Regeringens proposition 1990/91:22

om ändring i konkurslagen m. m.

Prop. 1990/91:22

Regeringen föreslår riksdagen att anta de förslag som tagits upp i bifogade utdrag ur regeringsprotokollet den 27 september 1990.

På regeringens vägnar Odd[REDACTED_EFTERNAMN]

Laila Freivalds

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås vissa ändringar i konkurslagen i syfte att förenkla hanteringen av småbelopp i samband med utdelning i konkurs. Om det belopp som tillkommer en borgenär understiger 100 kronor, skall förvalla-ren, såvida särskilda skäl inte föranleder annat, inle betala ut beloppet till den borgenären utan fördela beloppet på övriga utdelningsberättigade som inte tillgodosetts fullt ut. Förslaget skall gälla även vid eftemtdelning i konkurs. Vidare föreslås all förvaltaren skall redovisa för tillsynsmyndig­heten i vad mån utbetalning skett enligt den föreslagna regeln.

I propositionen föreslås också elt par ändringar i konkurslagen (1987:672) och ackordslagen (1970:847) med anledning av ett tidigare lagstiftningsärende. Andringarna gäller tiden för överklagande av beslut.

Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 januari 1991.

Riksdagen 1990/91. 1 .saml. Nr

Propositionens lagförslag

1 Förslag till

Lag om ändring i konkurslagen (1987:672)

Härigenom föreskrivs i fråga om konkurslagen (1987:672)

dels att 7 kap, 21 §, 9 kap, 14 §, 11 kap, 21 § och 12 kap, 16 § skall ha

följande lydelse, dels all det i lagen skall införas en ny paragraf, 11 kap, 13 a §, av följande

lydelse.

Prop. 1990/91:22

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7 kap. 21 §

Också sedan konkursen har av­slutats skall förvaltaren, så länge boets medel är insatta i bank, inom en månad från utgången av vaije kalenderår lill tillsynsmyndigheten lämna sådana uppgifter som sägs i 20 § första stycket andra och tredje meningarna. När några medel inte längre finns alt lyfta, skall förvalta­ren anmäla del till myndigheten.

Också sedan konkursen har av­slutats skall förvaltaren, så länge boets medel är insatta i bank, inom en månad från utgången av varje kalenderår till tillsynsmyndigheten lämna sådana uppgifter som sägs i 20 § första slycket andra och tredje meningarna. När några medel inte längre finns att lyfta, skall förvalta­ren anmäla det till myndigheten. Förvaltaren skall samtidigt redovisa i vad mån utbetalning av utdef ningsmedel skett med stöd av 

II 

kap. 13 a§.

9 kap, 14§

Beslut enligl 13 § tredje slycket får överklagas av den som enligt 13 § första slycket är taleberättigad, om han anser att beslutet inte har tillkommit på lagligt sätt. Beslutet överklagas genom besvär lill hov­rätten inom två veckor från dagen för beslutet. Om inle hovrätten för­ordnar annat, skall beslutet gälla omedelbart.

Beslut enligl 13 § tredje stycket får överklagas av den som enligl 13 § första slycket är taleberättigad, om han anser att beslutet inte har tillkommit på lagligt sätt. Beslutet överklagas genom besvär till hov­rätten inom tre veckor från dagen för beslutet. Om inte hovrätten för­ordnar annat, skall beslutet gälla omedelbart

11 kap,

13a§

Om det sammanlagda belopp som liftkommer en borgenär under­stiger 100 kronor skall, såvida sär­skilda skäl inle föranleder annat, beloppet Inte betalas ul till honom, utan JÖrdelas på övriga utdelnings­berättigade som inte tillgodosells fulh ut.

Nuvarande Ivdelse

Föreslagen lydelse

Prop, 1990/91:22

21

Om förvaltaren anser all de ny­tillkomna medlen kan fördelas utan att förslag till eftemtdelning upp­rättas och om tillsynsmyndigheten medger del, får han dela ul medlen till berättigade borgenärer ulan alt föreskrifterna i del föregående i detta kapitel iakttas. För utbetal­ningen gäller dock 9 § andra styc­ket. En borgenär förlorar sin rätt till utdelning, om han inte gör anspråk på medlen inom två år räknat från det att förvaltaren har anmält till rätlen att han har skickat medlen till borgenären.

Om förvaltaren anser alt de ny­tillkomna medlen kan fördelas ulan all förslag lill eftemtdelning upp­rättas och om tillsynsmyndigheten medger del, får han dela ut medlen till berättigade borgenärer ulan alt föreskrifterna i det föregående i delta kapitel iakttas. För utbetal­ningen gäller dock 9 § andra stycket och 13 a §. En borgenär föriorar sin rätt till utdelning, om han inle gör anspråk på medlen inom två år räk­nat från det alt förvaltaren har an­mält till rätten all han har skickat medlen till borgenären.

Första slycket tillämpas också för del fall att del finns skäl all upprätta etl utdelningsförslag men medlen inle förslår lill betalning av de därmed förenade kostnaderna.

12 kap, 16§

Anser en borgenär eller gäldenä­ren att ett beslut genom vilket ett ackordsförslag har förkastats av borgenärerna inte har tillkommit på lagligt sätt, får han överklaga be­slutet i hovrätten inom två veckor från beslutet, Gäldenären får dock överklaga beslutet endast om hans rätt kan vara beroende av det. Be­slutet tillämpas omedelbart, inte någol annal förordnas.

om

Anser en borgenär eller gäldenä­ren att elt beslut genom vilket ett ackordsförslag har förkastats av borgenärerna inte har tillkommit på lagligt sätt, får han överklaga be­slutet i hovrätten inom tre veckor från beslutet, Gäldenären får dock överklaga beslutet endast om hans rätt kan vara beroende av det. Be­slutet tillämpas omedelbart, om inle något annat förordnas.

Denna lag träder i krafl den 1 januari 1991, Äldre bestämmelser gäller dock i fråga om tid för besvär över beslut som meddelats före ikraftträdan­det.

fl    Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr22

2 Förslag till

Lag om ändring i ackordslagen (1970:847)

Härigenom föreskrivs atl 41 § ackordslagen (1970:847) skall ha följande lydelse.

Prop, 1990/91:22

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

41 

§

'

Tingsrättens beslut i en fråga som enligl denna lag skall prövas av rätten får överklagas för sig, om inte någol annat följer av 32 § första stycket, 35 § eller 36 § tredje stycket.

Talan mol elt beslut som avses i första stycket förs genom besvär i hovrätten inom två veckor från den dag då beslutet meddelades. Är det fråga om beslut om förhandling om offentligt ackord räknas dock be­svärstiden från den dag då kungö­relsen om beslutet var införd i Posl-och Inrikes Tidningar,

Talan mol elt beslut som avses i första stycket förs genom besvär i hovrätten inom ti-e veckor från den dag då beslutet meddelades. Är det fråga om beslut om förhandling om offentligt ackord räknas dock be­svärstiden från den dag då kungö­relsen om beslutet var införd i Post-och Inrikes Tidningar,

Denna lag träder i kraft den I januari 1991, Äldre bestämmelser gäller dock i fråga om tid för besvär över beslut som meddelats före ikraftträdan­det.

Senaste lydelse 1987:673,

Justitiedepartementet

pp- 

 990/91:22

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 27 september 1990

Närvarande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], G,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Frei­valds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet Freivalds

Proposition om ändring i konkurslagen m. m. 1  Inledning

Riksskatteverket (RSV) har i en skrivelse till justitiedepartementet den 18 oktober 1989 heniställl om ändring i konkurslagen så alt småbelopp inte behöver betalas ut i samband med utdelning i konkurser. Skrivelsen har remissbehandlats.

Jag avser nu atl la upp de frågor som aktualiseras i skrivelsen. Denna bör fogas lill protokollet i detta lagstiftningsärende som bilaga 1. Till protokollet bör också fogas en förteckning över remissinstanserna som bilaga 2. En sammanställning av remissyttrandena har upprättats inom justitiedepartemenlel och finns tillgänglig i lagstiftningsärendet (dnr 89 2759).

Jag kommer i detta ärende också att ta upp frågan om ett par smärre justeringar i konkurslagen (1987:672) och ackordslagen (1970:847) med anledning av elt tidigare lagstiftningsärende (avsnitt 3).

Regeringen beslutade den 30 augusti 1990 att inhämta lagrådets yttrande Över de lagförslag som utarbetats i ärendet. De till lagrådet remitterade lagförslagen bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 3.

De lagförslag som jag nu skall lägga fram är likalydande med de remitte­rade lagförslagen, dock att en redaktionell ändring gjorts i 11 kap. 13 a § konkurslagen.

Lagrådet har den 21 september 1990 lämnat de remitterade lagförslagen utan erinran. Lagrådets yttrande bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 4.

2 Utdelning av småbelopp

Prop. 1990/91:22

Mitt förslag: Om förvaltaren i en konkurs finner att det belopp som skall betalas ul lill viss borgenär understiger 100 kronor, skall belop­pet om inte särskilda skäl föranleder annat i stället fördelas på övriga utdelningsberättigade borgenärer som inte tillgodosetts fullt ul. Detsamma skall gälla vid eftemtdelning i konkurs. Förvaltaren skall alltid redovisa för tillsynsmyndigheten i vad mån betalning skett enligt den föreslagna regeln.

RSV:s förslag: Finner förvaltaren vid upprättandet av utdelningsförsla­get atl del belopp som skall betalas ut till viss borgenär understiger 100 kronor, skall beloppet i stället fördelas på övriga utdelningsberättigade. Detsamma skall gälla vid eftemtdelning i konkurs.

Remissinstanserna: Praktiskt taget samtliga remissinstanser har ställt sig bakom syftet med förslaget. De flesta har också tillstyrkt förslaget eller lämnat del ulan erinran. Några har haft synpunkter på den föreslagna beloppsgränsen och förordat alt beloppsgränsen i stället anges som en andel av basbeloppet. Svenska Inkassoföreningen, den enda remissinstans som har avstyrkt förslaget, har framhållit vikten av att kostnaderna för förfarandet inle överstiger vad som kan komma att tillfalla en borgenär men förordat alt problemet även fortsättningsvis bör lösas praktiskt och inte genom lagändring. Från något håll har anförts atl den föreslagna regeln är alltför kategorisk och man har pekat på fall som skulle kunna leda till otillfredsställande resultat. Några remissinstanser har föreslagit att lagtexten utformas så att undanlag kan göras från regeln att underlåta utbetalning av småbelopp. Bl, a, kronofogdemyndigheten i Jönköpings län har uttalat att en lagändring inte bör påverka borgenärernas principiella rätt lill utdelning utan endast syfta till att förhindra utbetalning av småbe­lopp.

Skälen för mitt förslag: Del är inte sällsynt att det i en konkurs där utdelning sker till oprioriterade borgenärer aktualiseras utbetalningar av småbelopp i en inte obetydlig omfattning. Utdelning till opriorilerade borgenärer sker i två procent av samtliga konkurser. Enligt uppgift från Konkursförvaltarkollegiei i Stockholm omfattar emellertid denna lilla del alla de konkurser som innefattar egentlig substans och som är särskilt arbetskrävande. Vidare blir - uppger kollegiet antalet småbelopp atl dela ul stort eftersom uidelningsprocenten är låg, som regel under tio procent.

Problemet med små belopp som skall delas ut i en konkurs har, som framgår av RSV:s skrivelse, tidigare varit föremål för uppmärksamhet. Hittills har dock problemet med småbelopp som skall delas ut undvikits genom att olika praktiska lösningar har tillämpats.

Upprättande av förslag till utdelning och utbetalning av pengar utgör en inte obetydlig del av förvaltarens arbete. Varje utbetalning är förenad med kostnader, som ofta överstiger del belopp som kommer de enskilda borge­närerna till del. Posten och bankerna betingar sig en avgift av fem kronor

per utbetalning. Varje utbetalning kräver att en utbetalningsavi skrivs ut Prop. 1990/91:22 och att transaktionen bokförs. Den tid som åtgår kan enligt konkursförval­tarkollegiei värderas lill 67 kronor per transaktion. Därtill kommer arbete med betalningar som inte går att effektuera. Enligt uppgift från förvaltar-håll förekommer det relativt ofta att små belopp kommer i retur. Proble­met med småbelopp är särskilt tydligt vid eftemtdelning.

RSV;s uppfattning att det är en rimlig utgångspunkt att del belopp som skall delas ul inle överstiger kostnaderna för utbetalningen har fått etl brett stöd under remissbehandlingen. Även jag ansluter mig till den och jag delar också uppfattningen att frågan nu bör lösas lagstiftningsvägen.

Det kan naturligtvis hävdas att en möjlighet för förvaltaren att underlåta utdelning av småbelopp strider mot en grundläggande konkursrättslig princip om atl alla borgenärer i en konkurs skall ha rätt att, enligt gällande förmånsrättsordning och i den mån konkursboets tillgångar räcker, få utdelning för sina fordringar. Den av RSV föreslagna modellen innebär att småborgenärernas möjligheter att få betalt kan komma att drabbas till förmån för borgenärer med fordringar på större belopp. Delta kan synas principiellt otillfredsställande särskilt i sådana fall där borgenärens verk­samhet är sådan att fordringarna i verksamheten normalt uppgår endast till små belopp.

Mot dessa synpunkter skall ställas att del utifrån intresset av en ända­målsenlig resursanvändning framstår som i hög grad otillfredsställande att förvaltaren lägger ner arbete på att fördela småbelopp i sådana fall där arbetets omfattning inte står i rimlig relation till del mervärde som för borgenärernas del kommer ul av arbetet. För borgenärskolleklivet sett som en helhet är det naturligtvis till fördel om man kan begränsa förvaltarens arbete med utdelning och i motsvarande mån höja del belopp som i konkursen återstår för utdelning. Men del är samtidigt viktigt att den enskilde borgenären inle missgynnas på sätt som har betydelse.

Enligt min mening innebär det en ändamålsenlig avvägning mellan de nu angivna synpunkterna, om man i enlighet med RSV;s förslag gör del möjligt atl underlåta utbetalning av utdelningsmedel lill de borgenärer som kommer i fråga för utdelning med endast ett litet belopp. Praktiskt tagel samtliga remissinstanser har också anslutit sig till gmnderna för förslaget. När det gäller beloppsgränsen delar jag RSV;s bedömning alt man i princip bör anknyta till de faktiska kostnaderna för utdelningen. Jag återkommer strax till detta.

Jag delar den under remissbehandlingen framförda synpunkten att man

vid en lagstiftning av det här slaget inle bör ingripa i borgenärernas

principiella rätt till utdelning. Det bör t.ex. inte krävas att en fordran

uppgår till elt visst belopp för att komma i fråga för utdelning i konkurs.

En sådan lagregel skulle från teoretiska och systematiska utgångspunkter

framstå som mindre tillfredsställande. Alla borgenärer bör alltså även i

fortsättningen vara berättigade lill utdelning och tas med i förvaltarens

utdelningsförslag. En lagändring bör i stället - som understrukils vid

remissbehandlingen ta sikte pä förhållandena vid utbetalningstilljället.

Om förvaltaren när han står i begrepp att fördela kvarvarande medel

mellan de utdelningsberättigade borgenärerna finner att det belopp som

1

skall betalas ut lill en viss borgenär ligger under den bestämda belopps-    Prop. 1990/91:22 gränsen, bör lagregeln öppna möjlighet för honom all underiåta utbetal­ning till den borgenären.

Alt man på detta sätt inte i förväg avskär vissa borgenärer från rätten till utdelning utan anknyter till förhållandena vid utbetalningstillfället har också andra fördelar. Det belopp som en borgenär från början synes vara berättigad till kan ju komma alt ändras under konkursens gång t.ex. på grund av domstolsbeslut. Vidare kan beloppsgränsen komma att överskri­das under konkursens gång till följd av upplupen ränta (jfr 11 kap. 13 § konkurslagen).

Det skall medges atl en ordning enligt vilken det försl vid utbetalnings­tillfället bestäms på vilka fordringar den nya regeln skall tillämpas medför ett visst merarbete for förvaltaren jämfört med om rätten lill utdelning för småbelopp skärs bort redan från början. Förvaltaren måste sålunda ta upp småborgenärernas fordringar och utdelningsbelopp i uldelningsförslagen. Med tanke på de principiella och även praktiska fördelar som finns med den ordningen anser jag emellertid att den är atl föredra.

Den av RSV föreslagna regeln innebär en undantagslös skyldighet för förvaltaren atl underlåta betalning för fordringar som inle når upp till beloppsgränsen. Under remissbehandlingen har från elt par håll hävdats att det kan finnas fall där en sådan regel skulle kunna leda till mindre tillfredsställande resultat. En sådan situation skulle kunna vara den att det i en konkurs finns ett stort antal småfordringar som skulle Irälfas av den föreslagna regeln, medan det finns bara någon eller ingen borgenär med en fordran på ett större belopp. En tillämpning av regeln skulle då kunna få lill följd all den sistnämnde borgenären skulle få en väsentligt högre utdelning än han skulle varit berättigad lill enligt vanliga regler, medan småborgenärerna skulle komma att stå helt ulan utdelning. Och finns inga borgenärer alls med fordringar över beloppsgränsen, skulle följden kunna bli att elt inle oväsentligt belopp betalades tillbaka till gäldenären själv, medan alla småborgenärer blev lolllösa.

För att undvika stötande resultat av den här typen bör en lagregel ge möjlighet för förvaltaren alt underlåta att tillämpa regeln, om del är påkallat av särskilda skäl, t.ex. när del med hänsyn lill omständigheterna skulle framstå som oskäligt alt tillämpa den.

Jag återkommer nu till frågan om beloppsgränsen. Här måste en avväg­

ning göras mellan vad som står att vinna i fråga om kostnaden för förfaran­

det och betydelsen av utebliven betalning för borgenären. Som jag fömt

sagt är avsikten med mitt förslag att utbetalning skall kunna undvikas

endast när kostnaden för förfarandet överstiger det belopp som skall

betalas ut. Det är därför viktigt att beloppet inte sätts för högt. Vidare är

det med hänsyn till vikten av en enhetlig praxis enligl min mening

nödvändigt atl närmare ange beloppsgränsen direkt i lagtexten. Därvid

kan argument anföras såväl för att gränsen bör knytas till basbeloppet som

för att gränsen bör uttryckas i kronor. Av de remissinstanser som förordat

en basbeloppsrelaterad gräns har de flesta föreslagit 0,5 procent av basbe­

loppet, f n. 148:50 kronor. Mot bakgmnd av vad som under ärendets

handläggning har upplysts om kostnadema för förfarandet och med hän-

8

syn lill vad jag nyss uttalat i fråga om en beloppsgräns, anser jag alt Prop. 1990/91:22 övervägande skäl talar för all gränsen sätts något lägre än den föreslagna andelen av basbeloppet. Även om det finns goda skäl som talar för en basbeloppsrelaterad gräns, t. ex. att en sådan gräns automatiskt anpassas till penningvärdesförändringar, anser jag alt del av RSV föreslagna belop­pet, 100 kronor, för tillräcklig lid framöver är ett för ändamålet väl avvägt belopp som kan accepteras som skäligt av de flesta.

Den nya bestämmelsen bör som RSV föreslagit tas in i det kapitel i konkurslagen (1987:672), 11 kap., som behandlar utdelningsförfarandet.

Med hänsyn lill den konstmktion av den nya regeln som jag har förordat i det föregående bör den lämpligen placeras sist i del avsnitt som reglerar utbetalningen av utdelningsmedel som en ny 13 a §.

Det har framkommit att utbetalning av småbelopp förekommer särskilt ofta vid eftemldelningar. RSV har därför föreslagit all bestämmelsen görs tillämplig även vid eftemtdelning. Av 11 kap. 20 § första stycket konkurs­lagen framgår att bestämmelserna om utbetalning av utdelningsmedel även skall tillämpas om ett förslag lill eftemtdelning upprättas. Detta innebär atl den nya regeln i 11 kap. 13 a § blir tillämplig i dessa fall. Om däremot fördelning sker ulan förslag till eftemtdelning enligt 11 kap. 21 §, följer inte automatiskt att den nya regeln blir tillämplig. En justering krävs därför av sistnämnda lagmm.

Vid remissbehandlingen har sagts alt förvaltarens utbetalning av utdel­ningsmedel enligt den nya regeln bör dokumenteras särskilt eftersom en sådan utbetalning inte framgår av utdelningsförslaget. Det föreslås att en dokumentation lämpligen kan ske i samband med att förvaltaren till tillsynsmyndigheten enligt 7 kap. 21 § konkurslagen anmäler att det inte längre finns några medel att lyfta. Jag delar dessa synpunkter och föreslår att en sådan dokumentationsskyldighet, i form av en redovisning till tillsynsmyndigheten, införs genom ett tillägg i 7 kap. 21 § konkurslagen.

3 Övriga frågor

Den 1 juli 1990 ändrades etl antal regler om tid för anförande av besvär över tingsrätternas beslut (prop. 1989/90:71, JuU32, rskr. 292, SFS 1990:443 ff.). Ändringarna innebär alt besvärstiden har förlängts från två till tre veckor. Sedan reglerna trätt i kraft har uppmärksammats att mot­svarande ändringar bör göras i ytteriigare ett par lagrum. Det gäller 9 kap. 14 § och 12 kap. 16 § konkurslagen (1987:672) samt 41 § ackordslagen (1970:847). Dessa ändringar bör lämpligen genomföras i nu förevarande sammanhang.

4 Ikraftträdande

De föreslagna lagändringarna bör träda i kraft den 1 januari 1991. Särskil­da övergångsbestämmelser behövs endast såvitt avser besvärstidens längd (jfr avsnitt 3).

5 Upprättade lagförslag

pp- i 

990/9 i : 22

I enlighet med vad jag nu har anfört har inom justitiedepartementet upprättats förslag till

1.     lag om ändring i konkurslagen (1987; 672),

2.     lag om ändring i ackordslagen (1970:847).

6 Hemställan

Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslår riksdagen att anta förslagen lill

1.     lag om ändring i konkurslagen (1987:672),

2.     lagom ändring i ackordslagen (1970:847).

7 Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar alt genom proposition föreslå riksdagen all anta de förslag som föredraganden har lagt fram.

10

Riksskatteverket

7-1,90/91:22

Bilaga 1

Hemställan om ändring i konkurslagen så att småbelopp inte behöver betalas ut

I konkurslagen finns inte någon lägsta beloppsgräns för vad som måste delas ut till borgenärerna. Vid en sammankomst mellan Konkursförvaltar-kollegiernas förenings styrelse och riksskatteverkets (RSVs) exekulionsav-delning har denna fråga diskuterats. Föreningens ståndpunkt som delas av RSV är att det behövs en lagändring så att en konkursförvaltare inle som utdelning behöver betala ut summor understigande ett visst belopp. För­eningen har framhållit att man för närvarande tillämpar olika praktiska lösningar för att undvika att behöva betala ut småbelopp.

1 litteraturen har problemet uppmärksammats av Welamson (Konkurs­rätt, 1961 s. 586). Han skriver att i praktiken synes man söka undvika utdelning som endast omfattar ytterst ringa belopp. Enligt Welamson är en viss begränsning nedåt motiverad av atl kostnaderna (för förfarandet) inte bör översliga den utdelning som tillfaller borgenären.

1 den nya konkurslagen regleras frågan om hur man skall förfara när endast ett litet belopp återstår efter betalning av konkurskoslnaderna, 10 kap 4 §, men inte problemet all utdelningen i sig är liten. I propositionen (prop, 1986/87:90 s, 318) sägs bl, a, att om det bara finns opriorilerade borgenärer och förvaltaren måste utreda förutsättningarna för fördelning så kan detta dra sådana kostnader atl det därefter inte återstår något att fördela, I propositionen ges emellertid inte något svar på hur detta pro­blem skall kunna lösas. Inte heller får man någon lösning på problemet atl själva utbetalningen kostar mer än del som skall betalas ul,

RSV har tidigare i år beträffande kronofogdemyndigheternas (KEM) handläggning av enskilda mål (skrivelse 1989-02-08, J 20-87-89) skrivit om olägenheterna med att behöva betala ut små belopp, RSV hemställde där om en beloppsgräns på 25 kr för vad KFM är skyldig atl driva in och att betala ul.

Upprättande av förslag till utdelning och utbetalning av pengarna utgör en inle obetydlig del av förvaltarens arbete. Ur kostnadssynpunkt är det angelägel att i rimlig utsträckning rationalisera detta. Varje utbetalning kostar pengar, dels hanteringskostnad hos förvaltaren dels avgift till pos­len/banken för själva överföringen. Enligt uppgift från förvallarhåll före­kommer det relativt ofta att små belopp kommer i retur pga felaktiga adresser. Detta antas bero på att borgenärerna i dessa fall har ett begränsat intresse av all hålla kontakt med förvaltaren. Problemet med småbelopp är särskilt tydligt vid eftemtdelning.

En rimlig utgångspunkt, enligt RSVs uppfattning, är atl det belopp som delas ut skall översliga kostnaderna för utbetalningen. Problemet bör lösas genom en författningsändring och inte med olika "praktiska" lösningar. Innebörden av ändringen bör vara att när förvaltaren vid upprättandet av uldelningsförslagel märker alt utdelningen lill en borgenär understiger en viss gräns så får pengarna fördelas på övriga utdelningsberättigade.

Föreningen har föreslagit en beloppsgräns på 1 % av basbeloppet på

11

fristdagen, för närvarande 279 kr. Enligt verkets uppfattning bör gränsen    Prop. 1990/91:22

vara betydligt lägre. Som ovan nämnts föreslogs en gräns på 25 kr beträf-   Bilaga 1

fande KFMs utbetalning i enskilda mål. Vid indrivning i allmänna mål

finns en gräns på 50 kr. Verket anser att med hänsyn till del arbete det

innebär att fördela och betala ul medlen är det motiverat med en högre

gräns. Verket föreslår all gränsen sätts till 100 kr.

Författningsändringen bör göras tillämplig också vid eftemtdelning.

Borgenärernas fordringar varierar ofta i storiek. Inflyter en mindre summa pengar kan fördelning enligl nuvarande regler resultera i att flerta­let borgenärer får belopp under 100 kr medan en eller två får större belopp. I dessa fall bör det vara möjligt att avsevärt reducera förvaltarens arvode om han endast behöver göra en eller två utbetalningar.

Den nu föreslagna regleringen kan införas genom ett tillägg i 11 kap 4 § konkurslagen. Det kan ha följande lydelse:

Finner förvaltaren att det belopp som skall betalas till en viss borgenär understiger 100 kr, skall beloppet i stället fördelas på övriga utdelningsbe­rättigade.

12

Förteckning över remissinstanser som har yttrat sig   fop-1990/91:22 över riksskatteverkets framställning om ändring i      ''  konkurslagen

Yttrande över framställningen har avgetls av justitiekanslern, domstols­verket, konsumentverket, hovrätten över Skåne och Blekinge, Stockholms tingsrätt, Göteborgs tingsrätt, kronofogdemyndigheterna i Stockholms, Jönköpings och Malmöhus län, juridiska fakultelsstyrelsen vid Uppsala universitet, riksdagens ombudsmän. Finansbolagens förening. Svenska Bankföreningen, Svenska Elverksföreningen, Svenska Inkassoföreningen, Svenska Kommunförbundet, Svenska Sparbanksföreningen, Sveriges Advokatsamfund, Ackordscentralen i Göteborg, Sveriges Köpmannaför­bund, Trafikförsäkringsföreningen.

13

Lagrådsremissens lagförslag

I Förslag till

Lag om ändring i konkurslagen (1987:672)

Härigenom föreskrivs i fråga om konkurslagen (1987:672)

dels att 7 kap, 21 §, 9 kap, 14 §, 11 kap, 21 § och 12 kap, 16 § skaff ha

följande lydelse, dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 11 kap, 13 a §, av följande

lydelse.

Prop. 1990/91:22 Bilaga 3

Föreslagen lydelse

Nuvarande lydelse

Också sedan konkursen har av­slutats skall förvaltaren, så länge boets medel är insatta i bank, inom en månad från utgången av varje kalenderår till tillsynsmyndigheten lämna sådana uppgifter som sägs i 20 § första stycket andra och tredje meningarna. När några medel inte längre finns att lyfta, skall förvalta­ren anmäla det till myndigheten. Förvaltaren skall samtidigt redovisa i vad mån utbetalning av utdef ningsmedel skett med stöd av II kap. 13 a §.

1 kap 21 § Också sedan konkursen har av­slutats skall förvaltaren, så länge boets medel är insatta i bank, inom en månad från utgången av varje kalenderår till tillsynsmyndigheten lämna sådana uppgifter som sägs i 20 § första stycket andra och tredje meningarna. När några medel inte längre finns att lyfta, skall förvalta­ren anmäla det till myndigheten.

' kap. 14§

Beslut enligt 13 § tredje stycket får överklagas av den som enligl 13 § första stycket är taleberättigad, om han anser att beslutet inte har tillkommit på lagligt sätt. Beslutet överklagas genom besvär till hov­rätten inom två veckor från dagen för beslutet. Om inte hovrätten för­ordnar annal, skall beslutet gälla omedelbart.

Beslut enligl 13 § tredje stycket får överklagas av den som enligl 13 § första slycket är taleberättigad, om han anser all beslutet inte har tillkommit på lagligt sätt. Beslutet överklagas genom besvär till hov­rätten inom tre veckor från dagen för beslutet. Om inte hovrätten för­ordnar annal, skall beslutet gälla omedelbart.

11 kap. 13a§

Om det belopp som skall betalas ut lift en viss borgenär understiger 100 kronor, Jår fön'allaren i stället fördela beloppet på övriga utdef ningsberäitigade som inte tillgodo-setts fulh ut.

14

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

21 §

Prop. 1990/91:22 Bilaga 3

Om förvaltaren anser atl de ny­tillkomna medlen kan fördelas utan att förslag lill eftemtdelning upp­rättas och om tillsynsmyndigheten medger det, får han dela ut medlen till berättigade borgenärer utan atl föreskrifterna i det föregående i detta kapitel iakttas. För utbetal­ningen gäller dock 9 § andra styc­ket. En borgenär förlorar sin rätt lill utdelning, om han inte gör anspråk på medlen inom två år räknat från det atl förvaltaren har anmält till rätten atl han har skickat medlen till borgenären.

Om förvaltaren anser att de ny­tillkomna medlen kan fördelas utan atl förslag lill eftemtdelning upp­rättas och om tillsynsmyndigheten medger det, får han dela ul medlen till berättigade borgenärer utan att föreskrifterna i det föregående i delta kapitel iakttas. För utbetal­ningen gäller dock 9 § andra stycket och 13 a §. En borgenär föriorar sin rätt till utdelning, om han inte gör anspråk på medlen inom två år räk­nat från det att förvaltaren har an­mält till rätten atl han har skickat medlen till borgenären.

Första stycket tillämpas också för det fall att det finns skäl att upprätta etl utdelningsförslag men medlen inte förslår lill betalning av de därmed förenade kostnaderna.

12 kap. 16§

Anser en borgenär eller gäldenä­ren att ett beslut genom vilket ett ackordsförslag har förkastats av borgenärerna inle har tillkommit på lagligt sätt, får han överklaga be­slutet i hovrätten inom två veckor från beslutet. Gäldenären får dock överklaga beslutet endast om hans rätt kan vara beroende av det. Be­slutet tillämpas omedelbart, om inte någol annal förordnas.

Anser en borgenär eller gäldenä­ren att ett beslut genom vilket ett ackordsförslag har förkastals av borgenärerna inte har tillkommit på lagligt sätt, får han överklaga be­slutet i hovrätten inom tre veckor från beslutet. Gäldenären får dock överklaga beslutet endast om hans rätt kan vara beroende av det. Be­slutet tillämpas omedelbart, om inle något annal förordnas.

Denna lag träder i krafl den 1 januari 1991. Äldre bestämmelser gäller dock i fråga om tid för besvär över beslut som meddelats före ikraftträdan­det.

15

2 Förslag till

Prop. 1990/91:22

Bilaga 3 Lag om ändring i ackordslagen (1970:847)

Härigenom föreskrivs alt 41 § ackordslagen (1970; 847) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

41 §' Tingsrättens beslut i en fråga som enligt denna lag skall prövas av rällen får överklagas för sig, om inte något annat följer av 32 § första stycket, 35 § eller 36 § tredje stycket.

Talan mot ett beslut som avses i

Talan mot ett beslut som avses i

första stycket förs genom besvär i

första stycket förs genom besvär i

hovrätten inom två veckor från den

hovrätten inom tre veckor från den

dag då beslutet meddelades. Är det

dag då beslutet meddelades. Är det

fråga om beslut om förhandling om

fråga om beslut om förhandling om

offentligt ackord räknas dock be-

offentligt ackord räknas dock be­

svärstiden från den dag då kungö-

svarstiden från den dag då kungö­

relsen om beslutet var införd i Post-

relsen om beslutet var införd i Post-

och Inrikes Tidningar.

och Inrikes Tidningar.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1991. Äldre bestämmelser gäller dock i fråga om lid för besvär över beslut som meddelats före ikraftträdan­det.

Senaste lydelse 1987:673,

16

Lagrådet

Prop, 1990/91:22

Bilaga 4 Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1990-09-21

Närvarande; f d. regeringsrådet Eskil Hellner, regeringsrådet Stig von Bahr, justitierådet Hans-Gunnar Solemd.

Enligl protokoll vid regeringssammanträde den 30 augusti 1990 har rege­ringen på hemställan av statsrådet Laila Freivalds beslutat inhämta lagrå­dets yttrande över förslag till ändring i konkurslagen m. m.

Förslagen har inför lagrådet föredragits av distriktsåklagaren Kathrin Flossing.

Lagrådet har ingen erinran mot lagförslagen.

17

Innehåll

Prop. 1990/91:22

Propositionens huvudsakliga innehåll........................ 

.... 

I

Propositionens lagförslag....................................... 

2

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 27 september

1990   .............................................................. 

5

1

Inledning......................................................... 

.... 

5

2

Utdelning av småbelopp...................................... 

6

3

Övriga frågor.................................................... 

9

4

Ikraftträdande  ................................................ 

9

5

Upprättade lagförslag......................................... 

10

6

Hemställan   .................................................... 

.. 

10

7

Beslut   .......................................................... 

10

Bilaga 1   Riksskatteverkets skrivelse 1989-10-18...... 

11

Bilaga 2  Förteckning över remissinstanser................ 

.. 

13

Bilaga 3  Lagrådsremissens lagförslag....................... 

.. 

14

Bilaga 4  Lagrådels yttrande................................... 

17

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1990                                                                                                                      1 8