Regeringen föreslår riksdagen att anta det förslag som tagits

upp i bifogade

utdrag ur regeringsprotokollet den 26 mars 1992.

På regeringens vägnar

Carl[REDACTED_EFTERNAMN]

 Beatrice[REDACTED_EFTERNAMN]

?Propositionens huvudsakliga innehåll?

I denna proposition läggs förslag som ger fristående skolor

godkända för vanlig

skolplikt förutsättningar att verka på i stort sett samma

villkor som de

kommunala grundskolorna.

 I propositionen föreslås att fristående skolor godkända

för fullgörande av

vanlig skolplikt skall tilldelas medel för verksamheten av den

kommun där

respektive skola är belägen.

 För varje elev skall skolan tilldelas ett belopp som

motsvarar kommunens

genomsnittskostnad per elev i den egna grundskolan. Vid

tilldelningen skall

kommun kunna dra av högst 15 procent. Beloppet beräknas för en

period om ett år,

som löper fr.o.m. juli månad det ena året t.o.m. juni månad

påföljande år.

Medlen skall betalas ut med en tolftedel varje månad.

 För sådana elever i den fristående skolan, som inte är

hemmahörande i kommunen,

skall kommunen ha rätt till ersättning för sina kostnader från

elevens

hemkommun.

 Den lagbestämmelse som anger förutsättningarna för

godkännande av fristående

skola förtydligas.

 De fristående skolor som godkänts för fullgörande av

skolplikt åläggs att

delta i den uppföljning och utvärdering som sker genom

skolverket. Vägran att

medverka skall kunna leda till att godkännandet återkallas.

 I propositionen aviseras ytterligare åtgärder och

förslag i syfte att öka

valfriheten på skolområdet. I dessa frågor avser regeringen

återkomma under

riksmötet 1992/93.

Propositionens lagförslag

Förslag till

Lag om ändring i skollagen (1985:1100)

 Härigenom föreskrivs att i fråga om skollagen

(1985:1100)

 dels att 9 kap. 2, 5 och 6 §§ skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 9

kap. 4 a §, samt närmast

före 9 kap. 4 a § en ny rubrik av följande lydelse.

 9 kap.

 2 §

 Godkännande för särskild skolplikt skall meddelas, om

skolan ger eleverna en

utbildning som väsentligen svarar mot den som de skulle få i

särskolan eller

specialskolan. En ytterligare förutsättning är att eleverna i

samband med

utbildningen bereds erforderliga omsorger.

 I godkännandet för särskild skolplikt skall anges om det

avser

särskoleutbildning eller specialskoleutbildning eller båda dessa

skolformer

samt för vilka handikappgrupper utbildningen godkänns.

 5 §

 Fristående skolor som avses i 1 och 4 §§ skall i fråga

om sin utbildning för

skolpliktiga elever stå under tillsyn av statens skolverk.

 Den omedelbara tillsynen över sådan utbildning ankommer

på den styrelse som

finns för grundskolan respektive särskolan eller specialskolan

för den kommun

där skolan är belägen.

 6 §

 Återkallande beslutas av den myndighet som beslutar om

godkännande.

???????????

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1992.

Utbildningsdepartementet

?Utdrag ur protokoll vid regeringssammmanträde den 26 mars 1992?

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden B.
[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,[REDACTED_EFTERNAMN], af[REDACTED_EFTERNAMN], Dinkelspiel,
[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN], P.
[REDACTED_EFTERNAMN] och[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

????????????

Proposition om valfrihet och fristående skolor

?1 Inledning?

Riksdagen har i samband med behandlingen av regeringens

proposition om vissa

skollagsfrågor m.m. (1990/91:115, UbU17, rskr. 357) beslutat ge

regeringen till

känna vad utbildningsutskottet anfört om en ny bidragsordning

för fristående

skolor för skolpliktiga elever.

 Enligt utbildningsutskottet är det rimligt att en

fristående skola som är

godkänd för skolpliktens fullgörande har de ekonomiska

förutsättningarna för

verksamhetens drift. Utskottet föreslår därför att samtliga i en

kommun

skolpliktiga elever, som går i grundskolan eller i en för vanlig

skolplikt

godkänd fristående skola, fr.o.m. budgetåret 1992/93 skall

räknas in i

underlaget för kommunens sektorsbidrag.

 Kommunen bör enligt utskottet fördela sitt sektorsbidrag

och sina övriga

resurser på skolområdet efter behov till samtliga skolor för

elever med vanlig

skolplikt inom kommunens gränser, såväl offentliga som

fristående.

 I de fall en avgift tas ut vid en fristående skola bör

den enligt utskottet

vara skälig och kommunen bör ha möjlighet att avväga

verksamhetsbidraget till

skolan med hänsyn till avgiftens storlek. Vidare bör en

fristående skola ha

skyldighet att i mån av plats ta emot en elev, om eleven och

vårdnadshavaren så

önskar.

 Förändringen avsågs inte beröra grundskoledelen av

Sigtunaskolan Humanistiska

Läroverket, Grännaskolan, Lundsbergs skola, Franska skolan och

Göteborgs högre

samskola. Dessa skolor har statsbidrag enligt särskilda

bestämmelser.

 Det nuvarande bidragssystemet till fristående skolor

innebär att regeringen

prövar frågan om statsbidrag. Hittills har regeringen - utöver

de nyss nämnda

skolorna - förklarat 61 fristående skolor på grundskolenivå

berättigade till

statsbidrag.

 Av dessa är 22 Waldorfskolor med den pedagogiska metod

som har Rudolf Steiner

till upphovsman. 20 skolor har konfessionell prägel (bl.a. två

katolska och en

judisk).

 Sju skolor är s.k. internationella skolor med

undervisning på annat språk än

svenska (engelska, franska eller tyska) och med en undervisning

som normalt

också i väsentliga delar baseras på en annan läroplan än den

svenska (Tyska

skolan, Lycée Francais Saint Louis, International School,

English Junior School,

British Primary School, Tanto School och en separat del av

Bladins skola).

 Av de övriga utgörs den största gruppen av

Montessoriskolor.

 De fristående skolorna är i huvudsak små och finns

företrädesvis i Stockholms

län och Göteborgs och Bohus län.

 I 1992 års budgetproposition (prop. 1991/92:100, bil. 9,

s. 48) har

statsbidraget till fristående skolor på grundskolenivå räknats

in i

sektorsbidraget samt räknats upp i nivå med det genomsnittliga

sektorsbidraget.

Uppräkning har även gjorts för Franska skolan och Göteborgs

högre samskola som

enligt utskottet inte skulle beröras av bidragsändringen men som

i dag har ett

bidrag som understiger det genomsnittliga sektorsbidraget.

 I föreliggande proposition lägger jag fram förslag som

ger de fristående

skolorna på grundskolenivå förutsättningar att verka på i stort

sett samma

villkor som de kommunala grundskolorna. Jag avser att under

riksmötet 1992/93

återkomma till regeringen med ytterligare förslag i syfte att

öka valfriheten

på skolområdet. Jag avser då bl.a. att ta upp vissa frågor som

rör fristående

skolor på gymnasial nivå och fristående särskolor. Vidare är det

min

förhoppning att då också kunna ta upp frågor om

entreprenadskolor och andra

mellanformer mellan kommunala och fristående skolor. På detta

område finns dock

en del problem som jag vill få ordentligt genomlysta innan jag

kommer med

förslag i den delen. Jag räknar med att senare också lägga fram

ytterligare

förslag i syfte att öka valmöjligheterna inom det kommunala

skolväsendet.

Ambitionen bör vara att elever och föräldrar inte bara skall

kunna välja mellan

kommunala och fristående skolor utan också att de principer om

valfrihet och

ekonomiska medel som följer elevens val, och som beskrivs i

denna proposition,

i största möjliga utsträckning skall gälla även inom det

kommunala skolväsendet.

 För närvarande arbetar en särskild utredare med frågor

rörande avgifter m.m.

vid fristående skolor för skolpliktiga elever. Enligt direktiven

till

utredningen ankommer det på utredaren att redovisa

konsekvenserna av ett

fortsatt avgiftssystem. Utredaren skall vidare bedöma hur det

nya

statsbidragssystemet kommer att återverka på avgiftssättningen

samt lämna

förslag till efter vilka principer avgifter i framtiden skall

kunna tas ut. I

uppdraget ingår vidare att bedöma effekterna av det nya

bidragssystemet på

grundskolans resurstilldelning. Utredaren skall slutligen

överväga vilka krav

som staten bör ställa på fristående skolor som en följd av den

ändrade

bidragsordningen.

 Arbetet skall redovisas till regeringen senast den 1 maj

1992. Jag avser att i

den senare propositionen, under riksmötet 1992/93, också

presentera mina

förslag med anledning av denna utredning.

?2 Principiella utgångspunkter?

Riksdagen har, vid behandling av den nyssnämnda propositionen om

vissa

skollagsfrågor m.m. markerat vikten av att föräldrar och elever

ges möjlighet

att välja grundskola. Riksdagen antog propositionens förslag

till lagreglering

av frågan (4 kap. 6 § tredje stycket skollagen) och uttalade i

anslutning

därtill också att kommunen så långt det är praktiskt och

ekonomiskt möjligt

skall tillgodose önskemål om placering vid viss skola. Jag anser

att man nu

måste gå vidare och ytterligare inte bara stärka rätten utan

också den

praktiska möjligheten för föräldrar och elever att själva välja

den utbildning

som bäst passar de egna behoven.

 Målet är att åstadkomma största möjliga frihet för barn

och föräldrar att

välja skola. Denna frihet bör innebära möjlighet att välja

mellan det

offentliga skolväsendet och fristående skolor men också att

välja skola inom

det kommunala skolväsendet och att välja också en skola i annan

kommun. För att

skapa realistiska möjligheter för föräldrar och elever att välja

mellan

kommunernas skolor och fristående skolor krävs att de som väljer

en fristående

skola tillförsäkras rätt till i allt väsentligt samma villkor

och ekonomiska

förutsättningar som de som väljer en kommunal skola. Jag vill

dock erinra om

att t.ex. rätt till skolskjuts ej föreligger för elever i

fristående skolor och

jag har ej heller för avsikt att för närvarande föreslå någon

ändring därvidlag.

 Likvärdiga villkor innebär dock inte nödvändigtvis att

varje skola skall ges

samma ekonomiska stöd. Det offentliga stöd som tillfaller en

skola måste utgå

från vilket ansvar och åtagande skolan tar och fullgör.

Likvärdig behandling

mellan offentliga och fristående skolor syftar därför till att

låta skolans

åtagande avgöra omfattningen av de offentliga bidragen. Den

juridiska

upplåtelseformen är i detta sammanhang utan betydelse.

 Rätten och möjligheten att välja skola och att välja

sina barns utbildning är

viktig i ett fritt samhälle. Denna grundläggande princip har

också kommit till

uttryck i ett flertal internationella konventioner som Sverige

anslutit sig

till.

 Men förutom detta principiella och avgörande argument

ser jag flera andra skäl

till att åstadkomma större valfrihet liksom bättre

förutsättningar för de

fristående skolorna. Rätten och möjligheten att välja skola är

ett viktigt

instrument för att vitalisera skolan. Valet kan stimulera ett

ökat engagemang

för skolan hos föräldrar och en större lyhördhet för elevers och

föräldrars

önskemål hos skolor och kommuner. En sådan utveckling gynnar

hela

skolverksamheten.

 Behovet av en mångfald av utbildningsvägar och

pedagogiska metoder ökar. Ett

uniformt system kan inte erbjuda den variation och flexibilitet

som framtiden

kräver av skolväsendet. Grundskolan skall därför kunna rymma

flera olika

profiler. De fristående skolorna kommer att bli viktiga

komplement till det

offentliga skolväsendet. Flertalet av de fristående skolor som

finns i dag har

startats för att de arbetar med en viss pedagogik eller har en

konfessionell

inriktning. Den nu förestående reformen kommer med stor säkerhet

att öka

antalet skolor med sådana inriktningar. Men jag hyser också en

förhoppning att

reformen skall starta en utveckling även av fristående skolor

med andra

profiler. Det kan handla om föräldrakooperativ, speciella

ämnesprofiler eller

nedläggningshotade glesbygdsskolor som kan få en ny chans under

nytt

huvudmannaskap.

 Jag tror också att en stimulerande tävlan mellan olika

skolor, med olika

inriktning och olika ägandeformer, i sin tur kan bidra till att

höja kvaliteten

inom hela skolväsendet. En ökad mångfald på skolans område gör

också att flera

intresseinriktningar kan tillgodoses. Skolan kommer att

utvecklas längs skilda

linjer, vilket sammantaget ger en större utvecklingsmässig bredd

såväl i olika

ämnen som beträffande pedagogiska metoder.

 Med större valfrihet och mer utrymme för en skolas

profil skapas också bättre

incitament för kostnadseffektivitet. Nya och effektivare

arbetsmetoder kan

prövas och vinna spridning. Därmed torde ett större inslag av

fristående skolor

också på sikt kunna bidra till en mer effektiv resursanvändning

inom det

samlade skolväsendet.

 För egen del ser jag på sikt följande

utbildningsalternativ för elever med

vanlig skolplikt.

Hemkommunens grundskola

Sannolikt kommer den kommunala grundskolan i det egna närområdet

även i

framtiden att vara det vanligaste alternativet, som föräldrar

väljer. Men även

om detta blir det dominerande, ligger det ett stort värde i att

elever och

föräldrar har rätt att göra ett aktivt val av skola och därmed

ett

ställningstagande till vilken skola man vill anlita och engagera

sig för.

Annan kommuns grundskola

Möjligheten bör öka att fullgöra skolplikten i en annan kommun

än hemkommunen,

om personliga, geografiska eller andra skäl finns för detta

önskemål. En

utgångspunkt bör dock vara att elever i den mottagande skolans

naturliga

upptagningsområde inte får vika för elever från grannkommuner.

Avvägningar

måste också göras av de ekonomiska förpliktelserna mellan de

berörda kommunerna.

Någon ovillkorlig rätt att gå i en annan kommuns grundskola tror

jag därför

inte kan etableras. Inte heller kan det utan vidare bli rätt

till skolskjuts.

Fristående skola

Genom förslaget i denna proposition om ett garanterat bidrag

till de fristående

skolorna ökar möjligheterna för dessa att verka och utvecklas.

Detta ger också

klarare och mer förutsägbara spelregler, vilket ökar deras

möjligheter att

verka långsiktigt.

Olika typer av mellanformer

Vidare bör prövas om det finns möjligheter att etablera olika

typer av

mellanformer mellan fristående och kommunala skolor. Det kan

exempelvis handla

om entreprenadlösningar, där ansvaret och skyldigheterna är

kommunens, men

produktionen av själva utbildningen sker i samverkan med ett

enskilt subjekt.

Kommunal profilskola

Likaväl som fristående skolor skall få rätt att verka vid sidan

av de kommunala

skolorna, bör också kommunerna själva kunna anordna mer

profilerade skolor med

alternativ inriktning mot speciella ämnen eller särskild

pedagogik.

Läroplanskommittén har i uppdrag att senast den 1 september 1992

lämna förslag

om en läroplan och timplan för grundskolan som möjliggör detta.

Om en kommunal

profilskola därigenom får en begränsning i ansvar och åtagande i

förhållande

till den vanliga skolan är det naturligt att motsvarande

reduktion görs av

bidraget.

Det är möjligt att alla dessa valmöjligheter inte kommer att

finnas i varje

kommun. Men jag är övertygad om att genom de förslag som jag nu

lägger fram och

även senare avser att presentera ökar förutsättningarna markant

för att starta

skolor med olika inriktning och skilda former av organisation.

 Ett villkor för att föräldrar skall kunna utnyttja den

stora frihet och de

möjligheter till egna val som erbjuds är att de får information

om

utbildningsutbud och valalternativ. Föräldrarna måste därför få

en bred

information om olika valmöjligheter. Jag ser det som naturligt

att kommunernas

information till elever och föräldrar ger en allsidig och så

fullständig bild

som möjligt av de olika utbildningsalternativ som står till

buds.

?3 Godkännande av fristående skolor?

 Skälen för mitt förslag: För närvarande skall vissa

villkor vara uppfyllda för

att en godkänd fristående skola skall få statsbidrag. Regeringen

får förklara

huvudmannen för en sådan skola berättigad till statsbidrag, om

det är lämpligt

mot bakgrund av det allmänna intresset av att ny pedagogik och

nya

verksamhetsformer prövas inom skolväsendet. Vidare skall skolan

vara öppen för

alla, som enligt lagen får fullgöra sin skolplikt där, om inte

regeringen

medger undantag på grund av skolans karaktär. Om platser inte

finns till alla

behöriga sökande skall urvalet ske efter grunder som är godkända

av skolverket.

Elevavgiften skall vara skälig med hänsyn till rimliga kostnader

för

verksamheten och omständigheterna i övrigt. Skolan skall följa

en läroplan som

är godkänd av skolverket. Dessutom finns vissa regler om

skyldigheten att ta

emot besök och lämna upplysningar m.m.

 I och med övergången till det nya bidragssystemet blir -

i enlighet med

riksdagens beslut - i stället godkännandet av skolan för

fullgörande av vanlig

skolplikt avgörande för rätten till bidrag.

 För att en fristående skola skall bli godkänd för vanlig

skolplikt krävs för

närvarande att skolans utbildning skall ge kunskaper och

färdigheter som till

art och nivå väsentligen svarar mot kunskaper och färdigheter

som grundskolan

förmedlar och att skolan även i övrigt väsentligen svarar mot

grundskolans

allmänna mål (9 kap. 2 § skollagen).

 Om en skola inte längre uppfyller kraven för godkännande

och bristerna inte

avhjälps skall godkännandet återkallas (9 kap. 6 §).

 Ärenden om godkännande prövas fr.o.m. den 1 juli 1991 av

statens skolverk.

Tidigare avgjorde länsskolnämnderna dessa ärenden. De

tillståndsgivande

myndigheterna har under de senare åren behandlat en rad ärenden

om godkännande

av fristående skolor som haft anknytning till religiösa sekter

eller liknande.

Myndigheterna har därvid inte sällan ifrågasatt om skolorna

verkligen kan anses

svara mot kravet att omfatta de demokratiska värderingar som

läroplanen för

grundskolan ger uttryck för. Mer preciserade regler för

godkännande skulle

underlätta prövningen, har det hävdats.

 Jag anser att det är angeläget att föräldrar och barn

ges så stor frihet som

möjligt när det gäller att välja mellan olika typer av skolor.

En förutsättning

är emellertid att utbildningen håller fullgod kvalitet vad

gäller kunskaper och

färdigheter. Det innebär bl.a. att en fristående skola måste ha

en godtagbar

läroplan och kompetenta lärare. Skolan skall emellertid dessutom

bidra till

barnens sociala fostran.

 I detta sammanhang vill jag erinra om vad föredragande

statsrådet, Ulla
[REDACTED_EFTERNAMN], anförde i propositionen om skolor med enskild

huvudman m.m. (prop.

1982/83:1 s. 19 f.). "Enligt mål och riktlinjer i grundskolans

läroplan skall

skolans verksamhet präglas av de grundläggande värderingar om

demokrati,

tolerans, jämlikhet m.m. på vilka det svenska samhället bygger.

Skolan skall

aktivt och medvetet påverka och stimulera barn och ungdomar att

vilja omfatta

vår demokratis grundläggande värderingar och låta dessa komma

till uttryck i

praktisk, vardaglig handling. Jag anser det självklart att

samhället i sitt och

elevernas intresse måste ställa ett motsvarande krav på

fristående skolor. För

att en fristående skola skall godkännas för skolpliktens

fullgörande måste

skolan i sin undervisning och övriga verksamhet omfatta det

svenska samhällets

grundläggande värderingar och de riktlinjer för fostran och

utveckling som

anges i målen för grundskolan. En fristående skola måste därför

utveckla sådana

egenskaper hos eleverna som kan bära upp och förstärka

demokratins principer om

tolerans, samverkan och likaberättigande mellan människorna. En

fristående

skola bör exempelvis inte godkännas om den inte är beredd att

verka för

jämställdhet mellan kvinnor och män. Den kan självfallet inte

heller godkännas,

om den vill tillämpa aga eller andra lagstridiga

uppfostringsmetoder.

Verksamheten bör inom mycket vida ramar kunna präglas av olika

åskådningar och

värderingar, men det finns alltså gränser som samhället bestämt

måste hävda. -

Att en fristående skola är präglad av ett speciellt synsätt får

självfallet

inte leda till att undervisningen ger eleverna en ensidig bild

av det som lärs

ut. Skolan måste respektera att människor i vårt land har

skiljaktiga meningar

och värderingar och redovisa dessa. Det måste råda tolerans och

öppenhet i

skolans verksamhet och undervisningen måste vara saklig och

allsidig."

 Jag vill ansluta mig till vad min företrädare anförde.

De krav i fråga om

demokratiska värderingar, öppenhet och tolerans som hon såg som

naturliga

förutsättningar för ett godkännande av en fristående skola

finns, när det

gäller det offentliga skolväsendet för barn och ungdom, i sina

grunddrag

angivna i 1 kap. 2 § andra och tredje styckena skollagen. För

att markera

vikten av att sådana aspekter noga prövas i ärenden om

godkännande av

fristående skolor anser jag det lämpligt att i den

lagbestämmelse som anger

förutsättningarna för godkännande ta in en uttrycklig hänvisning

till de nu

nämnda lagrummen. En sådan hänvisning innebär bl.a. att det blir

tydligt att en

skola inte rimligen skall godkännas om den brister i öppenhet

och insyn eller

ägnar sig åt ensidig indoktrinering. De krav som härigenom

ställs på en

fristående skola gäller inte bara undervisningen och sådant som

hör samman med

denna. Kraven gäller också skolans verksamhet i övrigt. Hit hör

de principer en

skola tillämpar i fråga om vilka elever som skall tas emot i

skolan. En skola

skall t.ex. inte godkännas om den inte är öppen för alla av skäl

som inte kan

accepteras i vårt demokratiska samhälle.

 Självfallet inser jag svårigheten att bedöma om

verksamheten i en skola, som

ännu inte startat, uppfyller de krav som ställs. Jag vill erinra

om att det

alltid finns möjlighet att återkalla ett godkännande, om en

skola inte längre

uppfyller kraven.

?4 Tillsyn, utvärdering?

 Skälen för mitt förslag: Liksom när det gäller det

offentliga skolväsendet är

det väsentligt att kvaliteten i de fristående skolornas

pedagogiska verksamhet

fortlöpande följs upp och utvärderas. Jag bedömer frågorna om

tillsyn,

uppföljning och utvärdering av fristående skolor där skolplikten

får fullgöras

som särskilt viktiga. Redan nu står en godkänd fristående skola

under tillsyn

av såväl kommunens styrelse för utbildningen som det statliga

skolverket. Jag

anser emellertid inte detta vara tillräckligt. Tillsyn är en sak

och

uppföljning och utvärdering en annan. Jag föreslår därför att

det införs en

skyldighet för de fristående skolorna att delta i den

uppföljning och

utvärdering som sker genom skolverkets försorg. Härigenom

garanteras eleverna

och deras föräldrar att det allmänna inte låter en bristfällig

verksamhet

fortgå som alternativ till skolpliktens fullgörande inom det

offentliga

skolväsendet. Den fristående skolans inställning i detta

avseende bör

självfallet präglas av öppenhet och det är rimligt att vägran

att delta i

uppföljningen och utvärderingen skall kunna leda till att ett

godkännande

återkallas.

 En fråga i detta sammanhang är om en lagfäst skyldighet

bör gälla också att

medverka i sådan uppföljning och utvärdering som kommunen

bedriver. Enligt min

mening är det naturligt att en fristående skola samarbetar med

den kommun där

den är belägen. Det bör emellertid kunna ske utan uttrycklig

lagreglering.

Gentemot skolverket, som är den instans som ansvarar för frågor

om godkännande

och återkallelse av godkännande, är det däremot rimligt att ha

en tydlig

reglering.

 Jag avser också att föreslå regeringen att i direktiven

till skolverket inför

arbetet med den fördjupade anslagsframställningen för perioden

1994/95-1996/97

särskilt uppmärksamma de frågor som jag har behandlat under

detta avsnitt.

?5 Resurstilldelning?

 Skälen för mitt förslag: De fristående skolorna bör,

såsom riksdagen också

uttalat, få del av de tillgängliga resurserna på skolområdet, om

de håller den

kvalitet som bör krävas för att skolplikten skall få fullgöras i

en sådan skola.

Kommunen bör därför åläggas att av sina resurser på skolområdet

- vilket

inbegriper sektorsbidraget från staten - tilldela de fristående

skolor, som är

belägna i kommunen, och som godkänts för vanlig skolplikt, medel

för

verksamheten.

 Enligt min mening vore det i och för sig lämpligare om

elevens hemkommun

alltid betalade till den fristående skolan oavsett var den är

belägen. Detta

står emellertid inte i överensstämmelse med rådande

statsbidragssystem och en

omläggning skulle medföra administrativa svårigheter. I avvaktan

på de

förändringar som kan bli följden av kommunalekonomiska

kommitténs förslag bör

därför den kommun där skolan är belägen tills vidare betala ut

bidragen.

 Principen att tilldela de fristående skolorna medel med

hänsyn till respektive

skolas behov kan ge upphov till problem. Frågan om vilka behov

en skola har

skulle kunna bli föremål för delade meningar mellan kommunerna

och de aktuella

skolorna. De fristående skolornas möjlighet att planera

långsiktigt skulle

försämras. Vidare skulle en kommun, utan att ha någon egentlig

möjlighet att

påverka en fristående skolas kostnader, kunna bli tvungen att

tilldela medel

som avsevärt överstiger vad som utgår per elev i grundskolan.

Till exempel

skulle kommunen kunna bli tvungen att betala för höga

lokalkostnader. En mätare

på vad som kan anses som ett rimligt behov är kommunens totala

kostnader för

dess egen grundskola, inbegripet statsbidraget. Rimligen bör man

då utgå från

genomsnittskostnaden per grundskoleelev. Med en sådan schablon

har också

kommunen möjlighet att minska de totala kostnaderna för

skolväsendet genom

effektivisering i sin egen organisation.

 Ambitionen bör också vara att undvika ett system som

innebär en sådan

detaljreglering av de fristående skolornas verksamhet och

arbetsmetoder att de

riskerar sin särart. En av tillgångarna med de fristående

skolorna är just

deras möjlighet att pröva nya arbetsformer, att engagera

föräldrar och att

använda andra pedagogiska metoder. Offentliga bidrag skall

fungera så att de

inte verkar hämmande på skolans profil och särprägel.

 Kommunen har - till skillnad från en fristående skola -

ett övergripande

ansvar för skolväsendet, både i fråga om planering och i fråga

om skyldigheten

att i sina skolor ta emot samtliga skolpliktiga elever som är

hemmahörande i

kommunen. En kommun kan således inte välja att i sina skolor

enbart ta emot

elever med en speciell intresse- eller begåvningsprofil. En

kommun kan heller

inte välja att endast ta emot det antal barn som ur ekonomisk

synvinkel är mest

fördelaktigt.

 Skyldigheten att ta emot alla barn innebär också att

kommunen måste ta emot

barn som är resurskrävande, t.ex. barn med handikapp för vilka

extra resurser

kan behöva sättas in i form av lärartimmar, assistans och

läromedel. Vidare

måste kommunen ta ansvaret för de barn som inte längre kan eller

vill gå i en

fristående skola som de börjat i.

 Kommunerna har också andra skyldigheter som inte en

fristående skola har.

Exempelvis är en kommun skyldig att anordna

hemspråksundervisning för alla barn

som har rätt till och som begär att få sådan undervisning. För

eleverna i den

kommunala grundskolan är kommunen dessutom skyldig att sörja för

att det

anordnas skolhälsovård och skolskjuts.

 Sammantaget kan det därför vara rimligt att anta att

kommunen får en högre

genomsnittskostnad per elev än som normalt bör uppstå för den

fristående skolan.

Ett avdrag från genomsnittskostnaden bör därför kunna göras vid

tilldelningen

av medel. Avdraget bör få uppgå till högst 15 procent av den

framräknade

genomsnittskostnaden.

 Vissa glesbygdskommuner har en mycket hög per capita

kostnad för sitt

skolväsende. Detta beror på att de har många små klasser. I

sådana fall kan en

fristående skola få orimligt höga bidrag i förhållande till

kostnaderna, t.ex.

om skolan ligger i kommunens tätort och därmed kan få en mera

normal

klassfyllnadsgrad. I sådana fall bör kommunen kunna sätta ner

bidraget

ytterligare, men först efter medgivande av regeringen eller den

myndighet som

regeringen bestämmer. Detta bör enligt min mening vara den enda

grunden för en

ytterligare bidragsreduktion.

 Bestämmelsen om avdrag med högst 15 procent av

genomsnittskostnaden ser jag

som en minimireglering till de fristående skolornas värn. Om en

fristående

skola gör ett större åtagande, t.ex. genom att ta ansvar för

alla barn i ett

visst upptagningsområde eller genom att ta emot barn med

särskilda behov eller

behov av hemspråksundervisning, bör kommunen reducera avdraget

från

genomsnittskostnaden. Detta innebär att det är kommunens

skyldighet att inte

göra ett större avdrag än att den fristående skolan, utan andra

intäkter, kan

erbjuda en utbildning som till standard och omfattning kan anses

motsvara

kommunens.

 Många fristående skolor gör i dag en mycket viktig

insats för barn med

speciella behov och erbjuder plats åt barn som haft svårt att

finna sig

tillrätta i det kommunala skolväsendet. Jag ser det som

angeläget att de

insatserna utvecklas och fortsätter. Det är ofta en tillgång att

få växa upp

och utbildas i blandade miljöer, där elever från olika bakgrund

möts och där

utbildning av elever med svårigheter och handikapp integreras.

Mot den

bakgrunden är det viktigt att kommunerna också tar hänsyn till

detta när

bidraget till fristående skolor fastställs. Av samma skäl har

jag också för

avsikt att föreslå regeringen att ändra i instruktionen för

statens institut

för handikappfrågor i skolan, SIH, så att även de fristående

skolorna kan få

hjälp och stöd av SIH.

 Mitt förslag kommer att innebära att de fristående

skolornas behov av

elevavgifter kommer att minska. Därmed öppnas den ekonomiska

möjligheten för

fler att välja en fristående skola. Det vidgar valfriheten och

kan också

stimulera till mer blandade miljöer i de fristående skolorna.

 Frågan om avgifter m.m. vid fristående skolor för

skolpliktiga elever är, som

jag redan nämnt, under utredning. Som framgått ämnar jag - efter

beredning av

utredningens förslag - återkomma till regeringen i frågan om

elevavgifter i den

proposition jag redan aviserat till riksmötet 1992/93.

 Min strävan är att i minsta möjliga utsträckning styra

de fristående skolornas

verksamhet. Samtidigt finns det dock starka skäl att göra klart

att dessa, då

de uppbär allmänna bidrag i likhet med det offentliga

skolväsendet, inte får

verka ekonomiskt och socialt segregerande.

 Detta innebär att sådana fristående skolor inte skall ta

ut avgifter för

tjänster som motsvarar dem som erbjuds i det offentliga

skolväsendet. Även de

avgifter som därutöver kan bli aktuella i fristående skolor

måste vara skäliga.

Det innebär bl.a. att avgifter inte får uppgå till en nivå som i

praktiken

stänger ute elever från dessa fristående skolor.

 Frågan om elevavgifter prövas för närvarande av

utredningen om avgifter m.m.

vid fristående skolor för skolpliktiga elever. Denna har, som

jag redan nämnt,

bl.a. till uppgift att analysera förutsättningarna för

avgiftsuttag i

fristående skolor och konsekvenserna härav.

 Sedan utredningen slutförts avser jag att, i den

proposition om rätt att välja

skola m.m. som jag ämnar föreslå regeringen under hösten 1992,

återkomma med

förslag till hur denna fråga skall regleras i skollagen. Min

utgångspunkt är

emellertid att det i lagen skall tas in stadgande av den

innebörd som ovan

angivits.

 Förekomsten av avgifter bör också ingå i skolverkets

tillsynsuppgifter.

Skolverket bör granska eventuella avgifters storlek, skälighet

och risk för

segregerande effekt. Om en sådan granskning leder till

påpekanden som inte

efterföljs, bör detta kunna vara skäl för återkallande av

tillstånd.

 Med propositionens förslag om offentligt stöd till

fristående skolor, statlig

tillsyn, reglering av rätten att ta ut avgifter och med tanke på

de fristående

skolornas nuvarande kostnadsstruktur, finns det därmed skäl att

anta att

segregerande elevavgifter i de fristående skolorna inte kommer

att förekomma.

 Det finns i dag godkända fristående skolor som inte har

ansökt om statsbidrag

och det kan inte uteslutas att det även i framtiden kommer att

finnas skolor

som inte vill ha bidrag. Mitt förslag innebär i och för sig att

kommunerna blir

skyldiga att tilldela samtliga skolor som omfattas av

bestämmelsen medel för

verksamheten. En skola som inte vill ha bidrag har dock alltid

möjlighet att

genom en särskild rättshandling avstå från det bidrag skolan är

berättigad till.

En konsekvens av en sådan rättshandling är att skolan därefter

inte kan kräva

att få bidrag för den tid som avståendet avsett.

 Beträffande reglerna för utbetalning anser jag att dessa

kan hållas relativt

enkla. Bidraget bör beräknas för ett bidragsår i sänder och ett

bidragsår bör

löpa fr.o.m. juli månad det ena året t.o.m. juni månad

påföljande år.

Utbetalning bör ske med en tolftedel varje månad. Bidraget bör

grundas på

antalet elever i den fristående skolan den 15 september under

bidragsåret. Det

för med sig att utbetalningarna i juli-september får göras

utifrån ett beräknat

elevantal. Reglering kan emellertid smidigt ske i samband med

utbetalningen i

oktober. Beträffande skolor som är nystartade bör utbetalning,

som avser tiden

juli-september månad, få ske först i samband med utbetalningen i

september.

Självfallet kan en skola inte få bidrag innan verksamheten

inletts.

 På samma sätt som gäller enligt 4 kap. 8 § skollagen, då

en kommunal skola

tagit emot elever som inte är hemmahörande i kommunen, bör en

kommun som lämnat

medel till en fristående skola, där det finns elever från andra

kommuner, ha

rätt till ersättning av elevens hemkommun för sina kostnader för

elevens

utbildning. Självfallet skall vid beräkning av kostnaderna för

en elev hänsyn

tas till utgående statsbidrag. Detta innebär att - med nu

gällande

statsbidragssystem - endast kommunens egen nettokostnad, utöver

statsbidragsdelen, kan ligga till grund för krav mot elevernas

hemkommuner.

 Jag anser inte att det finns skäl att införa någon

särskild bestämmelse om

möjligheten att överklaga ett kommunalt beslut om ersättning

till en fristående

skola. I stället bör de allmänna reglerna i 10 kap.

kommunallagen (1991:900) om

laglighetsprövning av kommunala beslut gälla.

 Beträffande vissa skolor har regeringen meddelat

särskilda föreskrifter om

statsbidrag. Sådana föreskrifter har motiverats av dessa skolors

särskilda

ställning. Riksinternatskolorna och Lundsbergs skola bör liksom

för närvarande

även fortsättningsvis omfattas av en särreglering. Däremot intar

inte Franska

skolan och Göteborgs högre samskola en sådan särställning att de

bör undantas

från mitt förslag till bestämmelse i skollagen i vad gäller

grundskoledelen av

deras undervisning. Jag bedömer att detta inte får några

negativa ekonomiska

följder för de två sistnämnda skolorna. När det gäller

riksinternatskolorna och

andra skolor som omfattas av särskilda statsbidragsbestämmelser

kan det, såsom

jag vet förekommer i dag, även fortsättningsvis vara lämpligt

att kommunerna i

vissa fall frivilligt betalar för elever i sådana skolor.

 De internationella skolorna tar emot barn som endast för

en kortare tid är

bosatta i Sverige eller barn som har andra skäl att få en

utbildning med

internationell inriktning. Undervisningen är också anpassad till

dessa barns

behov. För de flesta barn som stadigvarande bor i Sverige utgör

inte de

internationella skolorna något alternativ. De internationella

skolorna bör

därför inte omfattas av det nya bidragssystemet. För dem bör

även

fortsättningsvis nuvarande ordning gälla. Det är dock att märka

att om en sådan

skola uppfyller de krav som ställs på en vanlig fristående skola

kan den

givetvis bli godkänd som en sådan.

 Frälsningsarmén driver i Ekerö kommun en internatskola,

Sundsgården. Skolan är

godkänd som fristående skola och har statsbidrag enligt

särskilda årliga

regeringsbeslut, för närvarande drygt en miljon kronor. Skolan

riktar sig till

elever med sociala eller emotionella problem och uppvisar goda

resultat.

 Det ligger i sakens natur att verksamheten vid

Sundsgården är dyrare än vad

som är normalt för en grundskola. Den statliga bidragsnivån är

anpassad

därefter. Med hänsyn till det, till verksamhetens speciella

karaktär och dess

värde anser jag att Sundsgården bör få möjlighet att närmare

överväga den

framtida finansieringen av verksamheten. Mot denna bakgrund bör

Sundsgården

tilldelas bidrag i särskild ordning också under nästa budgetår.

Ambitionen bör

dock vara att även Sundsgården därefter inkluderas i den ordning

för

finansiering av de fristående skolorna som nu föreslås.

 Insatser som görs vid sidan om de samhälleliga

institutionerna, för människor

som i någon mening hamnat på kant med tillvaron, når ofta goda

resultat. Som

jag ser det ligger det i hög grad också i kommunernas intresse

att sådana

alternativ finns vid sidan av det reguljära skolväsendet och

kommunerna får ju

nu större möjligheter att ge dem bidrag på den nivå verksamheten

motsvarar. På

sikt ser jag därför inga svårigheter för sådana alternativa

skolor att bedriva

sin verksamhet inom ramen för den nya ordningen för fristående

skolor.

?6 Upprättat lagförslag?

I enlighet med vad jag har anfört har inom

utbildningsdepartementet upprättats

förslag till lag om ändring i skollagen (1985:1100).

 Lagförslaget, såvitt gäller skyldigheten för fristående

skolor att delta i

uppföljning och utvärdering, avser frågor som faller under

lagrådets

granskningsområde. Förslaget är emellertid av sådan beskaffenhet

att lagrådets

hörande skulle sakna betydelse.

?7 Hemställan?

Med hänvisning till vad jag har anfört hemställer jag att

regeringen föreslår

riksdagen att anta förslaget till lag om ändring i skollagen

(1985:1100).

?8 Beslut?

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och

beslutar att genom

proposition föreslå riksdagen att anta det förslag som

föredraganden har lagt

fram.

Innehållsförteckning

Propositionens huvudsakliga innehåll 1

Propositionens lagförslag 3

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 26 mars 1992

6

1 Inledning 6

2 Principiella utgångspunkter 8

3 Godkännande av fristående skolor 11

4 Tillsyn, utvärdering 13

5 Resurstilldelning 14

6 Upprättat lagförslag 18

7 Hemställan 19

8 Beslut 19