerna,

särskilt i mindre företag. Företagarnas Riksorganisation anser att det finns

behov av tvångsmedel för att förmå en gäldenär att följa rekonstruktörens råd

och anvisningar, särskilt för att tillgodose rättssäkerheten för fordringsägare

med små fordringar. Sveriges Advokatsamfund föreslår att det skall utgöra en

särskild återvinningsgrund att gäldenären utan rekonstruktörens samtycke vidtar

en åtgärd som enligt lagförslaget kräver sådant samtycke. Grossistförbundet

Svensk Handel påpekar att det är viktigt att på denna punkt noga följa

utvecklingen så att missbruk kan stävjas.

 Juridiska fakultetsstyrelsen vid Uppsala universitet anser att det i lagtexten

bör klargöras att rättshandlingar som gäldenären vidtar i strid med

rekonstruktörens anvisningar inte blir ogiltiga, inte ens om motparten är i ond

tro.

 Skälen för regeringens förslag: I det nuvarande insolvensrättsliga systemet är

det endast genom ett beslut om att försätta en gäldenär i konkurs som dennes

rådighet över sin egendom inskränks generellt. Om gäldenären inställer

betalningarna eller ansöker om att en god man enligt ackordslagen skall utses

behåller han sin rådighet. Han kan driva sitt företag vidare, avhända sig

tillgångar och ingå nya förbindelser. Rör det sig om en juridisk person behåller

dess ledning rätten att teckna rörelsens firma. Vid godmansförordnanden skall

gäldenären samråda med gode mannen (4 § ackordslagen), men den sanktion som är

möjlig om han underlåter det är endast att ackordsförfarandet kan bringas att

upphöra (7 § samma lag). Vid konkurs däremot får gäldenären inte alls råda över

konkursboets tillgångar. Inte heller får han åta sig förbindelser som kan göras

gällande i konkursen (3 kap. 1 § konkurslagen). Förvaltningen av konkursboet

handhas av den som utses till konkursförvaltare.

 I det praktiska rättslivet är emellertid, som utredningen framhåller (bet. s.

360 f.), bilden av gäldenärens ställning före konkurs åtskilligt mer nyanserad.

I samband med att gäldenären förklarar sig ställa in sina betalningar tar han

ofta kontakt med en tjänsteman hos någon av ackordscentralerna. När en

ackordscentral medverkar vid betalningsinställelse ges gäldenären oftast

uttryckliga instruktioner om vilka slag av rättshandlingar som fordrar

godkännade från ackordscentralens sida liksom om att alla in- och utbetalningar

från företaget skall ske via ett särskilt s.k. administrationskonto som läggs

upp i ackordscentralens namn. Ett förfarande av liknande slag torde tillämpas

för det fall att gäldenären vänder sig till advokat för biträde i samband med

betalningsinställelse.

 Utredningen har valt att anknyta till den praxis som nu redovisats vad gäller

gäldenärens rådighet och den motsatta sidan av samma sak, rekonstruktörens

behörighet. Dess förslag innebär att gäldenären skall följa rekonstruktörens råd

och anvisningar angående förvaltningen av gäldenärens egendom. Remediet mot

bristande följsamhet från gäldenärens sida bör enligt utredningen bli detsamma

som i praktiken gäller vid oreglerade rekonstruktioner i dag, nämligen att

frågan om företagsrekonstruktionens upphörande tas upp till övervägande. Där-

utöver föreslås att gäldenären inte utan rekonstruktörens samtycke skall få

företa sådana rättshandlingar som påverkar gäldenärens ekonomiska ställning. Det

gäller betalning av skuld som uppkommit före beslut om företagsrekonstruktion

eller ställande av säkerhet för sådan skuld, ingående av ny förpliktelse samt

överlåtelse, pantsättning eller upplåtelse av annan rätt till fast egendom,

affärslokaler eller annan egendom av väsentlig betydelse för gäldenärens

verksamhet. Utredningen betonar att även i sådana frågor blir samspelet mellan

gäldenären och rekonstruktören ytterst en fråga om förtroende och att sanktionen

även här kan bli den att rekonstruktören eller en borgenär väcker fråga om

företagsrekonstruktionens upphörande. Huruvida en transaktion i avsaknad av

samtycke blir civilrättsligt bindande i förhållande till tredje man är , uttalar

utredningen vidare, en särskild fråga. Om gäldenären i princip har kvar

rådigheten under betalningsinställelse, kan det knappast komma i fråga att

frånkänna transaktionen giltighet. Ytterst kommer spörsmålet att få avgöras vid

en prövning av en begäran om återvinning i konkurs (bet. s. 365).

 Det kan således konstateras att utredningens förslag lämnar gäldenärens

rådighet oinskränkt. En rättshandling som gäldenären har vidtagit utan att

iaktta den föreslagna lagens krav på samråd eller samtycke kan därför inte

enbart av det skälet drabbas av civilrättslig ogiltighet, inte ens gentemot en

motpart som insett eller bort inse att samtycke saknades, dvs. är i s.k. ond

tro. En annan sak är att frånvaron av föreskrivet samtycke möjligen kan ha

betydelse för bedömningen av om en rättshandling varit till nackdel för borgenär

och därmed inverka på frågan om återvinning.

 Frågan om gäldenärens rådighet under ett rekonstruktionsförfarande har lösts

på olika sätt i skilda rättssystem. I Danmark och Norge är principen den, enligt

vad utredningen har redovisat, att gäldenären behåller sin rådighet, även om det

i den danska lagstiftningen föreskrivs att gäldenären skall ha tilsynets

samtycke till dispositioner av väsentlig betydelse (2 kap. 15 § första stycket

konkursloven). I Finland saknar vissa gäldenärens rättshandlingar verkan mot en

ondtroende tredje man om de företas utan utredarens samtycke. Det gäller t.ex.

upptagande av icke sedvanliga skulder och överlåtelse av företagets tillgångar

(29 § lag om företagssanering). En annan i och för sig möjlig lösning är den som

valts i USA där det inte är obligatoriskt att omedelbart i samband med beslut om

reorganisation utse en trustee . Gäldenären kan således själv ha hand om

verksamheten, utforma en reorganisationsplan och förhandla med borgenärerna. I

stället kan en trustee med långtgående befogenheter utses vid vilken som helst

tidpunkt mellan beslut om reorganisation och fastställande av

reorganisationsplan i fall av bedrägeri, ohederlighet, inkompetens eller grov

misskötsel av företagets förvaltning (11 U.S.C. § 1104 bankruptcy code).

 I normalfallet av företagsrekonstruktion torde företagets ledning och ägare

vara desamma före, under och efter företagsrekonstruktionen. Det är då viktigt

att företagsrekonstruktionen bedrivs i nära samarbete med gäldenären, med dennes

förtroende och att planen för den framtida verksamheten utformas så att

gäldenären anser sig kunna fullfölja den. Det nära samarbete som alltså måste

eftersträvas bör kunna ske efter i princip de riktlinjer som, enligt vad ovan

redovisats, redan idag följs då ackordscentral medverkar till

rekonstruktionsåtgärder i samband med betalningsinställelse.

 Liksom utredningen anser regeringen att utgångspunkten bör vara att gäldenären

har kvar rådigheten över sin egendom. Av framför allt två skäl är det dock

viktigt att rekonstruktören, vars huvuduppgift kan sägas vara att utreda

företagets situation och att utarbeta en plan för hur det åter skall kunna bli

lönsamt, också ges möjlighet att påverka viktigare beslut under den löpande

förvaltningen. För det första påverkar beslut som fattas under den tid som

utredning pågår, t.ex. om upptagande av nya större lån eller om överlåtelse av

anläggningstillgångar, möjligheterna till rekonstruktion av företaget. I vart

fall kan beslut av den arten begränsa de möjliga handlingsalternativen för

framtiden. För det andra är det viktigt att företagets negativa utveckling kan

vändas så snart det över huvud taget är möjligt. Det torde inte sällan vara så

att betalningssvårigheterna har sin upprinnelse i felaktiga bedömningar av

företagets ledning eller ägare. Det är då nödvändigt att den kompetens som

rekonstruktören besitter tas till vara även i företagets löpande förvaltning.

Regeringen delar därför utredningens uppfattning att det i lagen om företags-

rekonstruktion skall föreskrivas dels en allmän samrådsplikt för gäldenären,

dels ett krav på samtycke av rekonstruktören såvitt gäller vissa viktigare

rättshandlingar som kan påverka företagets förmögenhetsställning eller

möjligheterna till rekonstruktion.

 En särskild fråga är vad som bör gälla om någon rättshandling som kräver

rekonstruktörens samtycke företas utan sådant samtycke. Regeringen har här samma

uppfattning som utredningen, dvs. att rättshandlingen ändå bör vara giltig och

att detta bör gälla oavsett om motparten är i god tro eller inte. En sådan

reglering synes föranleda minsta möjliga komplikationer, samtidigt som behovet

av en ogiltighetspåföljd knappast är stort. Det sistnämnda sammanhänger med att

rekonstruktionen sker i gäldenärens intresse och att gäldenären riskerar att

företagsrekonstruktionen avslutas om han bryter mot kravet på rekonstruktörens

samtycke. Ett sådant agerande bör utgöra ett tungt vägande skäl att besluta om

att företagsrekonstruktionen skall upphöra.

 Vi har också (se avsnitt 6.1) förordat att om gäldenären vidtar eller

underlåter att vidta en åtgärd och därigenom sätter en borgenärs rätt i fara

skall rätten, på begäran av borgenären, kunna förordna om lämpliga åtgärder för

att säkerställa borgenärens rätt. Det kan därvid ofta vara lämpligt att rätten

för t.ex. viss egendom beslutar att frånta gäldenären rådigheten och i stället

anförtro förvaltningen åt rekonstruktören. En sådan åtgärd kan vara aktuell i

sådana fall då gäldenären handlar illojalt men det - med hänsyn främst till

övriga borgenärers intressen - framstår som alltför ingripande att låta

företagsrekonstruktionen helt upphöra. Även denna möjlighet talar för att det

inte är nödvändigt att föreskriva en ogiltighetspåföljd.

 Vårt förslag att tillerkänna sådana fordringar som grundas på avtal som

gäldenären med rekonstruktörens samtycke har träffat under

företagsrekonstruktionen allmän förmånsrätt enligt 10 § förmånsrättslagen

(1970:979), som vi närmare redovisar i det följande (avsnitt 8.4), bör medföra

att gäldenärens motparter har ett starkt intresse av att rekonstruktören

verkligen har gett sitt samtycke. Även den regeln bör således kunna motverka att

gäldenären handlar självsvåldigt och minskar därmed behovet av en

ogiltighetspåföljd.

 Som Juridiska fakultetsstyrelsen vid Uppsala universitet och Lagrådet har

föreslagit bör det framgå uttryckligen i lagen att avsaknad av samtycke från

rekonstruktören inte påverkar giltigheten av gäldenärens rättshandlingar.

Betalning av gamla skulder

 Gäldenären skall normalt under en företagsrekonstruktion givetvis inte betala

skulder som har uppkommit före ansökan om företagsrekonstruktion (äldre

skulder), dvs. företagsrekonstruktion skall genomföras under skydd av en faktisk

betalningsinställelse. En sådan ordning ligger i rekonstruktionsinstitutets

natur och är också en följd av den allmänna insolvensrättsliga

likabehandlingsprincipen. Det kan dock i undantagsfall finnas skäl att betala en

äldre skuld. Med hänsyn till den önskade flexibiliteten i förfarandet innebär

det till Lagrådet remitterade förslaget inte något absolut förbud för det.

Däremot skulle enligt förslaget en sådan betalning kräva rekonstruktörens

samtycke.

 Enligt Lagrådet är det tveksamt om en betalning av äldre skuld över huvud

taget bör vara tillåten. Lagrådet anför (se bil. 5 vid 2 kap. 15 §).

 Utgångspunkten för en företagsrekonstruktion enligt lagförslaget är ju att

företagets tillgångar och skulder i princip skall frysas . En betalning av en

skuld kan därför äventyra genomförandet av rekonstruktionen. Utrymmet för

rekonstruktören att samtycka till betalning måste följaktligen vara mycket

begränsat, ett förhållande som inte avspeglas i den föreslagna lagtexten. En

jämförelse med dansk och finsk rätt visar att man där har en betydande

restriktivitet när det gäller att under ett rekonstruktionsförfarande tillåta

betalning av äldre skulder. Enligt den danska konkursloven får efter

betalningsinställelse betalning av en skuld ske utanför konkursreglerna endast

om en betalning är nödvändig för att avvärja tab . I finsk rätt finns i lagen

om företagssanering ett uttryckligt förbud mot betalning av äldre skuld. Lagen

innehåller dock vissa undantag från förbudet. Enligt Lagrådets mening bör

förevarande bestämmelse ge uttryck för nödvändig restriktivitet i fråga om att

tillåta betalning. Det kan åstadkommas genom att enligt finsk modell ett

uttryckligt förbud införs men förses med erforderliga undantag. Ett annat

alternativ är att i lagtexten anges att betalning får ske endast under

kvalificerade förutsättningar, t.ex. om särskilda eller synnerliga skäl

föreligger. Vilket alternativ som bör väljas får övervägas under det fortsatta

lagstiftningsarbetet

 Enligt regeringens mening är det tveksamt om det är nödvändigt att i lag

föreskriva ett uttryckligt betalningsförbud. Det är också tveksamt hur värdefull

en sådan formlig reglering skulle vara. Det kan däremot finnas skäl, som

Lagrådet påpekat och som angetts ovan, att i lagtexten uttryckligen framhålla

den allmänna restriktivitet som bör föreligga för att betalning av äldre skulder

skall få ske. Av lagtexten bör det sålunda framgå att det måste finnas

synnerliga skäl för att en sådan betalning skall få göras (se 2 kap. 15 § tredje

stycket). En sådan reglering innebär att det måste finnas mycket starka skäl för

betalning av en äldre skuld under företagsrekonstruktionen.

6.3 Rätten till kvittning

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: De nu gällande reglerna i sak om rätt till |

| kvittning vid offentligt ackord tillämpas även i samband med |

| företagsrekonstruktion. Den tidpunkt som avgör om rätt till |

| kvittning föreligger skall vara dagen för ansökan om företags- |

| rekonstruktion. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna har inte haft någon invändning att rikta mot utredningens

förslag i denna del.

 Skälen för regeringens förslag: De nu gällande reglerna om kvittning i samband

med ackord enligt 20 § ackordslagen (1970:847) fick sin nuvarande lydelse vid

1975 års konkurslagsreform (jfr bet. s. 359). Huvudregeln är, liksom vid

konkurs, att den som hade en fordran mot gäldenären när förhandling om

offentligt ackord beslutades får kvitta den mot en fordran som gäldenären vid

den tidpunkten hade mot honom. Det skall således vara fråga om två fordringar

som står mot varandra vid den kritiska tidpunkten, dvs. dagen för beslut om

förhandling om offentligt ackord. Det gäller även om borgenärens fordran inte

var förfallen till betalning. Till undantagen från den huvudregeln hör för det

första det fallet att kvittning enligt allmänna regler är utesluten på grund av

fordringarnas beskaffenhet (se hänvisningen i 20 § första stycket ackordslagen).

Det undantaget gäller generellt för kvittningsfall och avser t.ex. den

situationen att en av fordringarna inte kan fås att upphöra genom kvittning -

såsom fordran på underhållsbidrag - eller att fordringarna går ut på olika slag

av förpliktelser - en skyldighet att leverera varor kan exempelvis inte kvittas

mot en penningfordran.

 Rätt till kvittning saknas dock om borgenären har förvärvat sin fordran från

tredje man antingen senare än tre månader före ansökningen om förordnande av god

man eller dessförinnan, om han då också hade skälig anledning anta att

gäldenären var insolvent (20 § andra stycket ackordslagen). Ett ytterligare

undantag gäller när borgenären under vissa besvärande omständigheter satt sig i

skuld till gäldenären (20 § tredje stycket ackordslagen).

 Slutligen gäller att om gäldenären, sedan förhandling om offentligt ackord

beslutats, överlåter fordringen så att borgenären därigenom förlorar sin rätt

till kvittning, han skall gottgöra borgenären därför (femte stycket).

 Regeringen anser, liksom utredningen och remissinstanserna, att de nu gällande

reglerna om kvittning i sak bör tillämpas även inom ramen för en

företagsrekonstruktion. Lagrådet har kommenterat förslaget (se vid 2 kap. 21 §)

men har inte haft något att erinra mot det.

 När det gäller frågan om vid vilken tidpunkt fordringar skall ha stått mot

varandra för att kvittning skall få ske föreslår regeringen i det följande

(avsnitt 8) att dagen för ansökan om företagsrekonstruktion skall vara avgörande

för vilka fordringar som omfattas av ackord. I det sammanhanget konstaterar vi

att i det praktiska rättslivet synes dagen för betalningsinställelse ha haft

större betydelse för frågan om vilka fordringar som omfattas av ackord än

ackordslagens föreskrift om att det är dagen för beslut om inledande av

förhandling om offentligt ackord (12 och 19 §§ ackordslagen) som avgör vilka

borgenärer som är bundna av ett fastställt ackord. Detsamma förefaller i

praktiken gälla även kvittning. Utredningen, som anser att den hittillsvarande

ordningen med bristande överensstämmelse mellan lagreglering och fast praxis är

förenad med nackdelar, föreslår att man nu väljer dagen för ansökan om

företagsrekonstruktion som den avgörande dagen för vilka fordringar som omfattas

av ackord och därmed också har betydelse som skärningsdag för kvittningsrätten

(se bet. s. 345 och 359). Regeringen ansluter sig till utredningens - av

remissinstanserna oemotsagda - slutsats. Rätten till kvittning bör alltså bero

av om fordringen har uppkommit före eller efter dagen för ansökan om företags-

rekonstruktion.

6.4 Gäldenärens avtal

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Om gäldenären har ingått ett avtal som mot-|

| parten före beslutet om företagsrekonstruktion har fått rätt att|

| häva på grund av gäldenärens dröjsmål, får motparten inte häva avtalet|

| på grund av dröjsmålet, om gäldenären med rekonstruktörens samtycke|

| begär att avtalet fullföljs. Motparten skall emellertid inte |

| behöva ta några nya risker. Han skall därför inte vara skyldig att|

| fortsätta att prestera enligt avtalet, om inte gäldenären fullgör|

| sina motsvarande prestationer eller ställer säkerhet för dem. Är|

| tiden för motpartens fullgörelse inte inne, skall gäldenären under|

| vissa ytterligare förutsättningar vara skyldig att ställa säkerhet|

| - helt eller delvis - för sina framtida prestationer. Avtal om |

| anställning undantas helt från av denna reglering.Utredningens förslag:

Utredningen föreslår att en leverantör av |

| electricitet, vatten eller därmed jämförlig förnödenhet inte under|

| rekonstruktionstiden får häva avtal eller avbryta leverans på |

| grund av utebliven betalning för delleverans som skett före |

| beslutet om rekonstruktion. - Utredningen föreslår också att det|

| i lagen om företagsrekonstruktion införs en regel som motsvarar |

| regeln om s.k. aktiv stoppningsrätt i 63 § köplagen. |

| Remissinstanserna: Statens jordbruksverk liksom Sveriges |

| Industriförbund och Svenska Arbetsgivareföreningen tillstyrker |

| förslaget om förbud för leverantörer med monopolställning att häva|

| ett avtal eller avbryta leverans. De båda sist nämnda |

| organisationerna efterlyser emellertid någon form av sanktion |

| om en sådan borgenär bryter mot förbudet. Televerket framhåller |

| att verket inte har en sådan monopolställning som är en |

| förutsättning för leveransplikt och att det inte är logiskt att |

| skilja ut vissa slag av leveransavtal från andra avtal - som |

| hyresavtal och leasingavtal - som ett konkursbo är beroende av |

| och har starka skäl att fullfölja. Svenska Elverksföreningen |

| anser att en leveransplikt utgör ett alltför stort ingrepp i ett|

| fritt näringsförhållande och att i vart fall elleveranser inte bör|

| vara en av de nyttigheter som särbehandlas. |

| Juridiska fakultetsstyrelsen vid Uppsala universitet anför att |

| vad som gäller de i lagförslaget behandlade leveransavtalen i |

| lika mån gäller andra avtal. Ett exempel utgör hyresavtal men |

| också andra avtal med en borgenär vars prestationer inte utan |

| vidare kan erhållas från andra till det pris som är avtalat i det|

| löpande avtalsförhållandet. Fakultetsstyrelsen anser därför att en|

| reform bör göras generell, så att varje medkontrahent till ett |

| företag under rekonstruktion är skyldig att fullgöra sina |

| prestationer även om gäldenären kommit i dröjsmål med betalningen.|

| - Fakultetsstyrelsen uppmärksammar vidare bl.a. vissa frågor |

| rörande kreditleverantörers och förskottsbetalares ställning. |

| Skälen för regeringens förslag: |

| |

| |

| Gäldenärens rätt att hindra hävning |

| Utredningen konstaterar (bet. s. 316 f.) att när det gäller |

| avtal om fortlöpande prestationer gäldenären kan vara tvungen att|

| betala även gamla skulder för att inte riskera att säljaren häver|

| avtalet. Härigenom kan gäldenären förmås att betala en skuld som|

| uppkommit före beslutet om företagsrekonstruktion men som skulle|

| ha omfattats av ett blivande ackord och vid en efterföljande |

| konkurs skulle ha varit oprioriterad. Enligt utredningens |

| redovisning har det således förekommit att dåvarande Televerket |

| eller ett kommunalt gas- eller elverk utnyttjat sin |

| monopolställning på så sätt att man begärt full betalning för sina|

| fordringar från tiden före betalningsinställelsen under hot om |

| att annars avbryta leveranserna eller abonnemanget. Ju större |

| risken är att vissa borgenärer kan tilltvinga sig betalning på |

| angivet sätt, desto större bör risken vara - uttalar utredningen|

| vidare - att företagsrekonstruktionen spolieras. Det kan därför på|

| goda grunder antas att förutsättningarna för att åstadkomma en |

| rekonstruktion förbättras, om ett utnyttjande av en borgenärs |

| monopolställning förhindras genom tvingande bestämmelser. En sådan|

| reglering skulle, enligt utredningen, inte enbart syfta till |

| att reglera förhållandet mellan gäldenären och den enskilde |

| motparten utan också bidra till att främja principen om lika |

| behandling av gäldenärens samtliga borgenärer. |

| Utredningen diskuterar också om en sådan tilltänkt reglering borde|

| ges en vidare räckvidd. I den frågan anför utredningen bl.a. |

| följande. |

| |

| Det som sagts nu kan naturligen få aktualitet också i andra |

| jämförbara situationer, där en gäldenär under ett |

| rekonstruktionsförsök är beroende av att ingångna avtal inte sägs|

| upp. Ett företag kan sålunda ha hyrt de lokaler där det driver |

| sin rörelse och ligga efter med hyresbetalningen. Det kan ha |

| leasat maskiner som används i verksamheten men inte klarat av |

| att erlägga leasingavgifterna. Det kan ha anlitat ett visst |

| serviceföretag för underhåll och reparation av en anläggning men|

| inte förmått betala kostnaden härför. Sist men inte minst kan |

| företaget ha gjort sig beroende av leverans av råvaror från en |

| viss leverantör men inte kunnat betala fakturerade belopp |

| allteftersom de förfallit till betalning. |

| Även om de anförda exemplen visar att det är svårt att dra en klar|

| gräns mellan ''''monopolsituationerna'''' och andra fall, är det |

| tveksamt om det kan sägas föreligga ett lagstiftningsbehov av |

| samma styrka i de senare fallen. De förra situationerna |

| kännetecknas av att gäldenären inte kan frigöra sig från avtalet för|

| att skaffa sig en ersättningsprestation från annat håll. Det är |

| just detta som motiverar ett särskilt skydd för |

| rekonstruktionsförfarandets fortgång. Utredningen har inte fått |

| tillräckliga belägg för att skyddssynpunkten skulle behöva |

| tillgodoses även i fråga om exempelvis ett avtal om leverans av |

| råvara som det är svårt eller avsevärt dyrare att anskaffa från |

| annat håll. Men kan vidare inte bortse från att en allmän regel i|

| ämnet skulle kunna fresta en gäldenär att inleda ett |

| rekonstruktionsförfarande enbart för att skaffa sig en bättre |

| förhandlingsposition i förhållande till borgenärerna. |

| |

| Utredningen stannar därför för att begränsa förbudet mot hävning -|

| och avbrytande av leverans - på grund av betalningsdröjsmål som |

| inträffat före beslutet om företagsrekonstruktion till successiva|

| leveranser av - enligt utredningens förslag till lagtext - |

| elektricitet, vatten och därmed jämförliga förnödenheter. Det |

| framgår av utredningens motivering att regleringen är avsedd att|

| träffa leverantörer med en monopolliknande ställning. |

| Juridiska fakultetsstyrelsen vid Uppsala universitet förordar i |

| sitt remissvar ett generellt förbud mot att under |

| rekonstruktionstiden häva avtalet eller inställa fullgörelse av |

| avtalet på grund av ett historiskt betalningsdröjsmål, allt under|

| förutsättning att borgenären får betalt för sina prestationer under|

| företagsrekonstruktionen. Fakultetsstyrelsen anser att man kan |

| utgå från att alla borgenärer vars prestationer inte utan vidare|

| kan erhållas från andra till det pris som är avtalat i det löpande|

| avtalsförhållandet - t.ex. hyresvärdar och leasegivare - kommer |

| att fordra betalning för gamla skulder för att inte häva avtalet,|

| i vart fall i all den utsträckning som de civilrättsliga |

| reglerna medger det. Enligt fakultetsstyrelsens mening skulle |

| en generell reform bidra till en likabehandling av de |

| borgenärer som får delta i en ackordsförhandling och underlätta en|

| rekonstruktion. För det fall att en borgenär av gäldenären med |

| rekonstruktörens samtycke ombetts avstå från en stoppnings- eller|

| hävningsrätt bör borgenären, enligt fakultetsstyrelsens mening, få|

| förmånsrätt såsom för nytillkomna fordringar enligt 10 § |

| förmånsrättslagen. |

| Regeringen kan för sin del konstatera att den nu behandlade |

| frågan till en del påminner om den mycket omdiskuterade frågan om|

| konkursbos rätt att - eventuellt partiellt - inträda i gäldenärens|

| avtal. Konkursboets önskan om att kunna inträda i gäldenärens |

| avtal betingas oftast av intresset av att kunna fortsätta |

| rörelsen, eventuellt för att kunna överlåta den som ett verksamt|

| företag, som en s.k. going concern . Konkursfallet skiljer sig |

| emellertid i betydande mån från rekonstruktionsfallet på så sätt|

| att i det senare det inte är fråga om att någon inträder i |

| gäldenärens avtal. I en rekonstruktion behåller gäldenären sin |

| rådighet medan det i konkursen på hans sida av avtalet |

| uppenbarar sig ett annat, i vart fall i viktiga delar |

| självständigt, rättssubjekt - konkursboet. |

| Den avgörande frågan för företagsrekonstruktionens vidkommande är|

| om, och i så fall i vilken utsträckning, det finns skäl att |

| hindra rekonstruktionsgäldenärens motpart i ett avtalsförhållande|

| från att utnyttja en hävningsrätt som han har fått före beslutet om|

| företagsrekonstruktion. |

| Vad gäller köp av lös egendom finns en allmän regel om hävning på|

| grund av dröjsmål med betalningen i 54 § köplagen (1990:931) där|

| det sägs att säljaren har rätt att häva på grund av köparens dröjsmål,|

| om dröjsmålet utgör ett väsentligt avtalsbrott (första stycket). Om|

| varan har kommit i köparens besittning, får säljaren emellertid |

| häva köpet endast om han förbehållit sig den rätten eller köparen|

| avvisar varan (fjärde stycket). I 56 § köplagen föreskrivs |

| beträffande successiva leveranser att vid köparens dröjsmål med |

| betalningen av någon delleverans säljaren får häva köpet i fråga om|

| den delleveransen i enlighet med vad som i allmänhet gäller för |

| hävning på grund av betalningsdröjsmål, men också att säljaren får|

| häva köpet även beträffande senare delleveranser om det inte |

| saknas anledning anta att sådant dröjsmål med betalningen som ger|

| rätt till hävning kommer att upprepas. |

| Av viss betydelse är också köplagens regler om parts s.k. stopp-|

| ningsrätt i den situationen att något avtalsbrott från motpartens|

| sida ännu inte har inträffat men kan förväntas komma att inträffa.|

| Om det visar sig att en parts handlingssätt eller ekonomiska |

| förhållanden är sådana att det finns starka skäl att anta att han|

| inte kommer att uppfylla en väsentlig del av sina förpliktelser,|

| får motparten inställa sin fullgörelse och hålla inne sin |

| prestation, s.k. passiv stoppningsrätt (61 § första stycket |

| köplagen). Om köparen försätts i konkurs eller är föremål för |

| ackordsförfarande antas säljaren ha sådan stoppningsrätt (prop. |

| 1988/89:76 s. 177). Den som har inställt sin fullgörelse eller |

| hindrat att varan lämnas ut skall emellertid fortsätta |

| fullgörelsen, om motparten ställer godtagbar säkerhet för sin |

| fullgörelse (61 § fjärde stycket). |

| I 63 § köplagen ges slutligen dels vissa allmänna regler om rätten|

| för parts konkursbo att inträda i parternas avtal (första-tredje|

| och femte styckena), dels en regel om s.k. aktiv |

| stoppningsrätt, dvs. återtagande av vara som levererats till en |

| köpare sedan han försatts i konkurs eller ansökt om förordnande av|

| god man enligt ackordslagen (fjärde stycket). |

| Reglerna i köplagen om konkursboets inträdesrätt innebär att det|

| finns en generell sådan rätt inom köplagens tillämpningsområde. Det|

| gäller vid såväl säljarens som köparens konkurs. Motparten får kräva|

| att boet inom skälig tid ger besked om det vill inträda. Om boet|

| inte inträder eller inte ger något besked i frågan, får motparten|

| häva köpet. Bestämmelserna bygger vidare på den principen att |

| konkursboets motpart efter boets inträde inte skall behöva |

| fullgöra sin prestation med mindre än att boet uppfyller sin del|

| av avtalet eller ställer godtagbar säkerhet för sin fullgörelse.|

| Såvitt avser den aktiva stoppningsrätten, dvs. återtagande av vara|

| som har levererats efter konkursutbrott eller |

| godmansförordnande, gäller att säljaren får kräva att varan lämnas|

| tillbaka. Varan behöver emellertid inte lämnas tillbaka, om |

| betalning sker genast eller - om förfallodagen ännu inte inträtt|

| - köparen efter uppmaning ställer godtagbar säkerhet för |

| betalningen. |

| Regeringen finner till en början att det har getts goda skäl för|

| en reglering såvitt gäller leveransavtal som slutits med en part|

| som, rättsligt eller faktiskt, innehar en monopolliknande |

| ställning på marknaden och som avser sådana för verksamhetens |

| bedrivande oundgängliga nyttigheter som elektricitet och |

| vatten. När det gäller sådana avtal bör således gäldenärens motpart|

| inte under en företagsrekonstruktion kunna häva avtalet, trots |

| att gäldenären före betalningsinställelsen gjort sig skyldig till|

| dröjsmål med betalningen och oavsett vad som i avtalet bestämts |

| om leverantörens rätt till hävning. Det kan anmärkas att det så |

| gott som uteslutande torde vara offentliga monopol som träffas |

| av den av utredningen föreslagna regleringen. Kretsen av |

| leverantörer med leveransplikt enligt utredningens förslag kan |

| således komma att bli snävare i den mån som sådana monopol upphör|

| och en verklig konkurrenssituation inträder på marknaden i fråga.|

| Det kan konstateras att utvecklingen rent allmänt går i den |

| riktningen sedan en tid. |

| Frågan är emellertid om det inte av enbart detta utan fastmer av|

| andra skäl finns anledning att gå längre än vad utredningen har |

| föreslagit. Redan de exempel som utredningen själv anför på |

| situationer där gäldenärsföretaget är starkt beroende av att |

| avtalsförhållandet kan fortsätta visar att det finns ett påtagligt|

| behov av en generell reglering. Vad Juridiska fakultets- |

| styrelsen vid Uppsala universitet har uttalat pekar i samma |

| riktning. Generella regler - mer eller mindre vittgående - |

| om rätt att fullfölja avtal under konkurs eller under |

| motsvarigheten till ett rekonstruktionsförfarande finns i bl.a. |

| den danska konkursloven, i den norska täckningslagen |

| (dekningsloven), i den finska lagen om företagssanering och i |

| den nya tyska samlade insolvenslagen (Insolvenzordnung). |

| Ett viktigt skäl för en generell reform är att gäldenärsföretaget|

| många gånger kan ha stort behov av t.ex. den hyrda lokal, den |

| leasade maskinpark eller den råvaruleverans som avtalet gäller. |

| Går gäldenärsföretaget miste om sådana för verksamheten |

| betydelsefulla nyttigheter, kan en rekonstruktion visa sig |

| vara omöjlig att genomföra, vilket i sin tur är till förfång inte|

| bara för gäldenären utan också för dennes övriga borgenärer. |

| En generell reform bidrar vidare till att alla borgenärer som får|

| delta i en ackordsförhandling behandlas lika, vilket är av |

| största vikt för att ackord skall kunna komma till stånd. Om |

| vissa borgenärer kan framtvinga full betalning för gamla |

| fordringar, återstår mindre att fördela bland övriga borgenärer vid|

| ackordet. |

| Därutöver torde en generell reglering ge gäldenären ett incitament|

| att ansöka om företagsrekonstruktion på ett tidigt stadium, kort|

| efter det att han drabbats av betalningssvårigheter. I annat |

| fall riskerar han att hans dröjsmål med att prestera enligt för |

| honom viktiga avtal medför att borgenären häver avtalet. Innan |

| företagsrekonstruktion inletts har han ju inte något skydd mot |

| en sådan åtgärd. Lagrådet har inte haft något att invända mot en|

| mer generell reglering av rekonstruktionsgäldenärens möjligheter|

| att förhindra en hävning. |

| Mot den nu angivna bakgrunden är det regeringens uppfattning att|

| det bör införas en generell regel om att rekonstruktionsgäldenären|

| skall ha rätt att begära motpartens fortsatta fullgörelse, trots|

| att denne har rätt att häva avtalet på grund av ett inträffat |

| eller befarat avtalsbrott. |

| En av rekonstruktörens viktigaste uppgifter i det inledande |

| skedet av en företagsrekonstruktion bör vara att omgående sätta |

| sig i förbindelse med gäldenärens viktigaste avtalsmotparter för|

| att med dem diskutera hur en för båda parter lönsam relation |

| skall kunna vidmakthållas eller återupprättas. Eftersom avsikten|

| med företagsrekonstruktion är att den skall inledas på ett tidigt|

| stadium av yppade betalningssvårigheter får det förutsättas att |

| många av gäldenärens motparter också har ett intresse av att inte|

| avbryta utan tvärtom utveckla, eller i vart fall säkerställa, sin|

| affärsrelation med gäldenären och det även till priset av att |

| gamla fordringar endast ger utdelning på det sätt som följer av |

| ett eventuellt ackordsavtal. Den generella reglering som vi |

| föreslår behöver därför inte bli så ingripande som det i förstone kan|

| förefalla. |

| En sådan reglering bör emellertid enligt regeringens mening |

| endast omfatta de situationer då rekonstruktionsgäldenären, före|

| beslutet om företagsrekonstruktion, har kommit i dröjsmål med |

| sin prestation eller det då föreligger befarat dröjsmål. Det är i|

| dessa situationer som det finns ett behov av en generell |

| reglering i företagsrekonstruktionens intresse. Har gäldenären |

| kommit i dröjsmål med betalningen - eller kan man befara att så |

| kommer att ske - finns det ofta ett starkt behov av att han |

| trots det får möjlighet att i sin verksamhet fortsätta att använda|

| den vara eller tjänst som avtalet avser. Det är också vid gäldenä-|

| rens betalningsdröjsmål som det är angeläget att förhindra den |

| situation som består i att borgenären för att fortsätta leverans|

| eller annan fullgörelse tilltvingar sig betalning för tidigare |

| obetalda leveranser och på så sätt också tillskansar sig förmåner på|

| övriga ackordsborgenärers bekostnad. |

| En särskild fråga är om en regel som inskränker motpartens |

| hävningsrätt bör gälla i alla avtalsrelationer eller bara när |

| gäldenären är köpare eller motsvarande och har försummat sin |

| betalningskyldighet. Om regeln skall tillämpas även när gäldenären|

| är exempelvis säljare av varor eller leverantör av tjänster, blir|

| dess tillämpningsområde avsevärt vidare än den regel som |

| utredningen föreslår. |

| Uppenbarligen har en regel främst betydelse för de situationer då|

| gäldenären är köpare av varor eller tjänster i ett avtal om |

| successiva leveranser och har, vid ett eller flera tillfällen, |

| betalat för sent eller inte alls. Skälen för en regel som |

| inskränker hävningsrätten vid dröjsmål har emellertid bärkraft även|

| när gäldenären är säljare. Situationen kan exempelvis vara den att|

| en gäldenär som kontinuerligt levererar insatsvaror till ett |

| annat företag har försummat leveranstider i en sådan utsträckning|

| att motparten har fått hävningsrätt. För en lyckosam |

| rekonstruktion av leverantörsföretaget kan det vara nödvändigt att|

| avtalet i fråga inte hävs. Detta kan en motpart utnyttja genom |

| att som villkor för att inte häva begära exempelvis kontant |

--------------------------------------------------------------------

| betalning för den skada som han drabbats av på grund av de |

| försummade leveranserna. Därmed kan motparten komma att bli |

| gynnad på övriga borgenärers bekostnad, samtidigt som |

| rekonstruktionen försvåras. |

| Ytterligare skäl kan anföras för att regleringen bör vara generell|

| för samtliga fall av dröjsmål på gäldenärens sida. Bestämmelserna i|

| 63 § köplagen om konkursbos rätt att inträda i gäldenärens avtal|

| gäller inte bara när gäldenären är köpare utan även när han är säljare.|

| Utgångspunkten bör vara att en likartad bestämmelse i lagen om |

| företagsrekonstruktion utformas i så nära anslutning som möjligt|

| till köplagens regel. Att göra skillnad mellan fall då gäldenären är|

| varu- eller tjänsteleverantör och fall då han är köpare och |

| betalare framstår vidare som diskutabelt från synpunkten att |

| likartade fall bör behandlas lika. Det finns situationer där en |

| prestation av en vara eller en tjänst i hög grad liknar |

| betalning av pengar. Så är t.ex. fallet när prestationen avser |

| krediter, värdepapper eller utländsk valuta. Det kan då framstå |

| som egendomligt att försöka upprätthålla en gräns mellan |

| sakprestation, t.ex. varuleverans, och betalning. |

| Mot den nu angivna bakgrunden anser regeringen att övervägande |

| skäl talar för att en regel som inskränker hävningsrätten bör gälla|

| även för avtal där gäldenären är leverantör och har gjort sig skyldig|

| till dröjsmål med avlämnande (leverans). En sådan regel innebär |

| visserligen att gäldenärens motpart kan få en utsatt position. |

| Det gäller särskilt om han i sin verksamhet är starkt beroende av|

| att kommande leveranser inte blir försenade. För sådana fall bör|

| motparten kunna få säkerhet för de risker han tvingas ta. Om |

| reglerna ger motparten en sådan trygghet, finns knappast något |

| att invända mot en reglering som omfattar även fall då gäldenären är|

| leverantör av varor eller tjänster. Vi återkommer strax till den|

| generella frågan om motpartens säkerhet för framtida |

| prestationer. |

| Det anförda innebär att regeln bör gälla när gäldenären är leverantör|

| och kommit i ett sådant dröjsmål med leverans som grundar |

| hävningsrätt för motparten. Däremot bör det inte komma i fråga att|

| hindra en borgenär från att häva i t.ex. den situationen att |

| rekonstruktionsgäldenären är leverantör och motparten har rätt att|

| häva på grund av fel i en levererad vara. |

| En allmän regel som inskränker hävningsrätten skulle också gälla för|

| anställningsavtal som en arbetstagare ingått med |

| rekonstruktionsgäldenären. För anställningsförhållanden gäller |

| emellertid ett flertal regler som har till syfte att säkerställa|

| att arbetstagaren får den lön och det vederlag i övrigt som han är|

| berättigad till. Det kan därför ifrågasättas om det bör göras |

| undantag för anställningsavtal. I detta sammanhang bör följande |

| regler särskilt uppmärksammas. |

| Arbetstagaren kan på grund av att han inte fått sin lön vara |

| berättigad att hålla inne sin egen prestation, dvs. lägga ned |

| arbetet och förklara att han inte kommer att ta upp det igen |

| förrän han har fått ut förfallen lön (detentionsrätt). En sådan åtgärd|

| innebär inte att arbetstagaren anses lämna sin anställning och |

| han behöver därför inte iaktta gällande uppsägningstid (se AD 1942|

| nr 56). Från den direkt berörde arbetstagarens utövande av sin |

| detentionsrätt skall hållas i sär den fackliga organisationens |

| rätt till indrivningsblockad. Har en sådan blockad beslutats i |

| behörig ordning, strider den inte mot fredsplikten enligt lagen |

| (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet, om lönefordringarna |

| är klara och förfallna (se 41 § tredje stycket |

| medbestämmandelagen). |

| Arbetstagaren kan i de flesta fall av utebliven lönebetalning |

| också omedelbart frånträda (häva) anställningsavtalet utan att |

| iaktta gällande uppsägningstid (se 4 § tredje stycket lagen om |

| anställningsskydd, jfr AD 1971 nr 19). Det står naturligtvis |

| också arbetstagaren fritt att säga upp anställningsavtalet med |

| iakttagande av den avtalade uppsägningstiden. Och för en sådan |

| uppsägning behöver arbetstagaren inte anföra några skäl. För de |

| flesta arbetstagare gäller en förhållandevis kort uppsägningstid|

| om två eller tre månader. |

| Den föreslagna rekonstruktionsregeln skulle för |

| anställningsavtalens del innebära att rekonstruktionsgäldenären |

| (arbetsgivaren) med stöd av bestämmelsen kan förhindra att |

| arbetstagaren under åberopande av utebliven lönebetalning lägger|

| ned arbetet eller omedelbart frånträder anställningsavtalet. Om |

| arbetstagaren ändå agerar på detta sätt skulle det vara ett |

| avtalsbrott som kan utlösa arbetsrättsliga sanktioner. Arbets- |

| tagaren skulle emellertid inte behöva arbeta under en företags- |

| rekonstruktion om arbetsgivaren inte fortlöpande betalar lön i |

| förskott eller ställer säkerhet för nästa löneutbetalning. |

| Arbetstagaren skulle således med stöd av regeln kunna säkerställa|

| de framtida lönebetalningarna, men inte de obetalda äldre |

| fordringarna. Bestämmelsen skulle dock inte hindra att |

| arbetstagaren säger upp anställningsavtalet med iakttagande av |

| gällande uppsägningstid. Regeln hindrar naturligtvis inte heller|

| att den fackliga organisationen beslutar om en indrivnings- |

| blockad mot företaget, en nog så effektiv åtgärd. Trots det sagda|

| kan en konsekvens bli att en arbetstagare tvingas arbeta |

| vidare utan att få ut gammal lön. Dessutom utgår inte |

| lönegaranti vid företagsrekonstruktion, vilket kan innebära att |

| arbetstagaren under förhållandevis lång tid får ligga ute med sin|

| lönefordran. |

| Av det anförda framgår att den föreslagna regeln skulle få en |

| begränsad genomslagskraft vad gäller anställningsavtal. Det bör |

| också framhållas att det torde vara omöjligt att få till stånd en|

| lyckad rekonstruktion om företaget inte vidmakthåller en god |

| relation till arbetstagarna. De anställdas lojalitet mot |

| företaget är en viktig tillgång för företaget, inte minst när |

| företaget är i kris. Att ett företag åberopar den föreslagna regeln|

| mot sina anställda kan också medföra att företaget sätts i blockad,|

| vilket regelmässigt leder till att all produktionsverksamhet i |

| företaget upphör. |

| Det kan ändock hävdas att de speciella regler och förhållanden som|

| sålunda finns beträffande anställningsavtal motiverar att dessa |

| avtal undantas från regeln om inskränkt hävningsrätt. Enligt |

| regeringens mening bör så ske. Anställningsavtal bör alltså inte|

| omfattas av den generella regleringen i nu diskuterade |

| hänseenden. |

| En särskild fråga är om motpartens hävningsrätt skall upphöra |

| automatiskt eller bara om gäldenären begär det. Gäldenärens behov|

| av att avtalet fullföljs varierar naturligtvis beroende på det |

| aktuella avtalets innehåll och gäldenärsföretagets individuella |

| förutsättningar. Ett lokalhyresavtal kan t.ex. vara av avgörande|

| betydelse när det är fråga om ett varuproducerande företag med |

| lokaler som anpassats till dess behov. Detsamma behöver dock |

| inte nödvändigtvis gälla för ett tjänsteproducerande företag med|

| normala kontorslokaler. Det är därför enligt regeringens mening |

| lämpligt att föreskriva att motparten saknar rätt att häva endast|

| om rekonstruktionsgäldenären begär att avtalet skall fullföljas.|

| Denna gäldenärens bedömning bör, för att få avsedd verkan, |

| rekonstruktören instämma i. Det måste anses ligga i dennes |

| uppdrag att bedöma vikten av att avtalet fullföljs. |

| Rekonstruktören kan då ta hänsyn till om det finns andra |

| förmånligare eller lika goda alternativ, t.ex. andra leverantörer|

| som kan erbjuda lägre eller samma pris. För motpartens del |

| innebär det att om gäldenären inte begär att avtalet fullföljs han|

| får välja mellan att häva och att ändå fullfölja avtalet. |

| |

| |

| Motpartens fortsatta prestationer |

| Om gäldenärens motpart i sista hand skall tvingas att stå kvar |

| vid ett avtal som han annars vore berättigad att häva är det, som|

| redan sagts, nödvändigt att han får betalt för sina fortsatta |

| prestationer eller att han i vart fall får säkerhet för att |

| gäldenären fortsättningsvis fullgör sin del av avtalet. Det skulle|

| i och för sig kunna övervägas att motparten inte gavs rätt att |

| kräva säkerhet utan i stället, som Juridiska fakultetsstyrelsen |

| vid Uppsala universitet föreslagit, i en efterföljande konkurs |

| tillerkändes allmän förmånsrätt enligt 10 § förmånsrättslagen på samma|

| sätt som vi föreslår skall gälla för nytillkomna fordringar (se |

| avsnitt 8.4). En sådan generell reglering som vi förordar träffar|

| emellertid avtal av skilda slag vilka kan representera såväl |

| blygsamma som betydande belopp. Främst när det är fråga om större|

| avtal som avser varor eller tjänster till betydande värden |

| framstår det som otillräckligt att låta gäldenärens motpart nöja sig|

| med endast en - om än mycket god - förmånsrätt i en efterföljande|

| konkurs. Det kan också anmärkas att om gäldenärsföretagets |

| ekonomiska situation är sådan att företaget inte ens förmår att bära|

| de löpande kostnader som är förbunda med dess viktigaste avtal, |

| utsikterna till en lyckosam rekonstruktion normalt är små. |

| I det fallet att gäldenären är köpare skall säkerheten avse |

| gäldenärens framtida betalningsskyldighet. Är gäldenären leverantör|

| får säkerheten i stället avse den skada som kan drabba motparten|

| vid försenad eller utebliven leverans. Godtagbar säkerhet bör |

| kunna utgöras av t.ex. bankgaranti, borgensförbindelse eller |

| liknande samt givetvis även av betalning i förskott. |

| Enligt regeringens uppfattning skall således motparten ha rätt |

| till omedelbar betalning eller godtagbar säkerhet. Uppfylls |

| inte det kravet bör gäldenärens motpart ha rätt att häva avtalet.|

| Motpartens rätt att kräva prestation eller säkerhet från gäldenären|

| bör inträda när tiden för hans egen fullgörelse är inne. För att inte|

| riskera att drabbas av förluster bör han dock dessutom i vissa |

| fall ha rätt att kräva säkerhet i ett tidigare skede. Ett exempel|

| på en situation där detta är befogat är att avtalet avser en vara|

| som motparten skall tillverka speciellt för gäldenären och |

| leverans enligt avtalet ligger långt fram i tiden. I ett sådant |

| fall riskerar motparten en förlust om gäldenären inte kan betala|

| när leveranstiden är inne. Även för fall som nu sagts bör |

| föreskrivas att motparten får kräva säkerhet, men - i |

| överensstämmelse med vad som gäller enligt 63 § köplagen - bara om|

| det av särskild anledning är nödvändigt för att skydda honom mot|

| förlust. |

| Lagrådet har inte haft något att erinra mot de överväganden som så|

| här långt har gjorts i detta avsnitt. Därvid har dock Lagrådet |

| inte haft att ta ställning till undantaget för anställningsavtal.|

| Lagrådet har däremot redovisat vissa invändningar mot |

| utformningen av bestämmelserna i 2 kap. 20 § i det remitterade |

| förslaget till lag om företagsrekonstruktion och till den närmare|

| tolkningen av bestämmelserna. Vi återkommer i författnings- |

| kommentaren till 2 kap. 20 § till detta. |

| |

| |

| Motpartens stoppningsrätt |

| Hittills har vi endast diskuterat gäldenärens rätt att förhindra|

| hävning. Det är emellertid givet att det, på samma sätt som i |

| hävningsfallet, också ligger i företagsrekonstruktionens intresse|

| att borgenären inte håller inne sin fullgörelse på grund av ett |

| inträffat eller befarat dröjsmål från gäldenärens sida, s.k. passiv|

| stoppningsrätt. Frågan är därför om gäldenären bör ges en befogenhet|

| att förhindra även att stoppningsrätt utnyttjas. |

| Av bestämmelserna i 61 § köplagen följer att om gäldenärens motpart|

| utövar stoppningsrätt, gäldenären har rätt att kräva fortsatt |

| fullgörelse om han, med lagrummets ord, ställer godtagbar |

| säkerhet för sin fullgörelse. Härmed avses säkerhet för gäldenärens|

| egen kommande fullgörelse i samband med motpartens framtida |

| prestationer. Köplagens regler anses på denna punkt vara analogt|

| tillämpliga vid andra kontraktstyper (se bl.a. NJA 1986 s. 136 |

| och Håstad, Sakrätt avseende lös egendom, 5 uppl. 1994, s. 175).|

| Skulle gäldenärens motpart inställa sina fortsatta prestationer |

| med åberopande av stoppningsrätt, torde sålunda gäldenären |

| genomgående kunna påfordra fullgörelse om han ställer säkerhet för|

| sin egen framtida fullgörelse. Under sådana omständigheter finns|

| det inte skäl att införa särskilda regler om rätt för gäldenären att|

| avvärja stoppningsrätt vid företagsrekonstruktion. |

| Utredningen föreslår vidare att till lagen om |

| företagsrekonstruktion förs den regel om aktiv stoppningsrätt som|

| nu, såvitt gäller godmansförordnanden enligt ackordslagen, |

| återfinns i 63 § fjärde stycket köplagen. Tillämpad på en |

| företagsrekonstruktion innebär bestämmelsen, som redan berörts, |

| att om en säljare överlämnar en vara till gäldenären efter det att|

| beslut om företagsrekonstruktion har meddelats han, om |

| betalning inte har skett, får kräva att den lämnas tillbaka. |

| Varan behöver dock inte lämnas tillbaka, om gäldenären betalar |

| genast eller, om köpesumman inte har förfallit till betalning, |

| med rekonstruktörens samtycke inom skälig tid ställer godtagbar |

| säkerhet för betalningen. Regeringen anser att den för konkurs- |

| och ackordsfallen gemensamma regleringen i 63 § köplagen bör |

| behållas, varvid det som gäller för ackord i fortsättningen bör |

| gälla för företagsrekonstruktion. Sålunda bör det inte tas in någon|

| bestämmelse om aktiv stoppningsrätt i lagen om företagsrekon- |

| struktion. |

| |

| |

| Hävningsrätt för gäldenären |

| En annan, av utredningen inte diskuterad, fråga är om det finns |

| skäl att inte bara ge gäldenären rätt att avvärja hävning, utan också|

| ge honom en möjlighet att säga upp avtal. Det kan inte uteslutas|

| att gäldenärens möjlighet till befrielse från löpande avtal någon|

| gång kan ha avgörande betydelse för möjligheterna till en |

| rekonstruktion. Det fallet kan t.ex. tänkas att en |

| rekonstruktion innebär att vissa verksamhetsgrenar i ett företag|

| läggs ned och att det därmed finns ett uttalat intresse av att |

| bli kvitt vissa hyres- och leasingavtal. I den finska lagen om |

| företagssanering har t.ex. föreskrivits att gäldenären skall kunna|

| säga upp ett tidsbundet hyres- eller leasingavtal så att det |

| upphör två månader efter uppsägningen oavsett vilken tid som |

| bestämts i avtalet (27 § första och fjärde styckena). Den |

| ersättning som gäldenären vid ett förtida upphörande kan bli |

| skyldig att utge skall bestämmas enligt en särskild regel som |

| tränger undan eventuella avvikande avtalsvillkor. Ersättningen |

| utgör en oprioriterad fordran. Det finns inte underlag för att |

| nu bedöma om en motsvarande regel bör införas även i Sverige. Det|

| kan konstateras att regeln framstår som påtagligt förmånlig för |

| gäldenären (jfr Håstad, Sakrätt avseende lös egendom 5 uppl. 1994,|

| s. 401). Frågan kan dock behöva bli föremål för vidare överväganden|

| sedan den föreslagna lagen om företagsrekonstruktion kommit att |

| tillämpas någon tid och därmed ytterligare erfarenheter vunnits.|

| |

| |

| Vissa tillämpningsfrågor |

| Juridiska fakultetsstyrelsen vid Uppsala universitet har |

| påpekat att oklarhet redan enligt köplagens gällande reglering |

| råder i fråga om gäldenärens rätt att dels, när köpeskillingen inte är|

| förfallen till betalning vid leveransen, förfoga över varan under|

| tiden mellan leverans och ställande av säkerhet, dels, när en |

| köpare efter betalningsinställelsen betalat förskott på varor, |

| förfoga över de förskottsbetalade medlen. Problemet har betydelse|

| bl.a. för gäldenärens medkontrahents separationsrätt i en |

| gäldenärens efterföljande konkurs. |

| Det finns inte underlag för att i detta ärende ytterligare |

| reglera de frågor som fakultetsstyrelsen har väckt. Frågorna får|

| tills vidare lösas i rättstillämpningen. |

| |

| |

| 6.5 Återvinning under företagsrekonstruktion |

|

 Utredningens förslag: Utredningen har inte föreslagit några utvidgade

möjligheter till återvinningstalan. Däremot överensstämmer dess förslag med

regeringens när det gäller fristdag för beräkning av den tid inom vilken en

rättshandling måste ha företagits för att kunna återvinnas.

 Remissinstanserna: Sveriges Advokatsamfund, Sveriges Ackordscentraler, Statens

jordbruksverk och Stockholms Handelskammare anser att rekonstruktören bör ges

möjlighet att föra talan om återvinning. Enligt Ackordscentralerna visar

erfarenheterna från de senaste årens betalningsinställelser klart att

rekonstruktören behöver behörigheten att föra återvinningstalan för att kunna

agera tillräckligt kraftfullt. De svårigheter som utredningen har redovisat som

skäl för att inte tillerkänna rekonstruktören en sådan behörighet kan, enligt

Ackordscentralernas mening, övervinnas.

 Skälen för regeringens förslag: Återvinning innebär att en i och för sig såväl

obligationsrättsligt som sakrättsligt giltig rättshandling återgår.

Förutsättningarna för att återvinning skall kunna komma i fråga kan i mycket

allmänna termer beskrivas så att rättshandlingen skall dels ha företagits inom

en viss tid före ett konkursutbrott eller beslut om offentligt ackord, dels ha

varit till någon nackdel för borgenärerna, genom att gynna t.ex. en av dem på de

övrigas bekostnad eller genom att minska gäldenärens tillgångar eller öka hans

skulder till förfång för borgenärskollektivet som helhet. Återvinning kan enligt

gällande rätt komma i fråga i konkurs och vid offentligt ackord.

 Återvinningsreglernas syfte är nära anknutet till konkursinstitutets

grundläggande funktion som kan sägas vara att avveckla en verksamhet under

ordnade former, varvid gäldenärens samtliga borgenärer får betalt i ett

sammanhang och med lika rätt eller i vart fall enligt en på förhand bestämd

ordning. Återvinningsreglerna medverkar till att detta syfte uppfylls genom att

de dels har en reparativ funktion på så sätt att rättshandlingar som ensidigt

gynnar en enskild borgenär kan återgå, dels - och kanske framför allt - har en

preventiv funktion på så sätt att möjligheten till återvinning bör avhålla en

borgenär från att söka få egna fördelar till andra fordringsägares nackdel eller

gäldenären från att t.ex. placera tillgångar utom räckhåll för borgenärerna.

 Utredningens förslag innebär, som tidigare berörts, att i en företags-

rekonstruktion kan, men behöver alls inte, ingå ett offentligt ackord. Den

nuvarande ackordslagens regler om offentligt ackord föreslås i stora drag

oförändrade föras in som ett särskilt kapitel i lagen om företagsrekonstruktion

(se avsnitt 7.4). Det innebär bl.a. att den gode mannens funktion övertas av

rekonstruktören.

 Den nuvarande ackordslagen ger möjlighet att föra talan om återvinning sedan

förhandling om offentligt ackord har beslutats (16 §). Berättigad att föra en

sådan talan är en borgenär, vars fordran skulle omfattas av ackord, sedan han

underrättat den gode mannen. Talan skall väckas före det borgenärssammanträde

som skall äga rum inom 3 - 5 veckor efter det att förhandling om offentligt

ackord har beslutats. Den får inte slutligt prövas innan ackordsfrågan avgjorts

(17 §). Vad som vinns genom en återvinningstalan skall, sedan den kärande

borgenärens kostnader har ersatts, tillkomma de borgenärer som omfattas av

ackordet (18 §).

 Att återvinning kan ske även i samband med offentligt ackord beror på att man

önskat ge ökade möjligheter att genomföra ett sådant ackord genom att en

borgenär inte tvingas begära gäldenären i konkurs för att få en återvinningsbar

transaktion att återgå.

 Utredningen har övervägt frågan om rekonstruktören bör tilläggas en

självständig rätt att föra talan om återvinning eller om det är tillräckligt att

nuvarande ordning - med rätt för en borgenär att föra talan i samband med

offentligt ackord - bibehålls. Som utredningen har redovisat (bet. s. 394)

berördes i förarbetena till ackordslagen frågan om behörighet att föra

återvinningstalan borde tillkomma även den gode mannen. Lagberedningen ansåg för

sin del att det knappast var möjligt att tillerkänna gode mannen talerätt mot

bakgrund av att en återvinningsprocess skall fullföljas först sedan ackordet

fastställts, då den gode mannens egentliga uppdrag är slutfört, och att gode

mannen inte heller förfogar över några medel till processkostnaderna (SOU

1968:41 s. 81). Departementschefen erinrade om att gäldenären vid ackord har

kvar rådigheten över sin egendom och att det därför vore förenat med stora

komplikationer att ge gode mannen talerätt. Det var dock viktigt, uttalades det

vidare, att gode mannen noggrant undersöker förutsättningarna för återvinning

och biträder borgenärerna i frågan (prop. 1970:136 s. 81 och 104). I 22 § andra

stycket 4 ackordslagen sägs också att till ansökan om förhandling om offentligt

ackord skall fogas berättelse av gode mannen som bl.a. skall ge upplysning

huruvida egendom frångått gäldenären under sådana förhållanden att den kan bli

föremål för återvinning .

 Utredningen konstaterar att den möjlighet till återvinning utom konkurs som

infördes med ackordslagen inte resulterat i något större antal rättegångar om

återvinning. Ett skäl härtill kan givetvis vara att det är tämligen otacksamt

för en borgenär att ta på sig rollen som kärande eftersom det som vinns i en

rättegång kan få delas med övriga borgenärer som omfattas av ackordet. Man kan

emellertid inte därav sluta sig till, anser utredningen, att de nuvarande

återvinningsreglerna saknat betydelse, eftersom en stor del av deras funktion

ligger på det preventiva planet.

 Utredningen finner för sin del att de skäl som anförts mot en talerätt för en

god man enligt ackordslagen har giltighet även beträffande en rekonstruktör

enligt lagen om företagsrekonstruktion. Gäldenären behåller, som utvecklats ovan

(avsnitt 6.2), sin rådighet över sina tillgångar under företagsrekonstruktionen.

En återvinningsprocess kommer, liksom förut, att kunna avslutas först efter det

att ackordet fastställts av rätten. Inte heller rekonstruktören förfogar över

några medel till processkostnader. Mot den bakgrunden, liksom med hänsyn till

önskemålet om att en företagsrekonstruktion skall kunna genomföras och avslutas

snabbt, avstår utredningen från att föreslå någon ändring på förevarande punkt.

 Regeringen kan konstatera att en möjlighet för rekonstruktören att föra talan

om återvinning med största säkerhet skulle bidra till att förstärka rekon-

struktionsinstitutets effektivitet och medverka till att det får en i hög grad

önskvärd självständig ställning i förhållande till konkurs. En borgenär som

anser att gäldenären gjort sig skyldig till illojala transaktioner före beslutet

om rekonstruktion skulle inte vara hänvisad till antingen att försöka få

gäldenären försatt i konkurs eller att själv - efter beslut om ackordsför-

handling - driva återvinningsmålet till förmån för borgenärskollektivet.

 Det kan visserligen antas att en gäldenär som i större omfattning gjort sig

skyldig till mot borgenärskollektivet illojala förfaranden knappast kan åtnjuta

borgenärernas förtroende på det sätt som torde vara nödvändigt för en

framgångsrik rekonstruktion. I ett sådant fall kan redan av den anledningen

företagsrekonstruktion vara utesluten och gäldenären i stället försättas i

konkurs om förutsättningarna i övrigt för en sådan är uppfyllda. Samtidigt kan

det givetvis inte uteslutas att gäldenären själv önskar medverka till

återvinning av en rättshandling som han tidigare har vidtagit. Så kan om inte

annat vara fallet därför att han inser att borgenärerna på grund av den illojala

rättshandlingen inte vill medverka till rekonstruktion av hans företag och att

således endast konkurs återstår.

 De problem som skulle vara förknippade med att tillerkänna rekonstruktören en

självständig talerätt i återvinningsmål framstår inte heller som oöverstigliga.

Det förhållandet att gäldenären behåller sin rådighet medför visserligen såväl

ett principiellt som ett praktiskt problem.

 Det principiella problemet består i att svensk rätt som huvudregel inte

erkänner talerätt för annans räkning. Rekonstruktören har ju inte något eget

intresse i saken, medan däremot en borgenär för talan för sin - men även för

andra borgenärers - räkning. Konkurssituationen är ett undantag av speciellt

slag. Gäldenären förlorar rådigheten över sina tillgångar och konkursförvaltaren

tillerkänns därför talerätt för boets räkning även om det t.ex. inte är fråga om

någon övergång av äganderätten. Att tillerkänna rekonstruktören behörighet

innebär att ytterligare något avlägsna sig från huvudlinjen. En

återvinningstalan förs emellertid i borgenärskollektivets intresse och, som

redan nämnts, inte sällan också i gäldenärens intresse. Detta omedelbara och

ofta gemensamma intresse medför att det framstår som principiellt acceptabelt

att tillerkänna rekonstruktören talerätt. En sådan lösning kan sägas innebära

att rekonstruktören ges en form av legal fullmakt att föra talan för gäldenärens

räkning.

 Det praktiska problemet består däri att rekonstruktören inte förfogar över

några medel för processkostnaderna och att han inte mot gäldenärens vilja kan

besluta att utnyttja dennes tillgångar för att betala de kostnaderna. Men

rekonstruktören kan, som ackordscentralerna också har framhållit, liksom en

konkursförvaltare ofta gör, söka förmå borgenärerna att ställa säkerhet för pro-

cesskostnaderna. En sådan ordning har också den obestridliga fördelen att

rekonstruktörens bedömning av förutsättningarna för framgång med en

återvinningstalan måste delas av åtminstone en eller ett par borgenärer med

förmåga att ställa den nödvändiga säkerheten.

 Innan en talan om återvinning slutligt prövas - och vid bifall till talan

egendom återgår till gäldenären - är det nödvändigt att säkerställa att

företagsrekonstruktionen i det enskilda fallet verkligen inrymmer en i princip

oåterkallelig uppgörelse mellan gäldenären och hans borgenärer. Om en

företagsrekonstruktion inte innehåller ett fastställt offentligt ackord, kan den

komma att avslutas utan att vare sig någon rekonstruktion i sak eller någon

ekonomisk uppgörelse kommit till stånd. Det måste därför, för att en av

rekonstruktören väckt återvinningstalan slutligt skall kunna prövas, krävas att

ett offentligt ackord fastställts. Detsamma gäller, som redovisats ovan, enligt

ackordslagens nuvarande regler för en återvinningstalan som väckts av en

borgenär. Likaså är det nödvändigt att rekonstruktören, på samma sätt som för

närvarande gäller för borgenär, väcker talan före det borgenärssammanträde som

följer på ett ackordsförhandlingsbeslut. En återvinningssvarande som vid bifall

till återvinningstalan får en fordran mot gäldenären skulle annars inte ha

möjlighet att ta tillvara sina intressen.

 Det kan, mot bakgrund av vad som nyss sagts, konstateras att det inte är helt

lätt att förena kravet på snabbhet i förfarandet med utvidgade möjligheter till

återvinningstalan. En tvistemålsprocess tenderar ju också ofta i sig att dra ut

på tiden. Det måste emellertid vara lättare att acceptera den tidsutdräkt som

kan vara förenad med en återvinningstalan om, såsom här har antagits normalt

vara fallet, möjligheten att föra en sådan talan är avgörande för om en rekon-

struktion alls kan komma till stånd.

 Regeringen finner mot den nu angivna bakgrunden att övervägande skäl talar för

att även rekonstruktören skall vara behörig att föra talan om återvinning.

 Det är dessutom viktigt att en företagsrekonstruktion inte heller försvårar en

återvinningstalan i en efterföljande konkurs. Den fristdag som enligt

konkurslagen utgör utgångspunkten för beräkning av den tidsrymd inom vilken en

rättshandling måste ha företagits för att kunna återvinnas bör, som utredningen

har föreslagit, utgöras av dagen för ansökan om företagsrekonstruktion. Det kan

därvid vara fråga om antingen en av gäldenären gjord ansökan eller en av honom

medgiven ansökan av en borgenär. Skulle två eller flera ansökningar vara

anhängiga samtidigt - t.ex. om en ansökan av en borgenär följs av en formlig

ansökan även av gäldenären - bör fristdagen, oavsett vilken av ansökningarna som

rätten bifaller, räknas från dagen för den först ingivna ansökningen. En förut-

sättning bör, liksom för närvarande vid godmansförordnanden, vara att ansökan om

gäldenärens försättande i konkurs görs inom tre veckor från det att beslut om

att företagsrekonstruktionen upphör meddelades (jfr 4 kap. 2 § konkurslagen).

7 Genomförande och avslutande av företagsrekonstruktionen

7.1 Rekonstruktörens roll

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: En rekonstruktör skall ha såväl |

| obeståndsjuridiska kunskaper som insikter i företagsekonomi och |

| företagsledning. Normalt bör till rekonstruktör utses en advokat|

| ur konkursförvaltarkretsen eller en högre tjänsteman vid ackords-|

| central. Det skall emellertid vara möjligt att i det enskilda |

| fallet förordna någon annan lämplig person. Dennes bakgrund kan |

| vara t.ex. juristens, ekonomens, företagsledarens, revisorns |

| eller konsultens. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag överensstämmer i det väsentliga med regeringens.

 Remissinstanserna: De flesta remissinstanser betonar vikten av att stora krav

ställs på den som förordnas till rekonstruktör. Denne måste ha såväl en

juridisk, ekonomisk och administrativ kompetens som även en förmåga att aktivt

leda ett företag. Flera instanser, bland dem Malmö tingsrätt, Riksskatteverket,

kronofogdemyndigheterna i Göteborgs och Bohus län, Malmöhus län och Kronobergs

län, NUTEK, Industri- och Nyföretagarfonden, Finansbolagens förening, Föreningen

auktoriserade revisorer, Sveriges Redovisningskonsulters Förbund, Kooperativa

förbundet, Grossistförbundet Svensk Handel och Företagarförbundet - Företagarfo-

rum, anser att tyngdpunkten i rekonstruktörens kompetens mera bör utgöras av

kunskaper i företagsekonomi och företagsledning än av juridiskt kunnande. Några

av dessa instanser anser att en rekonstruktör i första hand bör sökas i ekono-

mernas, affärsmännens eller de erfarna företagsledarnas krets. Riksskatteverket

påpekar därvid särskilt att rekonstruktören inte torde behöva ha tillgång till

en kontorsorganisation av samma slag som en konkursförvaltare eftersom ett

företag som skall kunna komma i fråga för rekonstruktion måste förutsättas ha en

välordnad bokföring. Andra instanser förordar att såväl jurister som ekonomer

bör kunna komma i fråga. Sveriges Industriförbund och Svenska Arbetsgivareföre-

ningen understryker att i det enskilda fallet bör det vara de personliga

kvalifikationerna som avgör valet av rekonstruktör. Länsstyrelserna i Väst-

manlands och Västerbottens län liksom Sveriges Ackordscentraler anser emellertid

att kravet på rekonstruktörens juridiska kompetens inte kan frångås. - De

remissinstanser som förordar att rekonstruktören huvudsakligen bör ha ett slag

av kompetens - juridisk eller ekonomisk - betonar att han kan anlita extern ex-

perthjälp för att tillföra den kompetens han själv saknar.

 När det gäller rekonstruktörens roll under rekonstruktionen betonar t.ex.

Stockholms och Västerbottens handelskammare att denne bör uppträda självständigt

även gentemot gäldenären. Rekonstruktören bör inte agera som gäldenärens ombud

eller allmänna rådgivare. Riksskatteverket och Kronofodemyndigheten i Malmöhus

län anför å andra sidan att arbetet som rekonstruktör närmast torde kunna

jämställas med ett konsultuppdrag med gäldenären som uppdragsgivare. Även om det

är viktigt att rekonstruktören har också borgenärernas förtroende måste man

sannolikt godta att han i första hand ser till gäldenärens intressen. -

Kronofogdemyndigheten i Västerbottens län betonar vikten av att rekonstruktören

är vaksam och snabbt vidtar åtgärder för att avsluta rekonstruktionsförfarandet

så snart han får klart för sig att gäldenären inte är seriös i sin strävan att

rekonstruera verksamheten.

 Skälen för regeringens förslag: Utredningen föreslår att den person som har

till uppgift att utreda gäldenärsföretagets problem och utarbeta en plan för

dess rekonstruktion skall betecknas administrator. Enligt regeringens mening är

den termen mindre väl vald, bl.a. eftersom det inte är fråga om att förvalta

gäldenärsföretaget eller dess egendom. Vi anser att den som förordnas i samband

med ett beslut om företagsrekonstruktion i stället bör kallas rekonstruktör.

Det uttrycket anger på ett bättre sätt vad som är den utseddes uppgift och

ansluter väl till substantivet rekonstruktion och verbet rekonstruera.

 När det gäller frågan om vilka krav som bör ställas på den som utses till

rekonstruktör kan det inledningsvis finnas anledning att något beröra de

kvalifikationskrav som ställs på den som kommer i fråga för uppdrag av

närliggande slag, främst förvaltare i konkurs och god man enligt ackordslagen.

 I samband med den konkurslagsreform som trädde i kraft den 1 januari 1980

framhölls att utvecklingen i näringslivet och samhället i övrigt har medfört att

stora krav i allmänhet måste ställas på en konkursförvaltare. Det angavs att

framför allt fyra krav borde tillgodoses: 1. En förvaltare bör i regel besitta,

förutom allmänna juridiska kunskaper, företagsekonomiska insikter, kunskaper om

bokföring och redovisning samt kännedom om och vana vid affärsjuridiska

spörsmål . Förvaltare borde därför som regel sökas bland personer som i sin

verksamhet är särskilt inriktade på affärsjuridiska frågor. 2. Förvaltaren bör

förfoga över en väl utvecklad kontorsorganisation med resurser för bokföring och

redovisning. 3. Förvaltaren bör ha sådana insikter i straffrättsliga frågor att

han på ett tillfredsställande sätt kan lösa uppgiften att undersöka om

gäldenären kan misstänkas för brott. 4. Förvaltaren måste i många fall vara väl

förtrogen med arbetsrättsliga och arbetsmarknadspolitiska frågor. Han har bl.a.

att ta ställning till om driften bör fortsättas tills vidare och om

förutsättningar för rörelsens fortbestånd finns på längre sikt (se bet. s. 366

och prop. 1978/79:105 s. 156 f.). De sålunda ställda kraven har i 1987 års

konkurslag lagtekniskt kommit till uttryck så att en förvaltare skall ha den

särskilda insikt och erfarenhet som uppdraget kräver samt även i övrigt vara

lämplig för uppdraget . Vidare får en förvaltare bl.a. inte stå i ett sådant

förhållande till gäldenären, en borgenär eller någon annan att det är ägnat att

rubba förtroendet för hans opartiskhet i konkursen (7 kap. 1 § första och

tredje styckena konkurslagen). Innan rätten utser förvaltare skall

tillsynsmyndigheten höras (7 kap. 3 § första stycket konkurslagen).

 De beskrivna kraven innebär att uppdragen som förvaltare kommit att

koncentreras till en ganska begränsad grupp av personer, främst advokater med

huvudsaklig inriktning på obeståndsjuridik.

 God man enligt ackordslagen bör vara lagfaren. Han skall i övrigt ha den

insikt och erfarenhet som uppdraget kräver samt åtnjuta borgenärernas

förtroende (3 § ackordslagen). Utredningen redovisar (bet. s. 367) att av 249

godmansförordnanden under år 1990 avsåg 122 advokat, 107 tjänsteman vid

ackordscentral och 20 annan person. I samtliga fall var emellerid den förordnade

jurist.

 På vad sätt skiljer sig då de krav som bör ställas på en rekonstruktör från de

som ställs på en konkursförvaltare eller god man enligt ackordslagen? Den mest

iögonenfallande skillnaden är givetvis att för en rekonstruktör kommer förmågan

att bedöma de rent affärsmässiga förutsättningarna för fortsatt drift i

förgrunden på ett annat sätt än vid konkurs eller ackord. Visserligen hör en

sådan bedömning också till en konkursförvaltares uppgifter men tyngdpunkten i

hans arbete kan ändå sägas ligga i att, med iakttagande av konkurslagens

regelsystem, avveckla en rörelse så att borgenärerna kan erhålla största möjliga

utdelning för sina fordringar. Förvaltaren skall, med konkurslagens ord, ta

till vara borgenärernas gemensamma rätt och bästa samt vidta alla de åtgärder

som främjar en förmånlig och snabb avveckling av boet (7 kap. 8 § första

stycket konkurslagen). Härtill kommer att han i detta sitt arbete bl.a. också

har att utreda orsakerna till företagets obestånd och om det finns anledning att

misstänka gäldenären för brott. På motsvarande sätt kan tyngdpunkten i den gode

mannens uppgift, i vart fall vid offentligt ackord, sägas ligga i att tillgodose

företagets finansiella behov genom att åstadkomma en nedskrivning av dess

skulder.

 Även en rekonstruktör måste givetvis, liksom konkursförvaltaren, undersöka

företagets aktuella ekonomiska situation och bilda sig en uppfattning om

orsakerna till dess svårigheter. Vidare måste han, liksom den gode mannen, ägna

uppmärksamhet åt möjligheterna till rekonstruktion i finansiellt hänseende. Men

rekonstruktörens viktigaste insats är att bedöma om gäldenärsföretaget med

återvunnen lönsamhet kan fortsätta att sälja sin vara eller tjänst på marknaden.

För att kunna göra en sådan bedömning skulle rekonstruktören behöva ha goda

insikter i företagsekonomi, erfarenhet av företagande, affärssinne, förhand-

lingsvana och inte sällan viss branscherfarenhet. Samtidigt måste

rekonstruktören, eftersom det är fråga om ett lagreglerat förfarande med

betydande rättsverkningar, besitta såväl ett allmänjuridiskt som ett

obeståndsjuridiskt kunnande.

 De krav på rekonstruktörens kompetens som nu har redovisats torde knappast

uppfyllas till fullo av mer än ett begränsat antal personer, främst advokater

med erfarenhet av större företagskonkurser liksom högre tjänstemän vid

ackordscentralerna. Det skall heller inte uteslutas att det i företagsledarnas

krets finns personer med tillräckliga juridiska kunskaper. Oavett vem som utses

till rekonstruktör, måste denne inte sällan i sin tur anlita experthjälp i de

frågor där han själv inte besitter den nödvändiga kompetensen. Frågan om det

allmänna kravet på rekonstruktörens kompetens kan alltså ofta nog gälla om

huvudregeln bör vara att en jurist utses som vid behov får anlita ekonomisk

expertis eller om normalt t.ex. en företagsekonom eller företagsledare bör

förordnas som vid behov får anlita juridisk sakkunskap.

 Ackordscentralerna har en inte obetydlig erfarenhet av rekonstruktion av

företag. De har i sitt remissyttrande redovisat att de handlägger rekonstruk-

tionsärenden genom AB Företagskonsolidering som ägs till 30 procent vardera av

Ackordscentralen Stockholm och Ackordscentralen Göteborg/Malmö samt till 20

procent vardera av Trygghetsrådet och Trygghetsfonden. Deras erfarenhet är att

personer med ekonomisk kompetens blivit alltmer betydelsefulla även vid konkurs

och ackord och att det gäller i särskilt hög grad när det är fråga om större

företag. Ackordscentralerna har därför under senare år i betydande omfattning

anställt personer med ekonomisk kompetens eller utnyttjat sådana personer som

konsulter. Ackordscentralerna anför emellertid som sin bestämda uppfattning att

när hanteringen av ett ärende är lagreglerat bör det ombesörjas av jurister som

vid behov biträds av ekonomer och andra sakkunniga, t.ex. företagsledare med

särskild branschvana.

 Enligt regeringens uppfattning är det inte lämpligt att ställa upp något

formellt krav på viss utbildning, examen eller motsvarande för förordnande som

rekonstruktör. Det bör således inte, såsom nu är fallet när det gäller god man

enligt ackordslagen, anges att rekonstruktören som huvudregel bör vara lagfaren.

Det är i stället rimligt, som utredningen har föreslagit, att ange att

rekonstruktören skall ha den särskilda insikt och erfarenhet som uppdraget

kräver, ha borgenärernas förtroende och även i övrigt vara lämplig för

uppdraget. Genom en sådan bestämning blir det möjligt - vilket är viktigt - att

i det särskilda fallet välja den person som är mest lämpad för uppdraget. Som

Sveriges Industriförbund och Svenska Arbetsgivareföreningen har anfört kan det

nämligen ställas olika krav på tyngdpunkten i rekonstruktörens kompetens

beroende på vilket företag som är föremål för företagsrekonstruktion. Det bör,

åtminstone i vissa fall, vara möjligt att med ledning av de uppgifter som lämnas

i ansökan om företagsrekonstruktion om företagets ställning och tilltänkta

utveckling bedöma om en rekonstruktion i främsta rummet bör innefatta t.ex.

marknadsanalys eller omförhandling av ett gällande licensavtal. I det förra

fallet bör kanske rekonstruktören sökas bland affärsmän med branschvana, i det

senare bör han antagligen hämtas ur juristernas krets.

 Det bör således vara möjligt att i det enskilda fallet förordna en rekons-

truktör vars bakgrund är t.ex. juristens, ekonomens, företagsledarens, revisorns

eller företagskonsultens. Regeringen anser likväl, liksom utredningen, att när

inte omständigheterna i det enskilda fallet motiverar annat bör en advokat ur

konkursförvaltarkretsen eller en högre tjänsteman vid ackordscentral förordnas.

En sådan ordning bör i normalfallet garantera att rekonstruktören har viss

erfarenhet av företagsledning, gedigna kunskaper i obeståndsjuridik liksom inom

andra relevanta rättsområden samt vana vid att hantera situationer i vilka

motstående intressen kan göra sig gällande. Enligt regeringens mening bör det

dock på grund av företagsrekonstruktionens karaktär vara möjligt att vara friare

i valet av rekonstruktör än vad som exempelvis hittills gällt vid utseende av

konkursförvaltare. I det sammanhanget kan också påpekas att det bör vara möjligt

att utse fler än en rekonstruktör. Den möjligheten, som bör utnyttjas endast i

omfattande och komplicerade ärenden, ger utrymme för att utse två

rekonstruktörer med olika kompetensprofil. Det kan tilläggas att den eller de

som utses till rekonstruktör givetvis kan anlita annan expertis för att fullgöra

sitt uppdrag (se författningskommentaren till 2 kap. 12 § andra stycket).

 Det finns anledning att betona att höga krav bör ställas på rekonstruktörens

personliga integritet. Han skall, under tidspress, försöka åstadkomma en hållbar

rekonstruktionsplan med tillgodoseende av såväl gäldenärens som borgenärernas

intressen. Det är då viktigt att han åtnjuter samtliga inblandades förtroende

vilket ofta endast kan åstadkommas genom att han intar en självständig, opartisk

hållning. Det bör mot den bakgrunden vara uteslutet att till rekonstruktör utse

någon gäldenärsföretagets ägare eller ställföreträdare, t.ex. ledamot av dess

styrelse. Det är, som utredningen framhåller, naturligt att när gäldenären i sin

ansökan lämnar förslag på rekonstruktör och ger uppgifter om dennes lämplighet,

det också bör innefatta en redovisning av hur i vart fall de viktigaste

borgenärerna ställer sig till förslaget. Om en sådan redovisning saknas bör

sökanden föreläggas att komplettera sin ansökan med en sådan redovisning (se 2

kap. 3-5 §§). Domstolen kan på så sätt få det underlag som den behöver för att

snabbt kunna fatta beslut i frågan. Gäldenärens eget önskemål om att en viss

person utses till rekonstruktör bör - om det inte vinner stöd av en betydande

krets av borgenärer - vara av mindre intresse. Motsätter sig en större

borgenärskrets att en viss person utses till rekonstruktör torde det vara nära

nog uteslutet att utse denna person. Det är emellertid viktigt att domstolen när

den skall utse rekonstruktör inte är bunden av regler av absolut karaktär som

utesluter vissa personkategorier. Det är viktigt att domstolen enligt den

reglering som här föreslås kan utse den person som är lämpligast i det enskilda

fallet.

 Regeringen delar utredningens bedömning att det såvitt nu kan bedömas saknas

tillräckliga skäl att föreslå någon form av auktorisation av dem som skall

tjänstgöra som rekonstruktör.

7.2 Bör en rekonstruktör kunna utses till förvaltare i en efterföljande

konkurs?

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Frågan om en rekonstruktör skall kunna |

| utses till förvaltare i en näringsidkares efterföljande konkurs |

| bör avgöras från fall till fall. Inga ändringar föreslås i |

| konkurslagens regler om utseende av konkursförvaltare. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Utredningen uttalar att

enbart det förhållandet att en person har haft uppdrag som rekonstruktör inte

bör lägga hinder i vägen för att utse honom till förvaltare i en efterföljande

konkurs.

 Remissinstanserna har intagit skilda ståndpunkter i frågan. Så delar t.ex.

Domstolsverket utredningens bedömning medan motsatt uppfattning uttrycks av

bl.a. Riksskatteverket, Föreningen Sveriges kronofogdar, kronofogdemyndigheterna

i Stockholms, Malmöhus och Kronobergs län, Sveriges Industriförbund, Svenska

Arbetsgivareföreningen och Företagarnas Riksorganisation.

 Skälen för regeringens bedömning: Enligt 7 kap. 1 § tredje stycket

konkurslagen får den inte vara förvaltare som står i ett sådant förhållande

till gäldenären, en borgenär eller någon annan att det är ägnat att rubba

förtroendet för hans opartiskhet i konkursen . Detsamma gäller , sägs det

vidare, om det i övrigt finns någon omständighet som medför att förtroendet för

hans opartiskhet kan rubbas . Denna jävsbestämmelse har således inte - till

skillnad från t.ex. reglerna om domarjäv (jfr 4 kap. 13 § rättegångsbalken) -

utformats som en absolut regel. Avsikten har i stället varit att ge utrymme för

att anpassa tillämpningen till omständigheterna i det enskilda fallet (se prop.

1988/89:31 s. 7).

 Vad som generellt kan skilja en rekonstruktör från andra möjliga

konkursförvaltare är närmast dennes förhållande till gäldenären. Beträffande

förhållandet till gäldenären som jävsgrund har i förarbetena till den nuvarande

jävsregeln i konkurslagen uttalats att det får anses mindre väl förenligt med

den regeln att till förvaltare utse någon som har varit bokförare eller deklara-

tionsmedhjälpare till gäldenären eller har varit revisor i ett aktiebolag som

har försatts i konkurs. En rådgivare till gäldenären får anses olämplig som

förvaltare, om det kan råda tvekan om hans objektivitet. Det torde ofta vara

fallet, om rådgivaren har biträtt gäldenären under en längre tid före konkursut-

brottet (prop. 1988/89:31 s. 11). I propositionen hänvisas också till

rättsfallet NJA 1981 s. 764, i vilket det inte ansågs möta hinder att till

förvaltare förordna en advokat som konsulterats av gäldenären med anledning av

dennes insolvenssituation, varvid gäldenären fått rådet att begära sig i

konkurs. Hovrätten över Skåne och Blekinge har i ett fall ansett att den som

fungerat som god man enligt ackordslagen inte kunde utses till förvaltare

(beslut 1982-09-23 SÖ 5165, omnämnt i Jäv för konkursförvaltare [Ds 1988:37] s.

16).

 Rekonstruktören kan inte betraktas som en gäldenärens uppdragstagare eller som

dennes biträde (jfr 14 § i Vägledande regler om god advokatsed). Likväl är det

tydligt att uppdraget normalt förutsätter att rekonstruktören med bibehållande

av gäldenärens förtroende engagerar sig i dennes verksamhet. Rekonstruktören

skall ju bl.a. ge gäldenären råd och anvisningar beträffande företagets löpande

förvaltning samt bedöma och eventuellt ge sitt samtycke till samtliga viktigare

rättshandlingar som gäldenären avser att vidta. Även om rekonstruktören således

normalt inte företar några transaktioner på gäldenärens vägnar, kan det

emellertid förekomma att förvaltaren i en efterföljande konkurs har att pröva

sådana transaktioner som rekonstruktören tillrått eller kanske t.o.m. har gett

anvisning om. Som Sveriges Industriförbund och Svenska Arbetsgivareföreningen

har påpekat kan konkursförvaltaren också ha att pröva skäligheten av det av

rekonstruktören fordrade arvodet i de fall arvodet inte har fastställts av

rätten.

 I de flesta fall får man därför utgå från att en rekonstruktör på grund av de

omständigheter som nu har redovisats inte bör förordnas till förvaltare i en

näringsidkarens efterföljande konkurs. Regeringen gör här en något annorlunda

bedömning än utredningen som för sin del uttalar att enbart det förhållandet att

en person haft uppdrag som rekonstruktör inte bör lägga hinder i vägen för att

utse honom till förvaltare i en efterföljande konkurs. Det hindrar emellertid

enligt regeringens mening inte att domstolen, beroende på omständigheterna i det

enskilda fallet, skulle kunna utse en rekonstruktör till konkursförvaltare. Ett

rekonstruktionsförsök kan t.ex. komma att avslutas mycket tidigt utan att

rekonstruktören i någon större utsträckning kommit att involveras i gäldenärens

ekonomiska transaktioner. I ett sådant fall bör det inte möta något hinder mot

att rekonstruktören förordnas till konkursförvaltare, i vart fall inte om hans

arvode har fastställts av tingsrätten.

 Mot denna bakgrund krävs enligt regeringens mening inga ändringar i

konkurslagens regler om utseende av konkursförvaltare. Även framgent bör alltså

omständigheterna i det enskilda fallet få fälla utslaget.

7.3 Borgenärernas roll m.m.

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Rekonstruktören skall omgående underrätta |

| samtliga kända borgenärer om att företagsrekonstruktion har |

| beslutats. Beslutet skall inte kungöras. Inom tre veckor efter |

| beslutet om företagsrekonstruktion skall borgenärerna beredas |

| tillfälle att vid ett borgenärssammanträde ta ställning främst till|

| frågan om företagsrekonstruktionen bör fortsättas. Därefter skall|

| borgenärerna beredas möjlighet till insyn och inflytande genom |

| en borgenärskommitté med vilken rekonstruktören har att samråda.|

| Kommittén skall normalt bestå av tre ledamöter som representerar|

| skilda borgenärsintressen. Dessutom kan, när det gäller större |

| företag, en representant för de anställda ingå i kommittén. Statens|

| borgenärsfunktion skall vid företagsrekonstruktion i allmänhet |

| utövas av kronofogdemyndigheten. Frågor om ackord bör dock även |

| vid företagsrekonstruktion prövas av skattemyndigheten. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Enligt utredningens

förslag skall dock statens borgenärsfunktion utövas av kronofogdemyndigheten

även i ackordsfrågor.

 Remissinstanserna: Sveriges Industriförbund och Svenska Arbetsgivareföreningen

anser att när det gäller borgenärernas behov av insyn och inflytande är

utredningens förslag väl avvägda. Andra remissinstanser anser emellertid att

möjligheterna till insyn och inflytande för skilda borgenärskategorier är

otillräckliga, främst under rekonstruktionsförfarandets gång. Enligt

Företagarnas Riksförbund gäller det främst borgenärer med mindre

fordringsbelopp.

 Riksskatteverket och Kronofogdemyndigheten i Malmöhus län anser att staten som

borgenär alltid bör beredas plats i borgenärskommittén. Riksskatteverket anför

också att om det finns intressemotsättningar mellan olika kategorier av

borgenärer bör det tillses att varje grupp kan representeras i

borgenärskommittén eftersom det annars finns en risk att denna kommer att

domineras av de professionella kreditgivarna.

 Kronofogdemyndigheten i Göteborg och Bohus län liksom NUTEK anser att viss

information fortlöpande bör ges till samtliga borgenärer. NUTEK föreslår därvid

att gäldenären åläggs att upprätta ett bokslut per dagen för

betalningsinställelse och därefter exempelvis varannan månad. Kronofog-

demyndigheten i Malmöhus län uttalar att samtliga borgenärer i vart fall bör få

del av underlaget för en ansökan om förlängning av förfarandet och eventuellt

också om vissa för rekonstruktionen viktigare beslut.

 Riksskatteverket anser att eftersom rekonstruktören främst torde komma att se

till gäldenärens intressen bör borgenärskommittén ges en starkare ställning.

Rekonstruktören bör vara skyldig att ge kommittén den information den begär och

eventuellt också att inhämta dess godkännande av viktigare åtgärder.

 I fråga om vilken myndighet som bör företräda staten som borgenär i ett

rekonstruktionsförfarande har samtliga kronofogdemyndigheter lämnat utredningens

förslag om att anförtro kronofogdemyndigheten den uppgiften utan erinran, medan

samtliga skattemyndigheter har förordat att statens borgenärsfunktion i stället

skall utövas av skattemyndigheten. Riksskatteverkets majoritet har förordat att

statens rätt skall bevakas av skattemyndigheten. En minoritet i verket har

emellertid tillstyrkt utredningens förslag. Svenska Inkassoföreningen anför att

ett beslut om företagsrekonstruktion bör kungöras, att underrättelse om sådant

beslut bör ske till registerförande myndighet även såvitt avser enskild firma

eller handels- och kommanditbolag.

 Skälen för regeringens förslag: Det är, som också utredningen framhåller,

mycket viktigt att i ett förfarande som innebär påtagliga begränsningar i

borgenärernas rätt tillförsäkra dessa såväl insyn i förfarandet som möjlighet

att påverka det.

 Utredningen har översiktligt redovisat hur man i några utländska rättssystem

sökt skapa garantier för att borgenärernas intressen tas tillvara (bet. s. 371

f.). I Danmark skall inom tre veckor efter anmälan om betalningsstandsning ett

borgenärssammanträde hållas. Domstolen kan på begäran också utse ett

 kreditorudvalg om högst tre medlemmar. I företag med minst 25 anställda har

dessa rätt att utse en fjärde medlem av udvalget. Rekonstruktören, tilsynet ,

skall underrätta såväl udvalget som samtliga borgenärer om planerade, särskilt

viktiga rättshandlingar. Borgenärerna har då möjlighet att framställa invänd-

ningar mot de tilltänkta dispositionerna. I Norge utser domstolen genast en

 gjeldsnemnd som består av en ordförande - i regel en advokat - och ytterligare

mellan en och tre ledamöter. Det är denna nämnd som har tillsyn över gäldenären,

går igenom hans ekonomiska förhållanden och leder arbetet med att få till stånd

en skulduppgörelse. Nämnden redovisar sin utredning av gäldenärens ekonomi och

förslaget till skulduppgörelse för övriga borgenärer. I Finland skall domstolen

tillsätta en borgenärsdelegation, om det inte anses onödigt på grund av att

antalet borgenärer är litet. Delegationen skall ha minst tre medlemmar och vara

sammansatt så att olika borgenärsgrupper är jämbördigt företrädda. Om företaget

har minst 50 anställda har dessa rätt att utse företrädare som får delta i

delegationens arbete utan att ha rösträtt. Rekonstruktören, utredaren, skall

utan dröjsmål informera delegationen och övriga borgenärer om sin utredning av

gäldenärens ekonomiska situation, regelbundet och alltid när det behövs

informera delegationen om sina åtgärder och iakttagelser samt förhandla med

delegationen innan viktiga beslut fattas.

 När det gäller borgenärernas möjligheter till insyn och inflytande i ett

svenskt förfarande måste de naturligtvis till en början informeras om att beslut

om företagsrekonstruktion har fattats. Det bör därför åligga den utsedde

rekonstruktören att omgående underrätta samtliga kända borgenärer om att en

företagsrekonstruktion har beslutats. Borgenärerna bör redan i samband med en

sådan underrättelse få sådan information om gäldenärens ekonomiska ställning som

kan göra det möjligt för dem att åtminstone bilda sig en preliminär uppfattning

om huruvida en rekonstruktion bör kunna komma till stånd. Den informationen bör

kunna bestå av de handlingar som gäldenären eller en ansökande borgenär givit in

till stöd för ansökan, i förekommande fall kompletterad med de bok-

föringshandlingar - som t.ex. företagets senast upprättade balansräkning - som

rekonstruktören omgående kunnat ta del av.

 Som utredningen har funnit är rättsverkningarna av att företagsrekonstruktion

beslutas emellertid inte sådana att beslutet behöver kungöras genom tingsrättens

försorg.

 När företagsrekonstruktion väl har beslutats är det av största vikt att det så

snart som över huvud taget är möjligt ges tillfälle att överväga om förfarandet

har förutsättningar att bli framgångsrikt och därför bör fortsätta. Den

bedömningen bör i första hand ankomma på borgenärerna att göra eftersom det är

deras fordringar och intressen i övrigt som i hög grad står på spel. Samtliga

borgenärer bör därför beredas tillfälle att närvara vid ett sammanträde då

frågan om förfarandet skall fortgå behandlas. Det är då givetvis viktigt att det

vid det sammanträdet finns den information som behövs för ett väl övervägt

ställningstagande. Utredningen har föreslagit att borgenärssammanträdet skall

hållas inom tre veckor från det att företagsrekonstruktion beslutas. Inom den

tidsperioden bör det normalt vara möjligt för rekonstruktören att dels skaffa

sig en mera ingående bild av företagets ekonomiska situation genom att ta del av

företagets bokföring och genom kontakter med framför allt dess kreditgivare,

dels ha en uppfattning om den tilltänkta rekonstruktionens huvudsakliga

inriktning och förutsättningar. Rekonstruktören bör således redan vid detta

tillfälle kunna presentera åtminstone en första preliminär version av den

rekonstruktionsplan som han har att upprätta (se avsnitt 7.4). Vidare bör

rekonstruktören vid den tidpunkten kunna ange i huvudsak vilka åtgärder som

återstår att vidta och när förfarandet beräknas kunna avslutas.

 Regeringen anser således, liksom utredningen, att det skall föreskrivas att

ett borgenärssammanträde skall äga rum inom tre veckor från beslutet om

företagsrekonstruktion. Det kan givetvis inte uteslutas att det finns fall då en

tid av tre veckor redan från början framstår som alltför kort, t.ex. då fråga är

om ett stort företag och det redan av ansökningshandlingarna framgår att dess

ekonomiska situation är mycket komplicerad. Det bör därför vara möjligt för

domstolen att undantagsvis bestämma att borgenärssammanträdet skall hållas

senare än inom tre veckor. Tid för sammanträdet bör bestämmas av rätten redan i

samband med själva beslutet om företagsrekonstruktion. Det blir då också möjligt

för rekonstruktören att lämna upplysning om sammanträdet i den underrättelse som

han omgående skall tillställa borgenärerna.

 Det återstår så att bedöma hur borgenärerna skall tillförsäkras inflytande

under det fortsatta förfarandet sedan det vid borgenärssammanträdet befunnits

föreligga förutsättningar att låta det fortgå. Det är därvid angeläget att söka

balansera borgenärernas behov av insyn mot intresset av att

företagsrekonstruktionen inte tillåts att dra ut på tiden mer än som är ound-

gängligen nödvändigt. Det förefaller mot den bakgrunden olämpligt att kalla hela

borgenärskollektivet till återkommande sammanträden med på förhand bestämda

intervaller. En lämpligare avvägning mellan de motstående intressena synes i

stället vara att i enlighet med utredningens förslag låta en särskilt utsedd

grupp av borgenärer mera aktivt följa förfarandet, dvs. en lösning i linje med

vad som gäller i de övriga nordiska länderna. Det är således även regeringens

uppfattning att en särskild borgenärskommitté bör utses vid borgenärssam-

manträdet om någon borgenär begär det.

 Borgenärskommitténs uppgift är naturligtvis i första hand att bevaka hela

borgenärskollektivets intressen. Men kommittén bör också kunna bidra till att

förse rekonstruktören med information, exempelvis nödvändiga kunskaper om den

bransch som gäldenärsföretaget är verksamt i.

 Rekonstruktören kommer att vara den som i detalj följer gäldenärsföretagets

verksamhet och det är också hans uppgift att ta ställning till åtskilliga frågor

som rör företagets tillgångar och vidare utveckling. Han bör därför vara skyldig

att samråda med borgenärskommittén i väsentliga frågor. Även om det inte

uttryckligen föreskrivs i lagen är det rimligt att det dessutom förekommer ett

kontinuerligt utbyte av synpunkter mellan rekonstruktören och

borgenärskommittén. Inom ramen för ett sådant utbyte bör givetvis

rekonstruktören bemöda sig om att lämna kommittén den information som den begär.

Däremot anser regeringen, liksom utredningen, att det inte bör komma i fråga att

ange några uttryckliga formkrav för de beslut som måste fattas under

företagsrekonstruktionen. En gäldenärens rättshandling drabbas enligt förslaget

inte av ogiltighet därför att gäldenären underlåtit att inhämta rekonstruktörens

samtycke (se avsnitt 6.2). Det är då inte heller möjligt att föreskriva någon

sanktion för det fall att rekonstruktören skulle ha brustit i sin

samrådsskyldighet gentemot borgenärskommittén. En annan sak är att, om

rekonstruktören skall lyckas med sitt uppdrag att rekonstruera gäldenärsföre-

taget, det är nödvändigt att han vinner borgenärerna för den lösning han

föreslår. Redan detta torde vara tillräckligt för att säkerställa ett gott

samarbete mellan rekonstruktören och borgenärskommittén. Skulle rekonstruktören

trots detta underlåta att samråda med kommittén, återstår för borgenärerna

möjligheten att antingen begära att företagsrekonstruktionen upphör (se 4 kap. 8

§) eller att rekonstruktören byts ut (se 2 kap. 11 §).

 Beträffande borgenärskommitténs storlek och sammansättning har utredningen

föreslagit att den skall få bestå av högst tre ledamöter med möjlighet för dem

som arbetar i företag med minst 25 anställda att utse en fjärde ledamot. Det är

givetvis angeläget att antalet ledamöter i borgenärskommittén begränsas för att

inte komplicera dess arbete. Det kan ju t.ex. förekomma att kommittén måste

överlägga med mycket kort varsel för att behandla en viktig åtgärd som måste

vidtas snabbt. Samtidigt är det också önskvärt att kommittén har en sådan

sammansättning att den kan företräda de flesta kategorier av borgenärsintressen.

I många fall bör naturligtvis tre, eller fyra, ledamöter vara ett tillräckligt

antal även från den synpunkten; i kommittén kan då ingå en representant för de

borgenärer som är kreditgivare och säkerhetshavare, en företrädare för staten

som skatteborgenär och en representant för de oprioriterade borgenärerna samt -

i förekommande fall - en företrädare för de anställda i gäldenärsföretaget. Det

bör emellertid enligt regeringens mening inte vara uteslutet att anpassa

kommitténs sammansättning till omständigheterna i det enskilda fallet. Om

särskilda skäl talar för det bör således fler än tre ledamöter kunna ingå i

kommittén.

 Frågan om kronofogdemyndigheten eller, som hittills, skattemyndigheten skall

företräda staten vid ackord har tidigare behandlats i propositionen om lag om

indrivning av statliga fordringar m.m. (prop. 1992/93:198). Där konstaterades

att det finns skäl som talar för såväl den ena som den andra lösningen. I

propositionen togs inte ställning till frågan i ett längre perspektiv. Mot

bakgrund av att utredningsförslaget till lag om företagsrekonstruktion vid den

tiden remissbehandlades ansågs det inte då finnas anledning att föreslå någon

ändring vad gäller ackordsmyndighet.

 För att ge kronofogdemyndigheten uppgiften att företräda staten vid

företagsrekonstruktion talar att rekonstruktionen är ett alternativ till andra

åtgärder för att få en fordran betald. Misslyckas ett försök till rekonstruktion

blir följden i flertalet fall konkurs - ett förfarande där staten företräds av

kronofogdemyndigheten. Vidare torde det vanligen vara så att

kronofogdemyndigheten redan innan rekonstruktionsfrågan kommer upp har viss

utredning om företaget i samband med indrivningen. En stor del av de frågor som

uppkommer vid företagsrekonstruktion i allmänhet är också sådana frågor som

uppkommer under en konkurs. Enligt regeringens mening talar därför övervägande

skäl för att kronofogdemyndigheten bör företräda det allmänna vid

företagsrekonstruktion i dessa delar. Det är också den lösning som ligger mest i

linje med de allmänna övervägandena bakom lagen (1993:891) om indrivning av

statliga fordringar m.m. Till de frågor som kronofogdemyndigheten enligt vad som

nu har sagts kommer att få ta ställning till hör frågor om gäldenärens avtal.

Andra frågor är sådana som rör driften av företaget och frågor om återvinning.

Det bör vidare, särskilt med tanke på vad som har sagts om

företagsrekonstruktionen som ett alternativ till konkurs, vara

kronofogdemyndigheten som företräder det allmänna när det gäller att som

borgenär ta initiativ till företagsrekonstruktion.

 Frågor om ackord avseende skatter och avgifter prövas enligt lagen (1993:892)

om ackord rörande statliga fordringar m.m. av skattemyndigheten. Vid ackord

uppkommer bl.a. frågor kring de olika skatte- och avgiftsfordringarna som

skattemyndigheten får anses vara bäst skickade att utreda. Regeringen gör den

bedömningen att det inte finns skäl att föreslå någon ändring vad gäller

borgenärsfunktionen vid ackord. Även i denna del ligger ställningstagandet i

linje med tidigare överväganden. Fattas det under en företagsrekonstruktion

beslut om att inleda ackorsförhandling är det alltså skattemyndigheten som vid

denna företräder det allmänna och tar ställning till om ett ackordsförslag skall

antas eller inte.

 Det bör framhållas att det krävs en god samverkan mellan myndigheterna för att

alla aspekter på rekonstruktionsfrågan skall bli belysta på ett bra sätt. Det

skulle det emellertid ha gjort även om uppgiften som borgenärsföreträdare i sin

helhet hade lagts på endera av dem. Den nu föreslagna lösningen ger uttryck för

just det som nyss har sagts - myndigheterna har olika kompetens och därmed även

olika roller att spela i förfarandet. Regeringen kommer senare att ta ställning

till om det finns behov av författningsreglering av myndigheternas samverkan.

7.4 Upprättande av en rekonstruktionsplan

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Rekonstruktören skall upprätta en |

| rekonstruktionsplan. Av planen skall normalt framgå såväl hur |

| gäldenärsföretagets finansiella situation bör lösas som hur dess|

| resultat skall kunna förbättras. Planens innehåll kan emellertid|

| anpassas till omständigheterna i det enskilda fallet. Det |

| föreskrivs inte i lagen vad planen skall innehålla och inte |

| heller att den skall fastställas. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: De remissinstanser som yttrat sig i frågan godtar i allt

väsentligt utredningens förslag vad gäller rekonstruktionsplan. Sveriges

Ackordscentraler betonar att en plan måste omfatta såväl en finansiell

rekonstruktion som även resultatförbättrande åtgärder. Sveriges Industriförbund

och Svenska Arbetsgivareföreningen diskuterar om planens innehåll bör närmare

regleras och om den bör godkännas av borgenärerna. Organisationerna förordar

emellertid inte några sådana åtgärder men anser att förfarandet efter några år

måste utvärderas på bl.a. dessa punkter. Grossistförbundet Svensk Handel anser

att det i motiven bör anges vad en rekonstruktionsplan normalt bör innehålla,

t.ex. en preliminär betalningsplan, förslag till finansiering av rörelsen, en

enkel marknadsanalys och om möjligt en treårig budget.

 NUTEK anför för sin del att det är svårt att tänka sig en framgångsrik

rekonstruktion om inte den som framgent skall svara för företagets drift har ett

avgörande inflytande på planens innehåll. Verket förordar därför att planen

skall upprättas av den som efter rekonstruktionen kommer att äga och driva

företaget, i samråd med rekonstruktören.

 Sveriges Advokatsamfund anser att en rekonstruktionsplan bör fastställas av

domstol sedan domstolen berett samtliga borgenärer tillfälle att yttra sig såväl

skriftligen som vid förhandling inför domstolen. Det kan vidare övervägas, anför

samfundet, att föreskriva att domstolens beslut om fastställelse fordrar att det

finns en viss majoritet för planen bland de berörda borgenärerna.

 Skälen för regeringens förslag: En första fråga som kan ställas är självfallet

om det i en lag om företagsrekonstruktion alls bör föreskrivas någon skyldighet

för gäldenären eller rekonstruktören att presentera ett skriftligt förslag till

hur gäldenärens verksamhet skall rekonstrueras och hans ekonomiska situation

klaras upp. Utredningen redovisar att i dansk och norsk rätt finns inte något

lagfäst krav på att en särskild plan skall upprättas. I den finska lagen om

företagssanering däremot finns ingående regler om vad ett saneringsprogram skall

innehålla (39 - 42 §§) och hur programmet skall fastställas (49 - 56 §§).

 Mot att ställa ett uttryckligt krav på upprättande av en plan kan anföras att

ett sådant krav kan medföra risker för både en viss tidsutdräkt och ökade

kostnader för förfarandet. Det gäller förstås särskilt om kravet på att upprätta

en plan förenas med krav på att den skall godkännas av hela borgenärsgruppen

eller av en viss majoritet bland borgenärerna. För att en formlig plan bör

upprättas talar å andra sidan att ett sådant krav kan medverka till att arbetet

verkligen bedrivs med företagsrekonstruktionens ändamål för ögonen. Företags-

rekonstruktionens syfte är ju att åstadkomma en rekonstruktion av verksamheten

och det bör underlätta arbetet om det hela tiden sker med inriktning på att i

skrift kunna för borgenärerna presentera ett förslag till hur det skall gå till.

Planen kan upprättas fortlöpande. Den kan, och bör, presenteras i en första

mycket preliminär version redan vid det borgenärssammanträde som skall äga rum

inom tre veckor från beslutet om företagsrekonstruktion. Den kan därefter

successivt fullständigas intill dess den föreligger i slutgiltigt skick.

 Regeringen delar för sin del utredningens bedömning att ett krav på

upprättande av en rekonstruktionsplan bör ställas men att det däremot inte bör

ställas några bestämda krav på dess innehåll och inte heller ges några

föreskrifter om att den skall antas eller fastställas. Det bör innebära att

rekonstruktionsarbetet kan ske med en bestämd inriktning utan att några risker

för förhalning eller fördyring behöver uppstå.

 Det är viktigt att framhålla att planens innehåll måste kunna anpassas till

omständigheterna i det enskilda fallet. Vad en rekonstruktion kan behöva

innebära måste rimligen kunna variera högst väsentligt. En rekonstruktionsplan

kan t.ex. - om företagets problem uteslutande kan hänföras till

överskuldsättning - tänkas innehålla endast att en ackordsförhandling bör komma

till stånd. Men en plan kan också - om företagets problem bottnar i att dess

verksamhet inte fullt ut motsvarar marknadens krav - innehålla t.ex. en

marknadsanalys, förslag om inskränkningar i produktionen av vissa produkter och

åtgärder för en effektivare marknadsföring i förening med ett förslag till

ackord. Självfallet kan planen också innefatta ett konstaterande av att

förutsättningar för rekonstruktion saknas och att verksamheten därför bör

avvecklas. Vad som kan sägas i denna del är att en plan normalt bör innehålla

förslag till såväl hur gäldenärsföretagets finansiella problem bör lösas som hur

dess resultat kan förbättras.

 Även om det inte i lag ges några föreskrifter om att en rekonstruktionsplan

skall fastställas eller om formerna och förutsättningarna för ett fastställande,

är det givet att, om planen skall kunna genomföras, det fordras en bred enighet

bland borgenärerna liksom mellan dem och gäldenären om i vart fall dess

huvudsakliga element. Det bör också betonas att i den del som en rekonstruktion

medför egentliga ingrepp i borgenärernas rätt genom att deras fordringar sätts

ned, måste det ske antingen genom avtal eller genom offentligt ackord. Ett

offentligt ackord inom ramen för en företagsrekonstruktion föreslås liksom

hittills vara omgärdat av regler om minsta dividend och av röstregler (se

avsnitt 7.5). Borgenärernas godkännande av rekonstruktionens övriga element sker

också indirekt genom att de, mot bakgrund av planens förslag till åtgärder,

förklarar sig villiga att avtala om nedsättning av sina fordringar eller godtar

ett förslag till offentligt ackord.

 Det är regeringens uppfattning att det bör vara rekonstruktören som har till

uppgift att upprätta rekonstruktionsplanen. Ett av de viktigaste syftena med att

förordna en rekonstruktör är ju att temporärt tillföra gäldenärsföretaget en

särskild kompetens. Rekonstruktörens kunskaper skall utnyttjas för att avgöra om

och hur företaget kan bli lönsamt. Det är då också naturligt att rekonstruktören

sammanfattar sina rön och synpunkter i en handlingsplan för företaget.

7.5 Ackord under företagsrekonstruktion

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Inom ramen för en företagsrekonstruktion |

| skall ett offentligt ackord kunna komma till stånd. |

| Ackordslagen upphävs som självständig lag. Kravet i den gällande|

| ackordslagen på att gäldenären vid ett offentligt ackord skall |

| erbjuda borgenärerna betalning med åtminstone 25 procent av |

| deras fordringsbelopp behålls. Undantag skall dock i |

| fortsättningen kunna göras när det finns särskilda skäl. Däremot|

| slopas - jämfört med ackordslagen - ordningen med obligatorisk |

| edgång vid offentligt ackord liksom det särskilda edgångs- |

| sammanträdet. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag överensstämmer i det väsentliga med regeringens.

 Remissinstanserna: Sveriges Advokatsamfund anser att om en lägre

utdelningsprocent än 25 procent skall fastställas bör det kräva en större

borgenärsmajoritet än tre fjärdedelar samt att det borde övervägas att godta en

längre betalningstid än ett år för den föreskrivna minsta utdelningen. Sveriges

Ackordscentraler anför att om skatteförmånsrätten avskaffas, och staten således

får ställning av oprioriterad borgenär, det kunde övervägas att föreskriva ett

undantag från kravet på likabehandling av likaberättigade borgenärer till förmån

för staten som skatteborgenär. - Skattemyndigheten i Stockholms län m.fl. pekar

på de problem som är förbundna med att samtliga statens skatte- och

avgiftsfordringar inte alltid är kända eller i vart fall inte bestämda vid

tidpunkten för ett offentligt ackord. - Riksskatteverket anser att reglerna om

offentligt ackord i den föreslagna lagens 3 kap. systematiskt borde samordnas

bättre med lagens bestämmelser i övrigt.

 Skälen för regeringens förslag: Som redan har nämnts innebär den

föreslagna lagen om företagsrekonstruktion att förfarandet för att nå ett

offentligt ackord inlemmas som en integrerad del i företagsrekonstruktionen.

Härav följer också som nämnts att rekonstruktören ersätter ackordslagen gode

man. Det kan framhållas att en företagsrekonstruktion kan - men alls inte

behöver - avslutas med offentligt ackord. En ackordsuppgörelse kan komma till

stånd under hand om samtliga intressenter är ense om det. Det är givet att det

också är ett underhandsackord som i första hand bör eftersträvas, i de fall en

företagsrekonstruktion över huvud taget behöver innefatta en ackordsuppgörelse.

Reglerna om offentligt ackord har emellertid indirekt betydelse för möjlig-

heterna till underhandsackord. En minoritet bland borgenärerna torde nämligen

ofta finna det meningslöst att sätta sig emot ett föreslag till underhandsackord

om det erbjuds på sådana villkor att det kan förutsättas bli antaget och

fastställt genom offentligt ackord.

 Lagrådet har under rubriken Allmänna synpunkter i sitt yttrande den 24 oktober

1994 (se bil. 5) noterat att innebörden av förslaget är att en förutsättning för

att frågan om offentligt ackord skall kunna aktualiseras är att näringsidkaren

behöver rekonstruera sin rörelse: annars kan det ju inte meddelas beslut om

företagsrekonstruktion. Lagrådet ifrågasätter om man inte får räkna med att det

finns näringsidkare, vilka kan ha behov av ett ackordsförfarande utan att

samtidigt behöva rekonstruera den verksamhet som bedrivs. Lagrådet anser sig

inte kunna bedöma i vad mån det medför olägenheter att ackordsförfarandet inte

är tillgängligt för sådana näringsidkare.

 Lagrådets påpekande är riktigt. Med den föreslagna utformningen är förfarandet

för offentligt ackord enbart tillgängligt för en gäldenär som uppfyller de

grundläggande kraven för företagsrekonstruktion. Det är en konsekvens av att

förfarandet för offentligt ackord föreslås utgöra en integrerad del av

företagsrekonstruktionen. Förfarandet för offentligt ackord kan på så vis sägas

vara ett förfarande i förfarandet , vilket bl.a. tydliggörs genom att en

begäran om ackordsförhandling skall göras i ett pågående ärende om

företagsrekonstruktion eller eventuellt i samband med ansökan om

företagsrekonstruktion. Enligt vad som nu föreslås är det alltså inte möjligt

att fristående ansöka om ackordsförhandling. Enligt regeringens mening är det

bl.a. ur systematisk synvinkel en stor fördel att införliva ackordsförfarandet i

den nya lagen om företagsrekonstruktion. Lagrådets påpekande om att det finns

risk för att vissa gäldenärer - som saknar rekonstruktionsbehov men har behov av

att kunna nå ett offentligt ackord - inte kan komma i åtnjutande av reglerna om

offentligt ackord torde enligt regeringens mening i praktiken endast gälla ett

fåtal gäldenärer. Finns det ett ackordsbehov torde det regelmässigt också finnas

ett rekonstruktionsbehov. I vart fall torde det gälla om avsikten är att

företaget skall leva vidare. Är det fråga om att företaget skall avvecklas utgör

i så fall konkursinstitutet ett fullgott alternativ. Lagrådets synpunkter i

detta hänseende föranleder alltså inte regeringen att vidta några justeringar av

förslaget. Det finns däremot anledning att noga följa utveckligen efter det att

lagen har trätt i kraft och om anledning ges återkomma till denna fråga.

 Ett offentligt ackord innebär att en borgenärsmajoritet kan träffa ett avtal

med gäldenären om en ekonomisk uppgörelse som binder även minoriteten. Den

klassiska formen för en sådan uppgörelse innebär att borgenärernas fordringar

sätts ned med en angiven procentsats. När det gäller kravet på minsta dividend -

dvs. minsta procentuell utdelning - vid ackord hör den frågan naturligt samman

med bestämmelserna om vilken majoritet bland borgenärerna som krävs för att ett

ackordsförslag skall anses antaget. Generellt bör betänkligheterna mot att

tillåta en låg dividend minska ju större majoritet som krävs. Den minsta

dividenden sänktes från 50 till 25 procent i samband med införandet av 1970 års

ackordslag (se SOU 1968:41 och prop. 1970:136). En än lägre dividend tilläts

också om samtliga borgenärer godkände det eller om synnerliga skäl förelåg.

Samtidigt bestämdes att ett ackordsförslag som gav minst 50 procent av

fordringsbeloppen skulle anses antaget av borgenärerna om tre femtedelar av de

röstande godtagit förslaget och deras fordringar uppgick till tre femtedelar av

de röstberättigande fordringarnas sammanlagda belopp. För lägre ackordsprocent

bestämdes motsvarande andel av de röstande och av de sammanlagda fordringarnas

belopp till tre fjärdedelar.

 Utredningen har redovisat att de ackord som i dag följer på betalningsin-

ställelse brukar innefatta en minsta dividend om 25 - 50 procent och att lägre

utdelning inte synes förekomma.

 Vad som närmast skulle kunna sättas i fråga är om den lägsta godtagbara

dividenden borde sänkas för att öka möjligheterna till rekonstruktion. Det vore

emellertid, som utredningen också framhåller, knappast rimligt att öppna ett

rekonstruktionsförfarande för gäldenärsföretag, vilka inte räknar med att kunna

erbjuda ens 25 procent av fordringsbeloppet till borgenärerna.

Företagsrekonstruktion är ju tänkt för företag som visserligen har

betalningssvårigheter men som också besitter en lönsamhetspotential. Ett företag

som redan har ådragit sig en sådan överskuldsättning att det saknar möjlighet

att betala en fjärdedel av fordringarna måste normalt anses sakna en sådan

potential. Genom att det generella kravet på en minsta dividend om 25 procent

behålls ges domstolen också en ytterligare grund för bedömningen av om en

ansökan om företagsrekonstruktion bör bifallas. I ansökan skall ju gäldenären

(jfr avsnitt 5.4) lämna uppgift bl.a. om utsikten till en uppgörelse med

borgenärerna och ansökan får inte bifallas om det saknas skälig anledning anta

att syftet med företagsrekonstruktionen kan uppnås.

 Liksom utredningen anser regeringen att en undantagsregel för speciella

förhållanden har fog för sig. I ackordslagen anges, som redan nämnts, att lägre

dividend än 25 procent kan godtas bl.a. om det finns synnerliga skäl. Med

synnerliga skäl avsågs i förarbetena till ackordslagen (SOU 1968:41 s. 95) t.ex.

att gäldenären till följd av sjukdom eller av annan orsak kommit på obestånd

utan eget vållande. Likaså avsågs möjligheten att mot en enskild borgenärs vilja

genomdriva ett ackord för ett dödsbo som inte räckte till utdelning upp till

föreskrivna 25 procent. Som utredningen anfört syftar de anförda exemplen

närmast på enskilda näringsidkare och ger knappast någon vägledning för

tillämpningen av en lagstiftning som är avsedd också - och kanske främst - för

större företag. Det bör, som utredningen har föreslagit, vara möjligt att i

särskilda fall inte tvingas låta valet mellan ackord och konkurs avgöras av en

tvingande regel om 25 procents minsta utdelning. Regeringen delar därför

utredningens bedömning att i den nuvarande undantagsregeln bör uttrycket

 synnerliga skäl ersättas med särskilda skäl för att på så sätt vidga

möjligheterna att frångå kravet på en minsta utdelning om 25 procent.

 Ett offentligt ackord omfattar för närvarande endast de oprioriterade

borgenärerna samt förmånsberättigade borgenärer till den del deras fordringar är

oprioriterade. Det har inte anförts några skäl för att ändra den ordningen. En

förändring i borgenärskretsen vid offentligt ackord skulle emellertid följa om

statens förmånsrätt för fordran på skatter och avgifter avskaffades. Staten

skulle därigenom bli oprioriterad borgenär och således också omfattas av ett

ackord. Som utredningen framhåller borde en sådan ordning främja en aktiv insats

från statens sida i företagsrekonstruktioner vilket i och för sig borde ge

bättre förutsättningar för att rekonstruktionen skall kunna ha framgång. Som

redogörs för i det följande (avsnitt 8.3) läggs emellertid inte i detta

sammanhang fram något förslag om att avskaffa statens förmånsrätt.

 De lagförslag som regeringen nu lämnar bör inte påverka statens roll som

skatteborgenär vid ackord. I någon mån kan dock antalet offentliga ackord tänkas

komma att öka till följd av att det inte längre förutsätts att gäldenären har

konstaterats vara på obestånd. Inte heller sker (se avsnitt 7.2) någon ändring i

fråga om vilken myndighet som har att företräda staten i ackordsförhandlingar.

Skattemyndigheten bör alltså, liksom för närvarande, ha att bedöma om ett

förslag till ackord kan anses fördelaktigt för det allmänna (3 § första stycket

lagen 1993:892 om ackord rörande statliga fordringar m.m.). Det framstår som

oundvikligt att skattemyndigheten därvid, som ett led i sin bedömning, beaktar

vad utfallet för statens del skulle bli vid ett exekutivt förfarande. Som

tidigare har framhållits är det av största vikt att skattemyndigheten i dessa

sammanhang arbetar i nära kontakt med den myndighet som i övrigt företräder

staten vid en företagsrekonstruktion, dvs. kronofogdemyndigheten.

 En förändring bör emellertid ske såvitt gäller den borgenärskrets som deltar i

ackord. Som utredningen framhållit synes i det praktiska rättslivet dagen för

betalningsinställelse ha haft större betydelse för frågan om vilka fordringar

som omfattas av ackord än ackordslagens föreskrift om att dagen för

ackordsbeslutet är avgörande för vilka borgenärer som deltar i, och är bunda av,

ackordet. Det finns därför skäl att nu anpassa lagstiftningen till den praxis

som faktiskt kommit att utbildas och låta dagen för ansökan om

företagsrekonstruktion vara avgörande för vilka fordringar som omfattas av ett

följande ackord.

 Utredningen föreslår slutligen att gäldenärens edgång vid offentligt ackord

skall göras fakultativ och att, om edgång skall ske, den får äga rum vid det

sammanträde med borgenärerna då dessa skall rösta om ackordsförslaget. Vad

gäller frågan om gäldenären obligatoriskt skall tvingas avlägga ed för att

bekräfta sina tillgångar och skulder anför utredningen att det föreslagna

rekonstruktionsförfarandet ger flera garantier mot missbruk från gäldenärens

sida. Ansökan skall granskas av rätten, gäldenärens ekonomiska situation kommer

att nagelfaras av borgenärerna vid det sammanträde som följer inom tre veckor

efter beslutet om företagsrekonstruktion och rekonstruktören har särskilt till

uppgift att utreda gäldenärens ekonomiska förhållanden. Mot den bakgrunden finns

det, anser utredningen, inte skäl att föreskriva obligatorisk edgång och

följaktligen finns det inte heller anledning att behålla det särskilda

edgångssammanträdet. Regeringen delar utredningens bedömning.

 Riksskatteverket anför, som har nämnts inledningsvis, synpunkter på den

systematiska samordningen mellan reglerna om offentligt ackord och övriga regler

i utredningens förslag till lag om företagsrekonstruktion. Bristen på en sådan

samordning skapar, enligt verkets mening, onaturliga hinder för ett smidigt och

enhetligt förfarande. Som exempel på en bristande samordning anför verket kravet

på att gäldenären vid offentligt ackord måste lägga fram ett formligt ackords-

förslag när han tidigare upprättat en rekonstruktionsplan, att en bouppteckning

måste ges in när en likartad sammanställning upprättats tidigare under

rekonstruktionsfasen samt att en ny avgift måste betalas. Vidare anser verket

att borgenärssammanträdena borde kunna samordnas.

 Även Lagrådet har lämnat synpunkter av mer systematisk art på det föreslagna

ackordskapitlet i lagen om företagsrekonstruktion. Lagrådet anför:

 Ackordslagens bestämmelser om offentligt ackord har som nämnts i sak

oförändrade överförts till den nya lagen. Ackordslagen har varit i tillämpning i

över 20 år. Under denna tid torde ha vunnits en hel del erfarenheter av

lagstiftningen, vilket borde beaktas i den nya lagen; under hand har Lagrådets

uppmärksamhet fästs på frågan om beräknande av ränta på fordringar. Så har dock

inte skett. Lagrådet anser det önskvärt att 3 kap. vid lämpligt tillfälle blir

föremål för en översyn mot bakgrund av erfarenheterna av tillämpningen av

ackordslagens motsvarande regler.

 Enligt regeringens mening kunde en sådan mera långt gående samordning som

Lagrådet och Riksskatteverket förordar i och för sig i vissa delar vara tänkbar.

Det förtjänar emellertid framhållas att ett offentligt ackord skiljer sig från

övriga skeden i en företagsrekonstruktion därigenom att ackordet binder samtliga

deltagande borgenärer, även dem som inte biträtt förslaget till uppgörelse. Det

element av tvång gentemot vissa borgenärer som således är, eller kan vara,

förbundet med fastställande av offentligt ackord gör det nödvändigt med mera

preciserade regler för den delen av förfarandet än som krävs när en uppgörelse

bygger på samtliga intressenters bifall. Det kan därför, såvitt nu kan bedömas,

knappast undvaras att det för offentligt ackord, även inom ramen för en

företagsrekonstruktion, ges särskilda regler om ansökan, en formlig

bouppteckning där tillgångarna tas upp till noggrant uppskattade värden , ett

formligt ackordsförslag som borgenärerna har att anta eller förkasta,

kungörelse, m.m. En viktig faktor i denna bedömning är det enligt vad som

redovisats i det föregående inte ställs upp några krav på vad en

rekonstruktionsplan skall innehålla. Dessutom föreslår vi bl.a. att det i lagen

uttryckligen skall anges att sådana handlingar och uppgifter som skall bifogas

en begäran om förhandling om offentligt ackord inte behöver ges in om de

tidigare under företagsrekonstruktionen har tillställts rätten och borgenärerna.

 Det är emellertid regeringens uppfattning att den systematiska samordning som

kan och bör ske i det väsentliga kommit till stånd genom utredningens förslag.

En viss ytterligare systematisk bearbetning har också skett vid den fortsatta

beredningen, bl.a. i samband med lagrådsgranskningen av förslagen.

7.6 Avslutande av företagsrekonstruktion

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: En företagsrekonstruktion skall upphöra när|

| syftet med den har uppnåtts eller så snart det står klart att en|

| rekonstruktion inte kan åstadkommas. Vidare skall en pågående |

| företagsrekonstruktion kunna avbrytas om gäldenären handlar |

| illojalt. - En företagsrekonstruktion skall normalt avslutas |

| inom tre månader. Den tiden kan emellertid, om det finns |

| särskilda skäl för det, förlängas med tre månader i taget. Den |

| sammanlagda tiden får dock aldrig överstiga ett år om inte |

| förhandling om offentligt ackord har inletts. Domstolen skall |

| vara restriktiv med att bevilja förlängning. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna tillstyrker i huvudsak förslagen i denna del eller lämnar

dem utan erinran. Luleå tingsrätt anser emellertid att ett rekonstruk-

tionsförfarande längst bör kunna pågå under sex månader. Sveriges

Industriförbund, Svenska Arbetsgivareföreningen och Grossistförbundet Svensk

Handel anför att det är viktigt med en restriktiv hållning när det gäller att

besluta om förlängning av förfarandet. De båda först nämnda remissinstanserna

anser också att tingsrätten vid prövning av frågan om förlängning bör förstärkas

med ekonomisk expertis.

 Skälen för regeringens förslag: Utredningen anför (bet. s. 376) att dess

undersökning av hur ackordsinstitutet fungerar visar att den nu gällande

tvåmånadersfristen (8 § ackordslagen) inte sällan är för kort och att inte

heller en frist om tre månader alltid skulle vara tillräcklig för att slutföra

rekonstruktionsförfarandet Utredningen föreslår därför att som huvudregel bör en

tidsfrist om tre månader gälla men att den tiden kan, om särskilda skäl

föreligger, förlängas med tre månader i taget. Förfarandet skall emellertid inte

få pågå under längre tid än sammanlagt ett år, såvida inte förhandling om

offentligt ackord har inletts.

 När det gäller frågan om vilka tidsfrister som bör gälla för en

företagsrekonstruktion måste en avvägning ske mellan å ena sidan främst

borgenärernas intresse av ett snabbt avslut och att därmed inskränkningarna i

deras rätt upphör och, å den andra, intresset av att tidsgränserna inte sätts

snävare än att det finns realistiska möjligheter att genomföra en

rekonstruktion. Det finns då anledning att, som också utredningen har gjort,

göra skillnad mellan rekonstruktion utan offentligt ackord och rekonstruktion

som innefattar sådant ackord. Det är givet att i det sist nämnda fallet måste

det, med hänsyn till de särskilda formföreskrifter som gäller, vara möjligt att

låta förfarandet pågå under längre tid än annars.

 Regeringen finner för sin del, liksom flertalet remissinstanser, att de av

utredningen föreslagna tidsgränserna förefaller väl avvägda. Det kan också

nämnas att en lagändring som trädde i kraft den 1 januari 1993 gjorde det

möjligt att förlänga tvåmånadersfristen i 8 § ackordslagen. Det finns dock skäl

att framhålla att en restriktiv hållning är befogad när det gäller att besluta

om förlängning av den ursprungliga tremånadersfristen. Än större restriktivitet

bör iakttas när fråga är om ytterligare förlängningar. Så länge en

företagsrekonstruktion inte förutses innefatta en ackordsförhandling bör den

endast undantagsvis behöva pågå under längre tid än tre månader och bara i

sällsynta fall - t.ex. när det är fråga om ett mycket stort företag - längre än

sex månader. För att en förlängning av de inledande tre månaderna skall medges

bör det kunna visas att en plan för företagets rekonstruktion finns men att

vissa närmare angivna ytterligare åtgärder erfordras för att den planen skall

kunna genomföras. Sådana ytterligare åtgärder kan givetvis avse såväl

rekonstruktionen i sak - t.ex. pågående men ännu ej slutförda förhandlingar med

leverantörer, anställda eller licenshavare - som dess finansiering - t.ex. att

en uppgörelse under hand med borgenärerna uppges vara inom räckhåll. Därvid bör

allmänt hållna påståenden om ytterligare åtgärder inte vara tillräckliga för att

en förlängning skall beviljas. Det bör i stället krävas att det preciseras vilka

åtgärder som återstår liksom att det redovisas om och när dessa åtgärder

beräknas kunna genomföras.

 Beslut om företagsrekonstruktion fattas av rätten. Det bör därför också krävas

beslut av domstol för att den skall upphöra eller för att de föreskrivna

tidsfristerna skall förlängas. Det bör gälla även om ackordsförhandling har

inletts. Vårt förslag till lag om företagsrekonstruktion bygger på att

offentligt ackord är, eller snarare kan vara, ett element i en

företagsrekonstruktion som också i normalfallet avser företagets verksamhet i

sak. De med en företagsrekonstruktion förbunda rättsverkningarna upphör därför

först i och med rättens beslut om att en företagsrekonstruktion upphör. Om den

inledande tremånadersfristen, eller en förlängningsfrist, löpt ut utan att någon

begäran om förlängning gjorts har således domstolen att omedelbart besluta om

företagsrekonstruktionens upphörande.

 Som Lagrådet har påpekat (se bil. 5 vid 4 kap. 11 §) bör ett beslut om att

företagsrekonstruktionen skall upphöra normalt tillämpas omedelbart. En regel av

sådan innebörd innehöll också utredningens lagförslag (2 kap. 24 §). Med hänsyn

till de förhållandevis ingripande rättsverkningar som är förbundna med en

företagsrekonstruktion vore det även enligt regeringens mening orimligt att

behöva avvakta laga kraft för att dessa rättsverkningar skall upphöra. I

undantagsfall bör dock rätten kunna besluta om att ett beslut om att företags-

rekonstruktionen skall upphöra inte skall tillämpas omedelbart.

 Utredningen har föreslagit att, innan beslut om förlängning meddelas,

rekonstruktören, borgenärskommittén samt de borgenärer som närvarat vid det

inledande borgenärssammanträdet skall ges tillfälle att yttra sig. Härigenom bör

det bli möjligt för tingsrätten att få ett brett underlag för sitt

ställningstagande. Av särskild betydelse för ett beslut om förlängning är

givetvis vad rekonstruktören anför om möjligheten till en framgångsrik

rekonstruktion och om vilka ytterligare åtgärder som återstår för att en sådan

skall kunna genomföras. Men av stor betydelse är också borgenärernas uppfattning

om möjligheten till framgång, eftersom en lyckad rekonstruktion förutsätter

borgenärernas stöd eller i vart fall deras acceptans. Om åtminstone de

viktigaste borgenärerna reser invändningar i fråga om rekonstruktionens

möjligheter att inom rimlig tid bli framgångsrik, måste det normalt saknas

förutsättningar att bifalla en begäran om förlängning. Mot bl.a. den bakgrunden

anser regeringen att det inte finns skäl att föreskriva att, såsom har

förespråkats av några remissinstanser, tingsrätten skall ha en särskild

sammansättning vid beslut om förlängning av företagsrekonstruktionen. Mot att

införa en regel om särskild sammansättning i dessa fall talar också de allmänna

strävandena mot enhetlighet och renodling inom domstolssfären.

 Ett beslut om att låta en företagsrekonstruktion upphöra kan givetvis i flera

situationer bli aktuellt även under det att en tidsfrist löper. Först och främst

gäller det naturligtvis den situationen att syftet med företagsrekonstruktionen

har uppnåtts. Likaså kan det innan tremånadersfristen gått ut stå klart att

näringsidkarens verksamhet inte låter sig rekonstrueras och att ett fortsatt

förfarande därför är utsiktslöst. I en sådan situation skall tingsrätten på

begäran av rekonstruktören eller en borgenär meddela beslut om att

företagsrekonstruktionen upphör. Regeringen har också under tidigare avsnitt

(t.ex. 6.2) fäst vikt vid att rekonstruktören eller en borgenär kan begära att

företagsrekonstruktionen skall upphöra, om gäldenären visar sig inte vilja

medverka till förfarandet på det sätt som är avsett, t.ex. genom att underlåta

att inhämta rekonstruktörens samtycke i de fall så är föreskrivet eller genom

att annars handla illojalt. Eftersom en framgångsrik företagsrekonstruktion

förutsätter gäldenärens aktiva medverkan bör företagsrekonstruktionen också

upphöra om gäldenären begär det. Om ackordsförhandling har inletts bör

emellertid, som nu gäller enligt ackordslagen, gäldenären vara förhindrad att

utan rättens medgivande återta sitt ackordserbjudande.

 Om gäldenären själv begär sig i konkurs, bör en sådan ansökan, i enlighet med

vad som tidigare sagts (avsnitt 6.1), bifallas. En grundläggande förutsättning

för att en rekonstruktion skall kunna lyckas är givetvis att gäldenären själv

önskar att den skall komma till stånd och tror att den är möjlig. Om således en

gäldenärens egen konkursansökan bifalls, inträder en helt ny rättslig situation

som styrs av reglerna i konkurslagen. Det är då rimligt att

företagsrekonstruktionen därigenom upphör.

 En särskild fråga är om det bör vara möjligt för domstolen att självmant, dvs.

utan ansökan av gäldenär, rekonstruktör eller borgenär, besluta om att

företagsrekonstruktionen skall upphöra. Som utredningen har funnit är det

möjligt att tänka sig situationer då ett initiativ från någon berörd part inte

bör eller kan avvaktas, t.ex. om gäldenären åtalas för brott mot borgenärer och

dessutom begärs häktad. Det bör således vara möjligt för rätten att undantagsvis

självmant besluta att företagsrekonstruktionen skall upphöra.

8 Förmånsrättsordningen

8.1 Allmänna utgångspunkter

Ordningen för fordringars förmånsrätt i konkurs kan få betydelse på flera olika

sätt i en företagsrekonstruktion. Helst bör förmånsrättsordningen dels medverka

till att en rekonstruktion kommer till stånd i de fall då företaget är

livskraftigt, dels också medverka till att rekonstruktionsarbetet kan bedrivas

på ett effektivt sätt.

 Det är emellertid inte bara de önskemål som hänger samman med

företagsrekonstruktion som skall beaktas vid utformningen av förmåns-

rättsordningen. Den avgör hur värdefull en säkerhet är vid kreditgivning och

spelar därigenom en avgörande roll för vilka säkerheter som används och för

vilka möjligheter ett företag har att få kredit. Vidare har förmånsrättsord-

ningen betydelse för hur förlusterna vid en konkurs fördelas mellan olika

borgenärskategorier. Därmed har den också betydelse för vissa borgenärers ekono-

miska situation och är av intresse för statens finanser. Den påverkar vidare

borgenärernas benägenhet att söka gäldenären i konkurs och gäldenärens agerande

i samband med insolvens.

 När en förändring i förmånsrättsordningen övervägs bör alla väsentliga

effekter av förändringen beaktas. Sålunda bör konsekvenser för möjligheterna att

genomföra en lyckosam rekonstruktion vägas mot eventuella följder när det gäller

förutsättningarna för kreditgivning, de olika borgenärskategoriernas ekonomiska

situation osv.

8.2 Ordningen mellan lönefordringar och fordringar med säkerhet i

företagshypotek

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Förhållandet i förmånsrättsordningen mellan|

| lönefordringar och fordringar med säkerhet i företagshypotek bör|

| för närvarande inte ändras. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Vissa lönefordringar, avseende s.k. produktiv lön, ges

förmånsrätt framför fordringar med säkerhet i företagshypotek (se bet. s.

323 f.).

 Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker utredningens

förslag eller lämnar det utan invändningar. Flera är dock negativa, däribland

Finansinspektionen, Juridiska fakulteten vid Uppsala universitet, Sveriges

Advokatsamfund, Svenska Bankföreningen, Sveriges Industriförbund, Svenska

Arbetsgivareföreningen och Företagarnas Riksorganisation.

 Skälen för regeringens förslag: Enligt 5 § första stycket 2 förmånsrättslagen

(1970:979) har fordringar med säkerhet i företagshypotek förmånsrätt i lös

egendom som hör till näringsverksamhet. Vilken egendom som närmare bestämt

omfattas av företagshypotek framgår av 2 kap. 1-4 §§ lagen (1984:649) om

företagshypotek.

 Förmånsrätten för lönefordringar o.d. finns beskriven i 12 § förmåns-

rättslagen. Genom att staten i betydande utsträckning förskotterar löne-

betalningar i konkurs enligt lönegarantilagen (1992:497), har reglerna om

löneförmånsrätt framför allt betydelse för hur mycket staten genom sin

regressrätt återfår av vad som förskotterats. Enligt nyligen beslutade lag-

ändringar (prop. 1993/94:208, bet. 1993/94:LU34, rskr. 1993/94:394, SFS

1994:636-639) gäller nya regler om löneförmånsrätt och lönegaranti sedan den 1

juli 1994. Ändringarna innebär i huvudsak att förmånsrätten för lönefordringar

och därmed omfattningen av lönegarantin inskränks. Förmånsrätten omfattar löner

för en kortare tid än som tidigare gällt (se närmare nedan i avsnitt 8.4). En

vissa justering har sedan företagits (se prop. s. 1994/95:180, bet.

1994/95:LU30, rskr. 1994/95:380).

 Enligt av riksdagen godkända uttalanden av Lagutskottet bör 1994 års reform av

lönegarantireglerna ses som ett provisorium i avvaktan på förnyade överväganden

i samband med beredningen av förevarande ärende om företagsrekonstruktion (bet.

1993/94:LU34 s. 11). Regeringen tar upp frågan i avsnitt 8.7.2 och 8.7.3 nedan.

 Av 15 § förmånsrättslagen framgår att fordringar med säkerhet i

företagshypotek har förmånsrätt framför lönefordringar i den egendom som

omfattas av företagshypoteket. Det gäller sedan år 1976. Dessförinnan var

lönefordringar högre prioriterade än fordringar med säkerhet i företagshypotek.

Ändringen i prioritetsordningen berodde dels på att löneförmånsrätten genom

framväxten av lönegarantisystemet hade minskat i betydelse som skydd för de

anställda, dels på att värdet av företagsinteckning som säkerhet ansågs för

dåligt för att bidra effektivt till företagens kreditförsörjning. I och med

tillkomsten av 1974 års lag om anställningsskydd (LAS) utvidgades löneför-

månsrätten ytterligare genom att uppsägningstiderna i anställningsförhållanden

förlängdes. Om inte ändringen i prioritetsordningen hade genomförts, skulle

värdet av företagsinteckning som kreditsäkerhet ha minskats ytterligare.

 Den gällande ordningen innebär att företagshypoteksborgenärerna - i praktiken

nästan alltid banker - har ett relativt gott skydd för sina fordringar vid

konkurs. I en undersökning som utredningen gjorde visade det sig att före-

tagshypoteksborgenärerna vid en jämförelse med andra borgenärskategorier fick

den klart högsta utdelningen på sina fordringar, i genomsnitt ca 46 % av de

totala fordringsbeloppen (se bet. s. 325). Det har gjorts gällande att detta

goda skydd medför att banker dels i många fall lämnar kredit utan att

tillräckligt pröva kredittagarens möjligheter att betala enligt kreditavtalet,

dels inte visar tillräckligt intresse för att gäldenärsföretag som får

ekonomiska problem effektivt tar sig an sin situation.

 Det är viktigt att en företagsrekonstruktion kommer igång innan företagets

problem har blivit alltför stora. Detta kan åstadkommas, menar utredningen, om

viktiga borgenärsgrupper stimuleras att noggrant övervaka företagets ekonomiska

situation. Ett sätt att uppnå detta är enligt utredningen att försämra

förmånsrätten i konkurs för banker och andra borgenärer som har säkerhet i

företagshypotek. Utredningen föreslår därför att sådana fordringar flyttas ner i

förmånsrättsordningen och får betalt efter vissa lönefordringar, nämligen sådana

fordringar som avser s.k. produktiv lön. Härmed avses enligt utredningens

förslag dels lön för tiden fram till konkurs, dels lön under högst två månader

medan rörelsen drivs vidare under konkursen. Detta kan enligt utredningen anses

genomsnittligt motsvara arbete som faktiskt är produktivt i företaget.

 Förslag om att lönefordringar skall flyttas upp före företagshypotek i

förmånsrättsordningen har väckts tidigare i olika sammanhang. I riksdagen skedde

det bl.a. i samband med att lagen om företagshypotek infördes (se prop.

1983/84:128 och bet. LU 1983/84:36). Riksdagen erinrade då om de uttalanden som

inför 1976 års lagändring hade gjorts angående det angelägna i att trygga

företagens kreditmöjligheter och menade att en ändring skulle allvarligt

försämra företagshypotekets kreditvärde. Därmed skulle det också komma i

konflikt med de syften som låg bakom propositionen om en ny lag om före-

tagshypotek. Vidare uttalades att en förändring i förmånsrättsordningen skulle

medföra mycket besvärliga övergångsproblem.

 Ett förslag om att låta produktiva löner gå före företagshypotek väcktes av

Lönegarantiutredningen i betänkandet Lönegarantin och förmånsrättsordningen (SOU

1988:27). Flera sakkunniga och experter motsatte sig dock förslaget. Betänkandet

remitterades inte utan överlämnades till Insolvensutredningen för förnyade

överväganden.

 Enligt regeringens mening finns det skäl som talar för att förmånsrätts-

ordningen ändras, men det finns samtidigt viktiga invändningar mot utredningens

förslag. Som framhålls av en av utredningens sakkunniga och som understryks av

ett par remissinstanser kan det med fog ifrågasättas om den föreslagna

förändringen verkligen medför att bankernas engagemang i rekonstruktionsförsök

ökar i någon betydande utsträckning. I många fall torde bankerna ha små

möjligheter i praktiken att agera för att påskynda en önskvärd rekonstruktion.

En intensivare bevakning av företagskrediterna förutsätter också resursinsatser

som är kostnadskrävande för bankerna. Sådana kostnader övervältras i praktiken

på hela eller delar av låntagarkollektivet. Det är inte säkert att bankerna

skulle betrakta en sådan bevakning som lönsam vid en samlad bedömning. I många

fall torde bankerna välja att i stället kräva kompletterande säkerheter i syfte

att bibehålla den tidigare säkerhetsnivån. Bland andra Svenska Bankföreningen

anför att detta skulle bli effekten. Utredningen har inte presenterat någon

analys av dessa frågor.

 Det råder också delade meningar i frågan om bankerna borde bevaka sina

utestående krediter mer aktivt än som sker i dag. Många remissinstanser menar

att bankerna är för passiva, medan andra anför att det är svårt att i dagsläget

hävda att bankerna inte tillräckligt aktivt bevakar och följer upp sina

beviljade krediter.

 Mot den grundläggande tanken bakom utredningsförslaget kan också invändas att

bankerna enligt 2 kap. 13 § första stycket bankrörelselagen (1987:617) är

skyldiga att kräva betryggande säkerhet vid kreditgivning. En bank får avstå

från sådan säkerhet endast om den kan anses obehövlig eller om det annars finns

särskilda skäl. Om bankerna skall kunna efterleva dessa regler måste de, vid en

försämring av företagshypoteket, i många fall begära kompletterande säkerhet av

annat slag. Behåller de samma eller i stort sett samma säkerhetsnivå, uppkommer

inte över huvud taget den effekt som utredningen eftersträvar.-

 Utredningens förslag kan också få negativa effekter. Nyupplåningen kan komma

att försvåras för de företag som är beroende av företagshypotek som säkerhet.

Det sker genom att företagshypotekets värde som säkerhet försämras och genom att

företagen i fråga därmed inte kan medges krediter i samma omfattning som

tidigare. De som kan komma att drabbas är, som framhållits i remissbehandlingen,

främst små och medelstora företag, och då inte minst tjänsteproducerande företag

där antalet anställda är stort.

 Om många företag får det svårare att få kredit, försämras förutsättningarna

för nyföretagande liksom investeringsmöjligheterna i befintliga företag. Det

påverkar samhällsekonomins tillväxt på ett ogynnsamt sätt. Det inverkar i sin

tur negativt på sysselsättningen och möjligheterna att få balans i

samhällsekonomin.

 Vidare kan förslaget medföra att många företag med befintliga lån kan bli

tvungna att ställa kompletterande säkerhet för att inte få lånen uppsagda. På

kort sikt kan detta förorsaka oro på kreditmarknaden. En del företag kan tvingas

lägga ner sin verksamhet. De övergångsregler som blir nödvändiga - se bet. s. 63

- blir därtill många gånger svåra att tillämpa.

 Som tidigare sagts fick företagshypotek förmånsrätt framför löner år 1976.

Motivet var främst - särskilt mot bakgrund av att löneförmånsrätten vidgats

genom tillkomsten av lagen om anställningsskydd - att det behövdes bättre

möjligheter att få säkerhet vid kreditgivning till små och medelstora företag.

Den förbättring som sålunda skedde av företagshypoteket som säkerhetsform

betraktas allmänt som en framgångsrik reform. Företagshypoteket ses i dag som en

väl fungerande säkerhet. Det måste anses diskutabelt att nu försämra denna ord-

ning - som är gynnsam för företagsamheten i landet över huvud taget - för att

förbättra förutsättningarna för rekonstruktion av de jämförelsevis få företag

som blir aktuella för ett sådant förfarande.

 Som Sveriges Advokatsamfund framhåller ersätts redan enligt gällande rätt

sådana produktiva arbetsinsatser som de anställda gör under konkursförfarandet.

Det sker i enlighet med principer som fastlagts i rättsfallet NJA 1982 s. 900.

Rättsfallet avser frågan om fördelning av sådan värdestegring på

företagsintecknad egendom som sker under vidaredrift av gäldenärsföretaget i

konkurs. Enligt avgörandet utgörs underlaget för inteckningshavarnas förmånsrätt

av den företagsintecknade egendomen sådan den var vid konkursutbrottet. Vid

bestämmande av värdet på denna egendom skall beaktas vad som skett under

konkursen. Värdet skall bestämmas med hjälp av en proportioneringsmetod där det

avgörande är vilka kostnader som lagts ner före respektive efter konkursut-

brottet. Därigenom kommer normalt en fördelning att ske av värdestegringen

mellan å ena sidan borgenärer med företagshypotek och å andra sidan borgenärer

med allmän förmånsrätt eller utan förmånsrätt. Med utredningens förslag kommer

normalt hela värdestegringen på företagsintecknad egendom att tillfalla löne-

borgenärerna.

 Företagshypotekshavarna går alltså miste om värdestegringen. Men dessutom

kommer de ofta att förlora en del av underlaget för företagshypoteket sådant det

var vid konkursutbrottet. Drivs rörelsen vidare kommer i många fall en allt

större del av den egendom som är underlag för företagshypotek att tillfalla

löneborgenärerna på grund av att lönefordringar avseende sådan vidaredrift under

konkurs enligt förslaget får företräde framför företagshypotek. I praktiken blir

det oftast staten som får tillgodogöra sig tillgångarna på grund av

regressrätten för lönegarantiutlägg. Som Advokatsamfundet påpekar kan den

föreslagna ändringen därför försvåra en effektiv avveckling under konkurs.

Konkursförvaltaren kan tvingas avstå från att driva rörelsen vidare - även om

detta vid en samlad ekonomisk bedömning vore att föredra - för att inte försämra

läget för borgenärer med företagshypotek. Det motverkar möjligheterna att

rekonstruera företag under konkurs. En sådan effekt är inte önskvärd.

 I de fall då rörelsen fortsätts under konkurs kommer företagshypotekshavarna i

praktiken ofta att få svara för lönekostnaderna. Som Juridiska fakultets-

styrelsen i Uppsala anför är det svårt att motivera en sådan ordning. Det gäller

särskilt om rörelsen drivs vidare trots att det inte är ekonomiskt försvarbart.

 Regeringens slutsats är - även med beaktande av de skäl som utredningen i

övrigt anfört för förslaget, se bet. s. 326 f. - att förslaget i sin nuvarande

utformning inte för närvarande bör genomföras. Förändringar i

förmånsrättsordningen i den riktning som utredningen föreslagit bör emellertid

studeras vidare. Det bör göras av en ny utredning. Därvid kan t.ex. den lösning

som valts i Finland och som innebär att borgenärer med säkerhet i före-

tagshypotek får förmånsrätt för endast en viss kvotdel av fordringen övervägas.

Att som några remissinstanser föreslagit redan nu genomföra en sådan förändring

kan inte komma i fråga. En sådan reform måste föregås av noggrann analys i en

utredning. Frågorna om förmånsrätt för löner och företagshypotekets omfattning

bör analyseras tillsammans med andra frågor om förmånsrättsordningen som

aktualiserats i bl.a. detta lagstiftningsärende.

 I avsnitten 8.7.1 - 8.7.3 behandlas ytterligare några frågor som har med

löneförmånsrätten att göra. I avsnitt 8.7.1 diskuteras om löneförmånsrätten över

huvud taget bör vara kvar och i avsnitt 8.7.2 behandlas frågan om lönefordringar

bör skyddas särskilt i anledning av en företagsrekonstruktion. I avsnitt 8.7.3

tas några nyligen genomförda ändringar i löneförmånsrätten och lönegarantin upp

till förnyad bedömning. I avsnitten 9.1 och 9.2 behandlas ett par ämnen som har

anknytning till förmånsrätten för företagshypotek, dels frågan om kassa och

banktillgodohavanden bör omfattas av företagshypotek och dels frågan om vad som

bör gälla beträffande egendom som under rekonstruktion trätt i stället för före-

tagsintecknad egendom.

8.3 Förmånsrätten för skatte- och avgiftsfordringar

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Förmånsrätten för skatter och allmänna |

| avgifter bör inte avskaffas. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Utredningen föreslår att förmånsrätten för skatter och

allmänna avgifter avskaffas (se bet. s. 328 f.).

 Remissinstanserna: En bred majoritet av remissinstanserna tillstyrker

utredningens förslag. Avstyrker gör Riksskatteverket, de skattemyndigheter som

yttrat sig och en kronofogdemyndighet.

 Skälen för regeringens förslag: Fordringar avseende skatter och allmänna

avgifter har i dag förmånsrätt enligt 11 § förmånsrättslagen. I en särskild lag

(1971:1072) om förmånsberättigade skattefordringar m.m. anges för vilka skatte-

och avgiftsfordringar förmånsrätten gäller. Sådana fordringar har prioritet

efter fordringar med särskild förmånsrätt men före löne- och pensionsfordringar.

 Skatte- och avgiftsfordringarna hade tidigare sämre prioritet än

lönefordringar men flyttades upp i förmånsrättsordningen med verkan från den 1

januari 1976. Motivet var att det ansågs angeläget att förstärka förmånsrätten

för skattefordringar och att det gavs utrymme för detta genom att förmånsrätten

för löner till följd av en samtidig höjning av minimibeloppet för den statliga

lönegarantin kom att sakna betydelse för nästan alla löntagare (prop. 1975/76:12

s. 30 och bet. LU 1975/76:5 s. 2).

 Som skäl för skatteförmånsrätten har främst anförts (prop. 1970:142 s. 100 och

prop. 1971:142 s. 28, jfr prop. 1975:6 s. 136 f.) att staten inte har samma

möjlighet som andra fordringsägare att förhindra att osäkra fordringar

uppkommer. Medan andra borgenärer kan skydda sig genom att undvika att ge kredit

till den vars betalningsförmåga kan ifrågasättas, kan staten inte välja sina

gäldenärer. Därtill kommer att det ofta förflyter lång tid från skattefor-

dringens uppkomst till dess att förutsättningar finns för indrivning av

fordringen. Staten kan sålunda inte skydda sig mot gäldenärens insolvens genom

att skynda på betalningen. Även statsfinansiella synpunkter har anförts som skäl

för skatteförmånsrätten.

 Skatteförmånsrätten har emellertid ifrågasatts från såväl principiella som

ekonomiska och praktiska synpunkter. Sålunda medverkar den i viss mån till den

dåliga utdelningen i konkurs för oprioriterade fordringar. I en undersökning som

utredningen genomfört var utdelningen till oprioriterade borgenärer

genomsnittligt endast ca 3,6 % av fordringsbeloppen. Särskilt drabbas härvid

gäldenärsföretagets leverantörer, ofta små och medelstora företag som är

känsliga för förluster. Inte sällan råkar dessa företag själva i ekonomiska

svårigheter genom gäldenärsföretagets konkurs.

 Det är svårt att precisera vilka effekter det skulle få för oprioriterade

borgenärer om skatteförmånsrätten avskaffades. Vid ett samtidigt avskaffande av

löneförmånsrätten skulle, enligt utredningen, utdelningen till oprioriterade

borgenärer stiga till ca 9,5 % av fordringsbeloppen. Om löneförmånsrätten

bibehålls i stort sett oförändrad blir förbättringen klart mindre, eftersom en

betydande del av de lediga tillgångarna då tillfaller löneborgenärerna. Denna

utdelning kommer i praktiken staten till godo, eftersom staten förskotterar

huvuddelen av lönefordringarna över lönegarantisystemet. Flera remissinstanser,

särskilt skattemyndigheterna, anför att ett avskaffande av skatteförmånsrätten

får endast marginell betydelse för borgenärer utan förmånsrätt. Utan tvivel

skulle dock den diskuterade ändringen - även utan ett avskaffande av

löneförmånsrätten - i många fall medföra en förbättring för de oprioriterade

fordringshavarna.

 Det finns inte skäl att anta att ett avskaffande av skatteförmånsrätten skulle

påverka skattemoralen hos företagen i någon nämnvärd utsträckning. Däremot kan

man få räkna med, som några remissinstanser påpekar, att en minskande risk för

mannamånsansvar (se 11 kap. 4 § BrB) medför att näringsidkare i mindre grad än

i dag föredrar att betala skatter framför andra skulder. När det gäller de

skatter och avgifter som arbetsgivaren innehåller med skyldighet att redovisa

till staten finns dock regler om straffansvar och personligt ansvar (se längre

fram i detta avsnitt). Dessa regler förändras inte och torde även fortsätt-

ningsvis medföra att näringsidkare har en benägenhet att prioritera betalning av

sådana fordringar.

 Riksskatteverket anför att en slopad skatteförmånsrätt riskerar att motverka

företags möjligheter att klara sig igenom tillfälliga betalningssvårigheter.

Anledningen är att de exekutiva myndigheterna och beskattningsmyndigheterna

enligt verket i högre grad än tidigare kommer att behöva kräva säkerhet för

statens fordringar. Skattemyndigheten i Stockholms län menar att syftet att få

staten att medverka i rekonstruktioner motverkas av en slopad förmånsrätt.

Anledningen är enligt myndigheten främst att staten måste motarbeta att

offentliga ackord fastställs.

 Andra instanser hävdar däremot att ett avskaffande av skatteförmånsrätten

medför att möjligheterna att genomföra lyckosamma företagsrekonstruktioner

förbättras. En sämre förmånsrätt för staten borde enligt dessa instanser kunna

få till följd att berörda myndigheter vid uteblivna betalningar snabbt tar

initiativ till åtgärder som i möjligaste mån skyddar statens anspråk. Därvid kan

det snabbt bli utrett om det finns anledning att understödja en rekonstruktion

av företaget. Hittills har staten många gånger kunnat förlita sig på sin

förmånsrätt för att slippa förluster vid insolvens. Det är för närvarande ganska

ovanligt att staten deltar i ackordsuppgörelser som skatteborgenär. Om staten

får sämre förmånsrätt, bör intresset av ackordsuppgörelser öka hävdar dessa

instanser. Detta skulle främja möjligheterna till rekonstruktion av livskraftiga

företag.

 Det är givet att en försämrad ställning i konkurs för staten medför att

myndigheterna får anledning att ingripa tidigare mot företag med

betalningssvårigheter. Till skillnad från bankerna (jfr avsnitt 8.2) kan staten

inte kompensera sig genom att skaffa annan säkerhet i samband med att fordringen

uppkommer. Snabbare ingripanden i problemföretag är i linje med syftet med de

nya reglerna om företagsrekonstruktion och bör normalt välkomnas. Självfallet är

det dock inte bra om regleringen medför, som bl.a. Riksskatteverket synes mena,

att företag i onödan försätts i konkurs. Det får i och för sig förutsättas att

myndigheterna noggrant överväger vilka åtgärder som bör vidtas när ett företag

är i ekonomiska svårigheter. En samlad bedömning med ledning av remissvaren ger

ändå vid handen att det är osäkert om ett avskaffande av förmånsrätten för

skatter gagnar rekonstruktionsförsök.

 Ett skäl för att avskaffa skatteförmånsrätten är att den torde vara till

nackdel för företagens kreditförsörjning. Det gäller särskilt som förmånsrätten

är tyst , dvs. den kommer inte till uttryck genom besittningsförhållande eller

inskrivning eller någon annan form av publicitet. Härigenom är det inte möjligt

för kreditgivare att i förväg veta hur stor andel av tillgångarna i en konkurs

som kommer att tas i anspråk av staten för skattefordringar. Alla kreditgivare

som inte har förmånsrätt före staten måste iaktta särskild försiktighet med

hänsyn till de risker som skatteförmånsrätten medför.

 Att märka är vidare att utvecklingen internationellt synes gå mot ett

avskaffande av förmånsrätt för skatter o.d. I Danmark har denna förmånsrätt för

länge sedan tagits bort. Så har förhållandevis nyligen skett även i Finland,

medan förmånsrätten däremot finns kvar i Norge.

 Vilken statsfinansiell förlust innebär det om skatteförmånsrätten avskaffas?

Enligt utredningens undersökningar uppbar staten utdelning i konkurs under åren

1985 - 1991 med mellan 152 och 250 miljoner kronor per år. Motsvarande siffra

för år 1992 var enligt Riksskatteverket 335,5 miljoner kronor. År 1993 var

motsvarande siffra 441,9 mkr och 1994 var den 619 mkr. I dessa siffror ingår

dock inte bara utdelning för fordringar avseende skatter och avgifter utan även

utdelningar på grund av statens regressrätt enligt lönegarantisystemet.

Utredningen har inte angett någon beräkning av hur stort bortfall för

statskassan som följer av ett avskaffande av skatteförmånsrätten enbart.Att

märka är dock att en del av vad som faller bort för skatter och avgifter

tillfaller lönegarantifonden, och därigenom indirekt staten, genom regressrätten

i lönegarantisystemet. En del tillfaller också staten som oprioriterad

skatteborgenär. Det finns veterligen inte några beräkningar av vilka belopp som

återförs till staten på detta sätt, men i den mån lönegarantifonden, och

därigenom indirekt staten, har regressfordringar enligt lönegarantisystemet som

inte annars skulle bli betalda i en viss konkurs, kommer de medel som i dag

skulle uppbäras i utdelning för skattefordringar att fullt ut flyttas över till

lönefordringarna. Dessa går ju före oprioriterade fordringar. Till den delen gör

staten ingen statsfinansiell förlust över huvud taget.

 De undersökningar som utredningen gjort visar att statens förmånsrätt för

skatter och avgifter i och för sig har liten betydelse för staten vid en

jämförelse med vad som totalt inflyter i form av skatteintäkter. Även i

jämförelse med de belopp som totalt inbringas genom skatteindrivning är de

belopp som staten får i utdelning i konkurs ganska små. Det går dock inte att

bortse från det förhållandet att åtminstone i det korta perspektivet det

statsfinansiella nettot vid en slopad förmånsrätt för staten blir negativt.

Detta måste beaktas i ljuset av det statsfinansiella läget vid den tidpunkt då

åtgärden genomförs.

 Det finns alltså skäl både för och emot ett avskaffande av

skatteförmånsrätten. Det står öppet och kan diskuteras hur dessa skäl skall

vägas mot varandra. Med hänsyn till det rådande statsfinansiella läget bör det

dock för närvarande inte komma i fråga att genomföra några förändringar i

regelsystemet som får påtagligt negativa konsekvenser för statsfinanserna.

Regeringen anser därför att skatteförmånsrätten i nuläget bör bibehållas. Detta

ställningstagande hindrar inte att det längre fram kan finnas anledning att på

nytt överväga frågan. Därvid är det av stor vikt att det blir noggrant genomlyst

inte minst vilka effekter en reform skulle få för möjligheterna att genomföra

framgångsrika företagsrekonstruktioner. Det finns skäl att låta en utredning

studera bl.a. denna fråga.

8.4 Nytillkomna fordringar

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Fordringar som grundas på avtal som |

| gäldenären med rekonstruktörens samtycke träffat under en |

| företagsrekonstruktion som föregått konkursen skall vara förenade|

| med bästa allmänna förmånsrätt. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag överensstämmeri sak med regeringens (se bet. s. 337 f.).

 Remissinstanserna: Nästan alla remissinstanser tillstyrker förslaget eller

lämnar det utan invändningar.

 Skälen för regeringens förslag: De fordringar som har allra bäst prioritet i

en konkurs är de s.k. massafordringarna. Gäldenär i dessa fordringsförhållanden

är inte konkursgäldenären utan själva konkursboet. Fordringarna skall betalas

innan konkursborgenärerna får betalt över huvud taget. Vissa fordringar mot

konkursgäldenären är av ett sådant slag att de gränsar till massafordringarna.

De har sålunda ett nära samband med konkursen. Det rör sig exempelvis om

kostnader för att försätta gäldenären i konkurs, om arvode och

kostnadsersättning till god man enligt ackordslagen och om kostnader för vissa

särskilda åtgärder som vidtagits strax före konkursen och varit till borgenärs-

kollektivets bästa. Sådana fordringar har bästa allmänna förmånsrätt enligt 10

och 10 a §§ konkurslagen. De får därmed en ställning som liknar den som

massafordringarna har.

 Förmånsrätten är enligt 10 § begränsad såtillvida att den bara omfattar belopp

som med hänsyn till omständigheterna är skäligt . Förmånsrätten enligt 10 a §,

avseende revisors- och bokföringskostnader före konkursen, är inte begränsad på

det sättet.

 I bl.a. Danmark och Finland finns bestämmelser som ger särskild prioritet i

betalningsordningen åt fordringar som uppkommit under rekonstruktionsförsök

efter betalningsinställelse. Syftet är att främja rekonstruktion av företag utan

konkurs. De fordringar som sålunda ges hög prioritet är bl.a. fordringar

avseende avtal som träffats efter betalningsinställelsen.

 Några motsvarande regler finns inte i svensk rätt. Föreskriften i 10 §

förmånsrättslagen om allmän förmånsrätt beträffande kostnad för särskild

åtgärd som vidtagits med godkännande av god man enligt ackordslagen är försedd

med flera förbehåll som minskar dess omfattning. Uttrycket kostnad för särskild

åtgärd har i motiven angetts avse sådana åtgärder som exempelvis värdering av

gäldenärens rörelse eller granskning av hans bokföring (se prop. 1970:142 s.

105). Det är alltså inte fråga om fordringar avseende avtal e.d. efter

betalningsinställelsen.

 När det nu föreslås en lag om företagsrekonstruktion finns det anledning att

överväga om det även i Sverige bör införas regler om förmånsrätt för vissa

fordringar som grundar sig på avtal som gäldenären träffat under

företagsrekonstruktionen. I det sammanhanget skall beaktas regeringens förslag

om nya regler beträffande inverkan av beslut om företagsrekonstruktion på

gällande avtal (se avsnitt 6.4). Det föreslås att gäldenären, om rekonstruktören

samtycker till det, skall kunna kräva att avtalet fullföljs även om motparten

har rätt att häva det på grund av dröjsmål som inträffat före beslutet om

företagsrekonstruktion. Om avtalet skall fullföljas trots hävningsrätt, får dock

motparten säkerhet för sina fortsatta prestationer genom att gäldenären måste

fullgöra sina motsvarande prestationer samtidigt eller ställa godtagbar säkerhet

för dem.

 De fordringar som i dag ges förmånsrätt enligt 10 § förmånsrättslagen avser

kostnader för nödvändiga eller nyttiga åtgärder i ett läge där gäldenärens

ekonomiska svårigheter har manifesterats. Då kan det inte förväntas att någon

medvetet tar den risk som det innebär att skaffa sig oprioriterade fordringar

mot gäldenären, varför förmånsrätten är nödvändig för att åtgärderna över huvud

taget skall komma till stånd. Motsvarande intresse av att åtgärder kommer till

stånd finns beträffande fordringar som grundar sig på avtal gäldenären träffat

under en företagsrekonstruktion. Redan av detta skäl är det naturligt att

borgenärer med fordringar som uppkommer efter betalningsinställelsen intar en

särställning i förmånsrättshänseende.

 Tiden efter en betalningsinställelse är för företaget ett kritiskt skede i

flera hänseenden. Utsikterna att finansiera en fortsatt drift av verksamheten är

ofta osäkra, inte minst därför att företaget i det uppkomna läget normalt har

utnyttjat sina möjligheter att ställa säkerhet. För att en rekonstruktion skall

bli lyckosam fordras arbetsro under företagsrekonstruktionen och förutsättningar

för att nödvändiga förändringar skall kunna genomföras. Det räcker då ofta inte

att företaget får möjlighet att kräva att tidigare ingångna avtal fullföljs.

Förutsättningar måste också finnas för att nya avtal skall kunna träffas. Det

kan bl.a. behövas nya krediter och vissa ingångna avtal kan behöva omförhandlas.

För att detta skall vara möjligt måste det tillses att motparter i sådana nya

avtal får god säkerhet för de fordringar som grundar sig på avtalen.

 Vanligtvis måste motparters säkerhetsanspråk efter en betalningsinställelse

tillgodoses genom att de får kontant betalning eller genom att säkerhet ställs

(jfr förslaget i avsnitt 6.4 angående gällande avtal som motparten måste

fullfölja trots att han har hävningsrätt). Detta kommer att bli nödvändigt i

stor utsträckning även under företagsrekonstruktion. Emellertid innebär det

normalt stora likviditetspåfrestningar för ett företag under rekonstruktion att

behöva betala kontant. Även att ställa säkerhet är ofta problematiskt. Det

underlättar en rekonstruktion avsevärt om vissa krediter kan erhållas. Även

mycket kortfristiga krediter kan därvid vara av stort värde. Motparter kan ha

skäl att understödja en rekonstruktion genom att ge viss kredit. Möjligheterna

att få sådant understöd ökar betydligt om nytillkomna fordringar är högt

prioriterade för det fall konkurs inte kan undvikas.

 En ändring i förmånsrättsordningen som innebär att nytillkomna fordringar

prioriteras framför t.ex. företagshypotek ökar alltså det krisdrabbade

företagets möjligheter att finansiera verksamheten och därmed dess utsikter att

rekonstruera den utan konkurs. Som påpekas av Finansinspektionen och Närings-

och teknikutvecklingsverket (NUTEK) medför den också en viss urholkning av

företagshypotekets värde. Denna effekt får enligt regeringens mening accepteras

med hänsyn till de starka skäl som finns för en förmånsrätt för nytillkomna

fordringar. En sådan regel har fått starkt stöd bland remissinstanserna. Flera

av dem anför att regeln är nödvändig för att ett rekonstruktionsförfarande skall

kunna fungera effektivt.

 Som utredningen har föreslagit bör det sålunda införas en regel i förmåns-

rättslagen om att fordringar som grundar sig på avtal som gäldenären har träffat

under en företagsrekonstruktion har bästa allmänna förmånsrätt, vilket innebär

att sådana fordringar har bättre förmånsrätt än företagshypotek. Det får ankomma

på rekonstruktören att se till att inte företagshypotekets värde minskar onödigt

mycket på grund av denna förmånsrätt.

 Frågan är då: Bör en förmånsrätt för fordringar avseende rekonstruktionstiden

bara gälla för fordringar som grundas på avtal som träffats under

företagsrekonstruktionen? Ett alternativ skulle kunna vara att i nu diskuterade

avtalsförhållanden föreskriva att förmånsrätten gäller för fordringen i den mån

den på ett eller annat sätt avser rekonstruktionsperioden.

 I detta sammanhang finns det återigen skäl att påminna om förslaget angående

tidigare ingångna avtal där hävningsrätt uppkommit för motparten (se avsnitt

6.4). Enligt förslaget skall gäldenären, om rekonstruktören samtycker till det,

kunna kräva att avtalet fullföljs, varvid motparten tillförsäkras kontant

betalning eller säkerhet för sina fortsatta prestationer. Den nu diskuterade

frågan om förmånsrätt saknar betydelse i sådana fall. Den har bara relevans för

sådana tidigare ingångna avtal där hävningsrätt inte uppkommit eller där

gäldenären inte begärt fullföljande av avtalet enligt de särskilda reglerna

härom.

 I utredningens förslag om förmånsrätt för nytillkomna fordringar diskuteras

inte frågan om förmånsrätten borde begränsas till fordringar som uppkommit under

rekonstruktionsperioden eller om även andra fordringar borde få förmånsrätt i

den mån de avser den aktuella perioden. Det är något oklart vilken begränsning

som utredningen tänkt sig. Saken berörs i endast två av remissvaren. Juridiska

fakultetsstyrelsen vid Uppsala universitet föreslår att inte bara nytillkomna

fordringar får förmånsrätt utan också vissa fordringar som i löpande

avtalsförhållanden intjänas under rekonstruktionstiden, nämligen i de fall då

borgenären på begäran avstått från sin stoppningsrätt eller hävningsrätt.

 Det är knappast tänkbart att ge bästa allmänna förmånsrätt åt alla fordringar

som i någon mening avser eller intjänas under rekonstruktionstiden. Det skulle

innebära förmånsrätt - utan särskild åtgärd från rekonstruktörens eller

borgenärernas sida - för fordringar avseende exempelvis elektricitet, telefon,

lokalhyra och ränta på befintliga krediter. Även skattefordringar hänförliga

till rekonstruktionstiden skulle bli prioriterade enligt den särskilda regeln.

En så vidsträckt förmånsrätt skulle ge de angivna fordringarna en omotiverat

förmånlig ställning och hota värdet av andra förmånsrätter, t.ex. före-

tagshypotek. En sådan förmånsrätt är inte heller, såvitt framkommer i

utredningen eller i remissvaren, motiverad för att underlätta rekonstruktion.

 Det förslag som framställts av Juridiska fakultetsstyrelsen vid Uppsala

universitet har regeringen anslutit sig till - något omändrat - i det nyss

refererade förslaget angående behandling av tidigare ingångna avtal där

hävningsrätt uppkommit för motparten (avsnitt 6.4). Regeringen har därvid funnit

att den särskilda regeln inte bör omfatta situationer där motparten har

stoppningsrätt men inte hävningsrätt. Skälet är att gäldenären ändå torde kunna

påfordra fullgörelse, om han ställer säkerhet för sin egen prestation (61 §

köplagen analogt). Vid sidan av sin rätt att kräva säkerhet har motparten

knappast något behov av förmånsrätt. Och har motparten funnit skäl att utnyttja

sin stoppningsrätt, torde han i regel inte nöja sig med förmånsrätt i en

eventuell kommande konkurs. Utnyttjar motparten sin stoppningsrätt, får sålunda

gäldenären tillsammans med rekonstruktören avgöra om prestationen har sådan

betydelse för den fortsatta driften att säkerhet bör ställas. Nöjer sig

motparten med bästa allmänna förmånsrätt, kan i stället det gamla avtalet sägas

upp och ett nytt avtal ingås. Då får motparten förmånsrätt för sin

leveransfordran som för nytillkomna fordringar.

 Regeringens slutsats är att den ifrågavarande förmånsrätten i princip bör

gälla för enbart fordringar som grundas på avtal som gäldenären träffat under

rekonstruktionsperioden.

 I Insolvensutredningens förslag och i det till Lagrådet remitterade förslaget

angavs att förmånsrätten för nytillkomna fordringar avsåg fordringar som

uppkommit under företagsrekonstruktionen. I det sammanhanget hävdades att

fordringar grundade på avtal vanligen anses uppkomma när avtal träffas samt att

detta gäller även fordringar grundade på sådana avtalsförhållanden - såsom

anställningsavtal och hyresavtal - där fordringen tjänas in löpande. Lagrådet

har i anledning därav uttalat: Påståendet i remissen att fordringar som grundas

på avtal anses uppkomma när avtalet träffades synes i princip vara riktigt. Man

torde dock inte utan vidare kunna utgå ifrån att bestämmelser av det slag som nu

har berörts genomgående har samma innebörd. Det kan därför i vissa fall uppkomma

fråga när en fordran har uppkommit. Ett exempel är måhända fordran på lön.

Enligt regeringens mening har Lagrådets synpunkt i denna del visst fog för sig.

Den visar i alla händelser att frågan om vilka fordringar som skall omfattas av

förmånsrätten måste prövas med beaktande av relevanta omständigheter. Vad ett

juridiskt begrepp ges för innebörd kan sålunda inte vara avgörande.

 Eftersom frågan om när en fordran uppkommer kan vara svår att besvara

generellt är det enligt regeringens mening en fördel om en lagteknisk lösning

kan väljas där man undviker att tala om fordrans uppkomst som det avgörande

momentet. De fordringar som i praktiken åsyftas är, som tidigare framgått, de

som grundas på ett avtal som gäldenären träffat under företagsrekonstruktionen.

Detta bör anges uttryckligen i bestämmelsen.

Löner under företagsrekonstruktionen

Det finns anledning att särskilt överväga frågan om förmånsrätt för löner som

intjänas under en företagsrekonstruktion. Den frågan har inte särskilt

diskuterats av utredningen. Endast en remissinstans har berört den under det

ordinarie remissförfarandet. Därjämte har LO-Rättsskydd AB tagit upp den i ett

senare skede (se nedan).

 Löner som tjänas in under en pågående företagsrekonstruktion får antas normalt

bli betalda kontant allteftersom de förfaller till betalning. Eftersom en del

arbete normalt är utfört men ännu inte betalt när ett konkursbeslut fattas,

kommer det dock i så gott som alla konkurser som inträffar om rekonstruktionen

misslyckas att finnas lönefordringar som avser den tid under vilken

företagsrekonstruktion pågått. Sådana fordringar är förenade med allmän förmåns-

rätt enligt 12 § förmånsrättslagen och ersätts enligt bestämmelserna i

lönegarantilagen.

 Ett problem i sammanhanget är emellertid att löneförmånsrätten är begränsad.

Genom en lagändring, som trätt i kraft den 1 juli 1994 (prop. 1993/94:208, bet.

1993/94:LU34, rskr. 1993/94:394, SFS 1994:639, jfr också prop. 1994/95:180), har

förmånsrätten för löner begränsats så att den bara omfattar fordringar som har

förfallit till betalning under de sista sex månaderna av arbetstagarens

anställningstid hos konkursgäldenären och inte tidigare än tre månader före

konkursansökningen. Därmed kan den anställde ibland drabbas av att lön som

tjänas in under företagsrekonstruktion inte blir betald i konkursen. Det blir

fallet bl.a. om den anställde är berättigad till sex månaders uppsägningstid och

därför inte får någon förmånsrätt alls för en fordran som han kan ha på lön för

tiden före konkurs.

 En anställd kan alltså riskera att hans lön under en del av den tid under

vilken företagsrekonstruktionen pågått går förlorad. Det kan i enstaka fall

medföra att den anställde väljer att söka sig bort från företaget eller vägrar

arbeta efter beslutet om företagsrekonstruktion. Det kan i sin tur verka

hämmande på möjligheterna att få till stånd en lyckad rekonstruktion. Om

lönefordringar avseende den tid under vilken företagsrekonstruktionen pågått

fick prioritet enligt 10 § förmånsrättslagen, dvs. före bl.a. företagshypotek,

skulle de anställdas risker minska. Särskilt gäller detta naturligtvis om

fordringen dessutom - som i övrigt gäller beträffande förmånsberättigade

lönefordringar upp till 100 000 kr - betalas över lönegarantin om företaget går

i konkurs. Då förbättras normalt förutsättningarna för att de anställda stannar

i företaget och fortsätter att arbeta, vilket i sin tur ökar möjligheterna för

en lyckosam rekonstruktion.

 Emellertid kan i princip samma resonemang föras beträffande övriga fordringar

som hänför sig till ett gällande avtal och som tjänas in under en

företagsrekonstruktion. Det gäller t.ex. hyresfordringar och fordringar avseende

tjänster som utförs av andra än anställda. Att skilja ut lönerna framstår som

principiellt tvivelaktigt även om det i sak kan motiveras med sociala skäl.

 Om rekonstruktionslöner får förmånsrätt enligt 10 §, kommer vidare sådana

fordringar många gånger att ha förmånsrätt enligt två olika bestämmelser. Detta

komplicerar regelsystemet och dess tillämpning. Härtill kommer att de

fordringsbelopp som löntagarna riskerar inte är särskilt stora. Sällan torde det

handla om mer än högst en månadslön.

 Enligt regeringens mening bör till följd av det anförda lönefordringar

behandlas på samma sätt som andra fordringar som har sin grund i avtal som

träffats före beslutet om företagsrekonstruktion. De bör alltså inte vara

förenade med bättre förmånsrätt än de har enligt 12 § förmånsrättslagen.

 Under den fortsatta beredningen av ärendet, särskilt frågan om förmånsrätt för

löner som förfallit före en ansökan företagsrekonstruktion (se avsnitt 8.7.2),

har LO-Rättsskydd AB förespråkat att löner under en företagsrekonstruktion får

förmånsrätt som för nytillkomna fordringar. LO-Rättsskydd AB har anfört att

lönerna under den tid som företagsrekonstruktionen pågår bör ses som nytillkomna

och därför behandlas som andra fordringar av det slaget, vidare att starka

sociala skäl talar för en sådan förmånsrätt och att riskerna är stora att

arbetstagarna annars går miste om de ifrågavarande lönerna.

 Som redan framgått har regeringen förståelse för LO-Rättsskydds synpunkter.

Det är självfallet olyckligt om lönefordringar som uppkommer under en

företagsrekonstruktion går förlorade i en senare konkurs som inträffar på grund

av att rekonstruktionen misslyckas. Som tidigare sagts bör det dock inte kunna

bli fråga om fordringar avseende mer än högst en månads lön;

företagsrekonstruktion är avsedd för företag som i grunden är friska och det

förutsätts att lönerna under företagsrekonstruktionen kan betalas kontant. Kan

detta inte ske bör företagsrekonstruktionen upphöra.

 Till de skäl som ovan anförts mot en särbehandling av lönefordringar i nu

angivet hänseende kan också läggas att en förmånsrätt alltid är på andra

borgenärers bekostnad. I vissa fall skulle en förmånsrätt för löner som för

nytillkommna fordringar innebära en märkbar försämring av särskilt

företagshypotekets säkerhetsvärde.

 Med hänsyn till det anförda och till att kostnaderna i lönegarantisystemet

inte bör tillåtas öka, bör som tidigare sagts löner under företagsrekonstruktion

inte ges förmånsrätt som för nytillkomna fordringar, om inte anställningsavtalet

träffats efter beslutet om företagsrekonstruktion.

 Som Juridiska fakultetsstyrelsen vid Uppsala universitet påpekar kan en

anställd ibland ha rätt att avbryta arbetet enligt allmänna principer om

stoppningsrätt. Det torde gälla om risken är stor för att den anställde inte får

ut sin lön. Avbryter en anställd arbetet får gäldenären och rekonstruktören

bedöma, på samma sätt som när det gäller andra avtal, om prestationen har sådan

betydelse att det finns skäl att ställa säkerhet för att få den anställde att

återgå i arbete.

 En ordning som den nu angivna inverkar knappast påtagligt negativt på

rekonstruktionsmöjligheterna. Den anställde torde sällan se tillräckliga skäl

att utöva stoppningsrätt. Han måste väga vad han kan vinna med att avbryta

arbetet mot de förluster han kan göra. Han går naturligtvis miste om lönen under

den tid då han inte arbetar.

 Ett likartat problem gäller frågan om löner för tiden före rekonstruktion bör

särbehandlas i förmånsrättshänseende. Den frågan behandlas i avsnitt 8.7.2.

 Vissa frågor om löneförmånsrätten tas upp även i avsnitten 8.7.1 och 8.7.3.

Som framgår av redogörelserna där avser regeringen - i samband med en översyn av

förmånsrättsfrågorna - att låta utreda även vissa frågor som har med

lönegarantin att göra. Regeringen föreslår dock i detta sammanhang inga

förändringar beträffande löneförmånsrätten.

Regelns utformning

Som redan anförts anser regeringen att fordringar (inklusive lönefordringar) som

grundas på avtal som gäldenären med rekonstruktörens samtycke träffat under en

företagsrekonstruktion bör vara förenade med bästa allmänna förmånsrätt.En

ändring i förmånsrättsordningen i enlighet med detta ställningstagande bör

avgränsas så att dels tillämpningsproblem undviks i möjligaste mån, dels

förmånsrätten inte blir omotiverat vidsträckt. Ett villkor för förmånsrätten för

nytillkomna fordringar bör därför, som föreslås av utredningen, vara att

fordringen tillkommit med rekonstruktörens samtycke. En remissinstans föreslår

att det dessutom införs en begränsning - i enlighet med vad som gäller i dag

enligt 10 § förmånsrättslagen - om att fordringsbeloppet måste vara skäligt. Med

ett krav på rekonstruktörens samtycke till fordringarna synes dock en sådan

begränsningsregel - som försvårar tillämpningen av bestämmelsen - inte behöva

lagfästas.

 Utredningen har föreslagit att rättshandlingar som ligger till grund för

fordringar som sålunda skall omfattas av den nya förmånsrätten enligt 10 §

förmånsrättslagen inte skall kunna bli föremål för återvinning såvida inte

rekonstruktören uppenbarligen har överskridit sin befogenhet . Syftet är främst

att undvika praktiska problem för konkursförvaltarna och tillsynsmyndigheterna.

 Det torde endast sällan komma i fråga att överväga återvinning av de

ifrågavarande rättshandlingarna. Ibland kan dock omständigheterna vara sådana

att återvinning är motiverad enligt någon av reglerna i 4 kap. konkurslagen utan

att för den skull rekonstruktören kan sägas ha uppenbarligen överskridit sin

befogenhet. Då kan det framstå som stötande om återvinning inte kan ske. Att

märka är vidare att det enligt gällande rätt inte finns något förbud mot

återvinning av rättshandlingar som i dag grundar förmånsrätt enligt 10 §

förmånsrättslagen. För vissa sådana rättshandlingar kunde ett återvinningsförbud

i och för sig motiveras på samma sätt som utredningen gjort beträffande

nytillkomna fordringar.

 Övervägande skäl talar för att det skall vara möjligt att återvinna även

sådana rättshandlingar som avser fordringar som grundas på avtal som gäldenären

med rekonstruktörens samtycke träffat under den tid en företagsrekonstruktion

har pågått.

 Sammanfattningsvis bör det alltså införas en bestämmelse i 10 §

förmånsrättslagen om förmånsrätt för sådana fordringar som grundas på avtal som

gäldenären med rekonstruktörens samtycke träffat efter ett beslut om

företagsrekonstruktion. Därmed avses att fordringen grundas på avtal som träffas

efter beslutet. Rättshandlingar avseende sådana fordringar bör kunna bli föremål

för återvinning i konkurs enligt de allmänna reglerna härom.

8.5 Förmånsrätt för revisorers arbete m.m.

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Förmånsrätten för fordringar avseende vissa|

| revisions- och bokföringskostnader förstärks. Sådana fordringar |

| ges förmånsrätt före bl.a. fordringar med säkerhet i företags- |

| hypotek. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag överensstämmer med regeringens (se bet. s. 403 f.).

 Remissinstanserna: De som uttalar sig om förslaget tillstyrker det eller

lämnar det utan invändning.

 Skälen för regeringens förslag: Enligt 10 a § förmånsrättslagen är vissa

fordringar avseende revisorsarbete m.m. som har utförts före konkurs förenade

med allmän förmånsrätt. De fordringar som sålunda är förmånsberättigade är dels

fordringar på ersättning för uppdrag att fullgöra sådan revision som är

föreskriven i lag eller annan författning, dels fordringar på ersättning för

uppdrag som avser upprättande av räkenskapsmaterial till fullgörande av bokfö-

ringsskyldighet som är föreskriven i sådan ordning. Förmånsrätt gäller bara i

den mån ersättningen avser arbete som har utförts de senaste sex månaderna innan

konkursansökningen kom in till tingsrätten.

 Denna förmånsrätt gäller sedan den 1 januari 1988. När den infördes motivera-

des den främst med att det under de senaste åren hade införts nya krav på

revision i företag och att de nya reglerna innebar en avsevärd utvidgning av de

auktoriserade och godkända revisorernas arbetsfält (prop. 1986/87:90 s. 173 f.).

Dessa måste i fortsättningen anlitas även av mindre företag som kanske inte är

solida eller som kanske inte drivs seriöst. Vidare ställdes ökade krav på

revisorernas insatser i fråga om olika kontrollåtgärder. Sålunda är revisorerna

sedan den 1 januari 1985 skyldiga att kontrollera att aktiebolag fullgjort sin

skyldighet att göra avdrag för preliminär A-skatt och kvarstående skatt, att

bolag i förekommande fall anmälts för momsregistrering, att de lämnat före-

skrivna uppbördsdeklarationer m.m. I sina nya arbetsuppgifter förväntades

revisorerna komma i kontakt med ett större antal konkurssituationer än dittills.

Det betonades att det var angeläget att revisorn vid ekonomiska svårigheter hos

ett företag är aktiv, strävar efter att rädda företaget från konkurs och

eventuellt försöker åstadkomma någon form av rekonstruktion.

 Allt detta förde med sig mer arbete för revisorerna samt nya och större risker

för deras arvodesfordringar. De nya uppgifterna hade ålagts revisorerna främst i

samhällets intresse. Det ansågs därför rimligt att de kompenserades för de ökade

riskerna. Eftersom det inte alltid var möjligt eller lämpligt för en revisor att

begära förskott på sitt arvode var den lämpligaste lösningen att tillerkänna

revisorerna en allmän förmånsrätt, placerad närmast efter

konkursansökningskostnader m.m. (10 § förmånsrättslagen) och före förmånsrätten

för skatter och avgifter (11 §).

 Samtidigt infördes en motsvarande förmånsrätt för fordringar avseende uppdrag

att upprätta räkenskapsmaterial till fullgörande av bokföringsskyldighet enligt

lag. Det motiverades med att konkursförvaltarna fortsättningsvis skulle ha rätt

att få tillgång till räkenskapsmaterial som en uppdragstagare - t.ex. en

bokföringsbyrå - hade upprättat i gäldenärsföretaget. Det medförde att den rätt

att hålla inne sådana handlingar till säkerhet för betalning för arbetet som

uppdragstagaren dittills haft gick förlorad gentemot konkursboet. Det ansågs att

denna säkerhet borde kompenseras med en allmän förmånsrätt.

 Till Insolvensutredningen framfördes från revisorshåll önskemål om ett

förbättrat skydd för arvodesfordringar. Det anfördes bl.a. att det numera ställs

stora krav på revisorerna när det gäller arbete i klientföretag som befinner sig

i en ekonomisk krissituation och att nuvarande ordning medför betydande

förluster i konkurser. En utredning av Föreningen Auktoriserade Revisorer FAR

vintern 1991/92 visade bl.a. att de sammanlagda förlusterna för FAR-ledamöternas

byråer på grund av klientkonkurser under det senaste verksamhetsåret varit ca 80

miljoner kronor.

 Det som anfördes när den aktuella förmånsrätten infördes äger alltjämt full

giltighet. Revisions- och bokföringsfordringar avseende i lag föreskrivna

uppgifter strax före konkurs bör vara högt prioriterade i konkursen. Som

utredningen anför, och som bestyrks av remissyttranden från Föreningen

Auktoriserade Revisorer FAR och Sveriges Redovisningskonsulters Förbund, är det

befogat att förmånsrätten för de aktuella fordringarna förstärks. De uppgifter

som framkommit rörande förluster för revisorerna under de senaste åren visar

sålunda att riskerna är för höga. Eftersom revisorernas insatser i krisföretag

kan vara av stor betydelse för möjligheterna att åstadkomma en lyckosam rekon-

struktion, bör en förbättring av prioritetsordningen också inverka positivt på

rekonstruktionsarbetet.

 Som utredningen anför är det lämpligt att fordringarna ges företräde framför

särskild förmånsrätt enligt 5 och 8 §§, dvs. förmånsrätt på grund av hyres- och

arrendefordringar, på grund av företagshypotek samt på grund av utmätning. Det

innebär att revisions- och bokföringsfordringar får samma förmånsrätt som de

fordringar i 10 § som har nära samband med konkursen. Detta framstår som befogat

och förslaget har inte mött några invändningar från remissinstanserna. De

aktuella fordringarna är inte så omfattande att den föreslagna ändringen i

förmånsrättsordningen får några betydande negativa effekter för de borgenärer

vars förmånsrättsläge försämras.

8.6 Efterställda fordringar

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Nya bestämmelser införs i förmånsrättslagen och|

| konkurslagen för att klargöra bl.a. hur efterställda fordringar |

| skall behandlas i samband med ackord. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag överensstämmer med regeringens (se bet. s. 404 f.).

 Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inga

invändningar mot det.

 Skälen för regeringens förslag: Fram till den 1 juli 1979 fanns i

förmånsrättslagen en bestämmelse (19 §) enligt vilken vissa fordringar hade

förmånsrätt efter vanliga oprioriterade fordringar. Det gällde vissa

straffrättsligt grundade fordringar, såsom statens fordran på böter och viten

samt fordringar på grund av förverkande o.d. När regeln upphävdes fick dessa

fordringar behandlas som oprioriterade fordringar i allmänhet.

 Den dåvarande regeln i 19 § förmånsrättslagen uteslöt inte att det kunde

finnas andra fordringar än de i paragrafen nämnda som skulle efterställas övriga

krav i konkurs. I betänkandet Utsökningsrätt IX (SOU 1969:5) nämnde

Lagberedningen några exempel på sådana fordringar. Ett exempel var förlagsbevis.

Med terminologin i 54 § i 1955 års bankrörelselag var detta sådana förskriv-

ningar ... som medföra rätt till betalning först efter utfärdarens övriga

fordringsägare . Vidare nämndes den situationen att intressenter i ett företag

med ekonomiska problem lånar ut pengar till detta och därvid ställer sig efter

de vanliga fordringshavarna. Till gruppen efterställda kunde enligt beredningen

också hänföras handelsbolagsmans anspråk på arvode och kostnadsersättning mot

bolaget. Beredningen fann inte skäl att föreslå någon reglering i lag av sådana

efterställda fordringar (se bet. s. 166 f.). Något förslag lades inte heller

fram i propositionen (se prop. 1970:142 s. 140 f.).

 Att det kan finnas andra efterställda fordringar än de som nämndes i 19 §

förmånsrättslagen klargjordes också när denna regel upphävdes.

Departementschefen uttalade sålunda (prop. 1978/79:40 s. 45) att upphävandet av

19 § inte borde inverka på gällande uppfattning att andra fordringar än böter,

viten och rättsverkansbelopp genom avtal kan göras efterställda . Att s.k.

efterställningsvillkor har stor praktisk betydelse framgår av doktrinen (se

bl.a. Stefan[REDACTED_EFTERNAMN], SvJT 1992 s. 609 f. och SvJT 1993 s. 358 f.).

 Det råder alltså ingen tvekan om att det finns fordringar som skall behandlas

som efterställda i konkurs. Vad som kan föranleda problem med sådana fordringar

är främst två saker. För det första kan det diskuteras vad som gäller mellan

flera sådana fordringar inbördes. För det andra kan man fråga sig hur

efterställda krav skall behandlas vid ackord. Skall de ställas utanför ackordet,

eller måste ackordet omfatta även dem?

 När det först gäller frågan om det inbördes förhållandet mellan flera

efterställda fordringar är rättsläget inte helt klart. De fordringar som

räknades upp i den tidigare 19 § ansågs ha lika rätt. Enligt ett uttalande av

Lagberedningen var vidare den rådande rättsuppfattningen att om inte annat hade

avtalats dessa fordringar skulle utgå allra sist, dvs. efter övriga efterställda

fordringar, samt att den inbördes ordningen mellan flera efterställda

civilrättsliga fordringar fick bedömas för varje särskilt fall (SOU 1969:5 s.

170). Frågan har inte fått någon lösning i rättspraxis. Som utredningen anför

har man dock anledning att utgå från att de angivna uttalandena speglar gällande

rätt, även om en viss osäkerhet råder. Med tanke på att efterställda fordringar

ytterst sällan får någon utdelning i konkurs, är problemet av nästan enbart

teoretiskt intresse. Något behov av en lagreglering har inte framkommit.

 Av större praktisk betydelse är frågan om efterställda fordringars ställning

vid ackord. Som utredningen anför får det anses klart att sådana fordringar får

delta i förhandlingar om offentligt ackord (jfr 12 § ackordslagen). Å andra

sidan kan inte de efterställda borgenärerna tillerkännas någon betalning vid ett

ackord utan att övriga borgenärer tillgodosetts fullt ut. De efterställda

fordringarna måste därför bringas att upphöra vid ett ackord där övriga

fordringshavare endast får en viss procentdel av fordringsbeloppet. Kravet på en

utdelning om minst tjugofem procent (11 § andra stycket ackordslagen) avser

enligt sin ordalydelse likaberättigade borgenärer men har antagits gälla även

för efterställda borgenärer (se bet. s. 115 med hänvisningar). En förutsättning

för att ackordet skall komma till stånd är i så fall att efterställda borgenärer

avstår från sina fordringar.

 Enligt utredningen är avsaknaden av lagreglering om efterställda fordringar i

ackord ett praktiskt problem. Detta har bekräftats vid remissbehandlingen.

Sålunda råder det osäkerhet om hur dessa fordringar skall behandlas. Det har

sagts att vissa lagregler skapar oklarhet och verkar hindrande på uppgörelser

där även efterställda fordringar skall delta.

 Som utredningen anför med stöd av flera remissinstanser är det befogat med ett

förtydligande i lagen på denna punkt. Det är av stor vikt att oklarhet om hur

efterställningsvillkor skall tolkas inte lägger hinder i vägen för en

rekonstruktion. Ett förtydligande bör därför ske dels i 18 § förmånsrättslagen,

dels i konkurslagen och i lagen om företagsrekonstruktion. Härvid bör klargöras

vilken ställning efterställda fordringar - dvs. fordringar som enligt

fordringsavtalet har rätt till betalning först efter övriga borgenärers

fordringar - har vid ackord.

 Som utredningen föreslår utan invändningar från remissinstanserna bör det

föreskrivas att en borgenär som har rätt till betalning först efter gäldenärens

övriga borgenärer inte deltar i en omröstning om offentligt ackord, om inte

övriga borgenärer medger det.

 Vidare bör lagen innehålla en bestämmelse om att ett fastställt ackord är

bindande även för efterställda borgenärer. Därvid bör det klargöras att dessa

borgenärer inte har rätt till den utdelning som ackordet ger övriga borgenärer.

För tydlighets skull bör därför anges i lagen - i huvudsaklig överensstämmelse

med utredningens förslag - att borgenärer med efterställda fordringar

beträffande dessa förlorar sin rätt till betalning av gäldenären i alla de

vanliga ackordsfallen, dvs. när de oprioriterade borgenärerna inte får fullt

betalt för sina fordringar.

8.7 Vissa andra frågor om förmånsrätt

8.7.1 Löneförmånsrätten bör vara kvar

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Förmånsrätten för lönefordringar bör vara|

| kvar. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens (se bet. s. 336 f.).

 Remissinstanserna: Två av remissinstanserna anser att löneförmånsrätten skall

slopas. Ytterligare två anser att saken bör övervägas noggrannare.

 Skälen för regeringens bedömning: Det har från tid till annan gjorts gällande

att systemet med statlig lönegaranti i konkurs gör det onödigt och omotiverat

att behålla förmånsrätten för lönefordringar. Det har anförts att denna

förmånsrätt har förlorat sin roll som skydd för de anställda, eftersom dessa får

ersättning enligt lönegarantireglerna och inte har behov av att dessutom ha

förmånsrätt. Kritikerna har menat att förmånsrätten bara tjänat syftet att ge

staten tillbaka en del av vad som läggs ut på grund av lönegarantin och att

detta statsfinansiella intresse borde vika för intresset att förbättra främst de

oprioriterade borgenärernas ställning.

 Lönegaranti kan utgå endast för löne- och pensionsfordringar som omfattas av

förmånsrätt. Det kan därför sägas att lönegarantion och löneförmånsrätten har

samma omfattning utom i ett hänseende. Lönegarantin är till skillnad från

förmånsrätten beloppsbegränsad. Den övre gränsen är 100 000 kr sedan den 1 juli

1992. Med de senaste ändringarna (se avsnitt 8.4) omfattar förmånsrätten och

därmed också lönegarantin bara fordringar som har förfallit till betalning under

de sista sex månaderna av arbetstagarens anställningstid hos konkursgäldenären

och inte tidigare än tre månader före konkursansökningen.-

 Reglerna innebär att förmånsrätten i sin nuvarande omfattning i huvudsak

saknar självständig betydelse vid sidan om lönegarantin för den som inte har

högre lön än att sex månadslöner ryms i de 100 000 kr som utgör beloppsbegräns-

ningen. Men den som har högre lön kan ha anledning att åberopa förmånsrätten för

att i konkursen försöka få ut belopp som överstiger 100 000 kr.

 Löneförmånsrätten ger således vissa löntagare ett ekonomiskt skydd vid sidan

om lönegarantin. Det är en anledning att behålla förmånsrätten. En annan

anledning är att förmånsrättsordningen allmänt sett bör spegla lagstiftarens

uppfattning om i vilken ordning olika fordringar bör vara prioriterade i

konkurs. Denna uppfattning bör slå igenom även om förmånsrätten, såvitt gäller

vilken utdelning olika borgenärer uppbär i konkurs, främst verkar till förmån

för staten. Lönegarantin bör sålunda betraktas som en ordning för att se till

att de syften som ligger till grund för förmånsrätten förverkligas. Genom

lönegarantisystemet förskotterar staten lönekostnaderna, men avsikten är inte

att staten slutligt skall bära dessa kostnader. Därmed framstår förmånsrätten

för statens regressfordringar som en logisk och naturlig del av systemet.

 Utredningen föreslår att löneförmånsrätten behålls. Remissutfallet ger stöd

för den ståndpunkten.

 På grund av det anförda bör löneförmånsrätten behållas.

8.7.2 Förmånsrätt för lönefordringar före företagsrekonstruktionen

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Har en företagsrekonstruktion föregått en |

| konkurs, skall arbetstagarna ha ett särskilt skydd för löner som|

| förfallit till betalning före ansökan om företagsrekonstruktion.|

| Ges en konkursansökan in inom ett år från det att en företags- |

| rekonstruktion upphörde, skall förmånsrätten för lön - om det är|

| förmånligare för arbetstagaren - omfatta fordringar som förfallit|

| till betalning inom tre månader före beslutet om företagsrekon- |

| struktion i stället för fordringar som har förfallit till |

| betalning under samma tid före konkursansökningen. Förmånsrätten för|

| lönefordringar kan dock aldrig omfatta mer än sammanlagt sex |

| månader. |

--------------------------------------------------------------------

 Skälen för regeringens förslag: Enligt 12 § förmånsrättslagen (se prop.

1993/94:208 s. 23 f. och s. 60 f.) gäller förmånsrätt för lönefordringar

avseende tiden före en konkursansökan endast om fordringarna har förfallit till

betalning under de tre sista månaderna före konkursansökan. Vidare gäller

förmånsrätt bara för fordringar som har förfallit till betalning under de sista

sex månaderna av arbetstagarens anställning hos konkursgäldenären. Begränsningen

till de sista tre månaderna före konkursen får betydelse vid

företagsrekonstruktion på så sätt att en lönefordran som är obetald när en

företagsrekonstruktion beslutas kan gå förlorad i en eventuellt följande

konkurs. Det blir fallet om företagsrekonstruktionen har pågått så länge att

förfallotidpunkten ligger tidigare än tre månader före konkursutbrottet.

 I det föregående (avsnitt 8.4) har vi behandlat frågan om löner som förfaller

under företagsrekonstruktionen bör ges samma förstärkta förmånsrätt som där

föreslås för nytillkomna fordringar. Vi drog där slutsatsen att övervägande skäl

talar mot en sådan förstärkt förmånsrätt. Det hänger bl.a. samman med att

lönefordringar från rekonstruktionstiden i de allra flesta fall kommer att vara

förenade med löneförmånsrätt enligt 12 § förmånsrättslagen och därmed även

förenade med lönegaranti.

 Om det inte tas in någon regel i lagen om förmånsrätt för löner före

företagsrekonstruktion, kan den omständigheten att det beslutas om

företagsrekonstruktion i stället för konkurs medföra att en arbetstagare med

fordringar från tiden före beslutet förlorar sin förmånsrätt och därmed

möjligheten att få betalt för fordringarna i en konkurs som har inträffat sedan

företagsrekonstruktionen misslyckats. Enligt regeringens mening är det inte

rimligt att löntagarna skall stå utan skydd i samband med ett rekonstruktions-

försök för sådana fordringar som de skulle ha fått betalt för, om det i stället

hade beslutats om konkurs. Det finns anledning att i detta hänseende särbehandla

lönefordringar jämfört med t.ex. hyresfordringar med hänsyn till löne-

fordringarnas stora sociala betydelse men också för att det skulle hämma

rekonstruktionsmöjligheterna påtagligt, om en rekonstruktion medförde att

löntagarna riskerade fordringar som de annars skulle få betalt för.

 Det bör därför införas en bestämmelse i förmånsrättslagen som i angivet

hänseende neutraliserar följderna av ett misslyckat rekonstruktionsförsök. Men

det bör samtidigt tillses att reglerna inte i nämnvärd grad ökar kostnaderna för

lönegarantin.

 Förmånsrätten bör sålunda omfatta även fordringar som har förfallit till

betalning före ansökningen om företagsrekonstruktion. Men den sammanlagda tid

för vilken förmånsrätten gäller bör inte förlängas utan även fortsättningsvis

vara sex månader. Bestämmelsen bör då utformas så att förmånsrätten gäller lön

som har förfallit till betalning omedelbart före företagsrekonstruktion i

stället för lön som har förfallit till betalning omedelbart före

konkursansökningen om det är förmånligare för arbetstagaren. Förmånsrätten för

lön som har förfallit till betalning omedelbart före företagsrekonstruktion bör

därvid omfatta en lika lång tidsperiod som förmånsrätten för lön som har

förfallit till betalning omedelbart före konkurs skulle ha omfattat.

 I författningskommentaren anförs ett exempel som illustrerar hur en sådan

regel verkar.

 Det är ofrånkomligt att en regel av detta slag måste ha någon begränsning vad

gäller det tidsmässiga sambandet mellan företagsrekonstruktionen och en efter-

följande konkurs. Det är inte givet vilken tidsgräns som bör gälla. Under

beredningen av ärendet har Kronofogdemyndigheten i Stockholms län anfört att den

i utkastet till lagrådsremissen av den 27 april 1994 föreslagna tiden, ett år,

är alltför lång och föreslagit ett halvt år. En sådan snäv tidsgräns ger dock

enligt regeringens mening löntagarna ett alltför dåligt skydd, samtidigt som den

i vissa fall kan framkalla konkurser i onödan. I stället bör det föreskrivas att

en konkursansökan skall ha getts in inom ett år från det att företagsrekonstruk-

tionen upphörde för att löneförmånsrätten skall kunna utsträckas på det ovan

angivna sättet. Följer en konkurs senare är behovet av en särreglering inte

särskilt framträdande.

 En regel som den föreslagna torde i praktiken inte nämnvärt påverka utgifterna

för lönegarantin. Visserligen bör den förstärkta löneförmånsrätten vara förenad

med lönegaranti. Men jämfört med dagsläget uppkommer en kostnadsökning bara i de

fall då löntagaren har fordringar från tiden före företagsrekonstruktionen.

Denna kostnadsökning torde mer än väl uppvägas av att lönegarantin inte behöver

tas i anspråk i alla de fall då rekonstruktionsförsöket lyckas eller det i varje

fall inte blir konkurs inom ett år.

 Lagrådet har i sitt yttrande av den 8 maj 1995 (se bilaga 7) inte haft något

att invända mot förslaget, men däremot haft synpunkter på utformningen av

lagtexten. Bestämmelsen bör utformas på det sätt som Lagrådet har föreslagit.

8.7.3 Tidigare genomförda ändringar i löneförmånsrätten och lönegarantin

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: De av riksdagen beslutade ändringarna i|

| löneförmånsrätten och lönegarantin som har trätt i kraft den 1 juli|

| 1994 bör tills vidare stå fast. En mindre ändring genomförs dock|

| nu på så sätt att tiden för konkursansökan från det att frågan om en|

| tvistig lönefordran har slutligt avgjorts återställs till sex |

| månader. Vissa frågor rörande löneförmånsrätten och lönegarantin skall|

| dock beredas vidare i särskild ordning. |

--------------------------------------------------------------------

 Skälen för regeringens bedömning: Som tidigare nämnts (se avsnitten 9.2 och

9.4) har riksdagen beslutat om ändringar i lönegarantisystemet som gäller från

och med den 1 juli 1994 (prop. 1993/94:208, bet. 1993/94:LU34, rskr.

1993/94:394, SFS 1994:639). Sålunda har löneförmånsrätten och därmed om-

fattningen av lönegarantin inskränkts i olika hänseenden. På några punkter har

emellertid riksdagen, genom godkännande av Lagutskottets betänkande, uttalat att

reformen av lönegarantireglerna bör övervägas på nytt i samband med beredningen

av förslaget om ett företagsrekonstruktionsförfarande (bet. 1993/94:LU34 s. 11,

13, 15, 16 och 17).

 I sitt betänkande hänvisar lagutskottet till ett yttrande av arbets-

marknadsutskottet (bilaga 2 till bet. 1993/94:LU34) och anför dels att

ändringarna i lönegarantisystemet förändrar förutsättningarna för

företagsrekonstruktion enligt Insolvensutredningens förslag, dels att

lönegarantifrågor bör övervägas i sammanhang med olika spörsmål om

företagsrekonstruktion. Utskottet understryker att lönegarantins koppling till

förmånsrätten bör behållas (bet. s. 11).

 Regeringen har den 23 mars 1995 till riksdagen överlämnat en proposition där

det föreslås att en av de regler som infördes den 1 juli 1994, 9 a §

lönegarantilagen (1992:497) ändras. Förslaget innebär att det blir möjligt att i

vissa hänseenden ta hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet när det

skall avgöras om ersättning skall betalas ut enligt lönegarantilagen. Riksdagen

har antagit regeringens förslag och ändringen trädde i kraft den 1 juli 1995

(prop. 1994/95:180, bet. 1994/95:LU30, rskr.1994/95:380, SFS 1995:675).

Tidsmässig begränsning av löneförmånsrätten och lönegarantin

Enligt den nya bestämmelsen omfattar förmånsrätten från och med den 1 juli 1994

endast lönefordringar som har förfallit till betalning under de sista sex

månaderna av arbetstagarens anställningstid hos konkursgäldenären och inte

tidigare än tre månader före konkursansökningen.

 Som skäl för de beslutade ändringarna anfördes främst (prop. 1993/94:208 s.

14 f., jfr bet. 1993/94:LU34 s. 7), att utgifterna för lönegarantifonden måste

nedbringas och att en begränsning i lönegarantin försvårar s.k. handel med

lönegaranti. Härmed avses att lönegarantin utnyttjas vid försäljning av

konkursboet på så sätt att de anställda under sin uppsägningstid utför arbete

för förvärvaren av konkursboet för lägre lön än normalt så länge de är

berättigade till lönegaranti.

 Som Lagutskottet anför bör lönegarantifrågorna ses i samband med nya

bestämmelser om företagsrekonstruktion. Som utskottet också påpekar ändras

förutsättningarna för företagsrekonstruktion på grund av de genomförda

ändringarna i lönegarantisystemet. Det sker främst därigenom att ett försämrat

skydd för de anställda i konkurs kan medföra att de anställda lämnar företaget

tidigare än som annars skulle ha skett (jfr avsnitt 8.4). Det kan försvåra en

rekonstruktion.

 I övrigt synes utskottet i sin bedömning ha utgått från Insolvensutredningens

förslag om att s.k. produktiva löner skall ha förmånsrätt framför före-

tagshypotek. En sådan reform skulle förstärka ekonomin i lönegarantisystemet och

försvåra handel med lönegaranti. Det skulle kunna minska behovet av ytterligare

åtgärder med den inriktningen. Regeringen har emellertid (avsnitt 8.2) kommit

fram till att det angivna förslaget till ändring i förmånsrättsordningen för

närvarande inte bör genomföras. Det betyder att de skäl som anfördes i prop.

1993/94:208 för en begränsning i lönegarantisystemet i allt väsentligt kvarstår

även sedan en lag om företagsrekonstruktion införts.

 I utskottets betänkande understryks (s. 11) vikten av att konkursförvaltarens

respektive tillsynsmyndighetens roller när det gäller frågor om användning av

lönegarantin belyses. Det kommer att ske i samband med en pågående genomgång i

Justitiedepartementet av vissa konkursrättsliga frågor.

 Lagutskottet pekar (s. 13) på ett särskilt problem som hänger samman med att

löneförmånsrätten inte omfattar lönefordringar som förfallit till betalning

tidigare än tre månader innan konkursansökningen gjordes. Ibland kan praktiska

svårigheter medföra att det dröjer förhållandevis lång tid innan en

konkursansökan kan göras. Det kan bero exempelvis på att det är svårt att delge

arbetsgivaren en uppmaning att betala förfallna lönefordringar eller på att

handläggningen av en ansökan om betalningsföreläggande eller ett

utmätningsförfarande drar ut på tiden. Det kan i sin tur leda till att

arbetstagarna inte får betalt för sin fordran på lön genom lönegarantin.

Utskottet förutsätter att denna konsekvens blir belyst i ärendet om

företagsrekonstruktion (bet. 1993/94:LU34 s. 13).

 Som anförs i prop. 1993/94:208 Förändringar i lönegarantisystemet visar

undersökningar att ca 90 procent av lönefordringarna i konkurser förfallit under

de senaste tre månaderna före konkursansökningen. Den gjorda inskränkningen

drabbar alltså förhållandevis få fordringar. Den nya tidsgränsen kan vidare

antas medföra att domstolar och myndigheter skyndar på de ifrågavarande

förfarandena på ett sådant sätt att tremånadersgränsen inte överskrids annat än

undantagsvis. Som vi redan har anfört (avsnitt 8.7.2) bör regeln om

tremånadersgränsen ändras för sådana fall då en företagsrekonstruktion har

misslyckats viss tid före konkursen. Bortsett från detta är det inte otänkbart

att den angivna tremånadersfristen är för kort. Det måste dock övervägas

ytterligare tillsammans med andra frågor rörande löneförmånsrätt och

lönegaranti.

 Redan nu bör dock en justering göras när det gäller tidsgränserna för

löneförmånsrätten. Efter 1994 års ändringar gäller att om en lönefordring har

varit föremål för en tvist omfattas den under vissa förutsättningar av

förmånsrätt om konkursansökan görs inom tre månader från det att tvisten

slutligt har avgjorts. Regeln har utsatts för kritik från arbetstagarhåll varvid

det har framhållits att tre månade ribland kan vara en för kort tid för att

atbetstagaren skall kunna ge in en konkursansökan. Denna tidsfrist bör nu

återställas till sex månader i enlighet med vad som gällde för dessa fordringar

före den 1 juli 1994.

Semesterlön och semesterersättning

Enligt tidigare gällande regler omfattade löneförmånsrätten när det gäller

semesterlön och semesterersättning som tjänats in före konkursansökningen vad

som står inne för det löpande och de två föregående intjänandeåren samt

ersättning för all semester som den anställde sparat enligt de särskilda

reglerna härom. De nyligen genomförda ändringarna avseende förmånsrätten innebär

på denna punkt att förmånsrätten begränsas till vad som står inne av semesterlön

och semesterersättning för det löpande och närmast föregående intjänandeåret.

Därmed begränsas förmånsrätten även för sparad semester.

 I sitt betänkande uttrycker lagutskottet tveksamhet till förslaget såvitt

avser begränsningen av förmånsrätten när det gäller ersättning för sparad

semester (bet. s. 15). Med hänsyn till kravet på besparingar i lönegaranti-

systemet borde visserligen, enligt utskottet, förmånsrätten tills vidare

begränsas även för sådana fordringar. Utskottet utgår emellertid från att också

denna fråga övervägs på nytt vid en samlad översyn av rekonstruktions- och

förmånsrättsfrågorna.

 Tveksamheten i fråga om sparad semester hänför sig till den omständigheten att

arbetstagare kan anse sig böra avstå från möjligheten att spara semester på

grund av risken att kravet vid en konkurs inte kommer att omfattas av

förmånsrätt och lönegaranti. Regeringen har förståelse för att detta kan

uppfattas som en oönskad effekt av lagändringen. Regeringen avser därför att

överväga även denna fråga i samband med att andra frågor rörande lönegarantin

övervägs.

Delägares förmånsrätt

Före den 1 juli 1994 gällde att en arbetstagare som själv eller tillsammans med

någon närstående ägde en väsentlig andel i företaget, och som hade ett

väsentligt inflytande över dess verksamhet, inte fick förmånsrätt för sin

fordran på lön eller pension. Detsamma gällde om arbetstagaren visserligen inte

ägde någon andel men hans närståendes andel var väsentlig. Den ändring som

genomförts i denna del innebär att en arbetstagare som själv eller tillsammans

med närstående har ägt minst en femtedel av ett företag senare än sex månader

före konkursansökningen inte skall ha förmånsrätt för sina löne- och pensions-

fordringar. Detsamma skall gälla när andelen har ägts av en närstående till

arbetstagaren. Förmånsrätten faller bort även om arbetstagaren inte haft något

väsentligt inflytande över företagets verksamhet.

 Lagutskottet anför, med hänvisning till Arbetsmarknadsutskottets yttrande, att

det kan finnas anledning att närmare överväga avgränsningen av den minsta

ägarandel som utesluter förmånsrätt samt de närståendes ställning (bet.

1993/94:LU34 s. 16 och 37). Utskottet utgår från att även de frågorna övervägs

på nytt i ärendet om företagsrekonstruktion.

 I sitt yttrande uttalar Arbetsmarknadsutskottet tveksamhet mot att redan ett

så begränsat delägande som en femtedel av företaget skulle utesluta förmånsrätt

och lönegaranti. Tveksamheten gäller, enligt utskottet, särskilt som frågan om

inflytandet över verksamheten inte längre skall ha någon betydelse. Enligt

utskottet kan man särskilt ifrågasätta regeln när det gäller anställda anhöriga

som inte själva äger någon del i företaget. För sådana fall kan regeln enligt

utskottets mening få väl långtgående konsekvenser. Utskottet noterar också att

det inte finns något motsvarande undantag i socialavgiftslagen beträffande

arbetsgivares skyldighet att erlägga lönegarantiavgift.

 Skälen för det förslag som ledde fram till den ifrågavarande lagändringen

framgår av prop. 1993/94:208 s. 39 f. Ett viktigt skäl var den osäkerhet i

tillämpningen som funnits med den tidigare regeln, som byggde på det

opreciserade rekvisitet ägde väsentlig andel i företaget . Ett annat skäl var

att det innehåll som bestämmelsen kommit att få i rättspraxis innebar en

relativt generös förmånsrätt för den kategori av arbetstagare som både äger och

leder företag. Enligt propositionen får redan den som äger 20 procent av ett

företag anses ha ett sådant intresse i och inflytande över verksamheten att han

inte bör ha förmånsrätt eller åtnjuta lönegaranti för sin löne- eller

pensionsfordran mot företaget. Vidare pekades på behovet av att begränsa

kostnaderna för lönegarantin.

 I propositionen berördes problemet att regeln kunde komma att drabba hårt

t.ex. en familjemedlem med endast en underordnad befattning i företaget. Enligt

propositionen skiljer sig emellertid situationen för den som själv eller

tillsammans med en närstående äger en femtedel av företaget på ett avgörande

sätt från situationen för den som endast är anställd. Enligt propositionen torde

det också ligga i sakens natur att anställningsförhållandena för en arbetstagare

som arbetar i ett företag som delvis ägs av honom själv eller nära släktingar

till honom sällan är helt jämförbara med vad som gäller för andra anställda.

 Med hänsyn till vad som uttalats under riksdagsbehandlingen finns det

emellertid skäl att på nytt överväga även denna regel. Det bör ske i samband med

att andra frågor angående löneförmånsrätten utreds.Sedan lagändringen trädde i

kraft har det kommit att ifrågasättas om de nya bestämmelserna strider mot

EG-direktivet om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om skydd för

arbetstagarna vid arbetsgivarens insolvens (80/987/EEG). Frågan är föremål för

prövning i ett antal mål där talan har väckts mot staten. Bakgrunden till den

uppkomna situationen är följande. Direktivets artikel 1 (2) medger att

medlemsstaterna utesluter från direktivets tillämpningsområde fordringar från

vissa kategorier av arbetstagare på grund av den speciella arten av

arbetstagarens anställningsavtal eller anställningsförhållanden. Enligt samma

artikel skall de kategorier av arbetstagare som undantas framgå av en bilaga

till direktivet. I bilaga I till anslutningsakten avseende Sveriges medlemsskap

i Europeiska unionen har tagits in en anpassning till de svenska reglerna om

delägares och andra närståendes förmånsrätt för sina lönefordringar i

arbetsgivarens konkurs (SFS 1994:1501 s. 2238-2239). Anpassningen avser den

lydelse reglerna hade vid tiden för undertecknandet av anslutningsakten, som

skedde den 24 juni 1994. Regeringen har initierat att kontakt tas med Europeiska

gemenskapens kommission för att ändra anpassningen så att den bättre stämmer

överens med den regel om delägares förmånsrätt som trädde i kraft den 1 juli

1994.

Karensregel för att förhindra missbruk av lönegarantin

För att stävja missbruk av lönegarantin infördes den 1 juli 1994 en karensregel

i lönegarantilagen. Den innebär att en arbetstagare kan få lönefordringar som

uppstår i en viss verksamhet ersatta genom lönegarantin i princip endast en gång

under en tidsperiod på två år. Ett undantag gäller för det fall att

anställningen i vilken de senaste lönefordringarna uppkommit har anvisats av en

offentlig arbetsförmedling. I sådana fall gäller garantin som vanligt. Genom en

lagändring som trädde i kraft den 1 juli 1995 har bestämmelsen mjukats upp genom

att ytterligare ett undantag införts (prop. 1994/95:180, bet. 1994/95:LU30,

rskr. 1994/95:380, SFS 1995:975).

 Vid behandlingen av det ursprungliga förslaget (prop. 1993/94:208) godtog

riksdagen regeringens förslag men hade vissa invändningar och förutsatte att

regeln i vissa hänseenden skulle övervägas på nytt i ärendet om företagsrekon-

struktion (bet. 1993/94:LU34 s. 16 f.). Som framgår har regeln redan setts över

och ändrats. Även i det ärendet underströk dock riksdagens lagutskott behovet av

att missbruksreglerna i lönegarantilagen övervägs ytterligare, bl.a. med hänsyn

till EG-direktivet 80/987 om skydd för arbetstagarna vid arbetsgivarens

insolvens. Utskottet förutsatte att så sker i samband med den utredning om

arbetstagarnas löneskydd vid arbetsgivarens konkurs som regeringen aviserade i

propositionen (se bet. 1994/95:LU30 s. 4 f. och prop. 1994/95:180 s. 4).

 Orsakerna till att karensregeln infördes framgår av prop. 1993/94:208 s. 45 f.

Lönegarantisystemet har under senare år kritiserats framför allt från den

utgångspunkten att garantin påverkar konkurrensen negativt. Som exempel på detta

har anförts att det förekommer att en verksamhet inom en tidsperiod av några få

år går i konkurs ett flertal gånger och efter varje konkurs rekonstrueras på

nytt med i huvudsak samma rörelseinriktning. Kritiken har gått ut på att

rekonstruktionerna har skett med hjälp av lönegarantin. Man har menat att

förfaranden av detta slag snedvrider konkurrensen genom att de ifrågavarande

företagen genom lönegarantin tillgodogör sig en återkommande subvention av sina

lönekostnader. Det har också sagts att sådana upprepade rekonstruktioner av på

sikt inte livskraftiga företag bidrar till en överetablering inom branschen,

eventuellt med konkurser för andra företag inom samma verksamhetsområde som

följd.

 Såväl i riksdagen som i andra sammanhang har flera gånger efterlysts åtgärder

för att förfaranden av här berört slag skall stävjas (se bl.a. bet. 1991/92:LU37

s. 20). Det står också utom tvivel att de beskrivna förfarandena medför att

konkurrensen snedvrids. Om en rörelse inom några få år går i konkurs flera

gånger och rekonstrueras varje gång med i huvudsak samma personal, som får sina

lönefordringar ersatta genom lönegarantin, måste det påverka

konkurrenssituationen för andra företag i branschen negativt.

 Som konstaterats i prop. 1993/94:208 s. 45 kan det angivna sättet att använda

lönegarantin inte förhindras utan att de arbetstagare som arbetar i de

ifrågavarande verksamheterna berörs. Lönegarantin är primärt en ersättning till

arbetstagare. Eftersträvar man att denna ersättning inte skall kunna komma till

användning i vissa fall, måste därför arbetstagarnas rätt till garantiersättning

i de fallen inskränkas.

 I sammanhanget bör nämnas att både Norge och Finland har karensregler i

lönegarantisystemet. Där är karenstiden tre år. Den svenska regeln är i detta

avseende mindre sträng genom den kortare karenstiden.

 Det förtjänar också påpekas att löntagarna har förmånsrätt för sina

lönefordringar även i de fall då karensregeln hindrar utbetalning från

lönegarantin.

 Enligt Lagutskottet synes det oklart hur karensregeln slår i det fallet att

företagsrekonstruktionen är seriös. Självfallet är karensregelns syfte inte att

hindra seriösa rekonstruktioner av företag (se prop. 1993/94:208 s. 47). Som

framgår av det följande har regeln numera också fått en lydelse som innebär att

en misslyckad rekonstruktion inte behöver drabba arbetstagaren.

 Lagutskottet lyfter också fram frågan hur karensregeln förhåller sig till

anställningsskyddslagens regler om företrädesrätt till återanställning. Enligt

Lagutskottets mening kan det även finnas skäl att, i linje med vad

Arbetsmarknadsutskottet har anfört i sitt yttrande, på nytt överväga

utformningen av undantaget från karensregeln i de fall arbetstagaren har

anvisats anställningen av en offentlig arbetsförmedling.

 Enligt 25 § lagen om anställningsskydd (1982:80) har en arbetstagare som har

sagts upp från sin anställning på grund av arbetsbrist under vissa

förutsättningar företrädesrätt till återanställning i den verksamhet där han

tidigare varit sysselsatt. Företrädesrätten gäller under tiden från uppsägningen

till ett år efter det att anställningen upphörde. Om företaget eller den del av

företaget där verksamhet bedrivs under denna tid har övergått till en ny

arbetsgivare, gäller företrädesrätten mot den nya arbetsgivaren.

 Dessa regler har ansetts innebära bl.a. att en arbetstagare som har varit

anställd vid ett konkursdrabbat företag har företrädesrätt till en ny

anställning hos en arbetsgivare som efter konkursen övertar företagets rörelse

(AD 1976 nr 18). Är övriga villkor uppfyllda, har en arbetstagare som sägs upp

från sin anställning efter en konkurs sålunda regelmässigt företrädesrätt till

återanställning, om verksamheten rekonstrueras efter konkurs.

 För att karensregeln skall kunna få någon effekt måste den omfatta även

situationer där arbetstagaren innehar sin anställning till följd av reglerna om

företrädesrätt. Det ligger knappast någon motsättning i detta. Reglerna om

företrädesrätt i LAS och reglerna om lönegaranti har olika syften, även om båda

har tillkommit i avsikt att öka tryggheten för arbetstagarna. Lönegarantins

syfte är att garantera arbetstagarnas lönefordringar vid konkurs, medan

LAS-reglerna syftar till rättvisa och trygghet vid återanställning. Den trygghet

som LAS ger bör däremot inte åtföljas av en ovillkorlig statlig garanti avseende

betalning av lönefordringar även i de fall verksamheten inte bär sig.

 I Arbetsmarknadsutskottets yttrande (bet. 1993/94:LU34 bilaga 2 s. 37),

vartill Lagutskottet hänvisar, ifrågasätts om kravet på att anställningen skall

vara anvisad av den offentliga arbetsförmedlingen kan undvaras i de fall då

arbetstagaren har företrädesrätt till återanställning. Arbetsmarknadsutskottet

menar att föreskriften kan innebära en onödig byråkrati i dessa fall. Som

framgår av vad som har anförts tidigare skulle emellertid karensregeln bli i det

närmaste verkningslös om den sätts ur spel i alla fall då arbetstagaren har

företrädesrätt till anställning. Omgången att låta återanställningar till följd

av företrädesrätt gå vägen via en anvisning av arbetsförmedlingen bör ställas

mot de skador på konkurrensen som den tidigare ordningen innebar. Enligt

regeringens mening bör då denna omgång kunna godtas och normalt utgöra ett krav

för ersättning över lönegarantin.

 Som Lagutskottet framhöll i sitt betänkande 1994/95:LU34 medgav karensregelns

ursprungliga lydelse inte att man beaktade omständigheterna i det enskilda

fallet. Det bör i detta sammanhang omnämnas att karensregeln i dess lydelse före

den 1 juli 1995 har varit föremål för EFTA-domstolens prövning (mål E1/95).

Domstolen fann att artikel 10 a i direktivet 80/987 om löneskydd vid

arbetsgivares insolvens hindrade en regel som innebar att en arbetstagare inte

har rätt till garantiersättning om han inom två år före konkursbeslutet har

beviljats ersättning genom garantin för en fordran som har uppstått i huvud-

sakligen samma verksamhet. En möjlighet till flexibel tillämpning har införts

genom den nyligen genomförda uppmjukningen av bestämmelsen. Ändringen innebär

att det vid regelns tillämpning blir möjligt att ta större hänsyn till

omständigheterna i det enskilda fallet. Undantag från regelns tillämpning medges

sålunda, förutom för fall då anställningen har anvisats av den offentliga

arbetsförmedlingen, även för fall där det finns särskilda skäl för det. Enligt

propositionen kan sådana skäl anses föreligga bl.a. när det rent faktiskt har

varit svårt för arbetstagaren att vid tiden för rekonstruktionen eller därefter

finna annan sysselsättning och likaså när det framstår som orimligt att

arbetstagaren skall drabbas av den misslyckade rekonstruktionen. Särskilda skäl

kan även anses föreligga med hänsyn till garantins ekonomiska betydelse för

arbetstagaren. I sin nya lydelse synes regeln fylla sitt ändamål samtidigt som

lönegarantireglernas syfte att skydda arbetstagaren vid arbetsgivarens konkurs

tillgodoses i rimlig utsträckning även i de ifrågavarande situationerna.

8.7.4 Andra ifrågasatta ändringar i förmånsrättsordningen

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Några andra ändringar bör inte nu göras i|

| förmånsrättsordningen. Det betyder bl.a. att det inte bör införas|

| någon ny förmånsrätt för fordringar avseende royalty, inte heller|

| för fordringar avseende avgifter till företagshälsovård. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens (se betänkandet s. 404).

 Remissinstanserna: Ingen uttalar sig om royaltyfordringar eller fordringar för

företagshälsovård. Flera remissinstanser har egna förslag om andra ändringar i

förmånsrättsordningen.

 Skälen för regeringens bedömning: Utredningen har enligt sina direktiv haft

att överväga vissa frågor om inrättande av nya förmånsrätter. Det gäller

fordringar avseende royalty och fordringar avseende avgifter till

företagshälsovård. Vidare har myndigheter och organisationer fört fram ett antal

förslag rörande förmånsrättsordningen. Det har skett i samband med

remissbehandlingen av betänkandet men också i särskilda skrivelser till

Justitiedepartementet.

Fordringar avseende royalty

I olika sammanhang har gjorts gällande att författares och andra jämställda

rättsinnehavares anspråk på royalty borde ha samma ställning i konkurs som

lönefordringar. Riksdagen behandlade frågan under riksmötet 1980/81 med

anledning av en motion (1980/81:893) om förmånsrätt för royaltyfordringar. I

motionen anfördes att författarna, vars situation enligt motionärerna närmast

var att jämföra med de anställdas, stod utan ekonomiskt skydd i ett förlags

konkurs.

 Lagutskottet inhämtade yttranden över motionen. I sitt betänkande (LU

1981/82:3) anförde utskottet att en författares ställning gentemot förlaget

skiljer sig från vad som normalt gäller mellan borgenärer och gäldenärer i

näringsverksamhet. Författaren kunde, enligt utskottet, snarast jämställas med

en förlagsanställd. Det fanns därför skäl att ge förmånsrätt för upplupen

royalty. Därvid erinrade utskottet om att det även finns andra grupper på det

upphovsrättsliga området som får ersättning för sina prestationer på motsvarande

sätt som författarna, t.ex. fotografer och illustratörer. Även för dessa grupper

ansåg utskottet att förmånsrätt för upplupen royalty kunde vara motiverad. Dock

menade utskottet att en ändring av förmånsrättsordningen inte borde göras utan

en närmare utredning och förordade att en sådan kom till stånd. Detta blev även

riksdagens ståndpunkt (rskr. 1981/82:6).

 Utredningen anför att de ändamål som ligger bakom förslaget om en ny lag om

företagsrekonstruktion, särskilt strävandena att stärka de oprioriterade

borgenärernas ställning, inte låter sig väl förena med en utökning av antalet

allmänna förmånsrätter. Utredningen framhåller vidare att reformarbetet på

området i utlandet under senare tid präglats av en restriktiv inställning till

förekomsten av allmänna förmånsrätter. Mot bl.a. den bakgrunden finner ut-

redningen inte skäl att föreslå inrättande av en ny förmånsrätt för dessa

borgenärer.

 Regeringen delar utredningens uppfattning att det finns skäl att vara

restriktiv när det gäller att inrätta nya allmänna förmånsrätter. Mot den

bakgrunden bör det inte nu införas någon förmånsrätt för royaltyfordringar.

Fordringar avseende avgifter till företagshälsovård

Efter ett riksdagsbeslut (rskr. 1988/89:130) överlämnades till Insolvensut-

redningen att överväga frågan om förmånsrätt för fordringar avseende avgifter

till företagshälsovården. Till grund för riksdagens beslut låg en motion om

sådan förmånsrätt (1988/89:L301) samt Lagutskottets betänkande 1988/89:LU20.

 Motionärerna framhöll att företag som drivs vidare under konkurs har rätt att

anlita företagshälsovårdens tjänster, varvid emellertid företagshälsovårdens

ersättningskrav ofta utgör en osäker fordran som oprioriterad i konkursen.

Därför kunde, enligt motionärerna, företagshälsovården vara mindre benägen till

insatser i konkursföretag, något som enligt motionärerna är särskilt olyckligt

med hänsyn till att de anställda i konkursföretag ofta är psykiskt pressade.

 Utskottet konstaterade att det av motionärerna aktualiserade problemet kunde

uppkomma när det företag som drabbats av konkurs anlitat någon utomstående för

att ombesörja företagshälsovården. I sådana fall saknar fordringarna för den

meddelade vården förmånsrätt på samma sätt som andra krav mot företaget för

levererade varor och tjänster. Utskottet underströk att den som ombesörjer

företagshälsovården har möjlighet att skydda sina anspråk på ersättning för vård

som tillhandahålls efter konkursen genom att träffa ett nytt avtal med

konkursboet. Anspråk på ersättning för vård därefter blir då massafordran och

skall betalas före konkursfordringarna. Frågan var emellertid, enligt utskottet,

av sådan beskaffenhet att den förtjänade att övervägas ytterligare.

 Enligt regeringens mening finns det inte tillräcklig anledning att i konkurs

särbehandla den som tillhandahåller företagshälsovård. Denne löper samma risker

i konkurs och har samma möjligheter att skydda sig efter att ett kundföretag

gått i konkurs som andra leverantörer. Regeringen delar därför utredningens

uppfattning att det inte finns skäl att införa en allmän förmånsrätt för

fordringar avseende avgifter till företagshälsovården.

Övrigt

Flera remissinstanser har egna förslag om ändringar i förmånsrättsordningen.

Sålunda föreslår Företagarnas Riksorganisation en ordning enligt vilken

leverantörer bl.a. skulle få förmånsrätt för sina fordringar motsvarande en viss

del av företagshypotekets värde. Fastighetsägarförbundet föreslår en förstärkt

förmånsrätt för hyresfordringar. Juridiska fakultetsstyrelsen vid Uppsala

universitet anser att det bör övervägas att göra fordringar avseende löner och

hyra under konkurs till massafordringar. Förslag framförs också om ett

avskaffande av hyresförmånsrätten och om en ny allmän förmånsrätt för

 produktiva leveranser , varmed enligt förslaget avses leveranser viss kortare

tid före ett konkursutbrott.

 Regeringen anser att det inte nu bör genomföras några ytterligare förändringar

i förmånsrättslagen. Som redan har nämnts bör i stället förmånsrättsfrågorna bli

föremål för utredning.

9 Frågor med anknytning till förmånsrättsordningen

9.1 Bör kassa och banktillgodohavanden omfattas av företagshypotek?

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Kassamedel, banktillgodohavanden och |

| liknande tillgångar skall inte heller i fortsättningen omfattas |

| av företagshypotek. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens bedömning överenstämmer med regeringens (bet. s. 398 f.).

 Remissinstanserna: Det görs få invändningar mot utredningens bedömning.

Statens jordbruksverk och Stockholms handelskammare anser dock att kassamedel

och banktillgodohavanden bör omfattas av företagshypotek. Juridiska

fakultetsstyrelsen vid Uppsala universitet har samma uppfattning men anser att

säkerheten samtidigt bör begränsas till en viss andel av hypoteksunderlaget.

 Skälen för regeringens förslag: Företagshypotek är till skillnad från panträtt

inte knutet till viss bestämd egendom utan omfattar ett egendomskollektiv,

 näringsidkarens lösa egendom i den mån egendomen hör till den intecknade

verksamheten (2 kap. 1 § första stycket lagen [1984:649] om företagshypotek).

En del av den lösa egendomen undantas dock. Sålunda görs undantag för bl.a.

 kassa- och banktillgodohavanden, aktier, andra bevis om delaktighet i bolag,

obligationer, förlagsbevis och liknande skuldebrev avsedda för allmän omsättning

samt andelar i aktiefonder (2 kap. 1 § andra stycket 1 lagen om före-

tagshypotek). Vad som utmärker dessa tillgångar kan sägas vara att de utgörs av

reda pengar eller lätt kan förvandlas till pengar eller också lätt kan belånas

genom pantsättning.

 Undantaget för kassa- och bankmedel m.m. utgör på sätt och vis en svaghet

eftersom det innebär att företagshypoteket som säkerhetsform är behäftat med en

viss oklarhet vad gäller värdet. I vissa typer av företag utgör rörliga

tillgångar av detta slag en väsentlig del av de samlade tillgångarna. Underlaget

för företagshypotek är då litet. Vidare medför undantaget en osäkerhet för

kreditgivare genom att värdet av säkerheten kan växla markant från den ena dagen

till den andra. Underlaget för säkerheten kan också förändras genom medvetet

agerande från näringsidkarens sida, varigenom de olika borgenärskategoriernas

ställning kan påverkas väsentligt. Näringsidkaren kan sålunda utöva inflytande

på underlagets storlek exempelvis genom att låta bli att kräva kontant betalt

för leveranser strax före en konkurs. Fordringarna ingår i hypoteksunderlaget

medan influtna betalningsmedel inte ingår. Från kommersiell synpunkt framstår

tillgångarna som likvärdiga.

 Det angivna undantaget medför också en del praktiska problem som visar sig

främst vid betalningsinställelse och som har att göra med att

inteckningsborgenärerna är obenägna att godta att tillgångar som omfattas av

företagshypotek omvandlas till likvida medel i vilka säkerhet inte gäller.

 Det har i olika sammanhang förespråkats att företagshypoteket skall vidgas

till att omfatta även kassa- och bankmedel m.m. Härigenom skulle manipula-

tionsmöjligheterna försvinna och företagshypoteket skulle stärkas som säkerhets-

form med åtföljande förbättringar i företagens möjligheter att skaffa kredit.

Vidare skulle många praktiska problem försvinna eller i vart fall bli mindre.

 En sådan ändring skulle emellertid ytterligare försämra de oprioriterade

borgenärernas ställning i konkurs och öka konkursförlusterna för små och

medelstora företag. Redan detta medför att ändringen inte bör genomföras om inte

starka skäl talar för det.

 Vidare skulle med en sådan lagändring så gott som allt som kan återvinnas till

ett konkursbo tillfalla borgenärer med säkerhet i företagshypotek. Det skulle

försämra intresset av återvinning hos andra borgenärer. En sådan utveckling vore

olycklig med hänsyn till den betydelse som återvinningsreglerna har för att

hålla tillbaka en utveckling mot konkurs i företag med ekonomiska problem och

inte minst för att förhindra illojala transaktioner i sådana företag.

 De nu angivna negativa effekterna skulle visserligen inte uppkomma om

säkerheten begränsades - som bl.a. Uppsala universitet föreslagit - till en viss

kvotdel av hypoteksunderlagets värde. Som sagts i avsnitt 8.2 kan det emellertid

inte komma i fråga att nu genomföra en sådan reform.

 De praktiska problem som undantaget för kassa- och bankmedel medfört i samband

med betalningsinställelse har i stor utsträckning undanröjts genom den praxis

som utvecklat sig under senare år och som innebär att medel som inflyter under

fortsatt drift av gäldenärens rörelse sätts in på ett särskilt

administrationskonto, vars behållning är undandragen gäldenärens rådighet och

som därför är säkrad för företagshypotekshavarna (se rättsfallen NJA 1987 s. 105

och NJA 1989 s. 705 I; jfr NJA 1991 s. 550).

 Vissa av de tillgångar som är undantagna från underlaget för företagshypotek

är inte för den skull uteslutna som underlag för kreditsäkerhet. Sålunda kan

t.ex. aktier och obligationer utnyttjas som säkerhet vid kreditgivning genom

pantsättning.

 Som tidigare anförts (avsnitt 8.2) lägger regeringen inte fram något förslag

om att vissa löner skall gå före företagshypotek i förmånsrättshänseende. De

goda förutsättningar som företagshypoteket i dag ger för företagens kreditför-

sörjning - även med beaktande av de brister som följer med undantaget för kassa-

och bankmedel m.m. - kommer alltså att bevaras. Någon särskild anledning att nu

förstärka företagshypoteket som säkerhet finns därför inte.

 Liksom utredningen anser regeringen att övervägande skäl talar för att behålla

undantaget för kassamedel, banktillgodohavanden och dylika tillgångar.

Remissbehandlingen ger stöd för uppfattningen. Undantaget i 2 kap. 1 § andra

stycket 1 lagen om företagshypotek bör därför inte upphävas. För den skull bör

dock inte frågan anses avgjord en gång för alla. Om den utredning som regeringen

avser att tillsätta (se bl.a. avsnitt 8.2) skulle finna att en reform skulle

innebära klara fördelar bör ändringen kunna övervägas på nytt.

9.2 Bör företagshypotek omfatta den intecknade egendomen sådan den var när

företagsrekonstruktion inleddes?

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Det bör inte genomföras någon lagändring med|

| innebörd att underlaget för företagshypotek fixeras per den |

| tidpunkt då beslut fattas om företagsrekonstruktion. Inte heller|

| i övrigt bör det föreskrivas i lag vad som skall gälla beträffande|

| egendom som under en företagsrekonstruktion har trätt i stället |

| för företagsintecknad egendom. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Borgenärer med säkerhet i företagshypotek skall ha rätt

att vid konkurs som föregåtts av företagsrekonstruktion få betalt ur egendom som

trätt i stället för egendom som omfattades av företagshypoteket vid tidpunkten

för beslutet om företagsrekonstruktion (se bet. s. 400 f.).

 Remissinstanserna: Endast få remissinstanser yttrar sig. Flera önskar ett

klarläggande av rättsläget men uttalar sig inte i frågan om underlaget för

företagshypotek bör fixeras vid tidpunkten för beslut om företagsrekonstruktion.

 Skälen för regeringens bedömning: Avgörande enligt gällande rätt för vilken

egendom som utgör underlag för panter och företagshypotek i konkurs är vad som

ingår i säkerhetsunderlaget vid tidpunkten för konkursbeslutet. Det gäller även

om konkursen har föregåtts av en betalningsinställelse och ett ackordsför-

farande.

 En komplikation i ackordsförfaranden är att det under den fortsatta driften av

företaget kan ske sådana förändringar i sammansättningen av tillgångarna att

borgenärernas ställning väsentligt förändras. Det kan ske exempelvis genom att

egendom som är föremål för företagshypotek när ackordsförfarandet inleds ersätts

med egendom som inte ingår i hypoteksunderlaget. En praktisk sådan situation är

att betalning inflyter för en utestående fordran. I en eventuellt följande

konkurs har då, om inga särskilda åtgärder vidtas, ställningen för de borgenärer

som har allmän förmånsrätt eller är oprioriterade förbättrats på bekostnad av

företagshypotekshavarna.

 Förståeligt nog vill de olika borgenärskategorierna värna om sin egen

ställning inför en utveckling som kan leda till konkurs. Borgenärer med säkerhet

i företagshypotek vill naturligtvis inte gärna att gode mannen i ett ackordsför-

farande disponerar över tillgångarna på ett sådant sätt att hypoteksunderlaget

minskar i värde. Inför en sådan risk kan dessa borgenärer välja att i stället

ansöka om gäldenärens försättande i konkurs. Detta hämmar möjligheterna att

rekonstruera företag i samband med ackord.

 Under senare år har man delvis kommit till rätta med dessa olägenheter.

Ackordscentralerna har sålunda genom olika åtgärder sökt förebygga att

företagsinteckningshavarnas ställning försvagas efter en betalningsinställelse.

Regelmässigt tillämpas numera en ordning som innebär att avtal träffas med

gäldenären och berörda borgenärer om att medel som inflyter under fortsatt drift

av rörelsen sätts in på ett av ackordscentralen disponerat administrationskonto,

vars behållning är undandragen gäldenärens rådighet. Avsikten är att den

förmånsrätt som följer med företagshypotek skall gälla i de medel som innestår

på sådana konton. I rättspraxis har detta arrangemang godtagits under

förutsättning bl.a. att medlen inte kunnat användas hur som helst av ackordscen-

tralen för den löpande driften (se NJA 1987 s. 105 och NJA 1989 s. 705 I; jfr

NJA 1991 s. 550).

 Vissa problem kvarstår dock. Arrangemanget med administrationskonton innebär

att gode mannen i ett ackordsförfarande har begränsade möjligheter att använda

de medel som sätts in på sådana konton. Det medför likviditetspåfrestningar och

försvårar driften av företaget. Från rekonstruktionssynpunkt är detta en märkbar

nackdel.

 Vidare råder det en viss osäkerhet om rättsläget. Det är bl.a. inte klart i

vilken utsträckning medel på administrationskonton får användas i driften utan

att den avsedda säkerheten går förlorad. Utgångspunkten är att medlen betraktas

som pantsatta och att gäldenärsföretaget och dess företrädare därför i princip

skall vara undandragna rådighet över medlen för att säkerheten skall bevaras.

Högsta domstolen har dock slagit fast att säkerheten kan bestå om befogenheten

har varit begränsad , även om begränsningen inte fått någon beloppsmässigt

preciserad innebörd utan till sitt innehåll varit beroende av de avvägningar

som gjordes utifrån den vid varje tillfälle föreliggande ekonomiska situationen

(NJA 1989 s. 705 I). Vad detta innebär i ett enskilt fall är naturligtvis inte

helt lätt att veta.

 Ett problem är också att systemet kan påtagligt gynna borgenärer med före-

tagshypotek på andra borgenärers bekostnad. De åtgärder som har vidtagits syftar

främst till att företagshypoteksunderlaget inte skall minska under ett rekon-

struktionsförfarande. I princip är det förstås lika angeläget att detta underlag

inte ökar till nackdel för andra borgenärer. Används kassa- och bankmedel till

inköp av råvaror eller inventarier som finns kvar vid ett konkursbeslut, har

värdet i fråga överförts från borgenärer med allmän förmånsrätt eller utan

förmånsrätt till borgenärer med säkerhet i företagshypotek. Veterligen tillämpas

inte någon särskild ordning för att förhindra att detta sker.

 Utredningen föreslår att det införs bestämmelser i lagen om företagshypotek av

innebörd att borgenärer med säkerhet i företagshypotek har rätt att vid konkurs

som följer efter viss tid få betalt ur egendom som trätt i stället för sådan

egendom som vid tidpunkten för ett beslut om företagsrekonstruktion omfattades

av företagshypoteket. Förslaget innebär enligt utredningen att underlaget för

företagshypoteket fixeras ( fryses ) vid den angivna tidpunkten. Utredningen

menar att en sådan regel knappast påverkar möjligheterna att förfoga över de

medel som influtit vid försäljning av företagsintecknad egendom. Den viktigaste

vinsten med regeln är i stället enligt utredningen att den rättsliga innebörden

av systemet blir tydligare (se bet. s. 402).

Effekterna av utredningens förslag

Utredningen har endast kortfattat diskuterat innebörden och effekterna av

förslaget. Bara ett fåtal remissinstanser har yttrat sig, varvid ingen

diskuterat effekterna. Ingen har avstyrkt förslaget.

 Vad först gäller innebörden av förslaget framgår av specialmotiveringen i

betänkandet (se särskilt s. 454) att fixeringen av hypoteksunderlaget är avsedd

att verka i båda riktningarna . Det skall således enligt förslaget finnas inte

bara ett hinder mot att underlaget minskar efter ett beslut om

företagsrekonstruktion utan också ett hinder mot att något därefter tillförs

detta underlag. Det kan konstateras att en regel innehållande en garanti enbart

mot minskning av hypoteksunderlaget skulle alltför mycket rubba balansen mellan

de olika borgenärskategorierna.

 Förslaget är så utformat att utredningens avsikt synes ha varit att fixeringen

av underlaget för förmånsrätten endast skall gälla företagshypoteket. I

praktiken blir dock effekterna mer vittgående. Fixeras hypoteksunderlaget per en

viss tidpunkt, kommer underlaget för de allmänna förmånsrätterna och för panter

i exempelvis fordringar att mer eller mindre automatiskt fixeras per samma

tidpunkt. Flyttas inga tillgångar mellan hypoteksunderlaget och underlaget för

andra förmånsrätter, kommer ju inte bara hypoteksunderlaget utan också

underlaget för de andra förmånsrätterna att vara oförändrat. Enligt gällande

rätt är frysningstidpunkten för alla förmånsrätter tidpunkten för konkursut-

brottet. Om i stället, i de fall då konkurs föregås av företagsrekonstruktion,

företagshypoteket fixeras vid den tidpunkt då företagsrekonstruktion beslutas -

som enligt utredningens förslag - bör den tidpunkten vara avgörande beträffande

underlaget för alla förmånsrätter.

 En sådan förändring fordrar en särskild bestämmelse i förmånsrättslagen.

Utredningen har inte lagt fram något sådant förslag.

 Det anförda innebär att förutsättningarna för bedömning av utredningens

förslag inte blivit ordentligt genomlysta av utredningen och därmed inte heller

prövade av remissinstanserna. Det är i sig ett starkt skäl mot att genomföra

förslaget.

 Att förlägga frysningstidpunkten till tidpunkten för beslutet om

företagsrekonstruktion synes vidare vara förenat med svårigheter. En komplika-

tion gäller hanteringen av företagsintecknad egendom som förkovras under en

företagsrekonstruktion. Enligt gällande rätt skall en värdestegring på

företagsintecknad egendom som bearbetas under konkurs fördelas mellan å ena

sidan borgenärer med företagshypotek och å andra sidan borgenärer med allmän

förmånsrätt eller utan förmånsrätt (se redogörelsen i avsnitt 8.2 för

rättsfallet NJA 1982 s. 900). Om frysningstidpunkten förläggs till

rekonstruktionsförfarandets inledning, torde värdeökning som uppkommer under

företagsrekonstruktionen få fördelas efter samma principer som vid fortsatt

rörelsedrift under konkurs. Denna fördelning är förenad med åtskilliga

besvärliga problem och förutsätter bl.a. en noggrann uppföljning av vad som sker

med den egendom som fanns vid frysningstidpunkten. Rörelsen måste alltså i

väsentliga hänseenden drivas på samma sätt som i konkurs. Detta strider mot de

grundläggande utgångspunkterna för det föreslagna systemet för

företagsrekonstruktion och minskar uppenbarligen rekonstruktörens möjligheter

att koncentrera sig på det som måste göras för att få företaget på fötter.

Härigenom hämmas möjligheterna att genomföra en effektiv rekonstruktion.

 Tidigare har framhållits att arbetet med företagsrekonstruktionen måste komma

igång så snart som möjligt och att rekonstruktörens inledande genomgång av läget

i gäldenärsföretaget bör gå snabbt. Om tidpunkten för beslutet om företagsrekon-

struktion skall tillmätas avgörande betydelse i konkurs, torde det vara

nödvändigt att upprätta en fullständig bouppteckning när företagsrekonstruktion

beslutas. Detta försenar det fortsatta förfarandet.

 En annan komplikation är att en tidigarelagd frysningstidpunkt vid

företagsrekonstruktion medför att en konkursförvaltare ibland måste laborera med

två olika frysningstidpunkter. Det blir fallet exempelvis om gäldenärsföretaget

under företagsrekonstruktionen har påbörjat ett arbete åt en kund, varvid

gäldenärsföretaget pantsatt fordringen mot kunden avseende kommande betalningar.

Frågan om hur stor del av denna fordran som utgör underlag för panträtten i

konkursen avgörs med hänsyn till vad som intjänas av fordringen före resp. efter

konkursbeslutet (jfr NJA 1973 s. 635).

Slutsatser

Som tidigare har sagts motiverar utredningen sitt förslag främst med att det

skulle klargöra rättsläget. Med hänsyn till de komplikationer som har redovisats

och till att utredningen såvitt framgår inte fullt ut beaktat konsekvenserna av

förslaget, väger det anförda skälet inte tillräckligt tungt. Den föreslagna

ändringen, som är av stor principiell och praktisk betydelse, synes under alla

omständigheter behöva övervägas ytterligare.

 Utan lagändring kvarstår visserligen de problem som redovisats i inledningen

till detta avsnitt. I en företagsrekonstruktion minskar dock problemen en del

genom de begränsningar som föreslås i borgenärernas möjligheter att få

gäldenären försatt i konkurs (se avsnitt 6.1). Rekonstruktören kan därmed

koncentrera sin ansträngningar på rekonstruktionen som sådan och behöver inte på

samma sätt som i dag bekymra sig om förhandlingar med olika borgenärskategorier

i anledning av nu diskuterade frågor.

 Som tidigare redovisats finns viss osäkerhet om rättsläget i fråga om

administrationskonton och därmed sammanhängande frågor. Genom de nämnda

rättsfallen har dock de viktigaste frågorna lösts på ett sätt som är i huvudsak

tillfredsställande från praktiska synpunkter. Utredningens analys och förslag

ger inte tillräckligt underlag för att nu genom lagstiftning förtydliga

rättsläget och tillräcklig anledning att genom en lagregel enbart bekräfta vad

som gäller enligt praxis finns inte. Frågan bör dock inte anses avgjord en gång

för alla. Skulle den av regeringen aviserade utredningen (se bl.a. avsnitt 8.2)

finna att en lagändring medför klara fördelar, bör ändringen kunna övervägas på

nytt.

9.3 Separationsrätt vid återtagandeförbehåll

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Möjligheten att få separationsrätt vid |

| återtagandeförbehåll utvidgas inte för närvarande. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens (se bet. s. 405).

 Remissinstanserna: Majoriteten förklarar sig instämma i utredningens bedömning

eller lämnar den utan invändning.

 Skälen för regeringens bedömning: En säljare anses i svensk rätt kunna få

separationsrätt vid konkurs eller utmätning hos köparen genom att förbehålla sig

äganderätten eller rätten att återta varan tills denna blivit fullt betald.

Sådana förbehåll brukar kallas återtagandeförbehåll eller ägarförbehåll. Här

benämns de fortsättningsvis återtagandeförbehåll.

 Det finns enligt rättspraxis vissa begränsningar i säljarens möjligheter att

skaffa sig separationsrätt genom återtagandeförbehåll. Ett sådant förbehåll

anses inte giltigt om varan har infogats i eller blivit tillbehör till annan

egendom, inte heller om varan blivit bearbetad i väsentlig omfattning för

köparens räkning. Slutligen anses återtagandeförbehåll inte giltiga mot köparens

borgenärer, om köparen trots förbehållet haft rätt att förfoga över varan före

betalning genom att bearbeta, förbruka eller sälja den vidare (se bet. s. 103 f.

med hänvisningar).

 Frågan om återtagandeförbehålls giltighet när köparen har tillåtelse att före

betalning förfoga över varan genom bearbetning, konsumtion eller vidareförsälj-

ning har samband med frågan om gränserna för och rättsverkningarna av avtal om

försäljningskommission. Kommissionslagskommittén ansåg i sitt slutbetänkande

Kommission och dylikt (SOU 1988:63) att det inte borde göras någon principiell

förändring i fråga om förutsättningarna för att återtagandeförbehåll skall vara

sakrättsligt verksamma. Ståndpunkten motiverades ingående (se särskilt s.

91 f.). Betänkandet bereds för närvarande i Justitiedepartementet och en

lagrådsremiss planeras till hösten 1995 eller våren 1996. I det sammanhanget

behandlas också framställningar från bl.a. Sveriges Industriförbund om

lagstiftning för att göra återtagandeförbehåll sakrättsligt verksamma i flera

fall än enligt gällande rätt.

 Vid den angivna beredningen får frågan om återtagandeförbehålls giltighet en

bred belysning och sätts in i sitt rättssystematiska sammanhang på ett sätt som

inte är möjligt i detta lagstiftningsärende. Den beredningen bör därför

avvaktas. Sålunda bör det inte nu göras någon ändring i reglerna om

återtagandeförbehåll. I sammanhanget kan dock noteras att det från

rekonstruktionssynpunkt snarast är en fördel att återtagandeförbehåll har

relativt begränsad giltighet (jfr avsnitt 6.4 ovan). Det är normalt till nackdel

för rekonstruktionssträvandena om gäldenärsföretaget under rekonstruktions-

förfarandet tvingas återlämna tillgångar som har köpts mot återtagandeförbehåll.

 De regler som regeringen föreslår angående verkningarna av ett beslut om

företagsrekonstruktion innebär för övrigt bl.a. att säljare som har säkerhet i

form av giltigt återtagandeförbehåll kan dras in i förfarandet. Sålunda får,

enligt förslaget, motparten inte häva ett avtal på grund av en före beslutet om

företagsrekonstruktion inträdd hävningsrätt som grundar sig på ett inträffat

eller befarat dröjsmål med betalning eller annan prestation, om gäldenären med

rekonstruktörens samtyckee begär att avtalet fullföljs (se avsnitt 6.4).

9.4 Återvinning av betalning av skatter och avgifter

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Betalningar av skatter och avgifter skall |

| inte heller i fortsättningen kunna återvinnas till konkursboet. |

--------------------------------------------------------------------

Utredningen föreslår att återvinningsförbudet upphävs (se bet. s. 333 f.).

 Remissinstanserna: Av de remissinstanser som berör förslaget avstyrker flera

kronofogdemyndigheter liksom Föreningen Sveriges Kronofogdar och

Skattemyndigheten i Malmöhus län. Även Sveriges Ackordscentraler har

invändningar. I övrigt tillstyrks förslaget eller lämnas utan invändning.

 Skälen för regeringens förslag: Enligt 4 kap. 1 § 1 konkurslagen får

återvinning inte ske av betalning av sådana skatter eller avgifter som anges i

1 § lagen (1971:1072) om förmånsberättigade skattefordringar m.m., dvs.

betalning av sådana fordringar som är utrustade med förmånsrätt enligt 11 §

förmånsrättslagen. Återvinningsförbudet infördes år 1975. En förutsättning för

förbudet är att fordringen när den betalades var förfallen till betalning.

 De skäl som anfördes när undantagsbestämmelsen i 4 kap. 1 § 1 konkurslagen

infördes var av flera olika slag (se prop. 1975:6 s. 135 f.). Sålunda hänvisades

till det allmännas utsatta ställning som skatteborgenär och de motiv som i

övrigt av hävd brukat anföras för skatteförmånsrätten. Enligt departementschefen

torde det vidare vara ovanligt att en gäldenär vill gynna staten som

skatteborgenär, vilket gör att behovet av återvinning är mycket begränsat. Det

framhölls också att återvinning av betalda skattebelopp dittills hade varit

utomordentligt sällsynt samt att skatteförmånsrätten innebär att en

återvinningsmöjlighet spelar förhållandevis liten roll för fördelningen

borgenärerna emellan i konkurs. Vad som hade kunnat återvinnas skulle nämligen i

stor utsträckning ändå ha tillfallit staten som skatteborgenär. Vidare pekades

på tillämpningsproblem vid återvinning samt de praktiska fördelar som det

innebar för myndigheterna och konkursförvaltaren om återvinning av betalningar

av förfallna skatte- och avgiftsfordringar över huvud taget inte kunde ske.

 Återvinningsreglerna har som främsta funktion att förhindra att

förmånsrättsordningen kringgås. I ett läge där förmånsrätt föreligger för

skatte- och avgiftsfordringar kan ett återvinningsförbud avseende betalningar av

sådana fordringar ses som ett stöd åt förmånsrättsordningen. Utan skatteförmåns-

rätt kommer frågan om återvinning i ett helt annat läge. Ett återvinningsförbud

motverkar då i princip återvinningsreglernas funktion att hindra kringgående av

förmånsrättsordningen; det innebär ju då ett slags prioritering av staten

utanför förmånsrättsordningen. Som utredningen framhåller är det därför en

naturlig konsekvens om skatteförmånsrätten avskaffas att även återvinnings-

förbudet upphävs.

 Frågan är då om det är befogat att upphäva återvinningsförbudet i ett läge då

det inte är aktuellt att avskaffa skatteförmånsrätten (jfr avsnitt 8.3). Det

främsta argumentet för att upphäva återvinningsförbudet har varit att - som

också utredningen har anfört - det har ett sakligt och systematiskt samband med

skatteförmånsrätten. Därutöver har anförts skäl som i huvudsak går ut på att det

i praktiken ändå skulle vara ovanligt med återvinning av skatte- och

avgiftsbetalningar. Enligt regeringens mening väger inte detta skäl tungt. I de

fall då förutsättningarna för återvinning är uppfyllda - enligt 4 kap. 5 § eller

4 kap. 10 § konkurslagen - kan det framstå som stötande om återvinning

förhindras i lag med motivet att det rör sig om ovanliga fall.

 Mot en återvinningsmöjlighet talar främst tillämpningsproblem och därmed

sammanhängande praktiska svårigheter. De remissinstanser som rest invändningar

mot att återvinningsförbudet avskaffas har särskilt pekat på att

återvinningsreglerna är svåra att tillämpa på skatte- och avgiftsbetalningar.

Sveriges ackordscentraler anför att det kan leda till ett otal

domstolsprocesser, om en möjlighet öppnas att återvinna förfallna skatte- och

avgiftsbetalningar.

 Tillämpningsproblemen avser bestämmelserna i 4 kap. 5 § resp. 4 kap. 10 §

konkurslagen. Återvinning enligt 4 kap. 5 § förutsätter bl.a. att mottagaren

(här staten) kände till eller borde ha känt till gäldenärens insolvens och de

omständigheter som gjorde rättshandlingen otillbörlig . I praktiken är det svårt

att visa ond tro hos staten (jfr NJA 1974 s. 378). Som utredningen framhåller

uppkommer emellertid en motsvarande svårighet vid många transaktioner med

juridiska personer. Staten kan, liksom andra juridiska personer, försättas i ond

tro om gäldenärens obestånd genom ett särskilt meddelande härom. Efter ett

sådant meddelande kan staten också ha anledning att uppfatta vissa betalningar

som otillbörliga. En återvinningsmöjlighet skulle därför, trots bevissvårig-

heterna beträffande den onda tron, inte sakna praktisk betydelse. Ändå torde det

endast sällan bli aktuellt att tillämpa 4 kap. 5 § i fråga om skatte- och

avgiftsbetalningar. I praktiken blir därför tillämpningssvårigheterna, såvitt

gäller denna bestämmelse, begränsade.

 Något besvärligare problem synes uppkomma vid tillämpning av bestämmelserna i

4 kap. 10 § konkurslagen. Det blir då fråga om att avgöra när en skattebetalning

skall anses ordinär . Kan, exempelvis, en skattebetalning anses ordinär när

stora ackumulerade belopp betalas strax före en konkurs eller när förfallna

skatter betalas lång tid efter uppbördsterminen?

 Det finns förvisso ett antal skäl som talar för ett avskaffande av

återvinningsförbudet för statens skatte- och avgiftsfordringar. Dessa skäl är

dock i huvudsak förknippade med att också skatteförmånsrätten avskaffas, vilket

för närvarande inte är aktuellt (se avsnitt 8.3).

 Vid sådant förhållande anser regeringen - i motsats till vad som angavs i det

till Lagrådet remitterade förslaget - att det inte finns anledning att nu

föreslå att förbudet mot återvinning av betalning av skatte- och

avgiftsfordringar avskaffas. Genom regeringens ställningstagande i sak finns det

inte anledning att behandla Lagrådets synpunkter på utformningen av

övergångsbestämmelserna i denna del.

10 Skuldsanering för vissa näringsidkare

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Skuldsaneringslagen skall vara tillämplig |

| även för fysiska personer som är näringsidkare, men endast om det|

| med hänsyn till näringsverksamhetens ringa omfattning och övriga|

| omständigheter finns särskilda skäl för skuldsanering. |

--------------------------------------------------------------------

 Skälen för regeringens förslag: Av 4 § skuldsaneringslagen framgår att

skuldsanering kan komma i fråga för en gäldenär med hemvist i Sverige som är

fysisk person och inte är näringsidkare. Det har inte vid skuldsaneringslagens

tillkomst eller i andra sammanhang ifrågasatts att skuldsaneringslagen skall

avse enbart fysiska personer med hemvist i Sverige. I förarbetena till

skuldsaneringslagen sägs exempelvis att det förefaller helt givet att

skuldsaneringslagen enbart skall avse fysiska personer. Denna avgränsning är

vedertagen i olika utländska system. Även Insolvensutredningens förslag till

skuldsaneringslag (delbetänkandet SOU 1990:74) byggde på en sådan avgränsning,

vilket remissinstanserna den gången inte hade något att invända mot (se prop.

1993/94:123 s. 87). Enligt regeringens mening finns det inte någon anledning att

nu göra någon annan bedömning i denna fråga.

 Kriteriet att gäldenären inte får vara näringsidkare är inte lika givet. Som

näringsidkare betraktas varje fysisk eller juridisk person som driver verksamhet

av ekonomisk natur och av sådan karaktär att den kan betecknas som yrkesmässig.

Denna definition innebär att det inte ställs några större krav på verksamhetens

omfattning. En person som på sin fritid mot ersättning - kontant eller in natura

- utför tjänster åt andra bör sålunda betraktas som näringsidkare i

skuldsaneringslagens mening så snart det inte bara är fråga om enstaka uppdrag.

Det saknar exempelvis betydelse om en tjänst som en sådan person utför inom

ramen för en verksamhet av sådant slag har någon anknytning till hans

utbildning, anställning eller huvudsakliga sysselsättning (jfr t.ex. förarbetena

till konsumenttjänstlagen (1985:716), prop. 1984/85:110 s. 141; begreppet

näringsidkare går långt tillbaka, se också förarbetena till varumärkeslagen

(1960:644), prop. 1960:167 s. 39 och 48, marknadsföringslagen (1975:1418), prop.

1975/76: 34 och 1970:57 s. 90 f. och lagen (1971:112) om avtalsvillkor i

konsumentförhållanden, prop. 1971:15 s. 85. När begreppet förekommer i

processrättsliga sammanhang har det samma innebörd, se Fitger: Kommentaren till

rättegångsbalken 10:22).

 Insolvensutredningen - som föreslog att en fysisk person som var aktiv

näringsidkare inte skulle kunna komma i fråga för skuldsanering - anförde i

denna del följande (SOU 1990:74 s. 216 f.).

 Begreppet fysisk person innesluter emellertid såväl privatpersoner som

näringsidkare. En viktig fråga blir därför hur man skall avgränsa personkretsen,

så att inte gränsen mellan skuldsanering, å ena, och konkurs och ackord, å andra

sidan, blir otydlig.

 Som redan antytts bör man undvika att konstruera ett särskilt

skuldsaneringsinstitut på det viset att det förutsätter en mer utvecklad

bobehandling. Man bör således inte skapa en hybrid mellan konkurs och ackord som

får karaktär av någon sorts B-konkurs . Det kan antas att det vid

företagskonkurser oftast krävs olika åtgärder av det slag som regleras i 7 och 8

kap. konkurslagen, t.ex. fortsättande av en rörelse och försäljning av egendom.

Redan detta talar mot att låta ett skuldsaneringsförfarande omfatta också

insolventa näringsidkare. Även flera andra skäl talar mot detta.

Återvinningssituationer kan oftare än annars tänkas bli aktuella i fråga om

företagare. Och utredningen angående brott mot borgenärer och sådant som kan

föranleda näringsförbud ställer också särskilda krav på hur utredningen av

gäldenärens situation skall gå till. Till det anförda kommer att ackord i regel

framstår som ett naturligt alternativ vid en näringsidkares insolvens.

 En svårighet i sammanhanget är att begreppet näringsidkare är vidsträckt.

Under detta begrepp faller inte bara den som driver och livnär sig på en

industriell rörelse, en handelsrörelse eller t.ex. ett jordbruk utan också den

som jämsides med en anställning driver någon form av näringsverksamhet. Det

säger sig självt att man i en del av de senare fallen inte har så mycket att

vinna på att hänvisa vederbörande till konkurs. I regel finns inga större

tillgångar att realisera, och uppgifterna för en konkursförvaltare skulle

sannolikt inte bli alltför omfattande. Borde då inte följdriktigheten kräva att

det finns tillgång till skuldsanering även för sådana personer?

 Utredningen har stannat för att föreslå den avgränsningen av personkretsen att

fysisk person som driver näring faller utanför den kategori som kan komma i

fråga för skuldsanering. De skäl som nyss anförts för att undvika en alltför

otydlig gräns mellan skuldsanering och andra former av insolvensbehandling har

aktualitet också beträffande den som driver näringsverksamhet på deltid. Det

skulle också erbjuda problem att på ett entydigt sätt i lagtext ange vilka

personkategorier som skulle omfattas av skuldsaneringsreglerna, om därunder

skulle falla även vissa grupper av aktiva näringsidkare. Begränsar man tillämp-

ningsområdet till fysiska personer som inte driver näringsverksamhet ligger däri

att det endast är f.d. näringsidkare som kommer i fråga. Det betyder i sin tur

att näringsidkaren på deltid måste ha upphört med sin näringsverksamhet för att

kunna ansöka om skuldsanering. Med en sådan lösning vinner man att en

realisation av eventuella tillgångar i rörelse då får förutsättas ha skett och

att förfarandet i skuldsaneringsärendet inte tyngs av utredning angående

rörelsens avveckling.

 De flesta remissinstanserna godtog som sagt Insolvensutredningens

gränsdragning. Några instanser, bl.a. Domstolsverket och Stockholms tingsrätt,

ansåg dock att gränsdragningen framstår som alltför stelbent och förordade att

även aktiva näringsidkare i vissa fall bör kunna bli föremål för skuldsanering.

 I förarbetena till skuldsaneringslagen (prop. s. 87-88) anfördes att gränsen

mellan skuldsanering å ena sidan och konkurs och ackord å den andra bör vara

tydlig. Vidare anfördes att skuldsanering bör vara renodlad för privatekonomiska

förhållanden. Som ett särskilt problem redovisades - liksom i

Insolvensutredningens betänkande - att begreppet näringsidkare är så vidsträckt

att även personer som bedriver näring under mycket blygsamma omständigheter

definitionsmässigt betraktas som näringsidkare.

 Enligt vad som uttalades i propositionen skulle det vara förenat med

svårigheter att finna en lämplig avgränsning inom kategorin näringsidkare. En

särskild svårighet med att låta vissa näringsidkare komma i fråga för

skuldsanering är enligt såväl Insolvensutredningen som propositionen (prop. s.

89) att det kan kräva särskilda rörelsespecifika regler.

 I och med att näringsidkare faller utanför lagens tillämpningområde kan en

person som exempelvis på deltid bedriver en mindre rörelse inte komma i fråga

för skuldsanering. Det gäller även andra som kanske huvudsakligen är beroende av

löneinkomster för sin försörjning, men som vid sidan av lönearbetet bedriver

någon form av verksamhet som gör att han eller hon definitionsmässigt betraktas

som näringsidkare. De personer som nu avses faller i och för sig in under vårt

förslag till lag om företagsrekonstruktion. Det förfarandet är emellertid inte

alls lämpat för den nu diskuterade kategorin utan i första hand för större

företag som drivs i aktiebolagsform eller liknande. De riktigt små närings-

idkarna riskerar alltså att här hamna mellan två stolar , vilket också flera

remissinstanser har uppmärksammat. Dessa instanser påtalar att det finns ett

behov av ett särskilt förfarande för de riktigt små företagarna.

 Enligt regeringens mening finns det flera skäl till att de näringsidkare vars

verksamhet har en mycket blygsam omfattning bör kunna komma i fråga för ett

särskilt saneringsförfarande. Bland annat intresset av ett flexibelt

insolvensrättsligt system talar för det. Åsyftade gäldenärer gör regelmässigt

inte heller någon mer betydande åtskillnad mellan näringsverksamhetens ekonomi

och privatekonomin. Näringsverksamheten är så ringa till sin omfattning att

intäkterna från den endast i begränsad omfattning kan bidra till försörjningen.

Den verksamhet som bedrivs är dessutom ofta nära förknippad med den person som

bedriver den. Skuldsaneringslagens sociala karaktär innebär också att den lagen

och dess former för skuldsanering passar väl för sådana små näringsidkare. De

kostnader för den enskilde som är förenade med ett skuldsaneringsförfarande

jämfört med vad det kostar att inleda en företagsrekonstruktion enligt vårt

förslag talar också för att skuldsaneringsförfarandet bör öppnas för de riktigt

små näringsidkarna. Regeringen noterar i det sammanhanget att det enligt de

norska och finländska skuldsaneringslagarna är möjligt för näringsidkare av den

nu diskuterade kategorin att, under vissa särskilda förutsättningar, beviljas

skuldsanering.

 För att en aktiv näringsidkare skall kunna beviljas skuldsanering bör det

inledningsvis förhålla sig så att gäldenärens ekonomiska problem inte är

föranledda av den bedrivna näringsverksamheten. Tvärtom bör den

näringsverksamhet som bedrivs i regel vara sådan att den i stället för att

belasta gäldenärens ekonomi ger ett tillskott till den. Om verksamheten belastar

gäldenärens ekonomi bör den normalt avvecklas innan skuldsanering kan komma i

fråga. Inom ramen för en skuldsanering skall det inte förekomma någon

rekonstruktion av näringsverksamheten. Skuldsaneringsinstitutet är inte alls

avpassat för sådant.Det är givet att skuldsaneringsinstitutet även i framtiden

bör ha en privatekonomisk karaktär, vilket bl.a. innebär att lagen inte bör

tyngas med några särskilda regler för sådana fordringsförhållanden och därtill

knutna rättsförhållanden som är typiska för bedrivandet av näringsverksamhet. De

materiella regler som för närvarande finns i skuldsaneringslagen bör inte

ändras. Det betyder att dessa måste räcka till för att hantera

skuldsaneringsärenden beträffande de näringsidkare vi har talat om här. I

praktiken betyder det att gäldenären inte får ha några problem vad gäller

exempelvis fordrings- och säkerhetsförhållanden eller komplexa skatterättsliga

problem som är relaterade till näringsverksamheten.

 Såväl i betänkandet som i propositionen till skuldsaneringslagen framhölls -

som nämnts - bl.a. att det är av vikt att gränsen mellan konkurs- och

ackordsinstituten å ena sidan och skuldsaneringsinstitutet å den andra är klar

och tydlig. Enligt regeringens mening finns det anledning att något nyansera

detta synsätt. Det är givetvis viktigt att det går att fastställa

tillämpningsområdet för de olika insolvensrättsliga förfarandena. Det behöver

dock inte innebära att inte flera förfaranden i och för sig skulle kunna vara

tillämpliga på en och samma gäldenär. I dag kan ju också en fysisk person bli

föremål för såväl konkurs som skuldsanering.

 En sådan formell överlappning mellan tillämpningsområdena för

skuldsaneringslagen och en lag om företagsrekonstruktion torde enligt

regeringens mening inte innebära några mer betydande nackdelar. Det kan enligt

regeringens mening till och med vara en fördel om gränsdragningen för

tillämpningsområdet av skuldsaneringslagen i diskuterat hänseende kan bli något

mer flexibel. Det torde tjäna det uttalade rehabiliteringssyfte som ligger bakom

skuldsaneringslagen.

 Det måste emellertid konstateras att man genom att öppna

skuldsaneringsinstitutet för näringsidkare bryter igenom principen om att

institutet skuldsanering är avsett för privatekonomiska förhållanden. En ändring

som innebär att skuldsaneringslagen blir tillämplig på näringsidkare som

bedriver verksamhet av mycket blygsam omfattning och som har sin huvudsakliga

försörjning genom lönearbete medför emellertid, enligt regeringens mening, inte

något dramatiskt avsteg från den principen. Det bör - vilket tidigare

framhållits som självklart - även i fortsättningen gå en klar skiljelinje mellan

fysiska personer och juridiska personer. De senare kan aldrig komma i fråga för

skuldsanering. En fysisk person som driver rörelse i bolagsform kan redan enligt

gällande rätt komma i fråga för skuldsanering av sin privatekonomi. De

kategorier som nu talas om är de som driver rörelse som fysiska personer i eget

namn och därför inte har privatekonomin och rörelsekonomin åtskild. För den

kategorin gäldenärer kan det enligt regeringens mening finnas anledning att

öppna skuldsaneringsinstitutet.

 Mot denna bakgrund bör tillämpningsområdet för skuldsaneringslagen enligt

regeringens mening vidgas så att även vissa kategorier av näringsidkare kan

komma i fråga för skuldsanering. En sådan utvidgning måste dock vara försiktig.

 För att en fysisk person som är näringsidkare skall kunna beviljas

skuldsanering bör krävas att den bedrivna näringsverksamheten är av ringa

omfattning såväl omsättningsmässigt som vad gäller den tid gäldenären lägger ned

på verksamheten. De näringsidkare som avses är de vars näringsverksamhet närmast

har karaktären av extraknäck . Normalt sett bör det innebära att gäldenären har

sin huvudsakliga försörjning genom inkomster från annat håll. Att gäldenären bör

ha sin huvudsakliga försörjning genom inkomst från annat håll än från

näringsverksamheten innebär att inkomsten från näringsverksamheten sedd i

relation till exempelvis löneinkomsten bör vara liten. Men inkomsten från

näringsverksamheten bör också vara liten i absoluta tal. Kravet på att

näringsverksamheten skall ha ringa omfattning bör sålunda till sin karaktär vara

såväl relativt som absolut.

 Någon fast omsättningsgräns bör däremot inte ställas upp. Omsättningen måste

enligt regeringens mening också vägas samman med andra omständigheter. Detta kan

i det enskilda fallet innebära att en gäldenär med en omsättning som inte kan

sägas vara särskilt liten kan komma i fråga för skuldsanering om andra

omständigheter starkt talar för det. Omvänt kan det innebära att en

näringsidkare inte kan komma i fråga för skuldsanering trots att omsättningen är

mycket liten.

 Enligt regeringens mening bör man förutom näringsverksamhetens omfattning

också ta hänsyn till rörelsens beskaffenhet. För att skuldsanering skall kunna

komma i fråga bör förhållandena kring verksamheten vara enkla. Om de ekonomiska

förhållandena i näringsverksamheten är komplicerade eller annars svåra att

överblicka bör skuldsanering således inte kunna beviljas. Har gäldenären

exempelvis utestående åtaganden av betydelse eller har han annat än rent

bagatellartade brister i sin bokföring talar det för att skuldsanering inte bör

komma i fråga. Samma sak gäller om han i anledning av den bedrivna näringsverk-

samheten har ouppklarade förhållanden med skattemyndigheten. Gäldenären kan

också ha utestående tillgodohavanden som är oklara eller svårbedömbara. Inte

heller i sådana fall bör skuldsanering komma i fråga. Till det nu sagda kommer

också - vilket tidigare har sagts - att skuldsaneringslagens nuvarande regler om

fordringshanteringen (se främst 6-8 §§) är förhållandevis enkla. De är t.ex.

otillräckliga för att lösa problem som är att hänföra till en bedriven

näringsverksamhet, så snart den är mer omfattande eller komplicerad. Eftersom

skuldsaneringslagen bygger på principen att en skuldsanering skall avse alla

gäldenärens skulder bör det inte komma i fråga att - som t.ex. i Finland - låta

en skuldsanering omfatta enbart privatskulder och lämna rörelseskulderna

utanför. Skuldsaneringslagen är gäldenärsorienterad på det sättet att det är

gäldenären som skall rehabiliteras ekonomiskt. Man måste då utgå från hans

totala betalningsskyldighet, vartill skulder hänförliga till en

näringsverksamhet hör. Och är skuldsaneringslagens regler om

fordringshanteringen otillräckliga för denna rehabilitering bör som sagt

skuldsanering inte komma i fråga. Då får näringsverksamheten i stället avvecklas

innan gäldenären ansöker om skuldsanering.

 Enligt 8 § skuldsaneringslagen skall det belopp som skall fördelas mellan

borgenärerna bestämmas så att skuldsaneringen tar i anspråk gäldenärens samtliga

tillgångar och inkomster efter avdrag för vad som skall förbehållas honom för

hans och familjens försörjning. Därvid skall bestämmelserna om förbehållsbelopp

i utsökningsbalken vara vägledande. Utsökningsbalken regler är alltså inte

bindande i dessa sammanhang (se prop. 1993/94:123 s. 113 och 207). I de fall en

fysisk person som är näringsidkare enligt vad som nu föreslås beviljas

skuldsanering finns det t.ex. regelmässigt anledning att frångå dessa regler om

det bedrivs en näringsverksamhet som ger ett överskott, dvs. ett positivt

nettoresultat. Att verksamheten ger ett överskott bör som sagt vara en

förutsättning för att den skall få fortsättas. Ett sådant överskott bör komma

borgenärerna tillgodo. Gäldenären bör därför, utöver vad som följer av

bestämmelsen i 8 § skuldsaneringslagen, få förbehålla sig det belopp som krävs

för att verksamheten skall kunna drivas vidare. Det kan t.ex. vara fråga om

vissa inköp som löpande måste göras. När betalningsplanen som skall bestämmas

enligt 8 § skuldsaneringslagen upprättas är det alltså det angivna netto-

resultatet som skall beaktas.

 En lagteknisk fråga är var den nya regeln om förutsättningarna för en

näringsidkare att beviljas skuldsanering skall placeras. En möjlighet är att i

en särskild paragraf ange dessa förutsättningar. En annan möjlighet är att i 4 §

skuldsaneringslagen ange förutsättningarna. Enligt regeringens mening talar

övervägande skäl för det förra alternativet. Därigenom kan man åtminstone

formellt klart skilja de allmänna förutsättningar som anges i 4 § och som måste

vara uppfyllda för alla gäldenärer från de särskilda förutsättningar som

dessutom skall vara uppfyllda för att en näringsidkare skall kunna erhålla

skuldsanering.

 Enligt 4 § skuldsaneringslagen skall en totalbedömning göras av om det är

skäligt att bevilja en person skuldsanering. Därvid skall särskild hänsyn tas

till skuldernas ålder och omständigheterna vid skuldernas tillkomst, de

ansträngningar gäldenären har gjort för att fullgöra sina förpliktelser och att

på egen hand nå en uppgörelse med sina borgenärer samt det sätt på vilket

gäldenären har medverkat under handläggningen av skuldsaneringsärendet. Givetvis

skall denna bedömning ske även beträffande den nu diskuterade kategorin av

gäldenärer.

 Enligt vad som nu föreslås tillkommer för en fysisk person som är

näringsidkare således ytterligare förutsättningar som måste vara uppfyllda för

att skuldsanering skall kunna beviljas, nämligen att skuldsanering får beviljas

endast när särskilda skäl talar för det med hänsyn till näringsverksamhetens

ringa omfattning och enkla beskaffenhet.

11 Ikraftträdande m.m.

Den nya lagen om företagsrekonstruktion och övriga lagändringar bör kunna träda

i kraft den 1 februari 1996. När det gäller de skilda lagförslagen är vissa

övergångsbestämmelser nödvändiga. Vi återkommer till detta i

författningskommentaren.

12 Kostnadsmässiga konsekvenser

Syftet med det föreslagna nya förfarandet - företagsrekonstruktion - är att

minska antalet företagskonkurser och att på sikt livsdugliga företag skall kunna

rekonstrueras under ordnade former. Detta skall kunna gynna gäldenärsföretagets

ägare, anställda, borgenärer och andra affärspartners samt samhället i stort.

Besparingar kan exempelvis uppnås genom minskade utgifter för arbetslöshet,

sjuk- och socialvård. Den kapitalförlust som regelmässigt är förenad med en

konkurs kan också undivkas. Insolvensutredningen (SOU 1992:113 s. 407 f.) berör

allt detta och anför goda skäl för att en reform är lönsam . Remissinstanserna

har i stort sett inget att invända mot utredningens beräkningar. Domstolsverket

anser dock att en viss medelsförstärkning kan komma att behövas för

domstolssidan och Skattemyndigheten i Stockholms län anser att

skattemyndigheternas revisionsresurser måste utökas väsentligt. Det är dock

svårt att, vilket redan Insolvensutredningen konstaterade, mer exakt beräkna det

samhällsekonomiska och statsfinansiella utfallet av den föreslagna reformen. På

två väsentliga punkter avviker också det nu föreliggande förslaget från

Insolvensutredningens. Som har redovisats i avsnitt 8.2 bör det inte nu göras

någon ändring i förmånsrättslagen som innebär att förmånsrätt ges för s.k.

produktiv lön. Skattförmånsrätten (11 § förmånsrättslagen) behålls också tills

vidare. Den senare avvikelsen från utredningens förslag

innebär att reformen inte medför något inkomstbortfall för staten och den

samlade effekten av de båda avvikelserna är positiv för statsfinanserna.

 Den försiktiga utvidgningen av löneförmånsrätten som föreslås medför i

praktiken inga negativa kostnadsmässiga konsekvenser för staten, eftersom en

företagsrekonstruktion - om den inte övergår i konkurs - inte skall avslutas

utan att löntagarna fått ut sin innestående lön. Om företagsrekonstruktionen

misslyckas och direkt övergår i konkurs kan den föreslagna utvidgningen av

löneförmånsrätten endast få en ytterst marginell påpverkan på utgifterna i

lönegarantisystemet. Däremot kan vissa besparingar uppstå i och med att en

lyckad företagsrekonstruktion medför att konkurs undviks. Därigenom behöver inte

lönegarantimedel tas i anspråk.

 Ett genomförande av reformen medför inte heller några direkta kostnader för

staten. Den hantering som kommer att ske vid domstolar och kronofogdemyndigheter

och andra instanser ryms inom de ramar som redan finns. Exempelvis uppvägs

ärendehanteringen enligt den nya lagen om företagsrekonstruktion vid domstolarna

av minskad konkurshantering.

 Direkta kostnader för förfarandet kommer inte heller att uppstå. Dessa

(rekonstruktörens arvode m.m.) bärs huvudsakligen av gäldenärsföretaget.

 Vad som här föreslagits kommer således inte att medföra några direkta

kostnader för staten och inte heller uppstår något behov av ökade anslag till

domstolar och myndigheter.

13 Författningskommentar

13.1 Förslaget till lag om företagsrekonstruktion

I propositionen föreslås ett för svensk rätt nytt förfarande. Förfarandet, som

skall vara ett instrument för att kunna rekonstruera företag med

lönsamhetsproblem, har getts den allmänna benämningen företagsrekonstruktion ,

ett begrepp som sedan tidigare är vedertaget för det slag av åtgärder som avses,

även om det hittills inte förekommit som beteckning för ett förfarande i

lagstiftningen.

 Lagen om företagsrekonstruktion har delats in i fyra kapitel, 1 kap. med

Inledande bestämmelser, 2 kap. som behandlar Företagsrekonstruktion i allmänhet,

3 kap. med regler om Offentligt ackord under företagsrekonstruktion och 4 kap.

med Övriga bestämmelser.

 I det inledande kapitlet klargörs bl.a. vem som kan komma i fråga för

företagsrekonstruktion, vem som beslutar om företagsrekonstruktion och vad som

är förfarandets syfte. I det därpå följande kapitlet finns föreskrifter om vem

som kan ta initiativ till företagsrekonstruktion, vem som kan utses till rekons-

truktör liksom dennes uppgifter, vilken ställning gäldenären har under

företagsrekonstruktionen och hur förfarandet påverkar borgenärernas ställning.

Reglerna om offentligt ackord i 3 kap. motsvarar i det väsentliga ackordslagens

föreskrifter men innehåller också vissa avvikelser (se främst avsnitt 7.5). Det

avslutande kapitlet innehåller bestämmelser om handläggningen av ärenden om

företagsrekonstruktion, kostnader för förfarandet, verkställighet av beslut, hur

företagsrekonstruktionen upphör, överklagande av rättens beslut, skadestånd och

straff m.m. De bestämmelserna har delvis sin motsvarighet i 39-47 §§

ackordslagen.

 Det föreslås att ackordslagen skall upphöra att gälla samtidigt som lagen om

företagsrekonstruktion träder i kraft. Vissa övergångsbestämmelser är emellertid

nödvändiga.

1 kap. Inledande bestämmelser

1 §

En näringsidkare som har betalningssvårigheter kan, enligt bestämmelserna i

denna lag, efter beslut av domstol få till stånd ett särskilt förfarande för att

rekonstruera sin verksamhet (företagsrekonstruktion).

 I paragrafen, som har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, anges den

grundläggande förutsättningen för att förfarandet enligt lagen skall kunna komma

till stånd (jfr 1 kap. 1 § utredningens lagförslag). Det framgår av paragrafen

att företagsrekonstruktion gäller näringsidkare som har betalningssvårigheter.

Karaktären av dessa betalningssvårigheter anges i 2 kap. 6 §. Som paragrafen är

formulerad är termen företagsrekonstruktion att förstå som ett förfarande som

har till syfte att leda till att en näringsidkares verksamhet rekonstrueras (jfr

2 § första stycket). Det förhållandet att termen företagsrekonstruktion allmänt

kan ha en betydelse som beteckning för resultatet av förfarandet bör inte

föranleda några mer allvarliga missförstånd (se avsnitt 4.2).

 För att företagsrekonstruktion enligt lagen skall kunna komma till stånd måste

det till en början röra sig om en gäldenär som är näringsidkare. Termen

näringsidkare bör fattas i vidsträckt mening och omfatta var och en som

yrkesmässigt driver verksamhet av ekonomisk art (se ang. tidigare

förarbetsuttalanden ang. begreppet näringsidkare, avsnitt 11). Undantag har

gjorts för vissa verksamheter inom den finansiella sektorn och för verksamheter

vari vissa offentligrättsliga subjekt har ett bestämmande inflytande (se 3 §).

 Kravet på att en företagsrekonstruktion enbart kan avse näringsidkare innebär

att någon form av näringsverksamhet aktivt utövas. Den som tidigare har varit

näringsidkare omfattas inte av lagen. Han kan i stället efter omständigheterna

komma i fråga för skuldsanering enligt skuldsaneringslagen. Också t.ex. ett

aktiebolag, som formellt anges som rörelsedrivande i aktiebolagsregistret, kan

falla utanför lagen om företagsrekonstruktion, nämligen om bolaget har tvingats

försättas i likvidation - t.ex. genom att bolaget har saknat till registret

anmäld behörig styrelse eller har inte på flera år sänt in årsredovisning (se 13

kap. 4 § aktiebolagslagen).

 Gränsdragningen mellan skuldsaneringslagen och lagen om företagsrekonstruktion

blir enkel om en fysisk person inte är näringsidkare. I sådant fall kan

skuldsanering, men inte företagsrekonstruktion komma i fråga. En person som har

sin huvudsakliga inkomst från en anställning, men som vid sidan därav driver en

mindre rörelse betraktas normalt som näringsidkare, men han kan komma i fråga

för skuldsanering enligt vad som föreslås i denna proposition om det med hänsyn

till verksamhetens ringa omfattning och enkla beskaffenhet är skäligt att

bevilja honom skuldsanering (se avsnitt 10 och författningskommentaren till

4 a § skuldsaneringslagen). Rent formellt är det inte otänkbart att han även kan

komma i fråga för företagsrekonstruktion, även om förutsättningarna för en sådan

vanligen inte torde vara uppfyllda. Om dessa undantagsvis skulle vara uppfyllda

kan också en sådan person genom ett offentligt ackord som ett led i företags-

rekonstruktionen få till stånd en reglering av sin totala skuldbörda. I

praktiken finns det dock skäl att anta att lagen om företagsrekonstruktion får

sin största betydelse för förhållandevis stora företag. Inte minst det

förhållandet att det företag som blir föremål för en företagsrekonstruktion

självt skall bära kostnaderna för förfarandet talar för det.

 Lagen innehåller inte något krav på att gäldenären skall vara insolvent utan

anger i stället att det är tillräckligt att gäldenären är illikvid (se 2 kap. 6

§). Det innebär alltså en skillnad i förhållande till ackordslagen, som för

bifall till en ansökan om förordnande av god man förutsätter att gäldenären är

på obestånd. Genom att ackordslagens bestämmelser enligt förslaget arbetas in i

lagen om företagsrekonstruktion kommer i fortsättningen illikviditet, och inte

obestånd, utgöra en förutsättning även för ackordsförfarandet som äger rum inom

ramen för företagsrekonstruktion. I avsnitt 5.1 har påpekats att en fördel med

den lösning som valts är att förfarandet står öppet även för gäldenärer som utan

att det behöver ha gått så långt som till insolvens har fått betalnings-

svårigheter. Detta följer av lagens syfte och är en viktig nyhet i lagen. Ju

tidigare gäldenärer i den beskrivna situationen blir föremål för företags-

rekonstruktion, desto större är utsikterna att man skall lyckas rekonstruera

företagets verksamhet i sak, reda upp dess finanser och undgå konkurs.

 Av paragrafen framgår också att det är domstol som beslutar om

företagsrekonstruktion. Det är domstol som har att avgöra om förutsättningarna

för ett sådant förfarande är uppfyllda. Det är också domstol som beslutar att

förfarandet skall upphöra m.m. Det ankommer dock på gäldenären själv att med

hjälp av en rekonstruktör undersöka förutsättningarna för en realistisk

rekonstruktion (se 1 kap. 2 §, 2 kap. 11 § fjärde stycket och 14 §).

Genomförandet av de åtgärder som enligt företagsrekonstruktionen kan komma att

befinnas nödvändiga för att nå resultat, dvs. att verksamheten rekonstrueras,

skall åstadkommas av gäldenären själv.

2 §

Under en företagsrekonstruktion skall en av rätten utsedd rekonstruktör

undersöka om den verksamhet som gäldenären bedriver kan fortsättas helt eller

delvis och i så fall hur detta kan ske samt om det finns förutsättningar för

gäldenären att träffa en ekonomisk uppgörelse med sina borgenärer (ackord).

Rekonstruktören skall när han fullgör sitt uppdrag verka för att borgenärernas

intressen inte åsidosätts.

 Av 3 kap. 1 § framgår att förhandling om offentligt ackord kan äga rum under

en företagsrekonstruktion.

 Paragrafen, som huvudsakligen motsvarar 3 § i det till Lagrådet remitterade

lagförslaget, har i huvudsak utformats i enlighet med Lagrådets förslag (jfr 1

kap. 4 § utredningens lagförslag).

 I bestämmelsen beskrivs i första stycket det allmänna syftet med företags-

rekonstruktion. Av den beskrivningen framgår att det finns viktiga principiella

skillnader mellan företagsrekonstruktion och konkurs. Medan konkurs är en exe-

kutionsform, är företagsrekonstruktion ett förfarande som syftar till att

återställa lönsamheten hos en näringsidkare med betalningssvårigheter eller i

vart fall till att klargöra i vad mån gäldenärens verksamhet kan fortleva.

Konkurs är inriktad på borgenärernas möjlighet att tvångsvis få betalt för sina

fordringar, oavsett om gäldenärens företag kan fortleva eller inte. Företags-

rekonstruktion syftar i stället till att ge gäldenären en chans att innan

konkurs är oundviklig undersöka möjligheten till fortsatt verksamhet i en eller

annan form.

 En företagsrekonstruktion skall kunna leda till dels en rekonstruktion i sak,

dvs. att gäldenärens verksamhet förändras så att dess resultat förbättras och

verksamheten åter blir lönsam, dels en finansiell rekonstruktion, dvs. en

uppgörelse med borgenärerna om hur de redan uppkomna skulderna skall kunna

betalas. Uppgörelsen med borgenärerna kan ske frivilligt under hand eller med

tillämpning av reglerna om offentligt ackord i 3 kap. Företagsrekonstruktion

behöver dock inte nödvändigtvis innebära att förfarandet avslutas genom ett

ackord i teknisk mening, dvs. främst genom att borgenärernas fordringar sätts

ned och det bestäms hur betalningen skall gå till. Förfarandet kan också syfta

till att nå en överenskommelse med borgenärerna om att gäldenärens rörelse

fortsätts av ett annat företag, som övertar tillgångar och skulder från

gäldenären på sådana villkor som borgenärerna kan godta. Förfarandets

tillämpning är inte heller inskränkt till fall där det av gäldenären bedrivna

företaget kan fortsättas i samma juridiska form. Huvudsaken med en

rekonstruktion är att rörelsen kan fortsätta i en eller annan form utan konkurs.

Om det sker genom exempelvis ägartillskott av medel, upptagande av ny kredit,

överlåtelse av rörelsen eller på annat sätt är i och för sig av underordnad

betydelse.

 I paragrafen anges att det är den av rätten utsedde rekonstruktören (se 2 kap.

10 §) som skall undersöka om det finns möjligheter att åstadkomma en

rekonstruktion. Givetvis måste rekonstruktören härvid arbeta i nära kontakt med

gäldenären och borgenärerna. I sista meningen i första stycket anges

uttryckligen att rekonstruktören skall verka för att borgenärernas intressen

inte åsidosätts (jfr 2 kap. 12 § första stycket i såväl det till Lagrådet

remitterade förslaget som i utredningens lagförslag). Rekonstruktörens uppgifter

kommenteras vidare i författningskommentaren till 2 kap. 11 och 13 § samt i

avsnitt 7.1.

 I andra stycket erinras om att det av 3 kap. 1 § framgår att förhandling om

offentligt ackord kan äga rum under det förfarande som en företagsrekonstruktion

utgör.

3 §

Bestämmelserna i denna lag om gäldenär gäller inte bankaktiebolag, sparbank,

central föreningsbank, kreditmarknadsbolag, understödsförening, för-

säkringsbolag, värdepappersbolag, clearingsorganisation och

Värdepapperscentralen VPC Aktiebolag.

 Bestämmelserna avser inte heller sådana gäldenärer i vars verksamhet staten,

en kommun, ett landsting, ett kommunalförbund, en församling eller en kyrklig

samfällighet har ett bestämmande inflytande.

 Paragrafen motsvarar 4 § i det till Lagrådet remitterade lagförslaget.

Motsvarigheten i ackordslagen är 48 § (jfr 1 kap. 6 § utredningens lagförslag).

Den slutliga utformningen skiljer sig från Lagrådets förslag dels i det att

paragrafen har delats upp i två stycken, dels att ytterligare subjekt har fogats

till uppräkningen i första stycket.

 Som har redogjorts för i avsnitt 5.2 bör de i paragrafens första stycke an-

givna gäldenärerna undantas från lagens tillämpningsområde. Beträffande dessa

kategorier kan följande anmärkas (jfr 48 § ackordslagen, 1 kap. 6 §

Insolvensutredningens förslag och 1 kap. 4 § i det till Lagrådet remitterade

lagförslaget). Kreditaktiebolag ingår inte längre i den i ackordslagen angivna

undantagskretsen (SFS 1992:1617). Sedan lagen (1963:76) om kreditaktiebolag har

upphävts kan sådana bolag ansöka om tillstånd att bedriva verksamhet enligt den

nya lagen (1992:1610) om kreditmarknadsbolag som har trätt i kraft den 1 januari

1994 (SFS 1993:1646). På kreditmarknadsbolag är ackordslagen tillämplig (jfr

prop. 1992/93:89 s. 161).

 Föreningsbankslagen (1987:620) har ändrats så att lokala föreningsbanker kan

fusioneras med en central föreningsbank vilken i sin tur kan ombildas till

bankaktiebolag (SFS 1992:1058). Så har också kommit att ske beträffande tidigare

existerande föreningsbanker. Föreningsbankslagen har emellertid inte upphävts.

För fullständighetens skull finns det därför anledning att föra central

föreningsbank till undantagskretsen i 3 § lagen om företagsrekonstruktion.

 48 § ackordslagen omfattar även stadshypoteksförening och

landshypoteksförening. Genom lagen (1992:700) om ombildning av

stadshypoteksinstitutionen har föreskrivits att stadshypoteksföreningarna skall

gå upp i Konungariket Sveriges stadshypotekskassa och föreningarna upplösas utan

likvidation. Stadshypotek är numera ett kreditmarknadsbolag. Enligt lagen

(1994:758) om ombildning av landshypoteksinstitutionen skall motsvarande ske för

landshypoteksföreningarnas del, med den skillnaden att överlåtelse av rörelsen

skall ske till ett kreditmarknadsbolag. Stadshypoteksföreningarna har redan

upplösts och det är upplyst att sedan den 1 januari 1995 är även landshypoteks-

föreningarna upplösta. Mot den bakgrunden har inte stadshypoteksförening och

landshypoteksförening tagits upp bland de i förevarande paragraf angivna

rättssubjekten.

 Den undantagskrets som avses i andra stycket omfattar sådan verksamhet vari

de i stycket angivna organen har ett bestämmande inflytande. Dessa organ har

givetvis ett bestämmande inflytande när de bedriver verksamhet i egen regi. En

sådan verksamhet kan alltså inte bli föremål för företagsrekonstruktion enligt

lagen. Uttrycket bestämmande inflytande har dock en vidare betydelse i detta

sammanhang liksom vad gäller enligt 1 kap. 2 § aktiebolagslagen (1975:1385) och

i 6 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100). Ett bestämmande inflytande föreligger

således när det allmänna på visst sätt genom ägande eller avtal har

tillförsäkrats den avgörande kontrollen i en från det allmänna fristående

juridisk person. Det innebär att en kommun t.ex. inte kan sägas ha ett sådant

bestämmande inflytande i ett entreprenadföretag som kommunen anlitat för att

utföra kommunala uppgifter.

 Givetvis är lagen tillämplig på de angivna kategorierna när de uppträder i

egenskap av t.ex. borgenär. Paragrafen innebär inte annat än att de som gäldenär

inte kan bli föremål för företagsrekonstruktion enligt lagen.

 Uppräkningen av gäldenärskategorier i denna paragraf är uttömmande. Alla

andra slag av gäldenärer omfattas av lagen.

2 kap. Företagsrekonstruktion i allmänhet

Ansökan om företagsrekonstruktion

1 §

En ansökan om företagsrekonstruktion får göras av gäldenären eller av en

borgenär. Ansökan skall göras skriftligen hos den tingsrätt där gäldenären bör

svara i tvistemål som angår betalningsskyldighet i allmänhet.

Ansökningshandlingen skall vara egenhändigt undertecknad av sökanden eller

sökandens ombud.

 I ansökan skall sökanden ange och styrka de omständigheter som gör rätten

behörig, om de inte är kända.

 Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag (jfr 2 kap. 1 §

första stycket, 2 § andra stycket och 5 § första stycket utredningens

lagförslag).

 I paragrafens första stycke anges att en ansökan om företagsrekonstruktion får

göras av såväl gäldenären (se också 3 §) som en borgenär (se också 4 § och 6 §

tredje stycket) samt att ansökan skall göras skriftligen. Det senare är alltså

ett absolut formkrav. Paragrafens första stycke innehåller vidare en regel om

forum vid företagsrekonstruktion som i sak överensstämmer med 2 kap. 1 §

konkurslagen. Ansökan om företagsrekonstruktion skall alltså göras vid

tingsrätten i den ort där gäldenären bör svara i tvistemål som angår betalnings-

skyldighet i allmänhet. Forum vid företagsrekonstruktion, i likhet med konkurs-

forum, bestäms således normalt för fysisk person av folkbokföringsorten den 1

november året innan ansökan ges in och för annan juridisk person än dödsbo av

den ort där styrelsen har sitt säte.

 Det har satts i fråga om den generella hänvisningen i konkurslagen till

rättegångsbalkens forumregler i mål om betalningsskyldighet alltid är

ändamålsenlig. Den kan medföra att en konkursansökan måste tas upp och prövas

även i fall som avses i 10 kap. 3 och 4 §§ rättegångsbalken (jfr Walin/ Palmér,

Konkurslagen, s. 25 f.). Till skillnad från vad som gäller vid konkursansök-

ningar gör sig emellertid intresset av dessa alternativa fora inte lika starkt

gällande vid företagsrekonstruktion. I praktiken torde det bara vara

forumreglerna i 10 kap. 1 § RB som får någon tillämpning för detta

rättsinstitut.

 I tredje meningen i första stycket anges att ansökningshandlingen skall vara

egenhändigt undertecknad av sökanden eller sökandens ombud. Det innebär bl.a.

att en ansökan inte kan ges in via telefax (jfr 33 kap. 3 § RB och prop.

1993/94:190 s. 106 f.).

 Sökanden skall enligt andra stycket ange och styrka de omständigheter som

betingar rättens behörighet, om de inte är kända. Bestämmelsen motsvarar vad som

gäller enligt 2 kap. 1 § andra stycket konkurslagen. Bevis om rättens behörighet

behövs alltså inte, om det är allmänt känt att gäldenären har sitt hemvist inom

tingsrättens domsaga. Som regel kan emellertid gäldenären inte förlita sig på

att fakta som betingar rättens behörighet skall vara kända. De handlingar som

kan styrka behörigheten torde i fråga om fysisk person vara ett s.k.

hemortsbevis och i fråga om juridisk person registreringsbevis. Av 5 § framgår

att en brist i förevarande hänseende kan leda till att ansökningen avvisas.

2 §

Har en ansökan om företagsrekonstruktion gjorts hos en tingsrätt som inte är

behörig, skall rätten genast sända handlingarna i ärendet till den tingsrätt som

enligt vad dessa visar är behörig och underrätta sökanden. Ansökan skall anses

gjord, när handlingarna kom in till den förra tingsrätten.

 Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag (jfr 2 kap. 2 §

tredje stycket utredningens lagförslag).

 Det kan naturligtvis inträffa att ansökan görs vid en tingsrätt som inte är

behörig enligt vad som föreskrivs i 1 §. Tingsrätten skall i sådant fall enligt

denna paragraf genast sända ansökningshandlingarna i ärendet till den tingsrätt

som enligt vad handlingarna visar är behörig. En förutsättning för att en

ansökan skall kunna översändas är att det verkligen framgår av handlingarna

vilken tingsrätt som är behörig. Den tingsrätt till vilken ansökningen kommit in

behöver inte göra några särskilda efterforskningar i behörighetsfrågan. Är

ansökan bristfällig, får det ankomma på den behöriga tingsrätten att vid behov

ge föreläggande om komplettering (se 5 §). I den mån komplettering behövs redan

för att avgöra behörighetsfrågan måste dock föreläggandet utfärdas av den

tingsrätt till vilken ansökan kommit in. Sökanden skall givetvis underrättas,

när handlingarna sänds till annan tingsrätt.

 Den dag som en ansökan anses inkommen har betydelse bl.a. såsom fristdag för

återvinning enligt 4 kap. 2 § andra stycket konkurslagen. Genom att en ansökan

skall anses gjord när den kom in till den förra, icke behöriga, tingsrätten

undviks bl.a. att ett misstag beträffande forum leder till att en återvinnings-

frist försitts.

3 §

En ansökan av gäldenären skall innehålla

 1. en kortfattad redogörelse för gäldenärens ekonomi och orsakerna till

betalningssvårigheterna,

 2. en borgenärsförteckning,

 3. en redogörelse för hur gäldenären avser att verksamheten skall bedrivas i

fortsättningen och en uppgörelse nås med borgenärerna, och

 4. ett förslag till rekonstruktör samt behövliga uppgifter om dennes

lämplighet för uppdraget.

Paragrafen har behandlats i avsnitt 5.4.I bestämmelsen anges vad en ansökan som

görs av en gäldenär skall innehålla. (Jfr 2 kap. 1 § andra stycket utredningens

lagförslag).

 Enligt första punkten har gäldenären att lämna uppgifter om företagets

ekonomiska förhållanden och om orsakerna till betalningssvårigheterna. Det krävs

bara en kortfattad redogörelse, inte någon fullständig bouppteckning (jfr även

13 § andra stycket 1-3). Men det är självfallet både lämpligt och önskvärt att

ansökningen kompletteras med senaste bokslut, eventuell kontrollbalansräkning

enligt 13 kap. 2 § aktiebolagslagen (1975:1385) och andra sammanställningar och

dylikt rörande gäldenärens ekonomiska status. Uppgifter om detta är också av

betydelse för rättens bedömning enligt tredje punkten.

 Vidare skall gäldenären enligt andra punkten förteckna sina borgenärer. En

sådan uppgift är nödvändig för att rekonstruktören vid bifall till ansökningen

skall kunna fullgöra sin uppgift att inom en vecka underrätta borgenärerna om

att företagsrekonstruktion har beslutats (se 13 §).

 I ansökningen skall gäldenären dessutom ange dels hur han avser att

verksamheten skall bedrivas i fortsättningen, dels hur en eventuell uppgörelse

skall nås med borgenärerna (tredje punkten). Det är, som framhållits i avsnitt

5.4, på denna punkt som rätten har att göra sin mest grannlaga bedömning. Det är

nämligen av största vikt att företagsrekonstruktion inte beslutas, om det finns

skäl anta att gäldenären har andra syften med sin ansökan än ett rekonstruk-

tionssyfte, t.ex. att han främst eftersträvar ett anstånd med sina betalningar.

Därför måste domstolen i vart fall kunna konstatera att den redogörelse som

gäldenären själv presenterar vid sin ansökan inte saknar realism. Det betyder

bl.a. att gäldenären måste förklara vilka åtgärder som enligt hans mening

fordras för att förbättra rörelsens resultat. Vidare måste han ge besked om hur

han menar att borgenärerna skall tillgodoses och om hur verksamheten i

fortsättningen skall kunna finansieras.

 Även om rätten inte kan göra någon mera ingående prövning av förutsättningarna

för rekonstruktion på detta stadium är det ändå viktigt att prövningen är så

noggrann som möjligt på det underlag som presenteras. Den bedömning som görs på

detta stadium kommer dock tämligen omgående att följas av ytterligare

bedömningar när ett mera tillförlitligt underlag föreligger, t.ex. vid det

borgenärssammanträde som enligt huvudregeln skall hållas inom tre veckor (se 10

§ andra stycket).

 I ansökningen skall gäldenären ge ett förslag till rekonstruktör och samtidigt

lämna behövliga uppgifter om den föreslagne personens lämplighet för uppdraget

(fjärde punkten). Vem som kan utses till rekonstruktör anges närmare i 11 §. Av

den bestämmelsen, enligt vilken en rekonstruktör bl.a. måste ha borgenärernas

förtroende, följer att gäldenären bör ha tagit kontakt med sina viktigaste

borgenärer i frågan om lämplig rekonstruktör, innan han lämnar in en ansökan. Om

gäldenärens ansökan saknar uppgift om de viktigaste borgenärernas inställning

till den föreslagna rekonstruktören kan rätten knappast bedöma den personens

lämplighet. Därför bör tingsrätten i dessa fall förelägga gäldenären att

komplettera ansökan i detta hänseende (jfr 5 §). Utan att det sägs i lagen skall

givetvis den föreslagnes eget samtycke inhämtas innan han utses. Ansökan bör

redovisa att ett sådant samtycke lämnats.

4 §

En ansökan av en borgenär skall innehålla

 1. uppgift om borgenärens fordran på gäldenären,

 2. upplysningar om gäldenärens betalningssvårigheter, och

 3. ett förslag till rekonstruktör samt behövliga uppgifter om dennes

lämplighet för uppdraget.

 Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag (jfr 2 kap. 5 §

andra stycket utredningens lagförslag).

 En borgenär har av naturliga skäl inte samma möjlighet som gäldenären att

lämna upplysning om gäldenärsföretagets ekonomi eller vad som har lett fram till

företagets betalningssvårigheter. Vad som krävs av borgenären är därför

följande.

 Borgenären skall lämna uppgift om sin fordran (första punkten). För att vara

behörig att ansöka om företagsrekonstruktion måste sökanden enligt denna

paragraf vara fordringsägare, eller med andra ord borgenär. Kretsen av behöriga

sökande enligt denna paragraf bestäms således på samma sätt som den krets som är

behöriga att ansöka om någons försättande i konkurs (jfr 2 kap. 4 och 6 §§

konkurslagen). Därvid föreskrivs inte någon begränsning såvitt avser karaktären

eller storleken av borgenärens fordran. Även en mindre fordran ger således en

borgenär initiativrätt. Ansökan kan göras även av en borgenär med en fordran som

inte är förfallen till betalning. Med hänsyn till att det vid en borgenärs

ansökan enligt 6 § andra stycket krävs att gäldenären medger ansökan, har det

inte ansetts befogat att begränsa initiativrätten till borgenärer med fordringar

av visst slag eller av viss storlek (se avsnitt 5.3). Det är inte heller något

krav att borgenären har en penningsfordran. Även om det antagligen kommer att

bli ytterst sällsynt är det alltså tänkbart att borgenären har en fordran på en

annan prestation än i pengar.

 I sin ansökan skall borgenären vidare redovisa de uppgifter han har om

gäldenärens betalningssvårigheter (andra punkten). Härmed avses det som

borgenären känner till om gäldenärsföretagets betalningssvårigheter. Även när en

borgenär ansöker är det självfallet ett avgörande kriterium att gäldenärs-

företaget har sådana betalningssvårigheter som beskrivs i 6 § första stycket.

För ett ogrundat påstående härvidlag kan borgenären drabbas av skade-

ståndsskyldighet (se 4 kap. 13 §). Borgenären måste således kunna redovisa att

han själv eller annan borgenär drabbats av gäldenärens betalningsdröjsmål på

sådant sätt att det finns anledning att anta att gäldenären är illikvid. Det kan

därvid t.ex. vara fråga om att borgenären varit tvungen att tillgripa utmätning

för att erhålla betalning.

 Borgenärens ansökan skall på samma sätt som en ansökan från gäldenären (tredje

punkten) innehålla ett förslag till rekonstruktör och behövliga uppgifter om den

föreslagna personens lämplighet (jfr vad som under 3 och 11 § sägs om en rekons-

truktörs lämplighet).

 I 6 § tredje stycket anges att en borgenärs ansökan för bifall förutsätter att

gäldenären medger den.

5 §

En ansökan skall avvisas, om den inte innehåller sådana uppgifter som krävs

enligt 1, 3 och 4 §§, och sökanden inte följer ett föreläggande att avhjälpa

bristen.

 Paragrafen, som har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, innehåller,

genom hänvisning till 1, 3 och 4 §§, regler om avvisning av ansökan om

företagsrekonstruktion (jfr 2 kap. 3 § utredningens lagförslag). Paragrafen, som

riktar sig till domstolen, gäller oavsett om sökanden är gäldenären eller en

borgenär. Avvisning kan således komma i fråga om det inte av ansökan framgår

vilken tingsrätt som är behörig, ansökan inte är egenhändigt undertecknad av

sökanden eller dennes ombud eller, såvitt gäller en gäldenär, inte uppfyller de

krav som anges i 3 §, eller, om sökanden är borgenär, inte svarar mot kraven i 4

§.

 Är ansökningen bristfällig, skall sökanden först föreläggas att komplettera

den. Föreläggandet bör innehålla en upplysning om att ansökningen kan komma att

avvisas om bristen inte avhjälps. Om föreläggandet inte följs skall ansökningen

avvisas. Det anges uttryckligen att avvisning förutsätter dels att ansökan

saknar sådana uppgifter som krävs enligt 1, 3 och 4 §§, dels att ett

föreläggande inte följs (jfr t.ex. 2 kap. 5 § konkurslagen och 42 kap. 4 §

rättegångsbalken).

 Framgår det redan från början att ansökningen över huvud inte kan tas upp,

t.ex. därför att gäldenären är försatt i konkurs (jfr 4 kap. 8 § andra stycket),

bör ansökningen omedelbart avvisas. Någon uttrycklig regel härom har inte

ansetts nödvändig.

 Avvisningsbeslut får överklagas i vanlig ordning (jfr 4 kap. 12 §).

Förutsättningar för beslut om företagsrekonstruktion

6 §

En förutsättning för att beslut om företagsrekonstruktion skall meddelas är att

gäldenären vid tiden för ansökningen inte kan betala sina förfallna skulder.

 Beslut om företagsrekonstruktion får inte meddelas, om det saknas skälig

anledning anta att syftet med företagsrekonstruktionen kan uppnås.

 En ansökan av en borgenär får bifallas endast om gäldenären har medgett

ansökan.

 Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag.

 Det föreskrivs i första stycket att gäldenären skall vara illikvid för att

beslut om företagsrekonstruktion skall kunna meddelas. Med illikviditet avses

enligt ordalydelsen att gäldenären vid tiden för ansökningen inte kan betala

sina förfallna skulder. Det innebär att kontanta medel och andra tillgångar som

lätt kan omsättas i kontanter inte räcker till för betalning av förfallna

skulder. Vad som avses med kontanta medel är uppenbart. Med kontanta medel kan

banktillgodohavanden och liknande normalt jämställas. Andra tillgångar som lätt

kan omsättas i kontanter kan vara dels tillgångar som kan omsättas i kontanter

omedelbart, dels tillgångar vilkas avyttrande inte medför någon märkbar

värdeförstöring beträffande rörelsen. Maskiner, andra anläggningstillgångar,

insatsvaror i produktionen m.m. skall inte behöva avyttras. Om sådana

avyttringsåtgärder är nödvändiga för att gäldenären skall kunna betala sina

förfallna skulder är han alltså att betrakta som illikvid. Det finns emellertid

skäl att framhålla att, medan en gäldenärs uppgift i konkursförfarandet om att

han är insolvent normalt godtas om det inte finns särskilda skäl som talar mot

det, kan knappast detsamma gälla illikviditet när en gäldenär ansöker om

företagsrekonstruktion. Om det undantagsvis skulle förekomma att en gäldenär är

insolvent men inte illikvid kan det inte beslutas om företagsrekonstruktion

beträffande honom.

 I andra stycket anges ett annat avgörande villkor för att rätten skall kunna

besluta om företagsrekonstruktion. Det får inte saknas anledning anta att syftet

med företagsrekonstruktionen kan uppnås. Rätten måste alltså göra en prognos

beträffande utsikterna för att en företagsrekonstruktion kan bli lyckosam.

Regeln är avsedd att hindra missbruk av förfarandet. Läget kan t.ex. vara det

att gäldenären anger ett helt orealistiskt förslag till ekonomisk uppgörelse.

Ansökan bör då genast ogillas. Det är emellertid ett rätt lågt beviskrav som i

denna del ställs på gäldenären. Det avgörande bör vara att möjligheten av att en

företagsrekonstruktion leder till att verksamheten kan rekonstrueras inte

framstår som utesluten. Det kan t.ex. vara så, som framhålls i de allmänna

övervägandena, att situationen är svårbedömd t.ex. därför att värdet av

säkerhetsunderlaget är oklart. Så snart bedömningen är den att en mera ingående

utredning kan visa att förutsättningar för en lyckosam rekonstruktion finns, bör

beslut om företagsrekonstruktion kunna meddelas. Som tidigare framhållits, se

under 3 §, kommer också rättens prövning att tämligen omgående följas av

ytterligare bedömningar när ett mera tillförlitligt underlag föreligger. Saknas

grund för att avslå en ansökan, skall rätten besluta om företagsrekonstruktion.

 Gäldenärens egen inställning och medverkan är av största betydelse för

möjligheterna att rekonstruera hans verksamhet. Att sätta igång en

företagsrekonstruktion mot dennes vilja torde innebära att det saknas en

väsentlig förutsättning för att nå en konstruktiv lösning av företagets

betalningsproblem. I paragrafens tredje stycke anges därför att det är en

förutsättning att gäldenären medger en borgenärs ansökan för att den skall kunna

bifallas. Vad som krävs är ett uttryckligt medgivande från gäldenären.

Passivitet, dvs. underlåtenhet att ange sin inställning till ansökningen,

uppfyller här inte kravet på medgivande. Det gäldenären har att medge är alltså

bifall till ansökningen. Även om ett sådant medgivande har lämnats måste rätten

ändå pröva om förutsättningarna för bifall i övrigt (se första och andra

styckena) är uppfyllda. Gäldenärens medgivande är således en nödvändig, men inte

en tillräcklig, förutsättning för bifall till en borgenärs ansökan.

 I 9 § andra stycket första punkten anges att en borgenärs ansökan förfaller om

den skriftligen bestrids av gäldenären. Borgenärens ansökan skall i ett sådant

fall inte ogillas. I stället förfaller borgenärens ansökan och ärendet skall i

stället avskrivas från vidare handläggning. Ett sådant skriftligt bestridande

innebär att borgenärens ansökan över huvud taget inte tas upp (jfr 7-9 §§)

Prövning av ansökan om företagsrekonstruktion

7 §

Om gäldenärens ansökan tas upp, skall rätten genast pröva den, om inte annat

följer av 8 § andra stycket.

 Paragrafen, som har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, innehåller en

anvisning för rätten att, då man funnit att gäldenärens ansökan skall tas upp

till prövning genast besluta i frågan om företagsrekonstruktion. Det är i och

med beslutet om företagsrekonstruktion som de flesta rättsverkningar inträder

som är förbundna med förfarandet. Det är också viktigt att arbetet med

företagsrekonstruktionen kommer igång så snart som möjligt.

 Föreskriften om att beslut på ansökan av gäldenären skall fattas genast

motsvarar vad som gäller vid konkurs (jfr 2 kap. 14 § första stycket konkursla-

gen).

 Om rättens åtgärder när en ansökan av en borgenär tas upp föreskrivs i 8 §.

8 §

Om en borgenärs ansökan tas upp, skall rätten sätta ut ett sammanträde för

prövning av ansökan. Sammanträdet skall hållas inom två veckor från det att

ansökan kom in till rätten. Om det finns särskilda skäl, får det hållas senare,

dock senast inom sex veckor.

 Till sammanträdet skall parterna kallas. Gäldenären skall i kallelsen

föreläggas att senast vid sammanträdet yttra sig över ansökan. I kallelsen skall

även anges att sammanträdet kommer att ställas in, om gäldenären före

sammanträdet själv ansöker om företagsrekonstruktion eller skriftligen medger

borgenärens ansökan och rätten inte särskilt underrättar honom om att

sammanträdet ändå skall hållas. Parterna skall i kallelsen upplysas om

innehållet i 9 §.

 Kallelserna skall delges parterna. Därvid får beträffande gäldenären

delgivning enligt 12-15 §§ delgivningslagen (1970:428) inte ske.

 Gäldenären skall samtidigt med kallelsen delges de av borgenären ingivna

handlingarna.

 Paragrafen upptar regler om sammanträde för prövning av en borgenärs ansökan

om företagsrekonstruktion avseende en gäldenär (jfr 2 kap. 8 § utredningens

lagförslag). Ytterligare bestämmelser om sammanträdet finns i 16 §.

 Paragrafens första stycke anger att om en borgenärs ansökan tas upp ett

sammanträde skall hållas inom två veckor från det att ansökningen kom in till

rätten. Denna tid får överskridas om det finns särskilda skäl, dock med högst

fyra veckor. Ett skäl för att överskrida tvåveckorsfristen kan vara svårigheter

att delge gäldenären ansökningen.I andra stycket ges närmare regler om kallelser

till sammanträdet. Parterna, dvs. gäldenären och ansökande borgenär, skall

kallas till sammanträdet. Reglerna motsvarar 2 kap. 16 § andra och tredje

stycket och 17 § konkurslagen. Om rätten genom innehållet i en borgenärs ansökan

sammantaget med gäldenärens medgivande får tillräckligt underlag för sitt

beslut, behöver något sammanträde inte hållas. Om å andra sidan de nämnda

handlingarna inte ger det erforderliga underlaget, måste sammanträdet äga rum

trots att gäldenären har medgett ansökan.

 Det kan inte uteslutas att gäldenären på grund av en borgenärs ansökan kommer

till insikt om sina betalningsproblem och väljer att, i stället för att medge

borgenärens ansökan, själv ansöka om företagsrekonstruktion. Även i den

situationen kan rätten ha tillräckligt underlag för att utan sammanträde kunna

fatta beslut om företagsrekonstruktion.I tredje stycket föreskrivs att parterna

skall delges kallelse till sammanträdet. Kan gäldenären inte delges inom de

angivna fristerna brister det i förutsättningarna för att besluta om företags-

rekonstruktion eftersom ett sådant beslut inte får fattas utan gäldenärens

uttryckliga medgivande (6 § tredje stycket). Borgenärens ansökan skall i en

sådan situation lämnas utan bifall. Mot bakgrund av att företagsrekonstruktion

förutsätter att gäldenären personligen medverkar till och i förfarandet får

surrogat- eller kungörelsedelgivning inte förekomma. Denna inskränkning gäller

emellertid inte för delgivning av en borgenär. Skulle en gäldenären under

sammanträdet bestrida borgenärens ansökning skall ansökningen lämnas utan bifall

(jfr 6 och 9 §).

 I fjärde stycket anges att gäldenären i samband med kallelsen skall delges de

handlingar som borgenären har gett in.

9 §

Om flera ansökningar som avser samme gäldenär är anhängiga samtidigt och om en

annan ansökan bifalls än den som kom in först, skall det vad gäller frågor som

är beroende av tiden för ansökan anses som om beslutet om företagsrekonstruktion

har grundats på den ansökan som kom in först.

 En borgenärs ansökan förfaller om

 1. gäldenären skriftligen bestrider ansökan,

 2. gäldenären eller borgenären uteblir från det sammanträde som avses i 8 §,

eller

 3. gäldenären försätts i konkurs.

 Om ansökan förfaller före sammanträdet skall rätten ställa in sammanträdet och

underrätta parterna.

 (Jfr 2 kap. 9 § utredningens lagförslag)

 I första stycket behandlas den situationen att flera ansökningar mot samme

gäldenär är anhängiga samtidigt. Situationen kan t.ex. vara den att en borgenärs

ansökan följs av en ansökan av gäldenären själv. Regeln är utformad efter

mönster av 2 kap. 21 § konkurslagen. Det ges inte någon anvisning till rätten om

vilken av två eller flera samtidigt anhängiga ansökningar som domstolen i första

hand skall pröva. Däremot föreskrivs att om rätten bifaller någon annan ansökan

än den först ingivna skall det, när det gäller frågor som är beroende av tiden

för ansökan, anses som om rättens beslut grundats på den först ingivna

ansökningen. Bestämmelsen får sin främsta betydelse för beräkning av den

tidpunkt då kvittningsförbud enligt 21 § andra stycket inträder och av fristdag

för återvinning enligt 4 kap. 2 § andra stycket konkurslagen (jfr 3 kap. 5 § i

detta lagförslag).

 I paragrafens andra stycke anges vissa formella hinder mot att bifalla en

borgenärs ansökan om företagsrekonstruktion. Om något av de angivna hindren är

för handen blir således resultatet att ansökan förfaller varvid ärendet skall

avskrivas från vidare handläggning.

 Om gäldenären före sammanträdet skriftligen skulle bestrida ansökningen saknas

förutsättningar att få till stånd en företagsrekonstruktion. Företags-

rekonstruktionen förutsätter att han såväl medger borgenärens ansökan som är

beredd att medverka till en företagsrekonstruktion. Skulle ett skriftligt

bestridande komma in från gäldenären förfaller således borgenärens ansökan

(första punkten) och ärendet skall avskrivas från vidare handläggning.

 Båda parters närvaro vid sammanträdet är nödvändig. Om borgenären uteblir

måste det antas att han saknar intresse av att fullfölja ansökan, varför hans

ansökan då förfaller. Detsamma blir resultatet av gäldenärens utevaro, eftersom

en sådan måste anses tyda på att han inte avser att medverka till förfarandet på

det sätt som erfordras (andra punkten). Följden blir även i detta fall att

ärendet skall avskrivas från vidare handläggning.

 Även när gäldenären försätts i konkurs förfaller borgenärens ansökan (tredje

punkten). En pågående företagsrekonstruktion utgör inte hinder för att bifalla

en konkursansökan från gäldenären själv. Är det däremot en borgenär som är

konkurssökande är situationen något annorlunda, se 2 kap. 10 a § konkurslagen

(lagförslag 2.10).

 Enligt tredje stycket skall rätten i fall som avses i andra stycket ställa in

sammanträdet och underrätta parterna om att ärendet har avskrivits från vidare

handläggning. Här är formell delgivning inte påkallad.

10 §

Om en ansökan bifalls, skall rätten samtidigt utse en rekonstruktör. Finns det

särskilda skäl får fler än en rekonstruktör utses.

 Rätten skall också bestämma tidpunkt för ett borgenärssammanträde inför

rätten. Sammanträdet skall äga rum inom tre veckor från beslutet om

företagsrekonstruktion eller den längre tid efter beslutet som är oundgängligen

nödvändig.

 (Jfr 2 kap. 4 § utredningens lagförslag)

 I första stycket anges, som redan berörts under 1 kap. 1 §, att rätten skall

utse en rekonstruktör samtidigt som den beslutar om företagsrekonstruktion. Det

är alltså inte möjligt att besluta om företagsrekonstruktion utan att samtidigt

utse en rekonstruktör, vilket kan jämföras med att det inte går att försätta

någon i konkurs utan att snarast därefter utse en förvaltare (se 2 kap. 24 §

första stycket 2 konkurslagen). Fler än en rekonstruktör kan utses, om det

finns särskilda skäl. Sådana särskilda skäl kan vara att gäldenärens verksamhet

är av mycket stor omfattning eller av komplicerad art.

 För att säkerställa att arbetet med företagsrekonstruktionen omedelbart kan

påbörjas skall, enligt andra stycket, rätten i samband med beslutet om

företagsrekonstruktion också bestämma tidpunkt för ett borgenärssammanträde

inför rätten, vilket normalt måste hållas inom tre veckor. Undantagsvis kan dock

sammanträdet hållas längre fram i tiden, nämligen om det är oundgängligen

nödvändigt, dvs. mycket starka skäl talar för att sammanträdet inte kan hållas

så tidigt som huvudregeln anger. Detta kan visa sig vara fallet t.ex. i fråga om

ett större bolag som ansöker om företagsrekonstruktion. Det ankommer inte på

rätten att skicka ut några kallelser till sammanträdet. Det är i stället

rekonstruktörens uppgift att upplysa borgenärerna om sammanträdet (se 13 § 4).

Borgenärssammanträdets funktion behandlas i 16 §.

Rekonstruktören och dennes uppgifter

11 §

En rekonstruktör skall ha den särskilda insikt och erfarenhet som uppdraget

kräver, ha borgenärernas förtroende samt även i övrigt vara lämplig för

uppdraget.

 Den som är anställd vid domstol eller kronofogdemyndighet får inte vara

rekonstruktör.

 En rekonstruktör som inte är lämplig eller av någon annan orsak bör skiljas

från uppdraget skall entledigas av rätten. Frågor om entledigande tas upp på

begäran av rekonstruktören, en borgenär eller gäldenären.

 (Jfr 2 kap. 13 § utredningens lagförslag)

 I första stycket anges vilken kompetens m.m. en person skall ha för att kunna

utses till rekonstruktör. I avsnitt 7.1 har ingående diskuterats vem som skall

kunna vara rekonstruktör. Med den beskrivning av rekonstruktörens kompetens som

ges i denna paragraf bör det vara möjligt att i det enskilda fallet välja den

person som är mest lämpad för uppdraget. När inte omständigheterna i det

särskilda fallet motiverar annat, bör emellertid en advokat ur konkursför-

valtarkretsen eller en högre tjänsteman vid ackordscentral utses. Det bör

regelmässigt garantera att rekonstruktören har viss erfarenhet av

företagsledning, gedigna kunskaper i obeståndsjuridik och andra relevanta

rättsområden samt vana vid att hantera situationer i vilka motstående intressen

kan göra sig gällande. Det utesluter emellertid inte att det i det enskilda

fallet kan, och bör, förordnas en rekonstruktör vars bakgrund är t.ex.

ekonomens, företagsledarens, revisorns eller konsultens.

 Särskilt viktigt är naturligtvis att den tilltänkte rekonstruktören uppfyller

kravet att han skall ha borgenärernas förtroende. De nämnda omständigheterna,

liksom ärendenas karaktär, gör att kretsen av möjliga rekonstruktörer inte har

begränsats av formella skäl. Det finns t.ex. knappast anledning för rätten att,

såsom ibland sker när det gäller konkursförvaltare, i avgränsande syfte

förteckna personer som generellt kan komma i fråga för uppdrag som rekons-

truktör. Reglerna för utseende av konkursförvaltare skiljer sig också i vissa

avseenden från vad som gäller utseende av rekonstruktör. Bland annat finns det i

det senare fallet ingen motsvarighet till tillsynsmyndigheten i konkurs som

skall höras.

 Även utan någon formell begränsning när det gäller val av rekonstruktör följer

det av uppdragets art att denne måste inta en självständig, opartisk hållning

och förmå se till såväl gäldenärens som borgenärernas intressen. Mot den

bakgrunden bör det vara uteslutet att till rekonstruktör utse någon

gäldenärsföretagets ägare, ställföreträdare eller revisor. Det bör knappast

heller vara möjligt att utse den som tidigare spelat en mera framträdande roll i

företaget, t.ex. någon som tidigare har haft en framträdande befattning i

företaget eller på annat sätt tidigare tagit aktiv del i skötseln av företagets

ekonomi.

 En särskild fråga (se avsnitt 7.2) är om den som har utsetts till rekons-

truktör vid en gäldenärens eventuellt efterföljande konkurs bör anses jävig som

konkursförvaltare. Det kan många gånger vara kostnadsbesparande att i sådana

fall utse rekonstruktören till förvaltare. Denne känner till företaget och de

ekonomiska förhållandena i detta och torde därför många gånger kunna utreda

konkursboet på ett effektivare sätt än en icke tidigare inblandad person. Trots

det får man i de flesta fall utgå från att rekonstruktören inte bör utses till

förvaltare i näringsidkarens efterföljande konkurs, bl.a. eftersom det kan bli

fråga om att förvaltaren har att pröva sådana transaktioner som rekonstruktören

tillrått eller kanske t.o.m. gett anvisning om. Det innebär emellertid inte att

domstolen kan avstå från att pröva omständigheterna i det enskilda fallet. En

företagsrekonstruktion kan t.ex. komma att avslutas mycket tidigt utan att

rekonstruktören i någon större utsträckning kommit att involveras i gäldenärens

ekonomiska överväganden.

 I andra stycket anges, liksom i 7 kap. 1 § andra stycket konkurslagen, att den

som är anställd vid domstol inte får vara rekonstruktör. En skillnad mellan

konkurslagens regel och förevarande paragraf är att även den som är anställd vid

kronofogdemyndighet är undantagen från möjligheten att bli utsedd till rekons-

truktör.

 Tredje stycket innehåller regler om entledigande av en rekonstruktör. För att

en fråga om entledigande skall bli aktuell krävs att rekonstruktören, gäldenären

eller någon borgenär hos domstolen begär att rekonstruktören skall entledigas.

Domstolen får alltså inte utan en sådan begäran ta upp frågan. Om en begäran om

entledigande kommer in till domstolen skall domstolen bereda övriga intressenter

tillfälle att yttra sig över begäran innan domstolen beslutar i frågan. Någon

särskild föreskrift har inte ansetts behövlig.

 En rekonstruktör skall enligt ordalydelsen entledigas om han inte är lämplig

eller av någon annan orsak bör skiljas från uppdraget . Det innebär för det

första att han skall entledigas om han inte uppfyller de krav som anges i första

stycket. Även om rekonstruktören då han utsågs uppfyllde dessa krav kan det

tänkas att han sköter sitt uppdrag på ett sådant sätt att han inte längre kan

anses lämplig för det. För det andra skall han entledigas om det finns någon

 annan orsak till det. Ett exempel kan vara att han på grund av sjukdom inte

längre kan fullgöra sitt uppdrag.

12 §

Rekonstruktören skall när han fullgör de uppgifter som anges i 1 kap. 2 §

undersöka gäldenärens ekonomiska ställning och i samråd med gäldenären upprätta

en plan som redovisar hur syftet med företagsrekonstruktionen skall uppnås

(rekonstruktionsplan). Planen skall tillställas rätten och borgenärerna.

 Rekonstruktören får anlita sakkunnigt biträde.

 Att rekonstruktören får väcka talan om återvinning framgår av 3 kap. 6 §.

 (Jfr 2 kap. 12 § utredningens lagförslag)

 I denna paragraf, som har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, ges

vissa allmänna föreskrifter om vad som ankommer på rekonstruktören. Det kan

erinras om att det redan i 1 kap. 2 § andra stycket anges att rekonstruktören

skall tillvarata borgenärskollektivets intressen. Rekonstruktören är alltså inte

att betrakta som gäldenärens ombud i förhandlingar med borgenärerna.

 I förevarande paragraf anges i första stycket att rekonstruktören efter att ha

undersökt gäldenärens ekonomiska ställning skall upprätta en

rekonstruktionsplan.Ett preliminärt utkast till en sådan plan bör kunna

föreligga redan vid det borgenärssammanträde som avses i 16 §. Planen kan

därefter successivt kompletteras och fullständigas under det att

företagsrekonstruktionen fortgår. Det är genom innehållet i en sådan mera

slutgiltigt utformad plan som det till sist står klart om och i så fall hur

gäldenärsföretaget kan rekonstrueras. Ofta torde det också vara så att det är på

grund av vad planen innehåller beträffande en rekonstruktion i sak, dvs. av

själva verksamheten, som borgenärerna avgör om de är beredda att medverka till

en föreslagen finansiell rekonstruktion genom att t.ex. sätta ned sina

fordringar. Huvudpunkterna i en rekonstruktionsplan bör vara följande.

 Rekonstruktören bör kartlägga företagets ekonomiska svårigheter samt göra en

analys och en bedömning av orsakerna till problemen. I planen bör givetvis också

så noggrant som möjligt identifieras de åtgärder som måste vidtas för att man

skall komma till rätta med företagets problem, vad gäller såväl verksamhetens

resultat som dess finansiering. I samband därmed bör också anges en tidsplan för

rekonstruktionens genomförande. Beträffande allmänna synpunkter på syftet med

planen och sättet för dess upprättande hänvisas till avsnitt 7.4.

 Det bör erinras om att planen, när den ges in till rätten, blir allmän

handling. Eftersom det inte föreslås någon särskild sekretessregel för ärenden

om företagsrekonstruktion, kan det finnas anledning för rekonstruktören att

iaktta viss återhållsamhet beträffande planens utförlighet i detaljer. Det får

dock givetvis inte hindra honom från att redovisa samtliga de rekonstruktionsåt-

gärder som föreslås och de bedömningar som föranlett förslagen. I 8 kap. 17 §

sekretesslagen (1980:100) finns också en bestämmelse som gör det möjligt att

sekretessbelägga uppgifter vars utlämnande mera påtagligt skulle kunna skada

rekonstruktionsgäldenären. Om rekonstruktionsplanen innehåller uppgifter som

rekonstruktören anser har karaktär av företagshemlighet och därför bör

sekretessbeläggas är det givetvis viktigt att han uppmärksammar rätten på detta

förhållande senast när planen ges in till rätten.

 Enligt andra stycket kan rekonstruktören anlita sakkunnigt biträde.

Rekonstruktören kan på så sätt tillföra ärendet den kompetens som är nödvändig

och som han själv inte besitter (jfr vad som sagts under 11 §). Det är givetvis

viktigt att all erforderlig kompetens finns representerad under en

företagsrekonstruktion. Särskilt i förfaranden rörande mer omfattande eller

komplicerade verksamheter kan sådan kompetens många gånger inte finnas samlad

hos en enda person, dvs. den utsedde rekonstruktören. Denne kan i dessa fall

behöva anlita sakkunnigt biträde. Erinras kan också om att det är möjligt att

enligt 10 § utse fler än en rekonstruktör. I vissa fall kan det vara

tillfälligheter som avgör om fler än en rekonstruktör utses enligt 10 § eller om

en utsedd rekonstruktör anlitar sakkunnigt biträde enligt bestämmelsen i

förevarande stycke.

 Av tredje stycket framgår att rekonstruktören tillagts rätt att föra talan om

återvinning (se vidare avsnitt 6.5). Sådan talan får väckas sedan beslut om

företagsrekonstruktion har meddelats. Det är därvid på två punkter fråga om en

utvidgning av möjligheterna att föra återvinningstalan jämfört med vad som

gäller enligt ackordslagen. För det första är det enbart borgenärerna som har

möjlighet att väcka talan om återvinning enligt ackordslagen. I förevarande

stycke erinras om att sådan rätt även tillkommer rekonstruktören (se 3 kap. 6

§). För det andra får återvinningstalan väckas inom ramen för företagsrekon-

struktionen utan begränsning till att förfarandet innefattar ett ackords-

förfarande.

13 §

Rekonstruktören skall inom en vecka från beslutet om företagsrekonstruktion-

underrätta samtliga kända borgenärer om beslutet.

 Till underrättelsen skall fogas

 1. en preliminär förteckning över gäldenärens tillgångar och skulder,

 2. gäldenärens senaste balansräkning och de ytterligare upplysningar som

behövs om hans ekonomiska ställning,

 3. uppgift om orsakerna till betalningssvårigheterna och om hur verksamheten

kan rekonstrueras, och

 4. upplysning om den tidpunkt för borgenärssammanträde som bestämts enligt 10

§ andra stycket.

 Om antalet borgenärer med fordringar utan förmånsrätt är mycket stort, får

underrättelser till dessa borgenärer ersättas av ett tillkännagivande genom

kungörelse. En sådan kungörelse skall innehålla upplysning om beslutet om

företagsrekonstruktion och om tidpunkten för borgenärssammanträdet.

 Paragrafen har utformats efter förslag från Lagrådet. (Jfr 2 kap. 14 §

utredningens lagförslag.)

 I paragrafens första stycke ges en bestämmelse om rekonstruktörens

åligganden, utöver vad som följer av 12 §, när företagsrekonstruktion har

beslutats. Han skall inom en vecka underrätta samtliga kända borgenärer om att

företagsrekonstruktionen har påbörjats och enligt andra stycket tillställa

borgenärerna visst material. Det kan därvid erinras om att gäldenären enligt 3 §

i samband med att han ansöker om företagsrekonstruktion skall ge in en

förteckning över sina borgenärer.

 Borgenärerna skall sålunda få kännedom om gäldenärens tillgångar och skulder

(första punkten) för att på så sätt få en i vart fall preliminär bild av

gäldenärens ekonomiska situation. Med hänsyn till den korta tid som rekons-

truktören har på sig att sammanställa dessa uppgifter kan det inte bli fråga om

någon fullständig och slutlig bouppteckning. Därför föreskrivs att förteckningen

skall vara preliminär. Huvudsaken är att det av förteckningen går att utläsa

gäldenärens ungefärliga status vad tillgångar och skulder beträffar. Om

företagsrekonstruktionen kommer att innefatta ett offentligt ackord följer av 3

kap. 10 § andra stycket första punkten och 14 § att ackordet skall baseras på en

mer fullständig bouppteckning.

 Även gäldenärens senaste balansräkning och andra redovisningshandlingar som

kan finnas och som rekonstruktören kunnat skaffa sig tillgång till skall bifogas

underrättelsen (andra punkten). För att underlätta borgenärernas förståelse av

redovisningshandlingarna kan det ibland vara lämpligt att, om möjligt, ge vissa

upplysningar om dessa. Som Lagrådet har påpekat torde företagsrekonstruktionen -

åtminstone i praktiken - inte vara tillämpligt på andra gäldenärer än sådana som

är bokföringsskyldiga.

 Redan på detta stadium skall rekonstruktören avge en - självfallet preliminär

- uppfattning om orsakerna till betalningssvårigheterna och om hur verksamheten

kan rekonstrueras (tredje punkten). Detta har rekonstruktören senare att vida-

reutveckla vid borgenärssammanträdet enligt 10 § och i den i 12 § omnämnda

rekonstruktionsplanen. Men företagsrekonstruktionen kan påskyndas om

borgenärerna redan i ett tidigt skede får kunskap om vad som ligger bakom

gäldenärens betalningssvårigheter och hur rekonstruktören tänkt sig att gå till

väga för att nå fram till en rekonstruktion.

 Rekonstruktören har endast en vecka på sig för att sammanställa de uppgifter

som nämnts. Normalt är emellertid inte rekonstruktören utan kunskap om

gäldenärsföretaget när beslutet om företagsrekonstruktion fattas. Enligt 3 §

skall gäldenären, när han ansöker om företagsrekonstruktion, lämna ett motiverat

förslag till rekonstruktör. Det bör i sin tur förutsätta att gäldenären innan

han gör ansökan har kontaktat den tilltänkte rekonstruktören och, för att denne

skall kunna avgöra om han är villig att åta sig uppdraget, att han har lämnat

information om sitt företag och dess svårigheter. Visserligen skall, enligt 4 §,

även en ansökande borgenär lämna ett motiverat förslag till rekonstruktör. Det

är dock givet att kunskapen om gäldenärens företag i en sådan situation kan vara

mera begränsad än när gäldenären själv ansöker. Viss ytterligare information bör

dock kunna erhållas vid den förhandling som enligt 8 § normalt skall hållas när

en borgenär ansöker om företagsrekonstruktion. Det har i anslutning till den

bestämmelsen framhållits att det är viktigt att rätten får ett så gott underlag

som möjligt för sitt beslut och att det därför kan finnas skäl att hålla

förhandling även om gäldenären har medgett borgenärens ansökan. Den information

som på så sätt lämnas till rätten kommer givetvis även rekonstruktören till del.

Det kan emellertid inte uteslutas att man får acceptera att den information som

rekonstruktören redan inom en vecka kan lämna till borgenärerna inte blir lika

omfattande när ansökan har gjorts av en borgenär som när gäldenären är sökande.

 Slutligen skall underrättelsen innehålla en uppgift om tidpunkten för det

sammanträde som sägs i 10 § (fjärde punkten).

 I paragrafens tredje stycke anges, på samma sätt som i 15 kap. 3 §

konkurslagen, att om antalet oprioriterade borgenärer är mycket stort kan kravet

på individuell underrättelse vad beträffar oprioriterade borgenärer ersättas med

ett tillkännagivande genom kungörelse. Förmånsberättigade borgenärer skall

emellertid alltid underrättas enligt bestämmelsens huvudregel.

Gäldenärens skyldigheter

14 §

Gäldenären är skyldig att lämna rekonstruktören alla upplysningar om sina

ekonomiska förhållanden som är av betydelse för rekonstruktionen av

verksamheten.

 Gäldenären skall följa rekonstruktörens anvisningar om hur verksamheten skall

bedrivas.

 (Jfr 2 kap. 15 § utredningens lagförslag)

 Av skäl som utvecklats närmare i avsnitt 6.2 innebär ett beslut om företags-

rekonstruktion inte någon formell inskränkning i gäldenärens rådighet.

Gäldenären har således under företagsrekonstruktionen i och för sig möjlighet

att förfoga över sin egendom. Avtal som gäldenären ingår under förfarandet är

följaktligen civilrättsligt bindande, även om rekonstruktören inte har samtyckt

till avtalets ingående.

 Av 14 och 15 §§ följer emellertid att gäldenären har en upplysningsplikt och

en lydnadsplikt samt en skyldighet att inhämta rekonstruktörens samtycke till

alla åtgärder av betydelse. Även om gäldenärens skyldigheter inte är

sanktionerade av civilrättslig ogiltighet kan hans underlåtenhet att samarbeta

med rekonstruktören oftast anses innebära att han inte medverkar till

företagsrekonstruktionen på det sätt som fordras för att det skall finnas skäl

att låta förfarandet fortgå. Både rekonstruktören och en borgenär har möjlighet

enligt 4 kap. 8 § att begära att företagsrekonstruktionen skall upphöra. Följden

av en gäldenärs illojala beteende kan alltså bli att företagsrekonstruktionen

upphör och att gäldenären i stället försätts i konkurs. I sammanhanget kan också

erinras om att den framskjutna förmånsrätt som är förenad med nytillkomna

fordringar (se 10 § första stycket fjärde punkten förmånsrättslagen) förutsätter

att fordringen uppkommit med rekonstruktörens samtycke.

 I paragrafens första stycke föreskrivs att gäldenären gentemot rekonstruktören

har en upplysningsplikt. Den innebär att gäldenären är skyldig att lämna rekons-

truktören alla upplysningar om sina ekonomiska förhållanden som är av betydelse

för rekonstruktion av verksamheten. Vad som är av betydelse för rekonstruktionen

avgörs givetvis av rekonstruktören. Härav följer bl.a. att gäldenären är skyldig

att låta rekonstruktören få tillgång till företagets bokföring och alla andra

handlingar som är av betydelse för att bedöma företagets ekonomiska status och

dess verksamhet. Några tvångsmedel för att bereda rekonstruktören sådan tillgång

har inte ansetts behövliga vid företagsrekonstruktion som ju bedrivs i

gäldenärens intresse (vid konkurs är däremot situationen annorlunda, jfr 7 kap.

12 och 14 §§ konkurslagen).

 Av andra stycket följer att gäldenären har en lydnadsplikt gentemot rekons-

truktören. Gäldenären är skyldig att följa rekonstruktörens anvisningar om hur

verksamheten under företagsrekonstruktionen skall bedrivas. Bestämmelsen innebär

t.ex. att ett krisdrabbat aktiebolags styrelse och bolagsstämma inte utan risk

för att företagsrekonstruktionen upphör och konkurs i stället beslutas kan sätta

sig över anvisningar som ges av rekonstruktören beträffande företagets

verksamhet.

15 §

Gäldenären får inte utan rekonstruktörens samtycke

 1. betala skulder som uppkommit före beslutet om företagsrekonstruktion eller

ställa säkerhet för sådana skulder,

 2. åta sig nya förpliktelser, eller

 3. överlåta, pantsätta eller upplåta annan rätt till egendom av väsentlig

betydelse för gäldenärens verksamhet.

 Åsidosätter gäldenären vad som föreskrivs i första stycket inverkar detta inte

på rättshandlingens giltighet.

 Rekonstruktören får samtycka till en betalning som avses i första stycket 1

endast om det föreligger synnerliga skäl.

 (Jfr 2 kap. 16 § utredningens lagförslag)

 Paragrafen anger dels vilka åtgärder som gäldenären inte får företa utan

rekonstruktörens samtycke, dels att frånvaron av samtycke till dessa åtgärder

inte gör gäldenärens rättshandlingar ogiltiga.

 Utgångspunkten när en företagsrekonstruktion beslutas är att företagets

tillgångar och skulder skall frysas , vilket framgår av första stycket. Skulder

som har uppkommit före beslutet om företagsrekonstruktion skall inte betalas

(första punkten) och skuldsättning skall inte ske (andra punkten).

 I första punkten anges alltså att skulder som har uppkommit före beslutet om

företagsrekonstruktion inte får betalas utan rekonstruktörens samtycke. Inte

heller säkerhet får lämnas för en sådan skuld utan rekonstruktörens samtycke.

Förutsättningarna för att rekonstruktören skall få lämna sitt samtycke till

betalning anges i tredje stycket.

 Alla prestationer som efter inställelsen tillförs företaget bör som huvudregel

betalas kontant och förutsätts tillföra företaget ett förmögenhetsvärde som

svarar mot betalningen. Med rekonstruktörens samtycke är det dock möjligt för

gäldenären att ta upp t.ex. en ny kredit. Erhållandet av ny kredit kan i vissa

fall vara en förutsättning för en lyckosam företagsrekonstruktion.

 Andra punkten i första stycket täcker alla slags förpliktelser, dvs. inte bara

tecknande av nya order utan också ingående av avtal i övrigt som innefattar en

förpliktelse för gäldenären.

 Enligt tredje punkten får gäldenären inte heller utan rekonstruktörens

samtycke överlåta, pantsätta eller upplåta annan rätt till egendom av väsentlig

betydelse för gäldenärens verksamhet. Genom åtgärder av sist nämnd art kan

gäldenären försvåra, eller t.o.m. omintetgöra, en rekonstruktion av

verksamheten. Paragrafens föreskrifter innebär närmast en kodifiering av den

praxis som utformats vid betalningsinställelse under medverkan av

ackordscentral. Under tredje punkten faller

dispositioner över egendom av väsentlig betydelse för gäldenärens verksamhet .

Regeln gäller alltså generellt för all slags egendom av väsentlig betydelse för

verksamheten. Hit hör givetvis de lokaler, ägda eller hyrda, som gäldenären

disponerar. Gäldenären bör över huvud taget inte få disponera över fast egendom

som ingår bland företagets tillgångar. Även lös egendom - exempelvis maskiner,

inventarier och varumärken - är ofta av sådan väsentlig betydelse att gäldenären

endast med rekonstruktörens samtycke bör få disponera däröver.

 Kravet på rekonstruktörens samtycke avser i princip varje transaktion som

faller in under beskrivningen i 15 §. Ett system där gäldenären formellt

behåller rådigheten men ändå är skyldig att inhämta samtycke från en utomstående

person till alla viktigare affärstransaktioner riskerar naturligtvis att bli

tungrott och tidskrävande. Det får emellertid antas att kravet på samtycke

kommer att anpassas från fall till fall. Rekonstruktören och gäldenären bör

kunna avtala om lämpliga arrangemang, så att inte t.ex. varje åtgärd inom den

normala affärsverksamhetens ram fordrar rekonstruktörens uttryckliga samtycke.

Situationer kan också förekomma där det är praktiskt och lämpligt att rekons-

truktören i förväg lämnar samtycke till vissa typer av transaktioner. Likaså bör

godkännande i efterhand, ratihabering, kunna ske enligt gällande avtalsrättsliga

principer. Ytterst blir det en fråga om ett förtroende mellan gäldenären och

rekonstruktören som vilar på den grunden att rekonstruktören kan ansöka om att

företagsrekonstruktionen skall upphöra om gäldenären uppträder illojalt.Det är

alltså inte avsikten med regleringen i 15 § att försvåra en normal fortsättning

av verksamheten under företagsrekonstruktionen. Syftet med bestämmelsen är

endast att säkerställa att verksamheten bedrivs på ett sådant sätt som

rekonstruktören bedömer tjäna rekonstruktionsintresset.

 I andra stycket, som har tillkommit på förslag av Lagrådet, föreskrivs att

rättshandlingar som gäldenären företar och som kräver rekonstruktörens samtycke

enligt första stycket inte är ogiltiga på grund av att samtycke saknas. Detta

gäller även när gäldenärens motpart är i ond tro, dvs. kände till eller borde ha

känt till att gäldenären var föremål för företagsrekonstruktion.

 I tredje stycket anges att rekonstruktören får samtycka till att en äldre

skuld betalas endast om det finns synnerliga skäl (jfr första stycket första

punkten). Exempel på när sådant synnerligt skäl finns kan vara att en utebliven

betalning kan hota genomförandet av hela företagsrekonstruktionen eller i vart

fall märkbart försvåra arbetet med att åstadkomma en lyckosam rekonstruktion.

Synnerliga skäl kan exempelvis anses föreligga för att betala en arbetstagares

lönefordran avseende tiden före beslutet om företagsrekonstruktion. Betalningen

av en sådan fordran kan vara nödvändig för att undanröja ett blockadhot från

arbetstagarorganisationen (se 41 § lagen [1976:580] om medbestämmande i

arbetslivet). Bestämmelsen har berörts i avsnitt 5.1 och 6.2.

Borgenärssammanträde och borgenärskommitté

16 §

Vid borgenärssammanträdet skall borgenärerna beredas tillfälle att uttala sig i

frågan om företagsrekonstruktionen bör fortsätta.

 Om någon borgenär begär det, skall rätten vid sammanträdet bland borgenärerna

utse en borgenärskommitté. I kommittén får ingå högst tre personer. Om

gäldenären under det senast förflutna räkenskapsåret sysselsatt i genomsnitt

minst 25 arbetstagare, har de anställda rätt att därutöver utse en representant

i kommittén. Om det finns särskilda skäl får rätten utse ytterligare personer

att ingå i borgenärskommittén.

 Rekonstruktören skall i väsentliga frågor samråda med borgenärskommittén, om

inte något hindrar det.

 (Jfr 2 kap. 19 § utredningens lagförslag)

 Paragrafens första stycke innehåller en bestämmelse enligt vilken borgenärerna

vid det borgenärssammanträde som skall hållas inom tre veckor från beslutet om

företagsrekonstruktion (se 10 § andra stycket) skall beredas tillfälle att

uttala sig i frågan om förfarandet bör fortgå. För att förhindra missbruk från

gäldenärens sida är det av stor betydelse att borgenärerna har denna möjlighet.

En borgenär kan t.ex. uttala sig om riktigheten av uppgifter som gäldenären har

lämnat i sin ansökan eller annars lämna värdefulla upplysningar som kan bidra

till att uppdaga en situation där gäldenären söker utnyttja förfarandet för

syften som inte är avsedda.Rekonstruktören har också ett ansvar för att

borgenärerna erhåller ett så gott underlag som möjligt för sin bedömning. Som

framhållits under 12 § bör rekonstruktören vid borgenärssammanträdet kunna

presentera ett första preliminärt utkast till rekonstruktionsplan. Ett sådant

utkast till plan bör kunna grundas på de uppgifter som gäldenären lämnat vid sin

ansökan och på den utredning som rekonstruktören under de därpå följande

veckorna själv har företagit. Eftersom rätten ofta kan ha beslutat om

företagsrekonstruktion på ett ofullständigt underlag (se 6-8 §§) är det givetvis

viktigt att rätten vid detta sammanträde bevakar det alltjämt finns

förutsättningar för företagsrekonstruktion. Om rätten finner att så inte är

fallet skall rätten besluta om att företagsrekonstruktionen skall upphöra (se 4

kap. 8 §).

 I andra stycket föreskrivs att en borgenärskommitté skall utses om någon

borgenär begär det. I kommittén får normalt ingå högst tre personer. Något

minsta antal har inte angetts. Det bör kunna förekomma situationer där borgenär-

skommittén består av endast en person. En sådan situation kan tänkas inträffa

när borgenärskollektivet består av bara en borgenär med mycket stora fordringar

och ett stort antal borgenärer med små eller mycket små fordringar. I

normalfallet torde dock kommittén bestå av två eller tre personer. Det förtjänar

att påpekas att staten enligt utredningens förslag ofta kommer att spela en

framträdande roll som borgenär vid en företagsrekonstruktion. En borgenärskom-

mitté torde ofta komma att bestå av en företrädare för gäldenärens största

kreditgivare, en företrädare för staten samt en företrädare för någon av

gäldenärens leverantörer. Företrädare för staten i dessa fall är

kronofogdemyndigheten (se avsnitt 7.3 och författningskommentaren avsnitt 13.13

och 13.14). Om gäldenären under det senast förflutna räkenskapsåret sysselsatt

i genomsnitt minst 25 arbetstagare, får i kommittén dessutom ingå en

representant utsedd av de anställda. Till skillnad mot Insolvensutredningens

förslag och det till Lagrådet remitterade förslaget krävs inte att de anställda

skall vara anställda i Sverige. Det finns dessutom utrymme för domstolen att om

det finns särskilda skäl för det utse fler personer, t.ex. om en rimlig balans

mellan olika borgenärskategorier annars inte kan komma till stånd.

 Tredje stycket reglerar rekonstruktörens skyldighet att i väsentliga frågor

samråda med borgenärskommittén. Som exempel på väsentliga frågor kan nämnas

sådana som rör förändringar i verksamhetens omfattning, personalstyrkan,

verksamhetsinriktningen samt finansieringen. Beroende på omständigheterna i det

enskilda ärendet kan det dock vara frågor av de mest skiftande slag som faller

under den samrådsplikt som gäller enligt paragrafen. Samråd får underlåtas om

något hindrar det. Undantaget tar sikte på situationer där samråd är otänkbart

på grund av tidsbrist eller när beslut måste fattas vid en tidpunkt som

omöjliggör samråd. I sådana fall ankommer det på rekonstruktören att så snart

som möjligt i efterhand informera borgenärskommittén om vidtagna åtgärder.

Exekutiva åtgärder under en företagsrekonstruktion

17 §

Under den tid företagsrekonstruktionen pågår får utmätning eller annan

verkställighet enligt utsökningsbalken inte äga rum mot gäldenären.

Verkställighet får dock ske för fordran för vilken borgenären har handpanträtt

eller retentionsrätt, eller för fordran som avser underhållsbidrag. Handräckning

enligt lagen (1978:599) om avbetalningsköp mellan näringsidkare m.fl. får inte

ske.

 Under företagsrekonstruktionen får inte heller meddelas beslut om kvarstad

eller betalningssäkring.

 (Jfr 2 kap. 20 § utredningens lagförslag)

 Paragrafen, som har utformats delvis i enlighet med Lagrådets förslag,

innehåller regler som skyddar gäldenären mot säraktioner från borgenärernas sida

under en företagsrekonstruktion (se avsnitt 6.1).

 Det är således, som framgår av första stycket, närmast fråga om ett moratorium

till gäldenärens förmån. Reglerna gäller intill dess beslut meddelas om att

företagsrekonstruktionen skall upphöra eller den ändå upphör till följd av att

gäldenären försätts i konkurs, dvs. även under den tid som förhandling om

offentligt ackord pågår. Enligt 4 kap. 11 § gäller som huvudregel att moratoriet

upphör att gälla i och med att det beslutas att företagsrekonstruktionen skall

upphöra, oavsett om beslutet överklagas.

 Under företagsrekonstruktionen gäller ett principiellt verkställighetsförbud.

Förbudet avser såväl beslut om utmätning som vidare åtgärder för verkställighet

av ett sådant beslut. Det innebär att ett utmätningsförfarande inte kan inledas

efter det att domstolen har beslutat om företagsrekonstruktion. Förbudet innebär

vidare att en redan beslutad utmätning inte kan fullföljas. En beslutad

utmätning kan alltså inte säkerställas och försäljning av utmätt egendom får

inte ske. Ett pågående utsökningsmål bör således vila för att tas upp sedan

företagsrekonstruktionen har upphört.

 Verkställighetsförbudet gäller även annan verkställighet enligt

utsökningsbalken än utmätning, t.ex. åtgärder enligt 16 kap. utsökningsbalken.

Härmed avses i första hand avhysning. Om gäldenären bedriver sin verksamhet i

hyrda lokaler skulle en hyresvärd annars kunna omintetgöra en företagsrekon-

struktion genom att begära avhysning på grund av gäldenärens eftersläpning med

hyresbetalningar. Inte heller handräckning enligt lagen om avbetalningsköp

mellan näringsidkare m.fl. eller återtagande genom verkställighet av dom får

ske.

 Från lagens verkställighetsförbud är den som har handpanträtt eller

retentionsrätt i gäldenären tillhörig egendom undantagen. Verkställighet får

dessutom ske för fordran avseende underhållsbidrag. I övrigt finns inga undantag

från verkställighetsförbudet.

 I andra stycket föreskrivs generellt att beslut om kvarstad och om betalnings-

säkring inte får meddelas. Att sådana beslut inte heller får verkställas följer

av första stycket. I 18 § anges dock att bestämmelserna i 17 § inte hindrar att

ett beslut om säkerhetsåtgärder enligt 18 § verkställs.

 Den uppräkning som sker i paragrafen är uttömmande. Det innebär att det t.ex.

inte finns något hinder mot att handläggningen av en pågående rättegång mellan

gäldenären och annan part fortsätts och eventuellt slutförs.

18 §

Om det finns särskilda skäl att befara att gäldenären vidtar eller underlåter

att vidta en viss åtgärd och därigenom sätter en borgenärs rätt i fara, får

rätten på borgenärens begäran besluta om lämplig åtgärd för att säkerställa

dennes rätt. Bestämmelserna i 17 § hindrar inte verkställighet av ett sådant

beslut.

 I paragrafen, som till viss del har utformats efter förslag av Lagrådet, finns

en regel som syftar till att under det moratorium som gäller under en

företagsrekonstruktion bereda borgenärerna ett skydd mot att gäldenären företar

åtgärder eller underlåter att vidta åtgärder som äventyrar deras rätt (se

avsnitt 6.1).

 För att rätten skall kunna förordna om åtgärder för att säkerställa en

borgenärs rätt förutsätts att borgenärens rätt är i fara liksom att den faran

har sin grund i en åtgärd som gäldenären - med eller utan rekonstruktörens

samtycke - kan befaras vidta eller underlåta att vidta. Vad det innebär att

borgenärens rätt är i fara låter sig självfallet inte anges i några entydiga

termer. Det kan vara fråga om att gäldenären i större omfattning avhänder sig

egendom som ingår i företagshypoteksunderlaget likaväl som att han står i

begrepp att överlåta en maskin som han innehar enligt ett leasingavtal.

 De åtgärder som kan komma i fråga är av samma slag som de civilprocessuella

säkerhetsåtgärder som kan beslutas enligt 15 kap. 3 § rättegångsbalken. Det kan

förekomma att rätten t.ex. vid vite förbjuder gäldenären att vidta en viss

åtgärd eller att avstå från en tilltänkt åtgärd. Vidare bör det t.ex. vara

möjligt att sätta egendom som gäldenären står i begrepp att avhända sig under

särskild förvaltning. Det bör normalt vara lämpligt att rätten beslutar att

förvaltningen handhas av rekonstruktören såsom god man. Rättens beslut kan då,

liksom ett beslut enligt 15 kap. 3 § rättegångsbalken, ges det innehållet att

gäldenären fråntas sin rådighet och rekonstruktören i motsvarande utsträckning

ges en längre gående befogenhet än han annars har.

 I sista meningen anges att bestämmelserna i 17 § inte hindrar verkställighet

av ett beslut om säkerhetsåtgärd enligt denna paragraf.

 Av 4 § tredje stycket ärendelagen följer att rätten kan förordna

interimistiskt om en säkerhetsåtgärd enligt denna paragraf.

19 §

I 2 kap. 10 a § konkurslagen (1987:672) finns föreskrifter om en borgenärs

ansökan om att gäldenären skall försättas i konkurs under pågående

företagsrekonstruktion.

 I paragrafen erinras om att det i konkurslagen finns bestämmelser om en

borgenärs konkursansökan under pågående företagsrekonstruktion. I 2 kap. 10 a §

konkurslagen föreskrivs enligt lagförslag 2.12 att en borgenärs ansökan om att

rekonstruktionsgäldenären skall försättas i konkurs skall av rätten förklaras

vilande i avvaktan på att företagsrekonstruktionen upphör. Om en borgenärs rätt

är i fara av motsvarande skäl som enligt 18 §, kan emellertid rätten besluta att

bifalla dennes konkursansökan.

Gäldenärens avtal

20 §

Har gäldenärens motpart före beslutet om företagsrekonstruktion fått rätt att

häva ett avtal på grund av inträffat eller befarat dröjsmål med betalning eller

annan prestation, får motparten efter beslutet inte häva avtalet på grund av

dröjsmålet, om gäldenären med rekonstruktörens samtycke inom skälig tid begär

att det skall fullföljas. Gäldenären skall på motpartens begäran inom skälig tid

ge besked om avtalet skall fullföljas.

 Skall ett avtal fullföljas enligt första stycket gäller följande.

 1. Är tiden för motpartens fullgörelse inne, skall gäldenären på motpartens

begäran fullgöra sina motsvarande prestationer eller, om anstånd har medgetts

beträffande vissa prestationer, ställa säkerhet för dem.

 2. Är tiden för motpartens fullgörelse inte inne, har motparten rätt att

erhålla säkerhet för gäldenärens framtida prestationer i den mån det av särskild

anledning är nödvändigt för att skydda honom mot förlust.

 Om gäldenären inte lämnar besked enligt första stycket andra meningen eller

inte fullgör sina skyldigheter enligt andra stycket, får motparten häva avtalet.

 Ett avtalsvillkor som inskränker gäldenärens rätt enligt första och andra

styckena är ogiltigt.

 Om återkrävande av vara som överlämnats till gäldenären sedan ansökan gjorts

om företagsrekonstruktion finns föreskrifter i 63 § fjärde stycket köplagen

(1990:931).

 Vad som sägs i denna paragraf gäller inte för anställningsavtal.

 (Jfr 2 kap. 17 § utredningens lagförslag.)

 I paragrafen finns regler om inverkan av ett beslut om företagsrekonstruktion

på avtal som gäldenären har ingått. Övervägandena i denna fråga finns i avsnitt

6.4.

 Utgångspunkten är att gällande avtal inte påverkas av ett beslut om

företagsrekonstruktion. Såväl gäldenären som motparten fortsätter alltså att

vara bundna av avtalet i den utsträckning de är det tidigare. Många gånger när

företagsrekonstruktion kommer i fråga har dock gäldenären brustit i sina

avtalsförpliktelser på ett sådant sätt att motparten när beslutet om

företagsrekonstruktion meddelas redan har rätt att häva avtalet. Genom 20 §

inskränks motpartens rätt att i sådana fall häva ett avtal på grund av ett

dröjsmål med betalning eller annan prestation. Regeln gäller såväl när

dröjsmålet redan har inträffat som när det bara är befarat. I paragrafen anges

också vad som skall gälla när motparten inte får häva avtalet. Paragrafen är

tvingande. Avtal om anställning är dock helt och hållet undantagna från

paragrafens tillämpningsområde, se sjätte stycket.

 Syftet med bestämmelserna är att underlätta en rekonstruktion. I regel är det

nödvändigt för rekonstruktionen att leveranserna till gäldenärsföretaget av

exempelvis el, vatten och råvaror inte avbryts. Motparten kan, om han har

hävningsrätt, utnyttja denna situation exempelvis genom att som ett villkor för

fortsatta leveranser kräva betalt för gamla fordringar. Bestämmelserna i 20 §

hindrar detta. Motparten blir under företagsrekonstruktionen skyldig att

fortsätta leverera enligt avtalet, om gäldenären med rekonstruktörens samtycke

begär att så sker. För sådana fall gäller emellertid också vissa regler till

skydd för motpartens betalningsanspråk avseende de kommande leveranserna. Om

gäldenären inte begär att avtalet fullföljs, gäller inte dessa skyddsregler. Då

får motparten välja mellan att häva avtalet och att fullfölja det utan särskilt

skydd för sina kommande anspråk.

 Bestämmelserna gäller för alla typer av avtal utom anställningsavtal. Således

gäller de för avtal om leverans av el, värme, vatten, teletjänster, råvaror m.m.

De gäller också för hyresavtal och avtal om viss återkommande service, t.ex.

städning. Vidare gäller de inte bara när gäldenärsföretaget är köpare eller

motsvarande utan också när avtalet innebär exempelvis att gäldenärsföretaget

skall leverera varor, utföra arbete på entreprenad e.d. Bestämmelserna torde ha

störst betydelse vid sådana avtal om successiva leveranser som nu har nämnts men

de är tillämpliga också på avtal om en enda prestation.

 När det i paragrafen talas om avtal avses även mellanhavanden som i huvudsak

regleras genom offentligrättsliga reglementen. Så är ofta fallet när det gäller

leveranser av exempelvis el, vatten och värme.

 Paragrafen är utformad delvis efter mönster av 63 § köplagen som innehåller

regler om ett konkursbos rätt att inträda i konkursgäldenärens avtal. Köplagens

regel ger dock inte någon rätt för konkursboet att hindra hävning när det

hävningsgrundande dröjsmålet har inträffat före konkursen.

 Enligt första stycket får en motpart, som före beslutet om

företagsrekonstruktion fått hävningsrätt, efter ett beslut om

företagsrekonstruktion inte häva ett avtal på grund av dröjsmål, om gäldenären

begär att avtalet skall fullföljas. De omständigheter som grundar hävningsrätt

kan alltså inte längre med framgång åberopas till stöd för hävning. Motparten

kan följaktligen inte uppställa som villkor för att fullfölja avtalet exempelvis

att gamla förfallna skulder först skall betalas. Beslutet om företagsrekonstruk-

tion innebär att motparten kan tvingas godta ett moratorium beträffande sådana

fordringar. Fordringarna finns kvar men kan temporärt inte göras gällande och

kan dessutom gå förlorade i en eventuell kommande konkurs.

 Bestämmelserna innebär också att gäldenärens motpart under samma

förutsättningar är förhindrad att häva avtalet avseende prestationer som

gäldenären redan har fullgjort. Det betyder att en köpare som mottagit en för-

senad leverans från gäldenären inte kan häva på grund av dröjsmålet, om

gäldenären med rekonstruktörens godkännande begär att avtalet skall fullföljas.

 Möjligheten för gäldenären att hindra hävning gäller när den åberopade häv-

ningsgrunden är dröjsmål med betalning eller avlämnande av en vara eller annan

nyttighet (leverans). Även när hävningsrätten grundas på ett dröjsmål som inte

har inträffat men som kan befaras kan hävning hindras. Om kontraktsbrottet

däremot är fel i gäldenärens prestation, består hävningsrätten. Detsamma gäller

om hävningsrätten grundas på att det står klart att gäldenärens prestation

kommer att vara felaktig (jfr 62 § köplagen).

 För att hävningsrätten skall kunna hindras enligt första stycket krävs att

rekonstruktören gett sitt samtycke till gäldenärens begäran om att avtalet skall

fullföljas. Skälet för den regeln är att det bör ankomma på rekonstruktören att

ta ställning till i vilken utsträckning det är motiverat att ingripa på angivet

sätt i etablerade kontraktsrättsliga förhållanden. Rekonstruktören måste därvid

bedöma om det är viktigt för företagsrekonstruktionen att avtalet fullföljs och

om det finns anledning att genom en begäran om fullföljande låta motparten få

den särskilda säkerhet under företagsrekonstruktionen som reglerna i andra

stycket ger.

 Genom att parterna i avtalet är desamma efter en begäran om fullföljande

enligt 20 § uppkommer inte alla de komplikationer som finns när ett konkursbo

inträder i gäldenärens avtal (se bl.a. Håstad, Den nya köprätten, tredje

upplagan 1993, s. 184 f.). Rättigheter och skyldigheter är kvar hos gäldenären

och inget nytt rättssubjekt komplicerar bilden som vid ett konkursbos inträde.

 Regeln i första stycket gäller bara om motparten ännu inte har hunnit att häva

avtalet. Om hävning redan har skett före beslutet om företagsrekonstruktion

gäller regeln således inte. Vidare gäller regeln bara beträffande en

hävningsrätt som har uppkommit före beslutet om företagsrekonstruktion. Får

motparten rätt att häva på grund av omständigheter som inträffar efter detta

beslut, hindras inte en sådan hävning av reglerna i 20 §.

 Enligt andra meningen i första stycket är gäldenären skyldig att på motpartens

begäran inom skälig tid ge besked huruvida avtalet skall fullföljas Det är ofta

angeläget för motparten att få ett sådant besked med hänsyn till att han kan

behöva söka någon alternativ avsättning för sina varor eller tjänster eller - om

gäldenären är leverantör - ett annat sätt att få tillgång till det som

gäldenären skall leverera. För att gäldenären skall vara skyldig att ge besked

måste motparten begära det. Det kan ske genom att motparten uttryckligen frågar

efter gäldenärens inställning men också genom att motparten avger en

hävningsförklaring. Regeln innebär att gäldenären i båda fallen måste ta

ställning inom skälig tid.

 Vad som är skälig tid får bero på förhållandena i det enskilda fallet.

Gäldenären och rekonstruktören måste ges rimlig tid att överväga vilka avtal som

behöver fullföljas med hänsyn till önskemålet att rekonstruktionförsöket inte

skall onödigt försvåras. Hänsyn måste samtidigt tas till motpartens behov av att

veta vad som skall komma att gälla. Faktorer som bör beaktas är bl.a. avtalets

omfattning och den typ av vara eller tjänst som det avser (jfr prop. 1988/89:76

s. 183).

 Lämnas inte besked inom skälig tid får motparten utnyttja sin rätt att häva

avtalet. Det framgår av tredje stycket.

 Det kan inträffa att motparten inte utnyttjar sin hävningsrätt och inte heller

på något annat sätt uppfordrar till besked enligt andra meningen. Om gäldenären

i det läget inte framställer någon begäran om att avtalet skall fullföljas, blir

det inte aktuellt att tillämpa reglerna i 20 §. Då fortsätter avtalet att gälla

som tidigare. Aktualiseras hävningsfrågan senare under företagsrekonstruktionen,

tillämpas 20 § då. Därvid bör dock 29 och 59 §§ köplagen uppmärksammas. I dessa

paragrafer föreskrivs vissa tidsfrister för meddelanden om hävning.

 I andra stycket anges vad som gäller när rekonstruktionsgäldenärens motpart

tvingats att fullfölja avtalet enligt första stycket. Bestämmelserna bygger på

principen att motparten inte skall vara tvungen att ta några nya risker på grund

av avtalet. Typiskt sett är gäldenärens förmåga att fullgöra avtalet oviss när

en rekonstruktion är aktuell.

 Sålunda behöver motparten enligt första punkten inte fullgöra sin prestation

utan att gäldenären samtidigt presterar eller - om avtalet ger gäldenären en

rätt till anstånd - ställer säkerhet. Gäldenären skall därvid fullgöra resp.

ställa säkerhet för samtliga de av hans prestationer som knyter an till den

aktuella prestationen från motpartens sida. Det framgår av lagtextens uttryck

 motsvarande prestationer . I normalfallet rör det sig om en enda prestation

från gäldenärens sida, t.ex. betalning för en varusändning från motparten enligt

ett avtal om successiv leverans. Men i vissa fall kan motpartens prestation

motsvaras av flera prestationer från gäldenären. Ett exempel är att motparten

enligt avtalet skall leverera en kapitalvara sedan gäldenären har erlagt två

eller flera betalningar i förskott. Om förskottsbetalningarna inte har erlagts

när leverans skall ske, kan motparten som förutsättning för sin prestation

fordra att gäldenären fullgör allt som motsvarar leveransen. Det gäller även om

förskottsbetalningarna skulle ha erlagts före beslutet om

företagsrekonstruktion. Här finns alltså ett exempel där motparten kan kräva

betalning för gamla fordringar för att fullfölja sin del av avtalet. Det är

naturligt med hänsyn till det sätt som avtalet har utformats på. Skulle

motparten tvingas leverera utan att få betalt för de förfallna fordringarna,

skulle han tvingas till en ny risk enligt avtalet. Som tidigare sagts bygger

reglerna på principen att motparten inte skall behöva ta några nya sådana

risker.

 Utan att det uttryckligen anges skall den säkerhet som ibland skall ställas

givetvis vara godtagbar och den skall ställas utan oskäligt uppehåll. Det gäller

oavsett gäldenärens ekonomiska ställning. Om gäldenären är köpare skall

säkerheten i regel avse gäldenärens framtida betalningsskyldighet. Är gäldenären

leverantör av varor e.d., får säkerheten avse den skada som kan drabba

motparten, om framtida leveranser inte fullgörs från gäldenärens sida.

Säkerheten kan utgöras av bankgaranti, pantförskrivning, borgensförbindelse

eller något liknande som skäligen kan godtas (jfr 2 kap. 25 § utsökningsbalken).

 Det är vanligt att motparten enligt avtalet fullgör sin prestation löpande mot

betalning helt eller delvis i efterskott. Det gäller exempelvis vid leverans av

el, vatten och teletjänster. Bestämmelserna i andra stycket första punkten är

tillämpliga på sådana avtal. Eftersom gäldenären i dessa fall har en rätt till

anstånd med sin prestation behöver han inte fullgöra denna. Det är tillräckligt

att han ställer säkerhet. När avtalet innebär att betalning skall ske i

efterskott med vissa jämna mellanrum, är det en rimlig utgångspunkt att

säkerheten skall motsvara prestationerna fram till nästa ordinarie be-

talningstillfälle. I praktiken torde säkerheten enklast ställas genom att

gäldenären betalar i förskott i stället för i efterskott.

 Det som sagts nu kan tillämpas även beträffande exempelvis leasingavtal,

avbetalningsköp, kreditavtal och andra löpande avtal i den mån gäldenären enligt

avtalet skall betala ersättning för tjänsten i efterskott.

 Som tidigare har sagts innebär beslutet om företagsrekonstruktion att

motparten temporärt inte kan göra gällande gamla förfallna fordringar (se 2 kap.

15 §). Den principen följs upp i denna paragraf. Men den är föremål för viss

modifikation. I de fall gäldenären exempelvis enligt avtalet skall fullgöra sin

prestation i rater, varav en del före motpartens leverans, kan gäldenären - för

att förhindra hävning - vara tvungen att betala även de rater som förfallit före

beslutet om företagsrekonstruktion. Som redan har nämnts följer det av uttrycket

 motsvarande prestationer. När ett avtal innebär att gäldenären erhåller

successiva leveranser mot exempelvis kontant betalning vid varje

leveranstillfälle är gäldenären däremot inte tvungen att - för att undvika

hävning - betala tidigare leveranser. Gäldenären är inte heller tvungen att

ställa säkerhet för dessa betalningar. Dessa tidigare försummade betalningar

från gäldenärens sida är ju inte att betrakta som en prestation som motsvarar

motpartens aktuella prestation.

 I vissa fall har motparten fullgod säkerhet redan innan tiden för fullgörelse

är inne. Det kan vara fallet exempelvis om gäldenären ställt borgen till

säkerhet för sina betalningar enligt ett avtal om successiv leverans. Det säger

sig självt att han inte då måste ställa ytterligare säkerhet för sådana

prestationer för vilka anstånd har medgetts.

 I andra avtal kan situationen vara den att motparten har fullgjort samtliga

sina prestationer före beslutet om företagsrekonstruktion. Så är normalt fallet

vid avbetalningsköp med återtagandeförbehåll. Som Lagrådet har antagit är

avsikten att reglerna skall gälla även i sådana fall. Här blir andra stycket

inte över huvud taget aktuellt, vilket hänger samman med att motparten inte tar

några nya risker efter beslutet om företagsrekonstruktion.

 Andra punkten behandlar situationen att tiden för rekonstruktionsgäldenärens

motpart att prestera ännu inte är inne. Motparten har då ibland rätt att kräva

säkerhet för gäldenärens framtida prestationer. En förutsättning är att det av

särskild anledning är nödvändigt för att skydda motparten mot förlust. Ett

exempel på en sådan situation är att avtalet avser en vara som skall tillverkas

speciellt för gäldenären och leverans enligt avtalet ligger långt fram i tiden.

Kan gäldenären inte betala för produkten när leveranstiden är inne, gör

motparten en förlust om han inte kan få avsättning för varan på något annat

sätt. Ett annat exempel är att en säljare (motparten) har möjlighet att skaffa

sig säker betalning genom att avyttra varorna till någon annan än gäldenären

samtidigt som han riskerar - på grund av gäldenärens dåliga ekonomi - att inte

få betalt, om han skall leverera till gäldenären.Bestämmelsen i andra punkten är

också tillämplig - om inte motparten enligt avtalet skall betala i förskott - i

det fallet att gäldenären är säljare av en vara eller leverantör av en tjänst. I

det fallet innebär gäldenärens rätt att avvärja hävningsrätt att han får

fortsätta att leverera trots ett tidigare hävningsgrundande dröjsmål. Motpartens

situation är då många gånger utsatt genom den risk som kan finnas att gäldenären

på nytt kommer i dröjsmål. Ett sådant dröjsmål kan medföra skada för motparten.

Denne kan därför många gånger vara berättigad att kräva att gäldenären ställer

säkerhet för ett möjligt kommande anspråk på skadestånd.

 Rätten för motparten att kräva säkerhet innan tiden för hans egen fullgörelse

är inne är emellertid avsedd endast för sådana fall där det med hänsyn till

gäldenärens ekonomiska ställning och andra omständigheter föreligger en uppenbar

risk för att gäldenären inte skall kunna fullgöra sina återstående prestationer.

Det är inte nödvändigt att säkerheten omfattar gäldenärens återstående

fullgörelse i dess helhet, vilket kommer till uttryck genom att rätten att

erhålla säkerhet gäller i den mån det av särskild anledning är nödvändigt.

Storleken av den säkerhet som kan begäras får bedömas genom en uppskattning av

dels den förlust som ett avtalsbrott kan förorsaka motparten, dels gäldenärens

möjligheter att täcka en sådan förlust (jfr prop. 1988/89:76 s. 185).

 Innebörden av bestämmelsen i andra punkten i de fall gäldenären skall betala i

rater före, vid och efter en enstaka leverans är bl.a. att motparten innan tiden

för hans fullgörelse är inne kan ha rätt att - när gäldenären har gjort sig

skyldig till ett hävningsberättigande dröjsmål - erhålla säkerhet för framtida

prestationer, dvs. sådana prestationer som förfaller efter den tidpunkt då

beslut fattas om företagsrekonstruktion. Motparten har i ett sådant fall däremot

inte rätt att erhålla säkerhet för prestationer som förfaller före nämnda

tidpunkt.

 Bestämmelserna om hävningsrätt vid befarat dröjsmål i 62 § köplagen gäller

parallellt med de nu förevarande bestämmelserna. Enligt 62 § köplagen får en

part i ett köpeavtal häva avtalet, om det står klart att det kommer att inträffa

ett avtalsbrott som medför hävningsrätt. Motparten kan dock omintetgöra en sådan

hävning genom att genast ställa godtagbar säkerhet för att han kommer att

fullgöra sin del av avtalet. Om sådan säkerhet ställs före ett beslut om

företagsrekonstruktion, finns ingen hävningsrätt och 20 § blir inte aktuell över

huvud taget. Men vill motparten utnyttja sin hävningsrätt efter att beslut

fattats om företagsrekonstruktion, kan gäldenären tvinga fram en fortsättning

antingen enligt 62 § köplagen eller - om hävningsrätten grundas på befarat

dröjsmål - enligt 20 § första stycket. För gäldenären är det en fördel att

avstyra hävning enligt företagsrekonstruktionslagen, eftersom han då ibland kan

undgå att ställa den säkerhet som alltid måste ställas enligt 62 § köplagen.

Detta är ett exempel på att lagen gynnar ett förfarande enligt

företagsrekonstruktionslagen.

 Motparten har inte, för de fordringar som avser den tid under vilken

företagsrekonstruktionen pågår, förmånsrätt som för nytillkomna fordringar

enligt den nya bestämmelsen i 10 § förmånsrättslagen. Det hänger samman med att

fordringarna grundar sig på avtal som träffats före beslutet om

företagsrekonstruktion. I vissa fall kan det finnas skäl för gäldenären att -

med rekonstruktörens godkännande - träffa ett nytt avtal med sin motpart i

stället för att hålla fast vid det gamla. I så fall har motparten förmånsrätt

enligt 10 § förmånsrättslagen för de fordringar som grundas på det nya avtalet.

För de avtal där gäldenären har utnyttjat sin möjlighet att avvärja hävning

behövs normalt ingen förmånsrätt, eftersom reglerna i andra stycket ger

motparten ett ännu bättre skydd.

 I tredje stycket anges vad som gäller dels om gäldenären inte lämnar besked

inom skälig tid huruvida han begär att avtalet skall fullföljas, dels om

gäldenären inte fullföljer den skyldighet att prestera eller ställa säkerhet som

han har enligt andra stycket. Motparten får då häva avtalet. Utan att det sägs i

paragrafen får motparten naturligtvis häva avtalet även i det fallet att

gäldenären förklarar att han inte begär att avtalet fullföljs. Ibland kan tvekan

uppstå om hur långt gäldenärens skyldigheter sträcker sig. Är parterna oense om

detta sker en eventuell hävning - i linje med vad som gäller enligt allmänna

kontraktsrättsliga principer - på motpartens (den hävandes) risk. Visar det sig

senare att gäldenären inte var skyldig att göra mer än han gjort, blir motparten

ersättningsskyldig för den skada som gäldenären kan ha lidit genom hävningen.

 Enligt fjärde stycket är reglerna i paragrafen tvingande till gäldenärens

förmån. Sålunda kan det inte med bindande verkan träffas ett avtal som

innehåller exempelvis att motpartens hävningsrätt skall bestå utan hinder av ett

beslut om företagsrekonstruktion. Gäldenärens befogenheter enligt paragrafen kan

över huvud taget inte inskränkas med bindande verkan. Ett undantag från denna

regel föreskrivs i 5 kap. 1 § lagen (1991:980) om handel med finansiella

instrument (se avsnitt 13.12).

 I femte stycket erinras om de regler om köparens s.k. aktiva stoppningsrätt

som återfinns i 63 § fjärde stycket köplagen. De reglerna har tidigare gällt,

förutom vid konkurs, efter ansökan om förordnande av god man enligt

ackordslagen. De gäller nu efter ansökan om företagsrekonstruktion.

 Paragrafen gäller inte när motparten endast har fått s.k. passiv stopp-

ningsrätt men inte rätt att häva avtalet. Regler om passiv stoppningsrätt finns

i 61 § köplagen. Reglerna anses analogt tillämpliga vid andra kontraktstyper än

köp (se bl.a. rättsfallet NJA 1986 s. 136 och Håstad, Sakrätt avseende lös

egendom, femte upplagan 1994, s. 175). Utnyttjar motparten sin stoppningsrätt,

har gäldenären rätt att kräva fortsatt fullgörelse, om han ställer godtagbar

säkerhet för sin egen kommande fullgörelse (61 § fjärde stycket köplagen).

 I sjätte stycket anges att avtal om anställning är undantagna från paragrafens

tillämpningsområde.

21 §

Den som hade en fordran hos gäldenären när ansökan om företagsrekonstruktion

gjordes får, även om fordringen inte är förfallen till betalning, använda den

till kvittning mot fordran som gäldenären då hade mot honom. Detta gäller dock

inte, om kvittning är utesluten på grund av någon av fordringarnas beskaffenhet

eller undantagen enligt vad som sägs nedan.

 Om en fordran mot gäldenären har förvärvats genom överlåtelse från tredje man

senare än tre månader före ansökan om företagsrekonstruktion, får den inte

användas till kvittning mot en fordran som gäldenären hade när borgenären

förvärvade sin fordran. I fråga om dödsbo räknas tiden dock från ansökan om

boets avträdande till förvaltning av boutredningsman, under förutsättning att en

ansökan om företagsrekonstruktion följt inom tre månader från det att en

boutredningsman förordnats. Sådant förbud gäller också, om en fordran mot

gäldenären har förvärvats tidigare genom sådant fång och borgenären då hade

skälig anledning anta att gäldenären var på obestånd.

 En borgenär, som har satt sig i skuld till gäldenären under sådana

omständigheter att det är att jämställa med betalning med annat än sedvanliga

betalningsmedel, får inte kvitta, i den mån sådan betalning hade kunnat bli

föremål för återvinning enligt 3 kap. 5-7 §§.

 En fordran på ersättning som tillkommer en borgensman eller annan med

anledning av en förpliktelse som han infriat (regressfordran) anses vid

tillämpning av vad som sägs ovan ha förvärvats när hans förpliktelse grundades.

 Överlåter gäldenären sedan ansökan om företagsrekonstruktion gjorts en fordran

så att en borgenär därigenom förlorar sin rätt till kvittning, skall han ersätta

borgenären för detta.

 Paragrafen reglerar borgenärernas rätt till kvittning under en

företagsrekonstruktion. Bestämmelsen motsvarar 20 § första-femte styckena

ackordslagen (jfr 2 kap. 21 § utredningens lagförslag), där under vissa

förutsättningar kvittning förbjuds under den tid som förhandling om offentligt

ackord pågår. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 6.3.

 Samma skäl som nödvändiggör att de säraktioner som avses i 17 § förhindras

talar för att även rätten till kvittning skall begränsas under

företagsrekonstruktionen. Den tidpunkt då kvittningsförbudet inträder har,

jämfört med vad som gällt enligt ackordslagen, flyttats fram till tiden för

ansökan om företagsrekonstruktion. Angående hur tiden beräknas då flera

ansökningar är anhängiga samtidigt, se 2 kap. 9 § första stycket.

 Av första stycket framgår att huvudregeln är den att en borgenär har rätt att

kvitta fordran som han hade mot gäldenären när en ansökan om företags-

rekonstruktion beträffande gäldenären gjordes mot en fordran som gäldenären då

hade mot honom. Vad som hindras är däremot kvittning av fordringar som en

borgenär eller gäldenären erhåller efter den tidpunkten. För borgenärernas del

betyder det t.ex. att de inte kan använda fordringar de har fått mot gäldenären

efter det att företagsrekonstruktion beslutades ( nya fordringar) till

kvittning mot skulder de har till gäldenären och som fanns då beslut fattades om

företagsrekonstruktion ( gamla skulder). De kan för sådana fordringar i stället

få den framskjutna förmånsrätt som följer av 10 § första stycket 4 förslaget

till ändring i förmånsrättslagen.

 Huvudregeln i första stycket begränsas genom ett antal undantag i andra och

tredje styckena.

 I fjärde stycket behandlas vad som gäller beträffande en regressfordran. I

dessa delar har endast redaktionella ändringar företagits jämfört med

regleringen i ackordslagen.

 I femte stycket föreskrivs att gäldenären är skyldig att ersätta en borgenär

om han i tiden efter en ansökan om företagsrekonstruktion överlåtit en fordran

så att borgenären förlorat sin rätt till kvittning. Den ändring som har gjorts i

förhållande till ackordslagens bestämmelse är endast en följd av att tiden för

kvittningsförbudets inträde flyttats fram till tiden för ansökan om

företagsrekonstruktion.

3 kap. Offentligt ackord under företagsrekonstruktion

1 §

Rätten kan i ett ärende om företagsrekonstruktion på begäran av gäldenären

besluta om förhandling om offentligt ackord (ackordsförhandling).

 I paragrafen klargörs att förhandling om offentligt ackord kan ingå som ett

element i en företagsrekonstruktion. En företagsrekonstruktion kan emellertid

mycket väl genomföras och avslutas utan ackordsförhandling. Den finansiella

rekonstruktionen kan i stället ske genom t.ex. ett underhandsackord, dvs. ett

avtal parterna emellan om nedsättning eller annan förändring av borgenärernas

fordringar. Om någon frivillig överenskommelse inte kan uppnås, kan dock rätten

besluta om ackordsförhandling. För att en sådan skall komma till stånd fordras

att gäldenären begär det i det pågående ärendet om företagsrekonstruktion. En

fristående ansökan om offentligt ackord kan däremot inte ges in utan att en

företagsrekonstruktion dessförinnan inletts eller åtminstone samtidigt inleds.

Det finns inget hinder mot att gäldenären i en och samma ansökan begär att såväl

företagsrekonstruktion som ackordsförhandling inleds.

 Någon särskild god man såsom enligt nuvarande föreskrifter i 2 § ackordslagen

skall inte utses. Den utsedde rekonstruktören kommer i stället att fylla

motsvarande funktion.

Villkor för offentligt ackord

2 §

Ett offentligt ackord får avse att fordringar som tillkommer de borgenärer som

enligt 3 § får delta i ackordsförhandlingen sätts ned och betalas på närmare

angivet sätt. Ackordet skall ge alla likaberättigade borgenärer lika rätt och

minst tjugofem procent av fordringarnas belopp, om inte lägre ackordsprocent

godkänns av samtliga borgenärer som skulle omfattas av ackordet eller det finns

särskilda skäl för lägre procent. Föreskriven minsta utdelning skall betalas

inom ett år efter det ackordet har fastställts, om inte samtliga nämnda

borgenärer godkänner längre betalningstid.

 Utan hinder av första stycket får ett offentligt ackord innehålla villkor att

borgenärerna får full betalning intill visst belopp, om avvikelsen kan anses

skälig med hänsyn till omfattningen av boet och övriga omständigheter. En

avvikelse till nackdel för viss borgenär får också äga rum, om han har medgett

det.

 Ett ackord får även avse att gäldenären endast får anstånd med betalningen

eller annan särskild eftergift. Därvid tillämpas första och andra styckena.

 Paragrafen motsvarar, med vissa redaktionella ändringar, 11 § andra-fjärde

styckena ackordslagen (jfr 3 kap. 6 § utredningens lagförslag).

 I avsnitt 7.5 har redovisats skälen för att behålla ackordslagens regler om

minsta dividenden vid offentligt ackord.

 En undantagsregel vid speciella förhållanden har emellertid fortfarande fog

för sig. De vid ackordslagens tillkomst (se bet. s. 391 f.) anförda exemplen på

den regelns innebörd förefaller emellertid närmast åsyfta enskilda näringsidkare

och lämpar sig mindre väl vid tillämpningen av en lag om företagsrekonstruktion

främst avpassad för större företag som drivs av en juridisk person. Valet mellan

konkurs och ackord kan i undantagsfall bero av några enstaka procents utdelning.

För att skapa något större utrymme för att välja ackord när detta uppenbarligen

är att föredra från alla intressenters synpunkt har i nuvarande undantagsregel

uttrycket synnerliga skäl ersatts med särskilda skäl . Regleringen innebär

således en möjlighet att i något större utsträckning än enligt ackordslagen gå

ifrån bestämmelsen om minsta ackordsdividend.

 Beträffande s.k. efterställda borgenärers ställning hänvisas till vad som sägs

under 7 och 12 §.

Borgenärer vid offentligt ackord

3 §

I ackordsförhandling deltar endast borgenärer vilkas fordringar uppkommit före

ansökan om företagsrekonstruktion. En borgenär som kan få täckning för sin

fordran genom kvittning eller vars fordran är förenad med förmånsrätt deltar

inte i förhandlingen. En borgenär som enligt fordringsavtalet har rätt till

betalning först efter övriga borgenärer, deltar inte heller i förhandlingen, om

inte övriga borgenärer som deltar i förhandlingen medger det.

 Om en borgenär helt eller delvis avstår från kvittningsrätt eller förmånsrätt,

deltar han i förhandlingen i motsvarande mån. Kan en borgenärs fordran endast

till viss del täckas genom kvittning eller understiger värdet av den egendom i

vilken en borgenär har särskild förmånsrätt hans fordran, deltar han med

återstående del av fordringen.

 Innehåller ackordsförslaget en bestämmelse att borgenärer som inte har

förmånsrätt skall få full betalning intill ett visst belopp, skall deras

fordringar i ackordsförfarandet anses som förmånsberättigade i motsvarande mån.

 En borgenär får delta i förhandlingen, även om hans fordran inte är förfallen

till betalning eller den är beroende av särskilt villkor.

 Med borgenärer som har förmånsrätt likställs en borgenär som till säkerhet för

sin fordran har gjort förbehåll om återtaganderätt.

 Paragrafen motsvarar 12 § ackordslagen (jfr 3 kap. 7 § utredningens

lagförslag). Bortsett från ett tillägg i första stycket beträffande s.k.

efterställda fordringar har endast redaktionella ändringar gjorts jämfört med

bestämmelsen i ackordslagen.

 Av första stycket andra meningen framgår att borgenärskretsen delvis bestäms

av reglerna om borgenärernas rätt till kvittning. Av skäl som angetts i motiven

till 2 kap. 21 § har kvittningsreglerna placerats bland bestämmelserna om

företagsrekonstruktionens rättsverkningar. Bestämmelsen gäller emellertid även

vid ackordsförhandling och får därigenom samma betydelse för borgenärskretsen

som enligt ackordslagen.

 Till första stycket har fogats en tredje mening avseende borgenärer med s.k.

efterställda fordringar (se avsnitt 8.6). Enligt bestämmelsen deltar sådana

borgenärer inte i förhandling om offentligt ackord om inte övriga borgenärer som

ingår i borgenärskretsen vid ackord medger detta. I normalfallet torde därför

borgenärer med efterställda fordringar komma att ställas utanför ackordsför-

farandet. Av 8 § andra stycket framgår att ackordet blir bindande även för dessa

borgenärer. Det innebär att de definitivt förlorar sin rätt att kräva ut

fordringen.

Borgenärsmajoritet vid offentligt ackord

4 §

Ett ackordsförslag som ger minst femtio procent av fordringsbeloppen skall anses

antaget av borgenärerna, om tre femtedelar av de röstande har godtagit förslaget

och deras fordringar uppgår till tre femtedelar av de röstberättigade

fordringarnas sammanlagda belopp. Är ackordsprocenten lägre, skall

ackordsförslaget anses antaget, om tre fjärdedelar av de röstande har enats om

förslaget och deras fordringar uppgår till tre fjärdedelar av de röstberättigade

fordringarnas sammanlagda belopp.

 Paragrafen motsvarar 15 § ackordslagen (jfr 3 kap. 8 § utredningens

lagförslag). Jämfört med ackordslagens reglering har den endast ändrats

redaktionellt.

Återvinning under företagsrekonstruktionen

5 §

Sedan beslut meddelats om företagsrekonstruktion tillämpas bestämmelserna i

konkurslagen (1987:672) om återvinning i konkurs, om offentligt ackord

fastställs.

 Söks återvinning av förmånsrätt eller betalning som vunnits genom utmätning,

får rätten besluta att fortsatt verkställighet i utsökningsmålet tills vidare

inte får äga rum.

 Paragrafen har sin motsvarighet i 16 § ackordslagen (jfr 3 kap. 9 §

utredningens lagförslag). Den har behandlats i avsnitt 6.5.

 Det kan erinras om att enligt 3 kap. 6 § (jfr 2 kap. 12 § fjärde stycket) har

rekonstruktören tillagts en i viss mån självständig rätt att väcka talan om

återvinning.

 Paragrafens första stycke har ändrats på så sätt att konkurslagens

återvinningsregler blir tillämpliga redan i och med rättens beslut om

företagsrekonstruktion. Det innebär att rekonstruktören eller en borgenär kan

väcka återvinningstalan sedan ett sådant beslut har meddelats. Det är således

inte nödvändigt att avvakta ett beslut om ackordsförhandling. Av 6 § framgår när

sådan talan senast skall vara väckt och när den väckta talan tidigast kan

slutligt prövas. Av den sist nämnda regeln framgår att även om talan om

återvinning kan väckas innan ackordsförhandling beslutats kan en sådan talan

däremot inte slutligt prövas innan ett sådant beslut fattats och frågan om

offentligt ackord slutligt har avgjorts.

 4 kap. 2 § konkurslagen har ändrats på så sätt att den fristdag som utgör

utgångspunkten för beräkning av den tidsrymd inom vilken en rättshandling måste

ha företagits för att kunna återvinnas utgörs av dagen för ansökan om

företagsrekonstruktion (se lagförslag 2.12).

 Paragrafens andra stycke har inte ändrats i sak jämfört med ackordslagen.

Nämnas kan dock att det numera föreskrivs att rätten får besluta att fortsatt

verkställighet inte får äga rum i utsökningsmålet. Det är ett mer rättvisande

uttryck än det i ackordslagen valda uttryckssättet att forsatt verkställighet av

utmätningen inte fick ske.

6 §

Talan om återvinning väcks av rekonstruktören eller av en borgenär vars fordran

skulle omfattas av ett offentligt ackord. Talan skall väckas före det

borgenärssammanträde som avses i 13 § och får inte slutligt prövas innan frågan

om offentligt ackord har blivit avgjord. En borgenär som vill väcka talan skall

underrätta rekonstruktören. Om så inte har skett, får hans talan inte tas upp

till prövning.

 Upphör företagsrekonstruktionen utan att offentligt ackord har kommit till

stånd och försätts inte gäldenären i konkurs efter ansökan som gjorts inom tre

veckor från det att företagsrekonstruktionen upphörde, skall den väckta

återvinningstalan avvisas.

 Paragrafen motsvarar 17 § ackordslagen (jfr 3 kap. 10 § utredningens

lagförslag) och har, förutom redaktionella justeringar vid jämförelse med

ackordslagen, ändrats till följd av att rekonstruktören har tillagts en själv-

ständig rätt att i gäldenärens namn föra talan om återvinning (se avsnitt 6.5

och under 2 kap. 12 §).

7 §

Vad som vinns genom återvinningstalan skall, sedan kärandens kostnader har

ersatts, tillkomma de borgenärer som omfattas av det offentliga ackordet. En

svarande som med anledning av kärandens talan kan få en fordran mot gäldenären

deltar med fordringen i ackordsförhandlingen och har rätt att avräkna den

utdelning som tillkommer honom på vad han annars skulle ha betalat.

 Om det i återvinningsmålet påkallas av en borgenär som omfattas av det

offentliga ackordet eller av gäldenären, kan rätten föreskriva särskild

förvaltning av det som enligt första stycket skall tillkomma borgenärerna.

Egendom som har satts under sådan förvaltning får utmätas endast om ackordet har

förfallit.

 Paragrafen motsvarar 18 § ackordslagen (jfr 3 kap. 11 § utredningens

lagförslag). Paragrafen har endast ändrats redaktionellt jämfört med

ackordslagens reglering.

Verkan av offentligt ackord

8 §

Ett fastställt ackord är bindande för alla borgenärer, såväl kända som okända,

som enligt 3 § hade rätt att delta i ackordsförhandlingen.

 En borgenär som enligt fordringsavtalet har rätt till betalning först efter

övriga borgenärer förlorar sin rätt till betalning av gäldenären, om inte alla

borgenärer som enligt 3 § hade rätt att delta i ackordsförhandlingen tillgodoses

fullt ut genom ackordet.

 En borgenär med förmånsrätt i viss egendom är bunden av ackordet i fråga om

belopp som inte kan tas ut ur egendomen.

 Paragrafen motsvarar 19 § ackordslagen (jfr 3 kap. 12 § utredningens

lagförslag). I andra stycket ingår en ny bestämmelse om s.k. efterställda

fordringar. I övrigt har jämfört med ackordslagen redaktionella ändringar

gjorts. Bestämmelsen i andra stycket innebär att borgenärer med s.k. efter-

ställda fordringar i normala fall definitivt förlorar sin rätt att kräva ut

fordringen trots att de inte deltar i ackordsförhandlingen (jfr 12 kap. 21 §

andra stycket konkurslagen). Se vidare avsnitt 9.6. Bestämmelsen har

kommenterats i anslutning till 3 §. Vilka fordringar som närmare bestämt avses

med den nya bestämmelsen kommenteras vid 18 § förmånsrättslagen (avsnitt 13.6).

9 §

En borgenär som har godkänt ett ackordsförslag förlorar inte genom godkännandet

sin rätt mot borgensmän eller andra som förutom gäldenären svarar för

fordringen.

 Paragrafen motsvarar 21 § ackordslagen (jfr 3 kap. 14 § utredningens

lagförslag). Paragrafen har endast ändrats redaktionellt jämfört med

ackordslagens reglering.

En begäran om ackordsförhandling

10 §

En begäran om ackordsförhandling skall göras skriftligen. Skrivelsen skall

innehålla ett ackordsförslag som anger hur mycket gäldenären bjuder i betalning

och när betalningen skall ske samt om säkerhet har ställts för ackordet och vad

den i så fall består av.

 Till skrivelsen skall fogas en förteckning över boets tillgångar och skulder

som har upprättats av rekonstruktören enligt 14 § tidigast tre månader innan

ansökan om ackordsförhandling gjordes samt den senaste balansräkningen.

 Paragrafen motsvarar 22 § andra stycket 1-3 ackordslagen jfr 3 kap. 2 §

utredningens lagförslag). I huvudsak har endast redaktionella ändringar

vidtagits jämfört med ackordslagen, bl.a. mot bakgrund av att

ackordsförhandlingen utgör ett inslag i en företagsrekonstruktion. I första

stycket anges att en begäran om ackordsförhandling skall åtföljas av ett ett

ackordsförslag. I andra stycket har den tid inom vilken bouppteckningen skall

upprättats förlängts från två till tre månader innan ansökan om offentligt

ackord gjordes. I andra stycket anges också att kravet att ge in den senaste

balansräkningen inte enbart avser bokföringsskyldiga gäldenärer. Det hänger

samman med att det i ackordsförfarandet i praktiken inte längre kan komma i

fråga gäldenärer som inte är bokföringsskyldiga (jfr under 2 kap. 13 §).

11 §

Till en begäran om ackordsförhandling skall även fogas

 1. en berättelse av rekonstruktören som anger boets tillstånd och orsakerna

till gäldenärens betalningssvårigheter och innehåller en översikt över

tillgångar och skulder, uppgift om den utdelning som kan påräknas i en konkurs

samt upplysning om egendom har frångått gäldenären under sådana förhållanden att

den kan bli föremål för återvinning, när det finns skälig anledning anta att

gäldenären har gjort sig skyldig till brott mot sina borgenärer och i så fall

grunden därför samt hur gäldenären har fullgjort sin bokföringsskyldighet,

 2. ett yttrande av rekonstruktören om huruvida han anser att ackordsförslaget

bör antas av borgenärerna,

 3. ett intyg av rekonstruktören att borgenärer som till antalet utgör minst

två femtedelar av de i bouppteckningen upptagna borgenärer vilkas fordringar

skulle omfattas av ackordet och som tillsammans innehar minst två femtedelar av

dessa fordringars sammanlagda belopp har förklarat sig anse ackordet antagbart,

 4. ett bevis att ackordsförslaget samt rekonstruktörens berättelse och

yttrande har sänts till alla borgenärer som tas upp i bouppteckningen,

 5. förskott, med belopp som regeringen föreskriver, på kostnaden för

ackordsfrågans handläggning hos rätten samt av rätten godkänd säkerhet för vad

som inte täcks av förskottet.

 De handlingar och uppgifter som anges i första stycket och i 10 § behöver inte

ges in, i den mån de redan har tillställts rätten och borgenärerna i ärendet.

 Paragrafens första stycke motsvarar 22 § andra stycket 4-8 p ackordslagen (jfr

3 kap. 2 § utredningens lagförslag). I huvudsak har endast redaktionella

ändringar företagits jämfört med ackordslagens reglering. I första punkten har

 obestånd bytts ut mot betalningssvårigheter (jfr under 1 kap. 1 §).

 I paragrafens andra stycke har tillagts att de handlingar och uppgifter som

tidigare under ärendet om företagsrekonstruktion tillställts rätten och borgenä-

rerna inte behöver bifogas begäran om förhandling om offentligt ackord. Rekons-

truktören kan ju under företagsrekonstruktionens tidigare skede ha sammanställt

och ingett åtskilliga av de uppgifter som fordras i 10 och 11 §§. Gäldenären kan

i sådant fall hänvisa till dessa uppgifter.

12 §

En begäran om ackordsförhandling skall avvisas, om den inte uppfyller de krav

som anges i 10 och 11 §§ och gäldenären inte följer ett föreläggande att

avhjälpa bristen.

 Paragrafen, som till viss del har utformats i enlighet med Lagrådets förslag,

motsvarar 24 § ackordslagen med vissa redaktionella ändringar (jfr 3 kap. 4 §

utredningens lagförslag). Enligt 24 § ackordslagen förfaller omedelbart verkan

av att god man förordnats om ansökningen avvisas. Eftersom det inte är uteslutet

att syftet med en företagsrekonstruktion kan uppnås när en ansökan om

förhandling om offentligt ackord avvisas, innehåller förslaget inte någon

motsvarande bestämmelse. Om en begäran om ackordsförhandling avvisas enligt

denna paragraf betyder det alltså inte att företagsrekonstruktionen är avslutad.

Den fortsätter liksom rekonstruktörens uppdrag består. Vad gäller

företagsrekonstruktionens avslutande, se 4 kap. 8 § (jfr 18 §).

Beslut om ackordsförhandling

13 §

Om begäran om ackordsförhandling tas upp, skall rätten genast meddela beslut om

ackordsförhandling. Samtidigt skall rätten

 1. bestämma tidpunkt för ett sammanträde med borgenärerna inför rätten,

 2. kalla gäldenären, rekonstruktören och borgenärerna till sammanträdet, och

 3. kungöra beslutet i Post- och Inrikes Tidningar och i övrigt på det sätt som

regeringen föreskriver.

 (Jfr 3 kap. 5 § utredningens lagförslag)

 Förfarandet vid offentligt ackord är i dag organiserat så att beslut om

inledande av förhandling om offentligt ackord meddelas först efter det att

gäldenären vid ett särskilt edgångssammanträde inför rätten avlagt bouppteck-

ningsed. Som närmare utvecklats i avsnitt 7.5 har det inte funnits skäl för att

bibehålla den obligatoriska edgångsskyldigheten och det därtill knutna särskilda

edgångssammanträdet (jfr 18 §). I denna paragraf föreskrivs därför att rätten

genast skall meddela beslut om ackordsförhandling, om begäran tas upp till

prövning. Samtidigt skall rätten bestämma tid för ett borgenärssammanträde,

kalla gäldenären, borgenärerna och rekonstruktören till sammanträdet samt

kungöra ackordsförhandlingsbeslutet.

 Beträffande tid för hållande av borgenärssammanträdet, eventuell edgång av

gäldenären m.m. finns bestämmelser i 17 och 18 §.

Bouppteckning

14 §

I den bouppteckning som avses i 10 § andra stycket 1 skall tillgångarna tas upp

till noggrant uppskattade värden. Om möjligt skall även lämnas en specificerad

uppgift om de värden som i bokföringshandlingarna har åsatts tillgångarna eller,

när sådan värdering inte har gjorts, om anskaffningskostnaden. Bouppteckningen

skall vidare innehålla uppgift om varje borgenärs namn och postadress.

 Ränta på en borgenärs fordran skall inte beräknas längre än till dagen för

ansökan om företagsrekonstruktion. Fordran i utländskt myntslag skall beräknas

efter den kurs som gällde nämnda dag.

 Har en borgenär förmånsrätt, skall det anges jämte grunden till det.

 Förekommer anmärkning mot fordran eller bedöms värdet av egendom, vari en

borgenär har särskild förmånsrätt, understiga hans fordran, skall det anges.

 Paragrafen motsvarar med vissa redaktionella ändringar 23 § ackordslagen (jfr

3 kap. 3 § utredningens lagförslag). Av 10 § andra stycket 1 framgår bl.a. att

bouppteckningen skall upprättas av rekonstruktören.

Senare anmälda fordringar

15 §

Vill någon delta i ackordsförhandlingen med en fordran som inte har upptagits i

bouppteckningen och inte heller senare blivit känd, bör han skriftligen anmäla

fordringen hos rekonstruktören senast en vecka före det borgenärssammanträde som

avses i 13 §. Anmäls en fordran senare, får det inte föranleda att borgenärernas

prövning av ackordsförslaget skjuts upp.

 Paragrafen motsvarar med vissa redaktionella ändringar 27 § ackordslagen (jfr

3 kap. 15 § utredningens lagförslag).

Anmärkningar mot fordran som omfattas av ackordet

16 §

Om gäldenären eller en borgenär vill framställa anmärkning mot en fordran som

skulle omfattas av ackordet, skall han göra det skriftligen hos rekonstruktören

i så god tid som möjligt och i vart fall före omröstningen vid

borgenärssammanträdet under ackordsförhandlingen.

 Finner rekonstruktören anledning till anmärkning mot en fordran som skulle

omfattas av ackordet eller framställer gäldenären eller en borgenär sådan

anmärkning hos rekonstruktören, skall denne skyndsamt underrätta den borgenär

vars fordran avses med anmärkningen. Detsamma gäller, när värdet av egendom vari

borgenär har särskild förmånsrätt bedöms understiga fordringen.

 Paragrafen motsvarar med vissa redaktionella ändringar 28 § ackordslagen (jfr

3 kap. 16 § utredningens lagförslag).

Borgenärssammanträde

17 §

Borgenärssammanträdet under ackordsförhandlingen skall hållas tidigast tre och

senast fem veckor efter beslutet om denna.

 Gäldenären bör inställa sig personligen vid borgenärssammanträdet. Han skall

därvid lämna rätten, rekonstruktören och borgenärerna de upplysningar om boet

som de begär. Kan gäldenären inte infinna sig personligen, bör han ställa ombud.

Har edgång begärts enligt 18 §, skall gäldenären inställa sig personligen,

såvida denne inte redan har avlagt eden inför någon annan tingsrätt.

 Rekonstruktören skall tillhandahålla en förteckning över de borgenärer som har

rätt att delta i omröstning i ackordsfrågan, med uppgift om de fordringsbelopp

för vilka rösträtt får utövas. I förteckningen skall även antecknas anmärkning

som har framställts mot en borgenärs fordran.

 Paragrafen motsvarar 29 § första-tredje styckena ackordslagen (jfr 3 kap. 17 §

utredningens lagförslag). Mot bakgrund av att edgång inte längre är obligatorisk

och att därför det särskilda edgångssammanträdet slopats innehåller paragrafen

en bestämmelse om att gäldenären alltid skall infinna sig personligen till

förhandlingen om edgång har begärts enligt 18 §, såvida inte gäldenären redan

har avlagt eden inför någon annan tingsrätt.

18 §

På begäran av en borgenär skall gäldenären vid borgenärssammanträdet avlägga

bouppteckningsed. Han skall därvid göra de tillägg till eller ändringar i

bouppteckningen som han anser behövas och med ed betyga att bouppteckningen med

gjorda tillägg eller ändringar är riktig, så att det inte enligt hans vetskap

har oriktigt utelämnats eller upptagits någon tillgång eller skuld.

 Är gäldenären en juridisk person och finns flera ställföreträdare, behöver

bouppteckningsed inte avläggas av en sådan ställföreträdare vars edgång måste

antas sakna betydelse för utredningen av gäldenärens ekonomiska ställning.

 När det finns anledning till det, får rätten besluta att gäldenären skall

avlägga eden inför någon annan tingsrätt. Är gäldenären sjuk, får eden avläggas

där han vistas.

 Vägrar gäldenären att avlägga ed, förfaller beslutet om ackordsförhandling, om

det inte finns synnerliga skäl för att ackordsförhandlingen skall fortsättas.

 Paragrafen, som har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, innehåller de

regler som gäller fakultativ edgång av gäldenären (jfr 3 kap. 18 § utredningens

lagförslag). Regleringen har behandlats i avsnitt 7.5.

 I paragrafens första stycke anges att gäldenären på begäran av en borgenär

skall avlägga bouppteckningsed vid borgenärssammanträdet. Omfattningen av eden

motsvarar vad som gällt enligt 25 § första stycket ackordslagen.

 Enligt andra stycket kan rätten befria någon eller några ställföreträdare för

en juridisk person från skyldigheten att avlägga ed. Bestämmelsen har utformats

efter mönster av 6 kap. 3 § andra stycket konkurslagen.

 Tredje stycket motsvarar 25 § andra stycket ackordslagen.

 Fjärde stycket motsvarar 26 § andra stycket ackordslagen utom såvitt avser

verkan av att gäldenären vägrar gå ed. En företagsrekonstruktion upphör inte

automatiskt när ett beslut om ackordsförhandling förfaller (jfr 12 § och 4 kap.

8 §).

19 §

Om både en borgenär och en borgensman eller någon annan som förutom gäldenären

ansvarar för borgenärens fordran vill rösta för denna, har de tillsammans en

röst, vilken beräknas efter borgenärens fordran. Kan de inte enas, gäller

borgenärens mening, om inte de andra löser ut honom eller ställer betryggande

säkerhet för fordringen.

 Paragrafen motsvarar med vissa redaktionella ändringar 30 § ackordslagen (jfr

3 kap. 19 § utredningens lagförslag).

20 §

Vid borgenärssammanträdet skall borgenärerna rösta om ackordsförslaget.

 En anmärkning som har framställts mot en fordran utgör inte hinder mot att

borgenären deltar med fordringen i omröstningen. Är utgången av omröstningen

beroende av om fordringen skall beaktas eller inte, skall rätten vid

sammanträdet utreda tvistefrågan och söka åstadkomma en förlikning. De

närvarande får med bindande verkan för dem som har uteblivit medge att en

anmärkning förfaller eller inskränks eller uppdra åt rekonstruktören att ingå

förlikning med borgenären. Kan förlikning inte träffas, skall frågan handläggas

enligt vad som sägs i 23 § första stycket för bestämmande av omröstningens

utgång.

 En förlikning angående framställd anmärkning får inte ingås i annan ordning än

som anges i andra stycket utan samtycke av alla vilkas rätt är beroende av

förlikningen.

 Vid omröstning tillämpas 14 § andra stycket.

 Paragrafen motsvarar med vissa redaktionella ändringar 31 § ackordslagen (jfr

3 kap. 20 § utredningens lagförslag).

21 §

Gäldenären får inte återta eller ändra ackordsförslaget utan medgivande av

rätten. Yrkande härom skall framställas senast vid borgenärssammanträdet innan

omröstning sker.

 Har ändring av ackordsförslaget medgetts, får prövningen av förslaget skjutas

upp till fortsatt sammanträde inom tre veckor. Om ändringen inte medför att

förslaget blir sämre för borgenärerna, får prövningen dock skjutas upp endast om

det finns särskilda skäl.

 Paragrafen motsvarar med vissa redaktionella ändringar 32 § ackordslagen (jfr

3 kap. 21 § utredningens lagförslag). Att särskild talan inte får föras mot

beslut i fråga om återtagande eller ändring av ackordsförslag framgår av 4 kap.

12 § första stycket.

22 §

Om rätten i annat fall än som avses i 21 § andra stycket finner att det finns

särskilda skäl för att skjuta upp borgenärernas prövning av ackordsförslaget,

får rätten besluta om uppskov till fortsatt sammanträde inom tre veckor.

 Paragrafen motsvarar med vissa redaktionella ändringar 33 § ackordslagen (jfr

3 kap. 22 § utredningens lagförslag).

Fastställelse av offentligt ackord

23 §

Har ackordsförslaget antagits vid borgenärssammanträdet men finns det enligt 25

§ anledning att inte fastställa ackordet, skall ackordsfrågan prövas av rätten

vid en förhandling. Detsamma gäller, om det vid sammanträdet inte kan avgöras om

förslaget har antagits eller förkastats av borgenärerna.

 Om ackordsfrågan inte skall prövas vid en förhandling, skall rätten fastställa

ackordet.

 Beslut i ackordsfrågan skall meddelas inom en vecka efter förhandlingen, om

inte längre tid är nödvändig på grund av särskilda omständigheter.

 Paragrafen motsvarar med vissa redaktionella ändringar 34 § ackordslagen (jfr

3 kap. 23 § utredningens lagförslag).

 Vid en sådan förhandling som avses i första stycket skall rättegångsbalkens

regler om huvudförhandling i tvistemål tillämpas, se 4 kap. 2 §.

24 §

Är utgången av omröstningen över ackordsförslaget beroende av om kvarstående

anmärkningar godkänns eller inte och finns det i övrigt skäl att fastställa

ackordet, skall rätten först pröva anmärkningarna eller så många av dem att

utgången av omröstningen blir densamma, vare sig övriga anmärkningar godkänns

eller inte.

 Paragrafen motsvarar med vissa redaktionella ändringar 35 § ackordslagen (jfr

3 kap. 24 § utredningens lagförslag).

 Av 4 kap. 12 § första stycket framgår att mot rättens beslut med anledning av

framställd anmärkning får särskild talan inte föras.

25 §

Ett ackord får inte fastställas om

 1. ärendet inte har handlagts på föreskrivet sätt och felet kan ha inverkat på

ackordsfrågans utgång,

 2. ackordet inte uppfyller villkoren i 2 §,

 3. det finns skälig anledning anta att gäldenären i hemlighet har gynnat någon

borgenär för att inverka på ackordsfrågan eller att något annat svek har ägt rum

vid ackordet eller

 4. ackordet uppenbart är till skada för borgenärerna.

 Även om första stycket inte är tillämpligt, får rätten efter omständigheterna

vägra att fastställa ackordet, om en borgenär eller en borgensman eller någon

annan som förutom gäldenären svarar för fordringen har bestritt fastställelse på

grund av att det inte finns betryggande säkerhet för ackordets fullgörande, att

ackordet är till skada för borgenärerna eller att ackordet av någon annan

särskild anledning inte bör medges.

 Vägras fastställelse enligt första stycket 1 och är förslaget inte förkastat

av borgenärerna eller förfallet, skall borgenärerna på nytt pröva ackordsför-

slaget och ett sammanträde sättas ut för detta.

 Paragrafen motsvarar med vissa redaktionella ändringar 36 § ackordslagen (jfr

3 kap. 25 utredningens lagförslag).

 Av 4 kap. 12 § första stycket framgår att särskild talan inte får föras mot

beslut enligt förevarande paragrafs tredje stycke om ny prövning av

borgenärerna.

Tillsyn

26 §

På begäran av en borgenär vars fordran omfattas av ackordet kan rätten, om det

finns skäl till det, förordna rekonstruktören eller någon annan lämplig person

att utöva tillsyn över att gäldenären fullgör sina åtaganden enligt ackordet. Om

det behövs, skall även en ersättare för tillsynsmannen förordnas.

 Gäldenären skall ge tillsynsmannen de uppgifter som denne begär och följa de

anvisningar som tillsynsmannen lämnar.

 I fråga om entledigande av tillsynsman tillämpas bestämmelserna om

entledigande av rekonstruktör i 2 kap. 11 § tredje stycket.

 Paragrafen motsvarar med vissa redaktionella ändringar 37 § ackordslagen (jfr

3 kap. 26 § utredningens lagförslag).

Förverkande av offentligt ackord

27 §

På ansökan av en borgenär vars fordran omfattas av ackordet kan rätten förklara

att den eftergift som genom ackordet har medgetts gäldenären har förfallit, om

gäldenären har

 1. gjort sig skyldig till oredlighet mot borgenärer eller i hemlighet har

gynnat någon borgenär för att inverka på ackordsfrågans avgörande,

 2. åsidosatt vad som åligger honom enligt 26 § andra stycket eller

 3. på något annat sätt uppenbart försummat sina åtaganden enligt ackordet.

 Förlikning är inte tillåten i en fråga som avses i första stycket.

 Även om den eftergift som har medgetts gäldenären har förklarats förfallen,

får borgenärerna göra ackordet i övrigt gällande mot gäldenären eller mot den

som har gått i borgen för ackordet.

 Paragrafen motsvarar med vissa redaktionella ändringar 38 § ackordslagen (jfr

3 kap. 27 § utredningens lagförslag).

4 kap. Övriga bestämmelser

Handläggningen av ärenden om företagsrekonstruktion

1 §

Om inte annat föreskrivs, gäller för rättens handläggning lagen (1946:807) om

handläggning av domstolsärenden.

 Vid handläggning enligt 3 kap. tillämpas dock rättegångsbalkens bestämmelser

om handläggningen av tvistemål.

 (Jfr 4 kap. 1 och 2 §§ utredningens lagförslag).

 Av paragrafens första stycke framgår att vid rättens handläggning av ärenden

om företagsrekonstruktion skall ärendelagens bestämmelser tillämpas.

 När det däremot gäller det mera kontradiktoriskt präglade förfarandet efter

ett beslut om ackordsförhandling skall, liksom enligt den nuvarande

ackordslagen, rättegångsbalkens handläggningsregler för tvistemål tillämpas,

vilket framgår av andra stycket. Eftersom inte annat anges är det därvid

rättegångsbalkens bestämmelser om dispositiva tvistemål som är tillämpliga.

2 §

En sådan förhandling som avses i 3 kap. 23 § första stycket skall äga rum så

snart som möjligt. Vid förhandlingen tillämpas bestämmelserna i rättegångsbalken

om huvudförhandling i tvistemål. Om rekonstruktören, gäldenären eller en

borgenär uteblir från förhandlingen, hindrar det inte att ackordsfrågan prövas

och avgörs.

 Rättens avgörande sker genom beslut.

 (Jfr 4 kap. 2 § andra och tredje stycket utredningens lagförslag)

 Enligt första stycket skall en förhandling för att pröva ackordsfrågan i den

situationen att ackordsförlaget antagits vid borgenärssammanträdet men det ändå

finns anledning att inte fastställa ackordet, eller då det vid borge-

närssammanträdet inte kunnat avgöras om förslaget antagits eller förkastats, äga

rum så snart som möjligt. I överensstämmelse med regeln i 1 § andra stycket om

att tvistemålsregler skall tillämpas på den del av förfarandet som avser

offentligt ackord, skall vid förhandlingen tillämpas rättegångsbalkens regler om

huvudförhandling i dispositiva tvistemål. Rekonstruktörens, gäldenärens eller en

borgenärs utevaro från förhandlingen hindrar inte att ackordsfrågan prövas.

 I andra stycket anges att rättens avgörande sker genom beslut.

3 §

En tingsrätt består vid handläggningen av ett ärende enligt denna lag av en

lagfaren domare. Vid en förhandling får dock rätten bestå av tre lagfarna

domare, om det finns särskilda skäl.

 Paragrafen motsvarar 45 § andra stycket ackordslagen (jfr 4 kap. 3 §

utredningens lagförslag) och har jämfört med ackordslagen endast ändrats

redaktionellt.

4 §

Bevis eller fullmakt som visar att den som i egenskap av ställföreträdare eller

ombud företräder en borgenär är behörig behöver visas upp endast om det finns

särskilda skäl.

 Paragrafen motsvarar 39 § första stycket ackordslagen (jfr 4 kap. 4 §

utredningens lagförslag). Den har jämfört med ackordslagen endast ändrats

redaktionellt.

Kostnader för företagsrekonstruktionen

5 §

Rekonstruktören har rätt till ersättning för arbete och för de utlägg som

uppdraget har krävt. Arvodet får inte bestämmas till ett högre belopp än som med

hänsyn till det arbete som uppdraget har krävt, den omsorg och skicklighet

varmed det har utförts samt näringsverksamhetens omfattning kan anses utgör

skälig ersättning för uppdraget.

 Rekonstruktörens rätt till ersättning skall, på begäran av rekonstruktören

eller gäldenären, prövas av rätten. Så länge ett ackord inte fullgjorts får

också en borgenär vars fordran omfattas av ackordet begära en sådan prövning.

 (Jfr 4 kap. 6 § utredningens lagförslag).

 Enligt första stycket, som har utformats i enlighet med Lagrådets förslag,

skall arvode till rekonstruktören bestämmas enligt samma kriterier som enligt 14

kap. 4 § andra stycket konkurslagen gäller vid prövning av arvode till

konkursförvaltare.

 Andra stycket motsvarar, med redaktionella ändringar, 40 § första stycket

ackordslagen.

6 §

I fråga om ersättning till en tillsynsman tillämpas bestämmelserna i 5 §.

 (Jfr 4 kap. 7 § utredningens lagförslag).

 I paragrafen föreskrivs - i likhet med vad som i dag gäller enligt 40 § andra

stycket ackordslagen - att bestämmelserna om ersättning till rekonstruktören

äger motsvarande tillämpning beträffande arvode och kostnadsersättning till en

tillsynsman (3 kap. 26 §).

7 §

Kostnaderna för handläggningen hos rätten liksom de ersättningar som avses i 5

och 6 §§ skall betalas av gäldenären.

 (Jfr 4 kap. 5 § utredningens lagförslag).

 I paragrafen anges att kostnaderna för förfarandet skall betalas av

gäldenären. Paragrafen överensstämmer med vad som i fråga om ett

ackordsförfarande i dag anses gälla, även om någon föreskrift i frågan inte

finns i ackordslagen.

 Gäldenären har således att svara för kostnaderna för handläggningen hos rätten

(jfr 3 kap. 11 § första stycket 5). Det belopp som gäldenären har att erlägga

fastställs av regeringen och har hittills, enligt 7 § ackordskungörelsen

(1970:858), motsvarat kungörandeavgiften i ackordsärenden enligt förordningen

(1987:452) om avgifter vid de allmänna domstolarna. Därutöver svarar han för

ersättningarna till rekonstruktören och till tillsynsman om en sådan förordnats.

Företagsrekonstruktionens upphörande

8 §

Rätten skall besluta att företagsrekonstruktionen skall upphöra, om

 1. sådana åtgärder vidtagits att syftet med företagsrekonstruktionen kan anses

uppnått,

 2. gäldenären begär det och beslut om ackordsförhandling inte har meddelats,

 3. gäldenären utan laga förfall uteblir från det borgenärssammanträde som

avses i 2 kap. 10 § andra stycket,

 4. rekonstruktören eller en borgenär begär det och syftet med

företagsrekonstruktionen inte kan antas bli uppnått, eller

 5. det i annat fall finns särskilda skäl för att företagsrekonstruktionen bör

upphöra.

 Om gäldenären försätts i konkurs upphör företagsrekonstruktionen.

 Paragrafen har utformats delvis efter förslag av Lagrådet (jfr 2 kap. 23 §

utredningens lagförslag). Den har behandlats i avsnitt 7.6.

 I paragrafens första stycke anges i vilka fall en företagsrekonstruktion skall

upphöra oberoende av om den tidsfrist som anges i 9 § har löpt ut eller inte.

 Företagsrekonstruktionen skall självklart upphöra om sådana åtgärder har

vidtagits att syftet med förfarandet har uppnåtts (första punkten). Syftet kan

uppnås på flera olika sätt. Ett vanligt fall torde bli, att en uppgörelse

träffats under hand med borgenärerna och att gäldenärens verksamhet kan

fortsätta i någon, mer eller mindre förändrad, form. Ett problem är emellertid

att det är vanskligt att ange någon preciserad situation då

företagsrekonstruktionens syfte kan anses uppnått. Det kan knappast undvikas att

den frågan måste bli föremål för en bedömning i det enskilda fallet av de i

företagsrekonstruktionen inblandade aktörerna inklusive rätten. Ofta torde

företagsrekonstruktionens syfte kunna sägas vara uppnått när borgenärerna anser

att rekonstruktionen i sak är så hållbar att de är beredda att sätta ned sina

fordringar och en ackordsuppgörelse har kommit till stånd. Det behöver

emellertid inte förutsätta att samtliga de åtgärder i sak som tas upp i

rekonstruktionsplanen också har genomförts fullt ut. Genomförandet av dessa

åtgärder kan mycket väl ske efter, t.o.m. långt efter, det att en

företagsrekonstruktion har avslutats.

 Det ankommer i första hand på rekonstruktören att anmäla till rätten när

syftet uppnåtts men även gäldenären kan ge till känna att företags-

rekonstruktionen slutförts. Görs en sådan anmälan bör det normalt stå klart att

syftet med företagsrekonstruktionen också är uppnått. En rekonstruktör eller en

gäldenär har knappast anledning att göra en sådan anmälan i förtid eftersom de

för gäldenären förmånliga särskilda rättsverkningarna av

företagsrekonstruktionen upphör att gälla då företagsrekonstruktionen avslutas.

En möjlighet för borgenärerna att se till att företagsrekonstruktionen inte

pågår längre än som är nödvändigt följer av tredje punkten.

 Eftersom företagsrekonstruktionen förutsätter gäldenärens aktiva medverkan,

skall företagsrekonstruktionen också upphöra om gäldenären begär det (andra

punkten). Det är därvid en förutsättning att ackordsförhandling inte pågår (jfr

3 kap. 21 § första stycket). Företagsrekonstruktionen skall också (tredje

punkten) upphöra om gäldenären avstår från att aktivt medverka till

företagsrekonstruktionen genom att utan laga förfall utebli från

borgenärssammanträdet. Vad som är laga förfall får avgöras med ledning av 32

kap. 8 § rättegångsbalken.

 Vidare skall företagsrekonstruktionen upphöra om rekonstruktören eller en

borgenär begär det och syftet med förfarandet inte kan antas bli uppnått (fjärde

punkten). Ett skäl till en sådan begäran kan vara att det under för-

etagsrekonstruktionens fortskridande visar sig att verksamheten inte går att

rekonstruera, t.ex. på grund av att den ekonomiska krisen är djupare än vad som

först antogs. Ett annat skäl kan vara att gäldenären vägrar att följa

rekonstruktörens anvisningar eller annars agerar på ett sådant sätt att

rekonstruktion omöjliggörs eller borgenärernas rätt inte tas till vara.En

särskild fråga är om företagsrekonstruktionen skall kunna upphöra genom ett

direkt ingripande från rättens sida (femte punkten). Undantagsvis kan rätten på

ett tidigare stadium än rekonstruktören och borgenärerna få kännedom om någon

omständighet som gör att företagsrekonstruktionen inte bör fortsätta. Åtal för

brott mot borgenärer kan t.ex. ha väckts mot gäldenären med yrkande om omedelbar

häktning. Det är då enklare att rätten själv tar initiativ till förfarandets

upphörande än att en reaktion från rekonstruktören eller en borgenär skall

behöva avvaktas.

 Enligt 10 § skall rätten, innan den fattar beslut om att

företagsrekonstruktionen skall upphöra, bereda de i lagrummet angivna personerna

tillfälle att yttra sig.

 Om gäldenären försätts i konkurs - efter egen ansökan eller sedan rätten

funnit att en borgenärs ansökan skall bifallas - upphör företagsrekonstruktionen

och de därmed förenade rättsverkningarna utan särskilt beslut. Detta framgår av

andra stycket. Ärendet om företagsrekonstruktion skall i sådant fall avskrivas

från vidare handläggning.

9 §

I annat fall än som avses i 8 § skall rätten, när tre månader förflutit från

dagen för beslutet om företagsrekonstruktion, besluta att företags-

rekonstruktionen skall upphöra.

 Om det finns särskilda skäl kan dock rätten, efter begäran av gäldenären inom

den i första stycket angivna tiden, medge att företagsrekonstruktionen får pågå

under ytterligare högst tre månader. Om det finns synnerliga skäl, kan rätten

under motsvarande förutsättning förlänga tiden med ytterligare högst tre månader

i taget. Företagsrekonstruktionen får dock inte pågå under längre tid än

sammanlagt ett år, om inte ackordsförhandling har beslutats.

 Paragrafen har i huvudsak utformats i enlighet med Lagrådets förslag (jfr 2

kap. 22 § utredningens lagförslag). I paragrafen ges bestämmelser om att

företagsrekonstruktionen i vissa fall - utöver vad som anges i 8 § - skall

upphöra. Om rätten beslutar om upphörande skall ärendet avskrivas från vidare

handläggning.

 Av första stycket framgår att den tid under vilken företagsrekonstruktionen

normalt får pågå har, jämfört med vad som enligt ackordslagen gällt för

godmansförordnanden, utsträckts till tre månader. När den föreskrivna fristen

löpt ut, utan att någon förlängning har begärts, har således rätten att fatta

beslut om att förfarandet skall upphöra, om inte ett sådant beslut dessförinnan

fattats enligt 8 §. Efter fristens utgång saknar gäldenären, rekonstruktören och

borgenärerna möjlighet att förhindra att företagsrekonstruktionen upphör. Rätten

behöver därför i den situationen inte bereda dem tillfälle att yttra sig (jfr 10

§).

 Eftersom även tre månader i vissa fall kan visa sig vara en för kort tid kan

rätten enligt andra stycket på begäran av gäldenären förlänga tidsfristen med

tre månader i taget om det finns särskilda skäl. En restriktiv hållning är

befogad när det gäller att besluta om förlängning av den inledande

tremånadersfristen. Än större restriktivitet är påkallad när fråga är om

ytterligare förlängning. I avsnitt 7.6 har sagts att så länge en

företagsrekonstruktion inte förutses innefatta förhandling om offentligt ackord,

bör det endast undantagvis behöva pågå under längre tid än tre månader och bara

i sällsynta fall längre än sex månader. För att förlängning av de inledande tre

månaderna skall medges bör det kunna visas att en plan för företagets

rekonstruktion finns men att vissa angivna ytterligare åtgärder fordras för att

planen skall kunna börja genomföras. Det bör också kunna anges när återstående

åtgärder beräknas kunna vidtas.

 Fristen får inte förlängas under längre tid än till sammanlagt ett år. Om

förhandling om offentligt ackord pågår kan ettårsfristen dock överskridas. Innan

rätten fattar beslut om att förlänga fristen skall den enligt 10 § bereda

gäldenären, rekonstruktören och vissa borgenärer tillfälle att yttra sig.

 Allmänt gäller att det är tillräckligt att gäldenären före utgången av en

bestämd frist begär förlängning. Det krävs inte att rätten fattar beslut om

förlängning innan en frist löper ut. Har en begäran kommit in till rätten i rätt

tid skall rätten kommunicera begäran med den i 10 § angivna kretsen och därefter

fatta beslut. Därvid kan beslutet komma att träffas efter det att en frist har

löpt ut. Kommer däremot gädenärens begäran in till rätten efter det att fristen

har löpt ut har rätten ingen möjlighet att bifalla den.

10 §

Innan rätten fattar beslut enligt 8 § första stycket eller 9 § andra stycket

skall gäldenären, rekonstruktören och de borgenärer som infunnit sig till

borgenärssammanträde som avses i 2 kap. 10 § andra stycket ges tillfälle att

yttra sig. Om en borgenärskommitté har utsetts, skall även de som ingår i denna

ges tillfälle att yttra sig.

 (Jfr 2 kap. 23 § andra stycket utredningens lagförslag)

 I paragrafen anges att rätten såväl innan den meddelar ett beslut om att låta

företagsrekonstruktionen upphöra enligt 8 § första stycket som innan den

beslutar att förlänga en löpande tidsfrist enligt 9 § andra stycket skall bereda

de berörda tillfälle att yttra sig. Därvid krävs inte någon formell delgivning.

Överklagande m.m.

11 §

Beslut om företagsrekonstruktion och om ackordsförhandling samt beslut att

företagsrekonstruktionen skall upphöra skall tillämpas omedelbart, om inte annat

bestämts av rätten. Detsamma gäller beslut att utse eller entlediga

rekonstruktör.

 Paragrafen, som i huvudsak har utformats i enlighet med Lagrådets förslag,

motsvarar 42 § ackordslagen (jfr 1 kap. 3 § tredje stycket och 2 kap. 24 §

utredningens lagförslag). Den innebär att de angivna besluten, vilka samtliga

har viss rättsverkan, skall tillämpas omedelbart. Det innebär att ett

överklagande av något av de angivna besluten inte hindrar att det omedelbart

tillämpas. Till exempel upphör de rättsverkningar som följer av 2 kap. 17 och 20

§§ att gälla direkt när rätten beslutar att företagsrekonstruktionen skall

upphöra. Ett överklagande av ett beslut att företagsrekonstruktionen skall

upphöra medför således inte att moratoriet enligt 2 kap. 17 och 20 §§ består.

Rätten kan dock besluta att något av de angivna besluten inte skall tillämpas

omedelbart. Det krävs givetvis mycket starka skäl och torde därför endast

förekomma i sällsynta undantagsfall att ett sådant beslut meddelas.

 Av uppräkningen följer det motsatsvis av att beslut som avser ersättning till

en rekonstruktör eller en tillsynsman går i verkställighet först sedan det har

vunnit laga kraft.

12 §

Rättens beslut enligt denna lag får överklagas för sig. Detta gäller dock inte

beslut i en fråga som avses i 3 kap. 21 § första stycket eller 24 § eller

beträffande sådan ny prövning som avses i 3 kap. 25 § tredje stycket.

 I fråga om beslut om ackordsförhandling räknas klagotiden från den dag då

kungörelsen om beslutet var införd i Post- och Inrikes Tidningar.

 Paragrafen, som har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, har sin

motsvarighet i 41 § ackordslagen (jfr 4 kap. 9 § utredningens lagförslag).

 Det är således, liksom enligt ackordslagen, inte möjligt att särskilt

överklaga rättens beslut i fråga om återtagande eller ändring av ackordsförslag

(3 kap. 21 § första stycket), rättens beslut med anledning av framställd

anmärkning (3 kap. 24 §) eller rättens beslut om ny prövning av ackordsfrågan

enligt 3 kap. 25 § tredje stycket.

Skadestånd

13 §

Om en borgenärs ansökan om företagsrekonstruktion inte bifalls och om borgenären

när han gav in sin ansökan saknade skälig anledning anta att gäldenären hade

sådana betalningssvårigheter som avses i 2 kap. 6 § första stycket, skall

borgenären ersätta gäldenären den skada som skäligen kan anses ha orsakats denne

genom ansökan och dess handläggning.

 Talan om skadestånd enligt första stycket skall väckas vid den tingsrätt där

ärendet om företagsrekonstruktion är eller har varit anhängigt.

 (Jfr 4 kap. 10 § utredningens lagförslag)

 Paragrafen innebär att en ogrundad ansökan från en borgenär i vissa fall kan

medföra skadeståndsskyldighet mot gäldenären. Den har utformats i enlighet med

Lagrådets förslag (jfr 17 kap. 3 § konkurslagen).

 Eftersom företagsrekonstruktion kan komma i fråga för gäldenärer som på grund

av illikviditet har fått betalningssvårigheter, har i stället för konkurslagens

krav att borgenären skall ha saknat skälig anledning att anta att gäldenären var

på obestånd här valts kravet att borgenären skall ha saknat skälig anledning att

anta att gäldenären hade sådana betalningssvårigheter som avses i 2 kap. 6 §

första stycket, dvs. att gäldenären var illikvid.

Straff m.m.

14 §

En borgenär som för sin röst vid ett borgenärssammanträde enligt 3 kap. har

betingat sig någon särskild förmån av gäldenären döms till böter eller fängelse

i högst ett år.

 Paragrafen motsvarar 46 § ackordslagen (jfr 4 kap. 11 § utredningens

lagförslag) och har jämfört med ackordslagens bestämmelser endast ändrats

redaktionellt.

15 §

Åtal mot en gäldenär för brott mot borgenärer och åtal mot en borgenär för brott

som avses i 14 § får väckas vid den tingsrätt där ärendet om

företagsrekonstruktion är eller har varit anhängigt.

 Paragrafen, som motsvarar 47 § ackordslagen (jfr 4 kap. 12 § utredningens

lagförslag), har jämfört med ackordslagen endast ändrats redaktionellt på så

sätt att uttrycket brottsligt förhållande mot borgenärer ersatts med brott

mot borgenärer . Någon ändring i förhållande till gällande rätt är inte avsedd.

Övergångsbestämmelserna

Lagen om företagsrekonstruktion föreslås träda i kraft den 1 februari 1996, då

ackordslagen skall upphöra att gälla. Eftersom det föreslagna förfarandet är

förenat med bl.a. större inskränkningar i borgenärernas rätt har det ansetts

nödvändigt att äldre bestämmelser fortfarande får gälla, om god man har

förordnats enligt ackordslagen före ikraftträdandet av den nya lagen.

13.2 Förslaget till lag om ändring i äktenskapsbalken

6 kap.

10 §

Rätten att kräva ut ett fastställt underhållsbidrag upphör tre år efter den för-

fallodag som ursprungligen gällde.

 Har utmätning för underhållsbidraget skett före den tidpunkt som anges i

första stycket eller har den bidragsskyldige försatts i konkurs på grund av en

ansökan som har gjorts före denna tidpunkt, får betalning för fordringen även

därefter tas ut ur den utmätta egendomen eller erhållas i konkursen.

 Har ansökan om företagsrekonstruktion enligt lagen (1995:000) om

företagsrekonstruktion gjorts före den tidpunkt som anges i första stycket, får

underhållsbidraget krävas ut inom tre månader från det att beslut om

företagsrekonstruktionens upphörande meddelades. Om ackord kommer till stånd,

får fordringen krävas ut inom tre månader från det att ackordet skulle ha

fullgjorts. Har utmätning för underhållsbidraget skett eller konkursansökan

gjorts inom den tid som nu har angetts, gäller andra stycket.

 Avtal som strider mot denna paragraf är ogiltiga.

 I paragrafen har hänvisningarna till ackordslagen ersatts med hänvisningar

till lagen om företagsrekonstruktion.

Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

Lagändringen föreslås träda i kraft den 1 februari 1996. Har god man förordnats

enligt ackordslagen före ikraftträdandet gäller dock äldre bestämmelser.

13.3 Förslaget till lag om ändring i föräldrabalken

7 kap.

9 §

Rätten att kräva ut fastställt underhållsbidrag går förlorad fem år efter den

ursprungligen gällande förfallodagen, om inte annat följer av andra och tredje

stycket.

 Har utmätning för underhållsbidraget skett före den tidpunkt som anges i

första stycket eller har den bidragsskyldige blivit försatt i konkurs på grund

av ansökan som har gjorts före denna tidpunkt, får betalning för fordringen tas

ut ur den utmätta egendomen eller erhållas i konkursen även därefter.

 Har före den tidpunkt som anges i första stycket ansökan gjorts om

företagsrekonstruktion enligt lagen (1995:000) om företagsrekonstruktion, får

underhållsbidraget krävas ut inom tre månader från det att beslut om

företagsrekonstruktionens upphörande meddelades. Kommer ackord till stånd, får

fordringen krävas ut inom tre månader från det att ackordet skulle ha

fullgjorts. Har utmätning skett för underhållsbidraget eller konkursansökan

gjorts inom tid som nu har angetts, gäller vad som föreskrivs i andra stycket.

 Avtal i strid mot denna paragraf är ogiltigt.

 Se kommentaren under närmast föregående avsnitt (13.2) till ändringen i 6 kap.

10 § äktenskapsbalken.

Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

Lagändringen föreslås träda i kraft den 1 februari 1996. Har god man förordnats

enligt ackordslagen före ikraftträdandet gäller dock äldre bestämmelser.

13.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1845:50 s.1) om handel med lösören,

som köparen låter i säljarens vård kvarbliva

3 §

Är köpeavhandling så upprättad och behandlad, som i 1 § sägs, men inträffar

utmätning inom trettio dagar efter det avhandlingen inför rätten företeddes,

eller försätts säljaren i konkurs efter ansökning, som gjorts inom sagda tid, är

den sålda egendomen ej fredad från att utmätas eller att räknas till

konkursboet. Detsamma gäller när ansökan om företagsrekonstruktion enligt lagen

(1995:000) om företagsrekonstruktion gjorts inom nämnda tid och konkurs följt på

ansökan som gjorts under en företagsrekonstruktion eller inom tre veckor från

det att rätten beslutat att företagsrekonstruktionen skall upphöra. Görs efter

utgången av den i första punkten angivna tiden jäv mot köpeavhandling, vilken är

så upprättad och behandlad, som nyss sagts, är, om jävet görs vid utmät-

ningstillfälle, fordringsägaren skyldig att, om han vill fullfölja jävet, inom

en månad därefter väcka talan mot såväl säljaren som köparen vid den tingsrätt

som avses i 1 §. Gör han inte det, har han förlorat sin talan. Godset skall

genast beläggas med kvarstad och sökanden skall, om han vill att åtgärden skall

bestå, inom fjorton dagar efter utmätningsförrättningen hos kronofogde-

myndigheten ställa full borgen för den kostnad och skada, som kan orsakas av

kvarstaden. Var säljarens egendom avträdd till konkurs, skall vad om återvinning

av lös egendom till konkursbo är stadgat i 4 kap. 19 och 20 §§ konkurslagen

(1987:672) äga motsvarande tillämpning.

 Vad som nu sagts om konkurs äger motsvarande tillämpning om i stället

offentligt ackord fastställes. I fråga om talan med anledning av ackords-

förhandling tillämpas 3 kap. 6 och 7 §§ lagen om företagsrekonstruktion.

 Ändringarna innebär ingen förändring i sak. De är en följd av att ackordslagen

ersätts av lagen om företagsrekonstruktion.

Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

Lagändringen föreslås träda i kraft den 1 februari 1996. Har god man förordnats

enligt ackordslagen före ikraftträdandet gäller dock äldre bestämmelser.

13.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1927:77) om försäkringsavtal

117 §

Försätts försäkringstagaren i konkurs efter ansökan, som har gjorts innan tio år

förflutit från försäkringsavtalets ingående, och har han under de tre senaste

åren före konkursansökningen eller senare till betalning av premie för för-

säkring, som enligt 116 § inte kan göras till föremål för utmätning, använt be-

lopp, som vid den tid, då betalningen skedde, ej stod i skäligt förhållande till

hans villkor, får konkursboet hos försäkringsgivaren utkräva vad sålunda har

erlagts för mycket, i den mån tillgodohavandet hos denne förslår till det. Har

inte försäkringstagaren lämnat konkursboet samtycke till beloppets utkrävande,

åligger det konkursboet att för prövning av dess rätt väcka talan mot

försäkringstagaren. Beträffande sådan talan tillämpas bestämmelserna i 4 kap. 19

och 20 §§ konkurslagen (1987:672).

 Har konkursen föregåtts av beslut om företagsrekonstruktion enligt lagen (19-

95:000) om företagsrekonstruktion, ansökan om skuldsanering enligt skuldsane-

ringslagen (1994:334) eller förordnande av boutredningsman, skall vad som enligt

första stycket gäller om tiden för konkursansökningen avse den i 4 kap. 2 §

konkurslagen för sådant fall angivna fristdagen.

 Bestämmelserna i första och andra styckena om konkurs äger motsvarande

tillämpning om i stället offentligt ackord fastställts. I fråga om talan med

anledning av ackordsförhandling tillämpas 3 kap. 6 och 7 §§ lagen om

företagsrekonstruktion.

 Ej må krav, varom nu är sagt, göras gällande till förfång för förmånstagare

vars insättande jämlikt 102 § ej må återkallas.

 Ändringarna är endast en följd av att ackordslagen upphör att gälla för att

ersättas av lagen om företagsrekonstruktion. De innebär ingen förändring i sak.

Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

Lagändringen föreslås träda i kraft den 1 februari 1996. Har god man förordants

enligt ackordslagen före ikraftträdandet tillämpas dock äldre bestämmelser.

13.6 Förslaget till lag om ändring i förmånsrättslagen (1970:979)

Frågor om förmånsrättsordningen har behandlats i avsnitt 9. Som därvid angetts

föreslås beträffande förmånsrättslagen fyra ändringar:

* En särskild, högt prioriterad, allmän förmånsrätt införs för fordringar som

 uppkommer under företagsrekonstruktion (10 § första stycket 4).

* Förmånsrätten för revisionsfordringar m.m. förbättras (10 a och 15 §§).

* Förmånsrätten för lönefordringar utformas annorlunda i vissa fallnär en

konkurs föregåtts av en företagsrekonstruktion (12 §).

* En uttrycklig regel om efterställda fordringar tas in i lagen (18 §).

 Därutöver föreslås vissa ändringar i 9 och 13 §§ som inte har något samband

med vad som i övrigt behandlas i detta lagstiftningsärende.

9 §

Särskilda förmånsrätter gäller inbördes efter paragrafernas följd och efter den

i 4 - 7 §§ angivna numreringen.

 Förmånsrätt enligt 4 § 3 har dock företräde framför förmånsrätt enligt 4 § 2

på grund av annan retentionsrätt än som avses i 3 kap. 39 § sjölagen

(1994:1009).

 Förmånsrätt på grund av utmätning har företräde framför förmånsrätt på grund

av företagsinteckning, vilken har sökts samma dag som beslutet om utmätning

meddelades eller senare, och framför förmånsrätt på grund av annan inteckning,

vilken har sökts samma inskrivningsdag som ett ärende angående anteckning om

utmätningen har tagits upp eller senare.

 Utmätning ger företräde framför senare utmätning av samma egendom, om inte

något annat följer av 4 kap. 30 § andra stycket eller 7 kap. 13 §

utsökningsbalken. Utmätning för flera fordringar på en gång ger lika rätt, om

inte något annat följer av 7 kap. 14 eller 16 § utsökningsbalken. Om det

inbördes företrädet i övrigt mellan fordringar med samma slag av förmånsrätt

finns för vissa fall särskilda bestämmelser.

 Paragrafen ändrades genom lag 1994:471 på så sätt att femte stycket - om

förmånsrätt vid betalningssäkring - upphävdes (se prop. 1993/94:151, bet.

1993/94:SkU31 och rskr. 1993/94:335). Paragrafen ändrades på nytt genom lag

1994:1018 i samband med att den nya sjölagen (1994:1009) antogs (se prop.

1993/94:195, bet. 1993/94:LU31 och rskr. 1993/94:393). Av misstag kom då femte

stycket att återinföras. Ändringen trädde i kraft den 1 oktober 1994 (se SFS

1994:1139). Paragrafen ändrades på nytt genom lag 1995:302, som träder i kraft

den 1 april 1996. Den ändring som nu görs innebär att femte stycket åter

upphävs.

10 §

Allmän förmånsrätt följer med

 1. den kostnad som borgenär haft för försättande av gäldenären i konkurs och

för beslut att ett dödsbos egendom skall avträdas till förvaltning av bout-

redningsman samt begravnings- och bouppteckningskostnader när gäldenären avlidit

före konkursbeslutet,

 2. arvode och kostnadsersättning till rekonstruktör enligt lagen (1995:000) om

företagsrekonstruktion, tillsynsman enligt nämnda lag eller konkurslagen

(1987:672) eller förordnad boutredningsman, om fordringen avser tid inom sex

månader innan konkursansökningen gjordes eller därefter,

 3. kostnad för särskilda åtgärder som under den tid som nämnts under 2 vid-

tagits med rekonstruktörens eller tillsynsmannens godkännande eller av boutred-

ningsmannen och uppenbart varit till borgenärernas bästa,

 4. andra fordringar som grundar sig på avtal som gäldenären med rekons-

truktörens samtycke träffat under en företagsrekonstruktion enligt lagen om

företagsrekonstruktion.

 Förmånsrätt enligt första stycket 1-3 gäller endast i den mån beloppet med

hänsyn till omständigheterna är skäligt.

 (Jfr 10 § i utredningens förslag.)

 I paragrafen anges de fordringar som har bästa allmänna förmånsrätt. Till de

fordringar som tidigare upptogs i paragrafen - punkterna 1-3 - har fogats vissa

fordringar som har anknytning till företagsrekonstruktion. Övervägandena om

detta finns i avsnitt 8.4.

 Den nya förmånsrätten gäller, enligt punkt 4, sådana fordringar som grundar

sig på avtal som gäldenären med rekonstruktörens samtycke träffat under en

företagsrekonstruktion.

 Att fordringarna skall grunda sig på avtal som träffats under

företagsrekonstruktionen innebär att det inte räcker att de har intjänats under

denna tid eller på något annat sätt kan anses hänföra sig till den tiden.

Förmånsrätten gäller således inte i fråga om exempelvis en kredit enligt ett

gammalt kreditavtal för ränta avseende den tid en företagsrekonstruktion har

pågått, inte heller för en hyresvärds fordran på hyra under denna tid eller en

leverantörsfordran enligt ett tidigare avtal, om leverantören fortsatt att

leverera under företagsrekonstruktionen. Förmånsrätten gäller inte heller en

arbetstagares fordran avseende lön under företagsrekonstruktionen om anställ-

ningsavtalet är träffat före företagsrekonstruktionen.

 Givetvis omfattar förmånsrätten fordringar avseende helt nya avtal som träffas

under företagsrekonstruktionen. Men även fordringar som i viss mening har sitt

ursprung dessförinnan kan omfattas. Det gäller exempelvis om rekonstruktören

träffar ett nytt anställningsavtal med en tidigare anställd eller ett nytt avtal

om leveranser med ett företag som tidigare levererat till gäldenärsföretaget.

Det avgörande är om det träffas ett nytt avtal under företagsrekonstruktionen.

 Förmånsrätten förutsätter att rekonstruktören har gett sitt samtycke till den

nya skulden. Någon begränsning i övrigt finns inte. Det förutsätts således inte

för förmånsrätt att det görs någon särskild bedömning av beloppets skälighet

(jfr andra stycket).

 I övrigt har ändringar gjorts i paragrafen av redaktionell och språklig natur.

Några sakliga skillnader jämfört med tidigare är inte avsedda.

12 §

Allmän förmånsrätt följer därefter med arbetstagares fordran på lön eller annan

ersättning på grund av anställningen. Förmånsrätten omfattar fordringar som har

förfallit till betalning under de sista sex månaderna av arbetstagarens

anställningstid hos konkursgäldenären och inte tidigare än tre månader innan

konkursansökningen kom in till tingsrätten. Har konkursen föregåtts av ett

förfarande enligt lagen (1995:000) om företagsrekonstruktion och har

konkursansökningen gjorts inom ett år från det att företagsrekonstruktionen

upphörde, skall vid tillämpningen av andra meningen, om det är förmånligare för

arbetstagaren, anses som om konkursansökningen hade gjorts då ansökningen om

företagsrekonstruktion skedde. I sådant fall skall det bortses från tiden mellan

ansökningarna.

 Fordran på uppsägningslön omfattas av förmånsrätt längst för uppsägningstid

som beräknats enligt 11 § lagen (1982:80) om anställningsskydd. Uppsägningslön

för tid under vilken arbetstagaren inte utför arbete för konkursgäldenären eller

annan och inte heller driver egen rörelse, omfattas av förmånsrätt endast om

arbetstagaren kan visa att han har anmält sig hos offentlig arbetsförmedling som

arbetssökande. För uppsägningstid omfattar förmånsrätten endast lön eller

ersättning som överstiger inkomst vilken arbetstagaren under den tid lönen eller

ersättningen avser har haft av egen rörelse eller har förvärvat eller borde ha

kunnat förvärva i en annan anställning. Vid bestämmande av i vilken utsträckning

fordran på lön eller ersättning under uppsägningstid omfattas av förmånsrätt,

skall med samtidig inkomst i annan anställning jämställas utbildningsbidrag som

utgår av stasmedel vid arbetsmarknadsutbildning, i den mån bidraget avser samma

tid som lönen eller ersättningen och arbetstagaren har blivit berättigad till

bidraget efter uppsägningen.

 Om en lönefordran som har förfallit tidigare än tre månader före

konkursansökningen har varit föremål för tvist, omfattas den av förmånsrätt om

talan har väckts eller förhandling som föreskrivs i kollektivavtal eller lagen

(1976:580) om medbestämmande i arbetslivet har begärts inom fyra månader från

förfallodagen och konkursansökningen har följt inom sex månader från det att

tvisten slutligt har avgjorts.

 Semesterlön och semesterersättning som är intjänad före konkursansökningen

omfattas av förmånsrätt för vad som står inne för det löpande och det närmast

föregående intjänandeåret.

 Förmånsrätt följer med fordran på pension vilken tillkommer arbetstagare eller

dennes efterlevande för högst sex månader före konkursansökningen och därpå

följande sex månader. Förmånsrätten gäller även i fråga om pension, som

intjänats hos föregående arbetsgivare, om gäldenären övertagit ansvaret för

pensionen under de betingelser som anges i 23 och 26 §§ lagen (1967:531) om

tryggande av pensionsutfästelse m.m.

 Om konkursgäldenären är näringsidkare, skall arbetstagare, som själv eller

tillsammans med närstående senare än sex månader före konkursansökningen har ägt

minst en femtedel av företaget, eller hans efterlevande, inte ha förmånsrätt

enligt denna paragraf för lön eller pension.

Detsamma gäller även när andelen har ägts av en närstående till arbetstagaren.

 I paragrafens första stycke har gjorts ett tillägg. I tredje meningen finns en

ny regel avsedd att skydda löntagarna när en företagsrekonstruktion inom ett år

följs av konkurs. Ändringen har behandlats i avsnitt 8.7.2. Regeln har utformats

i enlighet med Lagrådets förslag.

 Den nya regeln innebär att förmånsrätten omfattar vissa fordringar som

förfallit tidigare än som i övrigt förutsätts enligt 12 § första stycket.

Sålunda omfattar förmånsrätten ibland fordringar som förfallit till betalning

före ansökan om företagsrekonstruktion. Så som reglerna utformats är det bara

fordringar som har förfallit under en tremånadersperiod närmast före ansökningen

om företagsrekonstruktion som kommer i fråga.

 Avsikten med bestämmelsen är att en arbetstagare inte skall kunna förlora

ekonomiskt på att det vid ett visst givet tillfälle fattas beslut om företags-

rekonstruktion i stället för beslut om konkurs. Men förmånsrätten skall inte

kunna omfatta en längre tid än sex månader eller gälla fordringar som har

förfallit till betalning tidigare än tre månader före konkursansökningen (jfr

andra meningen). Därför har det föreskrivits att fordringar som har förfallit

till betalning tre månader eller kortare tid före ansökan om

företagsrekonstruktion - när det är förmånligare för arbetstagaren - skall ha

förmånsrätt i stället för fordringar som har förfallit till betalning under

motsvarande tid före konkursansökningen. Förmånsrätt i dessa fall kan dock

aldrig omfatta längre tid än sammanlagt sex månader. Kravet på att en fordring

för att omfattas av förmånsrätt måste ha förfallit till betalning under de sista

sex månaderna av arbetstagarens anställningstid gäller i princip alltjämt.

Lagtekniskt har detta lösts genom att det i sista meningen av första stycket

anges att man skall bortse från tiden mellan ansökningarna när alternativregeln

på grund av att det är förmånligare för arbetstagaren tillämpas.

 Ett exempel visar hur bestämmelsen verkar. Antag att ett företag - på grund av

en ansökan ingiven den 29 september - försätts i konkurs den 1 oktober efter en

företagsrekonstruktion som varat mellan den 1 mars och den 1 juni. Ansökningen

om företagsrekonstruktion antas ha kommit in den 1 mars. En arbetstagare har

lönefordringar som förfallit den 25 december, den 25 januari och den 25

februari, dvs. under de tre månaderna närmast före ansökningen om

företagsrekonstruktion. Arbetstagaren har också en lönefordran som förfallit den

25 september, omedelbart före konkursansökningen. Arbetstagaren antas ha fyra

månaders uppsägningstid och få uppsägningslön under den tiden. Bestämmelsen

innebär i detta fall att det blir förmånsrätt för lönefordringarna avseende dels

uppsägningstiden, dels två av de tre månaderna före ansökan om företagsrekon-

struktion. Eftersom fyra av de sex månadernas förmånsrätt tas i anspråk genom

uppsägningslönen återstår bara två månaders förmånsrätt avseende tiden före

konkurs eller tiden före företagsrekonstruktion. December-fordringen får därför

inte förmånsrätt. Men det är trots det förmånligare för arbetstagaren om

förmånsrätten får avse de gamla fordringarna än om den gäller för den fordran

som förfallit i september, dvs. strax före konkursansökningen. Är uppsäg-

ningstiden i stället fem månader är det normalt likgiltigt om förmånsrätten tas

i anspråk för fordringar som har förfallit till betalning strax före

konkursansökningen eller för fordringar som förfallit före ansökan om

företagsrekonstruktion. Det beror på att det i båda fallen rör sig om en

månadslön. Men är den ena fordringen större skall förmånsrätten omfatta den.

 En förutsättning för förmånsrätten är att en konkursansökan ges in inom ett år

från det att företagsrekonstruktionen upphörde.

 Enligt paragrafens tredje stycke kan lönefordringar som har varit föremål för

tvist i vissa fall omfattas av förmånsrätt även om de har förfallit till

betalning tidigare än tre månader före konkursansökningen. Det är att märka att

någon motsvarande bestämmelse inte tagits in i lagen för lönefordringar som har

förfallit till betalning före företagsrekonstruktion. Det har bedömts att en

sådan bestämmelse skulle tynga regleringen alltför mycket med hänsyn till den

relativt udda situation och de förmodligen mycket få fall som den skulle avse.

 I tredje stycket har fristen för att ansöka om arbetsgivarens försättande i

konkurs efter det att en tvist om en lönefordran har slutligt avgjorts

åtyerställts till sex månader. Ändringen har behandlats i avsnitt 8.7.3.

13 §

Allmän förmånsrätt följer därefter med fordran på framtida pension till

arbetstagare, som är född år 1907 eller tidigare, eller dennes efterlevande.

Därvid får dock intjänad del av utfäst pension icke antagas avse större årlig

pension än som motsvarar basbeloppet enligt lagen (1962:381) om allmän

försäkring. Från det sålunda beräknade fordringsbeloppet skall i förekommande

fall avdragas upplupen del av pension enligt allmän pensionsplan eller enligt

privat pensionsförsäkring.

 Förmånsrätt enligt första stycket gäller även fordran på framtida pension som

intjänats hos föregående arbetsgivare, om gäldenären övertagit ansvaret för

pensionsfordringen enligt vad som anges i 12 § femte stycket.

 Om gäldenären är näringsidkare, äger 12 § sjätte stycket motsvarande

tillämpning.

 I 13 § har gjorts ändringar som borde ha gjorts i samband med tidigare

ändringar i förmånsrättslagen (se prop. 1993/94:208, bet. 1993/94:LU34, rskr.

1993/94:394, SFS 1994:639). I andra och tredje styckena har sålunda

följdändringar gjorts till de ändringar i 12 § som då genomfördes.

15 §

Särskild förmånsrätt har företräde framför allmän förmånsrätt. En fordran med

allmän förmånsrätt enligt 10 eller 10 a § tas dock, om det behövs, ut före for-

dringar med särskild förmånsrätt enligt 5 eller 8 § i annan lös egendom än

tomträtt. Vad som tas ut på detta sätt skall, när det finns särskilda

förmånsrätter i olika egendomsgrupper, fördelas på grupperna i förhållande till

den köpeskilling som har erhållits för varje grupp.

 (Jfr 15 § i utredningens förslag.)

 Den ändring som gjorts i sak i paragrafen gäller vissa revisorsfordringar och

fordringar avseende upprättande av räkenskapsmaterial (se avsnitt 8.5). Dessa

fordringar har förmånsrätt enligt 10 a §. I förevarande paragraf föreskrivs att

fordringar enligt den paragrafen tas ut före fordringar enligt 5 och 8 §§

förmånsrättslagen. Fordringar avseende revisorers arbete och upprättande av

visst räkenskapsmaterial får därför förmånsrätt till betalning - ur den egendom

i vilken resp. särskilda förmånsrätt gäller - framför vissa hyres- och

arrendefordringar, fordringar med säkerhet i företagshypotek och fordringar som

säkrats genom utmätning.

18 §

Fordringar som inte är förenade med förmånsrätt har inbördes lika rätt. En

borgenär kan dock enligt fordringsavtalet ha rätt till betalning först efter

övriga borgenärer.

 Har en fordran särskild förmånsrätt i viss egendom men förslår inte egendomen

för att infria fordringen, behandlas återstoden av denna som en fordran utan

förmånsrätt.

 (Jfr 18 § i utredningens förslag.)

 I första stycket har ett tillägg gjorts i syfte att klargöra att det kan

finnas fordringar som är efterställda andra fordringar (se avsnitt 8.6). Det

gäller bl.a. vissa s.k. förlagsbevis, enligt vilka borgenären skall ha betalt

efter gäldenärens borgenärer i övrigt. Vidare kan det förekomma att en

intressent vill bidra till företagets kreditmöjligheter m.m. genom att förklara

att hans fordran skall vara efterställd.

 Frågan om en fordran är efterställd eller inte avgörs enligt fordringsavtalet.

Det betyder att frågan om en fordran är efterställd får lösas från fall till

fall och med hänsyn tagen till de särskilda omständigheterna i det enskilda

fallet. Det kan förekomma att ett efterställningsvillkor är begränsat till vissa

sammanhang. Det kan t.ex. vara utformat så att det skall gälla vid konkurs men

inte vid ackord. Vad som avtalats mellan parterna är avgörande.

Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 februari 1996. I fråga om

förmånsrätt för fordringar i en konkurs som har beslutats på grund av en ansökan

som gjorts före ikraftträdandet gäller dock 10 och 15 §§ i deras äldre lydelser.

13.7 Förslaget till lag om ändring i aktiebolagslagen (1975:1385)

13 kap.

20 §

Om ett aktiebolag försätts i konkurs eller beslut om företagsrekonstruktion

enligt lagen (1995:000) om företagsrekonstruktion meddelas, skall tingsrätten

för registrering underrätta registreringsmyndigheten om beslutet, vem som har

utsetts till konkursförvaltare och vilken tillsynsmyndighet som utövar tillsyn

över förvaltningen.

 Under konkursen företräds bolaget som konkursgäldenär av den styrelse och

verkställande direktör eller de likvidatorer som finns vid konkursens början.

Dock gäller även under konkursen bestämmelserna i denna lag om rätt att avgå, om

entledigande och om nytillsättning.

 När en konkurs har avslutats, eller en företagsrekonstruktion enligt lagen om

företagsrekonstruktion har upphört, skall tingsrätten genast för registrering

underrätta registreringsmyndigheten samt i det förra fallet ange om överskott

finns eller inte. Tingsrätten skall även för registrering underrätta registre-

ringsmyndigheten när högre rätt har upphävt ett beslut att försätta bolaget i

konkurs eller ett beslut om företagsrekonstruktion.

 Ändringarna innebär endast att den underrättelseskyldighet som rätten haft

enligt aktiebolagslagen när det gäller vissa beslut enligt ackordslagen i

stället avser motsvarande beslut enligt lagen om företagsrekonstruktion.

Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 februari 1996. Om sådant förhållande

avseende förhandling om offentligt ackord som anges i 13 kap. 20 § i

ackordslagens äldre lydelse inträffar efter ikraftträdandet, gäller paragrafen i

den äldre lydelsen.

13.8 Förslaget till lag om ändring i lagen (1982:188) om preskription av

skattefordringar m.m.

5 §

Har beslut om företagsrekonstruktion enligt lagen (1995:000) om företags-

rekonstruktion meddelats på grund av en ansökan som gjorts innan fordringen har

preskriberats, preskriberas den tidigast två år efter utgången av det kalenderår

då företagsrekonstruktion upphört eller ett ackord skall vara fullgjort. Inleds

skuldsanering enligt skuldsaneringslagen (1994:334) innan innan fordringen har

preskriberats, preskriberas den tidigast två år efter utgången av det kalenderår

då beslutet om att inleda skuldsanering meddelades eller, om skuldsanering

beslutas, då återstående skuldbelopp senast skulle ha betalats.

 Första stycket gäller inte om ansökan om företagsrekonstruktion görs eller

skuldsanering inleds under tid då preskriptionstiden är förlängd på grund av

9 §.

 Ändringarna är endast en följd av att ackordslagen upphävs och regler om

offentligt ackord i stället ges i lagen om företagsrekonstruktion. De innebär

ingen förändring i sak.

Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

Lagändringen föreslås träda i kraft den 1 februari 1996. Har god man förordants

enligt ackordslagen före ikraftträdandet gäller dock äldre bestämmelser.

13.9 Förslaget till lag om ändring i utsökningsregisterlagen (1986:617)

6 §

Utöver de uppgifter som anges i 4 och 5 §§ får utsökningsregistret, i den ut-

sträckning som föreskrivs av regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer, innehålla uppgifter om

 1. exekutionstitel, skuldens storlek, arbetsgivare eller annan utbetalare av

ersättning som avses i 7 kap. 1 § eller 15 kap. 2 § utsökningsbalken,

medelsslag, dag när skulden fastställdes och när den förföll till betalning,

influtna medel, den tidpunkt vid vilken skulden preskriberas samt andra för-

hållanden av betydelse för betalningsskyldigheten som framgår av exe-

kutionstiteln eller av andra handlingar i målet,

 2. de verkställighetsåtgärder som har begärts av sökanden,

 3. den som sökt verkställigheten och vad som i övrigt behövs för utbetalning

av influtna medel och annan redovisning,

 4. ställd säkerhet, uppskov och avbetalningsplan,

 5. utmätning, exekutiv försäljning, införsel, avräkning och betalningssäkring,

 6. kvarstad och återtagande av vara,

 7. bötesförvandling,

 8. betalningsinställelse och likvidation,

 9. skuldsanering enligt skuldsaneringslagen (1994:334), företagsrekonstruktion

enligt lagen (1995:000) om företagsrekonstruktion, konkurs, ackord och närings-

förbud,

 10. förhör eller annan åtgärd som har vidtagits för efterforskning av

tillgångar,

 10 a. förekomst av och tidpunkt för gäldenärsutredningen enligt 6 § lagen

(1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m.,

 11. redovisningen av verkställighetsuppdraget,

 12. administrativa och tekniska uppgifter som behövs för registrets

användning.

7 §

Riksskatteverket och kronofogdemyndigheterna får för de ändamål som anges i 1 §

ha terminalåtkomst till det centrala utsökningsregistret.

 Terminalåtkomsten för en kronofogdemyndighet får avse endast uppgifter om

 1. den som är registrerad hos myndigheten som gäldenär i mål om exekutiva

åtgärder,

 2. den som i annat fall än som avses under 1 är gäldenär eller svarande i mål

eller ärende som handläggs hos myndigheten,

 3. make till person som avses under 1,

 4. den som är gemensamt betalningsansvarig med person som avses under 1,

 5. fåmansföretag och fåmansägt handelsbolag som avses i punkt 14 av

anvisningarna till 32 § kommunalskattelagen (1928:370) och delägare i sådant

företag, om företaget eller delägare i detta är gäldenär som avses under 1,

 6. skuldsanering, företagsrekonstruktion, konkurs och näringsförbud.

 I fråga om kronofogdemyndighet som är tillsynsmyndighet i konkurs gäller

terminalåtkomsten enligt andra stycket 1 också gäldenärer i annat län, om detta

ingår i tillsynsområdet.

 I den utsträckning som regeringen föreskriver får en sökande eller dennes

ombud ha terminalåtkomst till uppgifter i det centrala utsökningsregistret om de

mål eller ärenden som sökanden gett in.

11 §

I det centrala utsökningsregistret eller i regionala utsökningsregister skall

uppgifter om indrivningsuppdrag som avser böter gallras vid utgången av det år

då full betalning skedde. Andra uppgifter som avses i 6 § 1-11 samt uppgifter

och handlingar som avses i 6 a § första stycket 2 eller andra stycket skall

gallras senast efter tre år eller vad gäller skuldsanering efter sex år. Denna

tid räknas för uppgifter om betalningssäkring, kvarstad och näringsförbud från

utgången av det år då åtgärden förföll eller förlorade sin verkan samt för upp-

gifter om skuldsanering, företagsrekonstruktion, konkurs och ackord från utgång-

en av det år då förfarandet avslutades. För övriga uppgifter räknas tiden från

utgången av det år under vilket målet avslutades.

 Uppgifter enligt 4 och 5 §§ skall gallras när det inte längre finns någon

annan uppgift om personen i registret.

 Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela föreskrifter

om undantag från bestämmelserna i första stycket.

 Ändringarna i 6 och 7 §§ utsökningsregisterlagen innebär att uppgift om

företagsrekonstruktion får registreras i utsökningsregistret och att

kronofogdemyndighet får ha terminalåtkomst till en sådan uppgift. Eftersom det

under den tid som företagsrekonstruktion pågår råder ett principiellt förbud mot

specialexekution (se 2 kap. 17 § lagen om företagsrekonstruktion) måste uppgift

om att företagsrekonstruktion beslutats kunna registreras i utsökningsregistret.

 I 11 § föreskrivs att uppgifter som avses i punkterna 1-11 får bevaras under

högst tre år. När det gäller ärenden enligt skuldsaneringslagen utsträcks denna

tid till sex år. Den ändringen har att göra med att en skuldsanering och den

betalningsplan som normalt ingår i en sådan som huvudregel löper under fem år.

Vidare anges i paragrafen att tiden för gallring av uppgift om

företagsrekonstruktion i registret räknas från utgången av det år då förfarandet

avslutades.

Ikratträdandebestämmelser

Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 februari 1996. Några särskilda

övergångsbestämmelser behövs inte.

13.10 Förslaget till lag om ändring i konkurslagen (1987:672)

2 kap.

10 a §

Om företagsrekonstruktion pågår enligt lagen (1995:000) om

företagsrekonstruktion skall en borgenärs ansökan om konkurs, i fall gäldenären

begär det, förklaras vilande i avvaktan på att företagsrekonstruktionen upphör.

 Finns det särskilda skäl att befara att gäldenären vidtar eller underlåter att

vidta en viss åtgärd och därigenom sätter borgenärens rätt i fara, får dock

rätten besluta att försätta gäldenären i konkurs. Innan ett sådant beslut

meddelas skall rekonstruktören beredas tillfälle att yttra sig.

 Paragrafen har utformats i huvudsaklig överensstämmelse med Lagrådets förslag.

 Enligt paragrafens första stycke är huvudregeln att sedan beslut om

företagsrekonstruktion har meddelats råder ett temporärt konkurshinder. Det

principiella förbudet mot att försätta gäldenären i konkurs på ansökan av en

borgenär utgör, tillsammans med det principiella förbudet mot specialexekutiva

åtgärder enligt 2 kap. 17 § lagen om företagsrekonstruktion, det väsentliga

innehållet i det moratorium för gäldenären som måste råda under en

företagsrekonstruktion för att ett sådant skall kunna leda till framgång (se

avsnitt 6.1).

 Av paragrafen framgår att det endast är en borgenärs konkursansökan som inte

omedelbart kan bifallas. På ansökan av gäldenären själv kan denne däremot

försättas i konkurs om övriga förutsättningar för ett sådant beslut är för

handen. Eftersom en ansökan om företagsrekonstruktion och en konkursansökan kan

komma att anhängiggöras vid olika fora har det lagts i gäldenärens hand att i

sitt yttrande över en borgenärs konkursansökan invända att företagsrekonstruk-

tion pågår. Om gäldenären inte begär att konkursansökningen skall förklaras

vilande, skall ansökningen om övriga förutsättningar är uppfyllda bifallas.

Företagsrekonstruktionen upphör då (se 4 kap. 8 § andra stycket lagen om

företagsrekonstruktion) och det ärendet skall avskrivas från vidare

handläggning.

 Av paragrafens andra stycke framgår att en borgenärs konkursansökan dock kan

bifallas om borgenärens rätt av angivna skäl är i fara. Förutsättningarna för

ett sådant beslut är desamma som för ett beslut av rätten om sådana åtgärder som

kan vara nödvändiga för att säkerställa en borgenärs rätt, vilken han på grund

av förbudet mot specialexekutiva åtgärder inte på annat sätt kan göra gällande

(se 2 kap. 18 § lagen om företagsrekonstruktion).

4 kap.

2 §

Med fristdag avses dagen då ansökningen om gäldenärens försättande i konkurs kom

in till tingsrätten.

 Har beslut meddelats om företagsrekonstruktion enligt lagen (1995:000) om

företagsrekonstruktion avses med fristdag i stället dagen för ansökan om före-

tagsrekonstruktion, såvida konkursansökningen har gjorts under

företagsrekonstruktionen eller inom tre veckor från det att rätten beslutat att

företagsrekonstruktionen skall upphöra.

 Har ansökan om skuldsanering enligt skuldsaneringslagen (1994:334) gjorts

avses med fristdag i stället dagen för denna ansökan, såvida konkursansökningen

har gjorts inom tre veckor från det att frågan om skuldsanering avgjordes.

 Har ett dödsbo avträtts till förvaltning av boutredningsman avses med fristdag

dagen för ansökningen om detta, såvida boutredningsman har förordnats senare än

tre månader före den dag som annars skulle anses som fristdag.

 (Jfr 4 kap. 2 § i utredningens förslag.)

 Ändringen i andra stycket är en följd av att lagen om företagsrekonstruktion

ersätter ackordslagen och avser säkerställa att en företagsrekonstruktion inte

försvårar en återvinningstalan i en efterföljande konkurs. Om konkursförfarandet

har föregåtts av en företagsrekonstruktion och konkursansökningen har gjorts

inom tre veckor från det att rätten har beslutat att företagsrekonstruktionen

skall upphöra skall dagen för ansökan om företagsrekonstruktion räknas som

fristdag. Det kan därvid vara fråga om antingen en av gäldenärens gjord ansökan

eller en av honom medgiven ansökan som gjorts av en borgenär. Av 2 kap. 9 §

lagen om företagsrekonstruktion framgår att om två eller flera ansökningar

givits in skall fristen, oavsett vilken av ansökningarna som bifalls, räknas

från dagen för den först ingivna ansökningen.

12 kap.

11 §

Vid omröstning i ackordsfrågan får rösträtt utövas endast för bevakade

fordringar. En borgenär som kan få täckning för sin fordran genom kvittning

eller vars fordran är förenad med förmånsrätt deltar dock inte i omröstningen.

En borgenär, som enligt fordringsavtalet har rätt till betalning först efter

övriga borgenärer, deltar inte heller i omröstningen, såvida inte de övriga

borgenärerna medger det.

 Om en borgenär helt eller delvis avstår från kvittningsrätt eller förmånsrätt,

deltar han i motsvarande mån. Kan en borgenärs fordran endast till viss del

täckas genom kvittning eller understiger värdet av den egendom i vilken borgenä-

ren har särskild förmånsrätt hans fordran, deltar han med återstående del av

fordringen.

 En svarande som med anledning av en återvinningstalan har fått eller kan få en

fordran mot gäldenären, får utan bevakning delta med fordringen i omröstningen.

 Innebär ackordsförslaget att borgenärer som inte har förmånsrätt skall få full

betalning intill visst belopp, får rösträtt inte utövas för de fordringar som

därigenom får full betalning.

 Med borgenärer som har förmånsrätt likställs en borgenär som till säkerhet för

sin fordran har gjort förbehåll om återtaganderätt.

 (Jfr 12 kap. 11 § i utredningens förslag.)

 Tillägget i första stycket har gjorts i förtydligande syfte. Det innebär att

borgenärer med efterställda fordringar inte deltar i en omröstning i en

ackordsfråga, om inte övriga borgenärer som ingår i borgenärskretsen vid

omröstningen medger detta. Bestämmelsen överensstämmer med vad som enligt 3 kap.

3 § första stycket förslaget till lag om företagsrekonstruktion skall gälla vid

ackordsförhandling enligt den lagen. Beträffande skälen för förslaget hänvisas

till övervägandena i avsnitt 8.6.

 Efterställda fordringar är sådana fordringar som enligt fordringsavtalet har

rätt till betalning först efter gäldenärens övriga borgenärer. Detta uttryck har

kommenterats ovan i avsnitt 13.6 i anslutning till 18 § förmånsrättslagen i dess

nya lydelse.

21 §

Ett fastställt ackord är bindande för alla borgenärer, kända och okända, som har

haft rätt att efter bevakning rösta om ackordsförslaget.

 En borgenär, som enligt fordringsavtalet har rätt till betalning först efter

övriga borgenärer, förlorar sin rätt till betalning av gäldenären, om inte alla

borgenärer som enligt 11 § hade rätt att rösta om ackordsförslaget tillgodoses

fullt ut genom ackordet.

 Den som har förmånsrätt i viss egendom är bunden av ackordet i fråga om belopp

som inte kan tas ut ur egendomen.

 En borgenär har, utan hinder av ackordet, den rätt till kvittning som han kan

ha enligt 5 kap. 15 och 16 §§.

 (Jfr 12 kap. 21 § i utredningens förslag.)

 Till paragrafen har fogats ett nytt andra stycke som innehåller att borgenärer

med efterställda fordringar definitivt förlorar sin rätt att kräva ut fordringen

även om de inte haft rätt, enligt 12 kap. 11 § första stycket konkurslagen, att

delta i omröstningen i ackordsfrågan (jfr avsnitt 8.6). Bestämmelsen över-

ensstämmer med 3 kap. 8 § andra stycket lagen om företagsrekonstruktion. Den

bestämmelsen avser ackord utanför konkurs.

 Vilka fordringar som närmare bestämt avses med den nya bestämmelsen har

kommenterats vid 18 § förmånsrättslagen (avsnitt 13.6).

Ikraftträdandebestämmelser

Lagändringarna träder i kraft den 1 februari 1996.

13.11 Förslaget till lag om ändring i köplagen (1990:931)

63 §

Har en part försatts i konkurs, får konkursboet inträda i avtalet. Motparten får

kräva att boet inom skälig tid ger besked om det vill inträda.

 Inträder konkursboet i avtalet och är tiden för motpartens fullgörelse inne,

får denne kräva att boet fullgör sin prestation eller, om anstånd har medgetts,

utan oskäligt uppehåll ställer godtagbar säkerhet för sin fullgörelse. Är tiden

för motpartens fullgörelse inte inne, får denne kräva säkerhet om det av

särskild anledning är nödvändigt för att skydda honom mot förlust.

 Om boet inte inom skälig tid efter motpartens krav enligt första stycket

inträder i avtalet eller inte efterkommer motpartens krav enligt andra stycket,

får motparten häva köpet.

 Överlämnas varan till köparen eller hans konkursbo efter det att ansökan om

företagsrekonstruktion enligt lagen (1995:000) om företagsrekonstruktion har

gjorts beträffande köparen eller denne försatts i konkurs och har betalning inte

skett, får säljaren kräva att varan lämnas tillbaka. Varan behöver dock inte

lämnas tillbaka, om betalning sker genast eller, i fall då köpesumman inte ännu

har förfallit till betalning, köparen eller konkursboet inom skälig tid efter

uppmaning ställer godtagbar säkerhet för betalningen.-

 Om konkursboet har sålt varan eller på annat sätt har förfogat över den så att

den inte kan lämnas tillbaka väsentligen oförändrad och oförminskad, skall

konkursboet anses ha inträtt i avtalet.

 Paragrafens fjärde stycke om aktiv stoppningsrätt har endast ändrats på så

sätt att vad som tidigare gällt vid ansökan om förordnande av god man enligt

ackordslagen nu gäller vid ansökan om företagsrekonstruktion.

Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

Lagändringen föreslåst träda i kraft den 1 februari 1996. Har god man förordnats

enligt ackordslagen före ikraftträdandet gäller dock äldre bestämmelser.

13.12 Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:980) om handel med

finansiella instrument

5 kap. 1 §

Har två parter, vid handel med finansiella instrument, med andra liknande

rättigheter eller åtaganden eller med valuta, träfffat ett avtal om att de

förpliktelser som uppkommer vid handeln dem emellan skall avräknas mot varandra,

och innehåller avtalet ett villkor som innebär att en slutavräkning skall ske av

samtliga utestående förpliktelser för det fall en av parterna försätts i

konkurs, gäller villkoret mot konkursboet och mot borgenärerna i konkursen.

 Innehåller ett avtal enligt första stycket ett villkor som innebär att en

slutavräkning skall ske av samtliga utestående förpliktelser för det fall

företagsrekonstruktion enligt lagen (1995:000) om företagsrekonstruktion

beslutas för en av parterna gäller villkoret mot gäldenären, rekonstruktören och

de borgenärer vars fordringar omfattas av ett offentligt ackord.

Ändringen i andra stycket - som är en följd av att lagen om

företagsrekonstruktion ersätter ackordslagen - har ingen motsvarighet i

Insolvensutredningens förslag eller i det Lagrådet remitterade förslaget.

 De 1 april 1995 infördes regler för att säkerställa hållbarheten av avtal om

avräkning (nettning) vid handel med finansiella instrument och valuta i Sverige.

I lagen (1991:980) om handel med finansiella instrument slogs fast att ett

villkor om slutavräkning kan göras gällande vid konkurs eller offentligt ackord

i Sverige (prop. 1994/95:130, bet. 1994/95:NU16, rskr. 1994/95:190, SFS

1995:318). Enligt 5 kap. 1 § första stycket i den lagen gäller ett villkor om

slutavräkning mot konkursboet och mot borgenärerna i konkursen. I paragrafens

andra stycke anges att ett villkor om slutavräkning för det fall förhandling om

offentligt ackord beslutas för en av parterna gäller mot de borgenärer vars

fordringar skulle omfattas av det offentliga ackordet.

 De avtal om avräkning eller, med ett annat uttryck, nettning som regelmässigt

används internationellt föreskriver vanligen att en slutavräkning skall ske,

förutom vid parts konkurs, även vid sådana förfaranden som i likhet med det

svenska institutet offentligt ackord syftar till en ekonomisk uppgörelse mellan

en gäldenär och hans borgenärer. Även det nya institutet företagsrekonstruktion

har ett sådant syfte.

 Från tillämpningsområdet för lagen om företagsrekonstruktion har - utöver vad

som följde av ackordslagen - även undantagits värdepappersbolag,

clearingorganisation och Värdepappersscentralen VPC Aktiebolag (se 1 kap. 3 §

lagen om företagsrekonstruktion). Avtal om avräkning är emellertid vanligt

förekommande även för större icke-finansiella företag (se prop. 1994/95:130 s.

21). Det finns därför ett behov av att i andra stycket göra vissa ändringar som

i huvudsak är ändringar som följer av att ackordslagen ersätts av lagen om

företagsrekonstruktion.

 I händelse av en företagsrekonstruktion är ett avtal om avräkning bindande för

avtalsparterna enligt allmänna avtalsrättsliga regler. I det avseendet innebär

emellertid bestämmelsen i 2 kap. 20 § lagen om företagsrekonstruktion ett avsteg

från dessa regler. Den angivna paragrafen ger nämligen rekonstruktionsgäldenären

möjlighet att under vissa förutsättningar hindra att en motpart häver ett avtal

dem emellan, trots att hävningsrätt tidigare har inträtt. Regeln är tvingande

till rekonstruktionsgäldenärens förmån. Den griper därigenom in i

avtalsförhållandet mellan gäldenären och dennes motpart. Detta kan givetvis

inverka även på avtal om avräkning.

 För att hindra att hållbarheten av ett avräkningsavtal rubbas klarläggs i

andra stycket att ett villkor om att slutavräkning skall ske är bindande fullt

ut även vid företagsrekonstruktion. Rekonstruktionsgäldenären kan alltså, för

det fall det beslutas om företagsrekonstruktion beträffande honom, inte med

framgång åberopa de tvingande reglerna i 2 kap. lagen om företagsrekonstruktion

för att hindra tillämpning av avräkningsavtalet. För att klargöra att inte

heller rekonstruktören kan åberopa nämnda bestämmelser anges uttryckligen att

ett avtal om slutavräkning är bindande även för denne.

Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

Lagändringen föreslås träda i kraft den 1 februari 1996. Paragrafen i dess äldre

lydelse gäller dock för avtal som har träffats före ikraftträdandet.

13.13 Förslaget till lag om ändring i lagen (1993:891) om indrivning av

statliga fordringar m.m.

15 §

Kronofogdemyndigheten får ansöka om att en gäldenär skall försättas i konkurs.

Kronofogdemyndigheten får också ansöka om likvidation och

företagsrekonstruktion.

I paragrafen har lagts till att kronofogdemyndigheten får ansöka inte bara om

konkurs och likvidation utan även om företagsrekonstruktion. Ändringen - som

inte har någon motsvarighet i Insolvensutredningens förslag eller i det till

Lagrådet remitterade förslaget - har behandlats i avsnitt 7.3.

16 §

Om det allmänna har en fordran hos en gäldenär som försatts i konkurs skall

kronofogdemyndigheten göra gällande denna fordran i konkursen och även i övrigt

bevaka den rätt i konkursen som med anledning av fordran tillkommer det

allmänna.

 Kronofogdemyndigheten skall också företräda det allmänna som borgenär vid

företagsrekonstruktion, om inte något annat följer av lagen (1993:892) om ackord

rörande statliga fordringar m.m.

I paragrafen finns ett nytt andra stycke. Stycket - som inte har någon

motsvarighet i Insolvensutredningens förslag eller i det till Lagrådet

remitterade förslaget - har behandlats i avsnitt 7.3.

Ikraftträdandebestämmelser

Lagändraingarna föreslås träda i kraft den 1 februari 1996.

13.14 Förslaget till lag om ändring i lagen (1993:892) om ackord rörande

statliga fordringar m.m.

3 §

Förslag om ackord får antas om det kan anses fördelaktigt för det allmänna.

 Ackordsförslag som inte framställts i konkurs eller enligt lagen (1995:000) om

företagsrekonstruktion får antas endast om övriga borgenärer som ackordet angår

godkänner det.

 Förslag om frivillig skuldsanering får godtas om förutsättningarna för

skuldsanering enligt skuldsaneringslagen (1994:334) är uppfyllda.

 Ändringen är en följd av att ackordslagen ersätts av lagen om

företagsrekonstruktion och innebär ingen förändring i sak.

Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

Lagändringen föreslås träda i kraft den 1 februari 1996. I fråga om

ackordsförslag som har framställts enligt ackordslagen gäller 3 § i sin äldre

lydelse.

13.15 Förslaget till lag om ändring i skuldsaneringslagen (1994:334)

4 §

Skuldsanering får beviljas en gäldenär med hemvist i Sverige som är fysisk

person, om

 1. han är på obestånd och så skuldsatt att han inte kan antas ha förmåga att

betala sina skulder inom överskådlig tid och

 2. det är skäligt med hänsyn till gäldenärens personliga och ekonomiska

förhållanden att skuldsanering beviljas honom.

 Den som är folkbokförd i Sverige skall vid tillämpningen av första stycket

anses ha hemvist i Sverige.

 Vid tillämpningen av första stycket 2 skall särskilt beaktas skuldernas ålder,

omständigheterna vid deras tillkomst, de ansträngningar gäldenären har gjort för

att fullgöra sina förpliktelser och att på egen hand nå en uppgörelse med sina

borgenärer samt det sätt på vilket gäldenären har medverkat under handläggningen

av ärendet om skuldsanering.

Ändringen har behandlats i avsnitt 10.

 I första stycket har den ändringen gjorts att det som ett grundläggande krav

inte längre anges att gäldenären inte är näringsidkare.

4 a §

Beträffande den som är näringsidkare gäller, utöver villkoren i 4 §, att

skuldsanering får beviljas endast om det finns särskilda skäl med hänsyn till

näringsverksamhetens ringa omfattning och enkla beskaffenhet.

Paragrafen, som är ny, har behandlats i avsnitt 10.

 I paragrafen anges de särskilda förutsättningarna för att fysiska personer som

är näringsidkare skall kunna beviljas skuldsanering. De allmänna

förutsättningarna som anges i 4 § måste givetvis också vara uppfyllda. De

särskilda förutsättningar som anges i paragrafen är att en fysisk person som är

näringsidkare endast kan beviljas skuldsanering om det finns särskilda skäl med

hänsyn till dels näringsverksamhetens ringa omfattning, dels

näringsverksamhetens enkla beskaffenhet.

Ikraftträdandebestämmelser

Ändringen föreslås träda i kraft den 1 februari 1996. Någon särskild

övergångsbestämmelse behövs inte.

Sammanfattning

Betänkandets huvudpunkter

Betänkandet innehåller följande huvudpunkter.

* Ett nytt rekonstruktionsförfarande, företagsrekonstruktion, föreslås som

 ersättning för konkurs i vissa fall. Det är krisföretag som är livsdugliga

 eller vars verksamhet helt eller delvis kan fortsättas i någon form som

 härvid avses. Företagsrekonstruktion innebär att en gäldenär som driver

 näringsverksamhet, efter betalningsinställelse och under medverkan av en av

 rätten utsedd administrator, söker rekonstruera verksamheten och träffa en

 ekonomisk uppgörelse med sina borgenärer utan konkurs.

* Vid konkurs föreslås att s.k. produktiva löner (intjänad lön samt upp-

 sägningslön under den tid driften vid företaget fortsätter, dock längst

 under två månader) i förmånsrättshänseende går före företagshypotek. Detta

 skall främja användningen av företagsrekonstruktion i stället för konkurs.

 Också fordringar som med administratorns samtycke uppkommit under företags-

 rekonstruktion som föregått konkursen skall gå före företagshypotek.

* Förmånsrätten för skatter och allmänna avgifter föreslås avskaffad. Ett

 viktigt syfte med en sådan åtgärd är att förbättra de oprioriterade

 borgenärernas (leverantörers, underentreprenörers o.l.) ställning.

* Vidare föreslås ett klarläggande beträffande företagshypotekshavares rätt

 att få betalt ur egendom som trätt i stället för säkerhetsunderlaget, dvs.

 främst medel som satts in på ett särskilt s.k. administrationskonto vid

 företagsrekonstruktion. Också rättsläget beträffande s.k. efterställda

 fordringar föreslås bli förtydligat i lag.

* Vad gäller frågan om den statliga lönegarantins roll i samband med fortsatt

 drift av ett konkursföretag, och särskilt garantins inverkan på

 konkurrensen, menar sig utredningen ha fått belägg för att osund

 konkurrens förekommer genom vissa sätt att utnyttja lönegarantin. Förslaget

 beträffande s.k. produktiva löner bör motverka överutnyttjande av

 garantin. Vidare föreslås att tillsynsmyndigheten i konkurs aktivt bevakar

 att garantin inte överutnyttjas .

Bakgrunden till förslagen

1 kap. 2 i betänkandet redogör utredningen något för hur företagandet ser ut i

Sverige. Vidare lämnas statistiska uppgifter om bl.a. konkursutvecklingen, som

på senare år visat en kraftig stegring av antalet företagskonkurser (1991 totalt

17 378). Utredningen har själv föranstaltat om en specialundersökning angående

företagskonkurser i Västerbottens, Västmanlands, Kronobergs och Blekinge län

samt de tre storstadslänen Stockholms, Göteborgs och Bohus samt Malmöhus län.

Undersökningen har gjorts för att belysa skuld- och tillgångssituationen i

företag som går i konkurs men också för att få reda på hur mycket de olika

borgenärskategorierna erhåller i utdelning i konkurs. En rapport om under-

sökningen finns intagen i bilaga 2 till betänkandet. Genom särskilda

undersökningar har utredningen vidare inhämtat material angående dels ärenden om

utseende av god man enligt ackordslagen från samtliga tingsrätter, dels

konkursgäldenärers inställning till konkurförvaltarnas försäljningsåtgärder från

samtliga kronofogdemyndigheter i deras egenskap av tillsynsmyndighet i konkurs.

 Utredningen har våren 1992 hållit en hearing med företrädare för

kreditväsendet och näringslivet i övrigt samt berörda myndigheter och

organisationer (bilaga 3 till betänkandet).

 Nuvarande möjligheter till insolvensbehandling behandlar utredningen i kap. 3.

Här ges en översikt över författningsregleringen beträffande konkurs, ackord och

likvidation. Vidare lämnas vissa uppgifter om det i dag oreglerade förfarandet

betalningsinställelse. I ett särskilt avsnitt behandlas förmånsrättsordningen

och härunder även frågan om efterställda fordringar.

 Ett särskilt avsnitt ägnas den statliga lönegarantin vid konkurs och dess

betydelse för konkurrensen inom skilda branscher. För att undersöka lönegaran-

tins betydelse för konkurrensen har utredningen hört sig för med företrädare för

olika branscher och organisationer. Utredningen har dessutom fått tillgång till

exempel på avtal om företagsöverlåtelser vid konkurs där lönegarantin spelat en

roll för avtalets innehåll.

 Åtskilliga reformönskemål har framförts på området. I kap. 4 redogörs bl.a.

för uttalanden från riksdagens sida samt Lönegarantiutredningens slutbetänkande

(SOU 1988:27) Lönegarantin och förmånsrättsordningen,

Skatteindrivningsutredningens betänkande (SOU 1987:10) Indrivningslag m.m. och

Statens industriverks rapport (SIND 1985:7) Konkursutredningen.

 Utländska förhållanden har ägnats en fyllig redogörelse i kap. 5. Vad gäller

våra nordiska grannländer är det främst de danska reglerna om

 betalingsstandsning och de norska om gjeldsforhandling som behandlas. I

fråga om Finland knyts intresset till den reform på området som föreslagits i en

proposition under hösten 1992. Här redogörs vidare för rättssystemen i England

( the Administration Order Procedure ), USA (reorganisation enligt Chapter

11 ), Österrike ( das Vorverfahren ), Frankrike och Tyskland. Beträffande andra

länder än Danmark och Norge har redogörelsen författats av en av utredningens

sakkunniga, professorn, numera justitierådet Gertrud Lennander.

 Insolvensutredningen har också gjort studiebesök i Danmark, Norge, England och

USA. Vid besöken har utredningen sammanträffat med det norska konkurslovutvalget

samt med företrädare för berörda ministerier och lagstiftande organ, domstolar,

universitet, advokater och revisorer.

Närmare om de olika huvudpunkterna

Företagsrekonstruktion

Det föreslagna förfarandet

Lagen om företagsrekonstruktion, vilken föreslås ersätta ackordslagen, är

tillämplig på alla näringsidkare. Den avser att öka möjligheterna att utan

konkurs rekonstruera en näringsverksamhet, när gäldenären har fått

betalningssvårigheter. De centrala dragen i förfarandet är följande.

 Ansökan om företagsrekonstruktion kan göras av såväl gäldenären som av en

borgenär och görs hos tingsrätt. Det är emellertid inte möjligt att mot

gäldenärens vilja tvinga denne att underkasta sig företagsrekonstruktion. Då

beslut om företagsrekonstruktion fattats utser domstolen en administrator, som

skall utreda gäldenärens ekonomiska situation och dessutom verka för att

borgenärernas intressen iakttas. Administratorn skall vara lika kvalificerad som

en konkursförvaltare. Även en borgenärskommitté kan tillsättas, vilken

administratorn i så fall skall samråda med i väsentliga frågor.

 Under förfarandet fortsätter gäldenärens verksamhet i allmänhet på vanligt

sätt. Gäldenären behåller i princip sin rådighet, men viktigare beslut kräver

samtycke av administratorn. Eftersom förfarandet innefattar en

betalningsinställelse får gäldenären inte utan administratorns samtycke betala

skuld som uppkommit före beslutet om företagsrekonstruktion eller ställa

säkerhet för sådan skuld. Utan sådan medgivande får han inte heller ingå någon

ny förpliktelse eller pantsätta, överlåta eller upplåta annan rätt till fast

egendom, affärslokaler eller annan egendom av väsentlig betydelse för

gäldenärens verksamhet.

 När domstolen beslutat om företagsrekonstruktion inträder vidare ett allmänt

indrivnings- och verkställighetsförbud beträffande sådana skulder som uppstått

dessförinnan. Alla fordringar omfattas i princip, även fordringar som är

förenade med säkerhet. Handpanträtt är undantagen och för borgenärer med annan

panträtt eller företagshypotek kan dispens medges från utmätningsförbudet.

Företagsrekonstruktion utgör också konkurshinder. En ansökan om konkurs som

inkommer under det att förfarandet pågår kommer att vilandeförklaras.

 Administratorn skall upprätta en rekonstruktionsplan. I planen skall denne

bl.a. beskriva vilka åtgärder som måste vidtas för att man skall komma till

rätta med företagets problem. Administratorn bör söka nå fram till en

underhandsuppgörelse med borgenärerna och gäldenären. Denna kan innefatta såväl

affärsekonomiska åtgärder som olika eftergifter från borgenärernas sida. Kan en

sådan uppgörelse inte nås får gäldenären vid samma domstol ansöka om offentligt

ackord.

 En ansökan om företagsrekonstruktion är att anse som en förklaring om att

gäldenärsföretaget ställer in sina betalningar. Även när gäldenären medger

påbörjande av företagsrekonstruktion efter en borgenärs ansökan därom är det att

anse som en förklaring om betalningsinställelse. En faktisk be-

talningsinställelse utan en ansökan om företagsrekonstruktion är däremot inte

tillräcklig för att gäldenären skall åtnjuta det skydd som den föreslagna lagen

erbjuder.

 Redan i ansökningen skall gäldenären ange hur han tänkt sig att rekonstruera

verksamheten. Det betyder bl.a. att han måste ge ett besked om hur han menar att

borgenärerna skall tillgodoses. Redan på detta stadium bör gäldenären också på

något sätt ange hur verksamheten i fortsättningen skall finansieras. Ansökan

skall vidare innehålla ett förslag till administrator.

 För att hindra missbruk av förfarandet skall rätten göra en viss prövning av

ansökningen. Om det saknas skälig anledning anta att syftet med förfarandet kan

uppnås, får en ansökan av gäldenären inte beviljas. Kan domstolen omedelbart

konstatera att det inte finns någon utsikt att rekonstruera gäldenärens

verksamhet skall ansökan ogillas, och det blir alltså inte aktuellt med det

skydd mot t.ex. konkurs som lagen medger.

 Rättsverkningarna i fråga om t.ex. utmätningsförbudet inträder den dag då en

ansökan om företagsrekonstruktion bifalls och förfaller då rätten meddelar

beslut om förfarandets upphörande.

 Inom tre veckor skall det hållas ett borgenärssammanträde. Då skall

borgenärerna beredas tillfälle att uttala sig om förfarandet bör fortgå. Dessa

kan då också lämna sådana upplysningar som behövs för att förhindra att

gäldenärer missbrukar förfarandet.

 Förfarandet får pågå under en tid av tre månader, men denna tid kan förlängas

upp till ett år. Har förhandling om offentligt ackord då inletts får förfarandet

emellertid pågå under den längre tid som krävs för att slutföra

ackordsförhandlingen.

 För att förhindra att en leverantör av el, bränsle, vatten och andra

jämförbara förnödenheter som är nödvändiga för fortsatt drift av gäldenärens

verksamhet spolierar hela rekonstruktionsförfarandet genom att utnyttja sin

monopolställning har en särskild regel tagits med. En sådan borgenär får inte

t.ex. avbryta leverans på grund av att gäldenären underlåtit att betala en

tidigare leverans, under förutsättning att gäldenären med administratorns

samtycke ställer säkerhet för nästa leverans.

 För att underlätta en rekonstruktion är det många gånger av stor betydelse att

det kan tillföras friskt kapital till verksamheten. I syfte att främja detta

innehåller förslaget en möjlighet för gäldenären att under förfarandet uppta nya

lån med administratorns medgivande, varvid sådana fordringar erhåller

förmånsrätt före fordringar med säkerhet i företagshypotek.

Motiven för förslaget

 Utredningen pekar på att antalet konkurser nu har nått en sådan nivå som är

flera gånger högre än som någonsin har iakttagits hos oss under 1900-talet

(avsnitt 6.1.1). En del kan säkert göras av preventivt slag, men utredningen har

med hänsyn till sina direktiv inte att gå in på sådana åtgärder.

 Det kan konstateras att konkursutvecklingen aktualiserat en rad frågor som på

ett eller annat sätt har att göra med det insolvensrättsliga systemets

uppbyggnad. Vad utredningen har att undersöka är främst om man genom ändringar i

den insolvensrättsliga lagstiftningen kan främja rekonstruktion av krisföretag

utan konkurs. Man kan visserligen inte avvara konkurs som regulator i ett

marknadsekonomiskt system. Konkurs kan emellertid vara en kostsam procedur och

vara förenad med nackdelar i form av kapitalförstöring och förlorade

arbetstillfällen. Det ligger därför nära till hands att överväga ett alternativt

förfarande som om möjligt kan träda i funktion, innan företaget har blivit

definitivt insolvent, och därmed ersätta konkurs.

 Att det behövs ett alternativt insolvensförfarande har också flera andra

orsaker. Nuvarande ackordslag har inte visat sig vara ett så effektivt

instrument för rekonstruktion av företag som man antog vid den lagens tillkomst

1970. Antalet offentliga ackord har legat på ca 100 årligen (1991 ökade antalet

till 171). Närmare lagregler saknas om vilka verkningar ett företags

betalningsinställelse har. Det har förekommit att leverantör av t.ex. el till

ett krisföretag avbrutit leverans för att tilltvinga sig betalning. Önskemål har

vidare framförts om bl.a. en förstärkning av kvalifikationerna hos sådan god man

som idag utses enligt ackordslagen för att utreda gäldenärens ekonomiska

situation.

 Det bör påpekas att när man i utlandet sökt komma till rätta med motsvarande

problem har lösningen genomgående varit att man genomfört reformer där ett nytt

reorganisationsförfarande - namnet på förfarandet växlar mellan länderna -

utgjort ett viktigt inslag. Utredningen har i kap. 5 belyst en rad sådana

förfaranden.

Förmånsrätt för produktiva löner och nytillkomna fordringar

Förslagens innehåll

Utredningen föreslår en ordning med en framskjuten förmånsrätt för s.k.

produktiv lön. Denna ordning innebär att lönefordringar före konkurs och

uppsägningslön för den tid under vilken gäldenärens näringsverksamhet fortsätter

efter konkursutbrottet, dock längst under två månader, skall ha förmånsrätt före

fordringar förenade med säkerhet i företagshypotek. Vidare föreslås att

nytillkomna fordringar under företagsrekonstruktion skall erhålla förmånsrätt

med prioritet före produktiv lön.

Motiven för förslagen

Utvecklingen har på konkursområdet efter hand gått i den riktningen att de icke

förmånsberättigade borgenärerna gör stora förluster i händelse av gäldenärens

konkurs. Också borgenärer med särskild förmånsrätt, t.ex. banker och andra

kreditgivare med säkerhet i gäldenärens egendom, har fått vidkännas stora

förluster. Storleken av dessa beror dock bl.a. av om säkerhetens värde stått i

rimligt förhållande till kreditens storlek. Utvecklingen har därför gjort det

angeläget att undersöka om den nuvarande förmånsrättsordningen innefattar en

lämplig fördelning av riskerna mellan olika kategorier av borgenärer.

 Enligt utredningens mening finns anledning att fråga sig om man genom någon

ändring i säkerhetshavarnas ställning kan främja rekonstruktion utan konkurs.

Här knyts intresset i första hand till innehavare av företagshypotek, dvs. i

regel banker. I debatten har flera förslag förts fram som på ett eller annat

sätt går ut på att genom viss beskärning av företagshypotekets starka ställning

tillgodose nämnda syfte. I avsnitt 6.1.2 erinras om såväl

Lönegarantiutredningens (LGU:s) förslag 1988 om att ge huvuddelen av

lönefordringarna i en konkurs (s.k. produktiv lön) bättre förmånsrätt än

företagshypotek som tanken att innehavare av sådan säkerhet till en viss procent

skall vara oprioriterad.

 Gemensamt för de två åsyftade reformförslagen är, att de syftar till att ge

kreditgivaren ett ökat incitament att följa och ingripa i utvecklingen hos ett

företag som är på väg in i en ekonomisk kris. Härmed skapas bättre

förutsättningar för att få till stånd en rekonstruktion av företaget utan

konkurs och indirekt bättre utsikter för de ej prioriterade borgenärerna att få

betalt.

 Det råder ingen tvekan om att vart och ett av de berörda reformförslagen kan

utgöra ett effektivt medel för att förmå kreditgivare med säkerhet i

företagshypotek att på ett tidigare stadium än nuvarande regelsystem ger

anledning till att ingripa i utvecklingen hos ett krisföretag. Följden av

passivitet från kreditgivarens sida kan ju bli att gäldenärsföretaget blir

ohjälpligt insolvent och måste försättas i konkurs. Borgenären riskerar då att

utdelningen för hans fordran i konkursen blir sämre än den betalning som kunnat

påräknas, om ett rekonstruktionsförsök inletts tidigare och gäldenärsförtaget

kommit på fötter eller dess verksamhet kunnat fortsättas i ny form.

 Till förmån för en reform av nu antytt slag talar flera skäl. Det ligger i

linje med Högsta domstolens avgörande i rättsfallet NJA 1982 s. 900 (det s.k.

Minitube-målet) att de produktiva lönerna skall belasta den egendom som omfattas

av företagshypotek. Innehavarna av sådan säkerhet får med andra ord betala dessa

löner. Detta talar för en ändring i förmånsrättsordningen av det slag som

förordats av LGU.

 Man kan också se saken från ett annat håll. Idag blir resultatet vid fortsatt

drift av ett konkursföretag oftast det, att staten genom lönegarantin betalar de

uppsägningslöner som företaget inte klarar av att erlägga. Den förkovran av

egendom, omfattad av företagshypotek, som sålunda sker under konkurs betalas

alltså i första hand av allmänna medel. Det kan starkt ifrågasättas, om en sådan

ordning är godtagbar från rättvisesynpunkt.

 Vid en eventuell konkurs tas i dag fordringar med allmän förmånsrätt, t.ex.

löner, ut ur gäldenärens egendom bara i den mån den inte tas i anspråk av

fordran med särskild förmånsrätt, dvs. bl.a. företagshypotek. Utredningens

undersökning av ett antal företagskonkurser 1990 visar att borgenärer med

företagshypotek fick utdelning med ett belopp som motsvarar 46 % av det totala

fordringsbeloppet av sådana fordringar. I personalintensiva företag är

utdelningen i själva verket större. Denna borgenärskategori åtnjöt den utan

jämförelse högsta utdelningen på sina fordringar.

 En ändring i förmånsrättsordningen av förut antytt slag är med andra ord en

viktig förutsättning för att man i större utsträckning än nu skall kunna få till

stånd rekonstruktion av krisföretag utan konkurs. Vilka effekter en reform med

nu antydda inriktning skulle få för de oprioriterade borgenärerna är dock inte

så lätt att svara på. Mycket beror här av hur stora skatte- och lönefordringarna

är i det enskilda fallet. Allmänt sett finns det goda skäl anta, att en reform

leder till ett bättre utfall för de oprioriterade borgenärerna genom att rekon-

struktionsvägen prövas på ett tidigare stadium.

 Mot en ändring av nu berört slag har anförts framför allt tre argument: den

kan försvåra för små och medelstora företag att få kredit mot säkerhet i före-

tagshypotek, den kan skapa problem beträffande befintliga krediter av sådant

slag och den kan medföra negativa effekter för sysselsättningen.

 Argumentet beträffande en tänkt lagändrings inverkan på sysselsättningen menar

utredningen inte ha tillräcklig styrka. Det är svårt att mäta effekter av sådant

slag. Det kan däremot inte bortses från att en inskränkning i den erbjudna

säkerhetens värde kan åtminstone i någon utsträckning påverka företagens

möjligheter att få och vidmakthålla kredit mot säkerhet i företagshypotek.

Eventuella negativa effekter blir dock beroende av inskränkningens storlek.

Hålls denna på en nivå som inte mera avsevärt ändrar säkerhetens värde, torde

följderna för kreditgivningen inte bli så långtgående. Det är alltså av

avgörande betydelse vilken inriktning en reform får.

 LGU:s förslag har i förhållande till andra lösningar vissa fördelar. Det

riktar uppmärksamheten på de grundläggande förutsättningarna för att

rekonstruktion utan konkurs skall vara realistisk. LGU:s förslag får sålunda en

 dynamisk effekt. Med förslaget uppnår man också att statens regressrätt vid

utbetalning enligt lönegarantin får en starkare ställning. Härigenom främjas

finansieringen av lönegarantisystemet. En annan effekt av förslaget är, att det

motverkar sådan osund konkurrens mellan företag som utredningen berört i kap.

3. Ett system med exempelvis kostnadsbidrag från säkerhetshavarna till

förfarandet får i jämförelse med LGU:s förslag främst karaktär av

 transferering av medel till andra kategorier av fordringshavare.

 Vid övervägande av de fördelar och nackdelar som är förenade med de olika

modellerna har utredningen stannat för LGU:s förslag. Som utredningen ser saken

kommer företagshypoteket även efter en ändring i förmånsrättsordningen att ha

ett sådant kreditvärde att det utgör en väl fungerande säkerhetsrätt.

 Vad gäller frågan om en förmånsrätt för s.k. produktiv lön bör knytas till

huruvida det i den enskilda konkursen faktiskt har utförts produktivt arbete

under fortsatt drift av rörelsen eller om man skall välja en schabloniserad

lösning oberoende härav väljer utredningen i princip det första alternativet.

Allt arbete som utförts före konkursens början torde typiskt sett vara

produktivt. Beträffande arbete utfört därefter skiftar förhållandena i de

enskilda konkurserna. De principiella motiv som ligger bakom en tänkt ändring i

förmånsrättsordningen kan knappast åberopas, om verksamheten avstannat helt

redan en kort tid efter konkursutbrottet. En regel som bygger på att driften

normalt får betraktas som produktiv t.o.m. två månaders uppsägningstid bör

därför formuleras så att den förbättrade förmånsrätten under uppsägningstiden

gäller så länge gäldenärens verksamhet fortsätter, dock längst under en tid av

två månader. Med en sådan reglering bör skälig hänsyn tas till förhållandena i

de olika konkurserna.

 En särställning intar borgenärer med fordringar som uppkommer efter

betalningsinställelse. Sådana kan gälla t.ex löner, lokalhyra och inköp av

råvaror. I regel förutsätts att sådana kostnader betalas kontant. Ett väsentligt

problem blir därför hur utgifterna skall finansieras. Normalt har gäldenären i

det uppkomna läget utnyttjat tillgängliga säkerheter. En ändring i

förmånsrättsordningen som innebär att nytillkomna fordringar prioriteras framför

t.ex. företagshypotek skulle sannolikt öka ett krisdrabbat företags möjligheter

att finansiera verksamheten och därmed dess utsikter att rekonstruera den utan

konkurs. De nya fordringarna får samtidigt en bättre garanti för betalning i

händelse att rekonstruktionsförsöken inte leder till önskat resultat utan följs

av konkurs.

 En förbättrad ställning för nytillkomna fordringar är en av de vägar som i

utlandet ansetts vara framkomlig utan att man därmed rubbar säkerhetshavarnas

rätt i för stor utsträckning. Det gäller inte bara i Danmark och Norge, där

ordningen har tillämpats sedan 1980-talet. Även i andra länder, såsom England,

USA och Frankrike, har man slagit in på denna väg.

 Ett viktigt villkor för den nya förmånsrätten bör vara, att den följer bara

med nya fordringar som har tillkommit med samtycke av den administrator som

utses i ett nytt rekonstruktionsförfarande. Med ett sådant villkor bör några

tillämpningsproblem inte behöva uppkomma.

Skatteprivilegiets avskaffande

Förslagets innehåll

Utredningen föreslår att förmånsrätten för skatter och allmänna avgifter

avskaffas och att dessa fordringar blir oprioriterade. Ändringen bör bidra till

att stärka de oprioriterade borgenärernas ställning.

Motiven för förslaget

Utredningens undersökning rörande företagskonkurser har bekräftat vad som ofta

påtalats under senare år, nämligen att borgenärer utan förmånsrätt genom-

snittligen får nöja sig med några få procent i utdelning på sina fordringar i

konkurs. Undersökningen visar att av all utdelning i de undersökta konkurserna

12,2 procent gick till skatte- och avgiftsfordringar, 5,1 procent till lönefor-

dringar och 6,3 procent till oprioriterade fordringar. Det motsvarade en

utdelning (dvs. hur mycket resp. borgenärskategori tillsammans erhöll i

utdelning i förhållande till deras sammanlagda fordringar) på skatte- och

avgiftsfordringarna om 22,8 procent, på lönefordringarna om 23 procent och på

oprioriterade fordringar om 3,6 procent. Om förmånsrätten för såväl skatter som

löner avskaffas, skulle den totala utdelningen till de oprioriterade bli 9,5

procent. Det är svårare att ange vad resultatet blir när man - som enligt

utredningens förslag - avskaffar enbart förmånsrätten för skatter. Man måste då

beakta dels den utdelning i konkurs som tillkommer löntagare utöver vad som

utgår enligt den statliga lönegarantin, dels statens regressfordringar på grund

av vad som utbetalts enligt garantin. Det betyder att avskaffandet av

skatteprivilegiet i en del fall får mindre betydelse för icke förmånsberättigade

borgenärer. Man får emellertid hålla i minnet att de flesta företag saknar eller

har endast få anställda. Förslaget bör sålunda få positiva effekter för de

oprioriterade borgenärerna.

 Ett avskaffande av skatteprivilegiet främjar också rekonstruktion utan

konkurs. Utsikterna till ackordsuppgörelser torde stärkas. Tvingas staten att

delta i sådana uppgörelser som skatteborgenär, kommer sannolikt antalet ackord

att öka. Staten kommer nämligen då att få ett större intresse i att medverka

till ekonomiska uppgörelser mellan gäldenären och borgenärerna.

 För statens skatteindrivning innefattar ett bortfall av förmånsrätten inte i

sig några dramatiska förändringar. I praktiken ligger redan nu huvudvikten i

indrivningsarbetet på åtgärder före konkurs, däribland förhandling med

gäldenären, prövning av frågor om uppskov och anstånd samt utkrävande av s.k.

ställföreträdaransvar för bolags företrädare.

 Totalt uppbar staten utdelning i konkurs med 170 mkr 1991. Till jämförelse kan

nämnas att den totala uppbörden av skatter och avgifter var 757 mdkr. Utgår man

från det procenttal som framkommit vid utredningens undersökning rörande

företagskonkurser, skulle utdelningen på skattefordringarna minska från 22,8

procent till 9,5 procent, om både skatteprivilegiet och löneprivilegiet föll

bort. Med utredningens förslag angående förhållandet mellan företagshypotek och

produktiv lön blir minskningen något större, men den kompenseras mer än väl av

att statens regressfordringar enligt lönegarantin får en bättre ställning.

 Enligt utredningens mening talar redan det nu anförda för att statsekonomiska

skäl inte kan tilläggas avgörande betydelse. Förmånsrätten har inte heller någon

sådan roll vid skatteindrivningen att farhågor för att skattemoralen skulle

undergrävas kan tillmätas någon större vikt i sammanhanget. Förhållandena är

idag även i övrigt väsentligt annorlunda än då skatteprivilegiet diskuterades på

1970-talet. Idag förfogar staten som skatteborgenär över en rad medel för att

säkra sina fordringar, t.ex. det s.k. ställföreträdaransvaret enligt

uppbördslagen samt betalningssäkring.

 Utredningen erinrar också bl.a. om att utvecklingen i t.ex. våra nordiska

grannländer går mot ett helt avskaffande av skatteprivilegiet.

 Någon mellanlösning såsom förmånsrätt för skattefordringar som belöper på viss

tid före konkurs, anser sig utredningen inte kunna förorda.

Företagshypotekets omfattning m.m.

Förslagens innehåll

Utredningen föreslår att om konkurs följt inom viss tid från det att ett

förfarande enligt lagen om företagsrekonstruktion avslutades, en borgenär som

har företagshypotek till säkerhet för sin fordran skall ha rätt till betalning

ur egendom som omfattades av hypoteket vid tidpunkten för beslutet om

företagsrekonstruktion, eller ur egendom som trätt i sådan egendoms ställe.

Förslaget utgör närmast en kodifiering av den praxis som utvecklats vid

betalningsinställelse under medverkan av Ackordscentralen samt ett förtydligande

av den rättsliga innebörden av denna praxis.

 Beträffande efterställda fordringar föreslår utredningen förtydligande i lag

om att det förhållandet att fordringar utan förmånsrätt inbördes har lika rätt

inte hindrar att en borgenär enligt avtal eller på annan grund har rätt till

betalning först efter övriga borgenärer.

 Vidare föreslås vissa bestämmelser i lagen om företagsrekonstruktion och

konkurslagen i syfte att klargöra vilken ställning efterställda fordringar har

vid ackord. Bestämmelserna innebär att innehavare av sådana fordringar i princip

inte deltar i ackord men blir bundna av detta.

Motiven för förslagen

Utredningen anser att förändringen av förmånsrättsordningen såvitt avser

produktiva löner inte förutsätter en utvidgning av företagshypoteket till att

omfatta även kassa- och banktillgodohavanden m.m. Olägenheterna av undantaget

för sådan egendom har till stor del undanröjts genom den praxis som utvecklats

unders senare år. Utredningens förslag om företagsrekonstruktion anknyter till

denna praxis. Därmed har ett viktigt motiv för att upphäva undantaget för kassa-

och bankmedel m.m. i lagen om företagshypotek fallit bort. Härtill kommer att en

ändring beträffande kassa- och banktillgodohavanden m.m. inte är problemfri. En

sådan utvidgning av säkerhetsunderlaget för företagshypotek kan t.ex. leda till

att det mesta av vad som återvinns vid konkurs tillfaller säkerhetshavaren. En

ändring på denna punkt skulle dessutom gå ut över bl.a. oprioriterade

borgenärer. Detta utesluter dock inte andra reformvägar.

 Nuvarande praxis begränsar gode mannens möjlighet att göra uttag på ett

administrationskonto under en betalningsinställelse genom ett krav på att denne

skall iaktta inteckningshavarnas intressen så att dessa inte i händelse av

konkurs åsamkas väsentlig förlust genom försöket att komma till rätta med

gäldenärsföretagets ekonomiska svårigheter. Härav följer att viss osäkerhet

råder om hur långt gode mannens befogenhet att förfoga över medlen på kontot

sträcker sig. Härtill kommer att begränsningen också innebär viss osäkerhet

angående säkerhetens omfattning i det enskilda fallet. Det har också sagts vara

betänkligt att en hypotekshavare under ackordsutredning före konkurs kan stärka

sin ställning genom att få förmånsrätt i både gäldenärens transaktionsmedel och

nya varor som förvärvas under utredningen. En annan olägenhet med nuvarande

system är, att det råder viss oklarhet om vilka krav som måste uppfyllas för att

företagshypotek skall omfatta medel på ett administrationskonto.

 Även från andra utgångspunkter kan det göras gällande att ett behov av

förtydligande i lagstiftningen rörande företagshypotek föreligger. Den av

utredningen föreslagna ändringen skulle medföra ett incitament för borgenärer

med säkerhet i företagshypotek att medverka till rekonstruktionsförsök. Den

osäkerhet angående företagshypotekets omfattning som kan föreligga i det

enskilda fallet skulle vidare minskas. Lagstiftningsbehovet framstår än

tydligare vid beaktande av den betydelsefulla roll som en borgenär med säkerhet

i företagshypotek kommer att spela under det av utredningen föreslagna

rekonstruktionsförfarandet.

 Inom utredningen har det framhållits, att avsaknaden av lagreglering om

efterställda fordringar i praktiken fört med sig viss tvekan om hur de skall

behandlas vid ackord. Bl.a. har pekats på att regeln i ackordslagen om att ett

ackord skall ge alla likaberättigade borgenärer lika rätt och minst tjugofem

procent av fordringarnas belopp förmedlar intrycket att även efterställda

fordringar därvid skulle vara inbegripna. Det har sagts att formuleringen av

lagreglerna kan verka hindrande på uppgörelser där även efterställda fordringar

skall delta.

 Utredningen finner det befogat med ett förtydligande av rättsläget på denna

punkt. Det är av stor vikt att oklarhet om hur efterställningsvillkor skall

tolkas inte lägger hinder i vägen för en rekonstruktion.

Den statliga lönegarantin

Förslagets innehåll

Utredningen menar att den statliga lönegarantin idag används på två sätt så att

man kan tala om osund konkurrens i samband med att ett konkursföretag

fortsätter driften. Dels förekommer det att garantin utnyttjas som en sorts

indirekt samhällelig subvention vid överlåtelse av företagets rörelse ( handel

med lönegarantin ). Dels används lönegarantimedel som en form av driftkapital

utan att affärsmässiga förutsättningar för fortsatt drift föreligger.

 Bägge formerna av överutnyttjande av lönegarantin bör motverkas av

utredningens förslag till åtgärder för att ersätta konkurs med

företagsrekonstruktion utan konkurs. Även tillkomsten av 1992 års lönegarantilag

bör verka i samma riktning, inte minst genom de i den lagen upptagna

avräkningsreglerna. Härutöver bör enligt utredningens mening övervägas en

bestämmelse om skyldighet för tillsynsmyndigheten att aktivt övervaka

föreskrifterna om lönegaranti.

 Utredningens uppdrag tar sikte bara på frågan om användningen av

lönegarantimedel medför problem i konkurrenshänseende. Det har inte ankommit på

utredningen att undersöka sådana inslag i näringsverksamhet som etableringsrätt

och behovet av strukturrationalisering. Inte heller har utredningen haft i

uppgift att i övrigt gå in på missbruk av lönegarantin.

Motiven för förslaget

Den statliga lönegarantin har kommit att spela en större roll för rekonstruktion

i samband med konkurs än som varit avsett. Samtidigt har lönegarantin tagits upp

till diskussion från andra utgångspunkter. Våren 1992 beslutades att det

maximala garantibeloppet för lönefordringar i konkurs sänks från tolv basbelopp

till 100 000 kr.

 Det är tydligt, att konkursinstitutet har kommit att användas i rekonstruk-

tionssyfte i betydligt större utsträckning än som antagits av statsmakterna.

Redan det låga antalet offentliga ackord jämfört med det stora antalet konkurser

visar härpå. Men även det höga utnyttjandet av lönegarantin pekar i samma

riktning. Det betyder att konkursens roll som exekutionsform i åtskilliga fall

har kommit i bakgrunden.

 Så sent som vid tillkomsten av 1987 års konkurslag godtogs dock att det i

princip ankommer på förvaltaren att avgöra, om rörelsen skall fortsättas eller

inte, låt vara med skyldighet att höra bl.a. tillsynsmyndighetens mening. Vid

utredningens hearing 1992 har inte framkommit någon mera allvarlig kritik av

konkurslagens regler på denna punkt även om det påpekats att det idag finns en

viss risk för att förvaltaren slentrianmässigt fortsätter driften därför att

lönegaranti utgår.

 Det ankommer inte på utredningen att gå närmare in på sådana inslag i

näringsverksamheten som väsentligen är att hänföra till etableringsfrihet eller

strukturrationalisering. I stället har utredningen övervägt lämpligheten av att

garantin används antingen som ett led i en överlåtelse av konkursföretag

( handel med lönegarantin ) eller som en form av driftkapital till ett

konkursföretag trots att affärsmässiga förutsättningar för fortsatt drift eller

för en överlåtelse av rörelsen inte är för handen.

 I konkurslagen anges att tillsynsmyndigheten (och särskilt berörda borgenärer)

skall höras i viktigare frågor, om det inte föreligger hinder mot det. Att sälja

hela rörelsen och i överlåtelseavtalet föra in lönegarantin som en del av

avtalet är självfallet en sådan viktig fråga som kräver tillsynsmyndighetens

hörande. Enligt utredningens uppfattning ankommer det på tillsynsmyndigheten att

beakta användningen av lönegarantimedel vid fortsatt drift. Gör myndigheten vid

samrådet med förvaltaren den bedömningen att användningen av lönegarantimedel av

ett konkursföretag leder till någon form av osund konkurrens på förut angivet

sätt bör fortsatt drift och/eller överlåtelse av rörelsen avstyrkas.

 Utredningen har övervägt om man bör gå ett steg längre och i konkurslagen

införa en uttrycklig bestämmelse om att förvaltaren såvitt gäller fortsatt drift

och överlåtelse av rörelsen bör inhämta godkännande av tillsynsmyndigheten.

Tillräckliga skäl att nu föreslå en sådan bestämmelse torde dock inte finnas.

Däremot menar utredningen att man kan överväga att i en

verkställighetsföreskrift till lönegarantilagen föra in en regel om att

tillsynsmyndigheten skall övervaka efterlevnaden av föreskrifterna om

lönegaranti.

Förslagets konsekvenser

Visserligen rekonstrueras en del företag idag genom konkurs. Det sker emellertid

ofta med ianspråktagande av den statliga lönegarantin. Vidare kommer

rekonstruktionen vanligen till stånd så sent att stora förluster för

borgenärerna inte kan undvikas.

 Med utredningens förslag motverkas olägenheterna av nuvarande ordning. Kommer

rekonstruktionsåtgärder igång tidigare, dvs. före konkurs, kan lönegarantin inte

användas som ett led i en rekonstruktion. De affärsmässiga förutsättningarna för

att rekonstruera ett krisföretags verksamhet bör emellertid bli bättre och

 osund konkurrens mellan företagen i branschen kunna undvikas genom att

lönegarantin inte kommer in i bilden. Också utfallet för borgenärerna av en

uppgörelse bör typiskt sett bli gynnsammare än om företaget avvaktat den

tidpunkt då det blivit ohjälpligt insolvent.

 Vinsterna med utredningens förslag inskränker sig inte till de omedelbara

resultaten av en lyckad rekonstruktion. Liksom när en reorganisation av ett

företags verksamhet äger rum i annat sammanhang kan borgenärerna få nytta av

åtgärden genom att affärsförhållandet till gäldenärsföretaget eller dess

efterträdare kan fortsätta. Rekonstruktionen kan också göra det möjligt för

andra företag, vilka varit beroende av gäldenärsföretaget för sin verksamhet,

att fortsätta denna utan att själva hamna i betalningssvårigheter. Särskilt

gäller detta underleverantörer och underentreprenörer. I nu berörda hänseenden

bör en rekonstruktion enligt utredningens modell medföra större ekonomisk nytta

för berörda intressenter än om motsvarande åtgärd företas först när

gäldenärsföretaget försatts i konkurs.

 Det nya förfarandet kan inte beräknas medföra några nya utgifter för domstolar

och tillsynsmyndigheter. Kostnaden för företagsrekonstruktion kommer

gäldenärsföretaget att självt stå för. Eftersom antalet konkurser kan förväntas

minska genom att företagsrekonstruktion används i stället, kommer domstolarnas

kostnader för konkurs att minska. Detta motvägs av domstolarnas befattning med

företagsrekonstruktion. Också tillsynsmyndigheternas uppgifter minskas, när

konkurserna avtar. Men denna besparing motvägs troligen av en aktivare

bevakningsfunktion.

 Sannolikt kommer utredningens samlade förslag att medföra möjlighet till

förbättrad utdelning för oprioriterade borgenärer. Det kommer även staten till

del i dess egenskap av skatteborgenär. Men också med oförändrad utdelning till

de oprioriterade borgenärerna - 3,6 % - kommer staten att få utdelning med

bortåt 27 mkr, om man utgår från 1991 års siffror. Statens förlust på grund av

att förmånsrätten för skatter och avgifter avskaffas begränsas redan på grund

härav (cirka 140 mkr om statens fordran är densamma som 1991).

 Varje företag som kan rekonstrueras enligt den nya modellen i stället för att

gå i konkurs torde generellt sett medföra en samhällsekonomisk vinst. Nedbringas

antalet företagskonkurser, minskar typiskt sett också de förluster staten gör

som skatteborgenär.

 Förslaget att låta en del av lönekostnaderna få en bättre förmånsrätt än

fordringar med säkerhet i företagshypotek kommer att öka återbetalningen av

utbetald lönegaranti i konkurs. Under budgetåren 1983/84 - 1989/90 var

lönegarantifondens intäkter större än kostnaderna. Därefter har kostnaderna

varit större än intäkterna. Återbetalning från konkurs uppgick under de båda

budgetåren 1990/91 och 1991/92 till 52 resp. 114,9 mkr.

 Utredningens förslag går i denna del ut på att intjänad men ej utbetald lön

samt lön under den tid driften vid företaget fortsätter, dock längst under två

månader, skall utgå med förmånsrätt före fordringar med säkerhet i

företagshypotek. En konsekvens härav är att lönegarantifonden får en bättre

regressrätt än idag för en del av det som utbetalas i ersättning från fonden.

 Om en uppskattning görs av vad detta innebär för fonden bör beaktas att

tillgångar saknas i ca en tredjedel av samtliga konkurser. I sådana konkurser är

någon återbetalning således utesluten. Denna uppgift skall vidare sammanställas

med att företagshypotekshavarna erhåller utdelning med 46 % i förhållande till

deras sammanlagda fordringar. Ofta har den senaste innestående månadslönen inte

betalts ut och inte heller semesterersättning. Om den tid under vilken konkurs-

boet fortsätter verksamheten uppskattas till exempelvis 14 dagar, har man att

räkna med att återbetalning till lönegarantifonden kommer att ske för 1,5

månadslön i konkurser rörande företag med anställda. Antalet personer som under

1990/91 erhöll lönegaranti uppgick till 47 007 och under 1991/92 till 77 973.

Om den månatliga utbetalningen beräknas till 8 494 kr hade återbetalningen

enligt utredningens förslag kommit att under de båda åren uppgå till knappt 200

resp. drygt 330 mkr. Det rör sig här om en ökning av återbetalningen från

konkurs med 400 resp. drygt 300 %.

 Det är naturligtvis mycket vanskligt att göra sådana här beräkningar. På sikt

bör antalet konkurser minska. Antalet berörda anställda likaså. Å andra sidan är

det mera sannolikt att den genomsnittliga tiden för fortsatt drift överstiger 14

dagar. Utredningen har räknat med en schablontid om två månader. Beaktar man de

olika omständigheter som kan inverka på resultatet, bör man kunna räkna med att

vinsten för lönegarantifonden enligt förslaget inte kommer att understiga nyss

nämnda beräkning utan snarare överstiga den.

 Det är svårt att förutspå hur många fall som årligen kan komma att bli föremål

för företagsrekonstruktion och hur stor del av de ärenden som anhängiggörs som

slutligen leder till en uppgörelse mellan gäldenären och dennes borgenärer. Mot

bakgrund av antalet konkursföretag 1991 med fler än tio anställda (1 406) vågar

utredningen dock uppskatta antalet fall av företagsrekonstruktion till ca 500. I

likhet med antalet konkurser beror antalet fall av företagsrekonstruktion dock i

hög grad på den allmänna ekonomiska utvecklingen i samhället.

 Utredningen förutsätter att åtgärder vidtas för utbildning av personal och

information innan reformen genomförs. Ett ikraftträdande kan inte beräknas ske

förrän tidigast under 1994.

Förhållandet till en lag om skuldsanering

Tidigare har utredningen avgett delbetänkandet (SOU 1990:74) Skuldsaneringslag,

vilket tog sikte på överskuldsatta fysiska personer som inte driver någon form

av näringsverksamhet. I 1992 års betänkande har utredningen behandlat enbart

näringsidkare som fått betalningssvårigheter. De båda förslagen skall ses som en

heltäckande reglering av fall då företag eller enskilda behöver rådrum för att

reda ut sina ekonomiska problem utan konkurs. I föreliggande betänkande föreslås

att den nuvarande ackordslagen avskaffas. Detta förutsätter någon motsvarande

typ av regler för privatpersoner.

Insolvensutredningens författningsförslag

1 Förslag till lag om företagsrekonstruktion

 Härigenom föreskrivs följande.

1 kap. Inledande bestämmelser

1 § Företagsrekonstruktion enligt denna lag innebär att en gäldenär som driver

näringsverksamhet, efter betalningsinställelse och under medverkan av en av

rätten utsedd administrator, söker rekonstruera verksamheten utan konkurs och

träffa en ekonomisk uppgörelse med sina borgenärer.

2 § Företagsrekonstruktion inleds efter ansökan hos rätten. En ansökan kan

göras av gäldenären eller en borgenär.

 En ansökan av gäldenären är att anse som en förklaring att denne ställer in

sina betalningar. Detsamma gäller ett sådant medgivande av gäldenären som avses

i 2 kap. 11 § första stycket.

3 § Företagsrekonstruktion innebär inskränkningar i borgenärernas rätt att

tvångsvis ta i anspråk gäldenärens egendom för betalning av sina fordringar och

att göra gällande påföljd av avtalsbrott från gäldenärens sida.

 De rättsverkningar som sägs i första stycket inträder den dag då en ansökan om

företagsrekonstruktion bifalls.

 Rättsverkningarna förfaller när rätten meddelar beslut om förfarandets

upphörande, om inte annat förordnas i beslutet.

4 § Vid företagsrekonstruktion skall särskilt undersökas, om den verksamhet som

gäldenären bedriver helt eller delvis kan fortsättas.

 Kan en uppgörelse inte ske under hand får gäldenären ansöka om förhandling om

offentligt ackord. I fråga om offentligt ackord tillämpas bestämmelserna i 3

kap.

 5 § En plan skall upprättas för hur syftet med förfarandet skall uppnås

(rekonstruktionsplan).

 Förfarandet pågår under högst tre månader, om inte beslut om förlängning av

fristen meddelas av rätten.

6 § Bestämmelserna i denna lag om gäldenär äger inte tillämpning i fråga om

 1. bankaktiebolag, sparbank eller föreningsbank,

 2. kreditaktiebolag, stadshypoteksförening eller landshypoteksförening,

 3. understödsförening,

 4. försäkringsbolag,

 5. gäldenär för vars verksamhet staten, kommun, landstingskommun, kommunal-

förbund, församling eller kyrklig samfällighet svarar.

7 § Om konkurs föreskrivs i konkurslagen (1987:672).

2 kap. Allmänna bestämmelser om företagsrekonstruktion

Ansökan av gäldenären

1 § En gäldenärs ansökan om företagsrekonstruktion skall göras skriftligen.

Ansökningshandlingen skall vara egenhändigt undertecknad av sökanden eller

sökandens ombud.

 En ansökan skall innehålla

 1. en kortfattad redogörelse för gäldenärens ekonomi och vad som lett fram

till gäldenärens betalningssvårigheter,

 2. en uppgift om utsikten till rekonstruktion av verksamheten och till en

uppgörelse med borgenärerna samt

 3. ett förslag till administrator och behövliga uppgifter om dennes lämplighet

för uppdraget.

2 § Ansökan om företagsrekonstruktion görs hos den tingsrätt där gäldenären bör

svara i tvistemål som angår betalningsskyldighet i allmänhet.

 I ansökningen skall gäldenären ange och styrka de omständigheter som gör

rätten behörig, om de inte är kända.

 Har ansökan gjorts hos en tingsrätt som inte är behörig, skall rätten genast

sända handlingarna i ärendet till den tingsrätt som enligt vad dessa visar är

behörig och underrätta gäldenären. En ansökan skall anses gjord, när

handlingarna kom in till den förra tingsrätten.

3 § En ansökan skall avvisas,

 1. om det av ansökningen inte framgår vilken tingsrätt som är behörig eller

 2. om den inte uppfyller de krav som anges i 1 §.

 Avvisning får ske endast om gäldenären inte följer ett föreläggande att

avhjälpa bristen.

4 § Upptas gäldenärens ansökan skall rätten genast

 1. besluta om företagsrekonstruktion,

 2. utse en administrator och

 3. bestämma tidpunkt för ett borgenärssammanträde inför rätten senast tre

veckor från beslutet eller den längre tid som är oundgängligen nödvändig.

 Ett beslut om företagsrekonstruktion får inte meddelas, om det saknas skälig

anledning anta att syftet med förfarandet kan uppnås.

 Om särskilda skäl föreligger kan flera än en administrator utses.

Ansökan av en borgenär

5 § En ansökan av en borgenär skall göras skriftligen. Ansökningshandlingen

skall vara egenhändigt undertecknad av sökanden eller hans ombud.

 En ansökan skall innehålla

 1. uppgift om borgenärens fordran,

 2. de omständigheter på vilka han grundar sin begäran och

 3. förslag till administrator och behövliga uppgifter om dennes lämplighet för

uppdraget.

 Borgenären skall i original eller kopia bifoga de handlingar som han vill

åberopa. Ansökningen och de handlingar som har bifogats denna skall ges in i två

exemplar.

6 § En borgenärs ansökan om företagsrekonstruktion får inte bifallas, om

 1. borgenären har betryggande pant eller därmed jämförlig säkerhet i egendom

som tillhör gäldenären och det inte finns särskilda skäl anta att borgenärens

rätt är i fara eller

 2. betryggande säkerhet erbjuds av tredje man.

 Med säkerhet som erbjuds av tredje man avses även borgen, om borgensmannen

svarar som för egen skuld.

7 § I fråga om behörig tingsrätt och avvisning av ansökan tillämpas vad som

sägs i 2 och 3 §§.

8 § Upptas en borgenärs ansökan skall rätten sätta ut en förhandling för

prövning av yrkandet. Förhandlingen skall hållas inom två veckor från det att

ansökningen kom in till rätten. Om det finns särskilda skäl, får den hållas

senare, dock senast inom sex veckor.

 Till förhandlingen skall parterna kallas. I kallelsen till gäldenären skall

denne föreläggas att svara på yrkandet vid förhandlingen. I kallelsen skall även

anges att gäldenären inte behöver inställa sig, om han före förhandlingen själv

gör en ansökan enligt 1 §.

 Kallelserna skall delges. Parterna skall i kallelsen upplysas om innehållet i

10 §.

 Gäldenären skall samtidigt med kallelsen delges de av borgenären ingivna

handlingarna.

9 § En borgenärs ansökan förfaller, om

 1. en ansökan enligt 1 § från gäldenären själv bifalls före förhandlingen,

 2. gäldenären före denna skriftligen bestrider ansökningen eller

 3. försätts i konkurs.

 Rätten skall i fall som avses i första stycket ställa in förhandlingen och

underrätta parterna.

10 § Uteblir borgenären från förhandlingen, skall ärendet avskrivas, om inte

gäldenären själv gör en ansökan enligt 1 §.

 Uteblir gäldenären från förhandlingen, förfaller borgenärens ansökan.

11 § En ansökan av borgenären får inte bifallas, om inte gäldenären förklarar

att han vill påbörja företagsrekonstruktion.

 Finns förutsättningar att bifalla borgenärens ansökan tillämpas 4 § be-

träffande de åtgärder som ankommer på rätten.

Administratorn och dennes uppgifter

12 § Administratorn skall undersöka utsikterna till rekonstruktion av

verksamheten och därvid verka för att borgenärernas bästa iakttas.

 Administratorn skall undersöka gäldenärens ekonomiska ställning och efter

samråd med gäldenären upprätta en rekonstruktionsplan som tillställs

borgenärerna.

 Administratorn får anlita hjälp av sakkunnig.

13 § En administrator skall ha den särskilda insikt och erfarenhet som

uppdraget kräver, ha borgenärernas förtroende samt även i övrigt vara lämplig

för uppdraget.

 Den som är anställd vid en domstol eller en kronofogdemyndighet får inte vara

administrator.

 En administrator som inte är lämplig eller av någon annan orsak bör skiljas

från uppdraget skall entledigas av rätten. Frågor om entledigande tas upp på

begäran av administratorn, en borgenär eller gäldenären.

14 § Administratorn skall inom en vecka från det att han utsetts underrätta

samtliga kända borgenärer om att företagsrekonstruktion har påbörjats. Vid

underrättelsen skall fogas

 1. en förteckning över gäldenärens huvudsakliga tillgångar och skulder,

 2. gäldenärens senaste balansräkning, om gäldenären är eller varit

bokföringsskyldig under det sista året innan ansökan om företagsrekonstruktion

gjordes, och de ytterligare upplysningar som behövs om dennes redovisning,

 3. en uppgift om orsakerna till betalningssvårigheterna och ändamålet med

förfarandet samt

 4. upplysning om tidpunkten för det sammanträde som sägs i 4 § första stycket

3.

Gäldenärens ställning

15 § Gäldenären är skyldig att lämna administratorn alla sådana upplysningar om

sina ekonomiska förhållanden som är av betydelse för företagsrekonstruktion.

 Gäldenären skall följa administratorns råd och anvisningar angående för-

valtningen av gäldenärens egendom.

16 § Gäldenären får inte utan administratorns samtycke

 1. betala skuld som uppkommit före beslutet om företagsrekonstruktion eller

ställa säkerhet för sådan skuld,

 2. ingå någon ny förpliktelse,

 3. pantsätta, överlåta eller upplåta annan rätt till fast egendom, affärslo-

kaler eller annan egendom av väsentlig betydelse för gäldenärens verksamhet.

17 § Har gäldenären före beslutet om företagsrekonstruktion

 1. ingått ett sådant avtal om fortlöpande leverans av elektricitet, vatten

eller därmed jämförlig förnödenhet som innebär att gäldenären skall erlägga

betalning efter hand i särskilda poster allteftersom motparten fullgör sitt

åtagande och

 2. kommit i dröjsmål med betalningen av någon delleverans,

får motparten dock inte på grund härav häva avtalet i fråga om senare leverans

eller avbryta denna, om gäldenären med administratorns samtycke ställer

godtagbar säkerhet för betalning av sådan leverans.

 Avtalsvillkor som inskränker gäldenärens befogenhet enligt första stycket är

ogiltigt.

18 § Överlämnas en vara till gäldenären efter det att beslut om företags-

rekonstruktion meddelades av rätten och har betalning inte skett, får säljaren

kräva att varan lämnas tillbaka. Varan behöver dock inte lämnas tillbaka, om

betalning sker genast eller, i fall då köpesumman inte har förfallit till

betalning, gäldenären med samtycke av administratorn inom skälig tid efter

uppmaning ställer godtagbar säkerhet för betalningen.

 Avtalsvillkor som inskränker gäldenärens befogenhet enligt första stycket är

ogiltigt.

Borgenärernas ställning

19 § Vid det sammanträde som sägs i 4 § första stycket 3 skall borgenärerna

beredas tillfälle att uttala sig om förfarandet bör fortgå.

 Om en borgenär begär det, skall vid sammanträdet bland borgenärerna utses en

borgenärskommitté. I kommittén får ingå högst tre personer. Om gäldenären

bedriver näringsverksamhet och under det senast förflutna räkenskapsåret här i

landet sysselsatt i genomsnitt minst 25 arbetstagare, har en företrädare för de

anställda rätt att delta i borgenärskommittén. I så fall får i denna ingå högst

fyra personer.

 Administratorn skall i väsentliga frågor samråda med borgenärskommittén, om

inte hinder möter mot det.

20 § Under förfarandet gäller följande inskränkningar i borgenärernas rätt att

tvångsvis ta i anspråk gäldenärens egendom för betalning av sina fordringar.

 1. Om en borgenär ansöker om att gäldenären skall försättas i konkurs, skall

ansökningen på begäran av administratorn förklaras vilande i avvaktan på att

förfarandet enligt denna lag upphör. Vilandeförklaring skall dock inte meddelas,

om det finns särskilda skäl anta att borgenärens rätt är i fara.

 2. Utmätning får inte ske. Detta gäller inte utmätning för sådan fordran till

säkerhet för vilken borgenären har handpanträtt. Har borgenären annan panträtt

eller företagshypotek till säkerhet för sin fordran, kan borgenären hos rätten

begära medgivande till utmätning. Medgivande får lämnas endast om det finns risk

för att säkerhetens värde avsevärt minskas till följd av gäldenärens handlande.

 3. Beslut om betalningssäkring får inte meddelas och verkställighet av sådant

beslut får inte ske.

 4. Handräckning enligt lagen (1978:599) om avbetalningsköp mellan

näringsidkare m.fl. får inte ske. Detsamma gäller återtagande genom

verkställighet av dom.

 5. Beslut om kvarstad får inte meddelas och verkställighet av sådant beslut

får inte ske.

 Under förfarandet får en borgenär inte heller i övrigt påkalla åtgärd för

verkställighet enligt 16 kap. utsökningsbalken.

21 § Den som hade fordran hos gäldenären när ansökan om företagsrekonstruktion

gjordes får, även om fordringen inte är förfallen till betalning, använda den

till kvittning mot fordran som gäldenären då hade mot honom. Detta gäller dock

inte, om kvittning är utesluten på grund av fordringarnas beskaffenhet eller

undantagen enligt vad som sägs nedan.

 Om en fordran mot gäldenären har förvärvats genom överlåtelse från tredje man

senare än tre månader före ansökan om företagsrekonstruktion eller, såvitt angår

dödsbo, före ansökan om boets avträdande till förvaltning av boutredningsman och

i det senare fallet en ansökan om företagsrekonstruktion följt inom tre månader

från det att boutredningsman förordnats, får den inte användas till kvittning

mot en fordran som gäldenären hade när borgenären förvärvade sin fordran.

Detsamma gäller, om en fordran mot gäldenären har förvärvats tidigare genom

sådant fång och borgenären då hade skälig anledning anta att gäldenären var på

obestånd.

 En borgenär, som har satt sig i skuld till gäldenären under sådana

omständigheter att det är att jämställa med betalning med annat än sedvanliga

betalningsmedel, får inte kvitta, i den mån sådan betalning hade kunnat bli

föremål för återvinning enligt 3 kap. eller konkurslagen.En fordran på

ersättning vilken tillkommer en borgensman eller annan med anledning av en

förpliktelse som han infriat (regressfordran) anses vid tillämpning av vad som

sägs ovan ha förvärvats när hans förpliktelse grundades.

Förfarandets upphörande

22 § Förfarandet upphör efter beslut av tingsrätten. Det skall upphöra om tre

månader förflutit från dagen för beslutet om företagsrekonstruktion.

 Tingsrätten kan om särskilda skäl därtill föreligger på begäran av gäldenären

förlänga den i första stycket angivna fristen med tre månader i taget.

Förfarandet får dock inte pågå under längre tid än sammanlagt ett år, såvida

inte förhandling om offentligt ackord inletts.

 Innan rätten beslutar om förlängning enligt andra stycket skall admini-

stratorn, de borgenärer, som infunnit sig till det sammanträde som sägs i 4 §

första stycket 3, och borgenärskommittén, om en sådan utsetts, beredas tillfälle

att yttra sig.

23 § Förfarandet skall även upphöra om

 1. syftet med förfarandet uppnåtts,

 2. gäldenären återkallar sin ansökan eller utan laga förfall uteblir från det

sammanträde som sägs i 4 § första stycket 3,

 3. administratorn eller en borgenär begär det och rätten finner förfarandet

sakna ett rimligt ändamål,

 4. gäldenären försätts i konkurs eller

 5. rätten i annat fall finner att särskilda skäl föreligger för att

förfarandet bör upphöra.

 Innan tingsrätten fattar beslut enligt första stycket 1-3 eller 5 skall

gäldenären, administratorn, de borgenärer, som infunnit sig till det sammanträde

som sägs i 4 § första stycket 3, och borgenärskommittén, om en sådan utsetts,

beredas tillfälle att yttra sig.

24 § När rätten meddelar beslut om förfarandets upphörande, förfaller de

rättsverkningar som anges i 17, 18 och 20 §§, om inte annat förordnas i

beslutet.

3 kap. Särskilda bestämmelser om offentligt ackord

Ansökan om förhandling om offentligt ackord

1 § En ansökan om förhandling om offentligt ackord görs av gäldenären hos den

tingsrätt där ärendet om företagsrekonstruktion är anhängigt.

 I fråga om offentligt ackord gäller utöver bestämmelserna i detta kapitel 2

kap. 12, 13 och 15 - 24 §§ i tillämpliga delar.

2 § Till en ansökan enligt 1 § skall bifogas

 1. ett ackordsförslag som anger hur mycket gäldenären bjuder i betalning och

när betalningen skall ske samt om säkerhet har ställts för ackordet och vari den

i så fall består,

 2. en förteckning över boets tillgångar och skulder, upprättad enligt 3 §

tidigast tre månader innan ansökan om förhandling om offentligt ackord gjordes,

 3. den senaste balansräkningen, om gäldenären är eller har varit bok-

föringsskyldig under det sista året innan beslutet om företagsrekonstruktion

meddelades,

 4. en berättelse av administratorn som anger boets tillstånd och orsakerna

till gäldenärens betalningssvårigheter samt innehåller en översikt över

tillgångar och skulder, en uppgift om den utdelning som kan påräknas i en

konkurs och upplysning om egendom har frångått gäldenären under sådana

förhållanden att den kan bli föremål för återvinning, om det finns skälig

anledning anta att gäldenären har gjort sig skyldig till brott mot sina

borgenärer och i så fall grunden därför samt hur gäldenären har fullgjort sin

bokföringsskyldighet,

 5. ett yttrande av administratorn om han anser att ackordsförslaget bör antas

av borgenärerna,

 6. ett intyg av administratorn att borgenärer, som till antalet utgör minst

två femtedelar av de i bouppteckningen upptagna borgenärer vilkas fordringar

skulle omfattas av ackordet och som tillsammans innehar minst två femtedelar av

dessa fordringars sammanlagda belopp, har förklarat sig anse ackordet antagbart,

 7. ett bevis att ackordsförslaget samt administratorns berättelse och yttrande

har sänts till alla borgenärer som tas upp i bouppteckningen,

 8. förskott, med belopp som regeringen föreskriver, på kostnaden för ackords-

frågans handläggning hos rätten samt av rätten godkänd säkerhet för vad som inte

täcks av förskottet.

 En balansräkning behöver inte bifogas, om den tidigare har tillställts rätten

och borgenärerna.

3 § Administratorn skall upprätta bouppteckningen. I denna skall tillgångarna

tas upp till noggrant uppskattade värden. Om gäldenären är eller har varit

bokföringsskyldig under det sista året innan beslutet om företagsrekonstruktion

meddelades, skall om möjligt även lämnas en specificerad uppgift om de värden

som i bokföringen har åsatts tillgångarna eller, när sådan värdering inte har

gjorts, om anskaffningskostnaden. Bouppteckningen skall vidare innehålla uppgift

om varje borgenärs namn och postadress.

 Ränta på en borgenärs fordran skall inte beräknas längre än till dagen för

ansökan om företagsrekonstruktion. Fordran i utländskt myntslag skall beräknas

efter den kurs som gällde nämnda dag.

 Har en borgenär förmånsrätt, skall det anges jämte grunden till det.

 Förekommer anmärkning mot fordran eller bedöms värdet av egendom, vari en

borgenär har särskild förmånsrätt, understiga hans fordran, skall det anges.

4 § Rätten skall avvisa ansökningen om förhandling om offentligt ackord, om den

inte uppfyller de krav som anges i 2 § och gäldenären inte följer ett

föreläggande att avhjälpa bristen.

5 § Upptas ansökningen, skall rätten genast meddela beslut om förhandling om

offentligt ackord (ackordsförhandlingsbeslut). Samtidigt skall rätten

 1. bestämma tidpunkt för ett sammanträde med borgenärerna inför rätten,

 2. kalla gäldenären, administratorn och borgenärerna till sammanträdet samt

 3. kungöra ackordsförhandlingsbeslutet i Post- och Inrikes Tidningar och i

övrigt på sätt regeringen föreskriver.

Villkor för offentligt ackord

6 § Ett offentligt ackord får avse, att fordringar, som tillkommer borgenärer

vilka enligt 7 § får delta i förhandlingen, nedsätts och betalas på närmare

angivet sätt. Ackordet skall ge alla likaberättigade borgenärer lika rätt och

minst tjugofem procent av fordringarnas belopp, om inte lägre ackordsprocent

godkänns av samtliga kända borgenärer som skulle omfattas av ackordet eller

särskilda skäl för lägre procent föreligger. Föreskriven minsta utdelning skall

betalas inom ett år efter det att ackordet har fastställts, om inte samtliga

nämnda borgenärer godkänner längre betalningstid.

 Utan hinder av första stycket får ett offentligt ackord innehålla villkor att

borgenärerna får full betalning intill visst belopp, om avvikelsen kan anses

skälig med hänsyn till omfattningen av boet och övriga omständigheter. En

avvikelse till nackdel för viss borgenär får också äga rum, om han har medgett

det.

 Ett ackord får även avse, att gäldenären endast får anstånd med betalningen

eller annan särskild eftergift. Därvid äger första och andra styckena

motsvarande tillämpning.

Borgenärer vid offentligt ackord

7 § I förhandling om offentligt ackord deltar endast borgenärer, vilkas

fordringar uppkommit före ansökan om företagsrekonstruktion. En borgenär, som

kan få täckning för sin fordran genom kvittning eller vars fordran är förenad

med förmånsrätt, deltar inte i förhandlingen. En borgenär, som enligt avtal

eller på annan grund har rätt till betalning först efter gäldenärens övriga

borgenärer, deltar inte heller i förhandlingen, såvida inte dessa medger detta.

 Om en borgenär helt eller delvis avstår från kvittningsrätt eller förmånsrätt,

deltar han i förhandlingen i motsvarande mån. Kan en borgenärs fordran endast

till viss del täckas genom kvittning eller understiger värdet av den egendom i

vilken en borgenär har särskild förmånsrätt hans fordran, deltar han med

återstående del av fordringen.

 Innehåller ackordsförslaget en bestämmelse att borgenärer som inte har

förmånsrätt skall få full betalning intill ett visst belopp, skall deras

fordringar i ackordsförfarandet anses som förmånsberättigade i motsvarande mån.

 En borgenär får delta i förhandlingen, även om hans fordran inte är förfallen

till betalning eller den är beroende av särskilt villkor.

 Med borgenärer som har förmånsrätt likställs en borgenär som till säkerhet för

sin fordran har gjort förbehåll om återtaganderätt.

Borgenärsmajoritet vid offentligt ackord

8 § Ett ackordsförslag, som ger minst femtio procent av fordringsbeloppen,

skall anses antaget av borgenärerna, om tre femtedelar av de röstande har

godtagit förslaget och deras fordringar uppgår till tre femtedelar av de

röstberättigande fordringarnas sammanlagda belopp. Är ackordsprocenten lägre,

skall ackordsförslaget anses antaget, om tre fjärdedelar av de röstande har

enats om förslaget och deras fordringar uppgår till tre fjärdedelar av de

röstberättigande fordringarnas sammanlagda belopp.

Återvinning vid offentligt ackord

9 § Efter ackordsförhandlingsbeslutet äger bestämmelserna i konkurslagen

(1987:672) om återvinning vid konkurs motsvarande tillämpning, om ackordet

fastställs.

 Söks återvinning av förmånsrätt eller betalning som vunnits genom utmätning,

får rätten förordna att fortsatt verkställighet av utmätningen tills vidare inte

får äga rum.

10 § Talan om återvinning väcks av en borgenär vars fordran skulle omfattas av

ackord. Talan skall väckas före det borgenärssammanträde som avses i 5 § 1 och

får inte slutligt prövas innan ackordsfrågan har blivit avgjord. En borgenär som

vill väcka talan skall underrätta administratorn. Om så inte har skett, får hans

talan inte upptas till prövning.

 Upphör förfarandet utan att ackord har kommit till stånd och försätts inte

gäldenären i konkurs efter ansökan som gjorts inom tre veckor från det att

ackordsfrågan avgjordes, skall den väckta återvinningstalan avvisas.

11 § Vad som vinns genom återvinningstalan skall, sedan kärandens kostnader har

ersatts, tillkomma de borgenärer som omfattas av ackordet. En svarande som med

anledning av kärandens talan kan få fordran mot gäldenären deltar med fordringen

i förhandlingen om offentligt ackord och har rätt att avräkna den utdelning som

tillkommer honom på vad han annars skulle ha betalat.

 Om det i målet påkallas av en borgenär som omfattas av ackordet eller av

gäldenären, kan rätten föreskriva särskild förvaltning av det som enligt första

stycket skall tillkomma borgenärerna. Egendom som har satts under sådan

förvaltning får utmätas endast om ackordet har förfallit.

Verkan av offentligt ackord

12 § Ett fastställt ackord är bindande för alla borgenärer, kända eller ej, som

enligt 7 § hade rätt att delta i ackordsförhandlingen.

 Om alla borgenärer som enligt 7 § hade rätt att delta i ackordsförhandlingen

inte tillgodoses fullt ut genom ackordet, är detta bindande också för en

borgenär vars fordran uppkommit före ansökan om företagsrekonstruktion och som

enligt avtal eller på annan grund har rätt till betalning först efter

gäldenärens övriga borgenärer.

 En borgenär med förmånsrätt i viss egendom är bunden av ackordet i fråga om

belopp som inte kan tas ut ur egendomen.

13 § Överlåter gäldenären efter ackordsförhandlingsbeslutet en fordran så att

en borgenär därigenom förlorar rätt till kvittning, skall han gottgöra

borgenären därför.

14 § En borgenär som har godkänt ett ackordsförslag förlorar inte genom

godkännandet sin rätt mot borgensmän eller andra som förutom gäldenären svarar

för fordringen.

Senare anmälda fordringar vid offentligt ackord m.m.

15 § Vill någon delta i ackordsförhandlingen med en fordran som inte har

upptagits i bouppteckningen och inte heller senare blivit känd, bör han

skriftligen anmäla fordringen hos administratorn senast en vecka före det

borgenärssammanträde som avses i 5 § 1. Anmäls en fordran senare, får det inte

föranleda att borgenärernas prövning av ackordsförslaget skjuts upp.

16 § Om gäldenären eller en borgenär vill framställa anmärkning mot en fordran

som skulle omfattas av ackordet, skall han göra det skriftligen hos

administratorn i så god tid som möjligt och i vart fall före omröstningen vid

det borgenärssammanträde som avses i 5 § 1.

 Finner administratorn anledning till anmärkning mot en fordran som skulle

omfattas av ackordet eller framställer gäldenären eller en borgenär sådan

anmärkning hos administratorn, skall denne skyndsamt underrätta den borgenär

vilkens fordran avses med anmärkningen. Detsamma gäller, när värdet av egendom

vari borgenär har särskild förmånsrätt bedöms understiga fordringen.

Borgenärssammanträde vid offentligt ackord

17 § Det sammanträde som avses i 5 § 1 skall hållas tidigast tre och senast fem

veckor efter ackordsförhandlingsbeslutet.

 Gäldenären bör inställa sig personligen vid borgenärssammanträdet. Han skall

därvid lämna rätten, administratorn och borgenärerna de upplysningar om boet som

de begär. Kan gäldenären inte infinna sig personligen, bör han ställa ombud. Har

edgång begärts enligt 18 §, skall gäldenären alltid inställa sig personligen,

såvida gäldenären inte redan har avlagt ed inför någon annan tingsrätt.

 Administratorn skall tillhandahålla en förteckning på de borgenärer som har

rätt att delta i omröstning i ackordsfrågan, med uppgift om de fordringsbelopp

för vilka rösträtt får utövas. I förteckningen skall även antecknas anmärkning

som har framställts mot en borgenärs fordran.

18 § På begäran av en borgenär skall gäldenären vid borgenärssammanträdet

avlägga bouppteckningsed. Han skall därvid göra de tillägg till eller ändringar

i bouppteckningen som han anser behövs och med ed betyga att bouppteckningen med

gjorda tillägg eller ändringar är riktig, så att det inte enligt hans vetskap

har oriktigt utelämnats eller upptagits någon tillgång eller skuld.

 Är gäldenären en juridisk person och finns flera ställföreträdare, behöver

bouppteckningsed inte avläggas av en sådan ställföreträdare vars edgång den

borgenär som påkallat edgången anser sakna betydelse för utredningen av gäldenä-

rens ekonomiska ställning.

 När det finns anledning till det, får rätten besluta att gäldenären skall

avlägga eden inför någon annan tingsrätt. Är gäldenären sjuk, får eden avläggas

där han vistas.

 Vägrar gäldenären att avlägga ed, förfaller ackordsförhandlingsbeslutet, om

inte rätten finner synnerliga skäl föreligga att förhandlingen om offentligt

ackord fortsätts.

19 § Om både en borgenär och en borgensman eller någon annan som förutom

gäldenären ansvarar för borgenärens fordran vill rösta för denna, har de

tillsammans en röst, vilken beräknas efter borgenärens fordran. Kan de inte

enas, gäller borgenärens mening, om inte de andra löser ut honom eller ställer

betryggande säkerhet för fordringen.

20 § Vid borgenärssammanträdet skall borgenärerna rösta om ackordsförslaget.

 En anmärkning som har framställts mot en fordran utgör inte hinder mot att

borgenären deltar med fordringen i omröstningen. Är utgången av omröstningen

beroende av om fordringen skall beaktas eller inte, skall rätten vid samman-

trädet utreda tvistefrågan och söka åstadkomma förlikning. De närvarande får med

bindande verkan för dem som har uteblivit medge att en anmärkning förfaller

eller inskränks eller uppdra åt administratorn att ingå förlikning med borge-

nären. Kan förlikning inte träffas, skall frågan handläggas enligt vad som sägs

i 24 § för bestämmande av omröstningens utgång.

 En förlikning angående framställd anmärkning får inte ingås i annan ordning än

som anges i andra stycket utan samtycke av alla vilkas rätt är beroende av

förlikningen.

 Vid omröstning äger 3 § andra stycket motsvarande tillämpning.

21 § Gäldenären får inte återta eller ändra ackordsförslaget utan medgivande av

rätten. Yrkande härom skall framställas senast vid borgenärssammanträdet innan

omröstning sker. Mot rättens beslut i fråga om återtagande eller ändring av

ackordsförslag får talan inte föras särskilt.

 Har ändring av ackordsförslaget medgetts, får prövningen av förslaget

uppskjutas till fortsatt sammanträde inom tre veckor. Om ändringen inte medför

att förslaget blir sämre för borgenärerna, får uppskov dock äga rum endast om

särskilda skäl föreligger.

22 § Om rätten i annat fall än som avses i 21 § andra stycket finner särskilda

skäl föreligga för att borgenärernas prövning av ackordsförslaget uppskjuts, får

rätten besluta om uppskov till fortsatt sammanträde inom tre veckor.

Fastställelse av offentligt ackord

23 § Har ackordsförslaget antagits vid borgenärssammanträdet men finns det

enligt 25 § anledning att inte fastställa ackordet, skall ackordsfrågan prövas

av rätten vid en förhandling. Detsamma gäller, om det vid sammanträdet inte kan

avgöras om förslaget har antagits eller förkastats av borgenärerna.

 Om ackordsfrågan inte skall prövas vid en förhandling, skall rätten fastställa

ackordet.

 Beslut i ackordsfrågan skall meddelas inom en vecka, om inte längre rådrum är

nödvändigt på grund av särskilda omständigheter.

24 § Är utgången av omröstningen över ackordsförslaget beroende av om

kvarstående anmärkningar godkänns eller inte och finns det i övrigt skäl att

fastställa ackordet, skall rätten först pröva anmärkningarna eller så många av

dem att utgången av omröstningen blir densamma, vare sig övriga anmärkningar

godkänns eller inte. Mot rättens beslut med anledning av framställd anmärkning

får talan inte föras.

25 § Ett ackord får inte fastställas, om

 1. ärendet inte har handlagts på föreskrivet sätt och felet kan ha inverkat på

ackordsfrågans utgång,

 2. ackordet inte uppfyller villkoren i 6 §,

 3. det finns skälig anledning att anta att gäldenären i hemlighet har gynnat

någon borgenär för att inverka på ackordsfrågan eller att något annat svek har

ägt rum vid ackordet eller

 4. ackordet uppenbart är till skada för borgenärerna.

 Även om första stycket inte är tillämpligt, får rätten efter omständigheterna

vägra att fastställa ackordet, om en borgenär eller en borgensman eller någon

annan som förutom gäldenären svarar för fordringen har bestritt fastställelse på

grund av att

 1. betryggande säkerhet för ackordets fullgörande inte finns,

 2. ackordet är till skada för borgenärerna eller

 3. ackordet av någon annan särskild anledning inte bör medges.

 Vägras fastställelse enligt första stycket 1 och är förslaget inte förkastat

av borgenärerna eller förfallet, skall borgenärerna på nytt pröva

ackordsförslaget och sammanträde utsättas för detta. Särskild talan får inte

föras mot ett beslut om sådan prövning.

Tillsyn över offentligt ackord

26 § På begäran av en borgenär vars fordran omfattas av ackordet kan rätten, om

det finns skäl till det, förordna administratorn eller någon annan lämplig

person att utöva tillsyn över att gäldenären fullgör sina åtaganden enligt

ackordet. Om det behövs, skall även en ersättare för tillsynsmannen förordnas.

 Gäldenären skall ge tillsynsmannen de uppgifter som denne begär och följa de

anvisningar som tillsynsmannen lämnar.

 Bestämmelserna i 2 kap. 13 § tredje stycket äger motsvarande tilllämpning i

fråga om entledigande av tillsynsman.

Förverkande av offentligt ackord

27 § På ansökan av en borgenär vars fordran omfattas av ackordet kan rätten

förklara att den eftergift som genom ackordet har medgetts gäldenären förfaller,

om gäldenären

 1. har gjort sig skyldig till oredlighet mot borgenärer eller i hemlighet har

gynnat någon borgenär för att inverka på ackordsfrågans avgörande,2. åsidosätter

vad som åligger honom enligt 26 § andra stycket eller

 3. på något annat sätt uppenbart försummar sina åtaganden enligt ackordet.

 Förlikning är inte tillåten i en fråga som avses i första stycket.

 Även om den eftergift som har medgetts gäldenären förklaras förfallen, får

borgenärerna göra ackordet i övrigt gällande mot gäldenären eller mot den som

har gått i borgen för ackordet.

4 kap. Bestämmelser om handläggningen m.m.

Handläggningen av ärenden om företagsrekonstruktion

1 § Prövningen av en ansökan om företagsrekonstruktion och handläggningen av

företagsrekonstruktion sker som ett ärende hos tingsrätten.

2 § I fråga om ärenden om företagsrekonstruktion gäller rättegångsbalkens be-

stämmelser om handläggningen av tvistemål i tillämpliga delar, om inte något

annat sägs i denna lag. Sker handläggningen vid sammanträde inför rätten

tillämpas bestämmelserna om huvudförhandling i tvistemål, om inte sakens

beskaffenhet motiverar avsteg därifrån.

 En sådan förhandling som avses i 3 kap. 23 § första stycket skall äga rum så

snart som möjligt. Om administratorn, gäldenären eller en borgenär uteblir från

förhandlingen, hindrar det inte att ackordsfrågan prövas och avgörs.

 Rättens avgörande sker genom beslut.

3 § En tingsrätt är vid handläggningen domför med en lagfaren domare. Vid en

förhandling får dock rätten bestå av tre lagfarna domare.

4 § Bevis eller fullmakt, som visar att den som vid företagsrekonstruktion i

egenskap av ställföreträdare eller ombud företräder en borgenär är behörig,

skall företes endast om det påkallas av särskilda skäl.

 Är en behörighetshandling inte tillgänglig när den skall företes, skall

ställföreträdaren eller ombudet få tid att förete sådan handling.

Kostnader för förfarandet

5 § Kostnaderna för företagsrekonstruktion betalas av gäldenären.

6 § Arvode till administratorn och ersättning för kostnad som uppdraget medfört

skall prövas av rätten, om administratorn eller gäldenären gör framställning

därom. Så länge ackordet inte fullgjorts får sådan framställning göras också av

en borgenär vars fordran omfattas av ackordet.

 Arvodet får inte bestämmas till ett högre belopp än som med hänsyn till det

arbete som uppdraget har krävt, den omsorg och skicklighet varmed det har

utförts samt näringsverksamhetens omfattning kan anses utgöra skälig ersättning

för uppdraget.

7 § Bestämmelserna i 6 § äger motsvarande tillämpning beträffande arvode och

kostnadsersättning till en tillsynsman.

 Ersättningen till ett sakkunnigt biträde som har anlitats med stöd av 2 kap.

12 § tredje stycket bestäms av administratorn.

Verkställighet av beslut

8 § Ett beslut om företagsrekonstruktion går i verkställighet omedelbart.

Detsamma gäller andra beslut av rätten under handläggningen av ett ärende om

företagsrekonstruktion i en fråga som enligt denna lag skall prövas av rätten,

om inte något annat förordnas eller följer av andra stycket.

 Beslut under handläggningen går i verkställighet först sedan det har vunnit

laga kraft, om beslutet avser arvode eller kostnader till en administrator eller

till en sådan tillsynsman som har utsetts enligt 3 kap. 26 §.

Överklagande av rättens beslut

9 § Tingsrättens beslut i en fråga som enligt denna lag skall prövas av rätten

får överklagas för sig, om inte något annat följer av 3 kap. 21 § första

stycket, 24 § eller 25 § tredje stycket.

 Talan mot ett beslut som avses i första stycket förs genom besvär i hovrätten

inom tre veckor från den dag då beslutet meddelades. Är det fråga om beslut om

förhandling om offentligt ackord räknas dock besvärstiden från den dag då

kungörelsen om beslutet var införd i Post- och Inrikes Tidningar.

Skadestånd

10 § Om en borgenärs ansökan enligt 2 kap. 5 § inte bifalls och om borgenären

när han gav in sin ansökan saknade skälig anledning att anta att gäldenären inte

kunde betala sina skulder allteftersom de förföll till betalning, skall

borgenären ersätta gäldenären den skada som skäligen kan anses ha orsakats denne

genom ansökningen och dess handläggning.

 Talan om skadestånd enligt första stycket skall väckas vid den tingsrätt där

borgenärens ansökan om företagsrekonstruktion är eller har varit anhängig. I

detta ärende får sådan talan väckas utan stämning.

Straff m.m.

11 § En borgenär som för sin röst vid ett borgenärssammanträde enligt 3 kap.

har betingat sig någon särskild förmån av gäldenären döms till böter eller

fängelse i högst ett år.

12 § Åtal mot en gäldenär för brott som avses i 11 kap. brottsbalken och åtal

mot en borgenär för brott som sägs i 11 § får väckas vid den tingsrätt där

ärendet om företagsrekonstruktion är eller har varit anhängigt.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994, då ackordslagen (1970:847)

skall upphöra att gälla.

2. Har god man förordnats enligt ackordslagen (1970:847) före ikraftträdandet av

denna lag, gäller äldre bestämmelser fortfarande.

2 Förslag till lag om ändring i äktenskapsbalken

 Härigenom föreskrivs i fråga om äktenskapsbalken att 6 kap. 10 § skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse1 Föreslagen lydelse

 6 kap.

 10 §

 Rätten att kräva ut ett fastställt underhållsbidrag upphör tre år efter den

förfallodag som ursprungligen gällde.

 Har utmätning för underhållsbidraget skett före den tidpunkt som anges i

första stycket eller har den bidragsskyldige försatts i konkurs på grund av en

ansökan som har gjorts före denna tidpunkt, får betalning för fordringen även

därefter tas ut ur den utmätta egendomen eller erhållas i konkursen.

--------------------------------------------------------------------

 Har ansökan om förordnande av Har ansökan om företagsrekon-

god man enligt ackordslagen struktion enligt lagen

(1970:847) gjorts före den tid- (1993:000) om företags-

punkt som anges i första styck- rekonstruktion gjorts före den

et, får underhållsbidraget krävas tidpunkt som anges i första

ut inom tre månader från det att stycket, får underhållsbidraget

verkan av förordnandet om god krävas ut inom tre månader från

man förföll eller, när förhandling det att beslut om förfarandets

om offentligt ackord har följt, upphörande meddelades. Om ackord

ackordsfrågan avgjordes. Om kommer till stånd, får fordringen

ackord kommer till stånd, får krävas ut inom tre månader från

fordringen krävas ut inom tre det att ackordet skulle ha

månader från det att ackordet fullgjorts. Har utmätning för un-

skulle ha fullgjorts. Har derhållsbidraget skett eller

utmätning för underhållsbidraget konkursansökan gjorts inom den

skett eller konkursansökan tid som nu har angetts, gäller

gjorts inom den tid som nu har andra stycket. Vad som har

angetts, gäller andra stycket. sagts nu om verkan av företags-

Vad som har sagts nu om verkan rekonstruktion tillämpas även

av ett ackordsförfarande beträffande skuldsanering enligt

tillämpas även beträffande skuldsaneringslagen (1991:000),

skuldsanering enligt skuldsa- när ansökan om skuldsanering

neringslagen (1991:000), när gjorts före den tidpunkt som

ansökan om skuldsanering gjorts anges i första stycket. Tremå-

före den tidpunkt som anges i naderstiden räknas i detta fall

första stycket. Tremånaderstiden från det att frågan om skuldsane-

räknas i detta fall från det att ring avgjordes eller från det

frågan om skuldsanering avgjor- att kvarstående skuldbelopp en-

des eller från det att kvar- ligt rättens beslut senast

stående skuldbelopp enligt skolat betalas.Avtal som strider mot

rättens beslut senast skolat denna paragraf är ogiltiga.

betalas.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994.

 2. Har god man förordnats enligt ackordslagen (1970:847) före ikraftträdandet

av denna lag, gäller äldre bestämmelser fortfarande.

**FOOTNOTES**

 1 Lydelse enligt SOU 1990:74 Skuldsaneringslag.

3 Förslag till lag om ändring i föräldrabalken

 Härigenom föreskrivs i fråga om föräldrabalken att 7 kap. 9 § skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse1 Föreslagen lydelse

 7 kap.

 9 §

 Rätten att kräva ut fastställt underhållsbidrag går förlorad tre år efter den

ursprungligen gällande förfallodagen, om inte annat följer av andra eller tredje

stycket.

 Har utmätning för underhållsbidraget skett före den tidpunkt som anges i

första stycket eller har den bidragsskyldige blivit försatt i konkurs på grund

av ansökan som har gjorts före denna tidpunkt, får betalning för fordringen tas

ut ur den utmätta egendomen eller erhållas i konkursen även därefter.

--------------------------------------------------------------------

 Har före den tidpunkt som Har före den tidpunkt som

anges i första stycket ansökan anges i första stycket ansökan

gjorts om förordnande av god gjorts om företagsrekonstruktion

man enligt ackordslagen enligt lagen (1993:000) om före-

(1970:847), får underhålls- tagsrekonstruktion, får under-

bidraget krävas ut inom tre hållsbidraget krävas ut inom tre

månader från det att verkan av månader från det att beslut om

godmansförordnandet förföll förfarandets upphörande med-

eller, när förhandling om delades. Kommer ackord till

offentligt ackord har följt, stånd, får fordringen krävas ut

ackordsfrågan avgjordes. Kommer inom tre månader från det att

ackord till stånd, får ford- ackordet skulle ha fullgjorts.

ringen krävas ut inom tre måna- Har utmätning för underhållsbidra-

der från det att ackordet get eller konkursansökan gjorts

skulle ha fullgjorts. Har inom tid som nu har angetts,

utmätning för underhållsbidraget gäller vad som förskrivs i andra

eller konkursansökan gjorts stycket. Vad som har sagts nu

inom tid som nu har angetts, om verkan av företagsrekon-

gäller vad som förskrivs i andra struktion tillämpas även

stycket. Vad som har sagts nu beträffande skuldsanering enligt

om verkan av ett ackordsför- skuldsaneringslagen (1991:000),

farande tillämpas även beträffan- när ansökan om skuldsanering

de skuldsanering enligt gjorts före den tidpunkt som an-

skuldsaneringslagen ges i första stycket. Tremåna-

(1991:000), när ansökan om derstiden räknas i detta fall

skuldsanering gjorts före den från det att frågan om skuld-

tidpunkt som anges i första sanering avgjordes eller från

stycket. Tremånaderstiden räknas det att kvarstående skuldbelopp

i detta fall från det att frågan enligt rättens beslut senast

om skuldsanering avgjordes skolat betalas.

eller från det att kvarstående

skuldbelopp enligt rättens

beslut senast skolat betalas.

 Avtal i strid mot denna paragraf är ogiltigt.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994.

 2. Har god man förordnats enligt ackordslagen (1970:847) före ikraftträdandet

av denna lag, gäller äldre bestämmelser fortfarande.

**FOOTNOTES**

 1 Lydelse enligt SOU 1990:74 Skuldsaneringslag.

4 Förslag till lag om ändring i köplagen (1990:931)

 Härigenom föreskrivs i fråga om köplagen (1990:931) att 63 § skall ha följande

lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 63 §

 Har en part försatts i konkurs, får konkursboet inträda i avtalet. Motparten

får kräva att boet inom skälig tid ger besked om det vill inträda.

 Inträder konkursboet i avtalet och är tiden för motpartens fullgörelse inne,

får denne kräva att boet fullgör sin prestation eller, om anstånd har medgetts,

utan oskäligt uppehåll ställer godtagbar säkerhet för sin fullgörelse. Är tiden

för motpartens fullgörelse inte inne, får denne kräva säkerhet om det av

särskild anledning är nödvändigt för att skydda honom mot förlust.

 Om boet inte inom skälig tid efter motpartens krav enligt första stycket

inträder i avtalet eller inte efterkommer motpartens krav enligt andra stycket,

får motparten häva köpet.

--------------------------------------------------------------------

 Överlämnas varan till köparen Överlämnas varan till köparen

eller hans konkursbo efter det eller hans konkursbo efter det

att köparen har ansökt om förord- att köparen försatts i konkurs

nande av god man enligt ac- och har betalning inte skett,

kordslagen (1970:847) eller får säljaren kräva att varan lämnas

försatts i konkurs och har be- tillbaka. Varan behöver dock

talning inte skett, får säljaren inte lämnas tillbaka, om betal-

kräva att varan lämnas tillbaka. ning sker genast eller, i fall

Varan behöver dock inte lämnas då köpesumman inte ännu har för-

tillbaka, om betalning sker fallit till betalning, köparen

genast eller, i fall då eller konkursboet inom skälig

köpesumman inte ännu har för- tid efter uppmaning ställer god-

fallit till betalning, köparen tagbar säkerhet för betalningen.

eller konkursboet inom skälig

tid efter uppmaning ställer

godtagbar säkerhet för

betalningen.

 Om konkursboet har sålt varan eller på annat sätt har förfogat över den så att

den inte kan lämnas tillbaka väsentligen oförändrad och oförminskad, skall

konkursboet anses ha inträtt i avtalet.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994.

 2. I fråga om avtal som ingåtts före ikraftträdandet gäller äldre be-

stämmelser.

5 Förslag till lag om ändring i lagen (1845:50 s.1) om handel med lösören,

som köparen låter i säljarens vård kvarbliva

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1845:50 s.1) om handel med lösören, som

köparen låter i säljarens vård kvarbliva att 3 § skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 3 §1

--------------------------------------------------------------------

 Är köpeavhandling så upprättad Är köpeavhandling så upprättad

och behandlad, som i 1 § sägs, och behandlad, som i 1 § sägs,

men inträffar utmätning inom men inträffar utmätning inom

trettio dagar efter det trettio dagar efter det avhand-

avhandlingen inför rätten lingen inför rätten företeddes,

företeddes, eller försätts eller försätts säljaren i konkurs

säljaren i konkurs efter an- efter ansökning, som gjorts inom

sökning, som gjorts inom sagda sagda tid, är den sålda egendomen

tid, är den sålda egendomen ej ej fredad från att utmätas eller

fredad från att utmätas eller att räknas till konkursboet.

att räknas till konkursboet. Detsamma gäller, när ansökan om

Detsamma gäller, när ansökan om företagsrekonstruktion enligt

förordnande av god man enligt lagen (1993:000) om företags-

ackordslagen (1970:847) gjorts rekonstruktion gjorts inom nämn-

inom nämnda tid och konkurs da tid och konkurs följt på an-

följt på ansökan, som gjorts inom sökan, som gjorts inom tre veck-

tre veckor från det att verkan or från det att beslut om för-

av godmansförordnandet förföll farandets upphörande meddelades.

eller, när förhandling om Görs efter utgången av den i

offentligt ackord följt, ac- första punkten angivna tiden jäv

kordsfrågan avgjordes. Görs mot köpeavhandling, vilken är så

efter utgången av den i första upprättad och behandlad, som

punkten angivna tiden jäv mot nyss sagts, är, om jävet görs vid

köpeavhandling, vilken är så upp- utmätningstillfälle,

rättad och behandlad, som nyss fordringsägaren skyldig att, om

sagts, är, om jävet görs vid han vill fullfölja jävet, inom en

utmätningstillfälle, for- månad därefter väcka talan mot såväl

dringsägaren skyldig att, om säljaren som köparen vid den

han vill fullfölja jävet, inom tingsrätt som avses i 1 §. Gör han

en månad därefter väcka talan mot inte det, har han förlorat sin

såväl säljaren som köparen vid den talan. Godset skall genast

tingsrätt som avses i 1 §. Gör beläggas med kvarstad och

han inte det, har han förlorat sökanden skall, om han vill att

sin talan. Godset skall genast åtgärden skall bestå, inom fjorton

beläggas med kvarstad och sökan- dagar efter utmätningsför-

den skall, om han vill att rättningen hos kronofogde-

åtgärden skall bestå, inom myndigheten ställa full borgen

fjorton dagar efter för den kostnad och skada, som

utmätningsförrättningen hos kan orsakas av kvarstaden. Var

kronofogdemyndigheten ställa säljarens egendom avträdd till

full borgen för den kostnad och konkurs, skall vad om återvin-

skada, som kan orsakas av ning av lös egendom till kon-

kvarstaden. Var säljarens kursbo är stadgat i 4 kap. 19

egendom avträdd till konkurs, och 20 §§ konkurslagen (1987:672)

skall vad om återvinning av lös äga motsvarande tillämpning.

egendom till konkursbo är

stadgat i 4 kap. 19 och 20 §§

konkurslagen (1987:672) äga

motsvarande tillämpning.

--------------------------------------------------------------------

 Vad som nu sagts om konkurs Vad som nu sagts om konkurs

äger motsvarande tillämpning om äger motsvarande tillämpning om i

i stället offentligt ackord stället offentligt ackord

fastställes. I fråga om talan fastställes. I fråga om talan med

med anledning av ackords- anledning av ackordsförhandling

förhandling äga 17 och 18 §§ ac- äger 3 kap. 10 och 11 §§ lagen

kordslagen (1970:847) (1993:000) om företagsrekon-

motsvarande tillämpning. struktion motsvarande tillämp-

 ning.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994.

 2. Har god man förordnats enligt ackordslagen (1970:847) före ikraftträdandet

av denna lag, gäller äldre bestämmelser fortfarande.

**FOOTNOTES**

 1 Senaste lydelse 1988:386.

6 Förslag till lag om ändring i lagen (1927:77) om försäkringsavtal

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1927:77) om försäkringsavtal att 117 §

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse1 Föreslagen lydelse

 117 §

 Försätts försäkringstagaren i konkurs efter ansökan, som har gjorts innan tio

år förflutit från försäkringsavtalets ingående, och har han under de tre senaste

åren före konkursansökningen eller senare till betalning av premie för för-

säkring, som enligt 116 § inte kan göras till föremål för utmätning, använt be-

lopp, som vid den tid, då betalningen skedde, ej stod i skäligt förhållande till

hans villkor, får konkursboet hos försäkringsgivaren utkräva vad sålunda har

erlagts för mycket, i den mån tillgodohavandet hos denne förslår till det. Har

inte försäkringstagaren lämnat konkursboet samtycke till beloppets utkrävande,

åligger det konkursboet att för prövning av dess rätt väcka talan mot

försäkringstagaren. Beträffande sådan talan tillämpas bestämmelserna i 4 kap. 19

och 20 §§ konkurslagen (1987:672).

--------------------------------------------------------------------

 Har konkursen föregåtts av Har konkursen föregåtts av

förordnande av god man enligt beslut om företagsrekonstruktion

ackordslagen (1970:847), an- enligt lagen (1993:000) om

sökan om skuldsanering enligt företagsrekonstruktion, ansökan

skuldsaneringslagen (1991:000) om skuldsanering enligt skuld-

eller förordnande av boutred- saneringslagen (1991:000) eller

ningsman, skall vad som enligt förordnande av boutredningsman,

första stycket gäller om tiden skall vad som enligt första

för konkursansökningen avse den stycket gäller om tiden för kon-

i 4 kap. 2 § konkurslagen för kursansökningen avse den i 4

sådant fall angivna fristdagen. kap. 2 § konkurslagen för sådant

 fall angivna fristdagen.

--------------------------------------------------------------------

 Bestämmelserna i första och Bestämmelserna i första och

andra styckena om konkurs äga andra styckena om konkurs äger

motsvarande tillämpning om i motsvarande tillämpning om i

stället offentligt ackord fast- stället offentligt ackord fast-

ställts. I fråga om talan med ställts. I fråga om talan med

anledning av ackordsförhandling anledning av ackordsförhandling

äga 17 och 18 §§ ackordslagen äger 3 kap. 10 och 11 §§ lagen

(1970:847) motsvarande tillämp- (1993:000) om företagsrekon-

ning. struktion motsvarande tillämp-

 ning.

 Ej må krav, varom nu är sagt, göras gällande till förfång för förmånstagare

vars insättande jämlikt 102 § ej må återkallas.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994.

 2. Har god man förordnats enligt ackordslagen (1970:847) före ikraftträdandet

av denna lag, gäller äldre bestämmelser fortfarande.

**FOOTNOTES**

 1 Lydelse enligt SOU 1990:74 Skuldsaneringslag.

7 Förslag till lag om ändring i förmånsrättslagen (1970:979)

 Härigenom föreskrivs i fråga om förmånsrättslagen (1970:979)1

dels att nuvarande 11 § skall upphöra att gälla,

dels att nuvarande 10 a § skall betecknas 11 §,

dels att 10, 12, 13, 15 och 18 §§ skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 10 §2

--------------------------------------------------------------------

 Allmän förmånsrätt följer med Allmän förmånsrätt följer med

borgenärs kostnad för gäldenärens 1. borgenärs kostnad för gälde-

försättande i konkurs och för närens försättande i konkurs och

beslut att dödsbos egendom för beslut att dödsbos egendom

skall avträdas till förvaltning skall avträdas till förvaltning

av boutredningsman samt av boutredningsman samt begrav-

begravnings- och bouppteck- nings- och bouppteckningskost-

ningskostnad, när gäldenären nad, när gäldenären avlidit före

avlidit före konkursbeslutet, konkursbeslutet,

 arvode och kostnadsersättning 2. arvode och kostnads-

till god man enligt ersättning till administrator

ackordslagen (1970:847), och tillsynsman enligt lagen

tillsynsman enligt nämnda lag (1993:000) om företagsrekon-

eller konkurslagen (1987:672) struktion eller till

eller förordnad bout- tillsynsman enligt konkurslagen

redningsman, om fordringen (1987:672) samt kostnad för

belöper på tid inom sex månader särskild åtgärd som vidtagits med

innan konkursansökningen gjor- administratorns eller tillsyns-

des eller därefter, mannens godkännande och

 kostnad för särskild åtgärd som uppenbart varit till borgenärer-

under nämnda tid vidtagits med nas bästa,

gode mannens eller tillsyns- 3. arvode och kostnadsersätt-

mannens godkännande eller av ning till förordnad

boutredningsmannen och upp- boutredningsman, om fordringen

enbart varit till borgenärernas belöper på tid inom sex månader

bästa, innan konkursansökningen gjordes

 allt i den mån beloppet med eller därefter, samt kostnad för

hänsyn till omständigheterna är särskild åtgärd som under nämnda

skäligt. tid vidtagits av boutrednings-

 mannen och uppenbart varit till

 borgenärernas bästa,

 4. annan fordran som med ad-

 ministratorns samtycke uppkom-

 mit under förfarandet enligt

 lagen (1993:000) om företags-

 rekonstruktion.

 Förmånsrätt enligt första stycket

 1-3 gäller endast i den mån

 beloppet med hänsyn till om-

 ständigheterna är skäligt.

 12 §3

--------------------------------------------------------------------

 Allmän förmånsrätt följer därefter Allmän förmånsrätt följer därefter

med arbetstagares fordran på med en arbetstagares fordran på

sådan lön eller annan ersättning sådan lön eller annan ersättning på

på grund av anställningen som ej grund av anställningen som inte

förfallit till betalning förfallit till betalning

tidigare än ett år innan konkur- tidigare än ett år innan

sansökningen gjordes och på lön konkursansökningen gjordes och på

eller ersättning under skälig lön eller ersättning under skälig

uppsägningstid, högst sex måna- uppsägningstid. Löper en uppsäg-

der. Har arbetstagaren under ningstid under konkursen gäller

uppsägningstiden utfört arbete förmånsrätten endast under den

enligt anställningsavtalet med tid som gäldenärens näringsverk-

gäldenären, gäller förmånsrätten all samhet fortsätter, dock längst

lön eller ersättning för arbetet. under två månader. Har arbets-

I den mån arbete ej utförts tagaren under uppsägningstiden

under uppsägningstiden gäller utfört arbete enligt an-

förmånsrätten endast sådan lön ställningsavtalet med gäldenären,

eller ersättning som överstiger gäller förmånsrätten all lön eller

inkomst vilken arbetstagaren ersättning för arbetet. I den mån

under tid som lönen eller arbete inte har utförts under

ersättningen avser förvärvat i uppsägningstiden gäller förmåns-

annan anställning eller uppen- rätten endast sådan lön eller

barligen borde ha kunnat för- ersättning som överstiger inkomst

värva i anställning som han vilken arbetstagaren under tid

skäligen bort godtaga. Vid be- som lönen eller ersättningen

stämmande enligt vad nyss sagts avser förvärvat i annan anställ-

i vilken utsträckning fordran på ning eller uppenbarligen borde

lön eller ersättning under upp- ha kunnat förvärva i anställning

sägningstid är förenad med som han skäligen bort godta. Vid

förmånsrätt skall med samtidig bestämmande enligt vad nyss

inkomst i annan anställning sagts i vilken utsträckning for-

jämställas utbildningsbidrag som dran på lön eller ersättning under

utgår av statsmedel vid arbets- uppsägningstid är förenad med

marknadsutbildning, i den mån förmånsrätt skall med samtidig

bidraget avser samma tid som inkomst i annan anställning

lönen eller ersättningen och jämställas utbildningsbidrag som

arbetstagaren har blivit utgår av statsmedel vid arbets-

berättigad till bidraget efter marknadsutbildning, i den mån

uppsägningen. Har lönefordran bidraget avser samma tid som

som förfallit tidigare än ett år lönen eller ersättningen och

innan konkursansökningen arbetstagaren har blivit

gjordes varit föremål för tvist, berättigad till bidraget efter

gäller förmånsrätten, om talan uppsägningen. Har lönefordran som

väckts eller sådan förhandling förfallit tidigare än ett år innan

som föreskrives i konkursansökningen gjordes varit

kollektivavtal begärts inom sex föremål för tvist, gäller förmåns-

månader från förfallodagen och rätten, om talan väckts eller

konkursansökningen följt inom sådan förhandling som föreskrivs i

sex månader från det att tvisten kollektivavtal har begärts inom

blivit slutligt avgjord. I sex månader från förfallodagen och

fråga om semesterlön eller se- konkursansökningen följt inom sex

mesterersättning som är intjänad månader från det att tvisten

innan konkursansökningen gjor- blivit slutligt avgjord. I fråga

des, gäller förmånsrätten vad som om semesterlön eller semeste-

står inne för det löpande och de rersättning som är intjänad innan

närmast föregående två konkursansökningen gjordes,

intjänandeåren. Förmånsrätten gäller gäller förmånsrätten vad som står

även innestående semesterlön inne för det löpande och de

eller semesterersättning för närmast föregående två

semesterledighet som har intjänandeåren. Förmånsrätten gäller

sparats i den utsträckning 18 även innestående semesterlön eller

och 20 §§ semesterlagen semesterersättning för semester-

(1977:480) medger. ledighet som har sparats i den

 utsträckning 18 och 20 §§ se-

 mesterlagen (1977:480) medger.

--------------------------------------------------------------------

 Förmånsrätt enligt första

stycket följer även med fordran

på pension vilken tillkommer

arbetstagare eller dennes

efterlevande för högst ett år

innan konkursansökningen

gjordes och nästföljande sex

månader. Fömånsrätten gäller även i

fråga om pension, som intjänats

hos föregående arbetsgivare, om

gäldenären övertagit ansvaret för

pensionen under de betingelser

som anges i 23 och 26 §§ lagen

(1967:531) om tryggande av

pensionsutfästelse m.m.

 Om gäldenären är näringsidkare,

skall arbetstagare, som själv Om gäldenären är näringsidkare,

eller jämte närstående ägde skall en arbetstagare, som själv

väsentlig andel i företaget och eller jämte närstående ägde

som hade väsentligt inflytande väsentlig andel i företaget och

över dess verksamhet, eller som hade väsentligt inflytande

hans efterlevande ej ha för- över dess verksamhet, eller hans

månsrätt enligt denna paragraf efterlevande inte ha förmånsrätt

för lön eller pension. Vad som enligt denna paragraf för lön.

sagts nu gäller även om gäldenären Vad som sagts nu gäller även om

är juridisk person utan att gäldenären är juridisk person utan

vara näringsidkare. att vara näringsidkare.

 13 §

--------------------------------------------------------------------

 Allmän förmånsrätt följer därefter Allmän förmånsrätt följer därefter

med fordran på framtida pension med en arbetstagares fordran på

till arbetstagare, som är född år lön eller ersättning som hänför sig

1907 eller tidigare, eller till sådan del av en skälig

dennes efterlevande. Därvid får uppsägningstid om högst sex

dock intjänad del av utfäst pen- månader som inte har förmånsrätt

sion icke antagas avse större enligt 12 §. Förmånsrättens

årlig pension än som motsvarar omfattning bestäms därvid i

basbeloppet enligt lagen (1962 enlighet med vad som är

:381) om allmän försäkring. Från föreskrivet i 12 § första stycket.

det sålunda beräknade fordrings-

beloppet skall i förekommande

fall avdragas upplupen del av

pension enligt allmän pensions-

plan eller enligt privat

pensionsförsäkring.

--------------------------------------------------------------------

 Förmånsrätt enligt första Förmånsrätt enligt första stycket

stycket gäller även fordran på följer även med en fordran på pen-

framtida pension som intjänats sion vilken tillkommer en

hos föregående arbetsgivare, om arbetstagare eller dennes

gäldenären övertagit ansvaret för efterlevande för högst ett år

pensionsfordringen enligt vad innan konkursansökningen gjordes

som anges i 12 § andra stycket. och nästföljande sex månader. För-

 månsrätten gäller i fråga om pen-

 sion, som intjänats hos föregående

 arbetsgivare, om gäldenären har

 övertagit ansvaret för pensionen

 under de betingelser som anges

 i 23 och 26 §§ lagen (1967:531)

 om tryggande av

 pensionsutfästelse m.m.

--------------------------------------------------------------------

 Om gäldenären är näringsidkare Om gäldenären är näringsidkare

eller juridisk person utan att eller juridisk person utan att

vara näringsidkare, äger 12 § vara näringsidkare, äger 12 §

tredje stycket motsvarande andra stycket motsvarande till-

tilllämpning. lämpning.

 15 §

--------------------------------------------------------------------

 Särskild förmånsrätt har företräde En fordran med allmän förmånsrätt

framför allmän förmånsrätt. Fordran tas i första hand ut ur egendom

med allmän förmånsrätt enligt 10 § som inte är föremål för särskild

uttages dock, om det behövs, förmånsrätt. En fordran med allmän

före fordringar med särskild förmånsrätt enligt 10, 11 eller 12 §

förmånsrätt enligt 5 eller 8 § i tas dock, om det behövs, ut före

annan lös egendom än tomträtt. fordringar med särskild förmånsrätt

Vad som uttages på detta sätt enligt 5 eller 8 § i annan lös

skall, när det finns särskilda egendom än tomträtt. Vad som tas

förmånsrätter i olika egendoms- ut på detta sätt skall, när det

grupper, fördelas på grupperna i finns särskilda förmånsrätter i

förhållande till den köpeskilling olika egendomsgrupper, fördelas

som erhållits för varje grupp. på grupperna i förhållande till

 den köpeskilling som har

 erhållits för varje grupp.

 18 §4

--------------------------------------------------------------------

 Fordringar som ej är förenade Fordringar som inte är förenade

med förmånsrätt har inbördes lika med förmånsrätt har inbördes lika

rätt. rätt. Vad som har sagts nu

 hindrar dock inte att en

 borgenär enligt avtal eller på

 annan grund har rätt till betal-

 ning först efter övriga borgenä-

 rer.

--------------------------------------------------------------------

 Har fordran särskild förmånsrätt Har fordran särskild förmånsrätt

i viss egendom men förslår ej i viss egendom men förslår inte

egendomen för att infria ford- egendomen för att infria ford-

ringen, behandlas återstoden av ringen, behandlas återstoden av

denna som fordran utan förmåns- denna som fordran utan förmåns-

rätt. rätt.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994, då lagen (1971:1072) om

förmånsberättigade skattefordringar m.m. skall upphöra att gälla.

 2. I fråga om förmånsrätt för fordringar i en konkurs som har beslutats på

grund av en ansökan som gjorts före ikraftträdandet, gäller äldre bestämmelser

fortfarande.

 3. Om en näringsidkares egendom vid denna lags ikraftträdande omfattas av ett

företagshypotek, gäller för tiden till den 1 januari 1995 eller den tidigare

tidpunkt, då egendomen inte längre omfattas av företagshypoteket, äldre

bestämmelser fortfarande.

 Skulle bestämmelserna i denna lag, om de tillämpades den 1 januari 1994, ha

medfört att säkerhetens värde väsentligt nedgått och ställer gäldenären inte

inom en månad efter anmodan ytterligare säkerhet som borgenären skäligen kan

åtnöjas med, får denne så länge äldre bestämmelser är tillämpliga säga upp den

fordran för vilken företagshypoteket upplåtits till betalning inom sex månader

utan hinder av att längre uppsägningstid kan ha avtalats eller uppsägning inte

får ske. Har borgenären före den 1 januari 1995 väckt talan om betalning och

anmält detta till inskrivningsmyndigheten för företagsinteckning, gäller äldre

bestämmelser för tiden därefter till dess två månader förflutit från det att

talan avgjorts genom dom eller beslut som vunnit laga kraft.

 4. En fordran på framtida pension till arbetstagare, som är född år 1907 eller

tidigare, eller dennes efterlevande skall i samma omfattning som enligt 13 § i

dess äldre lydelse vara förenad med förmånsrätt närmast efter fordringar med

förmånsrätt enligt 13 § i dess nya lydelse.

 5. Om det i en lag eller i en författning som har beslutats av regeringen

hänvisas till en föreskrift som har ersatts genom en föreskrift i denna lag

tillämpas i stället den nya föreskriften.

**FOOTNOTES**

 1 Lagen omtryckt 1975:1248.

 2 Senaste lydelse 1987:694.

 3 Senaste lydelse 1977:482.

 4 Senaste lydelse 1979:195.

8 Förslag till lag om ändring i lagen (1984:649) om företagshypotek

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1984:649) om företagshypotek att 2 kap.

1 och 5 §§ skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 2 kap.

 1 §

 Ett företagshypotek omfattar näringsidkarens lösa egendom i den mån egendomen

hör till den intecknade verksamheten.

 Företagshypoteket omfattar dock inte

1. kassa- och banktillgodohavanden, aktier, andra bevis om delaktighet i bolag,

obligationer, förlagsbevis och liknande skuldebrev avsedda för allmän omsättning

samt andelar i aktiefonder,

2. egendom som är av beskaffenhet att kunna vara föremål för panträtt på grund

av inteckning, eller

3. egendom som varken kan utmätas eller ingå i konkurs.

--------------------------------------------------------------------

 Utan hinder av vad som sägs i

 andra stycket 1 har en borgenär,

 som enligt 5 § andra stycket har

 rätt att få betalt ur egendom som

 omfattades av företagshypoteket

 vid tidpunkten för ett beslut om

 företagsrekonstruktion enligt

 lagen (1993:000) om företags-

 rekonstruktion, rätt att få

 betalt ur egendom som trätt i

 sådan egendoms ställe.

 5 §1

--------------------------------------------------------------------

 En borgenär som har företags- En borgenär som har företags-

hypotek till säkerhet för sin hypotek till säkerhet för sin

fordran har rätt att vid utmät- fordran har rätt att vid utmät-

ning eller i konkurs, med den ning eller i konkurs, med den

företrädesrätt inteckningen medför företrädesrätt inteckningen medför

enligt lag, få betalt för for- enligt lag, få betalt för for-

dringen ur egendom som om- dringen ur egendom som omfattas

fattas av hypoteket intill av hypoteket intill före-

företagshypoteksbrevets belopp. tagshypoteksbrevets belopp.

I den mån detta inte förslår har Har konkurs följt på ansökan som

borgenären rätt att få betalt ur gjorts inom tre veckor från det

egendomen genom ett tillägg. att beslut meddelades om

Tillägget får inte överstiga fem- upphörande av företagsrekon-

ton procent av hypoteksbrevets struktion enligt lagen

belopp jämte ränta på detta (1993:000) om

belopp från den dag då egendomen företagsrekonstruktion, har

utmättes eller konkursansökan borgenären rätt att få betalt för

gjordes. Räntan beräknas för år fordringen ur egendom som om-

enligt en räntefot som fattades av hypoteket vid tid-

motsvarar det av riksbanken punkten för beslutet om företags-

fastställda, vid varje tid rekonstruktion.

gällande diskontot ökat med fyra I den mån företagshypoteksbre-

procentenheter. vets belopp inte förslår har bor-

 genären rätt att få betalt ur den

 i första eller andra stycket

 avsedda egendomen genom ett

 tillägg. Tillägget får inte över-

 stiga femton procent av hypo-

 teksbrevets belopp jämte ränta på

 detta belopp från den dag då

 egendomen utmättes eller kon-

 kursansökan gjordes. Räntan beräk-

 nas för år enligt en räntefot som

 motsvarar det av riksbanken

 fastställda, vid varje tid

 gällande diskontot ökat med fyra

 procentenheter.

 Har flera hypoteksbrev överlämnats som säkerhet för fordran och har in-

teckningarna samma företrädesrätt eller gäller de omedelbart efter varandra,

skall bestämmelserna i första stycket om hypoteksbrevets belopp avse

hypoteksbrevens sammanlagda belopp.

 Borgenärens rätt till betalning ur egendomen gäller, även om fordringen har

preskriberats eller inte har anmälts av borgenären efter kallelse på okända

borgenärer.

 En borgenärs rätt till betalning omfattar inte tillägget, om hypoteksbrevet

utgör säkerhet för honom i andra hand.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994.

**FOOTNOTES**

 1 Senaste lydelse 1985:174.

9 Förslag till lag om ändring i konkurslagen (1987:672)

 Härigenom föreskrivs i fråga om konkurslagen (1987:672) att 4 kap. 1 och 2 §§

och 12 kap. 11 och 21 §§ skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 4 kap

 1 §

--------------------------------------------------------------------

 Återvinning till konkursbo får Återvinning till konkursbo får

på begäran av boet ske i på begäran av boet ske i enlighet

enlighet med vad som anges i med vad som anges i detta kapi-

detta kapitel. Återvinning får tel. Återvinning får dock inte

dock inte ske av ske av

 1. betalning av skatt eller 1. betalning av eller förmåns-

avgift som avses i lagen rätt för underhållsbidrag enligt

(1971:1072) om förmånsberättigade äktenskaps- eller föräldrabalken,

skattefordringar m.m., om om bidragsbeloppet var förfallet

fordringen var förfallen till till betalning och den under-

betalning, hållsberättigade inte har gynnats

 på ett otillbörligt sätt,

 2. betalning av eller förmåns- 2. sådan rättshandling som

rätt för underhållsbidrag enligt skett med samtycke av en

äktenskaps- eller föräldrabalken, administrator som har utsetts

om bidragsbeloppet var enligt lagen (1993:000) om före-

förfallet till betalning och tagsrekonstruktion, såvida inte

den underhållsberättigade inte administratorn uppenbarligen

har gynnats på ett otillbörligt har överskridit sin befogenhet.

sätt.

 2 §1

 Med fristdag avses dagen då ansökningen om gäldenärens försättande i konkurs

kom in till tingsrätten.

--------------------------------------------------------------------

 Har god man förordnats enligt Har beslut meddelats om före-

ackordslagen (1970:847) avses tagsrekonstruktion enligt lagen

med fristdag i stället dagen för (1993:000) om företagsrekon-

ansökningen om detta, såvida struktion avses med fristdag i

konkursansökningen har gjorts stället dagen för ansökan om före-

inom tre veckor från det att tagsrekonstruktion, såvida kon-

verkan av godmansförordnandet kursansökningen har gjorts inom

förföll eller, när förhandling om tre veckor från det att beslut

offentligt ackord har följt, om förfarandets upphörande med-

ackordsfrågan avgjordes. delades.

 Har ansökan om skuldsanering enligt skuldsaneringslagen (1991:000) gjorts

avses med fristdag i stället dagen för denna ansökan, såvida konkursansökningen

har gjorts inom tre veckor från det att frågan om skuldsanering avgjordes.

 Har ett dödsbo avträtts till förvaltning av boutredningsman avses med fristdag

dagen för ansökningen om detta, såvida boutredningsman har förordnats senare än

tre månader före den dag som annars skulle anses som fristdag.

 12 kap.

 11 §

--------------------------------------------------------------------

 Vid omröstning i ackordsfrågan Vid omröstning i ackordsfrågan

får rösträtt utövas endast för får rösträtt utövas endast för

bevakade fordringar. En borge- bevakade fordringar. En borgenär

när som kan få täckning för sin som kan få täckning för sin

fordran genom kvittning eller fordran genom kvittning eller

vars fordran är förenad med för- vars fordran är förenad med för-

månsrätt deltar dock inte i om- månsrätt deltar dock inte i om-

röstningen. Om borgenären helt röstningen. En borgenär, som

eller delvis avstår från kvitt- enligt avtal eller på annan

ningsrätten eller förmånsrätten, grund har rätt till betalning

deltar han i motsvarande mån. först efter gäldenärens övriga

Kan en borgenärs fordran endast borgenärer, deltar inte heller i

till viss del täckas genom omröstningen, såvida inte dessa

kvittning eller understiger medger detta.

värdet av den egendom i vilken Om en borgenär helt eller

borgenären har särskild förmånsrätt delvis avstår från kvittnings-

hans fordran, deltar han med rätten eller förmånsrätten, deltar

återstående del av fordringen. han i motsvarande mån. Kan en

 borgenärs fordran endast till

 viss del täckas genom kvittning

 eller understiger värdet av den

 egendom i vilken borgenären har

 särskild förmånsrätt hans fordran,

 deltar han med återstående del av

 fordringen.

 En svarande som med anledning av en återvinningstalan har fått eller kan få en

fordran mot gäldenären, får utan bevakning delta med fordringen i omröstningen.

 Innebär ackordsförslaget att borgenärer som inte har förmånsrätt skall få full

betalning intill visst belopp, får rösträtt inte utövas för de fordringar som

därigenom får full betalning.

 Med borgenärer som har förmånsrätt likställs en borgenär som till säkerhet för

sin fordran har gjort förbehåll om återtaganderätt.

 21 §

 Ett fastställt ackord är bindande för alla borgenärer, kända och okända, som

har haft rätt att efter bevakning rösta om ackordsförslaget.

--------------------------------------------------------------------

 Om alla borgenärer som enligt

 11 § hade rätt att delta i om-

 röstningen i ackordsfrågan inte

 tillgodoses fullt ut genom

 ackordet, är detta bindande också

 för en borgenär som enligt avtal

 eller på annan grund har rätt

 till betalning först efter

 gäldenärens övriga borgenärer.

 Den som har förmånsrätt i viss egendom är bunden av ackordet i fråga om belopp

som inte kan tas ut ur egendomen.

 En borgenär har, utan hinder av ackordet, den rätt till kvittning som han kan

ha enligt 5 kap. 15 och 16 §§.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994.

 2. Äldre föreskrifter om återvinning gäller fortfarande i fråga om en konkurs,

i vilken konkursbeslutet har meddelats före ikraftträdandet.

**FOOTNOTES**

 1 Lydelse enligt SOU 1990:74 Skuldsaneringslag.

10 Förslag till lag om ändring i lönegarantilagen (1992:497)

 Härigenom föreskrivs i fråga om lönegarantilagen (1992:497) att 7 § skall ha

följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 7 §

--------------------------------------------------------------------

 Betalning enligt garantin Betalning enligt garantin

lämnas för sådan fordran på lön lämnas för sådan fordran på lön

eller annan ersättning som har eller annan ersättning som har

förmånsrätt enligt 12 § förmåns- förmånsrätt enligt 12 eller 13 §

rättslagen (1970:979) och för förmånsrättslagen (1970:979) och

fordran på pension som har för fordran på pension som har

förmånsrätt enligt 12 eller 13 § förmånsrätt enligt 13 § samma lag

samma lag. eller punkten 4 över-

 gångsbestämmelserna till lagen

 (1993:000) om ändring i förmåns-

 rättslagen (1970:979).

 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994.

 2. Äldre föreskrifter gäller fortfarande i fråga om fordran hos en

arbetsgivare som har försatts i konkurs före ikraftträdandet.

11 Förslag till lag om ändring i brottsbalken

 Härigenom föreskrivs i fråga om brottsbalken att 11 kap. 1 och 3 §§ skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse1 Föreslagen lydelse

 11 kap.

 1 §

 Den som, när han är på obestånd eller när påtaglig fara föreligger för att han

skall komma på obestånd, förstör eller genom gåva eller någon annan liknande

åtgärd avhänder sig egendom av betydande värde, döms för oredlighet mot

borgenärer till fängelse i högst två år. Detsamma skall gälla om någon genom

sådant förfarande försätter sig på obestånd eller framkallar påtaglig fara för

att han skall komma på obestånd.

--------------------------------------------------------------------

 Gäldenär, som vid skuldsane- Gäldenär, som vid skuldsanering

ring enligt skuldsanerings- enligt skuldsaneringslagen

lagen (1991:000), konkurs (1991:000), företagsrekonstruk-

eller förhandling om offentligt tion enligt lagen (1993:000) om

ackord förtiger tillgång, företagsrekonstruktion eller

uppgiver obefintlig skuld konkurs förtiger tillgång, upp-

eller lämnar annan sådan oriktig giver obefintlig skuld eller

uppgift, skall ock, om ej lämnar annan sådan oriktig

uppgiften rättas innan den uppgift, skall ock, om ej upp-

beedigas eller eljest lägges giften rättas innan den beedigas

till grund för förfarandet, dömas eller eljest lägges till grund

för oredlighet mot borgenärer. för förfarandet, dömas för ored-

Detsamma skall gälla, om gäldenär lighet mot borgenärer. Detsamma

i samband med annan exekutiv skall gälla, om gäldenär i samband

förrättning åberopar oriktig med annan exekutiv förrättning

handling eller skenavtal och åberopar oriktig handling eller

därigenom hindrar att erfor- skenavtal och därigenom hindrar

derlig egendom genom förrättning att erforderlig egendom genom

tages i anspråk för att bereda förrättning tages i anspråk för att

borgenär betalning eller bereda borgenär betalning eller

säkerhet. säkerhet.

 Gäldenär som, då konkurs är förestående, ur riket bortför tillgång av

betydande värde med uppsåt att hålla den undan konkursen, eller gäldenär som i

konkurs undandrar eller undanhåller konkursförvaltningen tillgång, döms

likaledes för oredlighet mot borgenärer.

**FOOTNOTES**

 1 Lydelse enligt SOU 1990:74 Skuldsaneringslag.

 3 §2

 Den som, när han är på obestånd eller när påtaglig fara föreligger för att han

skall komma på obestånd, fortsätter rörelse under förbrukande av avsevärda medel

utan motsvarande nytta för rörelsen eller lever slösaktigt eller inlåter sig på

äventyrligt företag eller lättsinnig ansvarsförbindelse eller vidtar annan sådan

åtgärd och därigenom uppsåtligen eller av grov oaktsamhet försämrar sin

förmögenhetsställning i avsevärd mån, döms för vårdslöshet mot borgenärer till

fängelse i högst två år. Vad som nu sagts skall gälla även om gärningsmannen

inte insåg men hade skälig anledning anta att han var på obestånd eller att

påtaglig fara förelåg för att han skulle komma på obestånd.

--------------------------------------------------------------------

 Gäldenär, som vid konkurs Gäldenär, som vid företagsre-

eller förhandling om offentligt konstruktion enligt lagen (1993

ackord av grov oaktsamhet för- :000) om företagsrekonstruktion

tiger tillgång, uppgiver obe- eller konkurs av grov oaktsam-

fintlig skuld eller lämnar het förtiger tillgång, uppgiver

annan sådan oriktig uppgift, obefintlig skuld eller lämnar

dömes likaledes, om ej annan sådan oriktig uppgift,

uppgiften rättas innan den dömes likaledes, om ej uppgiften

beedigas eller eljest lägges rättas innan den beedigas eller

till grund för förfarandet, för eljest lägges till grund för

vårdslöshet mot borgenärer. förfarandet, för vårdslöshet mot

 borgenärer.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994.

**FOOTNOTES**

 2 Senaste lydelse 1986:43.

12 Förslag till lag om ändring i utsökningsregisterlagen (1986:617)

 Härigenom föreskrivs i fråga om utsökningsregisterlagen (1986:617) att 6, 7

och 11 §§ skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 6 §1

 Utöver de uppgifter som anges i 4 och 5 §§ får utsökningsregistret, i den ut-

sträckning som föreskrivs av regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer, innehålla uppgifter om

 1. exekutionstitel, skuldens storlek, arbetsgivare eller annan utbetalare av

ersättning som avses i 7 kap. 1 § eller 15 kap. 2 § utsökningsbalken,

medelsslag, dag när skulden fastställdes och när den förföll till betalning,

influtna medel, den tidpunkt vid vilken skulden preskriberas samt andra

förhållanden av betydelse för betalningsskyldigheten som framgår av exe-

kutionstiteln eller av andra handlingar i målet,

 2. de verkställighetsåtgärder som har begärts av sökanden,

 3. den som sökt verkställigheten och vad som i övrigt behövs för utbetalning

av influtna medel och annan redovisning,

 4. ställd säkerhet, uppskov och avbetalningsplan,

 5. utmätning, exekutiv försäljning, införsel, avräkning och betalningssäkring,

 6. kvarstad och återtagande av vara,

 7. bötesförvandling,

 8. betalningsinställelse och likvidation,

--------------------------------------------------------------------

 9. skuldsanering enligt 9. skuldsanering enligt

skuldsaneringslagen (1991:0- skuldsaneringslagen (1991:000),

00), konkurs, ackord, närings- företagsrekonstruktion enligt

förbud och förordnande av god lagen (1993:000) om företags-

man enligt 2 § ackordslagen rekonstruktion, konkurs, ackord

(1970:847), och näringsförbud.

 10. förhör eller annan åtgärd som har vidtagits för efterforskning av

tillgångar,

 11. redovisningen av verkställighetsuppdraget,

 12. administrativa och tekniska uppgifter som behövs för registrets

användning.

 7 §2

 Riksskatteverket och kronofogdemyndigheterna får ha terminalåtkomst till

utsökningsregistret.

 Terminalåtkomsten för en kronofogdemyndighet får avse endast uppgifter om

 1. den som är registrerad hos myndigheten som gäldenär i mål om exekutiva

åtgärder,

 2. den som i annat fall än som avses under 1 är gäldenär eller svarande i mål

eller ärende som handläggs hos myndigheten,

 3. make till person som avses under 1,

 4. den som är gemensamt betalningsansvarig med person som avses under 1,

 5. fåmansföretag och fåmansägt handelsbolag som avses i punkt 14 av

anvisningarna till 32 § kommunalskattelagen (1928:370) och delägare i sådant

företag, om företaget eller delägare i detta är gäldenär som avses under 1,

--------------------------------------------------------------------

 6. skuldsanering, konkurs 6. skuldsanering, företags-

och näringsförbud. rekonstruktion, konkurs och

 näringsförbud.

 I fråga om kronofogdemyndighet som är tillsynsmyndighet i konkurs gäller

terminalåtkomsten enligt andra stycket 1 också gäldenärer i annat län, om detta

ingår i tillsynsområdet.

 11 §3

--------------------------------------------------------------------

 Uppgift om indrivningsupp- Uppgift om indrivningsuppdrag

drag som avser böter får bevaras som avser böter får bevaras i

i utsökningregistret till utsökningregistret till utgången

utgången av det år då full be- av det år då full betalning sked-

talning skedde. Andra de. Andra uppgifter som avses i

uppgifter som avses i 6 § 1-11 6 § 1-11 får bevaras under högst

får bevaras under högst tre år. tre år. Denna tid räknas för

Denna tid räknas för uppgifter uppgifter om betalningssäkring,

om betalningssäkring, kvarstad, kvarstad och näringsförbud från

näringsförbud och förordnande av utgången av det år då åtgärden förföll

god man från utgången av det år då eller förlorade sin verkan samt

åtgärden förföll eller förlorade för uppgifter om skuldsanering,

sin verkan samt för uppgifter företagsrekonstruktion, konkurs

om skuldsanering, konkurs och och ackord från utgången av det år

ackord från utgången av det år då då förfarandet avslutades. För

förfarandet avslutades. För övriga uppgifter räknas tiden från

övriga uppgifter räknas tiden utgången av det år under vilket

från utgången av det år under målet avslutades. Uppgifter

vilket målet avslutades. Upp- enligt 4 och 5 §§ skall bevaras så

gifter enligt 4 och 5 §§ skall länge annan uppgift om personen

bevaras så länge annan uppgift förekommer i registret.

om personen förekommer i

registret.

 Uppgift som inte längre får bevaras med stöd av bestämmelserna i första

stycket skall gallras, om inte regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer föreskriver något annat.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994.

**FOOTNOTES**

 1 Senaste lydelse 1991:707 och lydelse enligt SOU

1990:74 Skuldsaneringslag.

 2 Senaste lydelse 1990:673 och lydelse enligt SOU

1990:74 Skuldsaneringslag.

 3 Senaste lydelse 1990:786 och lydelse enligt SOU

1990:74 Skuldsaneringslag.

13 Förslag till lag om ändring i uppbördslagen (1953:272)

 Härigenom föreskrivs i fråga om uppbördslagen (1953:272) att 62 § skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 62 §1

 Finner skattemyndigheten efter anmälan av kronofogdemyndighet eller eljest

sådana omständigheter föreligga, att skattskyldig eller arbetsgivare, som

jämlikt denna lag är ansvarig för arbetstagares skatt, bör försättas i konkurs

här i riket för utfående av skatt, skall skattemyndigheten förordna, att

kronofogdemyndigheten skall göra framställning därom; dock att, då skattebelopp,

för vilket den skattskyldige eller arbetsgivaren häftar, understiger trehundra

kronor, sådan franmställning ej må ske, med mindre i det föreliggande fallet

synnerliga skäl därtill äro.

 Skattemyndigheten må, där så finnes med hänsyn till föreliggande

omständigheter böra ske, uppdraga åt kronofogdemyndighet att själv avgöra

huruvida framställning, som i föregående stycke sägs, bör göras.

--------------------------------------------------------------------

 Bjuder skattskyldig eller Bjuder skattskyldig eller ar-

arbetsgivare, som enligt denna betsgivare, som enligt denna

lag är ansvarig för lag är ansvarig för arbetstagares

arbetstagares skatt, ackord skatt, ackord som rör skatt, må

som rör skatt, må skatte- kronofogdemyndigheten antaga

myndigheten antaga ackordsför- ackordsförslaget i denna del, om

slaget i denna del, om det kan det kan anses vara till fördel

anses vara till fördel för det för det allmänna. Ackordsförslag,

allmänna. Ackordsförslag, som som icke framställes i konkurs

icke framställes i konkurs eller enligt lagen (1993:000)

eller enligt ackordslagen om företagsrekonstruktion, må

(1970:847), må dock antagas dock antagas endast på villkor

endast på villkor att även övriga att även övriga borgenärer som

borgenärer som ackordet angår ackordet angår godkänna detta.

godkänna detta.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994.

**FOOTNOTES**

 1 Senaste lydelse 1990:329.

14 Förslag till lag om ändring i lagen (1982:188) om preskription av

skattefordringar m.m.

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1982:188) om preskription av

skattefordringar m.m. att 5 § skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse1 Föreslagen lydelse

 5 §

--------------------------------------------------------------------

 Förordnas god man enligt ac- Har ansökan om företagsrekon-

kordslagen (1970:847) innan struktion enligt lagen

fordringen har preskriberats, (1993:000) om företagsrekon-

preskriberas den tidigast två år struktion gjorts innan

efter utgången av det kalenderår fordringen har preskriberats,

då förordnandet meddelades preskriberas den tidigast två år

eller, om ackord kommer till efter utgången av det kalenderår

stånd, efter utgången av det då beslut om förfarandets upphör-

kalenderår då ackordet skall ande meddelades eller ett

vara fullgjort. Vad som har ackord skall vara fullgjort.

sagts nu om verkan av ett ac- Vad som har sagts nu om verkan

kordsförfarande tillämpas även av företagsrekonstruktion tilläm-

vid skuldsanering enligt pas även vid skuldsanering

skuldsaneringslagen (1991:0- enligt skuldsaneringslagen

00), när ansökan om skuldsane- (1991:000), när ansökan om

ring gjorts innan fordringen skuldsanering gjorts innan

har preskriberats. Tvåårstiden fordringen har preskriberats.

räknas i detta fall från utgången Tvåårstiden räknas i detta fall

av det kalenderår då förordnande från utgången av det kalenderår då

om inledande av skuldsanering förordnande om inledande av

meddelades eller då återstående skuldsanering meddelades eller

skuldbelopp senast skolat be- då återstående skuldbelopp senast

talas. skolat betalas.

--------------------------------------------------------------------

 Första stycket gäller inte om Första stycket gäller inte om

god man förordnas eller skuld- ansökan om företagsrekonstruktion

sanering inleds under tid då görs eller skuldsanering inleds

preskriptionstiden är förlängd på under tid då preskriptionstiden

grund av 9 §. är förlängd på grund av 9 §.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994.

 2. Har god man förordnats enligt ackordslagen (1970:847) före ikraftträdandet

av denna lag, gäller äldre bestämmelser fortfarande.

15 Förslag till lag om ändring i aktiebolagslagen (1975:1385)

 Härigenom föreskrivs i fråga om aktiebolagslagen (1975:1385)1 att 13 kap. 20 §

skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 13 kap.

 20 §2

--------------------------------------------------------------------

 Om ett aktiebolag försätts i Om ett aktiebolag försätts i

konkurs eller om en förhandling konkurs eller beslut om före-

om offentligt ackord inleds för tagsrekonstruktion enligt lagen

bolaget, skall rätten sända (1993 :000) om företagsrekon-

underrättelse om beslutet för struktion meddelas för bolaget,

registrering. skall rätten sända underrättelse

 om beslutet för registrering.

 Under konkursen företräds bolaget som konkursgäldenär av den styrelse och

verkställande direktör eller de likvidatorer som finns vid konkursens början.

Dock gäller även under konkursen bestämmelserna i denna lag om rätt att avgå, om

entledigande och om nytillsättning.

--------------------------------------------------------------------

 När en konkurs har avslutats, När en konkurs har avslutats,

eller en förhandling om eller en företagsrekonstruktion

offentligt ackord har enligt lagen (1993:000) om

avslutats på annat sätt än genom företagsrekonstruktion har upp-

konkurs, skall tingsrätten hört på annat sätt än genom

genast för registrering konkurs, skall tingsrätten

underrätta registreringsmyndig- genast för registrering under-

heten samt i det förra fallet rätta registreringsmyndigheten

ange om överskott finns eller samt i det förra fallet ange om

inte. Tingsrätten skall även för överskott finns eller inte.

registrering underrätta Tingsrätten skall även för regi-

registreringsmyndigheten när strering underrätta

högre rätt genom beslut, som har registreringsmyndigheten när

vunnit laga kraft, har upphävt högre rätt genom beslut, som har

ett beslut att försätta bolaget vunnit laga kraft, har upphävt

i konkurs eller att inleda ett beslut att försätta bolaget i

förhandling om offentlig konkurs eller om före-

ackord. tagsrekonstruktion enligt lagen

 (1993:000) om företagsrekon-

 struktion.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994.

Förteckning över remissinstanser som har yttrat sig över Insolvensutredningens

slutbetänkande (SOU 1992:113) Lag om företagsrekonstruktion

Följande instanser har avgivit remissvar över Insolvensutredningens

slutbetänkande (SOU 1992:113) Lag om företagsrekonstruktion Svea hovrätt, Göta

hovrätt, Stockholms tingsrätt, Malmö tingsrätt, Jönköpings tingsrätt, Luleå

tingsrätt, Domstolsverket, Kommerskollegium, Riksförsäkringsverket, Televerket,

Finansinspektionen, Riksskatteverket, Skattemyndigheterna i Stockholms län, i

Göteborgs och Bohus län, i Malmöhus län, i Gävleborgs län, i Jämtlands län,

Kronofogdemyndigheterna i Stockholms län, i Göteborgs och Bohus län, i Malmöhus

län, i Kronobergs län, i Västerbottens län, i Västmanlands län, Juridiska

fakulteten vid Uppsala universitet, Stanens Jordbruksverk, Närings- och

teknikutvecklingsverket, Nutek, Industri- och Nyföretagarfonden,

Kammarkollegiet, Länsstyrelserna i Malmöhus län, i Blekinge län, i Kronobergs

län, i Västmanlands län, i Västerbottens län, Sveriges Advokatsamfund, Sveriges

Domareförbund, Föreningen Sveriges kronofogdar, Föreningen auktoriserade

revisorer, Sveriges Redovisningskonsulters Förbund, SRF, Stockholms

handelskammare, Sveriges Ackordscentraler, Svenska bankföreningen,

Finansbolagens förening, Svenska Inkassoföreningen, Svenska Kommunförbundet,

Landstingsförbundet, Sveriges Köpmannaförbund, Sveriges Industriförbund,

Grossistförbundet Svensk Handel, Företagarnas Riksorganisation, Lantbrukarnas

Riksförbund, Kooperativa förbundet, Svenska Arbetsgivareföreningen,

Landsorganisationen i Sverige, Tjänstemännens centraloranisation, Central-

organisationen SACO/SR, Maskinentreprenörerna, Företagarförbundet -

Företagarforum, Stiftelsen Landsekonomerna, Byggentreprenörerna,

Fastighetsägarförbundet, Svenska Elverksföreningen, Stiftelsen Nexum, Dubbit AB,

Snickerifabrikernas Riksförbund, Elektriska Husshållsapparatleverantörer,

Svenska Fondhandlarföreningen, Advokaten Hans Norell, Målarmästarnas

Riksförening, Glasbranschföreningen, Sveriges Hantverks- och Småföretag och Kon-

kurrensverket samt Göran Wrambeck.

I ärendet har också ingivits av Göran Wrambeck hans bok Pengarna eller livet.

Lantbrukarnas Riksförbund har ingivit rapporten Selektiva åtgärder för

jordbruksföretag med ekonomiska problem och från Företagsekonomiska

institutionen vid Uppsala universitet har ingivits två uppsatser,

Procedurkostnaden för småföretag av Mats Jorlin och Företagsrekonstruktion och

rekonstruktionsplan av Roger[REDACTED_EFTERNAMN] m.fl. Dessa skrifter finns tillgängliga i

lagstiftningsärendet dnr 92-4565.

**FOOTNOTES**

 1 Lydelse enligt SOU 1990:74 Skuldsaneringslag.

 1 Lagen omtryckt 1982:739.

 2 Senaste lydelse 1987:686.

De till Lagrådet den 1 september 1994 remitterade lagförslagen

1 Förslag till lag om företagsrekonstruktion

 Härigenom föreskrivs följande.

1 kap. Inledande bestämmelser

1 §

 En gäldenär som är näringsidkare och som inte kan betala sina skulder

allteftersom de förfaller till betalning kan under medverkan av en av rätten

utsedd rekonstruktör rekonstruera verksamheten utan konkurs enligt

bestämmelserna i denna lag.

2 §

 Företagsrekonstruktion enligt denna lag inleds genom beslut av rätten på

ansökan av gäldenären eller en borgenär. Förfarandet upphör efter beslut av

rätten eller om gäldenären försätts i konkurs.

3 §

 Under rekonstruktionsförfarandet skall det klargöras om, och i så fall hur,

den verksamhet som gäldenären bedriver helt eller delvis kan fortsättas och om

det finns förutsättningar för gäldenären att träffa en ekonomisk uppgörelse med

sina borgenärer (ackord). Kan ackord inte komma till stånd genom över-

enskommelse, kan gäldenären under förfarandet ansöka om förhandling om

offentligt ackord enligt bestämmelserna i 3 kap.

4 §

 Bestämmelserna i denna lag gäller inte gäldenärer som är bankaktiebolag,

sparbank, föreningsbank, kreditaktiebolag, stadshypoteksförening,

landshypoteksförening, understödsförening eller försäkringsbolag. De avser inte

heller sådana gäldenärer, vars verksamhet staten, en kommun, ett landsting, ett

kommunalförbund, en församling eller en kyrklig samfällighet bedriver eller har

ett bestämmande inflytande i.

2 kap. Företagsrekonstruktion i allmänhet

Ansökan om företagsrekonstruktion

1 §

 En ansökan om företagsrekonstruktion skall göras hos den tingsrätt där

gäldenären bör svara i tvistemål som angår betalningsskyldighet i allmänhet.

 I ansökan skall sökanden ange och styrka de omständigheter som gör rätten

behörig, om de inte är kända.

 Har ansökan gjorts hos en tingsrätt som inte är behörig, skall rätten genast

sända ansökan till den tingsrätt som enligt vad handlingarna visar är behörig

och underrätta sökanden. En ansökan skall anses gjord, när handlingarna kom in

till den första tingsrätten.

2 §

 En ansökan om företagsrekonstruktion skall göras skriftligen. Ansökan skall

vara egenhändigt undertecknad av sökanden eller dennes ombud.

3 §

 En ansökan av gäldenären skall innehålla

 1. en kortfattad redogörelse för gäldenärens ekonomi och vad som lett fram

till gäldenärens betalningssvårigheter,

 2. en borgenärsförteckning,

 3. en redogörelse för hur gäldenären avser att rekonstruera verksamheten och

nå en uppgörelse med borgenärerna, och

 4. ett förslag till rekonstruktör samt behövliga uppgifter om dennes

lämplighet för uppdraget.

4 §

 En ansökan av en borgenär skall innehålla

 1. uppgift om borgenärens fordran på gäldenären,

 2. de omständigheter på vilka borgenären grundar sin begäran, och

 3. förslag till rekonstruktör samt behövliga uppgifter om dennes lämplighet

för uppdraget.

5 §

 Ansökan skall avvisas om den inte uppfyller de krav som anges i 1-4 §§.

 Innan ansökan avvisas skall sökanden föreläggas att avhjälpa bristen.

Prövning av ansökan om företagsrekonstruktion

6 §

 Beslut om att inleda ett rekonstruktionsförfarande får inte meddelas, om det

saknas skälig anledning att anta att syftet med förfarandet kan uppnås.

 En ansökan av en borgenär får bifallas endast om gäldenären har medgett

ansökan.

7 §

 Om gäldenärens ansökan tas upp, skall rätten genast pröva den.

8 §

 Om en borgenärs ansökan tas upp, skall rätten sätta ut ett sammanträde för

prövning av ansökan. Sammanträdet skall hållas inom två veckor från det att

ansökningen kom in till rätten. Om det finns särskilda skäl, får den hållas

senare, dock senast inom sex veckor.

 Till sammanträdet skall parterna kallas. Gäldenären skall i kallelsen

föreläggas att senast vid sammanträdet yttra sig över ansökan. I kallelsen skall

även anges att gäldenären inte behöver inställa sig, om han före sammanträdet

själv ansöker om företagsrekonstruktion eller skriftligen medger borgenärens

ansökan och rätten inte särskilt underrättar honom om att sammanträdet ändå

skall hållas.

 Kallelserna skall delges parterna. Därvid får delgivning enligt

12-15 §§ delgivningslagen (1970:428) inte ske. Parterna skall i kallelsen

upplysas om innehållet i 9 §.

 Gäldenären skall samtidigt med kallelsen delges de av borgenären ingivna

handlingarna.

9 §

 Om flera ansökningar mot samme gäldenär är anhängiga samtidigt och om en annan

ansökan bifalls än den som kom in först, skall det vad gäller frågor som är

beroende av tiden för ansökan anses som om beslutet om företagsrekonstruktion

har grundats på den ansökan som kom in först.

 En borgenärs ansökan förfaller om

 1. gäldenären skriftligen bestrider ansökan,

 2. gäldenären eller borgenären uteblir från det sammanträde som avses i 8 §

eller

 3. gäldenären försätts i konkurs.

 Om ansökan förfaller före sammanträdet skall rätten ställa in sammanträdet och

underrätta parterna.

10 §

 Om ansökan bifalls skall rätten samtidigt utse en rekonstruktör. Finns det

särskilda skäl får flera än en rekonstruktör utses.

 Rätten skall också bestämma tidpunkt för ett borgenärssammanträde inför

rätten. Sammanträdet skall äga rum inom tre veckor från beslutet eller den

längre tid som är oundgängligen nödvändig.

Rekonstruktören och dennes uppgifter

11 §

 En rekonstruktör skall ha den särskilda insikt och erfarenhet som uppdraget

kräver, ha borgenärernas förtroende samt även i övrigt vara lämplig för

uppdraget.

 Den som är anställd vid domstol eller kronofogdemyndighet får inte vara

rekonstruktör.

 En rekonstruktör som inte är lämplig eller av någon annan orsak bör skiljas

från uppdraget skall entledigas av rätten. Frågor om entledigande tas upp på

begäran av rekonstruktören, en borgenär eller gäldenären.

12 §

 Rekonstruktören skall undersöka förutsättningarna för rekonstruktion av

verksamheten enligt 1 kap. 3 § och därvid verka för att borgenärernas bästa

iakttas.

 Rekonstruktören skall undersöka gäldenärens ekonomiska ställning och i samråd

med gäldenären upprätta en plan som redovisar hur syftet med förfarandet skall

uppnås (rekonstruktionsplan). Planen skall tillställas rätten och borgenärerna.

 Rekonstruktören får anlita sakkunnigt biträde.

 Rekonstruktören får väcka talan om återvinning. Närmare bestämmelser om sådan

talan finns i 3 kap. 5-7 §§.

13 §

 Rekonstruktören skall inom en vecka från beslutet om att inleda företagsrekon-

struktion underrätta samtliga kända borgenärer om beslutet.Till underrättelsen

skall fogas

 1. en förteckning över gäldenärens huvudsakliga tillgångar och skulder,

 2. gäldenärens senaste balansräkning om gäldenären är eller har varit

bokföringsskyldig under det sista året innan ansökan om företagsrekonstruktion

gjordes och de ytterligare upplysningar som behövs om dennes redovisning,

 3. uppgift om orsakerna till betalningssvårigheterna och om ändamålet med

förfarandet, och

 4. upplysning om den tidpunkt för borgenärssammanträde som bestämts enligt 10

§ andra stycket.

 Om antalet borgenärer med fordringar utan förmånsrätt är mycket stort, får

underrättelse till dessa ersättas av ett tillkännagivande genom kungörelse. En

sådan kungörelse skall innehålla upplysning om att beslut om att inleda

företagsrekonstruktion har meddelats och om den tidpunkt för borgenärs-

sammanträde som bestämts enligt 10 § andra stycket.

Gäldenärens skyldigheter

14 §

 Gäldenären är skyldig att lämna rekonstruktören alla upplysningar om sina

ekonomiska förhållanden som är av betydelse för företagsrekonstruktionen.

 Gäldenären skall följa rekonstruktörens råd och anvisningar om förvaltningen

av sin egendom.

15 §

 Gäldenären får inte utan rekonstruktörens samtycke

 1. betala skulder som uppkommit före beslutet om att inleda företags-

rekonstruktion eller ställa säkerhet för sådana skulder,

 2. åta sig någon ny förpliktelse, eller

 3. överlåta, pantsätta eller upplåta annan rätt till egendom av väsentlig

betydelse för gäldenärens verksamhet.

Borgenärsammanträde och borgenärskommitté

16 §

 Vid det sammanträde som sägs i 10 § andra stycket skall borgenärerna beredas

tillfälle att uttala sig om förfarandet bör fortsätta.

 Om en borgenär begär det, skall rätten vid sammanträdet bland borgenärerna

utse en borgenärskommitté. I kommittén får ingå högst tre personer. Om

gäldenären under det senast förflutna räkenskapsåret sysselsatt i genomsnitt

minst 25 arbetstagare här i landet, har därutöver en företrädare för de

anställda rätt att delta i borgenärskommittén. Om det finns särskilda skäl får

rätten utse ett större antal personer att ingå i borgenärskommittén.

 Rekonstruktören skall i väsentliga frågor samråda med borgenärskommittén, om

inte något hindrar det.

Exekutiva åtgärder under rekonstruktionsförfarandet

17 §

 Under den tid rekonstruktionsförfarandet pågår gäller följande inskränkningar

i borgenärernas rätt att tvångsvis ta i anspråk gäldenärens egendom för

betalning av sina fordringar.

 Utmätning får inte beslutas. Har utmätning tidigare beslutats får

utmätningsförfarandet inte fortsättas. Detta gäller inte utmätning för sådan

fordran till säkerhet för vilken borgenären har handpanträtt i gäldenärens

egendom.

 Beslut om kvarstad och om betalningssäkring får inte meddelas och verkstäl-

lighet av sådant beslut får inte ske.

 Handräckning enligt lagen (1978:599) om avbetalningsköp mellan näringsidkare

m.fl. får inte ske. Detsamma gäller återtaganden genom verkställighet av dom.

 Under förfarandet får inte heller i övrigt vidtas åtgärd för verkställighet

enligt 16 kap. utsökningsbalken.

18 §

 Om det finns särskilda skäl att befara att gäldenären utan rekonstruktörens

samtycke företar eller underlåter en viss handling och därigenom sätter en

borgenärs rätt i fara, får rätten på borgenärens begäran besluta om lämplig

åtgärd för att säkerställa dennes rätt.

19 §

 I 2 kap. 10 a § konkurslagen (1987:672) finns föreskrifter om konkurs under

pågående rekonstruktionsförfarande.

Gäldenärens avtal

20 §

 Har gäldenären ingått ett avtal och har motparten före beslutet om

företagsrekonstruktion fått rätt att häva avtalet på grund av ett inträffat

eller befarat dröjsmål med betalning eller annan prestation, får motparten inte

utnyttja sin hävningsrätt om gäldenären med rekonstruktörens godkännande begär

att avtalet fullföljs. Motparten får kräva att gäldenären inom skälig tid ger

besked om avtalet skall fullföljas.

 Begär gäldenären att avtalet fullföljs och är tiden för motpartens fullgörelse

inne, får motparten kräva att gäldenären i motsvarande mån fullgör sin

prestation för framtiden eller, om anstånd har medgetts, utan oskäligt uppehåll

ställer godtagbar säkerhet för sin fullgörelse. Är tiden för motpartens

fullgörelse inte inne, får denne kräva säkerhet om det av särskild anledning är

nödvändigt för att skydda honom mot förlust.

 Om gäldenären inte lämnar besked inom skälig tid enligt första stycket andra

meningen eller inte fullgör sin skyldighet att prestera eller ställa säkerhet

enligt andra stycket, får motparten häva avtalet.

 Ett avtalsvillkor som inskränker gäldenärens befogenhet enligt första och

andra styckena är ogiltigt.

 Om återtagande av vara som överlämnats till gäldenären sedan

företagsrekonstruktion inletts finns föreskrifter i 63 § fjärde stycket köplagen

(1990:931).

Kvittning

21 §

 Den som hade en fordran hos gäldenären när ansökan om företagsrekonstruktion

gjordes får, även om fordringen inte är förfallen till betalning, använda den

till kvittning mot fordran som gäldenären då hade mot honom. Detta gäller dock

inte, om kvittning är utesluten på grund av någon av fordringarnas beskaffenhet

eller undantagen enligt vad som sägs nedan.

 Om en fordran mot gäldenären har förvärvats genom överlåtelse från tredje man

senare än tre månader före ansökan om företagsrekonstruktion får den inte

användas till kvittning mot en fordran som gäldenären hade när borgenären

förvärvade sin fordran. I fråga om dödsbo räknas tiden dock från ansökan om

boets avträdande till förvaltning av boutredningsman och då skall som

förutsättning också gälla att en ansökan om företagsrekonstruktion följt inom

tre månader från det att en boutredningsman förordnats. Vad som sagts i

föregående två meningar gäller också, om en fordran mot gäldenären har

förvärvats tidigare genom sådant fång och borgenären då hade skälig anledning

anta att gäldenären var på obestånd.

 En borgenär, som har satt sig i skuld till gäldenären under sådana

omständigheter att det är att jämställa med betalning med annat än sedvanliga

betalningsmedel, får inte kvitta, i den mån sådan betalning hade kunnat bli

föremål för återvinning enligt 3 kap. 5-7 §§.

 En fordran på ersättning som tillkommer en borgensman eller annan med

anledning av en förpliktelse som han infriat (regressfordran) anses vid

tillämpning av vad som sägs ovan ha förvärvats när hans förpliktelse grundades.

 Överlåter gäldenären sedan ansökan om företagsrekonstruktion gjorts en fordran

så att en borgenär därigenom förlorar rätt till kvittning, skall han ersätta

borgenären för detta.

3 kap. Offentligt ackord under företagsrekonstruktion

1 §

 Rätten kan under rekonstruktionsförfarandet på ansökan av gäldenären besluta

om förhandling om offentligt ackord (ackordsförhandling).

Villkor för offentligt ackord

2 §

 Ett offentligt ackord får avse att fordringar, som tillkommer de borgenärer

som enligt 3 § får delta i ackordsförhandlingen, sätts ned och betalas på

närmare angivet sätt. Ackordet skall ge alla likaberättigade borgenärer lika

rätt och minst tjugofem procent av fordringarnas belopp, om inte lägre

ackordsprocent godkänns av samtliga kända borgenärer som skulle omfattas av

ackordet eller om det finns särskilda skäl för lägre procent. Föreskriven minsta

utdelning skall betalas inom ett år efter det att ackordet har fastställts, om

inte samtliga nämnda borgenärer godkänner längre betalningstid.

 Utan hinder av första stycket får ett offentligt ackord innehålla villkor att

borgenärerna får full betalning intill visst belopp, om avvikelsen kan anses

skälig med hänsyn till omfattningen av boet och övriga omständigheter. En

avvikelse till nackdel för viss borgenär får också äga rum, om han har medgett

det.

 Ett ackord får även avse att gäldenären endast får anstånd med betalningen

eller annan särskild eftergift. Därvid tillämpas första och andra styckena.

Borgenärer vid offentligt ackord

3 §

 I ackordsförhandling deltar endast borgenärer vilkas fordringar uppkommit före

ansökan om företagsrekonstruktion. En borgenär som kan få täckning för sin

fordran genom kvittning eller vars fordran är förenad med förmånsrätt, deltar

inte i förhandlingen. En borgenär som enligt villkoren för fordringen har rätt

till betalning först efter gäldenärens övriga borgenärer, deltar inte heller i

förhandlingen, om inte övriga borgenärer som deltar i förhandlingen medger det.

 Om en borgenär helt eller delvis avstår från kvittningsrätt eller förmånsrätt,

deltar han i förhandlingen i motsvarande mån. Kan en borgenärs fordran endast

till viss del täckas genom kvittning eller understiger värdet av den egendom i

vilken en borgenär har särskild förmånsrätt hans fordran, deltar han med

återstående del av fordringen.

 Innehåller ackordsförslaget en bestämmelse att borgenärer som inte har

förmånsrätt skall få full betalning intill ett visst belopp, skall deras

fordringar i ackordsförfarandet anses som förmånsberättigade i motsvarande mån.

 En borgenär får delta i förhandlingen, även om hans fordran inte är förfallen

till betalning eller den är beroende av särskilt villkor.

 Med borgenärer som har förmånsrätt likställs en borgenär som till säkerhet för

sin fordran har gjort förbehåll om återtaganderätt.

Borgenärsmajoritet vid offentligt ackord

4 §

 Ett ackordsförslag, som ger minst femtio procent av fordringsbeloppen, skall

anses antaget av borgenärerna, om tre femtedelar av de röstande har godtagit

förslaget och deras fordringar uppgår till tre femtedelar av de röstberättigande

fordringarnas sammanlagda belopp. Är ackordsprocenten lägre, skall ackordsför-

slaget anses antaget, om tre fjärdedelar av de röstande har enats om förslaget

och deras fordringar uppgår till tre fjärdedelar av de röstberättigande

fordringarnas sammanlagda belopp.

Återvinning under rekonstruktionsförfarandet

5 §

 Sedan beslut meddelats om att inleda företagsrekonstruktion tillämpas

bestämmelserna i konkurslagen (1987:672) om återvinning i konkurs.

 Söks återvinning av förmånsrätt eller betalning som vunnits genom utmätning,

får rätten besluta att fortsatt verkställighet av utmätningen tills vidare inte

får äga rum.

6 §

 Talan om återvinning väcks av rekonstruktören eller av en borgenär vars

fordran skulle omfattas av ett offentligt ackord. Talan skall väckas före det

borgenärssammanträde som avses i 13 § och får inte slutligt prövas innan frågan

om offentligt ackord har blivit avgjord. En borgenär som vill väcka talan skall

underrätta rekonstruktören. Om så inte har skett, får hans talan inte tas upp

till prövning.

 Upphör förfarandet utan att offentligt ackord har kommit till stånd och

försätts inte gäldenären i konkurs efter ansökan som gjorts inom tre veckor från

det att förfarandet upphörde, skall den väckta återvinningstalan avvisas.

7 §

 Vad som vinns genom återvinningstalan skall, sedan kärandens kostnader har

ersatts, tillkomma de borgenärer som omfattas av det offentliga ackordet. En

svarande som med anledning av kärandens talan kan få en fordran mot gäldenären

deltar med fordringen i ackordsförhandlingen och har rätt att avräkna den

utdelning som tillkommer honom på vad han annars skulle ha betalat.

 Om det i återvinningsmålet påkallas av en borgenär som omfattas av det

offentliga ackordet eller av gäldenären, kan rätten föreskriva särskild förvalt-

ning av det som enligt första stycket skall tillkomma borgenärerna. Egendom som

har satts under sådan förvaltning får utmätas endast om ackordet har förfallit.

Verkan av offentligt ackord

8 §

 Ett fastställt ackord är bindande för alla borgenärer, såväl kända som okända,

som enligt 3 § hade rätt att delta i ackordsförhandlingen.

 En borgenär som enligt villkoren för fordringen har rätt till betalning först

efter gäldenärens övriga borgenärer förlorar sin rätt till betalning från

gäldenären, om inte alla borgenärer som enligt 3 § hade rätt att delta i

ackordsförhandlingen tillgodoses fullt ut genom ackordet.

 En borgenär med förmånsrätt i viss egendom är bunden av ackordet i fråga om

belopp som inte kan tas ut ur egendomen.

9 §

 En borgenär som har godkänt ett ackordsförslag förlorar inte genom

godkännandet sin rätt mot borgensmän eller andra som förutom gäldenären svarar

för fordringen.

Ansökan om ackordsförhandling

10 §

 En ansökan om ackordsförhandling skall innehålla ett ackordsförslag som anger

hur mycket gäldenären bjuder i betalning och när betalningen skall ske samt om

säkerhet har ställts för ackordet och vad den i så fall består av.

 Till ansökan skall gäldenären foga

 1. en förteckning över boets tillgångar och skulder som har upprättats av

rekonstruktören enligt 14 § tidigast tre månader innan ansökan om

ackordsförhandling gjordes samt

 2. den senaste balansräkningen, om gäldenären är eller har varit bok-

föringsskyldig under det sista året innan beslutet om företagsrekonstruktion

meddelades.

11 §

 Till ansökan skall också fogas

 1. en berättelse av rekonstruktören som anger boets tillstånd och orsakerna

till gäldenärens betalningssvårigheter samt innehåller en översikt över till-

gångar och skulder, en uppgift om den utdelning som kan påräknas i en konkurs

och upplysning om egendom har frångått gäldenären under sådana förhållanden att

den kan bli föremål för återvinning, om det finns skälig anledning att anta att

gäldenären har gjort sig skyldig till brott mot sina borgenärer och i så fall

grunden därför samt hur gäldenären har fullgjort sin bokföringsskyldighet,

 2. ett yttrande av rekonstruktören om han anser att ackordsförslaget bör antas

av borgenärerna,

 3. ett intyg av rekonstruktören att borgenärer, som till antalet utgör minst

två femtedelar av de i bouppteckningen upptagna borgenärer vilkas fordringar

skulle omfattas av ackordet och som tillsammans innehar minst två femtedelar av

dessa fordringars sammanlagda belopp, har förklarat sig anse ackordet antagbart,

 4. ett bevis att ackordsförslaget samt rekonstruktörens berättelse och

yttrande har sänts till alla borgenärer som tas upp i bouppteckningen,

 5. förskott, med belopp som regeringen föreskriver, på kostnaden för ackords-

frågans handläggning hos rätten samt av rätten godkänd säkerhet för vad som inte

täcks av förskottet.

 De handlingar och uppgifter som anges i första stycket och i 10 § behöver inte

ges in, i den mån de redan har tillställts rätten och borgenärerna i ärendet.

12 §

 Rätten skall avvisa ansökan om ackordsförhandling, om den inte uppfyller de

krav som anges i 10 och 11 §§ och gäldenären inte följer ett föreläggande att

avhjälpa bristen.

Beslut om ackordsförhandling

13 §

 Om ansökan tas upp, skall rätten genast meddela beslut om ackordsförhandling.

Samtidigt skall rätten

 1. bestämma tidpunkt för ett sammanträde med borgenärerna inför rätten,

 2. kalla gäldenären, rekonstruktören och borgenärerna till sammanträdet, och

 3. kungöra beslutet i Post- och Inrikes Tidningar och i övrigt på det sätt som

regeringen föreskriver.

Bouppteckning vid ackordsförhandling

14 §

 I den bouppteckning som avses i 10 § andra stycket 1 skall tillgångarna tas

upp till noggrant uppskattade värden. Om gäldenären är eller har varit bokför-

ingsskyldig under det sista året innan beslutet om att inleda företags-

rekonstruktion meddelades, skall om möjligt även lämnas en specificerad uppgift

om de värden som i bokföringen har åsatts tillgångarna eller, när sådan

värdering inte har gjorts, om anskaffningskostnaden. Bouppteckningen skall

vidare innehålla uppgift om varje borgenärs namn och postadress.

 Ränta på en borgenärs fordran skall inte beräknas längre än till dagen för

ansökan om företagsrekonstruktion. Fordran i utländskt myntslag skall beräknas

efter den kurs som gällde nämnda dag.

 Har en borgenär förmånsrätt, skall det anges jämte grunden till det.

 Förekommer anmärkning mot fordran eller bedöms värdet av egendom, vari en

borgenär har särskild förmånsrätt, understiga hans fordran, skall det anges.

Senare anmälda fordringar vid ackordsförhandling

15 §

 Vill någon delta i ackordsförhandlingen med en fordran som inte har upptagits

i bouppteckningen och inte heller senare blivit känd, bör han skriftligen anmäla

fordringen hos rekonstruktören senast en vecka före det borgenärssammanträde som

avses i 13 §. Anmäls en fordran senare, får det inte föranleda att borgenärernas

prövning av ackordsförslaget skjuts upp.

Anmärkningar mot fordran som omfattas av ackordet

16 §

 Om gäldenären eller en borgenär vill framställa anmärkning mot en fordran som

skulle omfattas av ackordet, skall han göra det skriftligen hos rekonstruktören

i så god tid som möjligt och i vart fall före omröstningen vid det borgenärs-

sammanträde som avses i 13 §.

 Finner rekonstruktören anledning till anmärkning mot en fordran som skulle

omfattas av ackordet eller framställer gäldenären eller en borgenär sådan

anmärkning hos rekonstruktören, skall denne skyndsamt underrätta den borgenär

vars fordran avses med anmärkningen. Detsamma gäller, när värdet av egendom vari

borgenär har särskild förmånsrätt bedöms understiga fordringen.

Borgenärssammanträde vid ackordsförhandling

17 §

 Det sammanträde som avses i 13 § skall hållas tidigast tre och senast fem

veckor efter beslutet om ackordsförhandling.

 Gäldenären bör inställa sig personligen vid borgenärssammanträdet. Han skall

därvid lämna rätten, rekonstruktören och borgenärerna de upplysningar om boet

som de begär. Kan gäldenären inte infinna sig personligen, bör han ställa ombud.

Har edgång begärts enligt 18 §, skall gäldenären inställa sig personligen,

såvida gäldenären inte redan har avlagt ed inför någon annan tingsrätt.

 Rekonstruktören skall tillhandahålla en förteckning över de borgenärer som har

rätt att delta i omröstning i ackordsfrågan, med uppgift om de fordringsbelopp

för vilka rösträtt får utövas. I förteckningen skall även antecknas anmärkning

som har framställts mot en borgenärs fordran.

18 §

 På begäran av en borgenär skall gäldenären vid borgenärssammanträdet avlägga

bouppteckningsed. Han skall därvid göra de tillägg till eller ändringar i

bouppteckningen som han anser behövs och med ed betyga att bouppteckningen med

gjorda tillägg eller ändringar är riktig, så att det inte enligt hans vetskap

har oriktigt utelämnats eller upptagits någon tillgång eller skuld.

 Är gäldenären en juridisk person och finns flera ställföreträdare, behöver

bouppteckningsed inte avläggas av en sådan ställföreträdare vars edgång den

borgenär som begärt edgången anser sakna betydelse för utredningen av gäldenä-

rens ekonomiska ställning.

 När det finns anledning till det, får rätten besluta att gäldenären skall

avlägga eden inför någon annan tingsrätt. Är gäldenären sjuk, får eden avläggas

där han vistas.

 Vägrar gäldenären att avlägga ed, förfaller beslutet om ackordsförhandling, om

inte rätten finner att det finns synnerliga skäl för att ackordsförhandlingen

skall fortsättas.

19 §

 Om både en borgenär och en borgensman eller någon annan som förutom gäldenären

ansvarar för borgenärens fordran vill rösta för denna, har de tillsammans en

röst, vilken beräknas efter borgenärens fordran. Kan de inte enas, gäller

borgenärens mening, om inte de andra löser ut honom eller ställer betryggande

säkerhet för fordringen.

20 §

 Vid borgenärssammanträdet skall borgenärerna rösta om ackordsförslaget.

 En anmärkning som har framställts mot en fordran utgör inte hinder mot att

borgenären deltar med fordringen i omröstningen. Är utgången av omröstningen

beroende av om fordringen skall beaktas eller inte, skall rätten vid samman-

trädet utreda tvistefrågan och söka åstadkomma en förlikning. De närvarande får

med bindande verkan för dem som har uteblivit medge att en anmärkning förfaller

eller inskränks eller uppdra åt rekonstruktören att ingå förlikning med borge-

nären. Kan förlikning inte träffas, skall frågan handläggas enligt vad som sägs

i 23 § första stycket för bestämmande av omröstningens utgång.

 En förlikning angående framställd anmärkning får inte ingås i annan ordning än

som anges i andra stycket utan samtycke av alla vilkas rätt är beroende av

förlikningen.

 Vid omröstning tillämpas 14 § andra stycket.

21 §

 Gäldenären får inte återta eller ändra ackordsförslaget utan medgivande av

rätten. Yrkande härom skall framställas senast vid borgenärssammanträdet innan

omröstning sker.

 Har ändring av ackordsförslaget medgetts, får prövningen av förslaget skjutas

upp till fortsatt sammanträde inom tre veckor. Om ändringen inte medför att

förslaget blir sämre för borgenärerna, får prövningen dock skjutas upp endast om

det finns särskilda skäl.

22 §

 Om rätten i annat fall än som avses i 21 § andra stycket finner att det finns

särskilda skäl för att skjuta upp borgenärernas prövning av ackordsförslaget,

får rätten besluta om uppskov till fortsatt sammanträde inom tre veckor.

Fastställelse av offentligt ackord

23 §

 Har ackordsförslaget antagits vid borgenärssammanträdet men finns det enligt

25 § anledning att inte fastställa ackordet, skall ackordsfrågan prövas av

rätten vid en förhandling. Detsamma gäller, om det vid sammanträdet inte kan

avgöras om förslaget har antagits eller förkastats av borgenärerna.

 Om ackordsfrågan inte skall prövas vid en sådan förhandling, skall rätten

fastställa ackordet.

 Beslut i ackordsfrågan skall meddelas inom en vecka från förhandlingen, om

inte längre tid är nödvändig på grund av särskilda omständigheter.

24 §

 Är utgången av omröstningen över ackordsförslaget beroende av om kvarstående

anmärkningar godkänns eller inte och finns det i övrigt skäl att fastställa

ackordet, skall rätten först pröva anmärkningarna eller så många av dem att

utgången av omröstningen blir densamma, vare sig övriga anmärkningar godkänns

eller inte.

25 §

 Ett ackord får inte fastställas om

 1. ärendet inte har handlagts på föreskrivet sätt och felet kan ha inverkat på

ackordsfrågans utgång,

 2. ackordet inte uppfyller villkoren i 2 §,

 3. det finns skälig anledning att anta att gäldenären i hemlighet har gynnat

någon borgenär för att inverka på ackordsfrågan eller att något annat svek har

ägt rum vid ackordet eller

 4. ackordet uppenbart är till skada för borgenärerna.

 Även om första stycket inte är tillämpligt, får rätten efter omständigheterna

vägra att fastställa ackordet, om en borgenär eller en borgensman eller någon

annan som förutom gäldenären svarar för fordringen har bestritt fastställelse

och det inte finns betryggande säkerhet för ackordets fullgörande, ackordet är

till skada för borgenärerna eller ackordet av någon annan särskild anledning

inte bör medges.

 Vägras fastställelse enligt första stycket 1 och är förslaget inte förkastat

av borgenärerna eller förfallet, skall borgenärerna på nytt pröva ackords-

förslaget och ett sammanträde sättas ut för detta.

Tillsyn över offentligt ackord

26 §

 På begäran av en borgenär vars fordran omfattas av ackordet kan rätten, om det

finns skäl till det, förordna rekonstruktören eller någon annan lämplig person

att utöva tillsyn över att gäldenären fullgör sina åtaganden enligt ackordet. Om

det behövs, skall även en ersättare för tillsynsmannen förordnas.

 Gäldenären skall ge tillsynsmannen de uppgifter som denne begär och följa de

anvisningar som tillsynsmannen lämnar.

 I fråga om entledigande av tillsynsman tillämpas bestämmelserna om

entledigande av rekonstruktör i 2 kap. 11 § tredje stycket.

Förverkande av offentligt ackord

27 §

 På ansökan av en borgenär vars fordran omfattas av ackordet kan rätten

förklara att den eftergift som genom ackordet har medgetts gäldenären förfaller,

om gäldenären

 1. har gjort sig skyldig till oredlighet mot borgenärer eller i hemlighet har

gynnat någon borgenär för att inverka på ackordsfrågans avgörande,2. åsidosätter

vad som åligger honom enligt 26 § andra stycket eller

 3. på något annat sätt uppenbart försummar sina åtaganden enligt ackordet.

 Förlikning är inte tillåten i en fråga som avses i första stycket.

 Även om den eftergift som har medgetts gäldenären förklaras förfallen, får

borgenärerna göra ackordet i övrigt gällande mot gäldenären eller mot den som

har gått i borgen för ackordet.

4 kap. Övriga bestämmelser

Handläggningen av ärenden om företagsrekonstruktion

1 §

 Om inte annat föreskrivs i denna lag, gäller för handläggningen lagen

(1946:807) om handläggning av domstolsärenden.

 Vid rättens handläggning enligt bestämmelserna i 3 kap. om offentligt ackord

under företagsrekonstruktion tillämpas dock rättegångsbalkens bestämmelser om

handläggningen av tvistemål.

2 §

 En sådan förhandling som avses i 3 kap. 23 § första stycket skall äga rum så

snart som möjligt. Vid förhandlingen tillämpas bestämmelserna i rättegångsbalken

om huvudförhandling i tvistemål. Om rekonstruktören, gäldenären eller en

borgenär uteblir från förhandlingen, hindrar det inte att ackordsfrågan prövas

och avgörs.

 Rättens avgörande sker genom beslut.

3 §

 En tingsrätt består vid handläggningen av ett ärende enligt denna lag av en

lagfaren domare. Vid en förhandling får dock rätten bestå av tre lagfarna

domare, om det finns särskilda skäl.

4 §

 Bevis eller fullmakt, som visar att den som vid företagsrekonstruktion i

egenskap av ställföreträdare eller ombud företräder en borgenär är behörig,

behöver visas upp endast om det finns särskilda skäl.

Kostnader för förfarandet

5 §

 Rekonstruktören har rätt till skälig ersättning för det arbete och de utlägg

som uppdraget har krävt. Vid bedömningen av vad som är skäligt arvode skall

hänsyn tas till det arbete som uppdraget har krävt, den omsorg och skicklighet

varmed det har utförts samt näringsverksamhetens omfattning.

 Rekonstruktörens rätt till ersättning skall, på begäran av rekonstruktören

eller gäldenären prövas av rätten. Så länge ett ackord inte fullgjorts får också

en borgenär vars fordran omfattas av ackordet begära en sådan prövning.

6 §

 I fråga om arvode och kostnadsersättning till en tillsynsman tillämpas

bestämmelserna i 5 §.

7 §

 Kostnaderna för ackordsfrågans handläggning hos rätten liksom för de

ersättningar som avses i 6 och 7 §§ skall betalas av gäldenären.

Förfarandets upphörande

8 §

 Rätten skall besluta om att förfarandet skall upphöra om

 1. sådana åtgärder enligt rekonstruktionsplanen vidtagits att syftet med

förfarandet kan anses uppnått,

 2. gäldenären begär det och beslut om ackordsförhandling inte har meddelats,

 3. gäldenären utan laga förfall uteblir från det sammanträde som anges i 2

kap. 10 § andra stycket,

 4. rekonstruktören eller en borgenär begär det och rätten finner att för-

farandet saknar ett rimligt ändamål eller

 5. rätten i annat fall finner att det finns särskilda skäl för att förfarandet

bör upphöra.

 Av 1 kap. 2 § framgår att rekonstruktionsförfarandet upphör om gäldenären

försätts i konkurs.

9 §

 Rätten skall även besluta om att förfarandet skall upphöra om tre månader

förflutit från dagen för beslutet om att inleda företagsrekonstruktion.

 Rätten kan dock om det finns särskilda skäl på begäran av gäldenären förlänga

den i första stycket angivna fristen med högst tre månader i taget. Förfarandet

får dock inte pågå under längre tid än sammanlagt ett år, om inte

ackordsförhandling har beslutats enligt 3 kap. 13 §.

10 §

 Innan rätten fattar beslut enligt 8 § eller 9 § andra stycket skall gäldenä-

ren, rekonstruktören, de borgenärer som infunnit sig till det sammanträde som

sägs i 2 kap. 10 § andra stycket och de personer som ingår i borgenärskommittén,

om en sådan utsetts, ges tillfälle att yttra sig.

Överklagande m.m.

11 §

 Ett beslut om att inleda företagsrekonstruktion och om ackordsförhandling

gäller omedelbart om inte annat bestäms av rätten. Detsamma gäller beslut om

utseende eller entledigande av rekonstruktör.

12 §

 Rättens beslut i en fråga som avses i 3 kap. 21 § första stycket eller

24 § eller beträffande sådan ny prövning som avses i 3 kap. 25 § tredje stycket

får inte överklagas särskilt.

 I fråga om beslut om ackordsförhandling räknas klagotiden från den dag då

kungörelsen om beslutet var införd i Post- och Inrikes Tidningar.

Skadestånd

13 §

 Om en borgenärs ansökan om företagsrekonstruktion inte bifalls och om borgenä-

ren när han gav in sin ansökan saknade skälig anledning anta att gäldenären inte

kunde betala sina skulder allteftersom de förföll till betalning, skall

borgenären ersätta gäldenären den skada som skäligen kan anses ha orsakats denne

genom ansökningen och dess handläggning.

 Talan om skadestånd enligt första stycket skall väckas vid den tingsrätt där

borgenärens ansökan om företagsrekonstruktion är eller har varit anhängig.

Straff m.m.

14 §

 En borgenär som för sin röst vid ett borgenärssammanträde enligt 3 kap. har

betingat sig någon särskild förmån av gäldenären döms till böter eller fängelse

i högst ett år.

15 §

 Åtal mot en gäldenär för brott mot borgenärer och åtal mot en borgenär för

brott som sägs i 14 § får väckas vid den tingsrätt där ärendet om företags-

rekonstruktion är eller har varit anhängigt.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 april 1995, då ackordslagen (1970:847) skall

upphöra att gälla.

 2. Har god man förordnats enligt ackordslagen (1970:847) före ikraftträdandet

av denna lag, gäller fortfarande äldre bestämmelser.

2 Förslag till lag om ändring i äktenskapsbalken

 Härigenom föreskrivs att 6 kap. 10 § äktenskapsbalken skall ha följande ly-

delse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 6 kap.

 10 §

 Rätten att kräva ut ett fastställt underhållsbidrag upphör tre år efter den

förfallodag som ursprungligen gällde.

 Har utmätning för underhållsbidraget skett före den tidpunkt som anges i

första stycket eller har den bidragsskyldige försatts i konkurs på grund av en

ansökan som har gjorts före denna tidpunkt, får betalning för fordringen även

därefter tas ut ur den utmätta egendomen eller erhållas i konkursen.

--------------------------------------------------------------------

 Har ansökan om förordnande av

god man enligt ackordslagen

(1970:847) gjorts före den tid-

punkt som anges i första styck-

et, får underhållsbidraget krävas

ut inom tre månader från det att

verkan av förordnandet om god

man förföll eller, när förhandling

om offentligt ackord har följt,

ackordsfrågan avgjordes. Om

ackord kommer till stånd, får

fordringen krävas ut inom tre

månader från det att ackordet

skulle ha fullgjorts. Har

utmätning för underhållsbidraget

skett eller konkursansökan

gjorts inom den tid som nu har

angetts, gäller andra stycket.

 Avtal som strider mot denna paragraf är ogiltiga.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 april 1995.

 2. Har god man förordnats enligt ackordslagen (1970:847) före ikraftträdandet

av denna lag, gäller äldre bestämmelser fortfarande.

3 Förslag till lag om ändring i föräldrabalken

 Härigenom föreskrivs att 7 kap. 9 § föräldrabalken skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 7 kap.

 9 §

 Rätten att kräva ut fastställt underhållsbidrag går förlorad tre år efter den

ursprungligen gällande förfallodagen, om inte annat följer av andra eller tredje

stycket.

 Har utmätning för underhållsbidraget skett före den tidpunkt som anges i

första stycket eller har den bidragsskyldige blivit försatt i konkurs på grund

av ansökan som har gjorts före denna tidpunkt, får betalning för fordringen tas

ut ur den utmätta egendomen eller erhållas i konkursen även därefter.

--------------------------------------------------------------------

 Har före den tidpunkt som

anges i första stycket ansökan

gjorts om förordnande av god

man enligt ackordslagen

(1970 :847), får underhållsbid-

raget krävas ut inom tre månader

från det att verkan av godmans-

förordnandet förföll eller, när

förhandling om offentligt ac-

kord har följt, ackordsfrågan

avgjordes. Kommer ackord till

stånd, får fordringen krävas ut

inom tre månader från det att

ackordet skulle ha fullgjorts.

Har utmätning för underhålls-

bidraget eller konkursansökan

gjorts inom tid som nu har

angetts, gäller vad som för-

skrivs i andra stycket.

 Avtal i strid mot denna paragraf är ogiltigt.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 april 1995.

 2. Har god man förordnats enligt ackordslagen (1970:847) före ikraftträdandet

av denna lag, gäller äldre bestämmelser fortfarande.

4 Förslag till lag om ändring i köplagen (1990:931)

 Härigenom föreskrivs att 63 § köplagen (1990:931) skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 63 §

 Har en part försatts i konkurs, får konkursboet inträda i avtalet. Motparten

får kräva att boet inom skälig tid ger besked om det vill inträda.

 Inträder konkursboet i avtalet och är tiden för motpartens fullgörelse inne,

får denne kräva att boet fullgör sin prestation eller, om anstånd har medgetts,

utan oskäligt uppehåll ställer godtagbar säkerhet för sin fullgörelse. Är tiden

för motpartens fullgörelse inte inne, får denne kräva säkerhet om det av

särskild anledning är nödvändigt för att skydda honom mot förlust.

 Om boet inte inom skälig tid efter motpartens krav enligt första stycket

inträder i avtalet eller inte efterkommer motpartens krav enligt andra stycket,

får motparten häva köpet.

--------------------------------------------------------------------

 Överlämnas varan till köparen Överlämnas varan till köparen

eller hans konkursbo efter det eller hans konkursbo efter det

att köparen har ansökt om förord- att köparen har ansökt om

nande av god man enligt ack- företagsrekonstruktion enligt

ordslagen (1970:847) eller för- lagen (1995:000) om företags-

satts i konkurs och har be- rekonstruktion eller försatts i

talning inte skett, får säljaren konkurs och har betalning inte

kräva att varan lämnas tillbaka. skett, får säljaren kräva att

Varan behöver dock inte lämnas varan lämnas tillbaka. Varan

tillbaka, om betalning sker behöver dock inte lämnas

genast eller, i fall då tillbaka, om betalning sker ge-

köpesumman inte ännu har för- nast eller, i fall då köpesumman

fallit till betalning, köparen inte ännu har förfallit till be-

eller konkursboet inom skälig talning, köparen eller konkurs-

tid efter uppmaning ställer boet inom skälig tid efter upp-

godtagbar säkerhet för betal- maning ställer godtagbar säkerhet

ningen. för betalningen.

 Om konkursboet har sålt varan eller på annat sätt har förfogat över den så att

den inte kan lämnas tillbaka väsentligen oförändrad och oförminskad, skall

konkursboet anses ha inträtt i avtalet.

 Denna lag träder i kraft den 1 april 1995.

5 Förslag till lag om ändring i lagen (1845:50 s.1) om handel med lösören,

som köparen låter i säljarens vård kvarbliva

 Härigenom föreskrivs att 3 § lagen (1845:50 s.1) om handel med lösören, som

köparen låter i säljarens vård kvarbliva skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 3 §1

--------------------------------------------------------------------

 Är köpeavhandling så upprättad Är köpeavhandling så upprättad

och behandlad, som i 1 § sägs, och behandlad, som i 1 § sägs,

men inträffar utmätning inom men inträffar utmätning inom

trettio dagar efter det trettio dagar efter det avhand-

avhandlingen inför rätten före- lingen inför rätten företeddes,

teddes, eller försätts säljaren i eller försätts säljaren i konkurs

konkurs efter ansökning, som efter ansökning, som gjorts inom

gjorts inom sagda tid, är den sagda tid, är den sålda egendomen

sålda egendomen ej fredad från ej fredad från att utmätas eller

att utmätas eller att räknas att räknas till konkursboet.

till konkursboet. Detsamma Detsamma gäller, när ansökan om

gäller, när ansökan om förordnande företagsrekonstruktion enligt

av god man enligt ackordslagen lagen (1995:000) om

(1970:847) gjorts inom nämnda företagsrekonstruktion gjorts

tid och konkurs följt på ansökan, inom nämnda tid och konkurs följt

som gjorts inom tre veckor från på ansökan, som gjorts inom tre

det att verkan av godmansför- veckor från det att rätten

ordnandet förföll eller, när beslutat att förfarandet skall

förhandling om offentligt upphöra. Görs efter utgången av

ackord följt, ackordsfrågan den i första punkten angivna ti-

avgjordes. Görs efter utgången den jäv mot köpeavhandling,

av den i första punkten angivna vilken är så upprättad och

tiden jäv mot köpeavhandling, behandlad, som nyss sagts, är,

vilken är så upprättad och om jävet görs vid utmät-

behandlad, som nyss sagts, är, ningstillfälle, fordringsägaren

om jävet görs vid utmät- skyldig att, om han vill full-

ningstillfälle, fordringsägaren följa jävet, inom en månad därefter

skyldig att, om han vill full- väcka talan mot såväl säljaren som

följa jävet, inom en månad köparen vid den tingsrätt som

därefter väcka talan mot såväl avses i 1 §. Gör han inte det,

säljaren som köparen vid den har han förlorat sin talan.

tingsrätt som avses i 1 §. Gör Godset skall genast beläggas med

han inte det, har han förlorat kvarstad och sökanden skall, om

sin talan. Godset skall genast han vill att åtgärden skall bestå,

beläggas med kvarstad och sökan- inom fjorton dagar efter

den skall, om han vill att åt- utmätningsförrättningen hos

gärden skall bestå, inom fjorton kronofogdemyndigheten ställa

dagar efter utmätningsförättnin- full borgen för den kostnad och

gen hos kronofogdemyndigheten skada, som kan orsakas av kvar-

ställa full borgen för den kost- staden. Var säljarens egendom

nad och skada, som kan orsakas avträdd till konkurs, skall vad

av kvarstaden. Var säljarens om återvinning av lös egendom

egendom avträdd till konkurs, till konkursbo är stadgat i 4

skall vad om återvinning av lös kap. 19 och 20 §§ konkurslagen

egendom till konkursbo är (1987:672) äga motsvarande

stadgat i 4 kap. 19 och 20 §§ tillämpning.

konkurslagen (1987:672) äga

motsvarande tillämpning.

--------------------------------------------------------------------

 Vad som nu sagts om konkurs Vad som nu sagts om konkurs

äger motsvarande tillämpning om äger motsvarande tillämpning om i

i stället offentligt ackord stället offentligt ackord

fastställes. I fråga om talan fastställes. I fråga om talan med

med anledning av ackords- anledning av ackordsförhandling

förhandling äga 17 och 18 §§ ac- tillämpas 3 kap. 6 och 7 §§ lagen

kordslagen (1970:847) mot- om företagsrekonstruktion.

svarande tillämpning.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 april 1995.

 2. Har god man förordnats enligt ackordslagen (1970:847) före ikraftträdandet

av denna lag, gäller äldre bestämmelser fortfarande.

**FOOTNOTES**

1 Senaste lydelse 1988:386

6 Förslag till lag om ändring i lagen (1927:77) om försäkringsavtal

 Härigenom föreskrivs att 117 § lagen (1927:77) om försäkringsavtal skall ha

följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 117 §1

 Försätts försäkringstagaren i konkurs efter ansökan, som har gjorts innan tio

år förflutit från försäkringsavtalets ingående, och har han under de tre senaste

åren före konkursansökningen eller senare till betalning av premie för för-

säkring, som enligt 116 § inte kan göras till föremål för utmätning, använt be-

lopp, som vid den tid, då betalningen skedde, ej stod i skäligt förhållande till

hans villkor, får konkursboet hos försäkringsgivaren utkräva vad sålunda har

erlagts för mycket, i den mån tillgodohavandet hos denne förslår till det. Har

inte försäkringstagaren lämnat konkursboet samtycke till beloppets utkrävande,

åligger det konkursboet att för prövning av dess rätt väcka talan mot

försäkringstagaren. Beträffande sådan talan tillämpas bestämmelserna i 4 kap. 19

och 20 §§ konkurslagen (1987:672).

--------------------------------------------------------------------

 Har konkursen föregåtts av Har konkursen föregåtts av

förordnande av god man enligt beslut om företagsrekonstruktion

ackordslagen (1970:847), an- enligt lagen (1995:000) om före-

sökan om skuldsanering enligt tagsrekonstruktion, ansökan om

skuldsaneringslagen (1994:334) skuldsanering enligt skuldsane-

eller förordnande av boutred- ringslagen (1994:334) eller för-

ningsman, skall vad som enligt ordnande av boutredningsman,

första stycket gäller om tiden skall vad som enligt första

för konkursansökningen avse den stycket gäller om tiden för kon-

i 4 kap. 2 § konkurslagen för kursansökningen avse den i 4

sådant fall angivna fristdagen. kap. 2 § konkurslagen för sådant

 fall angivna fristdagen.

--------------------------------------------------------------------

 Bestämmelserna i första och Bestämmelserna i första och

andra styckena om konkurs äga andra styckena om konkurs äger

motsvarande tillämpning om i motsvarande tillämpning om i

stället offentligt ackord fast- stället offentligt ackord fast-

ställts. I fråga om talan med ställts. I fråga om talan med

anledning av ackordsförhandling anledning av ackordsförhandling

äga 17 och 18 §§ ackordslagen tillämpas 3 kap. 6 och 7 §§ lagen

(1970:847) motsvarande tillämp- om företagsrekonstruktion.

ning.

 Ej må krav, varom nu är sagt, göras gällande till förfång för förmånstagare

vars insättande jämlikt 102 § ej må återkallas.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 april 1995.

 2. Har god man förordnats enligt ackordslagen (1970:847) före ikraftträdandet

av denna lag, gäller äldre bestämmelser fortfarande.

**FOOTNOTES**

1 Senaste lydelse 1994:336

7 Förslag till lag om ändring i förmånsrättslagen (1970:979)

 Härigenom föreskrivs att 9, 10, 13, 15 och 18 §§ förmånsrättslagen (1970:979)1

skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 9 §2

 Särskilda förmånsrätter gäller inbördes efter paragrafernas följd och efter

den i 4 - 7 §§ angivna ordningen.

 Förmånsrätt enligt 4 § 3 har dock företräde framför förmånsrätt enligt 4 § 2

på grund av annan retentionsrätt än som avses i 3 kap. 39 § sjölagen (1994:10-

09).

 Förmånsrätt på grund av utmätning har företräde framför förmånsrätt på grund

av företagsinteckning, vilken har sökts samma dag som beslutet om utmätning

meddelades eller senare, och framför förmånsrätt på grund av annan inteckning,

vilken har sökts samma inskrivningsdag som ett ärende angående anteckning om

utmätningen har tagits upp eller senare.

 Utmätning ger företräde framför senare utmätning av samma egendom, om ej annat

följer av 4 kap. 30 § andra stycket eller 7 kap. 13 § utsökningsbalken.

Utmätning för flera fordringar på en gång ger lika rätt. Om det inbördes

företrädet i övrigt mellan fordringar med samma slag av förmånsrätt finns för

vissa fall särskilda bestämmelser.

--------------------------------------------------------------------

 Vad i denna paragraf före-

skrives om förmånsrätt på grund av

utmätning tillämpas även i fråga

om förmånsrätt på grund av

betalningssäkring.

 10 §3

--------------------------------------------------------------------

 Allmän förmånsrätt följer med Allmän förmånsrätt följer med

borgenärs kostnad för gäldenärens 1. den kostnad som borgenärer

försättande i konkurs och för haft för försättande av gäldenären i

beslut att dödsbos egendom konkurs och för beslut att ett

skall avträdas till förvaltning dödsbos egendom skall avträdas

av boutredningsman samt till förvaltning av bout-

begravnings- och bouppteck- redningsman samt begravnings-

ningskostnad, när gäldenären och bouppteckningskostnader när

avlidit före konkursbeslutet, gäldenären avlidit före konkurs-

 arvode och kostnadsersättning beslutet,

till god man enligt 2. arvode och kostnadsersätt-

ackordslagen (1970:847), ning till rekonstruktör enligt

tillsynsman enligt nämnda lag lagen (1995:000) om företags-

eller konkurslagen (1987:672) rekonstruktion, tillsynsman

eller förordnad bout- enligt nämnda lag eller konkurs-

redningsman, om fordringen lagen (1987:672) eller förordnad

belöper på tid inom sex månader boutredningsman, om fordringen

innan konkursansökningen gjor- avser tid inom sex månader innan

des eller därefter, konkursansökningen gjordes eller

 kostnad för särskild åtgärd som därefter,

under nämnda tid vidtagits med 3. kostnad för särskilda åtgärder

gode mannens eller tillsyns- som under den tid som nämnts i 2

mannens godkännande eller av vidtagits med rekonstruktörens

boutredningsmannen och upp- eller tillsynsmannens godkännan-

enbart varit till borgenärernas de eller av boutredningsmannen

bästa, och uppenbart varit till bor-

 allt i den mån beloppet med genärernas bästa,

hänsyn till omständigheterna är 4. andra fordringar som med

skäligt. rekonstruktörens godkännande upp-

 kommit under ett förfarande

 enligt lagen (1995:000) om

 företagsrekonstruktion.

 Förmånsrätt enligt första styc-

 ket 1-3 gäller endast i den mån

 beloppet med hänsyn till om-

 ständigheterna är skäligt.

 13 §

 Allmän förmånsrätt följer därefter med fordran på framtida pension till

arbetstagare, som är född år 1907 eller tidigare, eller dennes efterlevande.

Därvid får dock intjänad del av utfäst pension icke antagas avse större årlig

pension än som motsvarar basbeloppet enligt lagen

(1962:381) om allmän försäkring. Från det sålunda beräknade fordringsbeloppet

skall i förekommande fall avdragas upplupen del av pension enligt allmän

pensionsplan eller enligt privat pensionsförsäkring.

--------------------------------------------------------------------

 Förmånsrätt enligt första styck- Förmånsrätt enligt första stycket

et gäller även fordran på fram- gäller även fordran på framtida

tida pension som intjänats hos pension som intjänats hos

föregående arbetsgivare, om föregående arbetsgivare, om

gäldenären övertagit ansvaret för gäldenären övertagit ansvaret för

pensionsfordringen enligt vad pensionsfordringen enligt vad

som anges i 12 § andra stycket. som anges i 12 § femte stycket.

 Om gäldenären är näringsidkare Om gäldenären är näringsidkare,

eller juridisk person utan att äger 12 § sjätte stycket

vara näringsidkare, äger 12 § motsvarande tillämpning.

tredje stycket motsvarande

tillämpning.

 15 §

--------------------------------------------------------------------

 Särskild förmånsrätt har företräde Särskild förmånsrätt har företräde

framför allmän förmånsrätt. Fordran framför allmän förmånsrätt. En for-

med allmän förmånsrätt enligt 10 § dran med allmän förmånsrätt enligt

uttages dock, om det behövs, 10 eller 10 a § tas dock, om det

före fordringar med särskild behövs, ut före fordringar med

förmånsrätt enligt 5 eller 8 § i särskild förmånsrätt enligt 5 eller

annan lös egendom än tomträtt. 8 § i annan lös egendom än

Vad som uttages på detta sätt tomträtt. Vad som tas ut på detta

skall, när det finns särskilda sätt skall, när det finns särskil-

förmånsrätter i olika egendoms- da förmånsrätter i olika egendoms-

grupper, fördelas på grupperna i grupper, fördelas på grupperna i

förhållande till den köpeskilling förhållande till den köpeskilling

som erhållits för varje grupp. som har erhållits för varje

 grupp.

 18 §4

--------------------------------------------------------------------

 Fordringar som ej är förenade Fordringar som inte är förenade

med förmånsrätt har inbördes lika med förmånsrätt har inbördes lika

rätt. rätt. En borgenär kan dock enligt

 villkoren för fordringen ha rätt

 till betalning först efter övriga

 borgenärer.

 Har fordran särskild förmånsrätt Har en fordran särskild förmåns-

i viss egendom men förslår ej rätt i viss egendom men förslår

egendomen för att infria ford- inte egendomen för att infria

ringen, behandlas återstoden av fordringen, behandlas återstoden

denna som fordran utan förmåns- av denna som en fordran utan

rätt. förmånsrätt.

 1. Denna lag träder i kraft, såvitt avser 9 och 13 §§ den 1 januari 1995, och

i övrigt den 1 april 1995.

 2. I fråga om förmånsrätt för fordringar i en konkurs som har beslutats på

grund av en ansökan som gjorts före ikraftträdandet gäller äldre bestämmelser.

**FOOTNOTES**

1 Lagen omtryckt 1975:1248.

2 Senaste lydelse 1994:1018

3 Senaste lydelse 1987:694

4 Senaste lydelse 1979:195.

8 Förslag till lag om ändring i konkurslagen (1987:672)

 Härigenom föreskrivs i fråga om konkurslagen (1987:672)

dels att 4 kap. 1 och 2 §§ och 12 kap. 11 och 21 §§ skall ha följande lydelse,

dels att det skall införas en ny paragraf, 2 kap. 10 a §, av följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 2 kap.

 10 a §

--------------------------------------------------------------------

 Om rekonstruktion av gäldenä-

 rens verksamhet pågår enligt

 lagen (1995:000) om företags-

 rekonstruktion skall en

 borgenärs ansökan om konkurs för-

 klaras vilande i avvaktan på att

 rekonstruktionsförfarandet upphör

 om gäldenären begär det.

 Finns det särskilda skäl att

 befara att gäldenären utan re-

 konstruktörens samtycke företar

 eller underlåter en viss

 handling och därigenom sätter

 borgenärens rätt i fara, får dock

 rätten besluta att försätta

 gäldenären i konkurs. Innan ett

 sådant beslut meddelas skall

 rekonstruktören beredas tillfälle

 att yttra sig.

 4 kap.

 1 §

--------------------------------------------------------------------

 Återvinning till konkursbo får Återvinning till konkursbo får

på begäran av boet ske i på begäran av boet ske i enlighet

enlighet med vad som anges i med vad som anges i detta kapi-

detta kapitel. Återvinning får tel. Återvinning får dock inte

dock inte ske av ske av betalning av eller

 1. betalning av skatt eller förmånsrätt för underhållsbidrag

avgift som avses i 1 § lagen enligt äktenskaps- eller för-

(1971:1072) om förmånsberättigade äldrabalken, om bidragsbeloppet

skattefordringar m.m., om var förfallet till betalning och

fordringen var förfallen till den underhållsberättigade inte

betalning, har gynnats på ett otillbörligt

 2. betalning av eller förmåns- sätt.

rätt för underhållsbidrag enligt

äktenskaps- eller föräldrabalken,

om bidragsbeloppet var

förfallet till betalning och

den underhållsberättigade inte

har gynnats på ett otillbörligt

sätt.

 2 §1

 Med fristdag avses dagen då ansökningen om gäldenärens försättande i konkurs

kom in till tingsrätten.

--------------------------------------------------------------------

 Har god man förordnats enligt Har beslut meddelats om före-

ackordslagen (1970:847) avses tagsrekonstruktion enligt lagen

med fristdag i stället dagen för (1995:000) om företagsrekon-

ansökningen om detta, såvida struktion avses med fristdag i

konkursansökningen har gjorts stället dagen för ansökan om före-

inom tre veckor från det att tagsrekonstruktion, såvida kon-

verkan av godmansförordnandet kursansökningen har gjorts inom

förföll eller, när förhandling om tre veckor från det att rätten

offentligt ackord har följt, beslutat att förfarandet skall

ackordsfrågan avgjordes. upphöra.

 Har ansökan om skuldsanering enligt skuldsaneringslagen (1994:334) gjorts

avses med fristdag i stället dagen för denna ansökan, såvida konkursansökningen

har gjorts inom tre veckor från det att frågan om skuldsanering avgjordes.

 Har ett dödsbo avträtts till förvaltning av boutredningsman avses med fristdag

dagen för ansökningen om detta, såvida boutredningsman har förordnats senare än

tre månader före den dag som annars skulle anses som fristdag.

 12 kap.

 11 §

--------------------------------------------------------------------

 Vid omröstning i ackordsfrågan Vid omröstning i ackordsfrågan

får rösträtt utövas endast för får rösträtt utövas endast för beva-

bevakade fordringar. En borge- kade fordringar. En borgenär som

när som kan få täckning för sin kan få täckning för sin fordran

fordran genom kvittning eller genom kvittning eller vars

vars fordran är förenad med för- fordran är förenad med förmånsrätt

månsrätt deltar dock inte i om- deltar dock inte i omröstningen.

röstningen. Om borgenären helt En borgenär, som enligt vill-

eller delvis avstår från kvitt- koren för fordringen har rätt

ningsrätten eller förmånsrätten, till betalning först efter gälde-

deltar han i motsvarande mån. närens övriga borgenärer, deltar

Kan en borgenärs fordran endast inte heller i omröstningen,

till viss del täckas genom såvida inte de övriga borgenärerna

kvittning eller understiger medger det.

värdet av den egendom i vilken Om en borgenär helt eller

borgenären har särskild förmånsrätt delvis avstår från kvittnings-

hans fordran, deltar han med rätten eller förmånsrätten, deltar

återstående del av fordringen. han i motsvarande mån. Kan en

 borgenärs fordran endast till

 viss del täckas genom kvittning

 eller understiger värdet av den

 egendom i vilken borgenären har

 särskild förmånsrätt hans fordran,

 deltar han med återstående del av

 fordringen.

 En svarande som med anledning av en återvinningstalan har fått eller kan få en

fordran mot gäldenären, får utan bevakning delta med fordringen i omröstningen.

 Innebär ackordsförslaget att borgenärer som inte har förmånsrätt skall få full

betalning intill visst belopp, får rösträtt inte utövas för de fordringar som

därigenom får full betalning.

 Med borgenärer som har förmånsrätt likställs en borgenär som till säkerhet för

sin fordran har gjort förbehåll om återtaganderätt.

 21 §

 Ett fastställt ackord är bindande för alla borgenärer, kända och okända, som

har haft rätt att efter bevakning rösta om ackordsförslaget.

--------------------------------------------------------------------

 En borgenär som enligt villko-

 ren för fordringen har rätt till

 betalning först efter gäldenärens

 övriga borgenärer förlorar sin rätt

 till betalning från gäldenären, om

 inte alla borgenärer som enligt

 11 § hade rätt att delta i

 ackordsförhandlingen tillgodoses

 fullt ut genom ackordet.

 Den som har förmånsrätt i viss egendom är bunden av ackordet i fråga om belopp

som inte kan tas ut ur egendomen.

 En borgenär har, utan hinder av ackordet, den rätt till kvittning som han kan

ha enligt 5 kap. 15 och 16 §§.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 april 1995.

 2. Äldre föreskrifter om återvinning gäller fortfarande i fråga om konkurser i

vilka ansökan om konkurs kommit in till tingsrätten före ikraftträdandet.

**FOOTNOTES**

1 Senaste lydelse 1994:344.

9 Förslag till lag om ändring i brottsbalken

 Härigenom föreskrivs att 11 kap. 1 och 3 §§ brottsbalken skall ha följande

lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 11 kap.

 1 §1

 Den som, när han är på obestånd eller när påtaglig fara föreligger för att han

skall komma på obestånd, förstör eller genom gåva eller någon annan liknande

åtgärd avhänder sig egendom av betydande värde, döms för oredlighet mot

borgenärer till fängelse i högst två år. Detsamma skall gälla om någon genom

sådant förfarande försätter sig på obestånd eller framkallar påtaglig fara för

att han skall komma på obestånd.

--------------------------------------------------------------------

 Gäldenär, som vid skuldsane- Gäldenär, som vid skuldsanering

ring enligt skuldsanerings- enligt skuldsaneringslagen

lagen (1994:334), konkurs (1994:334), företagsrekonstruk-

eller förhandling om offentligt tion enligt lagen (1995:000) om

ackord förtiger tillgång, företagsrekonstruktion eller

uppgiver obefintlig skuld konkurs förtiger tillgång, upp-

eller lämnar annan sådan oriktig giver obefintlig skuld eller

uppgift, skall ock, om ej upp- lämnar annan sådan oriktig

giften rättas innan den beedi- uppgift, skall ock, om ej upp-

gas eller eljest lägges till giften rättas innan den beedigas

grund för förfarandet, dömas för eller eljest lägges till grund

oredlighet mot borgenärer. Det- för förfarandet, dömas för ored-

samma skall gälla, om gäldenär i lighet mot borgenärer. Detsamma

samband med annan exekutiv för- skall gälla, om gäldenär i samband

rättning åberopar oriktig hand- med annan exekutiv förrättning

ling eller skenavtal och åberopar oriktig handling eller

därigenom hindrar att erfor- skenavtal och därigenom hindrar

derlig egendom genom förrättning att erforderlig egendom genom

tages i anspråk för att bereda förrättning tages i anspråk för att

borgenär betalning eller säker- bereda borgenär betalning eller

het. säkerhet.

 Gäldenär som, då konkurs är förestående, ur riket bortför tillgång av

betydande värde med uppsåt att hålla den undan konkursen, eller gäldenär som i

konkurs undandrar eller undanhåller konkursförvaltningen tillgång, döms

likaledes för oredlighet mot borgenärer.

 3 §2

 Den som, när han är på obestånd eller när påtaglig fara föreligger för att han

skall komma på obestånd, fortsätter rörelse under förbrukande av avsevärda medel

utan motsvarande nytta för rörelsen eller lever slösaktigt eller inlåter sig på

äventyrligt företag eller lättsinnig ansvarsförbindelse eller vidtar annan sådan

åtgärd och därigenom uppsåtligen eller av grov oaktsamhet försämrar sin

förmögenhetsställning i avsevärd mån, döms för vårdslöshet mot borgenärer till

fängelse i högst två år. Vad som nu sagts skall gälla även om gärningsmannen

inte insåg men hade skälig anledning anta att han var på obestånd eller att

påtaglig fara förelåg för att han skulle komma på obestånd.

--------------------------------------------------------------------

 Gäldenär, som vid skuldsane- Gäldenär, som vid skuldsanering

ring enligt enligt skuldsaneringslagen

skuldsaneringslagen (1994:334), företagsrekonstruk-

(1994:334), konkurs eller för- tion enligt lagen (1995:000) om

handling om offentligt ackord företagsrekonstruktion eller

av grov oaktsamhet förtiger konkurs av grov oaktsamhet

tillgång, uppgiver obefintlig förtiger tillgång, uppgiver obe-

skuld eller lämnar annan sådan fintlig skuld eller lämnar annan

oriktig uppgift, dömes sådan oriktig uppgift, dömes

likaledes, om ej uppgiften likaledes, om ej uppgiften

rättas innan den beedigas eller rättas innan den beedigas eller

eljest lägges till grund för för- eljest lägges till grund för

farandet, för vårdslöshet mot förfarandet, för vårdslöshet mot

borgenärer. borgenärer.

 Denna lag träder i kraft den 1 april 1995.

**FOOTNOTES**

1 Senaste lydelse 1994:335

2Senaste lydelse 1994:335

10 Förslag till lag om ändring i utsökningsregisterlagen (1986:617)

 Härigenom föreskrivs att 6, 7 och 11 §§ utsökningsregisterlagen (1986:617)

skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 6 §1

 Utöver de uppgifter som anges i 4 och 5 §§ får utsökningsregistret, i den ut-

sträckning som föreskrivs av regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer, innehålla uppgifter om

 1. exekutionstitel, skuldens storlek, arbetsgivare eller annan utbetalare av

ersättning som avses i 7 kap. 1 § eller 15 kap. 2 § utsökningsbalken, medels-

slag, dag när skulden fastställdes och när den förföll till betalning, influtna

medel, den tidpunkt vid vilken skulden preskriberas samt andra förhållanden av

betydelse för betalningsskyldigheten som framgår av exekutionstiteln eller av

andra handlingar i målet,

 2. de verkställighetsåtgärder som har begärts av sökanden,

 3. den som sökt verkställigheten och vad som i övrigt behövs för utbetalning

av influtna medel och annan redovisning,

 4. ställd säkerhet, uppskov och avbetalningsplan,

 5. utmätning, exekutiv försäljning, införsel, avräkning och betalningssäkring,

 6. kvarstad och återtagande av vara,

 7. bötesförvandling,

 8. betalningsinställelse och likvidation,

--------------------------------------------------------------------

 9. skuldsanering enligt 9. skuldsanering enligt

skuldsaneringslagen skuldsaneringslagen (1994:334),

(1994:334), konkurs, ackord, företagsrekonstruktion enligt

näringsförbud och förordnande av lagen (1995:000) om företags-

god man enligt 2 § ackordslagen rekonstruktion, konkurs, ackord

(1970:847), och näringsförbud.

 10. förhör eller annan åtgärd som har vidtagits för efterforskning av

tillgångar,

 10 a. förekomst av och tidpunkt för gäldenärsutredning enligt 6 § lagen

(1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m.,

 11. redovisningen av verkställighetsuppdraget,

 12. administrativa och tekniska uppgifter som behövs för registrets

användning.

 7 §2

 Riksskatteverket och kronofogdemyndigheterna får ha terminalåtkomst till

utsökningsregistret.

 Terminalåtkomsten för en kronofogdemyndighet får avse endast uppgifter om

 1. den som är registrerad hos myndigheten som gäldenär i mål om exekutiva

åtgärder,

 2. den som i annat fall än som avses under 1 är gäldenär eller svarande i mål

eller ärende som handläggs hos myndigheten,

 3. make till person som avses under 1,

 4. den som är gemensamt betalningsansvarig med person som avses under 1,

 5. fåmansföretag och fåmansägt handelsbolag som avses i punkt 14 av

anvisningarna till 32 § kommunalskattelagen (1928:370) och delägare i sådant

företag, om företaget eller delägare i detta är gäldenär som avses under 1,

--------------------------------------------------------------------

 6. skuldsanering, konkurs 6. skuldsanering, företags-

och näringsförbud. rekonstruktion, konkurs och

 näringsförbud.

 I fråga om kronofogdemyndighet som är tillsynsmyndighet i konkurs gäller

terminalåtkomsten enligt andra stycket 1 också gäldenärer i annat län, om detta

ingår i tillsynsområdet.

 11 §3

--------------------------------------------------------------------

 Uppgift om indrivningsupp- Uppgift om indrivningsuppdrag

drag som avser böter får bevaras som avser böter får bevaras i

i utsökningregistret till utsökningregistret till utgången

utgången av det år då full be- av det år då full betalning sked-

talning skedde. Andra de. Andra uppgifter som avses i

uppgifter som avses i 6 § 1-11 6 § 1-11 får bevaras under högst

får bevaras under högst tre år. tre år eller för uppgifter om

Denna tid räknas för uppgifter skuldsanering högst sex år. Denna

om betalningssäkring, kvarstad, tid räknas för uppgifter om

näringsförbud och förordnande av betalningssäkring, kvarstad och

god man från utgången av det år då näringsförbud från utgången av det

åtgärden förföll eller förlorade år då åtgärden förföll eller förlorade

sin verkan samt för uppgifter sin verkan samt för uppgifter om

om skuldsanering, konkurs och skuldsanering, företagsrekon-

ackord från utgången av det år då struktion, konkurs och ackord

förfarandet avslutades. För från utgången av det år då för-

övriga uppgifter räknas tiden farandet avslutades. För övriga

från utgången av det år under uppgifter räknas tiden från ut-

vilket målet avslutades. gången av det år under vilket

 målet avslutades.

 Uppgifter enligt 4 och 5 §§ skall bevaras så länge annan uppgift om personen

förekommer i registret. Uppgift som inte längre får bevaras med stöd

av bestämmelserna i första stycket skall gallras, om inte regeringen eller den

myndighet som regeringen bestämmer föreskriver något annat.

 Denna lag träder i kraft den 1 april 1995.

**FOOTNOTES**

1 Senaste lydelse 1994:343

2 Senaste lydelse 1994:343

3 Senaste lydelse 1994:343

11 Förslag till lag om ändring i lagen (1982:188) om preskription av

skattefordringar m.m.

 Härigenom föreskrivs att 5 § lagen (1982:188) om preskription av

skattefordringar m.m. skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 5 §1

--------------------------------------------------------------------

 Förordnas god man enligt ac- Har ansökan om företagsrekon-

kordslagen (1970:847) innan struktion enligt lagen

fordringen har preskriberats, (1995:000) om företagsrekon-

preskriberas den tidigast två år struktion gjorts innan ford-

efter utgången av det kalenderår ringen har preskriberats,

då förordnandet meddelades preskriberas den tidigast två år

eller, om ackord kommer till efter utgången av det kalenderår

stånd, efter utgången av det då rätten beslutat att förfarandet

kalenderår då ackordet skall skall upphöra eller ett ackord

vara fullgjort. Inleds skall vara fullgjort. Inleds

skuldsanering enligt enligt skuldsanering enligt skuldsane-

skuldsaneringslagen (1994:334) ringslagen (1994:334) innan

innan fordringen har preskri- fordringen har preskriberats,

berats, preskriberas den preskriberas den tidigast två år

tidigast två år efter utgången av efter utgången av det kalenderår

det kalenderår då beslutet om då beslutet om att inleda

att inleda skuldsanering med- skuldsanering meddelades eller,

delades eller, om om skuldsanering beslutas, då

skuldsanering beslutas, då åter- återstående skuldbelopp senast

stående skuldbelopp senast skulle ha betalats.

skulle ha betalats.

--------------------------------------------------------------------

 Första stycket gäller inte om Första stycket gäller inte om

god man förordnas eller skuld- ansökan om företagsrekonstruktion

sanering inleds under tid då görs eller skuldsanering inleds

preskriptionstiden är förlängd på under tid då preskriptionstiden

grund av 9 §. är förlängd på grund av 9 §.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 april 1995.

 2. Har god man förordnats enligt ackordslagen (1970:847) före ikraftträdandet

av denna lag, gäller äldre bestämmelser fortfarande.

**FOOTNOTES**

1 Senaste lydelse 1994:342

12 Förslag till lag om ändring i aktiebolagslagen (1975:1385)

 Härigenom föreskrivs att 13 kap. 20 § aktiebolagslagen (1975:1385)1 skall ha

följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 13 kap.

 20 §

--------------------------------------------------------------------

 Om ett aktiebolag försätts i Om ett aktiebolag försätts i

konkurs eller om en förhandling konkurs eller företagsre-

om offentligt ackord inleds för konstruktion av bolaget inleds

bolaget, skall rätten sända enligt lagen (1995:000) om

underrättelse om beslutet för företagsrekonstruktion, skall

registrering. rätten sända underrättelse om be-

 slutet för registrering.

 Under konkursen företräds bolaget som konkursgäldenär av den styrelse och

verkställande direktör eller de likvidatorer som finns vid konkursens början.

Dock gäller även under konkursen bestämmelserna i denna lag om rätt att avgå, om

entledigande och om nytillsättning.

--------------------------------------------------------------------

 När en konkurs har avslutats, När en konkurs har avslutats,

eller en förhandling om of- eller en företagsrekonstruktion

fentligt ackord har avslutats enligt lagen om företagsrekon-

på annat sätt än genom konkurs, struktion har upphört på annat

skall tingsrätten genast för sätt än genom konkurs, skall

registrering underrätta tingsrätten genast för registre-

registreringsmyndigheten samt ring underrätta registrerings-

i det förra fallet ange om över- myndigheten samt i det förra

skott finns eller inte. fallet ange om överskott finns

Tingsrätten skall även för regi- eller inte. Tingsrätten skall

strering underrätta även för registrering underrätta

registreringsmyndigheten när registreringsmyndigheten när

högre rätt genom beslut, som har högre rätt genom beslut, som har

vunnit laga kraft, har upphävt vunnit laga kraft, har upphävt

ett beslut att försätta bolaget ett beslut att försätta bolaget i

i konkurs eller att inleda konkurs eller att inleda före-

förhandling om offentligt tagsrekonstruktion enligt lagen

ackord. om företagsrekonstruktion.

 Denna lag träder i kraft den 1 april 1995.

**FOOTNOTES**

1 Lagen omtryckt 1993:150

13 Förslag till lag om ändring i lagen (1993:892) om ackord rörande statliga

fordringar m.m.

 Härigenom föreskrivs att 3 § lagen (1993:892) om ackord rörande statliga

fordringar m.m. skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 3 §1

--------------------------------------------------------------------

 Förslag om ackord får antas om Förslag om ackord får antas om

det kan anses fördelaktigt för det kan anses fördelaktigt för

det allmänna. det allmänna.

 Ackordsförslag som inte fram- Ackordsförslag som inte fram-

ställts i konkurs eller enligt ställts i konkurs eller enligt

ackordslagen (1970:847) får lagen (1995:000) om företags-

antas endast om övriga borgenä- rekonstruktion får antas endast

rer som ackordet angår godkänner om övriga borgenärer som ackordet

det. angår godkänner det.

 Förslag om frivillig Förslag om frivillig

skuldsanering får godtas om skuldsanering får godtas om

förutsättningar för skuldsanering förutsättningar för skuldsanering

enligt skuldsaneringslagen enligt skuldsaneringslagen

(1994:334) är uppfyllda. (1994:334) är uppfyllda.

 Denna lag träder i kraft den 1 april 1995.

**FOOTNOTES**

1 Senaste lydelse 1994:345

Lagrådet

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1994-10-24

Närvarande: justitierådet Torkel Gregow, justitierådet

Lars Å.[REDACTED_EFTERNAMN], regeringsrådet Sigvard Holstad.

Enligt en lagrådsremiss den 1 september 1994 (Justitiedepartementet) har rege-

ringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

 1. lag om företagsrekonstruktion,

 2. lag om ändring i äktenskapsbalken,

 3. lag om ändring i föräldrabalken,

 4. lag om ändring i köplagen (1990:931),

 5. lag om ändring i lagen (1845:50 s.1) om handel med

lösören, som köparen låter i säljarens vård kvarbliva,

 6. lag om ändring i lagen (1927:77) om försäkringsavtal,

 7. lag om ändring i förmånsrättslagen (1970:979)

 8. lag om ändring i konkurslagen (1987:672),

 9. lag om ändring i brottsbalken,

 10. lag om ändring i utsökningsregisterlagen (1986:617),

 11. lag om ändring i lagen (1982:188) om preskription av

skattefordringar m.m.,

 12. lag om ändring i aktiebolagslagen (1975:1385),

 13. lag om ändring i lagen (1993:892) om ackord rörande

statliga fordringar m.m.

 Förslagen har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorerna Mats[REDACTED_EFTERNAMN]

och Mikael[REDACTED_EFTERNAMN].

 Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

Allmänna synpunkter

Med den föreslagna lagen om företagsrekonstruktion åsyftas att för näringsidkare

som har råkat i betalningssvårigheter men vars verksamhet likväl är livskraftig

tillhandahålla ett förfarande, som underlättar en rekonstruktion av verksamheten

så att denna kan drivas vidare med lönsamhet. De väsentligaste inslagen i

förfarandet är att det skall tillsättas en särskild rekonstruktör som skall

verka för att rekonstruktion kommer till stånd, att exekutiva åtgärder i princip

inte får vidtas mot gäldenären så länge förfarandet pågår, att avtal som

gäldenären har ingått inte får hävas av motparten under denna tid på grund av

gäldenärens dröjsmål, att gäldenären inte utan rekonstruktörens samtycke får

vidta vissa viktigare rättshandlingar samt att oprioriterade borgenärers

fordringar skall kunna nedsättas genom ackord.

 Lagrådet har inte någon erinran mot att det införs en lag med nämnda syfte

eller mot de principer som den föreslagna lagen bygger på. Motsvarande

lagstiftning finns för övrigt redan i flera andra länder, bl.a. i Danmark, Norge

och Finland, och bestämmelser där torde delvis ha utgjort förebild för

förslaget.

 Med hänsyn till att fråga är om ett i Sverige helt nytt förfarande är det

knappast möjligt att med säkerhet bedöma om alla föreslagna bestämmelser, bl.a.

om själva förfarandet, är väl avvägda med hänsyn till vad som krävs i den

praktiska tillämpningen. Efter någon tids tillämpning bör därför, såsom också

har framhållits i remissen, övervägas om och i vad mån vunna erfarenheter

påkallar jämkning i lagen.

 I 3 kap. i den föreslagna lagen har tagits upp bestämmelser om offentligt

ackord under företagsrekonstruktion. Till kapitlet har i princip utan sakliga

ändringar överförts ackordslagens (1970:847) regler om offentligt ackord. I

följd härav föreslås att ackordslagen skall upphävas. I författningskommentaren

framhålls härtill att fysiska personer som inte är näringsidkare har tillgång

till ett ackordsliknande förfarande genom bestämmelserna i den tidigare under

året antagna skuldsaneringslagen (1994:334).

 Den föreslagna lagen är som tidigare nämnts avsedd att tillämpas i fall då en

näringsidkare som har betalningssvårigheter behöver kunna rekonstruera sin

verksamhet, dvs. själva rörelsen. Ofta torde en sådan näringsidkare samtidigt ha

behov av att sanera sin ekonomi genom ackord. Om frivillig uppgörelse med

borgenärerna inte kan uppnås, kan offentligt ackord komma till stånd genom

tillämpning av bestämmelserna i 3 kap. Ackordsförfarandet äger då rum inom ramen

för rekonstruktionsförfarandet, dvs. i samma domstolsärende.

 Det nu sagda innebär emellertid också att en förutsättning för att frågan om

offentligt ackord skall kunna aktualiseras är att näringsidkaren behöver

rekonstruera sin rörelse; annars kan ju inte meddelas beslut om

företagsrekonstruktion. Lagrådet ifrågasätter om man inte får räkna med att det

finns näringsidkare, vilka kan ha behov av ett ackordsförfarande utan att

samtidigt behöva rekonstruera den verksamhet som bedrivs. För sådana

näringsidkare kommer i fortsättningen, så som förslaget är utformat, något

ackordsförfarande inte att stå till buds. Lagrådet kan på föreliggande material

för sin del inte bedöma i vad mån detta medför olägenheter.

 Enligt 4 § första stycket skuldsaneringslagen kan skuldsanering beviljas

endast fysiska personer som inte är näringsidkare. Det nu föreslagna förfarandet

skall enligt det remitterade lagförslaget (1 kap. 1 §) vara tillämpligt endast

på näringsidkare. Vidare framgår att näringsidkaren kan vara antingen en

juridisk eller fysisk person.

 Mot denna bakgrund görs i lagrådsremissen bl.a. följande uttalanden.

 Av det anförda följer att en fysisk person, som är arbetstagare men som utövar

viss näringsverksamhet på deltid, också i princip faller inom lagens

tillämpningsområde. Däremot skall givetvis en rekonstruktion för en sådan person

enbart avse den näringsverksamhet som han bedriver. En eventuell

ackordsuppgörelse skall således inte avse fordringar som uteslutande avser

personens privatekonomiska förhållanden. En sådan person kan inte heller ansöka

om skuldsanering i fråga om fordringar av privat natur (se prop. 1993/94:123 s.

87 ff). Det som nu sagts medför att det inte bör uppstå några svårigheter att

dra gränsen mellan tillämpningsområdet för skuldsanering och företags-

rekonstruktion, bortsett från frågan om en deltidsföretagares skulder inom ramen

för en rekonstruktion är att hänföra till hans näringsverksamhet eller inte.

Däremot blir resultatet att deltidsföretagaren inte, så länge han såväl är

anställd som bedriver näringsverksamhet, kan bli befriad från en övermäktig

privatekonomisk skuldbörda.

 Lagrådet kan inte ansluta sig till uppfattningen att en eventuell

ackordsuppgörelse inte skall avse fordringar som uteslutande avser gäldenärens

privatekonomiska förhållanden; ståndpunkten har för övrigt inte kommit till

uttryck i lagtexten. Det skulle i princip inte vara lämpligt att privata skulder

skulle kvarstå till fulla beloppet efter ackord. En sådan ordning skulle

sannolikt i allmänhet omöjliggöra ackord. Det kan tilläggas att insolvensut-

redningen inte har förordat någon motsvarande begränsning.

 Mot bakgrund av det anförda förordar Lagrådet att det under det fortsatta

lagstiftningsarbetet klargörs att en ackordsuppgörelse för en näringsidkare som

är fysisk person inte skall begränsas på det angivna sättet. I konsekvens med

det sagda förordar Lagrådet också en ändrad utformning av de föreslagna

ändringarna i äktenskapsbalken och föräldrabalken. Lagrådet återkommer till den

frågan i anslutning till behandlingen av de olika lagförslagen.

 Ackordslagens bestämmelser om offentligt ackord har som nämnts i sak

oförändrade överförts till den nya lagen. Ackordslagen har varit i tillämpning i

över 20 år. Under denna tid torde ha vunnits en hel del erfarenheter av lag-

stiftningen, vilka borde beaktas i den nya lagen; under hand har Lagrådets

uppmärksamhet fästs på frågan om beräknande av ränta på fordringar. Så har dock

inte skett. Lagrådet anser det önskvärt att 3 kap. vid lämpligt tillfälle blir

föremål för en översyn mot bakgrund av erfarenheterna av tillämpningen av

ackordslagens motsvarande regler.

 Beträffande de enskilda lagförslagen vill Lagrådet anföra följande.

Förslaget till lag om företagsrekonstruktion

1 kap.

1 §

I denna inledande bestämmelse anges att en gäldenär, som är näringsidkare och

som inte kan betala sina skulder allteftersom de förfaller till betalning, kan

under medverkan av en av rätten utsedd rekonstruktör rekonstruera verksamheten

utan konkurs enligt bestämmelserna i lagen. Enligt uttalande i

författningskommentaren anger bestämmelsen förutsättningar som måste föreligga

för att rekonstruktionsförfarandet skall påbörjas.

 Det är emellertid endast vad som i bestämmelsen sägs om att gäldenären skall

vara näringsidkare och beskrivningen av dennes betalningssvårigheter som kan

anses utgöra förutsättningar för beslut om företagsrekonstruktion. Vad

paragrafen i övrigt innehåller utgör närmast, på sätt som numera är vanligt i

lagstiftningen, en allmän beskrivning av lagens huvudsakliga innebörd. Andra

förutsättningar som skall föreligga för att beslut om företagsrekonstruktion

skall meddelas har tagits upp i 2 kap.

 Vad som krävs för att rekonstruktionsförfarande skall komma till stånd bör

enligt Lagrådets mening regleras i ett sammanhang och bestämmelserna härom bör

finnas i 2 kap. Det grundläggande kravet att gäldenären skall vara näringsidkare

kan dock lämpligen tas upp i förevarande paragraf. I övrigt bör denna innehålla

en allmän beskrivning av det nya institutet av förslagsvis följande lydelse:

 En näringsidkare som har betalningssvårigheter kan, enligt bestämmelserna i

denna lag, efter beslut av domstol få till stånd ett särskilt förfarande för att

rekonstruera sin verksamhet (företagsrekonstruktion).

 Vad nu sagts innebär att den närmare beskrivningen av de betalningssvårigheter

som skall utgöra en förutsättning för rekonstruktionsförfarande bör tas upp i 2

kap., lämpligen som ett nytt första stycke i 6 §. Beträffande beskaffenheten av

betalningssvårigheterna vill Lagrådet framhålla följande.

 I den nu förevarande bestämmelsen anges kravet på betalningssvårigheter som

nämnts på så sätt att gäldenären inte kan betala sina skulder allteftersom de

förfaller till betalning. I motiven har anförts att vad som avses härmed är att

gäldenären är illikvid. Under föredragningen har bekräftats att det är

illikviditet som åsyftas och understrukits att insolvensbegreppet med däri

ingående prognosbedömning inte har ansetts passa i detta sammanhang.

 Lagrådet saknar anledning att motsätta sig att frågan om likviditet skall vara

avgörande för huruvida det nya institutet är tillgängligt för en näringsidkare.

Den föreslagna lydelsen synes emellertid närmast utgöra en beskrivning av krav

på insolvens (jfr 1 kap. 2 § 2 st. konkurslagen; se även SOU 1970:75 s. 60 och

SOU 1992:113

s. 100). En bestämmelse om krav på illikviditet och med placering i 6 § kan få

förslagsvis följande lydelse:

 En förutsättning för att beslut om företagsrekonstruktion skall meddelas är

att gäldenären vid tiden för ansökningen inte kan betala sina förfallna

skulder.

2 §

I denna paragraf föreskrivs att företagsrekonstruktion enligt lagen inleds genom

beslut av rätten på ansökan av gäldenären eller en borgenär samt att förfarandet

upphör efter beslut av rätten eller om gäldenären försätts i konkurs.

 Vad som sägs i paragrafen torde inte ha någon självständig betydelse vid sidan

av andra bestämmelser i förslaget, frånsett vad som sägs om vem som är behörig

att ansöka om företagsrekonstruktion och om förfarandets upphörande i följd av

konkurs. Lagrådet föreslår att bestämmelsen får utgå samt att föreskrift om

behörig sökande tas upp som en inledande bestämmelse i 2 kap. Vidare bör

bestämmelsen i

4 kap. 8 § 2 st. ges annan lydelse.

 Vad nu föreslagits medför att 3 och 4 §§ i 1 kap. får beteckningen 2 och 3 §§.

3 §

I denna paragrafs första mening anges kortfattat syftet med

rekonstruktionsförfarandet. Det föreskrivs sålunda att det under

rekonstruktionsförfarandet skall klargöras om, och i så fall hur, den verksamhet

som gäldenären bedriver helt eller delvis kan fortsättas och om det finns

förutsättningar för gäldenären att träffa en ekonomisk uppgörelse med sina

borgenärer (ackord). Enligt andra meningen kan gäldenären, om ackord inte kan

komma till stånd genom överenskommelse, under förfarandet ansöka om förhandling

om offentligt ackord enligt bestämmelserna i 3 kap.

 Om Lagrådets förslag till ändrad lydelse av 1 § följs, bör första meningen i

förevarande paragraf kompletteras så att det framgår att rekon-

struktionsförfarandet sker under medverkan av en av rätten utsedd rekonstruktör.

Vidare finns det skäl att redan i förevarande paragraf ta in en föreskrift som

motsvarar vad som åsyftas med bestämmelsen i

2 kap. 12 § första stycket remissförslaget angående skyldighet för rekonstruk-

tören att verka för att borgenärernas bästa iakttas.

 Beträffande den föreslagna bestämmelsen i paragrafens andra mening förordar

Lagrådet att den utformas så att det klart framgår att den endast utgör en

hänvisning till bestämmelsen 3 kap. 1 § om att rätten under rekonstruktions-

förfarandet kan på ansökan av gäldenären besluta om förhandling om offentligt

ackord.

 I enlighet med det anförda förordar Lagrådet att förevarande paragraf (2 §

enligt Lagrådets förslag) ges följande lydelse:

 Under rekonstruktionsförfarandet skall en av rätten utsedd rekonstruktör

undersöka om den verksamhet som gäldenären bedriver kan fortsättas helt eller

delvis och i så fall hur detta kan ske samt om det finns förutsättningar för

gäldenären att träffa en ekonomisk uppgörelse med sina borgenärer (ackord).

Rekonstruktören skall när han fullgör sitt uppdrag verka för att borgenärernas

intressen inte åsidosätts.

 Av 3 kap. 1 § framgår att förhandling om offentligt ackord kan äga rum under

rekonstruktionsförfarandet.

4 §

Förevarande paragraf behandlar frågan vilka kategorier av gäldenärer som skall

vara undantagna från lagens tillämpningsområde. Enligt första meningen gäller

lagen inte bankaktiebolag, sparbank, föreningsbank, kreditaktiebolag,

stadshypoteksförening, landshypoteksförening, understödsförening eller

försäkringsbolag. Bestämmelsen har sin förebild i 48 § ackordslagen.

Kreditaktiebolag ingår dock inte numera i den i nämnda paragraf angivna

undantagskretsen. Detta rättssubjekt utmönstrades ur paragrafen 1992 i samband

med att lagen (1963:76) om kreditaktiebolag upphävdes och lagen (1992:1610) om

kreditmarknadsbolag tillkom. Till följd av den nya lagen kommer

kreditaktiebolagen att efter viss övergångstid försvinna. Kreditaktiebolag bör

därför inte heller ingå i undantagskretsen i förevarande paragraf. Beträffande

behovet av övergångsbestämmelser återkommer Lagrådet i samband med behandlingen

av i remissen föreslagna övergångsbestämmelser.

 Ackordslagen är tillämplig på kreditmarknadsbolag. Även ifrågavarande lag bör

enligt Lagrådets mening vara tillämplig på sådant bolag.

 Undantaget i 48 § ackordslagen, när det gäller föreningsbank, avser central

föreningsbank . Enligt Lagrådets mening bör också undantaget i förevarande

paragraf begränsas till central föreningsbank.

 Genom lagen (1992:700) om ombildning av stadshypoteksinstitutionen och lagen

(1994:758) om ombildning av landshypoteksinstitutionen skall

stadshypoteksföreningarna och landshypoteksföreningarna upplösas utan

likvidation. Efter ombildningen skall stadshypoteksinstitutionen bedriva rörelse

i ett för ändamålet bildat kreditaktiebolag och landshypoteksinstitutionen i

ett kreditmarknadsbolag. Enligt vad som upplysts vid föredragningen har

stadshypoteksföreningarna redan upplösts och den 1 januari 1995 kommer även

landshypoteksföreningarna att vara upplösta. Mot den bakgrunden bör inte

stadshypoteksförening och landshypoteksförening tas upp bland de i förevarande

paragraf angivna rättssubjekten.

 I paragrafens andra mening undantas från lagens tillämpning verksamhet som

offentligt organ bedriver i egen regi eller har ett bestämmande inflytande i.

Lagrådet har inget att invända mot det föreslagna undantaget men förordar att

meningen i förtydligande syfte formuleras om.

 Mot bakgrund av det anförda föreslår Lagrådet att paragrafen (som enligt vad

Lagrådet föreslagit ovan skall ha beteckningen 3 §) ges följande lydelse:

 Bestämmelserna i denna lag om gäldenär gäller inte bankaktiebolag, sparbank,

central föreningsbank, understödsförening eller försäkringsbolag. Bestämmelserna

avser inte heller sådana gäldenärer i vars verksamhet staten, en kommun, ett

landsting, ett kommunalförbund, en församling eller en kyrklig samfällighet har

ett bestämmande inflytande.

2 kap.

1 och 2 §§

Paragraferna har utformats med 2 kap. 1 och 2 §§ konkurslagen (1987:672) som

förebilder. I 1 § första stycket föreskrivs att en ansökan om

företagsrekonstruktion skall göras hos den tingsrätt där gäldenären bör svara i

tvistemål som angår betalningsskyldighet i allmänhet. Enligt andra stycket skall

sökanden i ansökan som regel ange och styrka de omständigheter som gör rätten

behörig. I 1 § tredje stycket finns föreskrifter för det fall att ansökan gjorts

hos en tingsrätt som inte är behörig.

 I 2 § anges att en ansökan om företagsrekonstruktion skall göras skriftligen

och att den skall vara egenhändigt undertecknad av sökanden eller dennes ombud.

 I enlighet med vad Lagrådet anfört i anslutning till bestämmelserna i 1 kap. 2

§ bör bestämmelserna i 2 kap. inledas med en förskrift om att en ansökan om

företagsrekonstruktion får göras av gäldenären eller av en borgenär. Bl.a. för

att främja överskådligheten bör vidare bestämmelserna i förevarande paragrafer

disponeras så att de ansluter närmare till förebilderna i 2 kap. 1 och 2 §§

konkurslagen. Mot bakgrund av det anförda förordar Lagrådet att paragraferna ges

följande lydelse:

 1 §

En ansökan om företagsrekonstruktion får göras av gäldenären eller av en

borgenär. Ansökan skall göras skriftligen hos den tingsrätt där gäldenären bör

svara i tvistemål som angår betalningsskyldighet i allmänhet. Ansök-

ningshandlingen skall vara egenhändigt undertecknad av sökanden eller sökandens

ombud.

 I ansökan skall sökanden ange och styrka de omständigheter som gör rätten

behörig, om de inte är kända.

2 §

Har en ansökan om företagsrekonstruktion gjorts hos en tingsrätt som inte är

behörig, skall rätten genast sända handlingarna i ärendet till den tingsrätt som

enligt vad dessa visar är behörig och underrätta sökanden. Ansökan skall anses

gjord, när handlingarna kom in till den förra tingsrätten.

4 §

I denna paragraf föreskrivs under tre punkter vad en borgenärs ansökan om

företagsrekonstruktion skall innehålla. Enligt punkt 2 skall anges de

omständigheter på vilka borgenären grundar sin begäran. Av motiven framgår att

denna föreskrift uteslutande åsyftar uppgifter om gäldenärens

betalningssvårigheter. Det krävs alltså inte att en ansökande borgenär skall

lämna uppgifter t ex om utsikterna för att rekonstruktionsförfarandet skall leda

till framgång.

 Möjligheten att rätt förstå bestämmelsen torde underlättas, om vad som sålunda

avses uttryckligen anges i paragrafen. Ett ytterligare skäl härför är

bestämmelsen i 5 § om avvisande av bristfälliga ansökningar.

 Med hänsyn till det anförda föreslår Lagrådet att punkt 2 ges följande

lydelse: upplysningar om gäldenärens betalningssvårigheter .

5 §

Förevarande paragraf reglerar frågan om avvisande av en bristfällig ansökan. Där

föreskrivs i ett första stycke att ansökan skall avvisas om den inte uppfyller

de krav som anges i 1-4 §§ och i ett andra stycke att sökanden innan ansökan

avvisas skall föreläggas att avhjälpa bristen.

 Bestämmelser om behandlingen av bristfälliga ansökningar finns på åtskilliga

håll i lagstiftningen. Trots att innebörden som regel är densamma, varierar

utformningen av bestämmelserna ganska mycket. Den här föreslagna lydelsen synes

sakna tidigare motsvarighet och utgör alltså ytterligare en variant.

 Enligt Lagrådets mening bör lydelsen utformas i anslutning till någon gällande

bestämmelse av samma art, förslagsvis

2 kap. 5 § konkurslagen. Lydelsen bör också jämkas så att det klart framgår att

bestämmelsen inte är tillämplig, då bristen består i att ansökningen har getts

in till en tingsrätt som inte är behörig. Mot bakgrund härav och med beaktande

av den omdisponering av 1 och 2 §§ som föreslagits i det föregående förordar

Lagrådet att paragrafen ges följande lydelse:

 En ansökan skall avvisas, om den inte innehåller sådana uppgifter som krävs

enligt 1, 3 och 4 §§ och sökanden inte följer ett föreläggande att avhjälpa

bristen.

6 §

Denna paragraf inleder de bestämmelser som har tagits upp under rubriken

Prövning av ansökan om företagsrekonstruktion.

 Medan de följande paragraferna reglerar själva förfarandet vid prövningen samt

frågan om utseende av rekonstruktör och bestämmande av borgenärssammanträde,

behandlas i 6 § de materiella förutsättningarna för att en ansökan skall bifal-

las. Som nämnts i det föregående föreslår Lagrådet att i denna paragraf också

skall tas upp föreskrift om vad som för bifall krävs i fråga om gäldenärens

betalningssvårigheter.

 På grund av det anförda föreslår Lagrådet att den nyssnämnda rubriken flyttas

till närmast före 7 § samt att närmast före 6 § införs en ny rubrik av följande

lydelse: Förutsättningar för beslut om företagsrekonstruktion .

 I första stycket av 6 § i förslaget anges att beslut om att inleda ett

rekonstruktionsförfarande inte får meddelas, om det saknas skälig anledning att

anta att syftet med förfarandet kan uppnås.

 I lagförslaget används bl.a. uttrycket ansökan om företagsrekonstruktion ,

vilket närmast för tanken till att ett bifall till en ansökan skall föranleda

ett beslut om företagsrekonstruktion . Detta uttryck används också på flera

ställen i förslaget. Även om termerna företagsrekonstruktion och

rekonstruktionsförfarande bör kunna användas med viss frihet, synes man böra

undvika att ange att beslut avser inledande av rekonstruktionsförfarande; en

sådan terminologi torde kunna föranleda missförstånd.

 Enligt Lagrådet framstår det som naturligt, särskilt mot bakgrund av den av

Lagrådet föreslagna nya bestämmelsen i paragrafen, att i den nu förevarande

bestämmelsen använda uttrycket Beslut om företagsrekonstruktion . Lagrådet

föreslår att så sker.

 Mot bakgrund av det sagda föreslår Lagrådet att 6 § ges följande lydelse:

 En förutsättning för att beslut om företagsrekonstruktion skall meddelas är

att gäldenären vid tiden för ansökningen inte kan betala sina förfallna skulder.

 Beslut om företagsrekonstruktion får inte meddelas, om det saknas skälig

anledning anta att syftet med förfarandet kan uppnås.

 En ansökan av en borgenär får bifallas endast om gäldenären har medgett

ansökan.

7 §

I förevarande paragraf i förslaget föreskrivs att, om gäldenärens ansökan tas

upp, rätten skall genast pröva den.

 Av 8 § andra stycket tredje meningen följer emellertid ett undantag från denna

regel om omedelbar prövning för det fall att gäldenärens ansökan har skett efter

det att ansökan har gjorts av en borgenär och tingsrätten har ansett att samman-

träde för prövning av saken likväl bör hållas. En reservation för detta fall bör

göras i 7 §. Lagrådet föreslår därför att paragrafen får följande lydelse:

 Om gäldenärens ansökan tas upp, skall rätten genast pröva den, om inte annat

följer av 8 § andra stycket.

12 §

Enligt paragrafens första stycke skall rekonstruktören undersöka

förutsättningarna för rekonstruktion av verksamheten enligt 1 kap. 3 § och

därvid verka för att borgenärernas bästa iakttas. I andra stycket föreskrivs

bl.a. att rekonstruktören skall undersöka gäldenärens ekonomiska ställning och i

samråd med gäldenären upprätta en plan som redovisar hur syftet med förfarandet

skall uppnås. Enligt tredje stycket får rekonstruktören anlita sakkunnigt

biträde. I fjärde stycket föreskrivs att rekonstruktören får väcka talan om

återvinning. Vidare sägs att närmare bestämmelser om sådan talan finns i 3 kap.

5-7 §§.

 Om Lagrådets förslag till ändrad lydelse av 1 kap. 3 §

(1 kap. 2 § enligt Lagrådets numrering) följs bör första stycket i förevarande

paragraf utgå som överflödigt. De därpå följande styckena kommer i så fall att

utgöra första, andra och tredje styckena. I det nya första stycket bör vidare en

hänvisning göras till 1 kap. 2 § enligt Lagrådets förslag.

 Beträffande fjärde stycket enligt det remitterade förslaget förordar Lagrådet

att bestämmelsen utformas som en upplysning om att det av 3 kap. 6 § framgår att

rekonstruktören får väcka talan om återvinning.

 Med hänvisning till det anförda föreslår Lagrådet att förevarande paragraf ges

följande lydelse:

 Rekonstruktören skall när han fullgör de uppgifter som anges i 1 kap. 2 §

undersöka gäldenärens ekonomiska ställning och i samråd med gäldenären upprätta

en plan som redovisar hur syftet med förfarandet skall uppnås (rekonstruk-

tionsplan). Planen skall tillställas rätten och borgenärerna.

 Rekonstruktören får anlita sakkunnigt biträde.

 Att rekonstruktören får väcka talan om återvinning framgår av 3 kap. 6 §.

13 §

I paragrafens första stycke föreskrivs att rekonstruktören inom en vecka från

beslut om att inleda företagsrekonstruktion skall underrätta samtliga kända

borgenärer om beslutet. I andra stycket anges under fyra punkter visst material

som skall fogas till underrättelsen.

 Enligt andra stycket punkt 1 krävs en förteckning över gäldenärens

huvudsakliga tillgångar och skulder. I författningskommentaren motiveras

begränsningen till huvudsakliga tillgångar och skulder med den korta tid som

rekonstruktören har på sig att sammanställa uppgifterna. Lagrådet vill här

förorda att begränsningen i uppgiftsskyldigheten i stället utformas så att det

framgår att det räcker med en preliminär förteckning över gäldenärens

tillgångar och skulder.

 I punkt 2 anges gäldenärens senaste balansräkning, om gäldenären är eller har

varit bokföringsskyldig under det sista året innan ansökan om

företagsrekonstruktion gjordes och de ytterligare upplysningar som behövs om

dennes redovisning. Eftersom rekonstruktionsförfarandet i praktiken inte torde

kunna tillämpas på andra gäldenärer än sådana som är eller har varit

bokföringsskyldiga framstår begränsningen i denna punkt av gäldenärskretsen som

överflödig. Lagrådet förordar därför att begränsningen får utgå. Vidare bör

avfattningen av punkten jämkas i förtydligande syfte.

 I övrigt bör paragrafen undergå vissa redaktionella jämkningar.

 Med hänvisning till det sagda förordar Lagrådet att paragrafen ges följande

lydelse:

 Rekonstruktören skall inom en vecka från beslutet om företagsrekonstruktion

underrätta samtliga kända borgenärer om beslutet.

 Till underrättelsen skall fogas

 1. en preliminär förteckning över gäldenärens tillgångar och skulder,

 2. gäldenärens senaste balansräkning och de ytterligare upplysningar som

behövs om hans ekonomiska ställning,

 3. uppgift om orsakerna till betalningssvårigheterna och om hur verksamheten

kan rekonstrueras, och

 4. upplysning om den tidpunkt för borgenärssammanträdet som bestämts enligt 10

§ andra stycket.

 Om antalet borgenärer med fordringar utan förmånsrätt är mycket stort, får

underrättelser till dessa borgenärer ersättas av ett tillkännagivande genom

kungörelse. En sådan kungörelse skall innehålla upplysning om beslutet om före-

tagsrekonstruktion och om tidpunkten för borgenärssammanträdet.

15 §

I paragrafen anges i tre punkter vissa viktigare affärstransaktioner som

gäldenären inte får företa utan rekonstruktörens samtycke. Punkt 1 avser

betalning av skulder som uppkommit före beslutet om företagsrekonstruktion,

punkt 2 gäller nya förpliktelser och punkt 3 dispositioner i fråga om egendom av

väsentlig betydelse för gäldenärens verksamhet. Den första punkten intar

såtillvida en särställning genom att den avser skulder som uppkommit före

beslutet om företagsrekonstruktion, medan övriga punkter reglerar transaktioner

under rekonstruktionsförfarandet.

 Lagrådet har i och för sig inte något att erinra mot att krav på rekonstruk-

törens samtycke uppställs i angivna fall. Det förefaller dock tveksamt om en

betalning av en äldre skuld överhuvudtaget bör vara tillåten. Utgångspunkten för

en företagsrekonstruktion enligt lagförslaget är ju att företagets tillgångar

och skulder i princip skall frysas . En betalning av en skuld kan därför

äventyra genomförandet av rekonstruktionen. Utrymmet för rekonstruktören att

samtycka till betalning måste följaktligen vara mycket begränsat, ett förhål-

lande som inte avspeglas i den föreslagna lagtexten.

 En jämförelse med dansk och finsk rätt visar att man där har en betydande

restriktivitet när det gäller att under ett rekonstruktionsförfarande tillåta

betalning av äldre skulder. Enligt den danska konkursloven får efter en

betalningsinställelse betalning av en skuld ske utanför konkursreglerna endast

om en betalning är nödvändig för att avvärja tab . I finsk rätt finns i lagen

om företagssanering ett uttryckligt förbud mot betalning av äldre skuld. Lagen

innehåller dock vissa undantag från förbudet.

 Enligt Lagrådets mening bör förevarande bestämmelse ge uttryck för nödvändig

restriktivitet i fråga om att tillåta betalning. Det kan åstadkommas genom att

enligt finsk modell ett uttryckligt förbud införs men förses med erforderliga

undantag. Ett annat alternativ är att i lagtexten anges att betalning får ske

endast under kvalificerade förutsättningar, t.ex. om särskilda eller synnerliga

skäl föreligger. Vilket alternativ som bör väljas får övervägas under det

fortsatta lagstiftningsarbetet.

 En bärande princip i förslaget är att gäldenären under

rekonstruktionsförfarandet skall behålla rådigheten över sin egendom. I motiven

anges att som en följd härav en rättshandling, som gäldenären har vidtagit utan

att iaktta kravet på samtycke, inte kan enbart av det skälet drabbas av en

civilrättslig ogiltighet, inte ens om medkontrahenten var i ond tro. Lagrådet

har för sin del inte något att invända mot att rättshandlingar som gäldenären

företar utan samtycke skall vara civilrättsligt giltiga. Som paragrafen

utformats förmedlar den emellertid närmast ett intryck av att utgöra en rådig-

hetsinskränkning. För att undvika missförstånd eller rättsförluster bör därför

av paragrafen framgå att det förhållandet att en rättshandling företas utan

samtycke inte inverkar på rättshandlingens giltighet.

 Mot bakgrund av det anförda föreslår Lagrådet att till paragrafen fogas ett

andra stycke med följande lydelse:

 Åsidosätter gäldenären vad som föreskrivs i första stycket inverkar detta

inte på rättshandlingens giltighet.

17 §

Denna paragraf innehåller bestämmelser om det för rekonstruktionsförfarandet

grundläggande förbudet mot säraktioner från borgenärers och andra rättsägares

sida. Paragrafen är uppdelad på fem stycken, varav det första endast anger arten

av inskränkningar och den tid under vilken de gäller.

 I första stycket anges sålunda att under den tid rekonstruktionsförfarandet

pågår följande inskränkningar gäller i borgenärernas rätt att tvångsvis ta i

anspråk gäldenärens egendom för betalning av sina fordringar. Därefter före-

skrivs att utmätning inte får beslutas, att, om utmätning tidigare har

beslutats, utmätningsförfarandet inte får fortsättas och att detta dock inte

gäller utmätning för sådan fordran till säkerhet för vilken borgenären har hand-

panträtt i gäldenärens egendom (2 st) samt att beslut om kvarstad och om be-

talningssäkring inte får meddelas och verkställighet av sådant beslut inte får

ske (3 st). Vidare anges att handräckning enligt lagen (1978:599) om avbetal-

ningsköp mellan näringsidkare m fl inte får ske och att detsamma gäller

återtaganden genom verkställighet av dom (4 st) samt att under förfarandet inte

heller i övrigt får vidtas åtgärd för verkställighet enligt 16 kap. utsöknings-

balken (5 st).

 I sak vill Lagrådet framhålla följande beträffande förslaget.

 Bestämmelserna hindrar inte att domstol eller kronofogdemyndighet under

rekonstruktionsförfarandet meddelar dom eller beslut om sådan

betalningsfastställelse som medför utmätningsverkan (jfr 4 kap. 27 § utsöknings-

balken) och det torde inte heller vara motiverat att uppställa sådant förbud.

Det finns emellertid knappast anledning att tilllåta att exekutiv försäljning

eller redovisning av influtna medel efter sådan betalningsfastställelse får äga

rum under förfarandet; detta gäller oavsett om betalningsfastställelsen har

beslutats före förfarandet eller beslutas under detta. Denna situation omfattas

emellertid inte av den föreslagna lydelsen.

 Undantag från förbudet att besluta utmätning föreslås som nämnts gälla för

fordran som är förenad med handpanträtt. Undantaget synes böra vidgas till att

gälla även fordran som är förenad med retentionsrätt (jfr t.ex. 1 kap. 5 § 2 st.

konkurslagen).

 I förslaget har inte tagits upp föreskrift om förbud mot införsel under

rekonstruktionsförfarandet; frågan kan vara aktuell endast då gäldenären är

fysisk person (jfr. 15 kap. 3 § utsökningsbalken). Under föredragningen har

upplysts att avsikten är att införsel då skall kunna ske för underhållsbidrag

men inte för skatter, böter m m. Denna ståndpunkt, som synes lämplig, bör framgå

av paragrafens lydelse.

 Mot den föreslagna lydelsen kan i formellt hänseende anföras följande.

Beskrivningen i första stycket ger sken av att täcka samtliga inskränkningar i

paragrafen. Så är dock inte fallet med det förbud som anges i femte stycket,

något som också markeras av ingressen i det stycket. Denna lagteknik är inte

helt tillfredsställande. Det torde vidare vara önskvärt att paragrafen utformas

något mera överskådligt än som skett, särskilt som vad Lagrådet anfört i det

föregående påkallar ytterligare föreskrifter i saken.

 Mot bakgrund av det anförda föreslår Lagrådet att paragrafen ges följande

lydelse:

 Under den tid rekonstruktionsförfarandet pågår får utmätning eller annan

verkställighet enligt utsökningsbalken inte äga rum mot gäldenären. Utmätning

får dock ske för fordran för vilken borgenären har handpanträtt eller reten-

tionsrätt. Införsel får äga rum såvitt avser underhållsbidrag. Handräckning

enligt lagen (1978:599) om avbetalningsköp mellan näringsidkare m fl får inte

ske.

 Under förfarandet får inte heller meddelas beslut om kvarstad eller

betalningssäkring.

 Beträffande paragrafens tillämpning kan anmärkas följande. Om en borgenär har

ansökt om utmätning före beslutet om företagsrekonstruktion men utmätning inte

hunnit beslutas, bör utsökningsmålet vila hos kronofogdemyndigheten under

rekonstruktionsförfarandet. Efter dettas upphörande bör handläggningen av målet

återupptas, om inte borgenären återkallar sin ansökan.

18 §

Denna paragraf innehåller en särskild bestämmelse om säkerhetsåtgärd med 15 kap.

3 § rättegångsbalken som viss förebild. I förslaget anges sålunda att, om det

finns särskilda skäl att befara att gäldenären utan rekonstruktörens samtycke

företar eller underlåter en viss handling och därigenom sätter en borgenärs rätt

i fara, rätten får på borgenärens begäran besluta om lämplig åtgärd för att

säkerställa dennes rätt.

 När fråga om säkerhetsåtgärd aktualiseras, torde i allmänhet också finnas

behov av att domstolen kan förordna interimistiskt därom till dess motparten har

fått tillfälle att yttra sig. Förslaget upptar emellertid inte några direkta

bestämmelser om förfarandet vid behandlingen av en begäran om säkerhetsåtgärd.

 Enligt 4 kap. 1 § 1 st i förslaget gäller beträffande handläggningen av frågor

om företagsrekonstruktion, i den mån inte annat föreskrivs i förevarande lag,

lagen (1946:807) om handläggning av domstolsärenden. I 4 § 3 st första meningen

ärendelagen finns en bestämmelse om säkerhetsåtgärd, som kan sägas utgöra en

motsvarighet till den nu förevarande bestämmelsen i förslaget. I andra - fjärde

meningarna i samma stycke anges att tillfälle skall lämnas den som åtgärden

angår att yttra sig däröver, att, om fara är i dröjsmål, förordnande dock får

meddelas omedelbart samt att åtgärden skall omedelbart hävas av rätten, om skäl

inte längre förekommer för den.

 Förslagets ståndpunkt torde vara att de nu nämnda förfarandereglerna skall

vara tillämpliga i fråga om handläggningen av en begäran om säkerhetsåtgärd

enligt den nu förevarande bestämmelsen. Även om detta inte kan anses framgå

tydligt av förslaget, har Lagrådet inte någon erinran mot förslagets ståndpunkt

i det nämnda hänseendet.

 I författningskommentaren har uttalats att en rättshandling som gäldenären

vidtar med åsidosättande av vad rätten har förordnat enligt 18 § saknar

giltighet gentemot en tredje man som insett eller bort inse gäldenärens bristan-

de behörighet. Uttalandet synes böra uppfattas så, att en rättshandling som sker

i strid med domstolens förordnande i princip är ogiltig men att en godtroende

medkontrahent är skyddad oavsett rättshandlingens art. I anledning av uttalandet

vill Lagrådet anföra följande.

 Inledningsvis kan erinras om att förevarande bestämmelse är av samma karaktär

som bestämmelserna om säkerhetsåtgärd i

bl.a. 15. kap 3 § rättegångsbalken och 4 § 3 st ärendelagen. En rättshandling

som strider mot förordnande med stöd av den föreslagna bestämmelsen kan inte ges

annan verkan än rättshandlingar som är stridande mot förordnande som meddelats

enligt andra liknande regler, i vart fall inte utan att en särskild bestämmelse

i saken meddelas.

 Som framgår av motiveringen kan förordnande enligt den föreslagna 18 § vara av

flera olika slag. Det måste antas att principen är att en rättshandling som

strider mot ett förordnande är ogiltig, eftersom gäldenären inte är behörig att

vidta åtgärden. Undantag från denna princip torde endast kunna förekomma enligt

vad som gäller om godtrosförvärv, dvs. främst av lösöre. Lagen om godtrosförvärv

av lösöre är inte direkt tillämplig i den nu aktuella situationen, där

gäldenären kan förutsättas äga egendomen. Det har dock förutsatts att lagen

skall kunna tillämpas analogt i vissa situationer av den typ som här avses,

vilket har överlämnats till rättstillämpningen att avgöra (se prop. 1985/86:123

s. 17).

 Det torde saknas anledning att frångå vad som sålunda får antas gälla.

 Med hänsyn till bestämmelsens syfte saknas enligt Lagrådets mening vidare

anledning att begränsa dess tillämpning till fall då gäldenärens befarade

handlande eller underlåtenhet sker utan rekonstruktörens samtycke.

 Beslut enligt 18 § kan ha sådant innehåll att verkställighet kan behöva ske.

Att sådan verkställighet får äga rum utgör ett undantag från det principiella

förbudet i 17 §. Detta bör framgå av bestämmelsen. Med hänsyn härtill och till

att en mindre jämkning bör ske av den föreslagna lydelsen förordar Lagrådet att

paragrafen ges följande lydelse:

 Om det finns särskilda skäl att befara att gäldenären företar en viss

handling eller underlåter att vidta en viss åtgärd och därigenom sätter en

borgenärs rätt i fara, får rätten på borgenärens begäran besluta om lämplig

åtgärd för att säkerställa dennes rätt. Bestämmelserna i 17 § hindrar inte

verkställighet av ett sådant beslut.

20 §

I paragrafens första stycke har tagits in den viktiga regeln om förbud för en

gäldenärs avtalsmotpart att under vissa angivna omständigheter häva ett ingånget

avtal, om gäldenären begär att avtalet fullföljs. Har motparten fått en sådan

begäran och är tiden för hans fullgörelse inne får han enligt andra stycket

kräva att gäldenären i motsvarande mån fullgör sin prestation för framtiden

eller, om anstånd har medgetts, utan oskäligt uppehåll ställer godtagbar

säkerhet för sin fullgörelse.

 Avsikten med den citerade bestämmelsen är enligt författningskommentaren att

motparten inte skall behöva fullgöra sin prestation utan att gäldenären

samtidigt presterar eller ställer säkerhet. Bestämmelsen skall täcka såväl en

enstaka prestation som successiva prestationer. I motsats till vad bestämmelsen

kan synas ge uttryck för skall gäldenären vid successiva prestationer inte

behöva erlägga annan likvid än den som avser just den fullgörelse som vid

tillfället presteras av motparten. Avsikten är också att det endast är sådan

prestationsskyldighet som inträtt för gäldenären efter beslutet om

företagsrekonstruktion som skall fullgöras. Lydelsen kompliceras ytterligare av

att det dessutom synes vara avsett att bestämmelsen skall omfatta även avbetal-

ningsköp med återtaganderätt.

 Enligt Lagrådets mening är den citerade bestämmelsen vag och svårtolkad. Den

täcker inte heller till fullo vad som synes ha varit avsikten med den. Lagrådet

förutsätter därför att bestämmelsen under det fortsatta lagstiftningsarbetet

övervägs på nytt. I samband därmed bör paragrafen ses över redaktionellt.

21 §

Paragrafen innehåller bestämmelser angående borgenärers rätt till kvittning

under rekonstruktionsförfarandet. Bestämmelserna svarar i princip mot 20 §

ackordslagen. I andra stycket regleras det fallet att den som står i skuld till

gäldenären förvärvar en fordran mot honom genom överlåtelse. Kvittning får inte

ske, om förvärvet har gjorts senare än tre månader före ansökningen om företags-

rekonstruktion eller, under vissa förutsättningar, ansökan om dödsbos avträdande

till förvaltning av boutredningsman. Enligt tredje meningen gäller

kvittningsförbud också om förvärvet har skett tidigare och borgenären då hade

skälig anledning anta att gäldenären var på obestånd.

 Som tidigare nämnts består förutsättningen för beslut om

företagsrekonstruktion, då det gäller gäldenärens betalningssvårigheter, i

bristande likviditet och inte i obestånd. Det kan då synas något inkonsekvent

att i fråga om begränsningar i kvittningsrätten anknyta till obeståndsbegreppet.

Den som är illikvid torde emellertid ofta också vara på obestånd. Något hinder

mot förslagets ståndpunkt i det nämnda hänseendet kan inte anses föreligga.

3 kap.

12 §

I paragrafen finns en bestämmelse om avvisande av en bristfällig ansökan om

ackordsförhandling. Enligt bestämmelsen skall rätten avvisa en ansökan, om den

inte uppfyller de krav som anges i 10 och 11 §§ och gäldenären inte följer ett

föreläggande att avhjälpa bristen.

 Lagrådet har i sak ingen erinran mot förslaget men förordar att bestämmelsen

utformas efter samma mönster som den motsvarande bestämmelsen i 2 kap. 5 §

angående avvisande av en ansökan om företagsrekonstruktion. Med hänvisning till

vad Lagrådet anfört i anslutning till den paragrafen kan förevarande paragraf

ges förslagsvis följande lydelse:

 En ansökan om ackordsförhandling skall avvisas, om den inte uppfyller de krav

som anges i 10 och 11 §§ och gäldenären inte följer ett föreläggande att

avhjälpa bristen.

18 §

Den i ackordslagen föreskrivna skyldigheten för gäldenär att avlägga

bouppteckningsed har i förevarande paragraf ersatts med en fakultativ regel.

Edgång behöver enligt förslaget äga rum endast om en borgenär begär det.

 Av paragrafens andra stycke framgår att, om gäldenären är en juridisk person

och har flera ställföreträdare, bouppteckningsed inte behöver avläggas av en

sådan ställföreträdare, om den borgenär som begärt edgången anser, att denna

saknar betydelse för utredningen av gäldenärens ekonomiska ställning.

 I författningskommentaren anges att bestämmelsen utformats efter mönster av 6

kap. 3 § 2 st. konkurslagen. Det är då att märka att det lagrummet avser begäran

av konkursförvaltare och inte av en borgenär. Jämfört med en konkursförvaltare

måste emellertid en borgenär anses ha små möjligheter att i förväg bedöma om en

edgång saknar betydelse för utredningen. Det kan inte heller uteslutas att en

rätt för borgenären att avgöra om edgången skall ske eller inte kan missbrukas.

Lagrådet förordar därför att det läggs på rätten att efter objektiva kriterier

avgöra om en ställföreträdare kan befrias från edgång.

 I paragrafen bör även vidtas vissa redaktionella ändringar.

 Mot bakgrund av det anförda föreslår Lagrådet att paragrafen ges följande

lydelse:

 På begäran av en borgenär skall gäldenären vid borgenärssammanträdet avlägga

bouppteckningsed. Han skall därvid göra de tillägg till eller ändringar i

bouppteckningen som han anser behövas och med ed betyga att bouppteckningen med

gjorda tillägg eller ändringar är riktig, så att det inte enligt hans vetskap

har oriktigt utelämnats eller upptagits någon tillgång eller skuld.

 Är gäldenären en juridisk person och finns flera ställföreträdare, behöver

bouppteckningsed inte avläggas av en sådan ställföreträdare vars edgång måste

antas sakna betydelse för utredningen av gäldenärens ekonomiska ställning.

 När det finns anledning till det, får rätten besluta att gäldenären skall

avlägga eden inför någon annan tingsrätt. Är gäldenären sjuk, får eden avläggas

där han vistas.

 Vägrar gäldenären att avlägga ed, förfaller beslutet om ackordsförhandling, om

det inte finns synnerliga skäl för att förhandlingen skall fortsättas.

4 kap.

5 §

Paragrafen innehåller bestämmelser angående rekonstruktörens rätt till

ersättning. I första stycket anges i en första mening att rekonstruktören har

rätt till skälig ersättning för det arbete och de utlägg som uppdraget har krävt

samt, i en andra mening, att vid bedömningen av vad som är skäligt arvode hänsyn

skall tas till det arbete som uppdraget har krävt, den omsorg och skicklighet

varmed det har utförts samt näringsverksamhetens omfattning.

 Ersättningen för utlägg bör emellertid inte bli föremål för en

skälighetsprövning, i vart fall inte på samma sätt som arvodet (jfr. 14 kap. 4,

13 och 14 §§ konkurslagen). I fråga om ersättning för utlägg torde i princip

böra vara avgörande endast om uppdraget kan anses ha krävt utlägget.

 På grund av det anförda och till undvikande av den dubbelreglering beträffande

arvodet som skett i de båda meningarna föreslår Lagrådet att första stycket får

följande lydelse:

 Rekonstruktören har rätt till ersättning för arbete och för de utlägg som

uppdraget har krävt. Arvodet får inte bestämmas till ett högre belopp än som med

hänsyn till det arbete som uppdraget har krävt, den omsorg och skicklighet

varmed det har utförts samt näringsverksamhetens omfattning kan anses utgöra

skälig ersättning för uppdraget.

8 §

I första stycket anges i fem punkter när rätten - oberoende av om den tidsfrist

som nämns i 9 § har löpt ut eller inte - skall besluta att

rekonstruktionsförfarandet skall upphöra. Av punkten 4 framgår att så bl.a.

skall ske om rekonstruktören eller en borgenär begär det och rätten finner att

förfarandet saknar ett rimligt ändamål . Den föreslagna ordalydelsen synes

missvisande. Ett rekonstruktionsförfarande har ju som regel alltid ett rimligt

ändamål.

Med beaktande av vad som anges i författningskommentaren om bestämmelsens

tillämpning kan det sista ledet i bestämmelsen förslagsvis formuleras och

syftet med förfarandet inte kan antas bli uppnått alternativt och förfarandet

inte kan antas leda till att gäldenärens verksamhet rekonstrueras . Lagrådet

förordar det förstnämnda alternativet.

 Första stycket bör även i övrigt bli föremål för vissa redaktionella

ändringar.

 Andra stycket innehåller en hänvisning till bestämmelsen i 1 kap. 2 § att

rekonstruktionsförfarandet upphör utan särskilt beslut om gäldenären försätts i

konkurs. Om Lagrådets förslag till slopande av bestämmelsen i nämnda paragraf

godtas skall hänvisningen utgå och bör i stället i förevarande paragraf direkt

anges att rekonstruktionsförfarandet upphör om gäldenären försätts i konkurs.

 Mot bakgrund av det anförda föreslår Lagrådet att paragrafen ges följande

lydelse:

 Rätten skall besluta att rekonstruktionsförfarandet skall upphöra om

 1. sådana åtgärder vidtagits att syftet med förfarandet kan anses uppnått,

 2. gäldenären begär det och beslut om ackordsförhandling inte har meddelats,

 3. gäldenären utan laga förfall uteblir från det borgenärssammanträde som

avses i 2 kap. 10 § andra stycket,

 4. rekonstruktören eller en borgenär begär det och syftet med förfarandet inte

kan antas bli uppnått eller

 5. det i annat fall finns särskilda skäl för att förfarandet bör upphöra.

 Om gäldenären försätts i konkurs, upphör rekonstruktionsförfarandet utan

särskilt beslut.

9 §

I paragrafens första stycke finns en regel som innebär att rätten när tre

månader har förflutit från dagen för beslutet om företagsrekonstruktion skall

besluta att förfarandet skall upphöra. Av andra stycket framgår att rätten kan

förlänga tremånaderstiden med tre månader i taget om det finns särskilda skäl .

Beträffande andra stycket sägs i författningskommentaren att en restriktiv

hållning är befogad när det gäller att besluta om förlängning av den inledande

tremånadersfristen. Vidare anförs bl.a. att än större restriktivitet är påkallad

när fråga är om ytterligare förlängning.

Enligt Lagrådets mening bör den åsyftade återhållsamheten från rättens sida

komma till tydligare uttryck i lagtexten. Även i andra hänseenden bör lagtexten

jämkas i förtydligande syfte. I enlighet med det anförda förordar Lagrådet att

paragrafen ges följande lydelse:

 I annat fall än som avses i 8 § skall rätten, när tre månader förflutit från

dagen för beslutet om företagsrekonstruktion, besluta att förfarandet skall

upphöra.

 Om det finns särskilda skäl kan dock rätten, efter begäran av gäldenären inom

den i första stycket angivna tiden, medge att förfarandet får pågå under

ytterligare högst tre månader. Om det finns synnerliga skäl, kan rätten under

motsvarande förutsättning förlänga tiden med ytterligare högst tre månader i

taget. Förfarandet får dock inte pågå under längre tid än sammanlagt ett år, om

inte ackordsförhandling har beslutats.

11 §

I paragrafen anges att beslut om att inleda företagsrekonstruktion och om

ackordsförhandling gäller omedelbart om inte annat bestäms av rätten. Enligt

andra meningen gäller detsamma beslut om utseende eller entledigande av rekon-

struktör.

 Någon motsvarande bestämmelse finns inte i fråga om beslut att

rekonstruktionsförfarandet skall upphöra. Ett sådant beslut blir följaktligen

gällande först sedan det vunnit laga kraft.

 Det kan anmärkas att insolvensutredningen föreslog en bestämmelse av innebörd

att bl.a. hindren mot special- och generalexekution i gäldenärens egendom och

förbudet för gäldenärens avtalsmotparter att häva ingångna avtal förfaller när

rätten meddelar beslut om förfarandets upphörande, om inte annat bestämts i

beslutet. Varför utredningens förslag inte följts i lagrådsremissen berörs inte

vare sig i den allmänna motiveringen eller i författningskommentaren.

 Förbudet för borgenärerna att under rekonstruktionsförfarandet tvångsvis driva

in sina fordringar och förbudet för gäldenärens avtalsmotparter att häva

ingångna avtal innebär allvarliga ingrepp i deras rätt. Förbuden bör därför inte

gälla längre än som är absolut nödvändigt. Om beslut meddelas om att rekonstruk-

tionsförfarandet skall upphöra bör med hänsyn härtill dessa rättsverkningar av

förfarandet omedelbart förfalla. Det kan lämpligen åstadkommas genom att

förevarande paragraf kompletteras med en bestämmelse att beslut om förfarandets

upphörande tillämpas omedelbart. I samband därmed bör också vissa redaktionella

ändringar göras i paragrafen.

 Mot bakgrund av det anförda föreslår Lagrådet att paragrafen ges följande

lydelse:

 Beslut om företagsrekonstruktion och om ackordsförhandling samt beslut att

rekonstruktionsförfarandet skall upphöra skall tillämpas omedelbart, om inte

annat har bestämts av rätten. Detsamma gäller beslut att utse eller entlediga

rekonstruktör.

12 §

I första stycket av denna paragraf har tagits upp en föreskrift om att vissa

angivna beslut under ackordsförhandling inte får överklagas särskilt.

Motsvarighet till föreskriften finns nu 32 § 1 st., 35 § och 36 § 3 st.

ackordslagen.

 Någon bestämmelse som anger vad som skall gälla som huvudregel beträffande

överklagande av beslut som meddelas under rekonstruktionsförfarandet har inte

tagits upp i förslaget (jfr 41 § 1 st. ackordslagen). Under föredragningen har

upplysts att hänvisningen i 4 kap. 1 § till ärendelagen och, beträffande frågor

om offentligt ackord, till rättegångsbalken har avsetts medföra att

rättegångsbalkens bestämmelser om överklagande skall vara tillämpliga.

 Eftersom hänvisningen i 4 kap. 1 § till ärendelagen och rättegångsbalken avser

enbart handläggningen hos tingsrätten, kan det visserligen ifrågasättas om denna

kan anses omfatta även rättegångsbalkens bestämmelser om överklagande. Lagrådet

har dock inte någon erinran mot ståndpunkten.

 Enligt rättegångsbalken är huvudregeln i fråga om överklagande av beslut under

rättegången att sådana beslut inte får överklagas särskilt utan endast i samband

med överklagande av dom eller slutligt beslut i målet (49 kap.3 § 2 st).

Hänvisningen till rättegångsbalken innebär därför i detta hänseende att beslut

under rekonstruktionsförfarandet inte får överklagas särskilt. Detta torde inte

överensstämma med vad som har avsetts i remissen. Det kan för övrigt vara något

tveksamt vad som är slutligt beslut och vad som är beslut under förfarandet

enligt den nya lagen.

 På grund av det anförda föreslår Lagrådet att 12 § 1 st. ges följande lydelse:

 Rättens beslut enligt denna lag får överklagas för sig. Detta gäller dock

inte beslut i en fråga som avses i 3 kap. 21 § första stycket eller 24 § eller

beträffande sådan ny prövning som avses i 3 kap. 25 § tredje stycket.

13 §

I paragrafen ges bestämmelser om skadeståndsskyldighet i vissa fall för en

borgenär vars ansökan om företagsrekonstruktion inte bifallits. Som

förutsättning för skadeståndsskyldigheten anges att borgenären när han gav in

sin ansökan saknade skälig anledning anta att gäldenären inte kunde betala sina

skulder allteftersom de förföll till betalning . Denna förutsättning anknyter

till den beskrivning av gäldenärens betalningssvårigheter som görs i 1 kap. 1 §

remissförslaget och som där uppställs som en förutsättning för att beslut skall

meddelas om företagsrekonstruktion.

 Som framgår av vad Lagrådet anfört i anslutning till 1 kap. 1 § förordar

Lagrådet att beskrivningen av gäldenärens betalningssvårigheter skall ges en

ändrad avfattning och flyttas över till 2 kap. 6 §. Om detta förslag följs, för-

ordar Lagrådet att det i beskrivningen i förevarande paragraf av

förutsättningarna för skadeståndsskyldighet tas in en hänvisning till 2 kap. 6

§.

 I enlighet med det anförda kan första stycket i förevarande paragraf ges

förslagsvis följande lydelse:

 Om en borgenärs ansökan om företagsrekonstruktion inte bifalls och om

borgenären när han gav in sin ansökan saknade skälig anledning anta att

gäldenären hade sådana betalningssvårigheter som avses i 2 kap. 6 § första

stycket, skall borgenären ersätta gäldenären den skada som skäligen kan anses ha

orsakats denne genom ansökningen och dess handläggning.

Övergångsbestämmelserna

Ackordslagen föreslås upphöra att gälla då lagen om företagsrekonstruktion

träder i kraft (punkt 1). Enligt remissförslaget skall ackordslagens be-

stämmelser dock alltjämt gälla om god man förordnats enligt ackordslagen före

ikraftträdandet (punkt 2).

 Lagrådet har inget att invända mot förslagen. Punkt 2 bör dock i förtydligande

syfte ges en annan redaktionell utformning.

 Som Lagrådet anfört i samband med granskningen av 1 kap. 4 § (3 § enligt

Lagrådets förslag) har lagen om kreditaktiebolag upphävts år 1992 i samband med

tillkomsten av lagen om kreditmarknadsbolag. Av övergångsbestämmelserna till

sistnämnda lag framgår att kreditaktiebolag kan driva verksamhet enligt lagen om

kreditaktiebolag under ett år räknat från tiden för den nya lagens

ikraftträdande (den 1 januari 1994) eller till dess en ansökan om tillstånd

enligt den nya lagen slutligt prövats. Genom lagen (1992:1617) om ändring i

ackordslagen utmönstrades, som tidigare nämnts, kreditaktiebolag ur den i 48 §

ackordslagen angivna undantagskretsen. I en övergångsbestämmelse till

ändringslagen föreskrivs att ett kreditmarknadsbolag, som har rätt att driva

verksamhet enligt den upphävda lagen om kreditaktiebolag, fortfarande skall om-

fattas av 48 § ackordslagen.

 Vid remissföredragningen har upplysts att det inte är klarlagt om samtliga

ansökningar från kreditaktiebolag att få driva verksamhet som

kreditmarknadsbolag har prövats slutligt, när förevarande lag kan förväntas

träda i kraft. En övergångsbestämmelse av motsvarande innehåll som den sist-

nämnda bör därför fogas som punkt 3 till lagen.

 Mot bakgrund av det anförda föreslår Lagrådet att till övergångsbestämmelserna

fogas en ny punkt 3 samt att punkterna 2 och 3 ges följande lydelser:

 2. När god man har förordnats enligt ackordslagen (1970:847) före

ikraftträdandet gäller dock ackordslagen i stället för denna lag.

 3. Bestämmelserna i denna lag om gäldenär gäller inte kreditmarknadsbolag

enligt 1 kap. 1 § lagen (1992:1610) om kreditmarknadsbolag som efter lagens

ikraftträdande den

1 januari 1994 har rätt att driva verksamhet enligt lagen (1963:76) om

kreditaktiebolag.

Förslaget till lag om ändring i äktenskapsbalken

6 kap.

10 §

Av paragrafens första stycke framgår att underhållsbidrag till make preskriberas

tre år efter den ursprungliga förfallodagen. Enligt andra stycket förlängs

emellertid preskriptionstiden när utmätning sker eller konkursansökan görs innan

denna tid gått till ända. Innebörden av tredje stycket är att ansökan om

förordnande av god man enligt ackordslagen medför en motsvarande förlängning.

 I remissen föreslås att tredje stycket skall upphävas. Som skäl för detta

hänvisas i författningskommentaren till att ackordslagen upphävs och att ackord

enligt lagen om företagsrekonstruktion inte omfattar fordringar av familje-

rättslig natur.

 I det inledande avsnittet har Lagrådet behandlat frågan om ett ackord för en

fysisk person skall begränsas så att det inte omfattar fordringar som

uteslutande avser gäldenärens privatekonomiska förhållanden. Som framgår av vad

som anförs där anser Lagrådet att en sådan begränsning inte skall gälla. Mot den

bakgrunden bör tredje stycket i förevarande paragraf inte upphävas. I stället

bör stycket ändras så att det blir tillämpligt på ansökan om

företagsrekonstruktion.

Förslaget till lag om ändring i föräldrabalken

7 kap.

9 §

I paragrafen regleras vissa frågor om preskription av underhållsbidrag till

barn. Regleringen är i princip av samma innebörd som bestämmelserna i 6 kap. 10

§ äktenskapsbalken angående underhållsbidrag till makar. I det remitterade

förslaget föreslås också att förevarande paragraf ändras på samma sätt som 6

kap. 10 § äktenskapsbalken.

 Lagrådet hänvisar här till vad Lagrådet anfört i anslutning till 6 kap. 10 §

äktenskapsbalken. Tredje stycket i förevarande paragraf bör alltså ändras så att

det blir tillämpligt på ansökan om företagsrekonstruktion.

Förslaget till lag om ändring i köplagen (1990:931)

Övergångsregleringen

Till förevarande lag bör fogas en övergångsbestämmelse av motsvarande innehåll

som punkt 2 i övergångsbestämmelserna till förslaget till lag om ändring i

äktenskapsbalken. Lagrådet föreslår att ikraftträdandebestämmelsen till före-

varande lag tas in som punkt 1 och att till lagförslaget fogas en punkt 2 med

följande lydelse:

 2. Har god man förordnats enligt ackordslagen (1970:847) före

ikraftträdandet, gäller dock äldre bestämmelser.

Förslaget till lag om ändring i förmånsrättslagen (1970:979)

10 §

Genom ett tillägg till 10 § föreslås att allmän förmånsrätt enligt paragrafen

skall följa med fordringar som med rekonstruktörens godkännande uppkommit under

ett förfarande enligt lagen om företagsrekonstruktion.

 I författningskommentaren anges att termen uppkommit avses ha samma innebörd

som i andra sammanhang, t.ex. i preskriptionslagen och skuldsaneringslagen, och

att fordringar grundade på avtal anses ha uppkommit när avtalet träffats. Som

exempel på fall som inte omfattas av förmånsrätten nämns ränta för rekonstruk-

tionstiden på en kredit enligt ett gammalt kreditavtal, en hyresvärds fordran på

hyra under denna tid och en leverantörs fordran enligt ett tidigare avtal, om

leverantören har fortsatt att leverera under rekonstruktionen.

 Lagrådet har inte någon erinran mot den föreslagna bestämmelsen men vill

beträffande den påstådda innebörden anmärka följande.

 Bestämmelser enligt vilka tidpunkten för fordrans uppkomst är av betydelse

finns på olika håll i lagstiftningen. Utöver de som har angetts i

författningskommentaren kan nämnas

5 kap. 1 § konkurslagen (angående vilka fordringar som får göras gällande i

konkurs) och 12 § ackordslagen (angående vilka borgenärer som deltar i

förhandling om offentligt ackord). Påståendet i remissen att fordringar som

grundas på avtal anses uppkomna när avtalet träffades synes i princip vara

riktigt. Man torde dock inte utan vidare kunna utgå från att bestämmelser av det

slag som nu har berörts genomgående har samma innebörd. Det kan därför i vissa

fall uppkomma fråga när en fordran har uppkommit. Ett exempel är måhända fordran

på lön.

 Frågan när fordran har uppkommit i sådana fall som nu avses synes emellertid

sakna avgörande betydelse för huruvida den nya bestämmelsen om förmånsrätt är

tillämplig. Även om en fordran av det slag som nu avses skall anses uppkommen

först under rekonstruktionsförfarandet, har den ju inte krävt rekonstruktörens

samtycke; undantag gäller möjligen för sådana fall som avses i 2 kap. 20 §, dvs.

då gäldenären med rekonstruktörens samtycke begär att avtal skall fullföljas

trots att grund för hävning har inträtt före beslutet om företagsrekonstruktion.

 I övrigt torde gäldenärens motpart i praktiken vara tillgodosedd genom passiv

stoppningsrätt och genom rätt till hävning, om gäldenären gör sig skyldig till

avtalsbrott under rekonstruktionstiden.

Övergångsbestämmelserna

De föreslagna ändringarna i förmånsrättslagen rör 9, 10, 13, 15 och 18 §§. Punkt

1 av övergångsbestämmelserna innehåller att lagen träder i kraft, såvitt avser 9

och 13 §§ den

1 januari 1995, och i övrigt den 1 april 1995. I punkt 2 anges att i fråga om

förmånsrätt för fordringar i en konkurs som har beslutats på grund av en ansökan

som gjorts före ikraftträdandet äldre bestämmelser gäller.

 Ändringarna i 9 och 13 §§ är av formell natur. Med den nya bestämmelsen om

efterställda fordringar i 18 § avses endast att lagfästa vad som gäller redan

för närvarande. Lagrådet föreslår att ändringen av denna paragraf får träda i

kraft vid samma tidpunkt som ändringarna av 9 och 13 §§.

 Bestämmelsen i punkt 2 bör jämkas, bl a i förtydligande syfte.

 Med hänsyn härtill föreslår Lagrådet att övergångsbestämmelserna ges följande

lydelse:

 1. Denna lag träder i kraft, såvitt avser 9, 13 och 18 §§ den 1 januari 1995

och i övrigt den 1 april 1995.

 2. I fråga om förmånsrätt i en konkurs som har beslutats på grund av en

ansökan vilken gjorts före den 1 april 1995 gäller 10 och 15 §§ i deras äldre

lydelse.

Förslaget till lag om ändring i konkurslagen (1987:672)

2 kap.

10 a §

Enligt paragrafens första stycke skall en borgenärs ansökan om konkurs förklaras

vilande i avvaktan på att ett pågående rekonstruktionsförfarande upphör om

gäldenären begär det. Rätten får dock enligt andra stycket besluta att försätta

gäldenären i konkurs om det finns särskilda skäl att befara att gäldenären utan

rekonstruktörens samtycke företar eller underlåter en viss handling och

därigenom sätter borgenärens rätt i fara.

 Beträffande vad förslaget innehåller om att gäldenärens befarade handlande

eller underlåtenhet skall ske utan rekonstruktionens samtycke vill Lagrådet

hänvisa till vad som i motsvarande fråga anförts vid 2 kap. 18 §. Lagrådet

förordar alltså att den angivna begränsningen får utgå.

 I övrigt bör vissa redaktionella ändringar göras. Paragrafen kan ges

förslagsvis följande lydelse:

 Om ett förfarande för rekonstruktion av gäldenärens verksamhet pågår enligt

lagen (1995:000) om företagsrekonstruktion, skall en borgenärs ansökan om

konkurs, i fall gäldenären begär det, förklaras vilande i avvaktan på att

rekonstruktionsförfarandet upphör.

 Finns det särskilda skäl att befara att gäldenären företar en viss handling

eller underlåter att vidta en viss åtgärd och därigenom sätter borgenärens rätt

i fara, får dock rätten försätta gäldenären i konkurs. Innan ett sådant beslut

meddelas skall rekonstruktören beredas tillfälle att yttra sig.

Övergångsbestämmelserna

Den föreslagna ändringen av 4 kap. 1 § konkurslagen innebär att möjligheterna

till återvinning vidgas i ett visst hänseende. Mot bakgrund härav föreslås i

punkt 2 i övergångsbestämmelserna att äldre föreskrifter om återvinning fort-

farande gäller i fråga om konkurser i vilka ansökan om konkurs kommit in till

tingsrätten före ikraftträdandet av den nya lagen.

 Av allmänna principer får anses följa att en rättshandling som med hänsyn till

sin beskaffenhet inte är återvinningsbar när den företas inte heller skall kunna

återvinnas efter ändring av återvinningsbestämmelserna (se punkt 2 och 3

övergångsbestämmelserna till lagen 1975:244 om ändring i 1921 års konkurslag och

punkt 5 övergångsbestämmelserna till den nuvarande konkurslagen). Avgörande för

om nya eller äldre bestämmelser skall tillämpas bör därför vara tidpunkten för

rättshandlingens företagande och inte tidpunkten för konkursansökningen.

 Med hänsyn till det anförda föreslår Lagrådet att punkt 2 i över-

gångsbestämmelserna får följande lydelse:

 I fråga om återvinning av en rättshandling som avses i

4 kap. 1 § 1 i dess äldre lydelse och som har ägt rum före ikraftträdandet

gäller bestämmelsen i dess äldre lydelse.

 I 4 kap. 2 § regleras frågan om fristdag vid återvinning. Som huvudregel

gäller att dagen för konkursansökningen är fristdag. Om konkursen har föregåtts

av förordnande av god man enligt ackordslagen, skall dock dagen för ansökningen

om godmansförordnande anses som fristdag under förutsättning att

konkursansökningen gjorts inom viss tid.

 Enligt remissförslaget skall vad som nu sägs om ansökan om förordnande av god

man i stället gälla ansökan om företagsrekonstruktion. Någon särskild

övergångsbestämmelse i anledning härav föreslås dock inte.

 Även efter ikraftträdandet kan vid tillämpning av återvinningsbestämmelserna

dagen för ansökan om godmansförordnande bli av betydelse som fristdag. Lagrådet

föreslår därför att som en ny punkt 3 i övergångsbestämmelserna tas upp en

föreskrift av följande lydelse:

 Har konkursansökan föregåtts av förordnande av god man enligt ackordslagen

(1970:847), gäller 4 kap. 2 § i dess äldre lydelse.

Förslaget till lag om ändring i lagen (1982:188) om pre-

skription av skattefordringar m.m.

5 §

Enligt 5 § 1 st. första meningen gäller för närvarande att, om god man förordnas

enligt ackordslagen innan en fordran har preskriberats, fordringen preskriberas

tidigast två år efter utgången av det kalenderår då förordnandet meddelades

eller, om ackord kommer till stånd, efter utgången av det kalenderår då ackordet

skall vara fullgjort.

 Mot bakgrund av att ackordslagen skall upphöra att gälla då lagen om

företagsrekonstruktion träder i kraft föreslås i lagrådsremissen att förevarande

bestämmelse ges följande ändrade lydelse: Har ansökan om företagsrekonstruktion

enligt lagen (1995:000) om företagsrekonstruktion gjorts innan fordringen har

preskriberats, preskriberas den tidigast två år efter utgången av det kalenderår

då rätten beslutat att förfarandet skall upphöra eller ett ackord skall vara

fullgjort.

 Ändringsförslaget medför en viss utvidgning av möjligheten till förlängning av

preskriptionstiden. Vid bedömningen av förslagets effekter bör också beaktas att

en ansökan om företagsrekonstruktion kan göras även av en borgenär. Förslaget

innebär att en borgenärs ansökan föranleder förlängning av preskriptionstiden

även om förutsättningar inte föreligger för ett beslut om

företagsrekonstruktion. Möjligen är det dock för tillämpning av bestämmelsen

avsett att sådant beslut skall ha meddelats. För att undvika att

preskriptionsbestämmelsen får en icke önskad tillämpning bör i bestämmelsen

anges att sådant beslut skall ha meddelats.

 Som framgår av 4 kap. 8 § lagen om företagsrekonstruktion kan

rekonstruktionsförfarandet upphöra även utan beslut av rätten. Med hänsyn

härtill och till den ändring som Lagrådet har föreslagit i 4 kap. 11 § bör sista

ledet av bestämmelsen ändras så att kravet på rättens beslut utgår.

 Mot bakgrund av det anförda föreslår Lagrådet att första stycket första

meningen i paragrafen ges följande lydelse:

 Har beslut om företagsrekonstruktion enligt lagen (1995:000) om

företagsrekonstruktion meddelats på grund av en ansökan som gjorts innan

fordringen har preskriberats, preskriberas den tidigast två år efter utgången av

det kalenderår då förfarandet upphört eller ett ackord skall vara fullgjort.

Förslaget till lag om ändring i aktiebolagslagen (1975:1385)

Övergångsregleringen

I remissen föreslås ändringar i 13 kap. 20 § första och tredje styckena.

Bestämmelserna i dessa stycken ålägger rätten att underrätta

registreringsmyndigheten om vissa beslut rörande konkurs eller förhandling om

offentligt ackord enligt ackordslagen. Innebörden av ändringarna är att vad som

sägs om vissa beslut angående förhandling om offentligt ackord i stället kommer

att avse motsvarande beslut om företagsrekonstruktion. I remissen föreslås inte

någon särskild övergångsbestämmelse utan endast att förevarande ändringslag

skall träda i kraft den 1 april 1995.

 Enligt Lagrådets mening finns det anledning att komplettera förslaget med en

särskild övergångsbestämmelse med tanke på att beslut eller annat förhållande

som avses i den nuvarande lydelsen kan förekomma även efter ikraftträdandet (jfr

punkt 2 i övergångsbestämmelserna till lagen om företagsrekonstruktion).

Övergångsbestämmelsen kan ges förslagsvis följande lydelse:

 Om sådant förhållande avseende förhandling om offentligt ackord enligt

ackordslagen (1970:847) som anges i 13 kap.

20 § i dess äldre lydelse inträffar efter ikraftträdandet, gäller paragrafen i

den äldre lydelsen.

Förslaget till lag om ändring i lagen (1993:892) om ackord rörande statliga

fordringar m.m.

Övergångsregleringen

I 3 § andra stycket anges för närvarande att ackordsförslag, som inte

framställts i konkurs eller enligt ackordslagen, får antas endast om övriga

borgenärer som ackordet angår godkänner det. Ändringsförslaget innebär att

 ackordslagen byts ut mot lagen om företagsrekonstruktion . Till lagförslaget

har inte fogats någon särskild övergångsbestämmelse.

 Av punkt 2 övergångsbestämmelserna till lagen om företagsrekonstruktion

framgår att ackordsförslag kan komma att framställas enligt ackordslagen även

efter ikraftträdandet av förevarande lag. Ett sådant förslag får - i avsaknad av

övergångsbestämmelse till lagändringen - antas endast om övriga berörda

borgenärer godkänner det. En sådan ordning torde inte vara avsedd. Till

lagförslaget bör därför fogas en övergångsbestämmelse av innebörd att äldre

bestämmelser gäller om ett ackordsförslag framställts enligt ackordslagen.

 Lagrådet föreslår med hänsyn till det anförda att ikraftträdandebestämmelsen

ges beteckningen 1 och att till lagförslaget fogas en ny punkt 2 med följande

lydelse:

 2. I fråga om ackordsförslag som framställts enligt ackordslagen (1970:487)

gäller 3 § i dess äldre lydelse.

Övriga lagförslag

Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.

Lagförslaget i lagrådsremissen av den 27 april 1995

1 Förslag till lag om ändring i skuldsaneringslagen (1994:334)

 Härigenom föreskrivs i fråga om skuldsaneringslagen (1994:334)

 dels att 4 § skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 4 a § av följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

4 §

--------------------------------------------------------------------

 Skuldsanering får beviljas en Skuldsanering får beviljas en

gäldenär med hemvist i Sverige gäldenär med hemvist i Sverige

som är fysisk person och inte är som är fysisk person, om

näringsidkare, om

 1. han är på obestånd och så 1. han är på obestånd och så

skuldsatt att han inte kan skuldsatt att han inte kan

antas ha förmåga att betala sina antas ha förmåga att betala sina

skulder inom överskådlig tid och skulder inom överskådlig tid och

 2. det är skäligt med hänsyn 2. det är skäligt med hänsyn

till gäldenärens personliga och till gäldenärens personliga och

ekonomiska förhållanden att ekonomiska förhållanden att

skuldsanering beviljas honom. skuldsanering beviljas honom.

 Den som är folkbokförd i Sverige skall vid tillämpningen av första stycket

anses ha hemvist i Sverige.

 Vid tillämpningen av första stycket 2 skall särskilt beaktas skuldernas ålder,

omständigheterna vid deras tillkomst, de ansträngningar gäldenären har gjort för

att fullgöra sina förpliktelser och att på egen hand nå en uppgörelse med sina

borgenärer samt det sätt på vilket gäldenären har medverkat under handläggningen

av ärendet om skuldsanering.

4 a §

--------------------------------------------------------------------

 Utöver villkoren i 4 § gäller

 beträffande en fysisk person som

 är näringsidkare att skuldsane-

 ring får beviljas endast om det

 med hänsyn till näringsverksam-

 hetens ringa omfattning och

 enkla beskaffenhet finns sär-

 skilda skäl.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

2 Förslag till lag om ändring i förmånsrättslagen (1970:979)

 Härigenom föreskrivs att 12 § förmånsrättslagen (1970:979)1 skall ha följande

lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

12 §2

--------------------------------------------------------------------

 Allmän förmånsrätt följer därefter Allmän förmånsrätt följer därefter

med arbetstagares fordran på lön med arbetstagares fordran på lön

eller annan ersättning på grund eller annan ersättning på grund

av anställningen. Förmånsrätten av anställningen. Förmånsrätten

omfattar fordringar som har omfattar fordringar som har

förfallit till betalning under förfallit till betalning under

de sista sex månaderna av de sista sex månaderna av

arbetstagarens anställningstid arbetstagarens anställningstid

hos konkursgäldenären och inte hos konkursgäldenären och inte

tidigare än tre månader innan tidigare än tre månader innan

konkursansökningen kom in till konkursansökningen kom in till

tingsrätten. tingsrätten. Har konkursen före-

 gåtts av ett förfarande enligt

 lagen (1995:000) om företagskon-

 struktion och har konkurs-

 ansökningen getts in inom ett år

 från det att förfarandet har upp-

 hört, omfattar förmånsrätten om det

 är förmånligare för arbetstagaren,

 i stället för fordringar som har

 förfallit till betalning under

 tiden omedelbart före

 konkursansökningen fordringar

 som har förfallit till betalning

 under sådan tid före ansökningen

 om företagsrekonstruktion att de

 skulle ha omfattats av förmånsrätt

 om de hade förfallit till

 betalning under motsvarande tid

 före konkursansökningen.

 Fordran på uppsägningslön omfattas av förmånsrätt längst för uppsägningstid

som beräknas enligt 11 § lagen (1982:80) om anställningsskydd. Uppsägningslön

för tid under vilken arbetstagaren inte utför arbete för konkursgäldenären eller

annan och inte heller driver egen rörelse, omfattas av förmånsrätt endast om

arbetstagaren kan visa att han har anmält sig hos offentlig arbetsförmedling som

arbetssökande. För uppsägningstid omfattar förmånsrätten endast lön eller

ersättning som överstiger inkomst vilken arbetstagaren under den tid lönen eller

ersättningen avser har haft av egen rörelse eller har förvärvat eller borde ha

kunnat förvärvat i en annan anställning. Vid bestämmande av i vilken

utsträckning fordran på lön eller ersättning under uppsägningstid omfattas av

förmånsrätt, skall med samtidig inkomst i annan anställning jämställas

utbildningsbidrag som utgår av statsmedel vid arbetsmarknadsutbildning, i den

mån bidraget avser samma tid som lönen eller ersättningen och arbetstagaren har

blivit berättigad till bidraget efter uppsägningen.

 Om en lönefordran som har förfallit tidigare än tre månader före

konkursansökningen har varit föremål för tvist, omfattas den av förmånsrätt om

talan har väckts eller förhandling som föreskrivs i kollektivavtal eller lagen

(1976:580) om medbestämmande i arbetslivet har begärts inom fyra månader från

förfallodagen och konkursansökningen har följt inom tre månader från det att

tvisten slutligt har avgjorts.

 Semesterlön och semesterersättning som är intjänad före konkursansökningen

omfattas av förmånsrätt för vad som står inne för det löpande och närmast

föregående intjänandeåret.

 Förmånsrätt följer med fordran på pension vilken tillkommer arbetstagare eller

dennes efterlevande för högst sex månader före konkursansökningen och därpå

följande sex månader. Förmånsrätten gäller även i fråga om pension, som

intjänats hos föregående arbetsgivare, om gäldenären övertagit ansvaret för

pensionen under de betingelser som anges i 23 och 26 §§ lagen (1967:531) om

tryggande av pensionsutfästelse m.m.

 Om konkursgäldenären är näringsidkare, skall arbetstagare, som själv eller

tillsammans med närstående senare än sex månader före konkursansökningen har ägt

minst en femtedel av företaget, eller hans efterlevande, inte ha förmånsrätt

enligt denna paragraf för lön eller pension. Detsamma gäller även när andelen

har ägts av en närstående till arbetsgivare.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

**FOOTNOTES**

1 Lagen omtryckt 1975:1248.

2 Senaste lydelse 1994:639.

Lagrådet

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1995-05-08

Närvarande: justitierådet Torkel Gregow, justitierådet Lars Å.[REDACTED_EFTERNAMN],

regeringsrådet Sigvard Holstad.

Enligt en lagrådsremiss den 27 april 1995 (Justitiedepartementet) har regeringen

beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

 1. lag om ändring i skuldsaneringslagen (1994:334),

 2. lag om ändring i förmånsrättslagen (1970:979).

 Förslagen har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn Mikael
[REDACTED_EFTERNAMN].

 Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

Förslaget till lag om ändring i förmånsrättslagen

12 §

Enligt första stycket andra meningen i förevarande paragraf omfattar

förmånsrätten för lön och annan ersättning på grund av anställning för

närvarande fordringar, som har förfallit till betalning under de sista sex

månaderna av arbetstagarens anställningstid hos konkursgäldenären och inte

tidigare än tre månader innan konkursansökningen kom in till tingsrätten. I

remissen föreslås som en ny tredje mening en bestämmelse, som avser att skydda

arbetstagare i fall då konkursen har föregåtts av ett förfarande för

företagsrekonstruktion som Lagrådet tidigare har yttrat sig över. Bestämmelsen

gäller arbetstagare med fordringar som har förfallit till betalning före

beslutet om företagsrekonstruktion. En sådan arbetstagare kan enligt remissen,

om en särskild bestämmelse i saken inte tas upp, förlora möjligheten att få

betalt på grund av att beslut tidigare har meddelats om företagsrekonstrukktion

och inte om konkurs.

 Den föreslagna bestämmelsen anges att, om konkursen har föregåtts av ett

förfarande enligt lagen om företagsrekonstruktion och konkursansökningen har

getts in inom ett år från det att förfarandet har upphört, förmånsrätten

omfattar, om det är förmånligare för arbetstagaren, i stället för fordringar som

har förfallit till betalning under tiden omedelbart före konkursansökningen

fordringar som har förfallit till betalning under sådan tid före ansökningen om

företagsrekonstruktion att de skulle ha omfattats av förmånsrätt om de hade

förfallit till betalning under motsvarande tid före konkursansökningen.

 Lagrådet har inte någon erinran i sak mot att det införs en bestämmelse av den

innebörd som avses med förslaget. I fråga om bestämmelsens lydelse kan

emellertid framhållas följande. Det måste vara avsett att lönefordringar från

tiden före beslutet om företagsrekonstruktion skall vid tillämpning av den nya

bestämmelsen anses ha förfallit till betalning under de sista sex månaderna av

arbetstagarens anställningstid, även om de i realiteten ligger utanför den

tiden; annars blir den föreslagna ordningen meningslös. Detta kan dock inte

anses framgå med tillräcklig tydlighet av bestämmelsen. Även i övrigt framstår

lydelsen som svårtillgänglig. Den synes också onödigt komplicerad.

 På grund av det anförda förordar Lagrådet att bestämmelsen ges följande

avfattning:

 Har konkursen föregåtts av ett förfarande enligt lagen (1995:000) om

företagsrekonstruktion och har konkursansökningen gjorts inom ett år från det

att förfarandet upphörde, skall det vid tillämpning av andra meningen, om det är

förmånligare för arbetstagaren, anses som konkursansökningen hade gjorts då

ansökningen om företagsrekonstruktion skedde. I sådant fall skall det bortses

från tiden mellan ansökningarna.

Justitiedepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 5 oktober 1995

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN], Hjelm-
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN], Hedborg,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet Freivalds

Regeringen beslutar proposition 1995/96:5 Lag om företagsrekonstruktion.