Regeringens proposition

1996/97:100

Ett nytt system för skattebetalningar, m.m.

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 10 april 1997

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

Thomas[REDACTED_EFTERNAMN]

(Finansdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås en ny lag om betalning av skatter och avgifter,

skattebetalningslagen. Lagen, som ersätter uppbördslagen (1953:272) och

lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare samt

förfarandebestämmelserna i mervärdesskattelagen (1994:200), innehåller

ett nytt system för redovisning och betalning av skatter och avgifter.

 Hos skattemyndigheten skall det finnas ett skattekonto för varje skatt-

eller avgiftsskyldig. Samtliga redovisningar, debiteringar och betalningar

skall registreras på kontot. Främst gäller det F-skatt, innehållen A-skatt,

arbetsgivaravgifter och mervärdesskatt. Bokföringen på kontot skall göras

så att kontoställningen kan följas kontinuerligt genom exempelvis kontout-

drag.

 Alla uppgifter som den skattskyldige är skyldig att lämna skall

redovisas

i en enda handling Ä en skattedeklaration. Den skall lämnas en gång varje

månad av den som är arbetsgivare eller registrerad för mervärdesskatt. När

i månaden deklarationen skall lämnas beror på om mervärdesskatt skall

redovisas och i så fall även på storleken av beskattningsunderlagen till

mervärdesskatt. För löntagare förändras inte deklarationsförfarandet.

Deklarationer, även självdeklarationer, föreslås efter särskilt medgivande få

lämnas i form av ett elektroniskt dokument.

 Det skall finnas två förfallodagar varje månad. Skatter och avgifter som

påförs genom särskilda beskattningsbeslut skall förfalla till betalning på

den förfallodag som inträffar närmast efter en betalningsfrist om 30 dagar

efter beslutsdagen. Underskott som uppkommer vid avstämningen mellan

preliminär och slutlig skatt skall dock förfalla till betalning på den

förfallodag som inträffar efter en betalningsfrist om 90 dagar.

 Förfallodagens innebörd ändras. Skatter och avgifter skall ha bokförts

på skattemyndighetens konto senast på förfallodagen.

 Betalningar och andra belopp som skall räknas kontohavaren tillgodo

skall bokföras utan någon avräkningsordning mellan olika skatter och

avgifter på skattekontot. Om det finns en skatte- eller avgiftsskuld och det

behöver anges vilken skatt eller avgift som är betald eller obetald, skall

skulden fördelas proportionellt mellan de skatter som påförts under den

period som är aktuell.

 Varje månad som det har förekommit en transaktion skall skattekontot

stämmas av. Samtliga konton skall stämmas av minst en gång per år. Om

det vid avstämningen uppkommer ett underskott innefattar kontoutdraget

en betalningsuppmaning. Efter betalningsuppmaningen lämnas fortlöpande

obetalda fordringar för indrivning. Mindre underskott på ett skattekonto

under viss tid skall dock kunna godtas utan att indrivning aktualiseras.

 Ett överskott på ett skattekonto skall som huvudregel vara tillgängligt

för kontohavaren. Efter nödvändig kontroll skall en återbetalning kunna

göras när som helst under månaden.

 Ett enhetligt ränteinstitut skall i huvudsak ersätta anståndsräntan,

respiträntan, restitutionsräntan, ö-skatteräntan, kvarskatteavgiften och

dröjsmålsavgiften. På underskott eller överskott på ett skattekonto skall i

stället kostnads- respektive intäktsränta räknas löpande. Räntorna knyts till

en basränta som följer det allmänna ränteläget.

 Arbetsgivarnas medverkan i uppbörden av kvarstående skatt tas bort.

 Regleringen av betalning av tilläggspensionsavgift som betalas i form av

egenavgift ändras. Avgiften jämställs med övriga skatte- och avgiftsbetal-

ningar. Om endast en viss andel av samtliga skatter och avgifter har

betalats, skall tilläggspensionsavgift anses ha betalats i proportion till

avgiftens andel av de sammanlagda skatte- och avgiftsdebiteringarna för

inkomståret.

 Ett flertal förslag lämnas som syftar till att förbättra

överensstämmelsen

mellan den preliminära och slutliga skatten.

 För den som betalar F-skatt utökas skyldigheten att lämna preliminär

självdeklaration. Deklaration skall lämnas om den skattskyldige fått

kännedom om att den slutliga skatten kommer att bli högre än den

preliminära skatten med ett belopp som är betydande med hänsyn till den

skattskyldiges förhållanden. Dessutom förlängs tiden för debitering av

preliminär skatt. Samtidigt föreslås en lättnad för säsongsföretag. F-

skattebetalningar för dessa företag skall kunna begränsas enbart till den

period som verksamheten pågår.

 Skattemyndigheten föreslås också få en generell rätt att dels förelägga

en deklarationsskyldig att lämna en preliminär självdeklaration eller annan

handling, dels göra revision för att kontrollera att deklarations- och

uppgiftsskyldigheten fullgjorts.

 Regleringen om F-skattebevis skärps något. En F-skattsedel för en som

är eller har varit företagsledare i ett fåmansföretag eller i ett fåmansägt

handelsbolag skall kunna återkallas även om myndigheten av någon anled-

ning, t.ex. i en konkurssituation, inte har återkallat företagets eller bolagets

F-skattsedel. En F-skattsedel för ett fåmansföretag eller ett fåmansägt han-

delsbolag skall kunna återkallas också om företagsledaren i företaget eller

bolaget har handlat på ett sådant sätt att F-skattsedel inte får utfärdas för

företagsledaren.

 Anstånd med betalning av skatter och avgifter vid betalningssvårigheter

på grund av sociala skäl och andra liknande förhållanden skall kunna ges

endast om det finns synnerliga skäl. Anståndsmöjligheten skall omfatta alla

skatte- och avgiftsbetalningar i skattekontosystemet. Detsamma skall gälla

vid anstånd i samband med skyldighet att tjänstgöra inom totalförsvaret.

 En generell och enhetlig betalningsskyldighet skall gälla för den som är

skyldig att redovisa och betala in sådana skatter och avgifter som ingår i

skattekontosystemet. Betalningsskyldigheten avseende skatter och avgifter

för den som företräder ett rättssubjekt som är juridisk person görs också

generell och enhetlig. Den utvidgas till att omfatta alla skatter och avgifter

som ingår i skattekontosystemet.

 Området för skattetillägg utvidgas till att gälla för arbetsgivare som

inte

fullgör sina skyldigheter att redovisa skatteavdrag.

 Straffansvaret för underlåtenhet att betala in innehållen skatt

avskaffas.

 En skatte- eller avgiftsfordran som lett till ett underskott på ett

skatte-

konto skall preskriberas fem år efter utgången av det kalenderår då ett

belopp motsvarande underskottet lämnades för indrivning.

 I propositionen lämnas också förslag som syftar till att reglerna för

skattekontroll, främst revisionsreglerna, skall bli effektivare. Revisioner

skall få ske för löpande period och hos tredjeman. Om det är av betydelse

för en revision med kassakontroll, lagerinventering eller vissa liknande

fysiska kontroller skall den reviderade kunna underrättas om

revisionsbeslutet först i samband med att revisionen verkställs.

 Skattekontosystemet, liksom merparten av övriga förslag, föreslås sättas

i kraft vid årsskiftet 1997/98. Vissa ändringar, bl.a. i fråga om de nya

reglerna för skattekontroll, skall dock gälla redan från den 1 november

1997.

Innehållsförteckning

Del 1

1 Förslag till riksdagsbeslut 16

2 Lagtext 19

 2.1 Förslag till skattebetalningslag 19

 2.2 Förslag till lag om dröjsmålsavgift 82

 2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1962:381) om

 allmän försäkring 83

 2.4 Förslag till lag om ändring i skattebrottslagen

 (1971:69) 91

 2.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1975:206) om

 felparkeringsavgift 92

 2.6 Förslag till lag om ändring i bostadsförvaltnings-

 lagen (1977:792) 93

 2.7 Förslag till lag om ändring i lagen (1978:880) om

 betalningssäkring för skatter, tullar och avgifter

94

 2.8 Förslag till lag om ändring i utsökningsbalken

 (1981:774) 96

 2.9 Förslag till lag om ändring i lagen (1982:188) om

 preskription av skattefordringar m.m. 98

 2.10 Förslag till lag om ändring i lagen (1984:151) om

 punktskatter och prisregleringsavgifter 99

 2.11 Förslag till lag om ändring i lagen (1987:1231) om

 automatisk databehandling vid taxeringsrevision,

 m.m. 110

 2.12 Förslag till lag om ändring i taxeringslagen

 (1990:324) 112

 2.13 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:325) om

 självdeklaration och kontrolluppgifter 121

 2.14 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:586) om

 särskild inkomstskatt för utomlands bosatta 131

 2.15 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:1340) om

 ändring i lagen (1991:586) om särskild inkomst-

 skatt för utomlands bosatta 136

 2.16 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:591) om

 särskild inkomstskatt för utomlands bosatta artister

 m.fl. 137

 2.17 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:1341) om

 ändring i lagen (1991:591) om särskild inkomst-

 skatt för utomlands bosatta artister m.fl. 141

 2.18 Förslag till lag om ändring i lagen (1993:891) om

 indrivning av statliga fordringar m.m. 142

 2.19 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:1346) om

 ändring i lagen (1993:891) om indrivning av

 statliga fordringar m.m. 144

 2.20 Förslag till lag om ändring i mervärdesskattelagen

 (1994:200) 145

 2.21 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:466) om

 särskilda tvångsåtgärder i beskattningsförfaran-

 det 154

 2.22 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:1347) om

 ändring i lagen (1994:466) om särskilda tvångsåt-

 gärder i beskattningsförfarandet 159

 2.23 Förslag till lag om ändring i tullagen

 (1994:1550) 161

 2.24 Förslag till lag om ändring i kommunalskatte-

 lagen (1928:370) 165

 2.25 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:1331) om

 ändring i kommunalskattelagen (1928:370) 168

 2.26 Förslag till lag om ändring i lagen (1941:416) om

 arvsskatt och gåvoskatt 172

 2.27 Förslag till lag om ändring i lagen (1947:576) om

 statlig inkomstskatt 175

 2.28 Förslag till lag om ändring i lagen (1951:691) om

 viss lindring i skattskyldigheten för den som icke

 tillhör svenska kyrkan 176

 2.29 Förslag till lag om ändring i lagen (1951:763) om

 statlig inkomstskatt på ackumulerad inkomst 177

 2.30 Förslag till lag om ändring i lagen (1959:551) om

 beräkning av pensionsgrundande inkomst enligt

 lagen (1962:381) om allmän försäkring 178

 2.31 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:1337) om

 ändring i lagen (1959:551) om beräkning av pen-

 sionsgrundande inkomst enligt lagen (1962:381)

 om allmän försäkring 180

 2.32 Förslag till lag om ändring i lagen (1965:269)

 med särskilda bestämmelser om kommuns och

 annan menighets utdebitering av skatt, m.m. 181

 2.33 Förslag till lag om ändring i kupongskattelagen

 (1970:624) 183

 2.34 Förslag till lag om ändring i lagen (1971:289) om

 allmänna förvaltningsdomstolar 185

 2.35 Förslag till lag om ändring i lagen (1971:1072) om

 förmånsberättigade skattefordringar m.m. 187

 2.36 Förslag till lag om ändring i studiestödslagen

 (1973:349) 188

 2.37 Förslag till lag om ändring i aktiebolagslagen

 (1975:1385) 189

 2.38 Förslag till lag om ändring i arbetsmiljölagen

 (1977:1160) 191

 2.39 Förslag till lag om ändring i fastighetstaxerings-

 lagen (1979:1152) 192

 2.40 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen

 (1980:100) 193

 2.41 Förslag till lag om ändring i skatteregisterlagen

 (1980:343) 195

 2.42 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:1344) om

 ändring i skatteregisterlagen (1980:343) 198

 2.43 Förslag till lag om ändring i lagen (1980:1103) om

 årsredovisning m.m. i vissa företag 203

 2.44 Förslag till lag om ändring i lagen (1981:691) om

 socialavgifter 205

 2.45 Förslag till lag om ändring i arbetstidslagen

 (1982:673) 209

 2.46 Förslag till lag om ändring i lagen (1984:404) om

 stämpelskatt vid inskrivningsmyndigheter 210

 2.47 Förslag till lag om ändring i lagen (1984:1052) om

 statlig fastighetsskatt 211

 2.48 Förslag till lag om ändring i lagen (1986:468) om

 avräkning av utländsk skatt 212

 2.49 Förslag till lag om ändring i plan- och bygglagen

 (1987:10) 214

 2.50 Förslag till lag om ändring i bankrörelselagen

 (1987:617) 215

 2.51 Förslag till lag om ändring i lagen (1987:667) om

 ekonomiska föreningar 217

 2.52 Förslag till lag om ändring i fordonsskattelagen

 (1988:327) 221

 2.53 Förslag till lag om ändring i lagen (1989:41) om

 TV-avgift 222

 2.54 Förslag till lag om ändring i utlänningslagen

 (1989:529) 223

 2.55 Förslag till lag om ändring i lagen (1989:532) om

 tillstånd för anställning på fartyg 224

 2.56 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:661) om

 avkastningsskatt på pensionsmedel 225

 2.57 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:676) om

 skatt på ränta på skogskontomedel m.m. 226

 2.58 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:912) om

 nedsättning av socialavgifter 227

 2.59 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:687) om

 särskild löneskatt på pensionskostnader 228

 2.60 Förslag till lag om ändring i lagen (1993:1536) om

 räntefördelning vid beskattning 229

 2.61 Förslag till lag om ändring i lagen (1993:1537) om

 expansionsmedel 230

 2.62 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1720) om

 civilt försvar 231

 2.63 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1744) om

 allmänna egenavgifter 232

 2.64 Förslag till lag om ändring i årsredovisningslagen

 (1995:1554) 233

 2.65 Förslag till lag om ändring i lagen (1995:1623) om

 skattereduktion för riskkapitalinvesteringar 234

 2.66 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:1231) om

 skattereduktion för fastighetsskatt i vissa fall vid

 1997 2001 års taxeringar 235

 2.67 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:1334) om

 ändring i lagen (1990:325) om självdeklaration

 och kontrolluppgifter 236

 2.68 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:1348) om

 ändring i lagen (1985:146) om avräkning vid åter-

 betalning av skatter och avgifter 237

3 Ärendet och dess beredning 238

4 Redovisning och betalning av skatter och avgifter enligt

 nuvarande ordning 244

 4.1 Författningsreglering 244

 4.2 Uppbörd av direkt skatt 244

 4.3 Arbetsgivares skyldigheter 248

 4.4 Uppbörd av mervärdesskatt 250

 4.5 Skattemyndighetens funktion i uppbördsför-

 farandet 250

 4.6 Räntor och avgifter 252

 4.7 Sanktioner 252

5 Behovet av en reform 254

6 En ny reglering Ä en skattebetalningslag 256

 6.1 Den lagtekniska lösningen 256

 6.1.1 Allmänt 256

 6.1.2 En sammanslagning av förfarandebestäm-

 melserna till en ny uppbördslag 257

 6.1.3 Normgivningsfrågor 258

 6.2 Terminologiska frågor 261

7 Ett nytt system för redovisning och betalning av skatter

 och avgifter ett skattekontosystem 264

 7.1 Samordnade och enhetliga rutiner 264

 7.2 Huvuddragen i ett skattekontosystem 268

8 Tillämpningsområdet för ett system med skattekonton 270

 8.1 Skatte- och avgiftsbetalningar i skattekonto-

 systemet 270

 8.2 Skatte- och avgiftssubjekt i skattekontosystemet

276

9 Tidpunkter för betalning av skatter och avgifter 278

 9.1 Förfallodagens innebörd Ä inbetalningsdag eller

 bokföringsdag 278

 9.2 En eller flera förfallodagar i månaden 284

 9.3 Val av förfallodagar 286

 9.4 Betalningsfrist mellan beslutsdag och

 förfallodag 295

10 Debitering på skattekontot 297

 10.1 Redovisning 297

 10.1.1 Redovisningsuppgifter 297

 10.1.2 Redovisningstidpunkter 301

 10.2 Debitering av skatter och avgifter under året 304

 10.3 Den slutliga skatten i skattekontosystemet 305

11 Kreditering på skattekontot 308

 11.1 Krediteringsprincip 308

 11.2 Likafördelningsmetoden 310

 11.3 Kreditering av preliminär skatt 313

12 Avstämning av skattekontot 318

 12.1 Månadsavstämning 318

 12.1.1 Allmänna riktlinjer 318

 12.1.2 Överskott på kontot 319

 12.1.3 Underskott på kontot 327

 12.2 Årlig avstämning 328

 12.3 Betalningsuppmaning 330

 12.4 Beloppsgränser i skattekontosystemet 332

13 Ränta i skattekontosystemet 335

 13.1 Principerna för ränteberäkningen 335

 13.2 Intäkts- och kostnadsränta 339

 13.3 Befrielse från ränta 348

14 Överlämnande för indrivning, m.m. 350

 14.1 Indrivningsuppdrag och återredovisning 350

 14.2 Beloppsgränser för överlämnande för indrivning 353

 14.3 Betalningar till kronofogdemyndigheten 355

 14.4 Beräkning av ränta 356

 14.5 Vissa andra indrivningsfrågor 357

 14.5.1 Exekutionstitel 357

 14.5.2 Obeståndsrekvisitet vid konkursansökan,

 m.m. 358

 14.5.3 Företrädesrätten vid utmätning av lön 360

15 Obetald slutlig skatt 363

 15.1 Arbetsgivarnas medverkan i fråga om slutlig

 skatt 362

 15.2 Förenklat löneexekutivt förfarande 366

16 Betalning av pensionsavgifter 368

 16.1 Likafördelningsmetoden vid betalning av

 pensionsavgift 368

 16.2 Avstämning för beräkning av tilläggspensions-

 avgift 370

 16.3 Beräkning av pensionspoäng och tilläggspension 372

17 Preskription av fordringar på skatter och avgifter 377

 17.1 Nuvarande ordning 377

 17.2 Indrivningspreskription i skattekontosystemet 379

18 Behovet av uppgifter om skatte- och avgiftsbetalningar 381

 18.1 Redovisnings- och statistikuppgifter i dag 381

 18.2 Redovisnings- och statistikuppgifter i framtiden

383

 18.3 Redovisning av skatte- och avgiftsinkomster i

 statsbudgeten 387

19 Överensstämmelsen mellan preliminär och slutlig

 skatt 390

 19.1 Betalning av preliminär skatt enligt nuvarande

 ordning 390

 19.1.1 Beräkning av preliminär A-skatt 390

 19.1.2 Beräkning av preliminär F-skatt och

 särskild A-skatt 393

 19.1.3 Ändrad beräkning av preliminär skatt 394

 19.2Överväganden och förslag 395

 19.2.1 Ändrade regler för beräkning av A-skatt 395

 19.2.2 Oförändrade regler för beräkning av

 A-skatt 403

 19.2.3 Ändrade regler för beräkning av F-skatt

 och särskild A-skatt 407

 19.2.4 Oförändrade regler för beräkning av

 F-skatt och särskild A-skatt 414

 19.2.5 Uttag av preliminär skatt med hänsyn till

 fastighetsskatt 415

 19.2.6 Skattemyndigheternas arbete 416

 19.2.7 Omprövning jämfört med jämkning 417

20 Skatteuträkning och debitering av slutlig skatt 419

 20.1 Löpande uträkning och debitering av slutlig

 skatt 419

 20.2 Överskott vid den årliga avstämningen 421

21 Reglerna om F-skattebevis 423

 21.1 Återkallelse av F-skattsedel 423

 21.2 Semesterkassor 424

22 Anstånd med betalning av skatter och avgifter 426

 22.1 Anstånd vid omprövning eller överklagande 426

 22.2 Anstånd på grund av sociala skäl och andra

 liknande förhållanden 428

 22.3 Anstånd vid tjänstgöring enligt lagen (1994:1809)

 om totalförsvarsplikt 432

 22.4 Anstånd vid vissa avyttringar 433

23 Betalningsskyldighet för skatter och avgifter 437

 23.1 Inledning 437

 23.2 Skönsbeskattning enligt schablon m.m. 438

 23.3 Betalningsskyldighet för en juridisk persons

 företrädare m.m. 443

 23.3.1 Nuvarande bestämmelser 443

 23.3.2 En generell och enhetlig betalningsskyldig-

 het för företrädare 446

 23.3.3 Förutsättningarna för en företrädares betal-

 ningsskyldighet 450

 23.3.4 Betalningsskyldighet för make enligt

 77 b § uppbördslagen 456

 23.3.5 Beslutsordning 456

 23.3.6 Konkursgäldenärens talerätt 459

24 Sanktioner i samband med redovisning och betalning av

 skatter och avgifter 461

 24.1 Straffrättsliga sanktioner 461

 24.2 Administrativa sanktioner 462

 24.2.1 Förseningsavgift 462

 24.2.2 Skattetillägg 465

25 Dödsbos ansvar för skatt 467

 25.1 Ansvar för skatt som påförts avliden person eller

 dödsbo efter honom 467

 25.2 Skattebefrielse för dödsbo 468

26 Elektroniskt uppgiftslämnande 470

 26.1 Elektroniskt uppgiftslämnande i dag 470

 26.2 Elektroniska deklarationer 471

 26.3 Inkommande handling 474

27 Översyn av reglerna för skattekontroll 463

 27.1 Nuvarande bestämmelser 463

 27.2 Behovet av effektivare regler för skattekontrollen

470

 27.3 Revisionsreglerna 472

 27.3.1 Tredjemansrevision 472

 27.3.2 Revision av löpande period 477

 27.3.3 Underrättelse om revision 481

 27.3.4 Återlämnande av handlingar vid konkurs 484

 27.3.5 Befogenhet att ta varuprov och prova

 apparatur 485

 27.4 Föreläggandebestämmelserna 486

 27.4.1 Föreläggande om uppgift om det

 löpande beskattningsåret 486

 27.4.2 Tredjemansföreläggande 487

 27.5 Kontroll enligt tullagen 488

 27.6 Tvångsåtgärderna 492

 27.7 Undantagande av handlingar och uppgifter 497

 27.8 ADB-granskning av personuppgifter 498

28 Ikraftträdande och övergångsfrågor 500

 28.1 Skattekontosystemet 500

 28.2 Övriga förslag 505

29 Konsekvenser och genomförande 506

 29.1 Administrativa konsekvenser 506

 29.1.1 Konsekvenser för skatteförvaltningen 506

 29.1.2 Konsekvenser för exekutionsväsendet 508

 29.1.3 Konsekvenser för de skatt- och avgifts-

 skyldiga 508

 29.2 Ekonomiska effekter 509

 29.2.1 Effekter för skatteförvaltningen och

 exekutionsväsendet 509

 29.2.2 Statsfinansiella effekter 510

 29.2.3 Effekter för de skatt- och avgiftsskyldiga

512

 29.3 Genomförandet 512

 29.3.1 Pågående arbete 512

 29.3.2 Informationsinsatser 513

 29.3.3 Genomförandekostnader 513

30 Författningskommentar 515

 30.1 Förslaget till skattebetalningslag 515

 30.2 Förslaget till lag om dröjsmålsavgift 642

 30.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1962:381)

 om allmän försäkring 643

 30.4 Förslaget till lag om ändring i skattebrottslagen

 (1971:69) 645

 30.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1976:206)

 om felparkeringsavgift 675

 30.6 Förslaget till lag om ändring i bostadsförvaltnings-

 lagen (1977:792) 676

 30.7 Förslaget till lag om ändring i lagen (1978:880)

 om betalningssäkring för skatter, tullar och

 avgifter 677

 30.8 Förslaget till lag om ändring i utsökningsbalken

 (1981:774) 678

 30.9 Förslaget till lag om ändring i lagen (1982:188)

 om preskription av skattefordringar m.m. 678

 30.10 Förslaget till lag om ändring i lagen (1984:151)

 om punktskatter och prisregleringsavgifter 679

 30.11 Förslaget till lag om ändring i lagen (1987:1231)

 om automatisk databehandling vid taxerings-

 revision, m.m. 681

 30.12 Förslaget till lag om ändring i taxeringslagen

 (1990:324) 681

 30.13 Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:325)

 om självdeklaration och kontrolluppgifter 684

 30.14 Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:586)

 om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta 686

 30.15 Förslaget till lag om ändring i lagen (1996:1340)

 om ändring i lagen (1991:586) om särskild

 inkomstskatt för utomlands bosatta 688

 30.16 Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:591) om

 särskild inkomstskatt för utomlands bosatta artister

 m.fl. 688

 30.17 Förslaget till lag om ändring i lagen (1996:1341)

 om ändring i lagen (1991:591) om särskild

 inkomstskatt för utomlands bosatta artister m.fl.

689

 30.18 Förslaget till lag om ändring i lagen (1993:891) om

 indrivning av statliga fordringar m.m. 689

 30.19 Förslaget till lag om ändring i lagen (1996:1346)

 om ändring i lagen (1993:891) om indrivning

 av statliga fordringar m.m. 690

 30.20 Förslaget till lag om ändring i mervärdesskatte-

 lagen (1994:200) 691

 30.21 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:466) om

 särskilda tvångsåtgärder i beskattningsförfaran-

 det 704

 30.22 Förslaget till lag om ändring i lagen (1996:1347)

 om ändring i lagen (1994:466) om särskilda

 tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet 705

 30.23 Förslaget till lag om ändring i tullagen (1994:1550)

705

 30.24 Förslaget till lag om ändring i kommunalskatte-

 lagen (1928:370) 707

 30.25 Förslaget till lag om ändring i lagen (1996:1331)

 om ändring i kommunalskattelagen (1928:370) 707

 30.26 Förslaget till lag om ändring i lagen (1941:416)

 om arvsskatt och gåvoskatt 707

 30.27 Förslaget till lag om ändring i lagen (1947:576)

 om statlig inkomstskatt 707

 30.28 Förslaget till lag om ändring i lagen (1951:691)

 om viss lindring i skattskyldigheten för den som

 icke tillhör svenska kyrkan 708

 30.29 Förslaget till lag om ändring i lagen (1951:763)

 om statlig inkomstskatt på ackumulerad inkomst 708

 30.30 Förslaget till lag om ändring i lagen (1959:551)

 om beräkning av pensionsgrundande inkomst

 enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring 708

 30.31 Förslaget till lag om ändring i lagen (1996:1337)

 om ändring i lagen (1959:551) om beräkning

 av pensionsgrundande inkomst enligt lagen

 (1962:381) om allmän försäkring 708

 30.32 Förslaget till lag om ändring i lagen (1965:269)

 med särskilda bestämmelser om kommuns och

 annan menighets utdebitering av skatt, m.m. 708

 30.33 Förslaget till lag om ändring i kupongskattelagen

 (1970:624) 709

 30.34 Förslaget till lag om ändring i lagen (1971:289)

 om allmänna förvaltningsdomstolar 709

 30.35 Förslaget till lag om ändring i lagen (1971:1072)

 om förmånsberättigade skattefordringar m.m. 709

 30.36 Förslaget till lag om ändring i studiestödslagen

 (1973:349) 710

 30.37 Förslaget till lag om ändring i aktiebolagslagen

 (1975:1385) 710

 30.38 Förslaget till lag om ändring i arbetsmiljölagen

 (1977:1160) 711

 30.39 Förslaget till lag om ändring i fastighetstaxerings-

 lagen (1979:1152) 711

 30.40 Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen

 (1980:100) 711

 30.41 Förslaget till lag om ändring i skatteregisterlagen

 (1980:343) 711

 30.42 Förslaget till lag om ändring i lagen (1996:1344)

 om ändring i skatteregisterlagen (1980:343) 712

 30.43 Förslaget till lag om ändring i lagen (1980:1103)

 om årsredovisning m.m. i vissa företag 712

 30.44 Förslaget till lag om ändring i lagen (1981:691)

 om socialavgifter 713

 30.45 Förslaget till lag om ändring i arbetstidslagen

 (1982:673) 713

 30.46 Förslaget till lag om ändring i lagen (1984:404)

 om stämpelskatt vid inskrivningsmyndigheter 713

 30.47 Förslaget till lag om ändring i lagen (1984:1052)

 om statlig fastighetsskatt 714

 30.48 Förslaget till lag om ändring i lagen (1986:468)

 om avräkning av utländsk skatt 714

 30.49 Förslaget till lag om ändring i plan- och bygglagen

 (1987:10) 714

 30.50 Förslaget till lag om ändring i bankrörelselagen

 (1987:617) 714

 30.51 Förslaget till lag om ändring i lagen (1987:667)

 om ekonomiska föreningar 714

 30.52 Förslaget till lag om ändring i fordonsskattelagen

 (1988:327) 715

 30.53 Förslaget till lag om ändring i lagen (1989:41)

 om TV-avgift 715

 30.54 Förslaget till lag om ändring i utlänningslagen

 (1989:529) 715

 30.55 Förslaget till lag om ändring i lagen (1989:532)

 om tillstånd för anställning på fartyg 715

 30.56 Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:661)

 om avkastningsskatt på pensionsmedel 715

 30.57 Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:676)

 om skatt på ränta på skogskontomedel m.m. 716

 30.58 Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:912)

 om nedsättning av socialavgifter 716

 30.59 Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:687)

 om särskild löneskatt på pensionskostnader 716

 30.60 Förslaget till lag om ändring i lagen (1993:1536)

 om räntefördelning vid beskattning 716

 30.61 Förslaget till lag om ändring i lagen (1993:1537)

 om expansionsmedel 716

 30.62 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1720)

 om civilt försvar 717

 30.63 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1744)

 om allmänna egenavgifter 717

 30.64 Förslaget till lag om ändring i årsredovisnings-

 lagen (1995:1554) 717

 30.65 Förslaget till lag om ändring i lagen (1995:1623)

 om skattereduktion för riskkapitalinvesteringar 717

 30.66 Förslaget till lag om ändring i lagen (1996:1231)

 om skattereduktion för fastighetsskatt i vissa fall

 vid 1997 2001 års taxeringar 717

 30.67 Förslaget till lag om ändring i lagen (1996:1334)

 om ändring i lagen (1990:325) om självdeklaration

 och kontrolluppgifter 717

 30.68 Förslaget till lag om ändring i lagen (1996:1348)

 om ändring i lagen (1985:146) om avräkning vid

 återbetalning av skatter och avgifter 718

Del 2

Bilaga 1 Skattebetalningsutredningens sammanfattning av

 betänkandet Ett nytt system för skattebetalningar

 (SOU 1996:100) 3

Bilaga 2 Förteckning över remissinstanser beträffande

 betänkandet Ett nytt system för skattebetalningar

 (SOU 1996:100) 11

Bilaga 3 Skatteflyktskommitténs sammanfattning av

 betänkandet Översyn av revisionsreglerna

 (SOU 1996:79) 12

Bilaga 4 Förteckning över remissinstanser beträffande

 betänkandet Översyn av revisionsreglerna

 (SOU 1996:79) 14

Bilaga 5 Lagrådsremissens lagförslag 15

Bilaga 6 Lagrådets yttrande 155

Bilaga 7 Paragrafregister 220

 Uppbördslagen (1953:272) 220

 Lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter

 från arbetsgivare 229

 Mervärdesskattelagen (1994:200) 233

 Skattebetalningslagen 240

 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde

 den 10 april 1997 258

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

 1. skattebetalningslag,

 2. lag om dröjsmålsavgift,

 3. lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring,

 4. lag om ändring i skattebrottslagen (1971:69),

 5. lag om ändring i lagen (1976:206) om felparkeringsavgift,

 6. lag om ändring i bostadsförvaltningslagen (1977:792),

 7. lag om ändring i lagen (1978:880) om betalningssäkring för

skatter,

tullar och avgifter,

 8. lag om ändring i utsökningsbalken (1981:774),

 9. lag om ändring i lagen (1982:188) om preskription av

skattefordringar m.m.,

 10. lag om ändring i lagen (1984:151) om punktskatter och prisre-

gleringsavgifter,

 11. lag om ändring i lagen (1987:1231) om automatisk databehandling

vid taxeringsrevision, m.m.,

 12. lag om ändring i taxeringslagen (1990:324),

 13. lag om ändring i lagen (1990:325) om självdeklaration och

kontrolluppgifter,

 14. lag om ändring i lagen (1991:586) om särskild inkomstskatt för

utomlands bosatta,

 15. lag om ändring i lagen (1996:1340) om ändring i lagen (1991:586)

om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta,

 16. lag om ändring i lagen (1991:591) om särskild inkomstskatt för

utomlands bosatta artister m.fl.,

 17. lag om ändring i lagen (1996:1341) om ändring i lagen (1991:591)

om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta

 artister m.fl.,

 18. lag om ändring i lagen (1993:891) om indrivning av statliga

fordringar m.m.,

 19. lag om ändring i lagen (1996:1346) om ändring i lagen (1993:891)

om indrivning av statliga fordringar m.m.,

 20. lag om ändring i mervärdesskattelagen (1994:200),

 21. lag om ändring i lagen (1994:466) om särskilda tvångsåtgärder i

beskattningsförfarandet,

 22. lag om ändring i lagen (1996:1347) om ändring i lagen (1994:466)

om särskilda tvångsåtgärder i beskattnings-

 förfarandet,

 23. lag om ändring i tullagen (1994:1550),

 24. lag om ändring i kommunalskattelagen (1928:370),

 25. lag om ändring i lagen (1996:1331) om ändring i kommunal-

skattelagen (1928:370),

 26. lag om ändring i lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt,

 27. lag om ändring i lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt,

 28. lag om ändring i lagen (1951:691) om viss lindring i

skattskyldigheten för den som icke tillhör svenska kyrkan,

 29. lag om ändring i lagen (1951:763) om statlig inkomstskatt på

ackumulerad inkomst,

 30. lag om ändring i lagen (1959:551) om beräkning av pensions-

grundande inkomst enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring,

 31. lag om ändring i lagen (1996:1337) om ändring i lagen (1959:551)

om beräkning av pensionsgrundande inkomst enligt lagen

(1962:381) om allmän försäkring,

 32. lag om ändring i lagen (1965:269) med särskilda bestämmelser om

kommuns och annan menighets utdebitering av skatt, m.m.,

 33. lag om ändring i kupongskattelagen (1970:624),

 34. lag om ändring i lagen (1971:289) om allmänna förvaltnings-

domstolar,

 35. lag om ändring i lagen (1971:1072) om förmånsberättigade skatte-

fordringar m.m.,

 36. lag om ändring i studiestödslagen (1973:349),

 37. lag om ändring i aktiebolagslagen (1975:1385),

 38. lag om ändring i arbetsmiljölagen (1977:1160),

 39. lag om ändring i fastighetstaxeringslagen (1979:1152),

 40. lag om ändring i sekretesslagen (1980:100),

 41. lag om ändring i skatteregisterlagen (1980:343),

 42. lag om ändring i lagen (1996:1344) om ändring i skatteregister-

lagen (1980:343),

 43. lag om ändring i lagen (1980:1103) om årsredovisning m.m. i

vissa företag,

 44. lag om ändring i lagen (1981:691) om socialavgifter,

 45. lag om ändring i arbetstidslagen (1982:673),

 46. lag om ändring i lagen (1984:404) om stämpelskatt vid inskriv-

ningsmyndigheter,

 47. lag om ändring i lagen (1984:1052) om statlig fastighetsskatt,

 48. lag om ändring i lagen (1986:468) om avräkning av utländsk

skatt,

 49. lag om ändring i plan- och bygglagen (1987:10),

 50. lag om ändring i bankrörelselagen (1987:617),

 51. lag om ändring i lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar,

 52. lag om ändring i fordonsskattelagen (1988:327),

 53. lag om ändring i lagen (1989:41) om TV-avgift,

 54. lag om ändring i utlänningslagen (1989:529),

 55. lag om ändring i lagen (1989:532) om tillstånd för anställning

på

fartyg,

 56. lag om ändring i lagen (1990:661) om avkastningsskatt på

pensionsmedel,

 57. lag om ändring i lagen (1990:676) om skatt på ränta på

skogskontomedel m.m.,

 58. lag om ändring i lagen (1990:912) om nedsättning av

socialavgifter,

 59. lag om ändring i lagen (1991:687) om särskild löneskatt på

pensionskostnader,

 60. lag om ändring i lagen (1993:1536) om räntefördelning vid

beskattning,

 61. lag om ändring i lagen (1993:1537) om expansionsmedel,

 62. lag om ändring i lagen (1994:1720) om civilt försvar,

 63. lag om ändring i lagen (1994:1744) om allmänna egenavgifter,

 64. lag om ändring i årsredovisningslagen (1995:1554),

 65. lag om ändring i lagen (1995:1623) om skattereduktion för risk-

kapitalinvesteringar,

 66. lag om ändring i lagen (1996:1231) om skattereduktion för

fastighetsskatt i vissa fall vid 1997 2001 års taxeringar,

 67. lag om ändring i lagen (1996:1334) om ändring i lagen (1990:325)

om självdeklaration och kontrolluppgifter,

 68. lag om ändring i lagen (1996:1348) om ändring i lagen (1985:146)

om avräkning vid återbetalning av skatter och avgifter.

 Dessutom föreslår regeringen att riksdagen godkänner vad regeringen

anfört om redovisning mot statsbudgeten av debiteringar och betalningar

m.m. i skattekontosystemet.

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

Innehållsförteckning till skattebetalningslagen

1 kap. Tillämpningsområde och definitioner

1Ä2 §§ Lagens tillämpningsområde

3Ä6 §§ Definitioner

2 kap. Beslutande myndighet

1 § Beslut som rör fysiska personer

2 § Beslut som rör juridiska personer

3 § Beslut som rör registrerade skattskyldiga

4 § Beslut i fråga om vissa gemenskapsinterna förvärv

5-6 §§ Överflyttning av ärenden och uppgifter

7 § Riksskatteverkets befogenheter

8 § Avgörande i skattenämnd

3 kap. Registrering och skattekonton

1 § Registrering

2-3 §§ Anmälan för registrering

4 § Föreläggande

5-6 §§ Skattekonton

4 kap. Preliminär skatt och skattsedel på sådan skatt

1-5 §§ Skyldighet att betala preliminär skatt

6 § Skattsedel på preliminär skatt

7-11 §§ Utfärdande av F-skattsedel

12 § F-skattebevis

13-15 §§ Återkallelse av F-skattsedel

16 § Utfärdande av A-skattsedel

5 kap. Skatteavdrag

1 § Skyldighet att göra skatteavdrag

2-7 §§ Skatteavdrag från ersättning för arbete

8-9 §§ Skatteavdrag från ränta och utdelning

10-11 §§ Beslut om befrielse från skatteavdrag

12 § Skyldighet att lämna uppgift om skatteavdrag

13 § Skyldighet att tillämpa vissa beslut

14 § Återbetalning av skatteavdrag

15 § Föreläggande att göra skatteavdrag

16 § Skyldighet att visa upp skattsedel m.m.

6 kap. Beräkning av F-skatt

1-2 §§ Beräkning av F-skatt enligt schablon

3-4 §§ Beräkning av F-skatt enligt preliminär taxering

5 § Ändrad beräkning av F-skatt

6 § Hänsyn till andra belopp

7 kap. Beräkning av särskild A-skatt

8 kap. Beräkning av skatteavdrag

1-7 §§ Skatteavdrag enligt skattetabell

8-10 §§ Skatteavdrag enligt en bestämd procentsats

11-13 §§ Särskild beräkningsgrund för skatteavdrag

14-25 §§ Underlag för beräkning av skatteavdrag

26 § Skatteavdrag från förskott

27-28 §§ Minskat skatteavdrag vid konkurs eller utmätning

29 § Ändrad beräkning av skatteavdrag

9 kap. Beräkning av arbetsgivaravgifter

1-3 §§ Arbetsgivaravgifter

10 kap. Skyldighet att lämna deklaration

1-8 §§ Preliminär självdeklaration

9-24 §§ Skattedeklaration

25-28 §§ Hur en deklaration skall lämnas

29-36 §§ Särskilda bestämmelser om redovisning av mervärdesskatt

37 § Redovisningsskyldighet vid avveckling

11 kap. Beskattningsbeslut

1-2 §§ Innebörden av beskattningsbeslut

3-8 §§ Preliminär skatt

9-15 §§ Slutlig skatt

16-19 §§ Beslut med anledning av skattedeklaration eller andra uppgifter

20 § Beslut om vissa debiteringsåtgärder

12 kap. Ansvar för skatt

1-2 §§ Betalningsansvar för preliminär skatt

3-4 §§ Ansvar för den som inte har gjort anmälan enligt 5 kap. 7 §

5 § A-skattsedelsinnehavares ansvar för arbetsgivaravgifter

6-8 §§ Ansvar för företrädare för juridisk person

9 § Dödsbo

10-13 §§ Regress

13 kap. Befrielse från betalningsskyldighet

1 § Skatteavdrag, arbetsgivaravgifter och mervärdesskatt

2 § Andra bestämmelser om befrielse

14 kap. Utredning i skatteärenden

1 § Den skattskyldiges rätt att yttra sig

2 § Skyldighet att föra anteckningar

3-5 §§ Föreläggande att lämna uppgift

6 § Besök eller annat personligt sammanträffande

7 § Skatterevision

8 § Utlämnande av uppgifter

15 kap. Skattetillägg och förseningsavgift

1-5 §§ Skattetillägg

6 § Förseningsavgift

7-8 §§ Befrielse från skattetillägg och förseningsavgift

9-10 §§ Beslut om skattetillägg i vissa fall

11-12 §§ Särskilda bestämmelser i fråga om registrering och

 mervärdesskatt

16 kap. Inbetalning av skatt

1 § Mottagande skattemyndighet

2-3 §§ Inbetalning till särskilt konto

4-8 §§ När skatten skall vara betald

9-10 §§ Avräkning av inbetalda belopp

11-12 §§ Fördelning av skatteskuld

13 § Skattebelopp som inte kunnat tillgodoräknas någon

 skattskyldig

17 kap. Anstånd med inbetalning av skatt

1 § Deklarationsanstånd

2-3 §§ Anstånd vid omprövning eller överklagande

4 § Anstånd vid avyttring

5 § Anstånd vid totalförsvarstjänstgöring

6 § Anstånd vid handläggning av ärende om undvikande av

 dubbelbeskattning

7 § Anstånd i övriga fall

8-11 §§ Gemensamma bestämmelser

18 kap. Återbetalning av skatt

1-4 §§ Återbetalning

5-6 §§ Överföring av skatt till en annan stat

7 § Hinder mot återbetalning

8 § Förbud mot överlåtelse

9 § Utmätning

10 § Återbetalning när den skattskyldiges adress inte är känd

19 kap. Ränta

1-2 §§ Grunder för ränteberäkning

3 § Basränta

4-11 §§ Kostnadsränta

12-14 §§ Intäktsränta

15-16 §§ Ändrad ränteberäkning m.m.

20 kap. Indrivning

1-5 §§ Begäran om indrivning

6 § Ränta

7 § Konkurs

21 kap. Omprövning

1-3 §§ Beslut som kan omprövas

4-7 §§ Omprövning på initiativ av den skattskyldige

8-9 §§ Omprövning på initiativ av skattemyndigheten

10-13 §§ Efterbeskattning

14-20 §§ Tidsfrist för efterbeskattning

22 kap. Överklagande

1 § Överklagande av skattemyndighetens eller Riksskatteverkets

 beslut

2 § Beslut som inte får överklagas

3-5 §§ Den skattskyldiges överklagande

6 § Förfarandet vid överklagande

7-9 §§ Riksskatteverkets överklagande

10-13 §§ Överklagande av länsrättens och kammarrättens beslut

23 kap. Övriga bestämmelser

1 § Avrundning

2 § Vite

3 § Representant för enkelt bolag eller partrederi

4 § Representant för utländsk företagare

5-6 §§ Behörighet att lämna uppgift

7-8 §§ Verkställighet

9 § Gallring

Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

2.1 Förslag till skattebetalningslag

 Härigenom föreskrivs följande.

1 kap. Tillämpningsområde och definitioner

Lagens tillämpningsområde

1 § Denna lag gäller vid bestämmande, debitering, redovisning och

betalning av

 1. sådan skatt eller avgift som avses i 1 kap. 1 § första stycket

taxeringslagen (1990:324),

 2. avgift enligt lagen (1981:691) om socialavgifter,

 3. skatt enligt lagen (1990:659) om särskild löneskatt på vissa

förvärvsinkomster,

 4. skatt enligt mervärdesskattelagen (1994:200),

 5. avgift enligt lagen (1994:1920) om allmän löneavgift,

 6. skattetillägg och förseningsavgift i fråga om sådan skatt eller

avgift

som avses i 1Ä5 samt förseningsavgift enligt fastighetstaxeringslagen

(1979:1152), och

 7. ränta på skatt, skattetillägg eller avgift som avses i 1Ä6.

2 § Lagen gäller också vid redovisning och betalning av

 1. skatt enligt lagen (1991:586) om särskild inkomstskatt för utomlands

bosatta,

 2. skattetillägg och förseningsavgift i fråga om sådan skatt som avses i

1, och

 3. ränta på skatt, skattetillägg eller avgift som avses i 1 och 2.

Definitioner

3 § Termer och uttryck som används i denna lag har samma innebörd som i

de lagar som anges i 1 och 2 §§ samt i 1 kap. 1 § taxeringslagen

(1990:324), om inte annat anges i detta kapitel eller framgår av

sammanhanget. Med arbetsgivaravgift avses dock även sådan särskild

löneskatt och allmän löneavgift som en arbetsgivare är skyldig att betala

enligt 1 § lagen (1990:659) om särskild löneskatt på vissa

förvärvsinkomster och 1 § lagen (1994:1920) om allmän löneavgift.

4 § Vad som sägs i denna lag om skatt och skattskyldig gäller även

 1. avgift och avgiftsskyldig,

 2. belopp som skall dras från ersättning för arbete, ränta eller

utdelning

för betalning av preliminär skatt (avdragen skatt) och den som är skyldig

att göra sådant avdrag, samt

 3. skattetillägg, förseningsavgift och ränta och den som är skyldig

 att

betala skattetillägg, avgift eller ränta.

 Med skatt likställs

 1. belopp som någon annan än den skattskyldige är betalningsskyldig

för enligt denna lag eller, såvitt gäller belopp som har debiterats enligt

denna lag, 2 kap. 20 § lagen (1981:1102) om handelsbolag och enkla

bolag, och

 2. belopp som betalats tillbaka till den skattskyldige men som på

grund

av ett senare beskattningsbeslut skall betalas in igen till skattemyndigheten.

 Med skattskyldig likställs

 1. handelsbolag även om det inte är skyldigt att betala någon av de

skatter som anges i 1 §,

 2. den som har rätt till återbetalning av ingående mervärdesskatt

enligt

10 kap. 9-13 §§ mervärdesskattelagen (1994:200),

 3. den som utan att vara skattskyldig här i landet har fått en

F-skattsedel

enligt 4 kap. 7 eller 8 §, och

 4. den som skattemyndigheten enligt 23 kap. 3 § har beslutat skall

svara

för redovisning och betalning av skatt som hänför sig till verksamhet som

bedrivs genom ett enkelt bolag eller partrederi .

5 § Vad som sägs i denna lag om handelsbolag gäller, om inte annat

föreskrivs, även europeiska ekonomiska intressegrupperingar (EEIG).

6 § I denna lag avses med

 arbetsgivare: den som betalar ut ersättning för arbete,

 arbetstagare: den som tar emot ersättning för arbete,

 beskattningsår: beskattningsår enligt kommunalskattelagen (1928:370),

lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt eller mervärdesskattelagen

(1994:200) eller, i fråga om skatt som inte avses i någon av de nämnda

lagarna, kalenderåret för vilket skatten skall betalas,

 inkomstår: kalenderåret före taxeringsåret,

 näringsverksamhet: verksamhet av sådant slag att intäkt i verksamheten,

om den är skattepliktig här i landet, enligt bestämmelserna i 22 §

kommunalskattelagen eller 2 § 1 mom. lagen om statlig inkomstskatt

räknas till inkomstslaget näringsverksamhet för den som bedriver

verksamheten eller, när verksamheten bedrivs av ett handelsbolag, för

någon delägare i bolaget,

 överskjutande ingående mervärdesskatt: den del av ingående

mervärdesskatt som överstiger utgående mervärdesskatt.

2 kap. Beslutande myndighet

Beslut som rör fysiska personer

1 § Beslut enligt denna lag som rör en fysisk person fattas av skatte-

myndigheten i det län där den fysiska personen författningsenligt skall vara

folkbokförd den 1 november året före det år då beslutet skall fattas.

 För den som har varit bosatt eller stadigvarande vistats här i landet

under

någon del av det år då beslut skall fattas men som inte skall ha varit

folkbokförd här den 1 november året före fattas beslut av skattemyndig-

heten i det län där den fysiska personen först varit bosatt eller

stadigvarande vistats.

 För den som skall anses bosatt här i landet på grund av sådan väsentlig

anknytning som avses i punkt 1 andra stycket av anvisningarna till 53 §

kommunalskattelagen (1928:370), fattas beslut av skattemyndigheten i det

län där den kommun ligger till vilken anknytningen var starkast under året

före det år då beslutet skall fattas.

 Första-tredje styckena gäller inte om annat följer av 3-5 §§. Om behörig

myndighet inte finns, fattas beslut av Skattemyndigheten i Stockholms län.

Beslut som rör juridiska personer

2 § Beslut som rör ett handelsbolag fattas av skattemyndigheten i det län

där bolaget enligt uppgift i handelsregistret har sitt huvudkontor.

 Beslut som rör en europeisk ekonomisk intressegruppering fattas av

skattemyndigheten i det län där intressegrupperingen har sitt säte.

 Beslut som rör någon annan juridisk person än som avses i första eller

andra stycket fattas av skattemyndigheten i det län inom vilket styrelsen

eller förvaltningen har sitt säte. Beslut som rör en skattskyldigs dödsbo

fattas dock av den myndighet som senast var behörig att fatta beslut som

rörde den skattskyldige.

 Första-tredje styckena gäller inte om annat följer av 3Ä5 §§. Om en

juridisk person har upplösts fattas beslut av den senast behöriga

myndigheten. Om behörig myndighet inte finns fattas beslut av

Skattemyndigheten i Stockholms län.

Beslut som rör registrerade skattskyldiga

3 § Beslut som rör en skattskyldig som registrerats enligt 3 kap. 1 § fattas

av skattemyndigheten i det län där den skattskyldige är registrerad om inte

annat följer av 5 §.

Beslut i fråga om vissa gemenskapsinterna förvärv

4 § Beslut som rör den som är mervärdesskattskyldig endast på grund av

förvärv av sådana varor som anges i 2 a kap. 3 § första stycket 1 och 2

mervärdesskattelagen (1994:200) fattas av Skattemyndigheten i Dalarnas

län.

Överflyttning av ärenden och uppgifter

5 § En skattemyndighet får uppdra åt en annan skattemyndighet att fatta

beslut i ett visst ärende eller en viss grupp av ärenden. Sådant uppdrag får

ges endast om den andra myndigheten går med på det och om det inte

medför avsevärda besvär för den som beslutet rör.

 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får besluta

att uppgifter som enligt denna lag skall fullgöras av en viss

skattemyndighet i stället skall fullgöras av en annan skattemyndighet.

6 § Om den skattskyldige har gett in en handling inom föreskriven tid till

en annan skattemyndighet än rätt skattemyndighet, skall handlingen ändå

anses ha kommit in i rätt tid. Handlingen skall då omedelbart sändas över

till rätt skattemyndighet med uppgift om den dag då handlingen kom in till

myndigheten.

 Om den skattskyldige inom föreskriven tid har gett in en begäran om

omprövning till en allmän förvaltningsdomstol, får skattemyndigheten

ändå pröva ärendet. Begäran skall då omedelbart sändas över till den

skattemyndighet som fattat beslutet med uppgift om den dag då begäran

kom in till domstolen.

 Första stycket gäller även vid inbetalning av skatt.

Riksskatteverkets befogenheter

7 § Riksskatteverket får överta de befogenheter som en skattemyndighet

har enligt 14 kap.

 Riksskatteverket har befogenhet att fatta sådana beslut om

förseningsavgift enligt 15 kap. 6 och 7 §§ som rör en periodisk

sammanställning, om sammanställningen skall lämnas till Riksskatteverket.

Avgörande i skattenämnd

8 § Om ett beskattningsärende som avses i denna lag har ett nära samband

med ett taxeringsärende som enligt 2 kap. 4 § taxeringslagen (1990:324)

skall avgöras i en skattenämnd, får även beskattningsärendet avgöras i

skattenämnden, om det är lämpligt att ärendena prövas i ett sammanhang.

3 kap. Registrering och skattekonton

Registrering

1 § Skattemyndigheten skall registrera

 1. den som är skyldig att göra skatteavdrag enligt 5 kap. eller betala

arbetsgivaravgifter, och

 2. den som är skattskyldig enligt mervärdesskattelagen (1994:200), med

undantag av den som är skattskyldig endast på grund av förvärv av sådana

varor som anges i 2 a kap. 3 § första stycket 1 och 2 mervärdesskattelagen.

 En fysisk person skall för visst år vara registrerad hos den

skattemyndighet som enligt 2 kap. 1 § första-tredje styckena är behörig att

fatta beslut som rör den personen.

 En juridisk person skall för visst år vara registrerad hos den

skattemyndighet som den 1 november året före enligt 2 kap. 2 § första-

tredje styckena var behörig att fatta beslut som rör den personen. Om inte

någon skattemyndiget var behörig att fatta beslut som rör den juridiska

personen vid nämnda tidpunkt, skall registreringen ske hos den

skattemyndighet som därefter först fick sådan behörighet.

 I samband med ett beslut enligt 2 kap. 5 § får beslutas att

registreringen

skall ske hos den skattemyndighet som tar över behörigheten att fatta

beslut.

Anmälan för registrering

2 § Den som avser att bedriva näringsverksamhet och som skall registreras

enligt 1 § skall anmäla sig för registrering hos skattemyndigheten.

 Den som driver flera verksamheter som medför skattskyldighet för

mervärdesskatt, skall göra en anmälan för varje verksamhet.

 Om inte något hindrar det skall anmälan göras senast två veckor innan

den verksamhet som medför anmälningsplikt påbörjas eller övertas. Den

vars verksamhet är yrkesmässig endast enligt 4 kap. 3 § första stycket 1

eller 2 och andra stycket mervärdesskattelagen (1994:200) och som enligt

10 kap. 31 § i denna lag skall redovisa mervärdesskatten i

självdeklarationen anses ha fullgjort anmälningsskyldigheten genom att

lämna deklarationen.

3 § Om ett förhållande som har tagits upp i en anmälan om registrering har

ändrats, skall den som gjort anmälan underrätta skattemyndigheten om

ändringen. Om inte något hindrar det skall underrättelsen lämnas inom två

veckor från det att ändringen inträffade.

Föreläggande

4 § Skattemyndigheten får förelägga den som inte gör anmälan enligt 2 §

eller inte lämnar underrättelse enligt 3 §, att fullgöra sin skyldighet eller

att

lämna sådana uppgifter som behövs för att avgöra om skyldighet att göra

anmälan eller lämna underrättelse finns.

Skattekonton

5 § Skattemyndigheten skall upprätta ett skattekonto för varje person som

är skattskyldig enligt denna lag.

 Skattemyndigheten får besluta att en person skall ha fler än ett

skattekonto.

 På skattekontot skall skattemyndigheten registrera skatt som skall

betalas in eller betalas tillbaka enligt ett beskattningsbeslut, avdragen A-

skatt, gjorda inbetalningar och utbetalningar samt belopp som har lämnats

för indrivning. Belopp som skall betalas in registreras på förfallodagen.

Belopp som skall tillgodoräknas registreras så snart underlag finns.

6 § Skattemyndigheten skall dels årligen, dels månatligen stämma av

inbetalda och andra tillgodoförda belopp mot påförda belopp. Någon

avstämning behöver dock inte göras då inte något annat belopp än ränta har

tillgodoförts eller påförts.

 En avstämning av skattekontot skall också göras när den skattskyldige

begär det, om inte särskilda skäl talar mot det.

 Den årliga avstämningen skall göras sedan den slutliga skatten har

registrerats.

4 kap. Preliminär skatt och skattsedel på sådan skatt

Skyldighet att betala preliminär skatt

1 § Preliminär skatt för en skattskyldig skall betalas för inkomståret med

belopp som så nära som möjligt kan antas motsvara den slutliga skatten

enligt den årliga taxeringen året efter inkomståret.

2 § Den preliminära skatten skall betalas genom skatteavdrag (A-skatt) eller

enligt särskild debitering (F-skatt eller särskild A-skatt).

3 § Skatteavdrag görs av den som betalar ut ersättning för arbete, ränta eller

utdelning enligt vad som anges i 5 kap.

4 § F-skatt betalas av den som har fått en F-skattsedel. Av 5 kap. framgår

att skatteavdrag i vissa fall skall göras även för den som har fått en F-

skattsedel.

5 § Särskild A-skatt betalas av den skattskyldige efter beslut av

skattemyndigheten. Sådant beslut får meddelas endast beträffande den som

inte har fått en F-skattsedel och tillämpas endast beträffande sådan

ersättning för vilken det inte skall göras skatteavdrag enligt 5 kap.

 Beslut om särskild A-skatt får meddelas under förutsättning att

överensstämmelsen mellan den preliminära skatten och den beräknade

slutliga skatten därigenom kan antas bli bättre än om endast skatteavdrag

görs.

Skattsedel på preliminär skatt

6 § Skattemyndigheten skall för varje inkomstår utfärda skattsedlar på

preliminär skatt. För sådan skatt skall det finnas två slag av skattsedlar (F-

skattsedel och A-skattsedel).

Utfärdande av F-skattsedel

7 § En F-skattsedel skall, om inte annat följer av 8, 10 eller 11 §, efter

ansökan utfärdas för den som bedriver eller kan antas komma att bedriva

näringsverksamhet här i landet.

8 § En F-skattsedel skall utan ansökan utfärdas för den som vid utgången

av närmast föregående inkomstår hade en sådan skattsedel.

9 § Skattemyndigheten får i fråga om fysiska personer besluta att en

F-skattsedel skall utfärdas under villkor att den åberopas endast i personens

näringsverksamhet. Villkoret skall framgå av skattsedeln.

10 § En F-skattsedel får inte utfärdas för en delägare i ett handelsbolag

enbart på grund av delägarens intäkter från bolaget.

11 § En F-skattsedel får inte utfärdas

 1. för den som har fått en tidigare utfärdad F-skattsedel återkallad

enligt

13 § 3 eller 8 förrän två år efter återkallelsebeslutet,

 2. för den som har fått en tidigare utfärdad F-skattsedel återkallad

enligt

13 § 2, 4-7 eller 9, så länge grunden för återkallelsen finns kvar, eller

 3. för den som inte har haft någon F-skattsedel men som skulle ha fått

en

sådan skattsedel återkallad på grund av något förhållande som avses i 13 §.

 För den som inte har haft någon F-skattsedel men som skulle ha fått en

sådan skattsedel återkallad på grund av något förhållande som avses i 13 §

8 får en F-skattsedel inte utfärdas förrän två år efter det att företagets eller

bolagets F-skattsedel återkallades eller företaget eller bolaget försattes i

konkurs.

 Om det finns särskilda skäl, får en F-skattsedel utfärdas trots vad som

sägs i första och andra styckena.

F-skattebevis

12 § För den som får en F-skattsedel skall skattemyndigheten också utfärda

ett F-skattebevis. Villkor enligt 9 § skall framgå av F-skattebeviset.

Återkallelse av F-skattsedel

13 § Skattemyndigheten skall återkalla en F-skattsedel, om innehavaren

 1. begär att skattsedeln skall återkallas,

 2. upphör att bedriva näringsverksamhet här i landet,

 3. inte följer villkor som har meddelats enligt 9 § eller på annat sätt

missbrukar sin F-skattsedel och missbruket inte är obetydligt,

 4. inte följer ett föreläggande att lämna särskild självdeklaration

eller, i

fråga om handelsbolag, uppgifter som avses i 2 kap. 25 § lagen (1990:325)

om självdeklaration och kontrolluppgifter, eller endast lämnar en handling

med så bristfälligt innehåll att den uppenbarligen inte kan ligga till grund

för taxering,

 5. brister i redovisning eller betalning av skatt enligt denna lag i en

utsträckning som inte är obetydlig,

 6. har meddelats näringsförbud,

 7. är i konkurs,

 8. är eller har varit företagsledare i ett fåmansföretag eller i ett

fåmansägt handelsbolag och det finns eller fanns förutsättningar att

återkalla företagets eller bolagets F-skattsedel på grund av ett förhållande

som kan hänföras till företagsledaren, eller

 9. är ett fåmansföretag eller ett fåmansägt handelsbolag och en

företagsledare i företaget eller bolaget har handlat på ett sådant sätt att en

F-skattsedel inte får utfärdas för företagsledaren på grund av ett förhållande

som avses i 3Ä 8.

14 § Om det finns särskilda skäl, får skattemyndigheten avstå från

återkallelse av en F-skattsedel trots vad som sägs i 13 §.

15 § Om en F-skattsedel har återkallats, får skattemyndigheten förelägga

innehavaren att överlämna F-skattsedeln och F-skattebeviset till

myndigheten.

 Skattemyndigheten får lämna uppgift om återkallelsen till de berörda

uppdragsgivare som myndigheten känner till.

Utfärdande av A-skattsedel

16 § En A-skattsedel skall på begäran utfärdas för

 1. skattskyldig som inte har en F-skattsedel, och

 2. skattskyldig som har en F-skattsedel med villkor enligt 9 §.

5 kap. Skatteavdrag

Skyldighet att göra skatteavdrag

1 § Den som betalar ut ersättning för arbete, ränta eller utdelning är skyldig

att göra skatteavdrag enligt bestämmelserna i detta kapitel vid varje tillfälle

då utbetalning sker.

Skatteavdrag från ersättning för arbete

2 § Skatteavdrag skall, om inte annat följer av 3-5 §§, göras från kontant

ersättning för arbete.

 Med ersättning för arbete likställs i denna lag

 1. pension,

 2. livränta som inte är ersättning för avyttrade tillgångar,

 3. sådan ersättning vid sjukdom eller olycksfall som avses i 32 § 1 mom.

första stycket e och g kommunalskattelagen (1928:370) samt ersättning

som avses i tredje stycket samma moment,

 4. sjukpenning och annan ersättning som avses i punkt 11 av

anvisningarna till 22 § och punkt 12 av anvisningarna till 32 § kommunal-

skattelagen,

 5. ersättning för förlorad arbetsförtjänst och för intrång i närings-

verksamhet,

 6. undantagsförmåner och sådant periodiskt understöd eller sådan

liknande periodisk utbetalning för vilken givaren enligt 23 § kommunal-

skattelagen är berättigad till avdrag, och

 7. behållning på pensionssparkonto som skall avskattas enligt 32 § 1

mom. första stycket j kommunalskattelagen på grund av att pensions-

sparavtalet har upphört att gälla eller att behållningen tagits i anspråk vid

utmätning, konkurs eller ackord.

3 § Skatteavdrag skall inte göras, om

 1. ersättningen är mindre än 100 kronor,

 2. det kan antas att det som utbetalaren kommer att betala ut till

mottagaren under inkomståret inte uppgår till 1 000 kronor,

 3. utbetalarens sammanlagda ersättning för arbete till mottagaren

understiger 10 000 kronor under inkomståret och utbetalaren är en fysisk

person eller ett dödsbo samt vad som betalas ut inte utgör utgift i en av

utbetalaren bedriven näringsverksamhet,

 4. ersättningen betalas ut till en idrottsutövare av en sådan ideell

förening som avses i 7 § 5 mom. lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt

och som har till huvudsakligt syfte att främja idrottslig verksamhet och

ersättningen under inkomståret understiger ett halvt basbelopp enligt lagen

(1962:381) om allmän försäkring,

 5. ersättningen betalas ut av ett handelsbolag till en delägare i

bolaget,

 6. ersättningen är familjebidrag till någon som tjänstgör inom

totalförsvaret, eller

 7. ersättningen är sjukpenning eller annan ersättning som avses i punkt

11 av anvisningarna till 22 § kommunalskattelagen (1928:370) till

mottagare som debiterats preliminär skatt för inkomståret.

4 § Skatteavdrag skall inte göras från ersättning som betalas ut till

 1. staten, landsting, kommuner, kommunalförbund eller kyrkliga

kommuner,

 2. fysiska personer som inte är bosatta i Sverige,

 3. utländska juridiska personer, eller

 4. mottagare som visar upp ett sådant beslut om befrielse från

skatteavdrag som avses i 10 eller 11 §.

 Första stycket 2 och 3 gäller inte, om ersättningen betalas ut för

näringsverksamhet som mottagaren bedriver från ett fast driftställe här i

landet.

5 § Skatteavdrag skall inte heller göras, om den som tar emot ersättningen

har en F-skattsedel antingen när ersättningen för arbetet bestäms eller när

den betalas ut. En uppgift om innehav av F-skattsedel får godtas, om den

lämnas i en anbudshandling, en faktura eller någon jämförlig handling som

även innehåller utbetalarens och betalningsmottagarens namn och adress

samt betalningsmottagarens personnummer eller organisationsnummer.

Uppgiften om innehav av F-skattsedel får dock inte godtas, om den som

betalar ut ersättningen känner till att uppgiften är oriktig.

 Om betalningsmottagaren har F-skattsedel med sådant villkor som avses

i 4 kap. 9 §, får skatteavdrag underlåtas endast om F-skattsedeln åberopas

skriftligen.

6 § Även om mottagaren har F-skattsedel skall skatteavdrag göras från

ersättning från semesterkassa samt från pension, sjukpenning och annan

ersättning som avses i 2 § andra stycket.

Anmälningsskyldighet

7 § Om den som tar emot ersättning för ett utfört arbete har en F-skattsedel

utan villkor enligt 4 kap. 9 § eller åberopar en F-skattsedel med sådant

villkor trots att det är uppenbart att arbetet har utförts under sådana

förhållanden att den som utfört arbetet är att anse som anställd hos den som

betalar ut ersättningen för arbetet, skall utbetalaren skriftligen anmäla detta

till skattemyndigheten.

Skatteavdrag från ränta och utdelning

8 § Skatteavdrag skall, om inte annat följer av 9 §, göras från sådan ränta

och utdelning som lämnas i pengar och som kontrolluppgift skall lämnas

för enligt 3 kap. 22 och 23 §§ eller enligt 3 kap. 27 § lagen (1990:325) om

självdeklaration och kontrolluppgifter.

9 § Skatteavdrag skall inte göras från

 1. ränta på ett konto, om räntan är mindre än 100 kronor,

 2. ränta eller utdelning till juridiska personer, med undantag för

svenska

dödsbon,

 3. ränta eller utdelning till fysiska personer som inte är bosatta i

Sverige,

 4. ränta eller utdelning som enligt dubbelbeskattningsavtal är helt

undantagen från beskattning i Sverige,

 5. ränta på ett förfogarkonto som avses i 3 kap. 57 § lagen (1990:325)

om självdeklaration och kontrolluppgifter, om räntan är mindre än 1 000

kronor,

 6. ränta på ett konto för klientmedel,

 7. ränta som betalas ut tillsammans med ett annat belopp, om det är

okänt för utbetalaren hur stor del av utbetalningen som utgör ränta och

utbetalaren därför skall redovisa hela beloppet i kontrolluppgift enligt 3

kap. 22 § sista stycket lagen om självdeklaration och kontrolluppgifter,

eller

 8. ränta eller utdelning som ett utländskt företag skall lämna

kontrolluppgift för enligt 3 kap. 32 b § lagen om självdeklaration och

kontrolluppgifter.

Beslut om befrielse från skatteavdrag

10 § Skattemyndigheten får besluta att skatteavdrag inte skall göras från

viss ersättning för arbete,

 1. om ersättningen betalas ut till någon som inte är skattskyldig för

den i

Sverige och överenskommelse inte har träffats med den stat där

ersättningen skall beskattas om att skatteavdrag skall göras här i landet,

eller

 2. om skatteavdraget, med hänsyn till den skattskyldiges inkomst- eller

anställningsförhållanden eller på grund av andra särskilda skäl, skulle

medföra avsevärda besvär för arbetsgivaren.

11 § Skattemyndigheten får, utom i de fall som avses i tredje stycket,

besluta att skatteavdrag enligt denna lag inte skall göras för

 1. en arbetstagare som är bosatt här i landet men utför arbete i en

annan

stat som Sverige har träffat överenskommelse med för undvikande av att

preliminär skatt tas ut i mer än en av staterna, eller

 2. en arbetstagare som är bosatt i en sådan stat som anges under 1 men

utför arbete här i landet.

 En förutsättning för beslut enligt första stycket är att avdrag för

preli-

minär skatt på grund av arbetet görs i den andra staten.

 Om det råder tvist om i vilken stat den preliminära skatten skall tas ut

och om Riksskatteverket träffar överenskommelse med behörig myndighet

i den andra staten om att skatten skall tas ut där, får Riksskatteverket

besluta att skatteavdrag enligt denna lag inte skall göras.

Skyldighet att lämna uppgift om skatteavdrag

12 § Den som betalar ut ersättning för arbete skall vid varje utbetal-

ningstillfälle lämna mottagaren uppgift om skatteavdragets belopp.

 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela

föreskrifter om undantag från första stycket i de fall avdraget är lika stort

som vid det närmast föregående utbetalningstillfället.

Skyldighet att tillämpa vissa beslut

13 § Ett beslut om skatteavdrag enligt 8 kap. 11, 27, 28 eller 29 § skall

följas senast från och med det första utbetalningstillfället som infaller sedan

två veckor har gått efter det att den som skall göra avdraget fick del av

beslutet.

Återbetalning av skatteavdrag

14 § Om den för vars räkning skatteavdrag har gjorts kan visa att ett avdrag

har gjorts med för högt belopp och beloppet ännu inte har betalats in till

skattemyndigheten, skall den som har gjort skatteavdraget skyndsamt

betala tillbaka mellanskillnaden mot kvitto.

Föreläggande att göra skatteavdrag

15 § Den som inte fullgör sin skyldighet att göra skatteavdrag eller att

lämna uppgift som avses i 12 §, får föreläggas av skattemyndigheten att

fullgöra skyldigheten.

Skyldighet att visa upp skattsedel m.m.

16 § Den som skall ta emot ersättning för arbete är skyldig att på begäran

av utbetalaren

 1. visa upp sin A-skattsedel,

 2. visa upp sin F-skattsedel eller sitt F-skattebevis,

 3. lämna en sådan uppgift om innehav av F-skattsedel som enligt 5 §

första stycket får godtas, eller

 4. visa upp ett beslut enligt 10 eller 11 § eller ett annat beslut eller

 intyg

från skattemyndigheten om att utbetalaren inte är skyldig att göra

skatteavdrag från ersättningen.

 Den som har fått ett beslut om ändrad beräkning av skatteavdrag skall

genast visa upp beslutet för den som skall göra avdraget.

 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela

föreskrifter om att bestämmelserna i första stycket inte skall gälla ett visst

slag av ersättningar.

6 kap. Beräkning av F-skatt

Beräkning av F-skatt enligt schablon

1 § F-skatt skall, om inte annat följer av 3 §, beräknas enligt schablon.

 För annan skattskyldig än handelsbolag tas F-skatt i sådant fall ut med

110 % av ett belopp motsvarande den skattskyldiges slutliga skatt vid den

årliga taxeringen året före inkomståret. Om den slutliga skatten understeg

den debiterade preliminära skatten, utan hänsyn till eventuella ändringar

enligt 5 §, tas dock F-skatt ut med 105 % av den slutliga skatten.

 För handelsbolag skall vid beräkning enligt schablon F-skatt tas ut med

ett belopp motsvarande handelsbolagets slutliga skatt vid den årliga

taxeringen året före inkomståret.

 F-skatt enligt schablon får inte tas ut med ett lägre belopp än som

motsvarar den senast debiterade preliminära skatten.

2 § Vid beräkning av F-skatt enligt schablon skall om möjligt hänsyn tas

till mervärdesskatt som skall redovisas i självdeklaration, om mervärdes-

skatt inte ingår i den skattskyldiges slutliga skatt vid den årliga taxeringen

året före inkomståret.

 Om mervärdesskatt har fastställts för den skattskyldige för tiden

september andra året före inkomståret till och med augusti året före

inkomståret, får denna skatt läggas till grund för beräkningen av F-skatten.

Om mervärdesskatten för året före inkomståret skall redovisas i

självdeklaration, får i stället den mervärdesskatt som har fastställts för

andra året före inkomståret läggas till grund för beräkningen.

Beräkning av F-skatt enligt preliminär taxering

3 § F-skatt skall beräknas med ledning av särskild taxering (preliminär

taxering),

 1. om den skattskyldige inte har debiterats slutlig skatt vid den årliga

taxeringen året före inkomståret,

 2. i annat fall, om det är fråga om en mer betydande skillnad mellan den

preliminära skatt som annars skulle ha debiterats och beräknad slutlig skatt

för inkomståret, eller

 3. om det finns andra särskilda skäl.

 Även om det inte följer av första stycket, skall F-skatt beräknas med

ledning av preliminär taxering, om den skattskyldige har lämnat en

preliminär självdeklaration.

4 § Preliminär taxering skall ske med ledning av de uppgifter som har

lämnats i en preliminär självdeklaration och andra tillgängliga uppgifter.

Vid beräkningen av F-skatten tillämpas de bestämmelser i 11 kap. 10-12 §§

som skall gälla när den slutliga skatten bestäms. Om en skattesats för

kommunal inkomsskatt har ändrats genom beslut så sent under december

året före inkomståret att ändringen inte kan beaktas, skall den tidigare

skattesatsen tillämpas.

Ändrad beräkning av F-skatt

5 § Skattemyndigheten får besluta om ändrad beräkning av F-skatt för att

uppnå att F-skatten stämmer bättre överens med den beräknade slutliga

skatten.

 Ändrad beräkning får beslutas endast om den avser belopp som är

betydande med hänsyn till den skattskyldiges förhållanden eller om det

finns andra särskilda skäl.

Hänsyn till andra belopp

6 § Vid beräkning av F-skatt skall om möjligt hänsyn tas till

 1. den A-skatt som kan komma att betalas för den skattskyldige genom

skatteavdrag, och

 2. andra belopp som enligt 11 kap. 14 § andra stycket 1 kan komma att

tillgodoräknas den skattskyldige utöver F-skatten.

7 kap. Beräkning av särskild A-skatt

1 § Vid beräkning av särskild A-skatt gäller bestämmelserna i 6 kap. om

beräkning av F-skatt.

8 kap. Beräkning av skatteavdrag

Skatteavdrag enligt skattetabell

1 § Skatteavdrag från sådan ersättning för arbete som betalas ut till en

fysisk person skall göras enligt allmänna eller särskilda skattetabeller, om

inte annat följer av 6Ä9 §§ eller av skattemyndighetens beslut enligt 11 §.

Skattetabellerna fastställs för varje inkomstår av regeringen eller den

myndighet som regeringen bestämmer.

 Skatteavdraget skall göras enligt den skattetabell som har beslutats

för

den fysiska personen.

 Under januari och, om det finns särskilda skäl, också under februari får

skatteavdrag beräknas enligt den skattetabell som senast tillämpats under

det föregående inkomståret.

Allmänna skattetabeller

2 § Skatteavdrag skall, om inte annat följer av 4 eller 5 §, göras enligt

allmänna skattetabeller från sådan ersättning för arbete som hänför sig till

en bestämd tidsperiod och betalas ut vid regelbundet återkommande

tillfällen.

3 § De allmänna skattetabellerna skall ange skatteavdraget på olika

inkomstbelopp, beräknade för en månad eller kortare tid, och grundas på

att

 1. inkomsten är oförändrad under inkomståret,

 2. arbetstagaren endast kommer att taxeras för den inkomst som anges i

tabellen,

 3. arbetstagaren inte skall betala någon annan skatt eller avgift än

kommunal inkomstskatt, statlig inkomstskatt på förvärvsinkomster och

avgifter enligt lagen (1994:1744) om allmänna egenavgifter, och

 4. arbetstagaren vid inkomsttaxeringen inte medges något annat avdrag

än avdrag för avgifter enligt lagen om allmänna egenavgifter och

grundavdrag.

 Skattetabellerna skall ange skatteavdraget med utgångspunkt från att

kommunal inkomstskatt beräknas efter skattesatser i hela krontal.

 Av tabellerna skall också framgå skatteavdraget för den som inte är

skyldig att betala allmänna egenavgifter.

Särskilda skattetabeller

4 § Skatteavdrag skall, om inte annat följer av 9 §, göras enligt särskilda

skattetabeller från sjukpenning och annan ersättning som avses i punkt 11

av anvisningarna till 22 § samt punkt 12 första, andra och femte styckena

av anvisningarna till 32 § kommunalskattelagen (1928:370), med undantag

för vårdbidrag enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring.

 De särskilda skattetabellerna skall för olika sjukpenninggrundande

inkomster enligt 3 kap. lagen om allmän försäkring ange det skatteavdrag

som skall göras från en viss ersättning uttryckt i procent. I övrigt gäller

bestämmelserna i 3 §.

5 § I fråga om sjöinkomst som avses i första stycket punkt 1 av

anvisningarna till 49 § kommunalskattelagen (1928:370) skall skatteavdrag

beräknas enligt särskilda skattetabeller för sjömän. Tabellerna skall grundas

på att den skattskyldige har rätt till sjöinkomstavdrag enligt 49 §

kommunalskattelagen och skattereduktion enligt 11 kap. 11 § andra

stycket. I övrigt gäller bestämmelserna i 3 §.

Obligatorisk förhöjning av skatteavdraget

6 § Om en fysisk person inte fullgör sin skyldighet enligt 5 kap. 16 §, skall

arbetsgivaren göra skatteavdrag enligt skattetabellen för den ort där

arbetsgivaren har sitt kontor eller där ersättningen i annat fall betalas ut,

ökat med 10 % av avdraget enligt tabellen. Skatteavdraget skall dock vara

30 % av den ersättning som inte utgör arbetstagarens huvudsakliga ersätt-

ning för arbete (sidoinkomst).

 Första stycket tillämpas inte, om arbetsgivaren har fått besked av

skattemyndigheten om vilket skatteavdrag som skall göras.

Frivillig förhöjning av skatteavdraget

7 § Om en arbetstagare anmäler till sin arbetsgivare att skatteavdrag från

ersättning som utgör arbetstagarens huvudsakliga ersättning för arbete

(huvudinkomst) skall göras med större belopp än som följer av

bestämmelserna i denna lag, är arbetsgivaren skyldig att göra avdrag med

det begärda beloppet senast från och med det första utbetalningstillfälle

som infaller sedan två veckor gått efter det att arbetsgivaren fick del av

anmälan.

 Om skattemyndigheten med stöd av 27 eller 28 § har beslutat om

minskning av skatteavdraget, får arbetsgivaren dock inte tillmötesgå

arbetstagarens begäran om ett förhöjt skatteavdrag.

Skatteavdrag enligt en bestämd procentsats

Ersättning för arbete

8 § Skatteavdrag skall göras med 30 % av

 1. sådan ersättning för arbete som betalas ut till en juridisk person,

 2. sådan ersättning för arbete som betalas ut till en fysisk person och

är

sidoinkomst för mottagaren,

 3. ersättning som inte avser en bestämd tidsperiod eller inte betalas ut

vid regelbundet återkommande tillfällen, och

 4. ersättning för arbete som är avsett att pågå kortare tid än en vecka.

 Om ersättning som avses i första stycket 3 betalas ut tillsammans med

ersättning som utgör mottagarens huvudinkomst, skall skatteavdrag göras

enligt grunder som fastställs av regeringen eller den myndighet som

regeringen bestämmer.

Pension och sjukpenning m.m.

9 § Skatteavdrag från sådan ersättning som avses i 5 kap. 6 § skall göras

med 30 %, om mottagaren har F-skattsedel.

Ränta och utdelning

10 § Skatteavdrag från sådan ränta och utdelning som avses i 5 kap. 8 §

skall göras med 30 %. Skatteavdrag från ränta eller utdelning på utländska

värdepapper skall göras med så stort belopp att det tillsammans med den

skatt som dragits av i utlandet uppgår till 30 % av räntan eller utdelningen.

Särskild beräkningsgrund för skatteavdrag

11 § Skattemyndigheten får för enskilda fall besluta att skatteavdraget från

sådan ersättning som utgör mottagarens huvudinkomst och, om det finns

särskilda skäl, även från andra ersättningar skall beräknas enligt särskild

beräkningsgrund. En förutsättning för ett sådant beslut är att

överensstämmelsen mellan den preliminära skatten och den beräknade

slutliga skatten därigenom kan antas bli bättre.

 Beräkningen av skatteavdrag enligt första stycket skall ske med ledning

av de uppgifter som har lämnats i en preliminär självdeklaration eller andra

tillgängliga uppgifter. Vid beräkningen tillämpas de bestämmelser i 11 kap.

10-12 §§ som skall gälla när den slutliga skatten bestäms. Om en skattesats

för kommunal inkomstskatt har ändrats genom beslut så sent under

december året före inkomståret att ändringen inte kan beaktas, skall den

tidigare skattesatsen tillämpas.

 Om mottagaren är skattskyldig också för någon annan inkomst från

vilken skatteavdrag inte kan göras eller för förmögenhet eller om

mottagaren skall betala fastighetsskatt, får skattemyndigheten besluta att

skatteavdraget skall beräknas också med hänsyn till detta.

12 § När skattemyndigheten beslutar om skatteavdrag enligt särskild

beräkningsgrund i fråga om ersättning till en juridisk person får hänsyn inte

tas till den juridiska personens kostnader för lön till delägare.

 När det gäller ersättning till handelsbolag får beslut om skatteavdrag

enligt särskild beräkningsgrund fattas endast om det finns särskilda skäl.

13 § I fråga om ränta och utdelning får skattemyndigheten besluta om

skatteavdrag enligt särskild beräkningsgrund endast på det sättet att skat-

teavdrag inte skall göras från viss ränta eller utdelning.

Underlag för beräkning av skatteavdrag

Beräkning av förmånsvärde

14 § Om en arbetstagare, förutom kontant ersättning för arbete, får andra

förmåner, skall skatteavdraget beräknas efter förmånernas sammanlagda

värde.

 Om arbetstagaren har betalat ersättning för en förmån, skall

ersättningen

beaktas vid beräkningen av förmånsvärdet.

 I fråga om intäkt i form av rabatt, bonus eller annan förmån, som utges

på grund av kundtrohet eller liknande, skall den som slutligt har stått för de

kostnader som ligger till grund för förmånen anses som arbetsgivare. Sådan

intäkt skall räknas med först när arbetsgivaren har fått kännedom om att

arbetstagaren åtnjutit sådan intäkt.

15 § Värdet av förmån av någon annan bostad här i landet än

semesterbostad skall beräknas enligt värdetabeller.

 Tabellerna skall ha följande grunder. Landet delas in i områden som är

väsentligen enhetliga i fråga om boendekostnader. Förmånsvärdet av en

bostad skall bestämmas inom varje område till det genomsnittliga värdet

beräknat per kvadratmeter bostadsyta för jämförbara bostäder inom

området. För en bostad utanför tätort med närmaste omgivning skall dock

värdet bestämmas till 90 % av det lägsta av nämnda genomsnittsvärden.

16 § Om skattemyndigheten har bestämt värdet av en förmån vid

beräkning av arbetsgivaravgifter enligt 9 kap. 2 § andra stycket, skall detta

värde användas även vid beräkning av skatteavdrag.

17 § Värdet av en förmån i andra fall skall beräknas enligt bestämmelserna

i kommunalskattelagen (1928:370).

 Bestämmelserna om jämkning i punkt 4 andra stycket av anvisningarna

till 42 § kommunalskattelagen får dock tillämpas endast i fråga om förmån

 av fri kost och efter beslut av skattemyndigheten.

Drickspengar

18 § Om en arbetstagare på grund av arbetsavtal har rätt att ta emot också

drickspengar eller någon annan liknande ersättning direkt från allmänheten

och arbetsgivaren känner till eller kan uppskatta ersättningen, skall hänsyn

tas till sådan ersättning vid beräkning av skatteavdrag.

Ersättning för ökade levnadskostnader vid tjänsteresa

19 § Från ersättning för ökade levnadskostnader som lämnas vid sådan

tjänsteresa som avses i punkt 3 av anvisningarna till 33 § kommunal-

skattelagen (1928:370) skall skatteavdrag göras endast till den del

ersättningen överstiger de schablonbelopp som anges i punkt 3 respektive 3

a eller, när det gäller kostnad för logi, den faktiska utgiften.

 Om en tjänsteresa som avses i punkt 3 elfte stycket av anvisningarna

till

33 § kommunalskattelagen varar mer än två år på samma ort eller, i fall

som avses i punkt 3 andra stycket sjunde och åttonde meningarna av

samma anvisningar, tre år på samma ort, skall skatteavdraget beräknas på

hela ersättningen. Skattemyndigheten får dock, efter ansökan av den som

betalar ut ersättningen, besluta att skatteavdrag skall göras enligt första

stycket även under en viss längre tid.

Andra ersättningar för kostnader i arbetet

20 § Från andra ersättningar för kostnader i arbetet än som avses i 19 §

skall skatteavdrag göras endast i följande utsträckning:

 1. Om det är uppenbart att ersättningen avser kostnader som mottagaren

inte får dra av vid inkomsttaxeringen, skall skatteavdrag beräknas på hela

ersättningen.

 2. Om det är uppenbart att ersättningen överstiger det belopp som

mottagaren får dra av vid inkomsttaxeringen, skall skatteavdrag beräknas

på den överstigande delen.

Avgifter i samband med tjänsten

21 § Skatteavdrag skall beräknas på det belopp som återstår sedan följande

avgifter räknats av från ersättningen för arbetet:

 1. avgifter som arbetstagaren i samband med tjänsten betalar för egen

eller efterlevandes pensionering på annat sätt än genom försäkring, och

 2. avgifter som arbetstagaren betalar för sådan pensionsförsäkring eller

sjuk- eller olycksfallsförsäkring som tagits i samband med tjänsten.

Kostnadsavdrag

22 § Andra kostnader i arbetet än de som avses i 21 § får räknas av endast

om

 1. arbetstagaren är en fysisk person som får dra av kostnaderna vid

inkomsttaxeringen, och

 2. kostnaderna kan beräknas uppgå till minst 10 % av arbetstagarens

ersättning från arbetsgivaren under inkomståret.

 Om en sådan schablon som fastställts enligt 2 kap. 4 § andra stycket

lagen (1981:691) om socialavgifter är tillämplig på arbetstagaren, skall

kostnaderna beräknas enligt schablonen. Finns det inte någon schablon

skall skattemyndigheten på begäran av arbetsgivaren bestämma hur kost-

naderna skall beräknas.

 Om arbetstagarens kostnader har beräknats enligt andra stycket, skall

arbetsgivaren underrätta arbetstagaren om detta.

Hemresor

23 § På begäran av en utbetalare får skattemyndigheten besluta att

skatteavdrag skall göras utan hänsyn till förmån av fri hemresa eller

ersättning för kostnad för hemresa med allmänna kommunikationer. Detta

gäller dock endast till den del förmånen eller ersättningen inte överstiger

det belopp som får dras av enligt punkt 3 b av anvisningarna till 33 §

kommunalskattelagen (1928:370).

Resor vid tillträdande eller frånträdande av anställning eller uppdrag

24 § Vid beräkningen av skatteavdrag skall hänsyn inte tas till förmån av

fri resa inom eller mellan Europeiska unionens medlemsländer eller EES-

länderna i samband med tillträdande eller frånträdande av anställning eller

uppdrag eller till ersättning för kostnader för sådan resa.

Folkpension

25 § I fråga om folkpension och annan ersättning som betalas ut

tillsammans med sådan pension får utbetalaren vid beräkning av

skatteavdrag ta hänsyn till att arbetstagaren kan vara berättigad till särskilt

grundavdrag, om den preliminära skatten därigenom bättre stämmer

överens med den beräknade slutliga skatten för inkomståret.

Skattemyndighetens beslut enligt 11 § om skatteavdrag enligt en särskild

beräkningsgrund måste dock följas.

Skatteavdrag från förskott

26 § Om ersättning för arbete betalas ut i form av förskott, skall

skatteavdraget beräknas till så stor del av skatteavdraget på hela

ersättningen som det utbetalda beloppet utgör av hela ersättningen.

 Om hela ersättningen inte är känd då förskottet betalas ut, beräknas

skatteavdrag som om förskottet utgör hela ersättningen för den aktuella

tidsperioden.

 När resterande belopp betalas ut görs skatteavdrag med återstående del

av det sammanlagda avdraget för hela ersättningen.

Minskat skatteavdrag vid konkurs eller utmätning

27 § För den som är försatt i konkurs får skattemyndigheten efter ansökan

av konkursboet besluta att skatteavdrag skall göras med mindre belopp än

som annars skulle ha gällt, om den preliminära skatten därigenom bättre

stämmer överens med den beräknade slutliga skatten.

 Vid beräkningen skall om möjligt hänsyn tas till sådana belopp som

enligt 11 kap. 14 § andra stycket 1 kan komma att tillgodoräknas

konkursgäldenären utöver A-skatt.

28 § Bestämmelserna i 27 § gäller också efter ansökan av en kronofogde-

myndighet när ersättning skall tas i anspråk genom utmätning.

Ändrad beräkning av skatteavdrag

29 § Skattemyndigheten får besluta om ändrad beräkning av skatteavdrag

för att uppnå att detta bättre stämmer överens med den beräknade slutliga

skatten. Bestämmelserna i 12 och 13 §§ skall då tillämpas.

 Vid beräkningen skall om möjligt hänsyn tas till sådana belopp som en-

ligt 11 kap. 14 § andra stycket 1 kan komma att tillgodoräknas den

skattskyldige utöver A-skatt och till sådana belopp som avses i 11 kap.

14 § andra stycket 2 a och b.

 Ändrad beräkning får beslutas endast om den avser belopp som är

betydande med hänsyn till den skattskyldiges förhållanden eller om det

finns andra särskilda skäl.

9 kap. Beräkning av arbetsgivaravgifter

Arbetsgivaravgifter

1 § Arbetsgivaravgifter skall beräknas för varje redovisningsperiod efter de

procentsatser och på det underlag som anges i

 1. 2 kap. 1Ä5 §§ lagen (1981:691) om socialavgifter,

 2. 1 § lagen (1990:659) om särskild löneskatt på vissa förvärvsin-

komster, och

 3. 1 och 3 §§ lagen (1994:1920) om allmän löneavgift.

2 § Skattepliktiga förmåner skall tas upp till ett värde som bestäms i

enlighet med 8 kap. 14, 15 och 17 §§. Sådan drivmedelsförmån som avses i

punkt 2 sjunde stycket av anvisningarna till 42 § kommunalskattelagen

(1928:370) skall dock värderas till marknadsvärdet.

 På begäran av arbetsgivaren får skattemyndigheten bestämma värdet av

förmånen om

 1. det finns grund för jämkning av värdet av bilförmån eller kostförmån

enligt punkt 4 andra eller tredje stycket av anvisningarna till 42 §

kommunalskattelagen (1928:370), eller

 2. bostadsförmånsvärde som bestäms enligt 8 kap. 15 § avviker med

mer än 10 % från det värde som följer av 42 § första stycket och punkt 3

andra stycket av anvisningarna till 32 § kommunalskattelagen.

 Arbetsgivaren skall underrätta arbetstagaren om skattemyndighetens

beslut.

3 § En arbetsgivare får vid beräkningen av arbetsgivaravgifter göra avdrag

för sådana kostnader som avses i 2 kap. 4 § första stycket 6 lagen

(1981:691) om socialavgifter och som arbetstagaren haft, om kostnaderna

kan beräknas uppgå till minst 10 % av arbetstagarens ersättning för arbete

från arbetsgivaren under beskattningsåret.

 Vid beräkningen av kostnaderna gäller 8 kap. 22 § andra och tredje

styckena.

10 kap. Skyldighet att lämna deklaration

Preliminär självdeklaration

Skyldighet att lämna preliminär självdeklaration

1 § En preliminär självdeklaration skall lämnas av

 1. den som ansöker om F-skattsedel, och

 2. den som har F-skatt eller särskild A-skatt och vars slutliga skatt

vid

taxeringen året efter inkomståret beräknas överstiga motsvarande skatt

enligt den årliga taxeringen året före inkomståret med ett belopp som är

betydande med hänsyn till den skattskyldiges förhållanden.

2 § En skattskyldig får lämna en preliminär självdeklaration även i andra

fall än som avses i 1 §.

3 § Om det på grund av ändrade förhållanden kan antas att den slutliga

skatten vid taxeringen året efter inkomståret kommer att överstiga den som

beräknats enligt en tidigare lämnad preliminär självdeklaration med ett

belopp som är betydande med hänsyn till den skattskyldiges förhållanden,

skall den skattskyldige lämna en ny preliminär självdeklaration.

4 § I de fall som avses i 1 § 2 och 3 § behöver den skattskyldige inte lämna

någon preliminär självdeklaration efter den 30 november inkomståret.

5 § Efter föreläggande av skattemyndigheten skall också den som inte är

deklarationsskyldig enligt 1 eller 3 § lämna en preliminär självdeklaration.

När en preliminär självdeklaration skall lämnas

6 § En preliminär självdeklaration enligt 1 § 1 skall lämnas när ansökan

görs.

 I de fall som avses i 1 § 2 skall den preliminära självdeklarationen

lämnas senast den 30 november året före inkomståret eller, om den

skattskyldige då inte var deklarationsskyldig, senast 14 dagar efter det att

skyldigheten uppkom.

 En ny preliminär självdeklaration enligt 3 § skall lämnas senast 14

dagar

efter det att förhållandena ändrades.

Vad en preliminär självdeklaration skall ta upp

7 § En preliminär självdeklaration skall innehålla de uppgifter om

beräknade inkomster och utgifter samt om förmögenhet som föreskrivs av

regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer.

Uppgift om kommande utbetalningar

8 § Efter föreläggande av skattemyndigheten är en arbetsgivare skyldig att

för en namngiven person lämna uppgift om den ersättning som kan antas

komma att betalas ut under inkomståret.

Skattedeklaration

Skyldighet att lämna skattedeklaration

9 § En skattedeklaration skall lämnas av

 1. den som har varit skyldig att göra skatteavdrag eller betala

arbetsgivaravgifter eller som har gjort ett skatteavdrag utan att vara skyldig

att göra det,

 2. den som har betalat ut sådan ersättning som skatteavdrag skall göras

från enligt lagen (1991:586) om särskild inkomstskatt för utomlands

bosatta,

 3. handelsbolag som är skattskyldigt enligt mervärdesskattelagen

(1994:200),

 4. annan som är skattskyldig enligt mervärdesskattelagen, om inte annat

följer av 30-32 §§, och

 5. den som omfattas av beslut enligt 11 §.

10 § Efter föreläggande av skattemyndigheten skall också den som inte är

deklarationsskyldig enligt 9 § lämna en skattedeklaration.

11 § Skattemyndigheten skall besluta att mervärdesskatt som annars skall

redovisas i en självdeklaration enligt bestämmelserna i 31 § första stycket

skall redovisas i en skattedeklaration,

 1. om den skattskyldige begär det, eller

 2. om det finns särskilda skäl.

 Beslutet skall gälla hela beskattningsår och, i de fall som avses i

första

stycket 1, minst två på varandra följande beskattningsår.

12 § Om det finns särskilda skäl, får skattemyndigheten gå med på att en

arbetsgivare som är bosatt utomlands eller är en utländsk juridisk person

som saknar fast driftställe här i landet, redovisar arbetsgivaravgifter på

något annat sätt eller vid någon annan tidpunkt än som anges i detta

kapitel.

13 § En skattedeklaration skall lämnas för varje redovisningsperiod.

 Om den som är registrerad enligt 3 kap. 1 § inte skall redovisa vare sig

skatteavdrag eller arbetsgivaravgifter i skattedeklaration för en viss

redovisningsperiod och om skattemyndigheten skriftligen upplysts om

detta, behöver någon deklaration inte lämnas för den perioden.

 I fråga om den som är skattskyldig till mervärdesskatt gäller andra

stycket endast om den skattskyldige enligt 31 § första stycket skall redovisa

mervärdesskatten i sin självdeklaration.

Redovisningsperioder

14 § En redovisningsperiod omfattar en kalendermånad.

15 § För en sådan mervärdesskattskyldig som inte är skyldig att lämna

självdeklaration och som därför skall redovisa mervärdesskatt i en

skattedeklaration samt för handelsbolag, får skattemyndigheten besluta att

redovisningsperioden för mervärdesskatt skall vara ett helt beskattningsår.

Detta gäller endast om beskattningsunderlagen exklusive

gemenskapsinterna förvärv och import för beskattningsåret beräknas uppgå

till högst 200 000 kronor.

16 § Redovisningsperioden för mervärdesskatt som skall redovisas i en

självdeklaration utgörs av det beskattningsår som självdeklarationen avser

när det gäller inkomstbeskattning.

Vad en skattedeklaration skall ta upp

17 § En skattedeklaration skall ta upp

 1. nödvändiga identifikationsuppgifter,

 2. uppgift om den redovisningsperiod för vilken redovisning lämnas,

 3. följande uppgifter om skatteavdrag :

a) den sammanlagda ersättning från vilken utbetalaren är skyldig att göra

skatteavdrag,

b) sammanlagt avdraget belopp,

 4. följande uppgifter om arbetsgivaravgifter:

a) den sammanlagda ersättning för vilken utbetalaren är skyldig att betala

arbetsgivaravgifter,

b) sammanlagt avdrag enligt 9 kap. 3 §,

c) periodens sammanlagda avgifter,

 5. följande uppgifter om mervärdesskatt:

a) utgående skatt,

b) ingående skatt,

c) omsättning, förvärv och överföringar av varor som transporteras mellan

EG-länder, och

 6. de ytterligare uppgifter som behövs för beräkning och kontroll av

skatteavdrag, arbetsgivaravgifter och mervärdesskatt.

 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela

närmare föreskrifter om vad en skattedeklaration skall ta upp.

När en skattedeklaration skall lämnas

18 § Den som är skyldig att redovisa mervärdesskatt på beskattnings-

underlag som exklusive gemenskapsinterna förvärv och import för

beskattningsåret beräknas sammanlagt uppgå till högst 40 miljoner kronor,

skall lämna skattedeklaration enligt följande uppställning.

Deklaration skall avse skatte- och

mervärdesskatt

som skall ha avdrag och ar- för

redovisnings-

kommit in till betsgivaravgifter perioden

skattemyndig- för redovisnings-

heten senast perioden

12 februari januari

december

12 mars februari

januari

12 april mars

februari

12 maj april

mars

12 juni maj

april

12 juli juni

maj

17 augusti juli

juni

12 september augusti juli

12 oktober september augusti

12 november oktober september

12 december november oktober

17 januari december november

19 § Den som är skyldig att redovisa mervärdesskatt på beskattnings-

underlag som exklusive gemenskapsinterna förvärv och import för

beskattningsåret beräknas sammanlagt överstiga 40 miljoner kronor, skall

lämna skattedeklaration enligt följande uppställning, om inte skattemyndig-

heten har beslutat något annat enligt 21 §.

Deklaration skall avse skatteavdrag,

som skall ha arbetsgivaravgifter och mer-

kommit in till värdesskatt för redovisnings-

skattemyndig- perioden

heten senast

26 februari januari

26 mars februari

26 april mars

26 maj april

26 juni maj

26 juli juni

26 augusti juli

26 september augusti

26 oktober september

26 november oktober

27 december november

26 januari december

20 § Den som redovisar överskjutande ingående mervärdesskatt före den

tid som anges i 18 eller 19 § skall redovisa också de skatteavdrag och

arbetsgivaravgifter som skall redovisas den månad då den överskjutande

ingående mervärdesskatten redovisas, eller som skulle ha redovisats

tidigare, om skatteavdragen och arbetsgivaravgifterna inte redan redovisats

eller bestämts genom ett omprövningsbeslut. Detsamma gäller i fråga om

mervärdesskatt.

21 § Om det finns särskilda skäl, får skattemyndigheten besluta att en

sådan näringsidkare som avses i 19 § skall redovisa skatteavdrag och

arbetsgivaravgifter för sig i en skattedeklaration som skall lämnas senast

den 12 i månaden efter redovisningsperiodens utgång, i januari senast den

17. Deklarationen skall ta upp de uppgifter som anges i 17 § första stycket

1Ä4 och 6.

22 § En skattskyldig som inte skall redovisa mervärdesskatt eller som

enligt 31 § första stycket skall redovisa mervärdesskatt i självdeklaration,

skall lämna skattedeklaration enligt följande uppställning.

Deklaration skall avse skatteavdrag och

som skall ha arbetsgivaravgifter för

kommit in till redovisningsperioden

skattemyndig-

heten senast

12 februari januari

12 mars februari

12 april mars

12 maj april

12 juni maj

12 juli juni

17 augusti juli

12 september augusti

12 oktober september

12 november oktober

12 december november

17 januari december

23 § Kommuner och landsting skall alltid lämna skattedeklaration enligt

uppställningen i 18 §, utom i januari och augusti, då deklarationen i stället

skall ha kommit in till skattemyndigheten senast den 12 i månaden.

 Vad som sägs i 20 § gäller inte kommuner och landsting.

24 § Om det finns särskilda skäl, får skattemyndigheten bevilja en

skattskyldig anstånd med att lämna skattedeklaration. En ansökan om

anstånd skall ha kommit in till skattemyndigheten senast den dag då

deklarationen skulle ha kommit in.

 Ändras förutsättningarna för anståndet innan anståndstiden gått ut,

skall

anståndet omprövas.

Hur en deklaration skall lämnas

25 § Preliminära självdeklarationer och skattedeklarationer skall lämnas till

skattemyndigheten enligt fastställda formulär. Om skattemyndigheten har

anvisat ett särskilt mottagningsställe skall deklarationen lämnas dit.

26 § En deklaration enligt 25 § får, efter särskilt medgivande från

Riksskatteverket eller skattemyndighet som Riksskatteverket bestämmer,

lämnas i form av ett elektroniskt dokument. En sådan deklaration får tas

emot av Riksskatteverket för skattemyndighetens räkning.

 Med ett elektroniskt dokument avses i denna lag en upptagning som har

gjorts med hjälp av automatisk databehandling och vars innehåll och

utställare kan verifieras genom ett visst tekniskt förfarande.

27 § Om någon inte fullgör sin skyldighet att lämna en preliminär

självdeklaration eller en skattedeklaration eller lämnar en ofullständig

sådan deklaration, får skattemyndigheten förelägga den

deklarationsskyldige att lämna deklarationen eller att komplettera den.

28 § Skattemyndigheten får, om det finns särskilda skäl, besluta att en viss

verksamhet skall redovisas för sig.

Särskilda bestämmelser om redovisning av mervärdesskatt

29 § I 13 kap. 6Ä28 a §§ mervärdesskattelagen (1994:200) finns särskilda

bestämmelser om redovisning av utgående och ingående mervärdesskatt.

30 § Den som är skattskyldig för import av varor skall redovisa den

utgående skatten för importen på det sätt som gäller för tull.

 Utgående skatt som avser sådana gemenskapsinterna förvärv som anges i

1 kap. 1 § första stycket 2 mervärdesskattelagen (1994:200) skall redovisas

särskilt.

Redovisning i självdeklaration

31 § Den som bedriver en verksamhet där beskattningsunderlagen

exklusive gemenskapsinterna förvärv och import för beskattningsåret

beräknas sammanlagt uppgå till högst en miljon kronor och som är skyldig

att lämna självdeklaration enligt lagen (1990:325) om självdeklaration och

kontrolluppgifter och som inte är handelsbolag, skall redovisa

mervärdesskatten i självdeklarationen, om skattemyndigheten inte beslutat

annat enligt 11 §.

 I fråga om förfarandet vid mervärdesbeskattningen gäller då bestämmel-

serna i lagen om självdeklaration och kontrolluppgifter samt taxeringslagen

(1990:324). Redovisningen skall innehålla samma uppgifter som gäller för

redovisning av mervärdesskatt i skattedeklaration.

Redovisning i särskild skattedeklaration

32 § Den som är skattskyldig endast på grund av förvärv av sådana varor

som anges i 2 a kap. 3 § första stycket 1 och 2 mervärdesskattelagen

(1994:200) skall redovisa mervärdesskatten i en särskild skattedeklaration

för varje förvärv. Deklarationen skall lämnas in senast 35 dagar efter

förvärvet. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

meddela närmare föreskrifter om vilka uppgifter som skall lämnas.

 Särskild skattedeklaration skall lämnas till Skattemyndigheten i

Dalarnas län enligt fastställt formulär. Bestämmelserna i 26 § om

avlämnande av deklaration i form av ett elektroniskt dokument gäller även

beträffande särskilda skattedeklarationer.

 Om någon inte fullgör sin skyldighet att lämna en särskild

skattedeklaration eller lämnar en ofullständig sådan deklaration, får

skattemyndigheten förelägga den deklarationsskyldige att lämna

deklarationen eller att komplettera den.

 Vad som i det följande sägs om skattedeklarationer skall, om inte något

annat anges, gälla även särskilda skattedeklarationer.

Periodisk sammanställning

33 § Den som är registrerad eller skyldig att anmäla sig för registrering för

mervärdesskatt enligt bestämmelserna i 3 kap. är även skyldig att i en

periodisk sammanställning lämna uppgifter om omsättning, förvärv och

överföringar av varor som transporteras mellan EG-länder.

 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar

närmare föreskrifter om vilka uppgifter som skall lämnas. Då får

föreskrivas att periodisk sammanställning skall lämnas även för

varuöverföringar för vilka redovisningsskyldighet inte föreligger.

34 § En periodisk sammanställning skall lämnas enligt fastställt formulär.

 Riksskatteverket får bestämma att sammanställningen kan lämnas med

hjälp av automatisk databehandling.

35 § Den periodiska sammanställningen skall göras för varje kalen-

derkvartal, om inte annat följer av andra stycket.

 Den myndighet som den periodiska sammanställningen skall lämnas till

får gå med på att sammanställningen görs för kalenderår under

förutsättning att

 1. den skattskyldige tillämpar kalenderår som räkenskapsår,

 2. den skattskyldige bedriver en verksamhet där beskattningsunderlagen

för kalenderåret beräknas sammanlagt uppgå till högst 200 000 kronor,

 3. den skattskyldiges omsättning av varor enligt 3 kap. 30 a §

mervärdesskattelagen (1994:200) uppgår till högst 120 000 kronor per

kalenderår, och

 4. den skattskyldiges omsättning av varor enligt 3 kap. 30 a §

mervärdesskattelagen inte avser nya transportmedel.

36 § Den periodiska sammanställningen skall lämnas till Riksskatteverket.

Den skall ha kommit in senast den 5 i andra månaden efter utgången av

den period som sammanställningen avser. Riksskatteverket får gå med på

att sammanställningen lämnas till någon annan myndighet.

Redovisningsskyldighet vid avveckling

37 § Om en verksamhet avvecklas, skall redovisningen fullgöras till och

med den redovisningsperiod under vilken avvecklingen slutförts.

11 kap. Beskattningsbeslut

Innebörden av beskattningsbeslut

1 § Genom beskattningsbeslut bestäms om den som är skattskyldig skall

betala skatt eller få tillbaka skatt och skattens storlek.

 Som beskattningsbeslut anses också

 1. beslut om betalningsskyldighet enligt 12 kap.,

 2. omprövningsbeslut enligt 21 kap.,

 3. beslut i fråga om återföring enligt 9 kap. 5 eller 6 §

mervärdesskattelagen (1994:200), och

 4. beslut i fråga om återbetalning av ingående skatt enligt 10 kap.

9Ä13 §§ mervärdesskattelagen.

2 § Beskattningsbeslut fattas för varje redovisningsperiod för sig. Beslut

fattas med ledning av de uppgifter som lämnats i en deklaration och andra

tillgängliga uppgifter.

 En sådan ändring av ett beskattningsbeslut som avser mer än en

redovisningsperiod och som görs efter beskattningsårets utgång får

skattemyndigheten hänföra till den sista redovisningsperioden under

beskattningsåret. En ändring under beskattningsåret får hänföras till den

senaste redovisningsperiod som berörs av ändringen.

Preliminär skatt

F-skatt och särskild A-skatt

3 § F-skatt och särskild A-skatt skall debiteras senast den 18 januari under

inkomståret. Skatt som grundar sig på preliminär taxering under

inkomståret skall debiteras så snart som möjligt.

 Efter inkomstårets utgång får F-skatt och särskild A-skatt debiteras

endast om det finns särskilda skäl. Sådan skatt får inte debiteras efter den

30 juni året efter inkomståret.

4 § F-skatt och särskild A-skatt skall debiteras i en post. Skatt som inte

uppgår till 2 400 kronor för inkomståret debiteras inte.

5 § F-skatt och särskild A-skatt skall betalas med lika stora belopp varje

månad enligt bestämmelserna i 16 kap. 5 eller 6 §.

 Skattemyndigheten får på begäran av den skattskyldige besluta att F-

skatt och särskild A-skatt skall betalas endast under vissa kalendermånader,

om den skattskyldiges näringsverksamhet pågår under endast en del av

kalenderåret och det finns särskilda skäl.

A-skatt

6 § För en fysisk person som kan få en A-skattsedel enligt 4 kap. 16 § skall

skattemyndigheten bestämma tillämplig skattetabell med ledning av den

skattesats som för inkomsåret gäller för den fysiska personen i

hemortskommunen.

 Beslut om tillämplig skattetabell skall fattas senast den 18 januari

under

inkomståret. Om en skattskyldig som tidigare inte har haft inkomst från

vilken skatteavdrag skall göras får sådan inkomst, skall beslut om

tillämplig skattetabell fattas så snart som möjligt.

7 § Om det i den kommunala skattesats som gäller för den skattskyldige

ingår öretal över femtio, tillämpas skattetabellen med närmaste högre hela

krontal. Annars tillämpas skattetabellen med närmaste lägre hela krontal.

8 § Om en skattesats för kommunal inkomstskatt har ändrats så sent under

december året före inkomståret att ändringen inte kan beaktas vid

tillämpningen av 6 eller 7 §, skall den tidigare skattesatsen tillämpas.

Slutlig skatt

9 § Skattemyndigheten fattar varje år beslut om skattens storlek enligt den

årliga taxeringen (grundläggande beslut om slutlig skatt). Slutlig skatt kan

bestämmas också genom omprövningsbeslut och till följd av beslut av

domstol.

 Med slutlig skatt avses summan av skatter och avgifter enligt 10 §

minskad med skattereduktion enligt 11 §.

Vad som ingår i slutlig skatt

10 § I slutlig skatt ingår

 1. skatt som avses i 1 kap. 1 § första stycket taxeringslagen

(1990:324),

 2. egenavgift som avses i 3 kap. lagen (1981:691) om socialavgifter,

 3. skatt som avses i 2 § lagen (1990:659) om särskild löneskatt på vissa

förvärvsinkomster,

 4. sådan mervärdesskatt som enligt 10 kap. 31 § första stycket denna lag

skall redovisas i självdeklaration, och

 5. avgift som avses i 2 § lagen (1994:1920) om allmän löneavgift.

Skattereduktion

11 § Skattereduktion medges en skattskyldig för underskott av kapital

enligt 3 § 14 mom. lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt.

Skattereduktionen skall uppgå till 30 % av den del av underskottet som inte

överstiger 100 000 kronor och 21 % av resten.

 Skattskyldig som haft sjöinkomst enligt punkt 1 av anvisningarna till

49 § kommunalskattelagen (1928:370) under ett helt år medges

skattereduktion med 8 000 kronor vid anställning på svenskt handelsfartyg

som går i närfart och med 13 000 kronor vid anställning på svenskt

handelsfartyg som går i fjärrfart. Skattskyldig som haft sjöinkomst under

en del av ett år medges skattereduktion med en trehundrasextiofemtedel av

det belopp som anges i föregående mening för varje dag med sjöinkomst.

 Skattereduktion sker i första hand för sjöinkomst och därefter för

underskott i kapital. Skattereduktion sker endast i fråga om kommunal

inkomstskatt, statlig inkomstskatt och statlig fastighetsskatt.

Vad som i övrigt gäller när den slutliga skatten bestäms

12 § När den slutliga skatten bestäms gäller att

 1. kommunal inkomstskatt räknas ut i en post med ledning av den

skattesats som för inkomståret gäller för den skattskyldige i hem-

ortskommunen, och

 2. egenavgifter enligt lagen (1981:691) om socialavgifter debiteras på

grundval av uppgifter om försäkringsförhållanden som lämnas av den

allmänna försäkringskassan.

För hög F-skatt eller särskild A-skatt

13 § Om debiterad F-skatt eller särskild A-skatt överstiger den slutliga

skatten, skall den preliminära skatten sättas ned med mellanskillnaden.

Besked om slutlig skatt

14 § Sedan den slutliga skatten har bestämts skall skattemyndigheten göra

en avstämning av skattekontot.

 Innan avstämning görs skall skattemyndigheten

 1. från den slutliga skatten göra avdrag för

a) debiterad F-skatt och särskild A-skatt,

 b) avdragen A-skatt,

c) A-skatt som skall betalas på grund av beslut enligt 12 kap. 1 § andra

stycket,

d) skatt som överförts från stat med vilken Sverige har ingått

överenskommelse om uppbörd och överföring av skatt,

e) skatt som betalats enligt lagen (1991:586) om särskild inkomstskatt för

utomlands bosatta eller enligt lagen (1991:591) om särskild

inkomstskatt för utomlands bosatta artister m.fl. för den tid under

beskattningsåret då den skattskyldige varit bosatt i Sverige eller

stadigvarande vistats här,

 2. till den slutliga skatten lägga

a) skatt som betalats tillbaka enligt 18 kap. 3 § första stycket,

b) skatt som överförts till en annan stat enligt 18 kap. 5 § första stycket, och

c) skattetillägg och förseningsavgift enligt taxeringslagen (1990:324).

15 § Ett besked om den slutliga skatten och om resultatet av beräkningen

enligt 14 § andra stycket skall skickas till den skattskyldige senast den 15

december taxeringsåret.

Beslut med anledning av skattedeklaration eller andra uppgifter

Deklaration i rätt tid

16 § Om en skattedeklaration har lämnats i rätt tid och på rätt sätt, anses ett

beslut om skatten ha fattats i enlighet med deklarationen.

17 § Om den som är registrerad enligt 3 kap. 1 § inte behöver lämna någon

skattedeklaration till följd av bestämmelserna i 10 kap. 13 §, anses

skatteavdrag och arbetsgivaravgifter genom ett beslut ha bestämts till noll

kronor vid den tidpunkt då deklaration annars skulle ha lämnats.

Utebliven, försenad eller bristfällig deklaration

18 § Om en skattedeklaration inte har lämnats i rätt tid och på rätt sätt eller

om någon skatt inte har redovisats i deklarationen, skall varje oredovisad

skatt anses genom ett beslut ha bestämts till noll kronor. Om skatten

redovisas senare anses ett beslut i stället ha fattats i enlighet med

redovisningen, om inte ett beslut om omprövning har meddelats

dessförinnan.

19 § Av 21 kap. följer att beslut om skatt kan omprövas av

skattemyndigheten.

 Vid en omprövning skall skatten bestämmas på grundval av tillgängliga

uppgifter. Om en tillförlitlig beräkning inte kan göras på ett sådant sätt,

skall skatten bestämmas efter vad som framstår som skäligt med hänsyn till

vad som har kommit fram (skönsbeskattning). Därvid får, om inte

omständigheterna talar för något annat, varje skatt som enligt 18 § har

bestämts till noll kronor bestämmas till det högsta av de belopp som har

bestämts för den skatten vid någon av de tre närmast föregående

redovisningsperioderna. I detta fall skall dock beslut rörande

mervärdesskatt kvarstå, om endast överskjutande ingående skatt har

bestämts för de tre perioderna.

Beslut om vissa debiteringsåtgärder

20 § Om ett beslut om omprövning eller taxeringsåtgärd enligt

taxeringslagen (1990:324) har meddelats och beslutet är av betydelse för

debiteringen av skatt, avgift eller ränta, skall skattemyndigheten göra den

debitering eller den ändring i debiteringen som föranleds av beslutet.

Detsamma gäller om en domstol har meddelat ett beslut enligt denna lag.

12 kap. Ansvar för skatt

Betalningsansvar för preliminär skatt

1 § Den som inte har gjort föreskrivet skatteavdrag är skyldig att betala

belopp som har bestämts enligt 11 kap. 19 §.

 Skattemyndigheten får besluta att även den som har tagit emot

ersättning för arbete, ränta eller utdelning är skyldig att betala belopp som

avses i första stycket till den del beloppet hänför sig till honom. Efter det

att det grundläggande beslutet om mottagarens slutliga skatt har fattats får

ett beslut som nyss har nämnts fattas endast om det kan antas att den

slutliga skatten kommer att höjas med minst motsvarande belopp.

 Beslut enligt andra stycket får inte gälla handelsbolag.

2 § Den som har gjort skatteavdrag är skyldig att betala det innehållna

beloppet.

Ansvar för den som inte har gjort anmälan enligt 5 kap. 7 §

3 § Om någon, som i sin näringsverksamhet betalar ut ersättning för arbete

till någon som har eller åberopar en F-skattsedel, inte har gjort anmälan

enligt 5 kap. 7 § trots att han varit skyldig att göra det, får skattemyndig-

heten besluta att också utbetalaren är skyldig att betala skatten för

ersättningen och räntan på skatten.

 I de fall då arbetet har utförts av betalningsmottagaren själv eller,

när ett

handelsbolag är betalningsmottagare, av en delägare i bolaget, får beslutet

avse högst ett belopp som motsvarar 60 % av ersättningen för arbetet.

4 § Beslut om betalningsskyldighet enligt 3 § får inte fattas, om

 1. betalningsmottagaren har fullgjort sina skyldigheter att redovisa och

betala skatt inom föreskriven tid, eller

 2. statens fordran mot betalningsmottagaren har preskriberats.

A-skattsedelsinnehavares ansvar för arbetsgivaravgifter

5 § Har ersättning betalats till någon som bedriver näringsverksamhet och

som har en A-skattsedel eller saknar skattsedel på preliminär skatt och

avser ersättningen arbete inom näringsverksamheten, får

skattemyndigheten besluta att mottagaren av ersättningen skall betala

arbetsgivaravgifter samt ränta på avgiftsbeloppet.

 Som förutsättning för ett beslut enligt första stycket gäller att

 1. det måste anses uppenbart för den som bedrivit näringsverksamheten

att utbetalaren inte insåg att han var arbetsgivare och rimligen saknade

anledning att räkna med det, och

 2. utbetalaren har befriats från sin betalningsskyldighet för avgifterna

enligt bestämmelserna i 13 kap. 1 §.

Ansvar för företrädare för juridisk person

6 § Om någon i egenskap av företrädare för en juridisk person inte i rätt tid

har gjort föreskrivet skatteavdrag, är företrädaren tillsammans med den

juridiska personen skyldig att betala belopp som har bestämts enligt 11

kap. 19 § jämte ränta. Om en företrädare för en juridisk person i övrigt har

underlåtit att betala skatt enligt denna lag, är företrädaren tillsammans med

den juridiska personen skyldig att betala skatten och räntan på den.

 Första stycket gäller inte, om det innan skatten skulle ha betalats har

vidtagits sådana åtgärder som krävs för att få till stånd en samlad

avveckling av den juridiska personens skulder med hänsyn till samtliga

borgenärers intressen.

 Om företrädaren har lämnat oriktiga uppgifter som har lett till att den

juridiska personen tillgodoräknats överskjutande ingående mervärdesskatt

med ett för stort belopp, är företrädaren tillsammans med den juridiska

personen skyldig att betala beloppet och räntan på detta.

 Om det finns särskilda skäl, får företrädaren helt eller delvis befrias

från

betalningsskyldighet enligt denna paragraf.

7 § Talan om att ålägga betalningsskyldighet enligt 6 § skall föras vid

allmän domstol. Talan får inte väckas sedan statens fordran mot den

juridiska personen har preskriberats.

8 § Om någon annan arbetsgivare för sjöman än redare har fast driftställe i

Sverige bara på fartyg, svarar redaren själv för att arbetsgivaren fullgör sina

förpliktelser enligt denna lag som om redaren själv haft förpliktelserna.

Dödsbo

9 § Om skatt enligt denna lag skulle ha betalats av

 1. någon som har avlidit eller

 2. den avlidnes dödsbo, såvitt avser den redovisningsperiod eller, när

det

gäller slutlig skatt, det beskattningsår då dödsfallet inträffade,

 ansvarar dödsboet och, om dödsboet har skiftats, dödsbodelägarna för

skatten i den omfattning som föreskrivs i 21 kap. ärvdabalken.

Regress

10 § Den som har betalat A-skatt utan att ha gjort motsvarande

skatteavdrag har rätt att kräva den för vars räkning skatten har betalats på

beloppet.

11 § Den som har betalat skatt enligt 3 § har rätt att kräva mottagaren av

ersättningen på beloppet.

 Har arbetet utförts av någon annan än mottagaren av ersättningen, får

också den som utfört arbetet krävas på beloppet, om föreskrivet skatte-

avdrag inte har gjorts från ersättningen för arbetet.

12 § En företrädare för en juridisk person som har betalat skatt enligt 6 §,

har rätt att kräva den juridiska personen på beloppet.

 En redare som har betalat skatt enligt 8 § har rätt att kräva sjömannens

arbetsgivare på beloppet.

13 § Regressfordran enligt 10Ä12 §§ får drivas in på det sätt som gäller för

indrivning av skatt.

 Bestämmelsen i 4 § preskriptionslagen (1981:130) gäller i fråga om

regressfordran enligt första stycket.

13 kap. Befrielse från betalningsskyldighet

Skatteavdrag, arbetsgivaravgifter och mervärdesskatt

1 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får helt

eller delvis befria en skattskyldig från skyldigheten att göra skatteavdrag

eller att betala arbetsgivaravgifter eller mervärdesskatt, om det finns

synnerliga skäl.

 Om beslut om befrielse fattas enligt första stycket får motsvarande

befrielse medges beträffande skattetillägg, förseningsavgift och ränta.

Andra bestämmelser om befrielse

2 § Bestämmelser om befrielse från skattetillägg, förseningsavgift och ränta

finns även i 15 kap. 7 och 8 §§ samt 19 kap. 11 §.

14 kap. Utredning i skatteärenden

Den skattskyldiges rätt att yttra sig

1 § Innan ett ärende avgörs skall den skattskyldige ges tillfälle att yttra sig,

om det inte är onödigt.

 I fråga om den skattskyldiges rätt att få del av uppgifter som har

tillförts

ärendet genom någon annan än den skattskyldige själv och få tillfälle att

yttra sig över dem gäller bestämmelserna i 17 § förvaltningslagen

(1986:223).

Skyldighet att föra anteckningar

2 § En deklarationsskyldig skall i skälig omfattning genom räkenskaper,

anteckningar eller på annat lämpligt sätt se till att det finns underlag för

fullgörandet av deklarations- och annan uppgiftsskyldighet samt för

kontroll av uppgiftsskyldigheten och beskattningen.

 Underlaget skall bevaras under sju år efter utgången av det kalenderår

underlaget avser.

Föreläggande att lämna uppgift

3 § Skattemyndigheten får förelägga den som är eller kan antas vara

deklarationsskyldig att lämna uppgift, visa upp handling eller lämna över

en kopia av handling som behövs för kontroll av deklarationen eller av

annan uppgiftsskyldighet enligt denna lag.

4 § Skattemyndigheten får förelägga den som är eller kan antas vara

bokföringsskyldig enligt bokföringslagen (1976:125) eller skyldig att föra

räkenskaper enligt jordbruksbokföringslagen (1979:141) eller som är

annan juridisk person än dödsbo att lämna uppgift, visa upp handling eller

lämna över en kopia av handling som rör rättshandling mellan den som

föreläggs och den med vilken han har ingått rättshandlingen

(kontrolluppgift). Föreläggande får meddelas, om kontrolluppgiften har

betydelse för beskattning enligt denna lag.

 Om det finns särskilda skäl, får även någon annan person än som avses i

första stycket föreläggas att lämna kontrolluppgift.

5 § Bestämmelserna i 3 kap. 13Ä14 c §§ taxeringslagen (1990:324) om

handlingar och uppgifter som skall undantas från föreläggande gäller även

vid föreläggande enligt 3 eller 4 §.

Besök eller annat personligt sammanträffande

6 § Om uppgifter i en skattedeklaration eller någon annan handling av

betydelse för beskattningen behöver kontrolleras genom avstämning mot

räkenskaper, anteckningar eller andra handlingar, får skattemyndigheten

komma överens med uppgiftslämnaren om att en sådan avstämning skall

göras vid besök hos uppgiftslämnaren eller vid ett annat personligt

sammanträffande.

 Överenskommelse får träffas även om besiktning av lokaler, inventarier,

lager eller annat som är av betydelse för kontrollen.

Skatterevision

7 § Skattemyndigheten får besluta om skatterevision för att kontrollera att

deklarations- och annan uppgiftsskyldighet fullgjorts riktigt och

fullständigt eller, att förutsättningar finns att fullgöra uppgiftsskyldighet

som kan antas uppkomma.

 Skattemyndigheten får besluta om skatterevision också för att inhämta

uppgifter av betydelse för kontroll enligt första stycket av någon annan än

den som revideras.

 Skatterevision får göras hos

 1. den som är eller kan antas vara bokföringsskyldig enligt

bokföringslagen (1976:125) eller skyldig att föra räkenskaper enligt

jordbruksbokföringslagen (1979:141),

 2. någon annan juridisk person än dödsbo,

 3. den som har anmält sig för registrering enligt 3 kap. 1 §,

 4. den som ansökt om eller fått en F-skattsedel enligt 4 kap., och

 5. sådan representant för en utländsk företagare som avses i 23 kap. 4

§.

 I övrigt gäller för skatterevision bestämmelserna om taxeringsrevision i

3 kap. 9Ä14 c §§ taxeringslagen (1990:324).

Utlämnande av uppgifter

8 § Uppgifter som en myndighet förfogar över och som behövs för kontroll

av att bestämmelserna i denna lag har följts, skall lämnas ut enligt

bestämmelserna i 3 kap. 16 § taxeringslagen (1990:324).

 Bestämmelserna om utlämnande av uppgifter i 3 kap. 17 § taxerings-

lagen gäller också för uppgifter som avses i denna lag.

15 kap. Skattetillägg och förseningsavgift

Skattetillägg

Oriktig uppgift

1 § Om en skattskyldig på något annat sätt än muntligen under förfarandet

har lämnat en uppgift till ledning för beskattningen och uppgiften befinns

oriktig, skall en särskild avgift (skattetillägg) tas ut. Detsamma gäller, om

en sådan uppgift lämnats i ett mål om beskattning och uppgiften inte har

godtagits efter prövning i sak.

 Skattetillägget är 20 % av den skatt som, om den oriktiga uppgiften

hade godtagits, inte skulle ha påförts eller felaktigt skulle ha tillgodoräknats

den skattskyldige.

 Skattetillägget är i stället 10 % när

 1. skattemyndigheten har rättat eller hade kunnat rätta den oriktiga

uppgiften med ledning av kontrollmaterial som normalt är tillgängligt för

skattemyndigheten och som varit tillgängligt för myndigheten före

utgången av året efter beskattningsåret, eller

 2. den oriktiga uppgiften avser periodisering eller en därmed jämställd

fråga.

Skönsbeskattning

2 § Vid skönsbeskattning enligt 11 kap. 19 § andra stycket skall skatte-

tillägg tas ut.

 Skattetillägget är 20 % av den skatt som till följd av

skönsbeskattningen

bestäms för den skattskyldige utöver vad som annars skulle ha bestämts

enligt de uppgifter som den skattskyldige har lämnat på något annat sätt än

muntligen eller av den skatt som till följd av skönsbeskattningen inte skall

tillgodoräknas den skattskyldige. Till den del skönsbeskattningen innefattar

rättelse av oriktig uppgift från den skattskyldige skall dock skattetillägg tas

ut enligt 1 §.

Invändningar som rör annan fråga

3 § Underlaget för skattetillägg skall bestämmas utan hänsyn till in-

vändningar som rör någon annan fråga än den som föranlett tillägget.

När skattetillägg inte tas ut eller undanröjs

4 § Skattetillägg tas inte ut

 1. vid rättelse av felräkning eller felskrivning, när felaktigheten

uppenbart framgår av skattedeklarationen eller av något annat meddelande

från den skattskyldige som inte är muntligt,

 2. om skattemyndigheten inte godtar den skattskyldiges uppgift men

avvikelsen avser bedömningen av ett yrkande, till exempel i fråga om ett

avdrag eller om värdet av ett uttag, och avvikelsen inte gäller någon uppgift

i sak,

 3. om den skattskyldige frivilligt har rättat en oriktig uppgift, eller

 4. om den skattskyldige har avlidit.

5 § Har skattetillägg tagits ut enligt 2 § på grund av att den skattskyldige

inte lämnat skattedeklaration skall tillägget undanröjas, om deklarationen

kommer in till skattemyndigheten eller en allmän förvaltningsdomstol

inom två månader från utgången av den månad då beslutet fattades.

 Om den skattskyldige gör sannolikt att han inte inom en månad från ut-

gången av den månad beslutet om skattetillägg fattades fått kännedom om

beslutet, skall skattetillägget undanröjas, om en skattedeklaration har

kommit in inom en månad från den dag han fick sådan kännedom.

Förseningsavgift

6 § Förseningsavgift skall tas ut med 1 000 kronor om den som är skyldig

att lämna en skattedeklaration eller en periodisk sammanställning inte gjort

detta inom föreskriven tid. Förseningsavgift tas dock inte ut när det är fråga

om en särskild skattedeklaration enligt 10 kap. 32 § första stycket.

 Förseningsavgift tas inte ut om den skattskyldige har avlidit.

Befrielse från skattetillägg och förseningsavgift

7 § Den skattskyldige skall befrias helt från skattetillägg och för-

seningsavgift

 1. om felaktigheten eller underlåtenheten kan antas ha sådant samband

med den skattskyldiges ålder, sjukdom, bristande erfarenhet eller liknande

förhållande att den framstår som ursäktlig,

 2. om felaktigheten eller underlåtenheten framstår som ursäktlig med

hänsyn till uppgiftens art eller någon annan särskild omständighet, eller

 3. om det framstår som uppenbart oskäligt att ta ut skattetillägget

eller

avgiften.

 Den skattskyldige får befrias helt från skattetillägg även när det

belopp

som kunde ha undandragits genom felaktigheten eller underlåtenheten är

obetydligt.

8 § Bestämmelserna i 7 § skall beaktas även om ett yrkande om befrielse

inte har framställts, om det föranleds av vad som förekommit i ärendet eller

målet om skattetillägg eller förseningsavgift.

Beslut om skattetillägg i vissa fall

9 § Beslut om skattetillägg på grund av oriktiga uppgifter i mål om

beskattning får meddelas inom ett år från utgången av den månad då

domstolens beslut fick laga kraft.

10 § När ett beskattningsbeslut i en fråga som föranlett skattetillägg ändras,

skall skattemyndigheten göra den ändring av beslutet om skattetillägg som

föranleds av det nya beskattningsbeslutet.

Särskilda bestämmelser i fråga om registrering och mervärdesskatt

11 § Bestämmelserna i 1-10 §§ gäller även den som har lämnat oriktiga

uppgifter och därigenom har registrerats som skattskyldig enligt 3 kap. 1 §.

12 § Bestämmelserna om skattetillägg enligt denna lag tillämpas inte i de

fall mervärdesskatt fastställs och tas ut vid import.

16 kap. Inbetalning av skatt

Mottagande skattemyndighet

1 § Skatt skall betalas in till den skattemyndighet som skall fatta beslut om

skatten enligt bestämmelserna i 2 kap. 1Ä4 §§.

Inbetalning till särskilt konto

2 § Inbetalning av skatt skall göras genom insättning på skattemyndig-

hetens särskilda konto för skatteinbetalningar enligt denna lag.

3 § Skatten anses ha betalats den dag då betalningen har bokförts på

skattemyndighetens särskilda konto.

När skatten skall vara betald

Avdragen skatt, arbetsgivaravgifter och mervärdesskatt

4 § Avdragen skatt, arbetsgivaravgifter och mervärdesskatt som har

redovisats i en skattedeklaration skall ha betalats senast samma dag som

deklarationen skall ha kommit in till skattemyndigheten enligt 10 kap. 18,

19 eller 22 §.

 Den som redovisar mervärdesskatt på beskattningsunderlag som ex-

klusive gemenskapsinterna förvärv och import för beskattningsåret be-

räknas sammanlagt överstiga 40 miljoner kronor skall dock ha betalat

avdragen skatt och arbetsgivaravgifter, som skall redovisas i en

skattedeklaration, senast den 12, i januari senast den 17, i månaden efter

redovisningsperioden.

 Mervärdesskatt som har redovisats i en särskild skattedeklaration enligt

10 kap. 32 § första stycket skall ha betalats samma dag som deklarationen

skall ha kommit in till skattemyndigheten.

F-skatt och särskild A-skatt

5 § F-skatt och särskild A-skatt skall ha betalats senast den 12 i varje

månad under tiden februari januari, i januari och augusti dock senast den

17. Den som utöver F-skatt eller särskild A-skatt skall redovisa

mervärdesskatt på beskattningsunderlag som anges i 4 § andra stycket skall

dock, såvitt gäller augusti, betala F-skatten eller den särskilda A-skatten

senast den 12 .

 F-skatt och särskild A-skatt som debiteras efter inkomstårets ingång

skall ha betalats senast på rätt dag enligt första stycket i var och en av de

månader som återstår efter utgången av antingen den månad då skatten

debiteras eller, om skatten debiteras efter den 20 i en månad, efter utgången

av den följande månaden.

 Om F-skatt eller särskild A-skatt debiteras efter den 20 december

inkomståret, skall skatten betalas senast den förfallodag som infaller

närmast efter det att 30 dagar har gått från beslutsdagen.

 Med förfallodag enligt tredje stycket avses den 26 januari, den 12 och

26 i månaderna februari juli samt den 12 augusti.

Skatt som skall betalas enligt grundläggande beslut om slutlig skatt eller

omprövningsbeslut m.m.

6 § Skatt som skall betalas enligt ett grundläggande beslut om slutlig skatt

skall ha betalats senast den förfallodag som infaller närmast efter det att 90

dagar har gått från beslutsdagen.

 Skatt som har bestämts genom omprövningsbeslut eller beslut om

debiteringsåtgärd enligt 11 kap. 20 § eller till följd av domstols beslut skall

ha betalats senast den förfallodag som infaller närmast efter det att 30 dagar

har gått från beslutsdagen. Slutlig skatt behöver dock inte betalas före den

tidpunkt som anges i första stycket.

 Med förfallodag enligt första och andra styckena avses den 17 och 26

januari, den 12, 17 och 26 augusti, den 12 och 27 december samt den 12

och 26 i övriga månader.

 Skattemyndigheten får besluta att betalning skall ske en annan dag än

som anges i första och andra styckena, om det finns särskilda skäl.

Överskjutande ingående mervärdesskatt

7 § Inbetalning av skatt som görs genom avräkning i en skattedeklaration

mot överskjutande ingående mervärdesskatt, som redovisats senast den 26,

i december senast den 27, i den månad inbetalningen skulle vara gjord,

anses ha gjorts på förfallodagen. Avräkning mot överskjutande ingående

mervärdesskatt i övriga fall anses ha gjorts när mervärdesskatten senast

skall ha redovisats.

Kommuner och landsting

8 § Inbetalning av avdragen skatt, arbetsgivaravgifter och mervärdesskatt

från kommuner och landsting skall göras genom avräkning från fordran

enligt 4 § lagen (1965:269) med särskilda bestämmelser om kommuns och

annan menighets utdebitering av skatt, m.m.

Avräkning av inbetalda belopp

9 § Ett inbetalt belopp skall, om inte annat följer av andra stycket eller

10 §, räknas av från den skattskyldiges sammanlagda skatteskuld enligt

denna lag oberoende av vad den skattskyldige har begärt.

 I 9 kap. 3 § mervärdesskattelagen (1994:200) finns en särskild

bestämmelse om avräkning i samband med fastighetsupplåtelse.

10 § När såväl den som i första hand är skyldig att betala skatten

(huvudbetalaren) som någon annan, enligt bestämmelserna i 12 kap., är

skyldig att betala skatten (sidobetalare), gäller följande:

 En inbetalning av sidobetalaren skall räknas av från den skatt som också

huvudbetalaren är skyldig att betala först när sidobetalarens eventuella

övriga skatteskuld är betald, om inte sidobetalaren i samband med

inbetalningen begär något annat.

Fördelning av skatteskuld

11 § Om den skattskyldige har en skatteskuld enligt denna lag och det

behöver anges vilken skatt som är betald eller obetald, skall skulden

fördelas proportionellt mellan de skatter som påförts under den aktuella

perioden, om inte annat följer av 10 § eller 9 kap. 3 § mervärdesskattelagen

(1994:200) eller någon annan lag.

Tilläggspensionsavgift

12 § Vid tillgodoräkning av pensionspoäng enligt 11 kap. 6 § lagen

(1962:381) om allmän försäkring skall beräkningen av hur stor del av

tilläggspensionsavgiften som den skattskyldige har betalat göras enligt

följande.

 Om betald preliminär skatt är minst lika stor som den slutliga skatten

anses hela avgiften vara betald. Om betald preliminär skatt understiger den

slutliga skatten anses så stor del av det betalda beloppet avse avgift som

motsvarar hela avgiftens andel av den slutliga skatten. Samtliga betalningar

som görs under inkomståret och fram till tidpunkten för debitering av

slutlig skatt enligt det grundläggande beslutet om sådan skatt skall beaktas.

 Belopp som betalas efter den debitering som avses i andra stycket men

före utgången av juni månad året efter taxeringsåret anses som betalning av

obetald avgift till samma kvotdel som obetald avgift utgör av den

skattskyldiges sammanlagda skuld vid den tidpunkt då betalningen görs.

Detsamma gäller om avgiften debiterats på ett annat sätt än genom ett

grundläggande beslut om slutlig skatt i fråga om belopp som betalas före

utgången av fjärde månaden efter den månad då skatten debiterades.

 Om avgiften för visst inkomstår sätts ned anses det belopp som har

betalats ändå vara det som räknats fram enligt andra och tredje styckena.

 Avgift som inte har betalats enligt tredje stycket tas inte ut.

Skattebelopp som inte kunnat tillgodoräknas någon skattskyldig

13 § Om ett inbetalt skattebelopp på grund av bristfälliga identifierings-

uppgifter inte har kunnat tillgodoräknas den som gjort inbetalningen inom

sju år efter det kalenderår då inbetalningen gjordes, skall beloppet tillfalla

staten.

17 kap. Anstånd med inbetalning av skatt

Deklarationsanstånd

1 § Om skattemyndigheten beviljar anstånd med att lämna en skattedekla-

ration enligt 10 kap. 24 §, får skattemyndigheten också bevilja anstånd med

inbetalningen av den skatt som skall redovisas i deklarationen.

Anstånd vid omprövning eller överklagande

2 § Skattemyndigheten får bevilja anstånd med inbetalning av skatt

 1. om det kan antas att den skattskyldige kommer att få befrielse helt

eller delvis från skatten,

 2. om den skattskyldige begärt omprövning av eller överklagat ett

beskattningsbeslut och det är tveksamt om den skattskyldige kommer att

bli skyldig att betala skatten, eller

 3. om den skattskyldige begärt omprövning av ett beskattningsbeslut

eller ett sådant beslut överklagats och det skulle medföra betydande

skadeverkningar för den skattskyldige eller annars framstå som oskäligt att

betala skatten.

 Anståndstiden får bestämmas till längst tre månader efter den dag då

beslut fattades med anledning av begäran om befrielse eller omprövning

eller med anledning av överklagandet.

3 § Om det i de fall som avses i 2 § första stycket 2 eller 3 kan antas att

skatten inte kommer att betalas i rätt tid, får anstånd beviljas endast om den

skattskyldige ställer säkerhet för beloppet genom en av bank utfärdad

garantiförbindelse eller någon annan form av borgen. Anstånd får dock

beviljas utan att säkerhet ställs, om anståndsbeloppet är förhållandevis

obetydligt eller det annars finns särskilda skäl. Ställd säkerhet får tas i

anspråk när anståndstiden gått ut. I övrigt skall bestämmelserna om

säkerhet i 10-12 §§ och 13 § 2 lagen (1993:891) om indrivning av statliga

fordringar m.m. tillämpas. Vad som sägs där om kronofogdemyndigheten

gäller då i stället skattemyndigheten.

 Om yrkandet i omprövningsärendet eller målet bifalls, skall kostnad för

ställd säkerhet ersättas av staten. Ersättningen skall minskas om endast en

del av yrkandet bifalls eller om det skulle vara oskäligt att ersättning

lämnas. I övrigt skall bestämmelserna i 6Ä11 §§ lagen (1989:479) om

ersättning för kostnader i ärenden och mål om skatt, m.m. tillämpas.

Anstånd vid avyttring

4 § Om den skattskyldige har gjort en avyttring som medför inkomst-

beskattning, får skattemyndigheten bevilja anstånd med inbetalning av den

skatt som har samband med avyttringen. Anstånd får beviljas endast om det

finns särskilda skäl och

 1. avyttringen gjorts mot betalning under minst tre år eller

 2. det är osäkert om avyttringen kommer att bestå.

 Anståndstiden får bestämmas till längst två år. I de fall som avses i

första stycket 2 får anstånd dock inte beviljas för längre tid än tre månader

efter den dag då anståndsorsaken upphörde.

Anstånd vid totalförsvarstjänstgöring

5 § Om den skattskyldiges betalningsförmåga har blivit nedsatt på grund av

tjänstgöring enligt lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt under minst 60

dagar, får skattemyndigheten bevilja anstånd med inbetalning av skatt som

skall betalas under tiden för tjänstgöringen eller under någon av de tre

därefter närmast följande månaderna. Detsamma gäller vid tjänstgöring av

 1. officerare på reservstat, reservpersonal och reservofficerare,

 2. krigsfrivillig personal,

 3. hemvärnspersonal,

 4. medlemmar i frivilliga försvarsorganisationer.

 Anståndstiden får bestämmas till längst tre månader efter den dag då

tjänstgöringen upphör.

Anstånd vid handläggning av ärende om undvikande av

dubbelbeskattning

6 § Regeringen eller den myndighet som regeringen har förordnat att

handlägga ärenden angående tillämpning av avtal för undvikande av

dubbelbeskattning får vid handläggningen av sådant ärende bevilja den

skattskyldige anstånd med inbetalning av den skatt som ärendet gäller.

 Anståndstiden får bestämmas till längst tre månader efter den dag då

beslutet i ärendet fattades.

Anstånd i övriga fall

7 § Om det finns synnerliga skäl, får skattemyndigheten bevilja anstånd

med inbetalning av skatt även i andra fall eller på annat sätt än som avses i

1Ä6 §§.

Gemensamma bestämmelser

8 § En ansökan om anstånd med inbetalning av skatt skall ges in till den

skattemyndighet som skatten skall betalas in till. En ansökan om anstånd

enligt 6 § skall dock ges in till den myndighet som handlägger ärendet om

dubbelbeskattning.

9 § Anstånd beviljas med det belopp som är skäligt med hänsyn till

omständigheterna.

10 § Indrivning får inte begäras av ett belopp som omfattas av anstånd.

11 § Om den skattskyldiges ekonomiska förhållanden har förändrats

väsentligt sedan anstånd beviljats eller om det finns andra särskilda skäl, får

beslutet om anstånd omprövas.

18 kap. Återbetalning av skatt

Återbetalning

1 § Visar den årliga avstämningen av skattekontot enligt 11 kap. 14 § att

det belopp som den skattskyldige har betalat in eller tillgodoräknats är

större än den skatt som skall betalas, skall det överskjutande beloppet

betalas tillbaka till den skattskyldige, om inte annat följer av 7 §.

2 § Visar en annan avstämning än den årliga att det finns ett överskjutande

belopp till den skattskyldiges fördel, skall beloppet betalas tillbaka, om den

skattskyldige begär det. Även om den skattskyldige inte har begärt det,

skall återbetalning ske, om

 1. det överskjutande beloppet grundas på ett beslut om

överskjutande

ingående mervärdesskatt, eller

 2. det överskjutande beloppet grundas på ett omprövningsbeslut

eller

ett beslut av domstol.

 Första stycket gäller inte, om något annat följer av 7 §.

3 § Återbetalning får också, på den skattskyldiges begäran, ske av belopp

som motsvarar avdragen skatt som ännu inte har tillgodoräknats den

skattskyldige, till den del det kan antas att beloppet annars skulle betalas

tillbaka efter den årliga avstämningen av skattekontot.

 Återbetalning enligt första stycket till en skattskyldig som är fysisk

person får göras endast om det gäller ett belopp som är betydande med

hänsyn till den skattskyldiges förhållanden eller om det finns andra

särskilda skäl. Efter inkomstårets utgång får återbetalning göras endast om

den skattskyldige skall lämna en särskild självdeklaration enligt 2 kap. 13 §

lagen (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter eller om det

finns synnerliga skäl.

 Vid återbetalning enligt första stycket till en juridisk person får

hänsyn

inte tas till den juridiska personens kostnader för lön till delägare.

Återbetalning till ett handelsbolag får, efter särskild ansökan, göras till

delägares skattekonto. Annan återbetalning till handelsbolag får göras

endast om det finns särskilda skäl.

 Återbetalning som grundas på ett beslut om ändrad beräkning av

preliminär skatt i samband med konkurs eller utmätning enligt 8 kap. 27

eller 28 § skall göras till konkursboet respektive kronofogdemyndigheten.

 Vad som sägs om återbetalning enligt denna paragraf gäller inte, om

något annat följer av 7 §.

4 § En återbetalning som har sin grund i överskjutande ingående

mervärdesskatt får göras före den förfallodag för skatt som infaller efter

redovisningsperiodens utgång först efter det att redovisning enligt 10 kap.

20 § skett och denna skatt räknats av.

Överföring av skatt till en annan stat

5 § Skattemyndigheten får besluta att preliminär skatt, som har betalats i

Sverige för inkomst som skall beskattas i en annan stat med vilken Sverige

har träffat överenskommelse om uppbörd och överföring av skatt, skall

föras över till den andra staten för att tillgodoräknas den skattskyldige där.

 Om en inkomst eller förmögenhet har beskattats såväl här i landet som i

en stat med vilken Sverige har träffat avtal för undvikande av

dubbelbeskattning, får regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer besluta att skatt som har betalats in för beskattningsåret skall

föras över till den andra staten för att tillgodoräknas den skattskyldige där.

En sådan överföring får göras endast till den del som den svenska skatten

sätts ned genom avräkning av den utländska skatten eller genom att

inkomsten eller förmögenheten undantas från beskattning. Överföringen

får dock inte avse ett belopp som behövs för betalning av svensk skatt för

beskattningsåret.

6 § Om skatt förs över enligt 5 § skall intäktsränta enligt 19 kap. inte

beräknas.

 Den skattskyldige får inte överlåta en fordran på skatt som skall föras

över.

Hinder mot återbetalning

7 § En återbetalning enligt 1-3 §§ skall inte göras av belopp som

 1. understiger 100 kronor,

 2. kan antas komma att föras över till en annan stat med stöd av 5 §,

 3. behövs för betalning av en skatteskuld efter beslut om ackord enligt

lagen (1993:892) om ackord rörande statliga fordringar m.m.,

 4. kan komma att behövas för betalning av sådan annan skatt än F-skatt

och särskild A-skatt som har beslutats men ännu inte skall ha betalats,

 5. kan komma att behövas för betalning av sådan annan skatt än F-skatt

och särskild A-skatt som inte har beslutats men med fog kan antas komma

att beslutas, eller

 6. enligt vad den skattskyldige har meddelat skall användas för

betalning

av framtida skatteskulder.

 Om det finns särskilda skäl, får även belopp som understiger 100 kronor

återbetalas.

 Det finns bestämmelser som förhindrar återbetalning också i lagen

(1985:146) om avräkning vid återbetalning av skatter och avgifter.

Förbud mot överlåtelse

8 § Den skattskyldige får inte överlåta en fordran på skatt som skall betalas

tillbaka enligt denna lag, innan beloppet kan lyftas.

Utmätning

9 § En fordran som avses i 8 § får utmätas trots att den inte får överlåtas.

 En fordran på skatt som skall betalas tillbaka med anledning av den

årliga avstämningen får dock utmätas först efter det att kronofogde-

myndigheten fått tillfälle att ta fordringen i anspråk enligt lagen (1985:146)

om avräkning vid återbetalning av skatter och avgifter.

 Bestämmelserna i 5 kap. 1Ä3 §§ utsökningsbalken tillämpas inte vid

utmätning av en fordran på skatt som skall betalas tillbaka enligt denna lag.

Återbetalning när den skattskyldiges adress inte är känd

10 § Om en återbetalning enligt denna lag inte har kunnat göras på grund

av att den skattskyldiges adress inte är känd för skattemyndigheten eller på

grund av någon annan omständighet som beror på den skattskyldige, skall

beloppet stå kvar på den skattskyldiges skattekonto.

 Ett belopp som inte har kunnat betalas tillbaka inom tio år tillfaller

staten.

19 kap. Ränta

Grunder för ränteberäkning

1 § Den skattskyldige skall betala ränta (kostnadsränta) eller tillgodoföras

ränta (intäktsränta) enligt bestämmelserna i detta kapitel.

2 § Ränteberäkningen skall grundas på den sammanlagda skatteskuld eller

skattefordran enligt denna lag som den skattskyldige har varje dag.

 Till den del skatteskulden gäller skatt som avses i 4, 5 eller 7 §

beräknas

kostnadsränta inte för tiden från och med den 13 februari till och med den 3

maj taxeringsåret på belopp upp till och med 20 000 kronor.

Basränta

3 § Ränta skall beräknas med utgångspunkt från en räntesats (basränta)

som motsvarar den räntesats som gäller för sexmånaders statsskuldväxlar.

Basräntan skall fastställas till helt procenttal enligt de närmare föreskrifter

som meddelas av regeringen. Den fastställda basräntan skall gälla från och

med närmast kommande kalendermånad.

Kostnadsränta

Kostnadsränta på preliminär skatt

4 § När det är fråga om debiterad preliminär skatt som skall betalas in efter

den 17 januari taxeringsåret beräknas kostnadsränta från och med den 13

februari taxeringsåret till och med den dag betalning senast skall ske.

Räntan beräknas efter en räntesats som motsvarar 125 % av basräntan.

 För belopp som avses i 2 § andra stycket beräknas kostnadsränta från

och med den 4 maj taxeringsåret och efter en räntesats som motsvarar

basräntan.

Kostnadsränta på slutlig skatt

5 § När det är fråga om skatt enligt ett grundläggande beslut om slutlig

skatt efter avdrag enligt 11 kap. 14 § andra stycket 1 och tillägg enligt 11

kap. 14 § andra stycket 2 a och b, beräknas kostnadsränta från och med

den 13 februari taxeringsåret till och med den dag betalning senast skall

ske. Räntan beräknas efter en räntesats motsvarande 125 % av basräntan.

 För belopp som avses i 2 § andra stycket beräknas kostnadsränta från

och med den 4 maj taxeringsåret och efter en räntesats som motsvarar

basräntan.

Kostnadsränta vid anstånd

6 § När det är fråga om skatt som omfattas av anstånd och som skall

betalas när anståndstiden gått ut beräknas kostnadsränta från och med

dagen efter skattens ursprungliga förfallodag till och med den dag

betalning senast skall ske med anledning av beslutet om anstånd.

 Vid anstånd enligt 17 kap. 5 eller 7 § skall dock räntan beräknas från

och med dagen efter den då anståndet beviljades.

 Ränta enligt denna paragraf beräknas efter en räntesats som motsvarar

basräntan.

Kostnadsränta vid omprövning och överklagande

7 § När det är fråga om skatt som skall betalas till följd av ett

omprövningsbeslut eller ett beslut av domstol beräknas kostnadsränta från

och med dagen efter skattens ursprungliga förfallodag eller, när det är fråga

om slutlig skatt, från och med den 13 februari taxeringsåret till och med

den dag betalning senast skall ske med anledning av skattemyndighetens

eller domstolens beslut.

 När det är fråga om ingående mervärdesskatt som skall betalas tillbaka

till följd av ett beslut enligt 9 kap. 5 § femte stycket första meningen

mervärdesskattelagen (1994:200) skall kostnadsräntan inte beräknas för tid

fram till och med den dag betalning senast skall ske.

 Kostnadsränta enligt första stycket beräknas efter en räntesats som

motsvarar basräntan. Om skatten skall betalas till följd av ett beslut om

skönsbeskattning i avsaknad av redovisning enligt 11 kap. 19 § andra

stycket beräknas dock kostnadsräntan efter en räntesats som motsvarar

basräntan plus 15 procentenheter.

Kostnadsränta vid för sen betalning

8 § Om betalning inte sker i rätt tid, skall ränta, för tid efter den dag

skatten

senast skulle ha betalats till dess ränta skall beräknas enligt 9 §, beräknas

efter en räntesats som motsvarar basräntan plus 15 procentenheter. Till den

del skatten inte överstiger 10 000 kronor skall dock ränta beräknas efter en

räntesats som motsvarar basräntan.

Kostnadsränta vid indrivning m.m.

9 § När det är fråga om skatt som har lämnats till kronofogdemyndigheten

för indrivning eller för verkställighet enligt lagen (1978:880) om

betalningssäkring för skatter, tullar och avgifter beräknas kostnadsräntan

efter en räntesats som motsvarar basräntan från och med dagen efter den då

beslutet om skatten registrerades i utsökningsregistret.

Påförande av kostnadsränta m.m.

10 § Kostnadsränta påförs för varje månad.

 Kostnadsränta beräknas inte efter den dag betalning har skett eller

statens fordran på skatten har preskriberats.

Befrielse från kostnadsränta

11 § Skattemyndigheten får helt eller delvis befria en skattskyldig från

kostnadsränta, om det finns synnerliga skäl.

Intäktsränta

12 § Intäktsränta beräknas, om inte annat följer av 13 §, från och med

dagen efter den då den skattskyldiges betalning bokförs på

skattemyndighetens särskilda konto för skatteinbetalningar enligt denna lag

eller ett belopp annars tillgodoräknas till den dag då beloppet används för

betalning av skatt eller betalas tillbaka. När det är fråga om skatt som skall

tillgodoräknas till följd av ett omprövningsbeslut eller ett beslut av domstol

beräknas räntan från och med dagen efter skattens ursprungliga förfallodag.

13 § Intäktsränta skall beräknas från och med den 13 februari taxeringsåret

för

 1. skatt som skall betalas tillbaka på grund av nedsättning enligt 11

kap.

13 § eller enligt ett beslut om slutlig skatt efter avdrag enligt 11 kap. 14 §

andra stycket 1 och tillägg enligt 11 kap. 14 § andra stycket 2 a och b, eller

 2. skatt som skall betalas tillbaka enligt 18 kap. 3 §.

 För överskjutande ingående mervärdesskatt som har redovisats i

skattedeklaration enligt 10 kap. 18 eller 19 § och som inte använts för

avräkning enligt 16 kap. 7 § beräknas räntan från och med dagen efter den

då deklarationen senast skall ha kommit in.

14 § Intäktsränta beräknas efter en räntesats som motsvarar 45 % av

basräntan och tillgodoförs varje månad.

Ändrad ränteberäkning m.m.

15 § Om ett beslut som har legat till grund för en beräkning av ränta

ändras, skall motsvarande ändringar göras i ränteberäkningen.

16 § Om den 12 februari är en lördag eller en söndag, skall ränta som enligt

4, 5, 7 eller 13 § skall beräknas från och med den 13 februari i stället

beräknas från och med närmast följande tisdag.

 Om den 3 maj är en lördag eller en söndag, skall ränta som enligt 4

eller

5 § skall beräknas från och med den 4 maj i stället beräknas från och med

närmast följande tisdag.

20 kap. Indrivning

Begäran om indrivning

1 § Om ett skattebelopp inte har betalats i rätt tid skall, om inte särskilda

skäl talar emot det, fordringen lämnas till kronofogdemyndigheten för in-

drivning, om det obetalda beloppet uppgår till

 1. minst 10 000 kronor i fråga om en skattskyldig som skall lämna

skattedeklaration eller som, utan att vara skyldig att lämna sådan

deklaration, har F-skattsedel,

 2. minst 500 kronor i fråga om andra skattskyldiga.

 I fråga om en skattskyldig som avses i första stycket 1 skall fordringen

också lämnas till kronofogdemyndigheten för indrivning, om ett belopp på

minst 500 kronor varit obetalt under en längre tid.

2 § Indrivning får begäras även i andra fall än som anges i 1 § 1. om

det

kan antas att fordringen kommer att föranleda en konkursansökan,

 2. om den skattskyldige redan är försatt i konkurs, eller

 3. om det annars finns särskilda skäl.

3 § Innan indrivning begärs skall den skattskyldige uppmanas att betala

skattebeloppet, om inte särskilda skäl talar mot det.

4 § Bestämmelser om indrivning finns i lagen (1993:891) om indrivning av

statliga fordringar m.m.

 Vid indrivning får verkställighet enligt utsökningsbalken ske.

5 § Bestämmelser om när ansökan om verkställighet skall anses gjord finns

i 2 kap. 30 § tredje stycket utsökningsbalken.

Ränta

6 § Om en fordran på ett skattebelopp har lämnats för indrivning, skall

kronofogdemyndigheten också driva in räntan på beloppet.

 Kronofogdemyndigheten skall beräkna räntan för tiden efter det att

fordringen har lämnats för indrivning.

 Bestämmelser om hur räntan skall beräknas finns i 19 kap. 2, 3, 9 och

10 §§.

Konkurs

7 § Om den skattskyldige är försatt i konkurs, skall fordran på skattebelopp

som inte har betalats lämnas till kronofogdemyndigheten för åtgärder som

avses i 16 § lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m.,

även om förfallodagen ännu inte är inne.

21 kap. Omprövning

Beslut som kan omprövas

1 § Skattemyndigheten skall, om inte annat följer av 2 eller 3 §, ompröva

ett beslut enligt denna lag i en fråga som kan ha betydelse för betalning

eller återbetalning av skatt, om den skattskyldige begär det eller det finns

andra skäl. Att omprövning skall göras när den skattskyldige överklagat ett

beslut följer av 22 kap. 6 §.

 Om något beslut i en fråga enligt denna lag inte har fattats, får

skattemyndigheten besluta i frågan på det sätt och inom den tid som gäller

för omprövning.

 Skattemyndigheten får avstå från att på eget initiativ ompröva ett

beslut,

om omprövningen skulle avse endast ett mindre belopp.

2 § Ett beslut om preliminär skatt får ändras på grund av en ändring i den

skattskyldiges inkomstförhållanden endast om ändringen avser belopp som

är betydande med hänsyn till den skattskyldiges förhållanden eller om det

annars finns särskilda skäl.

3 § Om en fråga som avses i 1 § har avgjorts av en allmän för-

valtningsdomstol, får skattemyndigheten inte ompröva frågan.

 Trots bestämmelsen i första stycket får en fråga som har avgjorts av en

länsrätt eller en kammarrätt genom beslut som fått laga kraft omprövas, om

beslutet avviker från rättstillämpningen i ett regeringsrättsavgörande som

har meddelats efter beslutet.

Omprövning på initiativ av den skattskyldige

4 § En skattskyldig som vill begära omprövning skall göra detta skriftligt.

Begäran skall, om inte annat följer av 5 §, ha kommit in till

skattemyndigheten senast sjätte året efter utgången av det kalenderår under

vilket beskattningsåret har gått ut.

 Även efter den tid som anges i första stycket får omprövning begäras av

ett beslut som är till den skattskyldiges nackdel, om den skattskyldige gör

sannolikt att han eller hon inte inom två månader före utgången av denna

tid fått kännedom om beslutet eller om ett skattebesked eller en annan

handling med uppgift om vad som skall betalas. Begäran skall ha kommit

in inom två månader från den dag den skattskyldige fick sådan kännedom.

5 § En begäran om omprövning skall ha kommit in till skattemyndigheten

inom två månader från den dag då sökanden fick del av beslutet, om det

gäller

 1. preliminär taxering,

 2. sättet att ta ut preliminär skatt,

 3. debitering eller ändring av preliminär skatt,

 4. verkställande av skatteavdrag,

 5. anstånd med redovisning eller inbetalning av skatt,

 6. kostnadsavdrag vid beräkning av skatteavdrag och arbetsgivar-

avgifter, eller

 7. särskild redovisning av arbetsgivaravgifter enligt 10 kap. 12 §.

6 § En begäran om omprövning skall vara egenhändigt undertecknad av

den skattskyldige eller den skattskyldiges ombud. Är den inte det, får

skattemyndigheten utfärda ett föreläggande om att den skall undertecknas.

Föreläggandet skall innehålla en upplysning om att omprövning inte görs

om begäran inte undertecknas.

7 § Även om tiden för begäran om omprövning har gått ut, får ett beslut

om skattetillägg omprövas på begäran av den skattskyldige, så länge

beslutet i den skattefråga som föranlett skattetillägget inte har fått laga

kraft.

Omprövning på initiativ av skattemyndigheten

8 § Om skattemyndigheten självmant omprövar ett beslut, får

omprövningsbeslut som är till den skattskyldiges fördel meddelas senast

sjätte året efter utgången av det kalenderår under vilket beskattningsåret har

gått ut.

 Ett sådant omprövningsbeslut får meddelas även efter denna tid, om det

av material som är tillgängligt för skattemyndigheten framgår att ett

beskattningsbeslut är felaktigt.

9 § Ett omprövningsbeslut som är till nackdel för den skattskyldige får inte

meddelas senare än under andra året efter utgången av det kalenderår under

vilket beskattningsåret har gått ut, utom i de fall som avses i andra stycket

samt 11 och 12 §§.

 Om en skattedeklaration inte har lämnats in i rätt tid, får ett

omprövningsbeslut som är till den skattskyldiges nackdel meddelas efter

utgången av den tid som anges i första stycket. Ett sådant

omprövningsbeslut får meddelas inom ett år från den dag deklarationen

kom in till skattemyndigheten, dock senast under sjätte året efter utgången

av det kalenderår under vilket beskattningsåret har gått ut.

Efterbeskattning

10 § Skattemyndigheten får meddela ett omprövningsbeslut som är till

nackdel för den skattskyldige efter utgången av den tid som anges i 9 §

under de förutsättningar och på det sätt som anges i 11Ä20 §§ (efterbeskatt-

ning).

11 § Efterbeskattning får ske, om ett beskattningsbeslut blivit felaktigt eller

inte fattats på grund av att den skattskyldige

 1. i en skattedeklaration eller på annat sätt under förfarandet hos

skattemyndigheten lämnat någon oriktig uppgift till ledning för

beskattningsbeslutet,

 2. lämnat någon oriktig uppgift i ett mål vid domstol om betalning eller

återbetalning av skatt enligt denna lag, eller

 3. inte lämnat en skattedeklaration eller begärd uppgift.

12 § Efterbeskattning får också ske

 1. när en felräkning, felskrivning eller något annat uppenbart

förbiseende skall rättas, eller

 2. när en ändring föranleds av en skattemyndighets beskattningsbeslut

eller en allmän förvaltningsdomstols beslut i ett mål om betalning eller

återbetalning av skatt enligt denna lag för en annan redovisningsperiod än

den som ändringen gäller eller för någon annan skattskyldig.

13 § Efterbeskattning enligt 11 § eller 12 § 1 får ske endast om den avser

belopp av någon betydelse.

 Efterbeskattning får inte ske, om beslutet med hänsyn till omständig-

heterna skulle framstå som uppenbart oskäligt eller om skattemyndigheten

tidigare fattat beslut om efterbeskattning som avser samma fråga.

 Efterbeskattning får inte avse enbart skattetillägg eller

förseningsavgift,

utom i fall som avses i 12 § 1.

Tidsfrist för efterbeskattning

14 § Skattemyndighetens beslut om efterbeskattning skall, om inte annat

följer av 15 20 §§, meddelas senast under sjätte året efter utgången av det

kalenderår under vilket beskattningsåret har gått ut.

15 § Beslut om efterbeskattning enligt 12 § 2 får meddelas även efter den

tid som anges i 14 § men senast sex månader efter det beslut som

föranleder ändringen.

 Om anstånd har beviljats någon med betalning av skatt i avvaktan på

kammarrättens eller Regeringsrättens beslut med anledning av

överklagande, får efterbeskattning i fråga om skatteavdrag ske senast andra

året efter utgången av det kalenderår då domstolens beslut meddelades.

16 § Beslut om efterbeskattning på grund av en oriktig uppgift i ett

omprövningsärende eller mål om betalning eller återbetalning av skatt

enligt denna lag får meddelas efter den tid som anges i 14 eller 15 § men

senast ett år från utgången av den månad då skattemyndighetens eller

domstolens beslut i ärendet eller målet fått laga kraft.

17 § Om den skattskyldige har avlidit, skall beslut om efterbeskattning

meddelas senast under andra året efter utgången av det kalenderår då

bouppteckningen efter den avlidne gavs in för registrering.

18 § Om den skattskyldige på det sätt som anges i 14 § andra stycket

skattebrottslagen (1971:69) delgetts underrättelse om misstanke om brott

som avser skatt enligt denna lag eller om åtal har väckts mot den

skattskyldige för sådant brott, får ett beslut om efterbeskattning meddelas

för den redovisningsperiod som brottet avser även efter utgången av den tid

som anges i 14 eller 15 §. Detsamma gäller om tiden för att döma den

skattskyldige till påföljd för ett sådant brott har förlängts genom beslut

enligt 14 a § skattebrottslagen.

 Beslut om efterbeskattning får i de fall som avses i 12 §

skattebrottsla-

gen också meddelas efter utgången av den tid som anges i 14 eller 15 §.

19 § Beslut om efterbeskattning enligt 18 § första stycket skall meddelas

före utgången av kalenderåret efter det år då någon av de där angivna

åtgärderna först vidtogs. Beslut om efterbeskattning enligt 18 § andra

stycket skall meddelas före utgången av kalenderåret efter det år då åtgärd

som avses i 12 § skattebrottslagen (1971:69) vidtagits. Om den

skattskyldige har avlidit, skall dock ett beslut om efterbeskattning meddelas

inom sex månader från dödsfallet.

 Beslutet skall, utom i fall som avses i 12 § skattebrottslagen,

undanröjas

av skattemyndigheten, om åtal inte väcks på grundval av den

förundersökning som föranlett underrättelsen om brottsmisstanke eller

beslutet om tidsförlängning eller, om åtal har väckts, åtalet läggs ned eller

inte bifalls till någon del.

20 § Bestämmelserna i 18 och 19 §§ tillämpas också på en juridisk persons

beskattning, om en åtgärd som avses i 18 § första stycket har vidtagits mot

den som har företrätt den juridiska personen eller om företrädaren frivilligt

vidtagit någon åtgärd som avses i 12 § skattebrottslagen (1971:69).

22 kap. Överklagande

Överklagande av skattemyndighetens eller Riksskatteverkets beslut

1 § Beslut av skattemyndigheten eller Riksskatteverket får, utom i de fall

som avses i 2 §, överklagas hos allmän förvaltningsdomstol av den skatt-

skyldige. Beslut som myndighet fattat enligt 13 kap. 1 § överklagas hos

regeringen. Skattemyndighetens beslut får överklagas också av

Riksskatteverket.

 Vid överklagande av beslut om avgiftsunderlag för egenavgifter gäller

11Ä13 §§ lagen (1959:551) om beräkning av pensionsgrundande inkomst

enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring.

Beslut som inte får överklagas

2 § Beslut i fråga om

 1. befrielse enligt 5 kap. 11 § från skyldigheten att göra skatteavdrag,

 2. skatterevision enligt 14 kap. 7 §,

 3. anstånd enligt 17 kap. 6 § med inbetalning av skatt, och

 4. föreläggande vid vite enligt 23 kap. 2 § får inte överklagas.

Den skattskyldiges överklagande

3 § Den skattskyldiges överklagande skall, om inte annat följer av 4 §, ha

kommit in senast sjätte året efter utgången av det kalenderår under vilket

beskattningsåret har gått ut. Om beslutet har meddelats efter den 30 juni det

sjätte året och klaganden har fått del av beslutet efter utgången av oktober

samma år, får överklagandet dock komma in inom två månader från den

dag då klaganden fick del av beslutet.

 Den skattskyldige får överklaga ett beslut även om det inte är till

nackdel för honom eller henne.

4 § Ett överklagande skall ha kommit in inom två månader från den dag då

klaganden fick del av beslutet, om det gäller

 1. preliminär taxering,

 2. sättet att ta ut preliminär skatt,

 3. debitering eller ändring av preliminär skatt,

 4. verkställande av skatteavdrag,

 5. anstånd med redovisning eller inbetalning av skatt,

 6. kostnadsavdrag vid beräkning vid skatteavdrag och arbetsgivar-

avgifter, eller

 7. särskild redovisning av arbetsgivaravgifter enligt 10 kap. 12 §.

5 § Även om tiden för överklagande har gått ut, får ett beslut om

skattetilllägg överklagas så länge beslutet i den skattefråga som föranlett

skattetillägget inte har fått laga kraft.

Förfarandet vid överklagande

6 § Bestämmelserna i 6 kap. 5Ä7 §§ taxeringslagen (1990:324) gäller när

en skattskyldig har överklagat skattemyndighetens beslut.

 Vid överklagande av beslut om debitering till följd av taxeringsbeslut

gäller bestämmelserna i 6 kap. 3 § taxeringslagen.

Riksskatteverkets överklagande

7 § Riksskatteverkets överklagande skall ha kommit in inom den tidsfrist

som enligt 21 kap. 8, 9 och 14Ä20 §§ gäller för beslut om omprövning på

initiativ av skattemyndigheten eller efter sådan tid men inom två månader

från den dag då det överklagade beslutet meddelades.

 Om ett omprövningsbeslut som avser efterbeskattning överklagas och

det begärs ändring till den skattskyldiges nackdel, skall överklagandet ha

kommit in inom två månader från den dag då beslutet meddelades.

8 § Om Riksskatteverket har överklagat ett beskattningsbeslut, skall talan

om skattetillägg och förseningsavgift som har samband med beslutet föras

samtidigt.

9 § Riksskatteverket får hos länsrätten begära att en arbetsgivare skall

betala arbetsgivaravgifter och skatteavdrag samt att en skattskyldig skall

betala mervärdesskatt.

 Riksskatteverket får på det sätt som gäller för överklagande enligt

denna

lag hos länsrätten begära att skattetillägg tas ut.

Överklagande av länsrättens och kammarrättens beslut

10 § Beslut av länsrätten i fråga om

 1. kostnadsavdrag vid beräkning av skatteavdrag och arbetsgivar-

avgifter, och

 2. särskild redovisning av arbetsgivaravgifter enligt 10 kap. 12 §

 får inte överklagas.

11 § Överklagande av beslut av länsrätten i fråga om

 1. preliminär taxering,

 2. sättet att ta ut preliminär skatt,

 3. debitering eller ändring av preliminär skatt,

 4. verkställande av skatteavdrag,

 5. anstånd med redovisning eller inbetalning av skatt,

 6. befrielse från skattetillägg och förseningsavgift enligt 15 kap. 7

och

8 §§ och ränta enligt 19 kap. 11 §, samt

 7. överföring av skatt till en annan stat

 får prövas av kammarrätten endast om den har meddelat prövnings-

tillstånd.

12 § I fråga om överklagande av länsrättens eller kammarrättens beslut om

avgiftsunderlag för egenavgifter gäller 12 och 13 §§ lagen (1959:551) om

beräkning av pensionsgrundande inkomst enligt lagen (1962:381) om

allmän försäkring.

13 § Bestämmelserna i 6 kap. 10 24 §§ taxeringslagen (1990:324) gäller

för mål enligt denna lag.

23 kap. Övriga bestämmelser

Avrundning

1 § Belopp som avser skatt eller underlag för beräkning av skatt enligt

denna lag anges i hela krontal så att öretal faller bort.

Vite

2 § Ett föreläggande enligt denna lag får förenas med vite, om det finns

anledning att anta att det annars inte följs. Vite får dock inte föreläggas

staten, ett landsting, en kommun eller en tjänsteman i tjänsten.

 Om vite har förelagts också med stöd av en bestämmelse i taxe-

ringslagen (1990:324) eller lagen (1990:325) om självdeklaration och

kontrolluppgifter, prövas frågan om att döma ut vitet av den länsrätt som är

behörig enligt dessa lagar.

 Vid prövning av en fråga om utdömande av vite får även vitets

lämplighet bedömas.

Representant för enkelt bolag eller partrederi

3 § Om en verksamhet bedrivs genom ett enkelt bolag eller ett partrederi,

får skattemyndigheten efter ansökan av samtliga delägare besluta att den av

delägarna som dessa föreslår tills vidare skall svara för redovisningen och

betalningen av avdragen skatt, arbetsgivaravgifter och mervärdesskatt som

hänför sig till verksamheten och i övrigt företräda bolaget eller partrederiet

i frågor som rör sådan skatt. Underlag för kontroll av skatteredovisningen

skall finnas tillgängligt hos delägaren.

 Ett beslut enligt första stycket innebär inte att övriga delägare

befrias

från sina skyldigheter enligt denna lag i de fall den som skall svara för

redovisningen och betalningen inte fullgör sina skyldigheter.

Representant för utländsk företagare

4 § En utländsk företagare som är skattskyldig enligt mervärdesskattelagen

(1994:200) skall företrädas av en representant som är godkänd av

skattemyndigheten. En sådan representant skall enligt fullmakt av den

utländska företagaren som ombud för företagaren svara för redovisningen

av mervärdesskatt för den verksamhet som skattskyldigheten omfattar och i

övrigt företräda den utländska företagaren i frågor som gäller mervärdes-

skatt. Skattemyndigheten får kräva att säkerhet ställs för skattens betalning.

Underlag för kontroll av skatteredovisningen skall finnas tillgängligt hos

representanten.

 Första stycket gäller inte en utländsk företagare som är en juridisk

person och har ett fast driftställe här i landet.

Behörighet att lämna uppgift

5 § Bestämmelserna om skyldighet för ställföreträdare att lämna

självdeklaration eller uppgifter i 4 kap. 2 § lagen (1990:325) om

självdeklaration och kontrolluppgifter gäller också för uppgifter som skall

lämnas enligt denna lag.

6 § Uppgifter som lämnats för en skattskyldig som är en juridisk person

anses ha lämnats av den skattskyldige, om det inte var uppenbart att

uppgiftslämnaren saknade behörighet att företräda den skattskyldige.

Verkställighet

7 § En begäran om omprövning eller ett överklagande av ett beslut enligt

denna lag eller taxeringslagen (1990:324) inverkar inte på skyldigheten att

betala den skatt som omprövningen eller överklagandet rör.

8 § En åtgärd enligt denna lag får verkställas även om det beslut som

föranleder åtgärden inte har fått laga kraft. Motsvarande gäller vid

verkställighet enligt utsökningsbalken.

Gallring

9 § Bestämmelserna om förvaring och gallring i 4 kap. 13 § lagen

(1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter gäller också för

skattedeklarationer och andra handlingar som avses i 14 kap. 8 §.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 november 1997. Lagen tillämpas första

gången när det gäller

 a) F-skatt och särskild A-skatt: på skatt som avser inkomståret 1998,

 b) skatt som skall redovisas i en skattedeklaration: på skatt som avser

redovisningsperioden januari 1998,

 c) annan skatt: på skatt som avser det beskattningsår som gått ut

närmast

före den 1 januari 1999.

 2. För inkomståret 1998 skall utan ansökan F-skattsedel utfärdas för den

som vid utgången av år 1997 har en F-skattesedel utfärdad enligt 33 b §

eller 33 c § uppbördslagen (1953:272).

 3. Vid beräkning av F-skatt och särskild A-skatt för inkomståret 1998

enligt bestämmelserna om schablonberäkning i 6 kap. 1 och 2 §§ i den nya

lagen skall skatten beräknas med utgångspunkt från den slutliga skatten på

grund av 1997 års taxering med tillämpning av bestämmelserna i 13 § 1

och 3 mom. uppbördslagen.

 4. En skattskyldig som för tidigare år eller redovisningsperioder står i

skuld för skatt som uppbärs enligt uppbördslagen, lagen (1984:668) om

uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare eller mervärdesskattelagen

(1994:200) har vid återbetalning enligt 18 kap. 1Ä4 §§ i den nya lagen rätt

att få tillbaka bara vad som överstiger skulden samt ränta och avgift som är

hänförlig till skulden.

 5. Vid utgången av oktober 1997 upphör följande lagar att gälla:

 a) uppbördslagen, som dock, om inte annat följer av 7 eller 8,

fortfarande skall tillämpas i fråga om preliminär skatt för tid före den 1

januari 1998 samt slutlig, kvarstående och tillkommande skatt

avseende1998 eller tidigare års taxeringar samt avgift eller ränta på sådan

skatt, och

 b) lagen om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare, som dock, om

inte annat följer av 8, fortfarande skall tillämpas i fråga om

arbetsgivaravgifter för utgiftsåret 1997 och tidigare år samt avgift eller

ränta på dessa.

 6. Skatteavdrag från dagpenning från arbetslöshetskassa skall till

utgången av år 1998 göras enligt en särskild skattetabell grundad på en för

landet genomsnittlig skattesats till kommunal inkomstskatt under

beskattningsåret avrundad till helt krontal.

 7. Bestämmelserna i uppbördslagen om arbetsgivarnas medverkan vid

uppbörd av kvarstående skatt tillämpas sista gången i fråga om kvarstående

skatt enligt 1996 års taxering.

 8. Vid tillämpningen av bestämmelserna om begränsning av rätten till

återbetalning i 68 § 5 mom. uppbördslagen och 25 § lagen om uppbörd av

socialavgifter från arbetsgivare skall hänsyn tas också till skyldighet att

betala skatt enligt den nya lagen.

 9. Bestämmelserna om betalningsskyldighet för företrädare för juridisk

person i 12 kap. tillämpas från ikraftträdandet även i fråga om innehållen

skatt, arbetsgivaravgifter och mervärdesskatt som tas ut enligt

uppbördslagen, lagen om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare, lagen

(1968:430) om mervärdeskatt eller mervärdesskattelagen. Detsamma gäller

i fråga om avgiftstillägg, skattetillägg, ränta och dröjsmålsavgift enligt

nämnda lagar.

 Äldre bestämmelser om betalningsskyldighet för företrädare gäller

fortfarande i fråga om mål om sådan betalningsskyldighet som

anhängiggjorts före utgången av år 1997.

 10. Bestämmelserna i 14 kap. 3 7 §§ gäller från ikraftträdandet i

tillämpliga delar även i fråga om skatt eller avgift som tas ut enligt

 a) uppbördslagen,

 b) lagen om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare,

 c) lagen (1968:430) om mervärdeskatt, eller

 d) mervärdesskattelagen (1994:200).

2.2 Förslag till lag om dröjsmålsavgift

 Härigenom föreskrivs följande.

1 § Den som är betalningsskyldig för skatt, tull, avgift eller ränta och som

inte i rätt tid och på rätt sätt fullgör betalningsskyldigheten skall, i de fall

det särskilt föreskrivs, betala en avgift (dröjsmålsavgift) enligt de grunder

som anges i denna lag.

2 § Dröjsmålsavgift tas, om inte annat sägs nedan eller i 3 eller 4 §, ut med

 1. två procent på belopp som betalas före utgången av den månad då

beloppet skall betalas (förfallomånaden),

 2. fyra procent på belopp som betalas under första månaden efter

förfallomånaden,

 3. sex procent på belopp som betalas under andra månaden efter

förfallomånaden,

 4. sex procent, med tillägg av en procentenhet för varje påbörjad

ytterligare månad, på belopp som betalas efter andra månaden efter

förfallomånaden.

 Dröjsmålsavgift tas ut med två procent på belopp som betalas inom tio

dagar från den dag då beloppet skulle ha betalats.

3 § Dröjsmålsavgiften är minst 100 kronor. Om det ursprungligen obetalda

beloppet är mindre än 100 kronor, får dröjsmålsavgift dock endast tas ut

med motsvarande belopp.

4 § Om den betalningsskyldige skriftligen påmints om sin betalnings-

skyldighet och betalning sker senast viss i påminnelsen angiven dag, skall

dröjsmålsavgift tas ut som om betalning skett den dag påminnelsen sändes.

 Första stycket tillämpas inte i fråga om påminnelse av kronofog-

demyndigheten sedan myndigheten beviljat uppskov med betalningen.

5 § Vid tillämpning av bestämmelserna i denna lag jämställs med

inbetalning av skatt att verkställighet har skett eller säkerhet har tagits emot

enligt lagen (1978:880) om betalningssäkring för skatter, tullar och

avgifter.

6 § Om det finns särskilda skäl, får den myndighet som har beslutat om

avgiften befria den betalningsskyldige helt eller delvis från skyldigheten att

betala dröjsmålsavgift.

7 § Ett beslut om dröjsmålsavgift får överklagas på det sätt som gäller för

överklagande av beslut om den skatt, tull, avgift eller ränta som föranlett

dröjsmålsavgiften.

 Denna lag träder i kraft den 1 november 1997.

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän

försäkring

 Härigenom föreskrivs att 11 kap. 2, 6 och 6 a §§, 12 kap. 2 § samt

20 kap. 2 och 4 §§ lagen (1962:381) om allmän försäkring1 skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 11 kap.

 2 §2

 Med inkomst av anställning av-

ses lön eller annan ersättning i

pengar eller andra skattepliktiga

förmåner, som en försäkrad har fått

såsom arbetstagare i allmän eller

enskild tjänst. Med lön likställs

kostnadsersättning som inte enligt

10 § uppbördslagen (1953:272)

undantas vid beräkning av

preliminär A-skatt. Sådan

skattepliktig intäkt i form av rabatt,

 bonus eller annan förmån som

utgår på grund av kundtrohet eller

liknande, skall också anses som

inkomst av anställning, om den som

slutligt har stått för de kostnader

som ligger till grund för förmånen

är någon annan än den som är

skattskyldig för förmånen. Till

sådan inkomst räknas dock inte från

en och samma arbetsgivare utgiven

lön som under ett år ej uppgått till

1 000 kronor. Till sådan inkomst

räknas inte heller intäkt som avses i

32 § 1 mom. första stycket h och i

kommunalskattelagen (1928:370)

eller sådan ersättning som anges i

1 § första stycket 2 6 och fjärde

stycket lagen (1990:659) om

särskild löneskatt på vissa för-

värvsinkomster. I fråga om arbete

som har utförts utomlands bortses

vid beräkningen av pensions-

grundande inkomst från sådana

lönetillägg som betingas av ökade

levnadskostnader och andra

särskilda förhållanden i syssel-

sättningslandet. Såsom inkomst av

anställning anses även

 Med inkomst av anställning

avses lön eller annan ersättning i

pengar eller andra skattepliktiga

förmåner, som en försäkrad har fått

såsom arbetstagare i allmän eller

enskild tjänst. Med lön likställs

kostnadsersättning som inte enligt 8

kap. 19 eller 20 § skatte-

betalningslagen (1997:000) un-

dantas vid beräkning av skatteav-

drag. Sådan skattepliktig intäkt i

form av rabatt, bonus eller annan

förmån som utgår på grund av

kundtrohet eller liknande, skall

också anses som inkomst av

anställning, om den som slutligt har

stått för de kostnader som ligger till

grund för förmånen är någon annan

än den som är skattskyldig för

förmånen. Till sådan inkomst

räknas dock inte från en och samma

arbetsgivare utgiven lön som under

ett år ej uppgått till 1 000 kronor.

Till sådan inkomst räknas inte heller

intäkt som avses i 32 § 1 mom.

första stycket h och i kommunal-

skattelagen (1928:370) eller sådan

ersättning som anges i 1 § första

stycket 2 6 och fjärde stycket lagen

(1990:659) om särskild löneskatt på

vissa förvärvsinkomster. I fråga om

arbete som har utförts utomlands

bortses vid beräkningen av

pensionsgrundande inkomst från

sådana lönetillägg som betingas av

ökade levnadskostnader och andra

särskilda förhållanden i syssel-

sättningslandet. Såsom inkomst av

anställning anses även

 a) sjukpenning och rehabiliteringspenning enligt denna lag samt sjuk-

penning enligt lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring eller motsva-

rande ersättning som utgår enligt annan författning eller på grund av

regeringens förordnande, i den mån ersättningen träder i stället för

försäkrads inkomst såsom arbetstagare i allmän eller enskild tjänst,

 b) föräldrapenningförmåner,

 c) vårdbidrag enligt 9 kap. 4 §, i den mån bidraget inte är ersättning

för

merkostnader,

 d) dagpenning från arbetslöshetskassa,

 f) utbildningsbidrag under arbetsmarknadsutbildning och yrkesinriktad

rehabilitering i form av dagpenning,

 g) korttidsstudiestöd och vuxenstudiebidrag enligt studiestödslagen

(1973:349) eller lagen (1983:1030) om särskilt vuxenstudiestöd för

arbetslösa samt särskilt utbildningsbidrag,

 h) delpension enligt lagarna (1975:380) och (1979:84) om delpensions-

försäkring,

 i) dagpenning till totalförsvarspliktiga som tjänstgör enligt lagen

(1994:1809) om totalförsvarsplikt och andra som erhåller dagpenning

enligt de för totalförsvarspliktiga gällande grunderna,

 j) utbildningsbidrag för doktorander,

 k) timersättning vid vuxenutbildning för utvecklingsstörda (särvux) och

vid svenskundervisning för invandrare (sfi),

 l) livränta enligt 4 kap. lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring

eller

motsvarande livränta som bestäms med tillämpning av sagda lag,

 m) från Sveriges författarfond och Konstnärsnämnden utgående bidrag

som ej är att hänföra till inkomst av annat förvärvsarbete enligt 3 §, i den

mån regeringen så förordnar,

 n) statsbidrag till arbetslösa som tillskott till deras försörjning när

de

startar egen rörelse,

 p) ersättning enligt lagen (1988:1465) om ersättning och ledighet för

närståendevård,

 q) tillfälliga förvärsinkomster av verksamhet som inte bedrivs

självstän-

digt,

 r) ersättning som en allmän

försäkringskassa utger enligt 20 §

lagen (1991:1047) om sjuklön.

 I fråga om ersättning i pengar

eller andra skattepliktiga förmåner

för utfört arbete i annan form än

pension, i fråga om ersättning till

idrottsutövare från visst slag av

ideell förening samt i fråga om

ersättning från vinstandelsstiftelse

eller annan juridisk person med

motsvarande ändamål gäller i

tillämpliga delar bestämmelserna i 3

kap. 2 § andra stycket samt 2 a §

tredje och fjärde styckena.

 r) ersättning som en allmän

försäkringskassa utger enligt 20 §

lagen (1991:1047) om sjuklön,

 s) ersättning från semesterkassa.

 I fråga om ersättning i pengar el-

ler andra skattepliktiga förmåner för

utfört arbete i annan form än

pension och ersättning från

semesterkassa, i fråga om ersättning

till idrottsutövare från visst slag av

ideell förening samt i fråga om

ersättning från vinstandelsstiftelse

eller annan juridisk person med

motsvarande ändamål gäller i

tillämpliga delar bestämmelserna i 3

kap. 2 § andra stycket samt 2 a §

tredje och fjärde styckena.

 Vid beräkning av inkomst av anställning skall hänsyn tas till lön eller

annan ersättning, som den försäkrade har fått från en arbetsgivare, som är

bosatt utom riket eller är utländsk juridisk person, endast i fall då den

försäkrade sysselsatts här i riket och överenskommelse inte träffats enligt 3

kap. 2 a § första stycket eller då han tjänstgjort som sjöman ombord på

svenskt handelsfartyg. Vad som sägs här skall inte gälla beträffande lön till

svenska medborgare, om svenska staten eller, där lönen härrör från

utländsk juridisk person, en svensk juridisk person, som äger ett bestäm-

mande inflytande över den utländska juridiska personen, enligt av Riksför-

säkringsverket godtagen förbindelse har att svara för tilläggspensions-

avgiften.

 Hänsyn skall ej heller tas till lön eller annan ersättning från

främmande

makts beskickning eller lönade konsulat här i riket eller från arbetsgivare,

som tillhör sådan beskickning eller sådant konsulat och som inte är svensk

medborgare. Vad som sägs här skall inte gälla beträffande lön till svensk

medborgare eller till den som utan att vara svensk medborgare är bosatt i

riket, om en utländsk beskickning här i riket enligt av Riksför-

säkringsverket godtagen förbindelse har att svara för tilläggspensions-

avgiften.

 Den som åtagit sig förbindelse enligt tredje eller fjärde stycket skall

anses som arbetsgivare.

 6 §3

 För varje år, för vilket

pensionsgrundande inkomst

fastställts för en försäkrad, skall

pensionspoäng tillgodoräknas

honom. I den mån den

pensionsgrundande inkomsten

härrör från inkomst av annat

förvärvsarbete får dock pensions-

poäng tillgodoräknas den försäk-

rade endast om tilläggspensions-

avgift för året till fullo erlagts inom

föreskriven tid. Utan hinder av att

sådan avgiftsbetalning inte skett

skall pensionspoäng tillgodoräknas

den försäkrade för de båda år som

närmast föregått det då pension vid

bifall till ansökningen skulle börja

utgå. Pensionspoäng skall vidare

alltid tillgodoräknas för pensions-

grundande inkomst som härrör från

inkomst som avses i 3 § första

stycket d).

 För varje år, för vilket

pensionsgrundande inkomst

fastställts för en försäkrad, skall

pensionspoäng tillgodoräknas

honom. I den mån den

pensionsgrundande inkomsten

härrör från inkomst av annat

förvärvsarbete skall pensionspoäng

tillgodoräknas endast på den andel

av den inkomsten, undantaget

sådan inkomst som avses i 3 §

första stycket d), som motsvarar den

andel av tilläggspensionsavgiften

som har betalats enligt 16 kap. 12 §

skattebetalningslagen (1997:000).

Andelsberäkningen görs därvid på

inkomsten före

basbeloppsavräkningen enligt 5 §

första stycket. Pensionspoäng

tillgodoräknas endast om andelen

av inkomsten av annat förvärvs-

arbete, ensam eller tillsammans

med annan inkomst som ligger till

grund för beräkning av pensions-

grundande inkomst, uppgår till

minst ett basbelopp. Pensionspoäng

tillgodoräknas alltid för pensions-

grundande inkomst som härrör från

inkomst som avses i 3 § första

stycket d).

 Pensionspoäng som i första stycket sägs är den pensionsgrundande

inkomsten delad med det vid årets ingång gällande basbeloppet.

Pensionspoäng beräknas med två decimaler, dock lägst till en hundradels

poäng.

 Har försäkrad under minst halva året åtnjutit en fjärdedels, halv eller

tre

fjärdedels förtidspension enligt 13 kap. 2 §, skall han, utöver

pensionspoäng enligt första stycket tillgodoräknas, om han åtnjutit en

fjärdedels förtidspension, en fjärdedel, om han åtnjutit halv förtidspension,

hälften och, om han åtnjutit tre fjärdedels förtidspension, tre fjärdedelar av

det poängmedeltal som avses i andra stycket av nämnda paragraf. Vad nu

sagts skall inte gälla om pensionen enligt 6 kap. 1 § lagen (1976:380) om

arbetsskadeförsäkring är samordnad med livränta. Är endast en del av

pensionen samordnad med livräntan, beaktas dock så stor del av

poängmedeltalet som svarar mot förhållandet mellan den del av pensionen,

som inte är samordnad med livräntan, och pensionen.

 Har försäkrad under olika tider av året åtnjutit hel, tre fjärdedels,

halv

eller en fjärdedels förtidspension, skall vid tillämpning av tredje stycket

den pension som utgått under den längsta tiden anses ha utgått under hela

tiden. Har pensionerna utgått under lika lång tid av året skall den för den

försäkrade gynnsammaste beräkningsgrunden tillämpas.

 Oavsett bestämmelserna i denna paragraf skall försäkrad för år,

varunder han åtnjutit förtidspension enligt 13 kap. 2 §, alltid tillgodoräknas

lägst pensionspoäng motsvarande vad enligt nämnda paragraf skall antagas

hava tillgodoräknats honom för samma år. Den pensionspoäng som

tillgodoräknas får sammanlagt inte överstiga 6,50.

 6 a §

 Har en här i riket bosatt förälder

under större delen av ett kalenderår

vårdat ett här bosatt barn, som inte

har fyllt tre år, skall föräldern under

de förutsättningar som anges i den-

na paragraf tillgodoräknas det året

såsom ett vårdår. Sådana år jäm-

ställs med tillämpningen av denna

lag med år för vilka pensionspoäng

tillgodoräknats. För tillgodoräknan-

de fordras att de allmänna förut-

sättningarna för beräkning av pen-

sionsgrundande inkomst enligt 1 §

andra stycket andra meningen är

uppfyllda. Vårdår enligt denna

paragraf skall inte tillgodoräknas då

pensionspoäng för året fastställts

enligt 6 § och inte heller då pen-

sionspoäng för året enligt 6 § första

stycket inte tillgodoräknats

föräldern på grund av underlåten

avgiftsbetalning.

 Har en här i riket bosatt förälder

under större delen av ett kalenderår

vårdat ett här bosatt barn, som inte

har fyllt tre år, skall föräldern under

de förutsättningar som anges i den-

na paragraf tillgodoräknas det året

såsom ett vårdår. Sådana år

jämställs vid tillämpningen av

denna lag med år för vilka pen-

sionspoäng tillgodoräknats. För

tillgodoräknande fordras att de

allmänna förutsättningarna för

beräkning av pensionsgrundande

inkomst enligt 1 § andra stycket

andra meningen är uppfyllda.

Vårdår enligt denna paragraf skall

inte tillgodoräknas då pensions-

poäng för året fastställts enligt 6 §

och inte heller då pensionspoäng för

året enligt 6 § första stycket inte

tillgodoräknats föräldern på grund

av underlåten eller bristande

avgiftsbetalning.

 För samma barn och år får endast en förälder tillgodoräkna sig vårdår

enligt första stycket.

 Vid beräkning av det i 12 kap. 2 § första stycket angivna medeltalet av

pensionspoäng bortses från de år som tillgodoräknats enligt denna paragraf.

Sådana år skall inte heller beaktas vid tillämpningen av 12 kap. 1 § första

stycket eller 13 kap. 2 § första stycket.

 En förälder som vill att ett vårdår enligt denna paragraf skall

tillgodoräknas skall hos den allmänna försäkringskassa där han är inskriven

göra en skriftlig ansökan om tillgodoräknande enligt denna paragraf senast

ett år efter utgången av det år som skall tillgodoräknas.

 12 kap.

 2 §4

 Ålderspension utgör, där ej annat

följer av andra och tredje styckena

samt 3 och 4 §§, för år räknat sextio

procent av produkten av det bas-

belopp som har fastställts för året

och medeltalet av de pensionspoäng

som tillgodoräknats den försäkrade

eller, om pensionspoäng

tillgodoräknats honom för mer än

femton år, medeltalet av de femton

högsta poängtalen. Har pensions-

poäng tillgodoräknats den

försäkrade för mindre än trettio år,

skall hänsyn tas endast till så stor

del av nämnda produkt som svarar

mot förhållandet mellan det antal år,

för vilka pensionspoäng tillgodo-

räknats honom, och talet trettio.

 Ålderspension utgör, där ej annat

följer av andra stycket samt 3 och 4

§§, för år räknat sextio procent av

produkten av det basbelopp som har

fastställts för året och medeltalet av

de pensionspoäng som tillgodo-

räknats den försäkrade eller, om

pensionspoäng tillgodoräknats

honom för mer än femton år,

medeltalet av de femton högsta

poängtalen. Har pensionspoäng

tillgodoräknats den försäkrade för

mindre än trettio år, skall hänsyn tas

endast till så stor del av nämnda

produkt som svarar mot

förhållandet mellan det antal år, för

vilka pensionspoäng tillgodoräknats

honom, och talet trettio.

 Har pensionspoäng enligt 11

kap. 6 § första stycket på grund av

underlåten avgiftsbetalning inte

tillgodoräknats den försäkrade,

skall hans ålderspension utgöra

sextio procent av så stor del av den

i första stycket angivna produkten,

som svarar mot förhållandet mellan

det antal år, dock högst trettio, för

vilka pensionspoäng tillgodoräknats

den försäkrade, och talet trettio

ökat med ett för varje år, för vilket

den försäkrade till följd av

underlåten avgiftsbetalning inte

tillgodoräknats pensionspoäng. Vid

tillämpning av vad nu sagts får talet

trettio ej ökas till mer än femtio.

 Om ålderspensionen börjar utbetalas tidigare än från och med den

månad varunder den försäkrade fyller sextiofem år, skall pensionen

minskas med fem tiondels procent för varje månad, som då pensionen

börjar utgå återstår till ingången av den månad varunder den försäkrade

fyller sextiofem år. Om pensionen börjar utgå senare än från och med

sistnämnda månad, ökas pensionen med sju tiondels procent för varje

månad, som då pensionen börjar utgå förflutit från ingången av den månad

varunder den försäkrade uppnådde nämnda ålder; härvid får hänsyn dock

ej tas till tid efter ingången av den månad, då den försäkrade fyllt sjuttio år,

och ej heller till tid, då den försäkrade åtnjutit folkpension eller inte varit

berättigad till tilläggspension i form av ålderspension.

 20 kap.

 2 §5

 Vid tillämpningen av bestämmelserna i 11 kap. 6 a § om försäkrad, som

vårdar barn, skall med barn som där sägs likställas fosterbarn.

 Med förälder skall vid tillämpningen av bestämmelserna i 9 kap. 4 § och

11 kap. 6 a § likställas den, med vilken förälder är eller varit gift eller har

eller har haft barn, om de stadigvarande sammanbor.

 Med förälder skall vid tillämpningen av bestämmelserna i 9 kap. 4 §

likställas den som med socialnämndens tillstånd har tagit emot ett utländskt

barn för vård och fostran i syfte att adoptera det.

 Har någon med socialnämndens medgivande tagit emot ett utländskt

barn i sitt hem här i landet för vård och fostran i adoptionssyfte, skall vid

tillämpning av bestämmelserna i 8 och 14 kap. om rätt till barnpension

barnet anses som barn till denne. I sådana fall anses barnet bosatt i Sverige,

om den blivande adoptivföräldern var bosatt här i landet vid den tidpunkt

då han avled.

 Vid tillämpning av denna lags

bestämmelser om sjukpenninggrun-

dande inkomst och pensions-

grundande inkomst gäller vad som i

22 c § lagen (1984:668) om

uppbörd av socialavgifter från

arbetsgivare sägs om iakttagande

av förhandsbesked.

 Vid tillämpning av bestämmel-

serna i 3 kap. 2 a § tredje stycket

skall den som lämnat uppgift om

innehav av en F-skattesedel i en an-

budshandling, en faktura eller

någon därmed jämförlig handling,

som även innehåller uppgifter om

utbetalarens och betalningsmotta-

garens namn och adress eller andra

för identifiering godtagbara

uppgifter samt uppgift om

betalningsmottagarens person-

nummer eller organisationsnummer

anses ha en sådan skattsedel.

Uppgiften om innehav av en

F-skattesedel gäller även som

sådant skriftligt åberopande av

F-skattesedeln som avses i 3 kap. 2

a § fjärde stycket. Det som nu sagts

gäller dock inte om den som betalar

ut ersättningen känner till att upp-

giften om innehav av en F-skat-

tesedel är oriktig. Bestämmelser om

påföljd för den som lämnar oriktig

uppgift finns i skattebrottslagen

(1971:69).

 Vid tillämpning av bestämmel-

serna i 3 kap. 2 a § tredje stycket

skall den som lämnat uppgift om

innehav av en F-skattsedel i en an-

budshandling, en faktura eller

någon därmed jämförlig handling,

som även innehåller uppgifter om

utbetalarens och betalningsmotta-

garens namn och adress eller andra

för identifiering godtagbara uppgif-

ter samt uppgift om betalnings-

mottagarens personnummer eller

organisationsnummer anses ha en

sådan skattsedel. Uppgiften om

innehav av en F-skattsedel gäller

även som så-dant skriftligt

åberopande av F-skattsedeln som

avses i 3 kap. 2 a § fjärde stycket.

Det som nu sagts gäller dock inte

om den som betalar ut ersättningen

känner till att uppgiften om innehav

av en F-skattsedel är oriktig.

Bestämmelser om påföljd för den

som lämnar oriktig uppgift finns i

skattebrottslagen (1971:69).

 4 §6

 Har någon genom oriktiga

uppgifter eller genom underlåtenhet

att fullgöra en uppgifts- eller

anmälningsskyldighet eller på annat

sätt förorsakat att ersättning utgått

obehörigen eller med för högt

belopp, eller har någon eljest

obehörigen eller med för högt

belopp uppburit ersättning och har

han skäligen bort inse detta, skall

återbetalning ske av vad som för

mycket utbetalats, om inte i särskilt

fall anledning föreligger att helt

eller delvis efterge återbetal-

ningsskyldigheten.

 Har någon genom oriktiga

uppgifter eller genom underlåtenhet

att fullgöra en uppgifts- eller

anmälningsskyldighet eller på annat

sätt förorsakat att ersättning utgått

obehörigen eller med för högt

belopp, eller har någon eljest

obehörigen eller med för högt

belopp uppburit ersättning och har

han skäligen bort inse detta, skall

återbetalning ske av vad som för

mycket utbetalats.

 Har återbetalningsskyldighet

ålagts någon enligt första stycket,

får vid senare utbetalning till

honom i avräkning på vad som för

mycket utgått innehållas ett skäligt

belopp. Avdrag på tilläggspension

får även göras för obetald

egenavgift för tilläggspension, om

enligt 11 kap. 6 § första stycket

pensionspoäng som svarar mot

avgiften tillgodoräknats den

försäkrade för det år som avgiften

avser oavsett att avgiften inte

erlagts.

 Har tilläggspension betalats ut

och ändras fastställd pensions-

poäng på grund av underlåten eller

bristande avgiftsbetalning skall

försäkringskassan besluta om

återbetalning av för mycket utbetald

tilläggspension.

 Om det i särskilt fall finns

anledning får försäkringskassan

helt eller delvis efterge krav på

återbetalning enligt första eller

andra stycket.

 Har återbetalningsskyldighet

ålagts någon enligt första eller

andra stycket, får vid senare

utbetalning till honom i avräkning

på vad som för mycket utgått

innehållas ett skäligt belopp.

 Avdrag på en ersättning enligt denna lag får vidare göras om någon av

en allmän försäkringskassa har ålagts återbetalningsskyldighet för en

ersättning som har utgetts på grund av en annan författning.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998.

 2. Föreskrifterna i 11 kap. 6 § första stycket tredje meningen och 20

kap.

4 § andra stycket andra meningen i deras äldre lydelse skall fortfarande

tillämpas såvitt avser pensionspoäng och avgift för åren 1996 och 1997.

 3. Äldre föreskrifter i 11 kap. 2 § och 20 kap. 2 § gäller fortfarande i

fråga om inkomst som avser tid före 1998.

1Lagen omtryckt 1982:120.

2Lydelse enligt prop. 1996/97:107.

3Senaste lydelse 1992:1702.

4Senaste lydelse 1990:743.

5Senaste lydelse 1996:665.

6Senaste lydelse 1983:191.

2.4 Förslag till lag om ändring i skattebrottslagen (1971:69)

 Härigenom föreskrivs att 1 och 6 §§ skattebrottslagen (1971:69) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 §1

 Denna lag gäller i fråga om skatt och, om så särskilt föreskrivs, annan

avgift till det allmänna som inte betecknas som skatt.

 Lagen tillämpas inte i fråga om

 1. gärningar som är belagda med straff i lagen (1960:418) om straff för

varusmuggling,

 2. skatte- eller avgiftstillägg,

ränta, dröjsmålsavgift, förse-

ningsavgift eller liknande avgift.

 2. skattetillägg, ränta, dröjs-

målsavgift, förseningsavgift eller

liknande avgift.

 6 §2

 Den som uppsåtligen eller av

grov oaktsamhet underlåter att

fullgöra föreskriven skyldighet att

innehålla skatt eller inbetala skatt

som innehållits för annan, döms för

skattebetalningsbrott till böter eller

fängelse i högst ett år.

 Den som uppsåtligen eller av

grov oaktsamhet underlåter att

fullgöra skyldighet att göra skatte-

avdrag på sätt som föreskrivs i

skattebetalningslagen (1997:000)

döms för skatteavdragsbrott till bö-

ter eller fängelse i högst ett år.

 I ringa fall skall inte dömas till ansvar enligt första stycket.

 Denna lag träder i kraft den 1 november 1997. Äldre föreskrifter gäller

fortfarande i fråga om avgiftstillägg för utgiftsåret 1997 och tidigare år.

1Senaste lydelse 1996:657.

2Senaste lydelse 1996:658.

2.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1976:206) om

felparkeringsavgift

 Härigenom föreskrivs att 13 § lagen (1976:206) om felparkeringsav-

gift1 skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 13 §2

 Om inte något annat följer av

denna lag gäller uppbördslagen

(1953:272) i tillämpliga delar i

fråga om felparkeringsavgifter.

Reglerna om dröjsmålsavgift skall

dock inte tillämpas. Regeringen får

föreskriva avvikelser från

uppbördslagen, när det gäller det

administrativa förfarandet i fråga

om felparkeringsavgifter.

 Åläggande enligt 6 § andra stycket får inte utfärdas senare än ett år

efter

den dag då överträdelsen skedde.

 Om en felparkeringsavgift inte

betalas efter ett sådant åläggande

som avses i 6 § andra stycket skall

Vägverket begära indrivning av

avgiften. Regeringen får meddela

föreskrifter om att indrivning inte

behöver begäras för ett ringa

belopp.

 Bestämmelser om indrivning

finns i lagen (1993:891) om

indrivning av statliga fordringar

m.m. Vid indrivning får verk-

ställighet enligt utsökningsbalken

ske oavsett om åläggandet har fått

laga kraft.

 Denna lag träder i kraft den 1 november 1997.

1Lagen omtryckt 1987:25.

2Senaste lydelse 1993:900.

2.6 Förslag till lag om ändring i bostadsförvaltningslagen

(1977:792)

 Härigenom föreskrivs att det i bostadsförvaltningslagen (1977:792) skall

införas en ny paragraf, 9 a §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

9 a §

 Vid tvångsförvaltning av fastighet

skall förvaltaren anses som

arbetsgivare enligt skattebetal-

ningslagen (1997:000) beträffande

av honom förvaltad egendom.

Bestämmelserna i 13 kap. 1 §

nämnda lag om befrielse från

betalningsskyldighet gäller även

förvaltaren.

 Denna lag träder i kraft den 1 november 1997 och tillämpas första

gången i fråga om lön för inkomståret 1998.

2.7 Förslag till lag om ändring i lagen (1978:880) om

betalningssäkring för skatter, tullar och avgifter

 Härigenom föreskrivs att 2 och 20 §§ lagen (1978:880) om

betalningssäkring för skatter, tullar och avgifter skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 2 §1

 Betalningssäkring får användas i fråga om fordran på

 1. skatt och tull samt, om så särskilt föreskrivs, annan avgift till det

allmänna som inte betecknas som skatt,

 2. skatte- eller avgiftstillägg,

ränta, dröjsmålsavgift, försenings-

avgift eller liknande avgift, om den

fordran som tillägget, räntan eller

avgiften avser får betalningssäkras.

2. skattetillägg, ränta, dröjs-

målsavgift, förseningsavgift eller

liknande avgift, om den fordran

som tillägget, räntan eller avgiften

avser får betalningssäkras.

 Betalningssäkring får användas också

 1. om annan än den skatt- eller avgiftsskyldige är betalningsskyldig för

belopp som avses i första stycket,

 2. för sådan fordran på utländsk skatt, tull eller avgift, för vilken

säkerställande av betalning får ske här i landet enligt överenskommelse

mellan Sverige och främmande stat.

 20 §2

 Mål om betalningssäkring prövas

av den länsrätt som är behörig i

fråga om gäldenärens taxering till

skatt enligt lagen (1947:576) om

statlig inkomstskatt för det beskatt-

ningsår, då framställning om betal-

ningssäkring görs. Finns inte be-

hörig domstol enligt vad som nu

sagts, prövas målet av länsrätten i

det län, där verkställigheten kan äga

rum.

 Mål om betalningssäkring prövas

av länsrätten i det län där gälde-

nären hade sin hemortskommun den

1 november året före det kalenderår

då framställning om betal-

ningssäkring görs. Vid bestäm-

mande av hemortskommun gäller

bestämmelserna i lagen (1947:576)

om statlig inkomstskatt i tillämpliga

delar. Finns inte behörig domstol

enligt vad som nu har sagts, prövas

målet av länsrätten i det län, där

verkställigheten kan äga rum.

 Behörig att föra det allmännas talan är skattemyndigheten i det län där

behörig länsrätt finns. Vad som föreskrivs i 6 kap. 15 och 16 §§

taxeringslagen (1990:324) gäller i tillämpliga delar i mål om

betalningssäkring.

______________

 Denna lag träder i kraft den 1 november 1997.

 Äldre föreskrifter i 2 § gäller fortfarande i fråga om avgiftstillägg

för

utgiftsåret 1997 och tidigare år.

 Äldre föreskrifter i 20 § skall fortfarande gälla i fråga om framställ-

ningar som gjorts före ikraftträdandet.

1Senaste lydelse 1996:685.

2Senaste lydelse 1990:372.

2.8 Förslag till lag om ändring i utsökningsbalken

 Härigenom föreskrivs att 7 kap. 15 § utsökningsbalken skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 7 kap.

 15 §1

 Avdrag för preliminär skatt har

företräde framför utmätning av lön.

Utmätning för underhållsbidrag

med företrädesrätt enligt 14 § och

förrättningskostnaderna i målet har

företräde framför avdrag för

kvarstående skatt. Vid utmätning av

lön för annan fordran har avdrag

för kvarstående skatt företräde. En

fordran enligt 14 § första stycket 1

har företräde framför förrättnings-

kostnaderna i målet.

 Avdrag för preliminär skatt har

företräde framför utmätning av lön.

En fordran enligt 14 § första stycket

1 har företräde framför förrättnings-

kostnaderna i målet.

 Denna lag träder i kraft den 1 november 1997.

1Senaste lydelse 1995:298.

2.9 Förslag till lag om ändring i lagen (1982:188) om

preskription av skattefordringar m.m.

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1982:188) om preskription av

skattefordringar m.m.1

 dels att i 1 § orden rättshjälpslagen (1972:429) skall bytas ut mot

 rättshjälpslagen (1996:1619) ,

 dels att 3 och 4 §§ skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 3 §2

 En fordran preskriberas fem år

efter utgången av det kalenderår då

den förföll till betalning, om inte

annat följer av andra stycket.

 Har en fordran fastställts till sitt

belopp

 1. sedan den förfallit till betal-

ning eller

 2. sedan föreskriven tid för av-

lämnande av deklaration eller annan

redovisning för fordringen gått ut,

 räknas preskriptionstiden i fråga

om sådan del av fordringen som

dessförinnan inte har varit indriv-

ningsbar från utgången av det ka-

lenderår då fastställelsen ägde rum.

Punkt 2 gäller dock inte i fråga om

en fordran som har påförts enligt

uppbördslagen (1953:272).

 En fordran preskriberas fem år

efter utgången av det kalenderår då

den förföll till betalning, om inte

annat följer av andra eller tredje

stycket.

 Har en fordran fastställts till sitt

belopp

 1. sedan den förfallit till betal-

ning eller

 2. sedan föreskriven tid för av-

lämnande av deklaration eller annan

redovisning för fordringen gått ut,

 räknas preskriptionstiden i fråga

om sådan del av fordringen som

dessförinnan inte har varit indriv-

ningsbar från utgången av det ka-

lenderår då fastställelsen ägde rum.

 En fordran som har påförts en-

ligt skattebetalningslagen

(1997:000) preskriberas fem år

efter utgången av det kalenderår då

den lämnades för indrivning. Om ett

sådant indrivningsuppdrag återtas,

upphör beräkningen av

preskriptionstid för det belopp som

omfattas av återkallelsen.

 4 §

 Medges den som svarar för betalning av en fordran helt eller delvis

anstånd med betalningen, preskriberas fordringen i motsvarande mån

tidigast två år efter utgången av det kalenderår då anståndet upphörde att

gälla.

 Första stycket gäller inte i fråga

om fordringar som påförts enligt

skattebetalningslagen (1997:000).

 Denna lag träder i kraft såvitt gäller ändringen i 1 § den 1 december

1997 och i övrigt den 1 november 1997. Äldre bestämmelser skall

fortfarande gälla i fråga om fordringar som har påförts enligt upp-

bördslagen (1953:272) eller rättshjälpslagen (1972:429).

1Senaste lydelse av 1 § 1993:904.

2Senaste lydelse 1984:861.

2.10 Förslag till lag om ändring i lagen (1984:151) om

punktskatter och prisregleringsavgifter

 Härigenom föreskrivs att 2 kap. 6 §, 3 kap. 5 och 7, 8, 11 och 14 §§, 5

kap. 5, 10, 12 och 17 §§, 7 kap. 1, 4, 6 och 8 §§ samt 9 kap. 3 § lagen

(1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 2 kap.

 6 §1

 Deklarationen skall för varje redovisningsperiod eller, om

skatteredovisningen inte avser redovisningsperioder, för varje skattepliktig

händelse lämnas till beskattningsmyndigheten. Den som hos

beskattningsmyndigheten är registrerad som skattskyldig skall lämna

deklaration även för redovisningsperioder för vilka han inte har någon skatt

att redovisa.

 Deklarationen skall avges på

heder och samvete samt upprättas

på blankett enligt formulär som

fastställs av Riksskatteverket,

Jordbruksverket eller Fiskeriverket.

 Deklarationen skall avges på

heder och samvete samt upprättas

på blankett enligt formulär som

fastställs av Riksskatteverket,

Jordbruksverket eller Fiskeriverket.

Efter särskilt medgivande av

Riksskatteverket eller skatte-

myndighet som Riksskatteverket

bestämmer får deklaration avges i

form av ett elektroniskt dokument.

En sådan deklaration får tas emot

av Riksskatteverket för skatte-

myndighetens räkning.

 Med ett elektroniskt dokument

avses i denna lag en upptagning

som gjorts med hjälp av automatisk

databehandling och vars innehåll

och utställare kan verifieras genom

ett visst tekniskt förfarande.

 3 kap.

 5 §2

 Beskattningsmyndigheten får

förelägga den som är eller kan

antas vara bokföringsskyldig enligt

bokföringslagen (1976:125) eller

skyldig att föra räkenskaper enligt

jordbruksbokföringslagen

(1979:141) och annan juridisk

person än dödsbo att lämna uppgift,

visa upp handling eller lämna över

en kopia av handling rörande

rättshandling mellan den som

föreläggs och annan person

(kontrolluppgift), om det behövs till

ledning för beskattning av den

andre personen eller för kontroll av

ansökan av honom om

återbetalning av eller kompen-

sation för skatt. Om det finns

särskilda skäl får även annan

person än som avses i första

meningen föreläggas att lämna

kontrolluppgift.

 Beskattningsmyndigheten får

förelägga den som är eller kan

antas vara bokföringsskyldig enligt

bokföringslagen (1976:125) eller

skyldig att föra räkenskaper enligt

jordbruksbokföringslagen

(1979:141) eller som är annan

juridisk person än dödsbo att lämna

uppgift, visa upp handling eller

lämna över en kopia av handling

som rör rättshandling mellan den

som föreläggs och den med vilken

han ingått rättshandlingen

(kontrolluppgift). Föreläggande får

meddelas, om kontrolluppgiften har

betydelse för beskattning enligt

denna lag.

 Om det finns särskilda skäl får

även någon annan person än som

avses i första stycket föreläggas att

lämna kontrolluppgift.

 Ett föreläggande får förenas med vite om det finns anledning att anta

att

det annars inte följs.

 Den som föreläggs kan, om

föreläggandet medför att han måste

lägga ned ett betydande arbete för

att fullgöra det, i stället ställa

nödvändiga handlingar till

beskattningsmyndighetens för-

fogande för granskning.

 7 §3

 Beskattningsmyndigheten får

besluta om skatterevision för att

kontrollera att deklarations- och

uppgiftsskyldigheten fullgjorts

riktigt och fullständigt.

 Skatterevision får även ske för

att kontrollera att den som ansökt

om återbetalning av eller

kompensation för skatt lämnat

riktiga och fullständiga uppgifter i

sin ansökan.

 Beskattningsmyndigheten får

besluta om skatterevision för att

kontrollera att deklarations- och

annan uppgiftsskyldighet fullgjorts

riktigt och fullständigt eller, att

förutsättningar finns att fullgöra

uppgiftsskyldighet som kan antas

uppkomma.

 Beskattningsmyndigheten får

besluta om skatterevision också för

att inhämta uppgifter av betydelse

för kontroll enligt första stycket av

någon annan än den som revideras.

 Skatterevision får göras hos den som är eller kan antas vara bokförings-

skyldig enligt bokföringslagen (1976:125) eller skyldig att föra

räkenskaper enligt jordbruksbokföringslagen (1979:141) och hos annan

juridisk person än dödsbo.

 8 §4

 Ett beslut om skatterevision

skall överlämnas till den

reviderade innan revisionen

verkställs. Beslutet skall innehålla

uppgift om ändamålet med

revisionen och om möjligheten att

undanta handlingar och uppgifter

enligt 15 och 15 a §§.

 Ett beslut om skatterevision skall

innehålla uppgift om ändamålet

med revisionen och om möjlig-

heten att undanta handlingar och

uppgifter enligt 15 och 15 a §§.

 Vid revision som avses i 7 §

andra stycket får beskattnings-

myndigheten, om det finns särskilda

skäl, utesluta uppgift om vilken

person eller rättshandling

granskningen avser.

 I ett beslut om skatterevision skall en eller flera tjänstemän förordnas

 att

verkställa revisionen (revisor).

 Den reviderade skall underrättas

om beslutet innan revisionen

verkställs. Är det av betydelse att

vidta sådana åtgärder som avses i

11 § andra stycket får dock under-

rättelse ske i samband med att

revisionen verkställs, om kontrollen

annars kan mista sin betydelse.

 11 §5

 Vid skatterevision får räken-

skapsmaterial och andra handlingar

som rör verksamheten granskas om

de inte skall undantas enligt 15 §.

Med handling förstås framställning

i skrift eller bild samt upptagning

som kan läsas, avlyssnas eller på

annat sätt uppfattas endast med

teknisk hjälpmedel. Revisorn får ta

prov på varor som används, säljs

eller tillhandahålls på annat sätt i

verksamheten. Vidare får han

inventera kassan, granska varu-

lager, inventarier, fordon, särskild

räknarapparatur, mätapparatur

och tillverkningsprocesser. Han får

också prova särskild räknar-

apparatur och mätapparatur.

 Vid skatterevision får

räkenskapsmaterial och andra

handlingar som rör verksamheten

granskas, om de inte skall undantas

enligt 15 §. Med handling förstås

framställning i skrift eller bild samt

upptagning som kan läsas,

avlyssnas eller på annat sätt

uppfattas endast med teknisk

hjälpmedel.

 Revisorn får ta prov på varor

som används, säljs eller tillhanda-

hålls på annat sätt i verksamheten.

Vidare får han inventera kassan,

granska varulager, inventarier,

fordon, särskild räknarapparatur,

mätapparatur och tillverknings-

processer. Han får också prova

kassaapparatur, särskild räknar-

apparatur, mätapparatur och

annan teknisk utrustning.

 14 §6

 En revision får inte pågå längre tid än nödvändigt. Räkenskapsmaterial

och andra handlingar som överlämnats till revisorn skall så snart som

möjligt och senast när revisionen avslutats återlämnas till den reviderade.

 Har den reviderade försatts i

konkurs när handlingarna skall

återlämnas, skall beskattningsmyn-

digheten överlämna handlingarna

till konkursförvaltaren. Beskatt-

ningsmyndigheten skall underrätta

den reviderade om att handling-

arna överlämnats till konkurs-

förvaltaren.

 Beskattningsmyndigheten skall snarast lämna meddelande om resultatet

av revisionen till den reviderade i de delar som rör honom.

 5 kap.

 5 §7

 Om ett beskattningsbeslut över-

klagats, den skattskyldige begärt

omprövning eller det annars kan

antas att skatten kommer att sättas

ned, kan den skattskyldige av

beskattningsmyndigheten få an-

stånd med att betala skatten. Be-

stämmelserna i 49 § 1, 2 och 3

mom. uppbördslagen (1953:272)

gäller då i tillämpliga delar.

 Om ett beskattningsbeslut över-

klagats, den skattskyldige begärt

omprövning eller det annars kan

antas att skatten kommer att sättas

ned, kan den skattskyldige av

beskattningsmyndigheten få

anstånd med att betala skatten. Be-

stämmelserna i 17 kap. 2, 3, 9 och

11 §§ skattebetalningslagen

(1997:000) gäller då i tillämpliga

delar.

 10 §8

 Dröjsmålsavgiften tas ut enligt be-

stämmelserna i 58 § 2 5 mom.

uppbördslagen (1953:272).

 Dröjsmålsavgiften tas ut enligt

bestämmelserna i lagen (1997:000)

om dröjsmålsavgift.

 12 §9

 Ränta skall utgå på

 1. skatt som avses i 1 § tredje stycket,

 2. skatt som den skattskyldige fått anstånd med att betala enligt 5 § till

den del skattebeloppet skall betalas senast vid anståndstidens utgång.

 I fall som avses i första stycket 1

utgår räntan från den dag då skatten

skulle ha betalats enligt 1 § första

stycket till och med den dag då

skatten skall betalas enligt beskatt-

ningsmyndighetens beslut. I fall

som avses i första stycket 2 skall be-

stämmelserna om ränta i 49 § 4

mom. uppbördslagen (1953:272)

tillämpas.

 I fall som avses i första stycket 1

utgår räntan från den dag då skatten

skulle ha betalats enligt 1 § första

stycket till och med den dag då

skatten skall betalas enligt beskatt-

ningsmyndighetens beslut.

 I fall som avses i första stycket 2

utgår ränta från den dag, då

beloppet skulle ha betalats om

anstånd inte medgetts, till och med

den dag, då anståndstiden gått ut

eller, om beloppet betalats dessför-

innan, till och med den dag

betalning skett. Bifalls den

skattskyldiges yrkande i ompröv-

ningsärende av beskattnings-

myndigheten eller bifaller domstol

ett överklagande skall betald ränta

återbetalas.

 Beskattningsmyndigheten får befria en skattskyldig helt eller delvis

från

skyldigheten att betala ränta, om det finns synnerliga skäl.

 17 §10

 Har någon, i egenskap av

företrädare för skattskyldig som är

juridisk person, uppsåtligen eller av

grov oaktsamhet underlåtit att

betala in skatt i den tid och ordning

som anges i 2 kap. 6 9 §§ samt 5

kap. 1 och 2 §§, är han tillsammans

med den skattskyldige betalnings-

skyldig för skatten. Betalningsskyl-

digheten får jämkas eller efterges

om det föreligger särskilda skäl.

 Talan om att ålägga betalnings-

skyldighet enligt första stycket skall

föras vid allmän domstol. Talan får

inte väckas sedan den skattskyldiges

betalningsskyldighet för skattebe-

loppet har bortfallit enligt lagen

(1982:188) om preskription av

skattefordringar m. m.

 Den som fullgjort betalnings-

skyldighet för skattebelopp enligt

första stycket får söka beloppet åter

av den skattskyldige.

 Bestämmelsen i 4 § preskrip-

tionslagen (1981:130) gäller i fråga

om regressfordran enligt tredje

stycket.

 I fråga om betalningsskyldighet

för företrädare för skattskyldig som

är juridisk person och som inte

betalat in skatt i den tid och ordning

som anges i 2 kap. 6 9 §§ samt 5

kap. 1 och 2 §§ gäller 12 kap. 6 §

första, andra och fjärde styckena, 7

§, 12 § första stycket och 13 §

skattebetalningslagen (1997:000).

 7 kap.

 1 §11

 Har den skattskyldige i

deklaration eller annat skriftligt

meddelande som han under

förfarandet avgett till ledning för

beslut rörande beskattningen,

lämnat uppgift som befinns oriktig,

skall en särskild avgift

(skattetillägg) påföras honom.

Skattetillägget är tjugo procent av

det skattebelopp som inte skulle ha

påförts om den oriktiga uppgiften

hade godtagits. Detsamma gäller

om den skattskyldige har lämnat en

sådan uppgift i mål om skatt och

uppgiften inte har godtagits efter

prövning i sak.

 Om den skattskyldige på något

annat sätt än muntligen under

förfarandet har lämnat en uppgift

till ledning för beslut rörande

beskattningen och uppgiften befinns

oriktig, skall en särskild avgift

(skattetillägg) tas ut. Skattetillägget

är tjugo procent av det skattebelopp

som inte skulle ha påförts om den

oriktiga uppgiften hade godtagits.

Detsamma gäller, om en sådan

uppgift har lämnats i ett mål om

skatt och uppgiften inte har

godtagits efter prövning i sak.

 Avgiftsberäkning enligt första stycket sker efter tio procent när den

oriktiga uppgiften avser periodisering eller därmed jämställd fråga.

 Har avvikelse från deklaration skett med stöd av 4 kap. 13 §, påförs den

skattskyldige skattetillägg. Skattetillägget är tjugo procent av den skatt som

till följd av uppskattningen påförs den skattskyldige utöver vad som annars

skulle ha påförts honom. Till den del uppskattningen innefattar rättelse av

en oriktig uppgift från den skattskyldige påförs dock skattetillägg enligt

första eller andra stycket.

 Har den skattskyldige inte

lämnat deklaration och har skatt

beslutats genom uppskattning enligt

4 kap. 13 §, påförs den skattskyl-

dige skattetillägg. Skattetillägget är

tjugo procent av den skatt som till

följd av uppskattningen påförs den

skattskyldige utöver den skatt som

skulle ha påförts enligt de skriftliga

uppgifter han kan ha lämnat till

ledning för beskattningen. Till den

del uppskattningen innefattar

rättelse av en oriktig uppgift från

den skattskyldige påförs dock

skattetillägget enligt första eller

andra stycket.

 Har den skattskyldige inte

lämnat deklaration och har skatt

beslutats genom uppskattning enligt

4 kap. 13 §, påförs den skattskyl-

dige skattetillägg. Skattetillägget är

tjugo procent av den skatt som till

följd av uppskattningen påförs den

skattskyldige utöver den skatt som

skulle ha påförts enligt uppgifter

han på något annat sätt än munt-

ligen kan ha lämnat till ledning för

beskattningen. Till den del

uppskattningen innefattar rättelse av

en oriktig uppgift från den

skattskyldige påförs dock skatte-

tillägget enligt första eller andra

stycket.

 Underlag för skattetillägg skall bestämmas utan hänsyn till invändningar

rörande annan fråga än den som föranlett tillägget.

 4 §

 Skattetillägg påförs inte i

samband med rättelse av en felräk-

ning eller en misskrivning, som

uppenbart framgår av deklarationen

eller ett annat skriftligt meddelande

från den skattskyldige.

 Skattetillägg påförs inte heller i

den mån avvikelsen avser

bedömning av ett skriftligt yrkande

och avvikelsen inte gäller uppgift i

sak.

 Skattetillägg påförs inte i

samband med rättelse av en

felräkning eller en misskrivning,

som uppenbart framgår av

deklarationen eller av något annat

meddelande från den skattskyldige

som inte är muntligt.

 Skattetillägg påförs inte heller i

den mån avvikelsen avser

bedömning av ett yrkande och

avvikelsen inte gäller uppgift i sak.

 Har den skattskyldige frivilligt rättat en oriktig uppgift, påförs inte

skattetillägg.

 6 §12

 Skattetillägg och försenings-

avgift får helt efterges, om

felaktigheten eller underlåtenheten

kan antas ha ett sådant samband

med den skattskyldiges ålder,

sjukdom, bristande erfarenhet eller

därmed jämförligt förhållande att

den kan anses ursäktlig. Detsamma

gäller om felaktigheten eller

underlåtenheten framstår som

ursäktlig med hänsyn till den

oriktiga uppgiftens beskaffenhet

eller annan särskild omständighet

eller om det framstår som uppenbart

oskäligt att ta ut tillägget eller

avgiften.

 Skattetillägg får helt efterges

även när det belopp som kunde ha

undandragits genom felaktigheten

eller underlåtenheten är att anses

som ringa.

 Särskild avgift får inte påföras

sedan den skattskyldige avlidit.

 Den skattskyldige skall befrias

helt från skattetillägg och

förseningsavgift

 1. om felaktigheten eller

underlåtenheten kan antas ha ett

sådant samband med den

skattskyldiges ålder, sjukdom,

bristande erfarenhet eller liknande

förhållande att den framstår som

ursäktlig,

 2. om felaktigheten eller

underlåtenheten framstår som

ursäktlig med hänsyn till uppgiftens

art eller någon annan särskild

omständighet, eller

 3. om det framstår som

uppenbart oskäligt att ta ut

skattetillägget eller avgiften.

 Den skattskyldige får befrias helt

från skattetillägg även när det

belopp som kunde ha undandragits

genom felaktigheten eller under-

låtenheten är obetydligt.

 Skattetillägg och förseningsavgift

får inte påföras sedan den

skattskyldige avlidit.

 8 §13

 Bestämmelserna om eftergift

skall beaktas även om yrkande om

detta inte har framställts, i den mån

det föranleds av vad som har

förekommit i ärendet eller målet om

särskild avgift.

 Bestämmelserna i 6 § skall

beaktas även om något yrkande om

befrielse inte har framställts, i den

mån det föranleds av vad som har

förekommit i ärendet eller målet om

särskild avgift.

 Ändras ett beskattningsbeslut i en fråga som föranlett skattetillägg

skall

beskattningsmyndigheten vidta den ändring av beslutet om skattetillägg

som föranleds av beskattningsbeslutet.

 9 kap.

 3 §14

 Fråga om utdömande av vite

prövas av länsrätten i det län där

beskattningsmyndigheten är

belägen. Har vite samtidigt förelagts

med stöd av en bestämmelse i

taxeringslagen (1990:324) eller

enligt lagen (1990:325) om

självdeklaration och kontroll-

uppgifter prövas frågan av den

länsrätt som är behörig enligt dessa

lagar. Har vite i annat fall samtidigt

förelagts med stöd av denna lag och

mervärdesskattelagen (1994:200)

görs prövningen av den länsrätt som

är behörig enligt sistnämnda lag.

 Fråga om utdömande av vite prö-

vas av länsrätten i det län där

beskattningsmyndigheten är be-

lägen. Har vite samtidigt förelagts

med stöd av en bestämmelse i

taxeringslagen (1990:324) eller

enligt lagen (1990:325) om

självdeklaration och kontroll-

uppgifter prövas frågan av den

länsrätt som är behörig enligt dessa

lagar. Har vite i annat fall samtidigt

förelagts med stöd av denna lag och

skattebetalningslagen (1997:000)

görs prövningen av den länsrätt som

är behörig enligt sistnämnda lag.

 Vid prövning av en fråga om utdömande av vite får även vitets

lämplighet bedömas.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 november 1997 och tillämpas från och

med den 1 januari 1998.

 2. Äldre föreskrifter i 3 kap. 5 och 7 §§ gäller fortfarande i fråga om

kompensation enligt lagen (1994:40) om tillfällig kompensation för viss

energiskatt.

 3. Äldre föreskrifter i 5 kap. 17 § gäller fortfarande i fråga om mål om

betalningsskyldighet som anhängiggjorts före utgången av år 1997.

 4. Äldre föreskrifter i 9 kap. 3 § gäller fortfarande i fråga om vite

som

samtidigt förelagts med stöd av lagen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter samt mervärdesskattelagen (1994:200).

1Senaste lydelse 1993:462.

2Senaste lydelse 1994:474.

3Senaste lydelse 1994:474.

4Senaste lydelse 1994:474.

5Senaste lydelse 1994:1906.

6Senaste lydelse 1994:474.

7Senaste lydelse 1990:331.

8Senaste lydelse 1992:639.

9Senaste lydelse 1992:639.

10Senaste lydelse 1996:670.

11Senaste lydelse 1991:1906.

12Senaste lydelse 1991:1906.

13Senaste lydelse 1991:1906.

14Senaste lydelse 1994:214.

2.11 Förslag till lag om ändring i lagen (1987:1231) om

automatisk databehandling vid taxeringsrevision, m.m.

 Härigenom föreskrivs att 1, 3 och 6 §§ lagen (1987:1231) om

automatisk databehandling vid taxeringsrevision, m.m. skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 1 §1

 Denna lag gäller vid myndighets

revision avseende skatter och

socialavgifter samt enligt 75 § b

tullagen (1987:1065), när åtgärden

innefattar automatisk databehand-

ling av personuppgifter i personre-

gister enligt datalagen (1973:289).

 Denna lag gäller vid myndighets

granskning avseende skatter och

socialavgifter samt vid granskning

enligt 69 och 70 §§ tullagen

(1994:1550), när åtgärden inne-

fattar automatisk databehandling av

personuppgifter i personregister

enligt datalagen (1973:289).

 3 §2

 Datainspektionen utövar tillsyn över att granskning som sker med hjälp

av automatisk databehandling inte medför otillbörligt intrång i personlig

integritet. Härvid tillämpas 15 § andra stycket och 16 § datalagen

(1973:289).

 Den som verkställer revisionen

skall lämna Datainspektionen de

uppgifter om den automatiska data-

behandlingen som inspektionen

begär för sin tillsyn.

 Den som verkställer gransk-

ningen skall lämna Data-

inspektionen de uppgifter om den

automatiska databehandlingen som

inspektionen begär för sin tillsyn.

 6 §3

 Den som har beslutat om revi-

sion och den hos vilken revisionen

sker får överklaga Datainspektion-

ens beslut enligt denna lag hos

allmän förvaltningsdomstol. Även

Justitiekanslern får föra talan för att

ta till vara allmänna intressen.

 Den som har beslutat om gransk-

ningen och den hos vilken

granskningen sker får överklaga

Datainspektionens beslut enligt

denna lag hos allmän förvaltnings-

domstol. Även Justitiekanslern får

föra talan för att ta till vara

allmänna intressen.

 Ett beslut enligt denna lag gäller omedelbart om inte annat anges i

beslutet.

_______

 Denna lag träder i kraft den 1 november 1997.

1Senaste lydelse 1994:478.

2Senaste lydelse 1994:478.

3Senaste lydelse 1994:1399.

2.12 Förslag till lag om ändring i taxeringslagen (1990:324)

 Härigenom föreskrivs att 1 kap. 1 och 4 §§, 2 kap. 2 §, 3 kap. 8, 9, 11

och 12 a §§, 5 kap. 1, 2, 4 7 och 13 §§ samt rubriken närmast före 5 kap. 6

§ taxeringslagen (1990:324) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 1 kap.

 1 §1

 Denna lag gäller vid fastställelse av underlaget för att ta ut skatt

eller

avgift (taxering) enligt

 1. kommunalskattelagen (1928:370),

 2. lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt,

 3. lagen (1997:000) om statlig förmögenhetsskatt,

 4. lagen (1984:1052) om statlig fastighetsskatt,

 5. lagen (1990:661) om avkastningsskatt på pensionsmedel i fall som

avses i 2 § första stycket 1 5 och 7 nämnda lag,

 6. lagen (1991:687) om särskild löneskatt på pensionskostnader,

 7. lagen (1994:1744) om allmänna egenavgifter,

 8. lagen (1993:1537) om expansionsmedel.

 Lagen gäller även vid handläggning av ärenden om särskilda avgifter

(skattetillägg och förseningsavgift) om inte annat följer av 5 kap.

 Lagen innehåller bestämmelser som skall gälla vid handläggning av mål

om taxering och särskilda avgifter i allmän förvaltningsdomstol.

 Att bestämmelserna i denna lag

gäller även i fråga om förfarandet

för fastställelse av mervärdesskatt i

vissa fall framgår av 14 kap. 28 §

mervärdesskattelagen (1994:200).

 Att bestämmelserna i denna lag

gäller även i fråga om förfarandet

för fastställelse av mervärdesskatt i

vissa fall framgår av 10 kap. 31 §

skattebetalningslagen (1997:000).

 4 §

 I lagen (1990:325) om själv-

deklaration och kontrolluppgifter

finns bestämmelser om skyldig-

heten att lämna uppgifter till

ledning för taxering. I fråga om

debitering och uppbörd av skatt

gäller bestämmelserna i uppbörds-

lagen (1953:272).

 I lagen (1990:325) om själv-

deklaration och kontrolluppgifter

finns bestämmelser om skyldig-

heten att lämna uppgifter till

ledning för taxering. I fråga om

debitering, redovisning och

betalning av skatt gäller be-

stämmelserna i skattebetalnings-

lagen (1997:000).

 2 kap.

 2 §

 Beslut i taxeringsärende fattas av

skattemyndigheten i det län där den

skattskyldiges hemortskommun för

taxeringsåret är belägen.

 Om den skattskyldige saknar

hemortskommun i landet, fattas be-

slutet av Skattemyndigheten i

Stockholms län.

 En skattemyndighet får uppdra

åt en annan skattemyndighet att

fatta beslut i dess ställe i ett visst

ärende eller en viss grupp av

ärenden. Sådant uppdrag får ges

endast om den andra myndigheten

medger det och om det kan ske utan

avsevärd olägenhet för den

skattskyldige.

 Beslut i taxeringsärende fattas av

den skattemyndighet som är behörig

att fatta beslut enligt 2 kap. 1-3 och

5 §§ skattebetalningslagen

(1997:000).

 3 kap.

 8 §2

 Skattemyndigheten får besluta

om taxeringsrevision för att

kontrollera att skyldighet enligt

lagen (1990:325) om självdeklara-

tion och kontrolluppgifter fullgjorts

riktigt och fullständigt. Taxerings-

revision får göras hos den som är

eller kan antas vara bokförings-

skyldig enligt bokföringslagen

(1976:125) eller skyldig att föra

räkenskaper enligt jordbruksbok-

föringslagen (1979:141) och hos

annan juridisk person än dödsbo.

 Om revisionen kan antas bli

omfattande får den påbörjas även

innan deklaration skall avlämnas,

om det beskattningsår som

revisionen avser gått ut.

 Skattemyndigheten får besluta

om taxeringsrevision för att

kontrollera att deklarations- och

annan uppgiftsskyldighet enligt

lagen (1990:325) om självdeklara-

tion och kontrolluppgifter fullgjorts

riktigt och fullständigt eller att

förutsättningar finns att fullgöra

uppgiftsskyldighet som kan antas

uppkomma.

 Skattemyndigheten får besluta

om taxeringsrevision också för att

inhämta uppgifter av betydelse för

kontroll enligt första stycket av

någon annan än den som revideras.

 Taxeringsrevision får göras hos

den som är eller kan antas vara

bokföringsskyldig enligt bok-

föringslagen (1976:125) eller

skyldig att föra räkenskaper enligt

jordbruksbokföringslagen

(1979:141) och hos annan juridisk

person än dödsbo.

 9 §3

 Ett beslut om taxeringsrevision

skall överlämnas till den

reviderade innan revisionen

verkställs. Beslutet skall innehålla

uppgift om ändamålet med

revisionen och om möjligheten att

undanta handlingar och uppgifter

enligt 13 och 14 §§.

 Ett beslut om taxeringsrevision

skall innehålla uppgift om

ändamålet med revisionen och om

möjligheten att undanta handlingar

och uppgifter enligt 13 och 14 §§.

 I ett beslut om revision som avses

i 8 § andra stycket får

skattemyndigheten, om det finns

särskilda skäl, utesluta uppgift om

vilken person eller rättshandling

granskningen avser.

 I ett beslut om taxeringsrevision skall en eller flera tjänstemän

förordnas

att verkställa revisionen (revisor).

 Den reviderade skall underrättas

om beslutet innan revisionen

verkställs. Är det av betydelse att

vidta sådana åtgärder som avses i

11 § andra stycket, får dock

underrättelse ske i samband med att

revisionen verkställs, om kontrollen

annars kan mista sin betydelse.

 11 §4

 Vid taxeringsrevision får räkenskapsmaterial och andra handlingar som

rör verksamheten granskas om de inte skall undantas enligt 13 §.

 Vid revision får revisorn även

inventera kassan, granska lager,

maskiner och inventarier samt

besiktiga lokaler och byggnader

som används i verksamheten.

 Vid revision får revisorn

inventera kassan, granska lager,

maskiner och inventarier samt

besiktiga lokaler och byggnader

som används i verksamheten.

Revisorn får också ta prov på varor

som används, säljs eller tillhanda-

hålls på annat sätt i verksamheten

samt prova kassaapparatur, sär-

skild räknarapparatur, mätappara-

tur och annan teknisk utrustning.

 Med handling förstås framställning i skrift eller bild samt upptagning

som kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas endast med tekniskt

hjälpmedel.

 12 a §5

 En revision får inte pågå längre tid än nödvändigt. Räkenskapsmaterial

och andra handlingar som överlämnats till revisorn skall så snart som

möjligt och senast när revisionen avslutats återlämnas till den reviderade.

 Har den reviderade försatts i

konkurs när handlingarna skall

återlämnas, skall skattemyn-

digheten överlämna handlingarna

till konkursförvaltaren. Skattemyn-

digheten skall underrätta den

reviderade om att handlingarna

överlämnats till konkursförvalt-

aren.

 Skattemyndigheten skall snarast lämna meddelande om resultatet av

revisionen till den reviderade i de delar som rör honom.

 5 kap.

 1 §6

 Har en skattskyldig i

självdeklaration eller annat

skriftligt meddelande, som han

under förfarandet avgett till ledning

för taxeringen, lämnat uppgift som

befinns oriktig, skall en särskild

avgift (skattetillägg) påföras

honom. Detsamma gäller om den

skattskyldige har lämnat en sådan

uppgift i mål om taxering och

uppgiften inte har godtagits efter

prövning i sak.

 Om en skattskyldig på något

annat sätt än muntligen under

förfarandet har lämnat en uppgift

till ledning för taxeringen och

uppgiften befinns oriktig, skall en

särskild avgift (skattetillägg) tas ut.

Detsamma gäller, om en sådan

uppgift har lämnats i ett mål om

taxering och uppgiften inte har

godtagits efter prövning i sak.

 Skattetillägg enligt första stycket tas ut med tjugo procent av den

mervärdesskatt och med fyrtio procent av sådan skatt som avses i 1 kap.

1 § första stycket 1 6 och 8 som, om den oriktiga uppgiften hade godtagits,

inte skulle ha påförts den skattskyldige eller hans make eller, i fråga om

förmögenhetsskatt, person som sambeskattas med honom, eller, vad gäller

mervärdesskatt, felaktigt skulle ha tillgodoräknats honom. Skulle den

oriktiga uppgiften, om den hade godtagits, ha medfört sådant underskott i

förvärvskälla i inkomstslaget näringsverksamhet eller tjänst som inte

utnyttjas taxeringsåret, skall skattetillägg i stället beräknas på ett underlag

som utgör en fjärdedel av den minskning av underskottet som rättelsen av

den oriktiga uppgiften medfört.

 Avgiftsberäkning enligt andra stycket sker efter tjugo procent eller,

vad

gäller mervärdesskatt, tio procent av underlaget när

 1. den oriktiga uppgiften har rättats eller hade kunnat rättas med

ledning

av kontrollmaterial som normalt är tillgängligt för skattemyndigheten och

som varit tillgängligt för myndigheten före utgången av november

taxeringsåret,

 2. den oriktiga uppgiften avser periodisering eller därmed jämställd

fråga.

 2 §7

 Om avvikelse har skett från en självdeklaration genom skönstaxering,

påförs den skattskyldige skattetillägg. Tillägget beräknas på den skatt som

till följd av skönstaxeringen påförs den skattskyldige utöver den skatt som

annars skulle ha påförts honom. Medför skönstaxeringen att sådant

underskott i förvärvskälla i inkomstslaget näringsverksamhet eller tjänst

som inte utnyttjas taxeringsåret minskar, skall skattetillägget i stället

beräknas på ett underlag som utgör en fjärdedel av den minskning av

underskottet som skönstaxeringen medfört. Vid beräkningen skall

dessutom bestämmelserna i 1 § andra stycket tillämpas. Till den del

skönstaxeringen innefattar rättelse av oriktig uppgift från den skattskyldige

skall skattetillägg tas ut enligt bestämmelserna i 1 §.

 Första stycket tillämpas också

om skönstaxering har skett på grund

av utebliven självdeklaration och

självdeklaration inte kommit in trots

att föreläggande sänts ut till den

skattskyldige. Tillägget beräknas på

den skatt som till följd av

skönstaxeringen påförs den

skattskyldige utöver den skatt som

skulle ha påförts enligt de skriftliga

uppgifter som den skattskyldige kan

ha lämnat till ledning för

taxeringen. Innefattar skönstax-

eringen att ett vid tidigare taxering

fastställt underskott i förvärvskälla i

inkomstslaget näringsverksamhet

eller tjänst utnyttjas helt eller delvis,

skall skattetillägg beräknas på ett

underlag som utgör en fjärdedel av

den minskning av underskottet som

skönstaxeringen medfört. Har den

skattskyldige i en skriftlig uppgift

till ledning för taxeringen redovisat

underskott i förvärvskälla i

inkomstslaget näringsverksamhet

eller tjänst som inte utnyttjas taxer-

ingsåret och medför skönstaxering-

en att sådant underskott minskar,

skall skattetillägget beräknas på ett

underlag som utgör en fjärdedel av

den minskning av underskottet som

skönstaxeringen medfört.

 Första stycket tillämpas också

om skönstaxering har skett på grund

av utebliven självdeklaration och

självdeklaration inte kommit in trots

att föreläggande sänts ut till den

skattskyldige. Tillägget beräknas på

den skatt som till följd av

skönstaxeringen påförs den

skattskyldige utöver den skatt som

skulle ha påförts enligt de uppgifter

som den skattskyldige på annat sätt

än muntligen kan ha lämnat till

ledning för taxeringen. Innefattar

skönstaxeringen att ett vid tidigare

taxering fastställt underskott i

förvärvskälla i inkomstslaget

näringsverksamhet eller tjänst

utnyttjas helt eller delvis, skall

skattetillägg beräknas på ett

underlag som utgör en fjärdedel av

den minskning av underskottet som

skönstaxeringen medfört. Har den

skattskyldige på annat sätt än

muntligen till ledning för taxeringen

redovisat underskott i förvärvskälla

i inkomstslaget näringsverksamhet

eller tjänst som inte utnyttjas

taxeringsåret och medför

skönstaxeringen att sådant

underskott minskar, skall skatte-

tillägget beräknas på ett underlag

som utgör en fjärdedel av den

minskning av underskottet som

skönstaxeringen medfört.

 4 §8

 Skattetillägg tas inte ut

 1. vid rättelse av en felräkning

eller misskrivning som uppenbart

framgår av självdeklarationen eller

av ett annat skriftligt meddelande

från den skattskyldige,

 1. vid rättelse av en felräkning

eller misskrivning som uppenbart

framgår av självdeklarationen eller

av något annat meddelande från

den skattskyldige som inte är

muntligt,

 2. vid rättelse av en oriktig uppgift i fråga om inkomst av tjänst eller

kapital, om rättelsen har gjorts eller hade kunnat göras med ledning av

kontrolluppgift som skall lämnas utan föreläggande enligt lagen

(1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter och som varit

tillgänglig för skattemyndigheten före november månads utgång

taxeringsåret,

 3. i den mån avvikelsen avser

bedömning av ett skriftligt yrkande,

såsom fråga om yrkat avdrag eller

värde av naturaförmån eller

tillgång, och avvikelsen inte gäller

uppgift i sak,

 3. i den mån avvikelsen avser

bedömning av ett yrkande, såsom

fråga om yrkat avdrag eller värde av

naturaförmån eller tillgång, och

avvikelsen inte gäller uppgift i sak,

 4. om den skattskyldige frivilligt har rättat en oriktig uppgift.

 Första stycket 2 gäller inte i fråga om kontrolluppgift enligt 3 kap. 32

 c,

44 eller 45 § lagen om självdeklaration och kontrolluppgifter.

 5 §9

 Om deklarationsskyldig inte har kommit in med självdeklaration inom

föreskriven tid eller har han endast lämnat en självdeklaration med så

bristfälligt innehåll att den uppenbarligen inte är ägnad att ligga till grund

för taxering, skall en särskild avgift (förseningsavgift) påföras honom.

Sådan avgift påförs aktiebolag med 1 000 kronor och andra skattskyldiga

med 500 kronor.

 Har skattskyldig, som utan föreläggande skall lämna självdeklaration,

inte kommit in med deklaration senast den 1 augusti under taxeringsåret

eller har han dessförinnan endast kommit in med en självdeklaration med

så bristfälligt innehåll att den uppenbarligen inte är ägnad att ligga till

grund för taxering, bestäms förseningsavgiften till fyra gånger det belopp

som anges i första stycket.

 Förseningsavgift enligt första stycket påförs också skattskyldig som har

avgett en förenklad självdeklaration inom föreskriven tid men som inte

följt ett föreläggande att avge en särskild självdeklaration inom den tid som

föreskrivs i föreläggandet.

 Har den skattskyldige inom

föreskriven tid lämnat en

deklarationshandling, som inte är

behörigen undertecknad, tas

förseningsavgift ut endast om

handlingen inte undertecknas inom

den tid som föreskrivs i ett

föreläggande. I sådant fall beräknas

avgiften enligt första stycket.

 Har den skattskyldige inom

föreskriven tid lämnat en de-

klarationshandling, som inte är

behörigen undertecknad eller som

inte är i form av ett elektroniskt

dokument, tas förseningsavgift ut

endast om bristen inte avhjälps

inom den tid som föreskrivs i ett

föreläggande. I sådant fall beräknas

avgiften enligt första stycket.

 Vad som sägs om deklarationsskyldig och skattskyldig i första och

andra styckena gäller också för den som utan att vara deklarationsskyldig

är skyldig att lämna uppgift enligt 2 kap. 25 § lagen (1990:325) om

självdeklaration och kontrolluppgifter eller särskild uppgift enligt 2 kap. 26

§ samma lag. Vad som sägs om deklaration gäller då sådan uppgift eller

särskild uppgift.

Eftergift av särskild avgift

Befrielse från särskild avgift

 6 §10

 Särskild avgift skall efterges helt,

om felaktigheten eller

underlåtenheten kan antas ha ett

sådant samband med den

skattskyldiges ålder, sjukdom,

bristande erfarenhet eller liknande

förhållande att den framstår som

ursäktlig. Detsamma gäller om

felaktigheten eller underlåtenheten

framstår som ursäktlig med hänsyn

till uppgiftens beskaffenhet eller

annan särskild omständighet eller

om det framstår som uppenbart

oskäligt att ta ut den särskilda

avgiften.

 Skattetillägg får efterges helt när

det belopp som kunde ha

undandragits genom felaktigheten

eller underlåtenheten är ringa.

 Den skattskyldige skall befrias

helt från särskild avgift

 1. om felaktigheten eller

underlåtenheten kan antas ha ett

sådant samband med den

skattskyldiges ålder, sjukdom,

bristande erfarenhet eller liknande

förhållande att den framstår som

ursäktlig,

 2. om felaktigheten eller

underlåtenheten framstår som

ursäktlig med hänsyn till uppgiftens

art eller någon annan särskild

omständighet, eller

 3. om det framstår som

uppenbart oskäligt att ta ut den

särskilda avgiften.

 Den skattskyldige får befrias helt

från skattetillägg även när det

belopp som kunde ha undandragits

genom felaktigheten eller

underlåtenheten är obetydligt.

 7 §

 Bestämmelserna om eftergift

skall beaktas även om något

yrkande om detta inte har

framställts, i den mån det föranleds

av vad som förekommit i ärendet

eller målet om särskild avgift.

 Bestämmelserna i 6 § skall

beaktas även om något yrkande om

 befrielse inte har framställts, i den

mån det föranleds av vad som

förekommit i ärendet eller målet om

särskild avgift.

 13 §11

 Särskild avgift påförs som slutlig

eller tillkommande skatt enligt

uppbördslagen (1953:272).

Skattetillägg som inte uppgår till

100 kronor, påförs inte. Särskild

avgift tillfaller staten.

 Särskild avgift påförs enligt

skattebetalningslagen (1997:000).

Skattetillägg som inte uppgår till

100 kronor, påförs inte. Särskild

avgift tillfaller staten.

 Skall någon vid taxering till statlig inkomstskatt på förvärvsinkomst

påföras skattetillägg på undandragen skatt efter skilda procentsatser

uträknas först skatten på summan av de undanhållna beloppen. Skatten för-

delas sedan vid tillämpningen av de skilda procentsatserna efter den

kvotdel som vart och ett av de undanhållna beloppen utgör av de

sammanlagda undanhållna beloppen.

 Bestämmelserna i andra stycket tillämpas också när någon skall påföras

skattetillägg efter skilda procentsatser på undandragen skatt i annat fall än

som avses i andra stycket. Vid beräkning av skattetillägg på minskning av

underskott i förvärvskälla skall underlaget vid tillämpning av de skilda

procentsatserna fördelas efter den kvotdel som vart och ett av de

undanhållna beloppen utgör av de sammanlagda undanhållna beloppen.

 Skall skattetillägg påföras efter skilda procentsatser och beräknas på såväl

undandragen skatt som minskning av underskott i förvärvskälla görs

beräkningen med tillämpning av andra och tredje styckena på de båda

underlagen var för sig.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 november 1997.

 2. De nya föreskrifterna i 1 kap. 4 § och 5 kap. 13 § tillämpas första

gången vid 1999 års taxering.

 3. De nya föreskrifterna i 2 kap. 2 § tillämpas från och med den

1 januari 1998.

 4. De nya föreskrifterna i 5 kap. 1, 2, 4 och 5 §§ tillämpas första

gången

vid 1998 års taxering.

1Lydelse enligt prop. 1996/97:117.

2Senaste lydelse 1994:467.

3Senaste lydelse 1994:467.

4Senaste lydelse 1994:467.

5Senaste lydelse 1994:467.

6Lydelse enligt prop. 1996/97:117.

7Senaste lydelse 1991:1902.

8Senaste lydelse 1996:1612.

9Senaste lydelse 1994:486.

10Senaste lydelse 1991:1902.

11Senaste lydelse 1991:1902.

2.13 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:325) om

självdeklaration och kontrolluppgifter

 Härigenom föreskrivs att 1 kap. 2 §, 2 kap. 2, 8, 13, 16 och 19 §§ samt

3

kap. 4, 7, 9, 50 a, 57, 58 och 60 §§ lagen (1990:325) om självdeklaration

och kontrolluppgifter skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 1 kap.

 2 §

 Begrepp som används i denna

lag har samma innebörd som i kom-

munalskattelagen (1928:370), lagen

(1947:576) om statlig inkomstskatt,

uppbördslagen (1953:272) och

taxeringslagen (1990:324).

 Begrepp som används i denna

lag har samma innebörd som i

kommunalskattelagen (1928:370),

lagen (1947:576) om statlig

inkomstskatt, taxeringslagen

(1990:324) och skattebetalnings-

lagen (1997:000).

 2 kap.

 2 §1

 Självdeklaration skall avges på

heder och samvete på blankett

enligt fastställt formulär för

förenklad självdeklaration eller

särskild självdeklaration.

 Självdeklaration skall avges på

heder och samvete på blankett

enligt fastställt formulär för

förenklad självdeklara-tion eller

särskild självdeklaration eller, efter

särskilt medgivande av Riksskatte-

verket eller skattemyndighet som

Riksskatteverket bestämmer, i form

av ett elektroniskt dokument.

 Med ett elektroniskt dokument

avses i denna lag en upptagning

som gjorts med hjälp av automatisk

databehandling och vars innehåll

och utställare kan verifieras genom

ett visst tekniskt förfarande.

 8 §2

 Följande juridiska personer skall lämna självdeklaration

 1. aktiebolag, ekonomisk förening, sparbank, ömsesidigt

skadeförsäkringsföretag och värdepappersfond samt sådan stiftelse, fond

eller inrättning som har till huvudsakligt ändamål att tillgodose viss familjs,

vissa familjers eller bestämda personers ekonomiska intressen,

 2. ideell förening, som avses i 7 § 5 mom. första stycket lagen

(1947:576) om statlig inkomstskatt, om dess bruttointäkter under

beskattningsåret överstigit grundavdraget enligt 8 § nämnda lag,

 3. dödsbo när dess bruttointäkter

av kapital av annat slag än avkast-

ning för vilken preliminär A-skatt

skall betalas enligt 3 § 2 mom.

tredje stycket uppbördslagen

(1953:272) och bruttointäkter av en

eller flera andra förvärvskällor

uppgått till sammanlagt minst 100

kronor,

 3. dödsbo när dess bruttointäkter

av kapital av annat slag än avkast-

ning från vilken skatteavdrag skall

göras enligt 5 kap. 8 § skattebetal-

ningslagen (1997:000) och brutto-

intäkter av en eller flera andra för-

värvskällor uppgått till sammanlagt

minst 100 kronor,

 4. annan juridisk person, om dess bruttointäkter av en eller flera

förvärvskällor under beskattningsåret uppgått till sammanlagt minst 100

kronor,

 5. juridisk person, vars skattepliktiga tillgångar enligt lagen

(1997:000)

om statlig förmögenhetsskatt, vid beskattningsårets utgång haft ett

sammanlagt värde som, i fråga om dödsbo och familjestiftelse, överstiger

900 000 kronor eller, i fråga om annan juridisk person som är skattskyldig

enligt nämnda lag, 25 000 kronor,

 6. juridisk person för vilken underlag för statlig fastighetsskatt,

avkast-

ningsskatt på pensionsmedel eller särskild löneskatt på pensionskostnader

skall fastställas.

 Vid bedömandet av deklarationsskyldighet enligt första stycket 2-5 skall

hänsyn inte tas till sådan inkomst eller förmögenhet, för vilken

skattskyldighet inte föreligger enligt kommunalskattelagen (1928:370),

lagen om statlig inkomstskatt eller lagen om statlig förmögenhetsskatt.

Däremot skall hänsyn tas till sådan inkomst eller förmögenhet som enligt

dubbelbeskattningsavtal skall vara helt eller delvis undantagen från

beskattning i Sverige.

 13 §3

 Särskild självdeklaration skall lämnas om

 1. den skattskyldige är annan juridisk person än dödsbo,

 2. den skattskyldige är skyldig att i självdeklaration lämna uppgift om

inkomst av näringsverksamhet,

 3. den skattskyldige är företagsledare eller delägare i fåmansföretag,

fåmansägt handelsbolag, företag som enligt 3 § 12 a mom. tredje stycket

lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt skall behandlas som

fåmansföretag eller, om uppgifter skall lämnas enligt 24 §, i företag som

upphört att vara sådant företag,

 4. den skattskyldige enligt

14 kap. 3 § mervärdesskattelagen

(1994:200) är skyldig att redovisa

utgående och ingående mervärdes-

skatt i sin självdeklaration,

 4. den skattskyldige enligt

10 kap. 31 § skattebetalningslagen

(1997:000) skall redovisa utgående

och ingående mervärdesskatt i sin

självdeklaration,

 5. den skattskyldige inte varit bosatt i Sverige under hela

beskattnings-

året, eller

 6. den skattskyldige inte mottagit förtryckt blankett för förenklad

självdeklaration senast den 15 april taxeringsåret.

 16 §4

 Fåmansföretag och företag, som enligt 3 § 12 a mom. tredje stycket

lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt skall behandlas som

fåmansföretag skall i självdeklarationen lämna uppgifter om delägares eller

honom närstående persons namn, personnummer och adress och i

förekommande fall aktie- eller andelsinnehav varvid, om det förekommer

olika röstvärden för innehavet, dessa skall anges; dock behöver uppgifter

inte lämnas för närstående person, som inte uppburit ersättning från, träffat

avtal med eller haft liknande förhållande med företaget.

 Delägare i ett handelsbolag skall lämna de uppgifter som behövs för att

beräkna det justerade ingångsvärdet för andelen i bolaget såsom andelens

ursprungliga ingångsvärde, tillskott och uttag.

 Skall den skattskyldige enligt 14

kap. 3 § mervärdesskattelagen

(1994:200) redovisa mervärdesskatt

i sin självdeklaration, skall han

lämna de uppgifter som behövs för

att besluta om mervärdesskatten.

 Skall den skattskyldige enligt 10

kap. 31 § skattebetalningslagen

(1997:000) redovisa mervärdesskatt

i sin självdeklaration, skall han

lämna de uppgifter som behövs för

att besluta om mervärdesskatten.

 Dotterföretag enligt 1 kap. 5 § aktiebolagslagen (1975:1385), 1 kap. 4 §

lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar, 1 kap. 6 § bankaktiebolags-

lagen (1987:618), 1 kap. 2 § sparbankslagen (1987:619), 1 kap. 5 § lagen

(1995:1570) om medlemsbanker, 1 kap. 9 § försäkringsrörelselagen

(1982:713) eller 1 kap. 1 och 1 a §§ lagen (1980:1103) om årsredovisning

m.m. i vissa företag, skall i självdeklarationen lämna uppgift om namn och

organisationsnummer för moderföretag jämte aktie- eller andelsinnehav

med angivande av röstvärde samt, i förekommande fall, uppgifter om namn

och organisationsnummer för dettas moderföretag. Ägaruppgifterna skall

avse förhållandena vid senast avslutade beskattningsår.

 19 §5

 Den som har inkomst av näringsverksamhet skall, om inte annat framgår

av 20 eller 25 §, i sin självdeklaration för varje förvärvskälla från

bokföringen lämna uppgifter om varje slag av

 1. intäkter, kostnader, bokslutsdispositioner, skatter och skattemässiga

avsättningar,

 2. tillgångar, skulder, avsättningar, obeskattade reserver och eget

kapital.

 Uppgifter skall vidare lämnas om

 1. arten och omfattningen av verksamheten,

 2. hur värdesättningen på lager samt fordringar skett,

 3. hur det bokföringsmässiga vinstresultatet justerats för att

överensstämma med de för den skattemässiga inkomstberäkningen

stadgade grunderna,

 4. hur avdrag för värdeminskning beräknats,

 5. vad den skattskyldige satt in i form av pengar i näringsverksamheten

eller tagit ut ur näringsverksamheten i varor, pengar eller annat eller på

annat sätt använt för att betala levnadskostnader eller för andra utgifter,

som inte är hänförliga till omkostnader i verksamheten, samt om andra

förmåner som den skattskyldige fått av verksamheten,

 6. ändrade redovisningsprinciper samt

 7. under året anskaffade och försålda anläggningstillgångar.

 Juridisk person som omfattas av 2 § 6 a mom. lagen (1947:576) om

statlig inkomstskatt skall lämna uppgift om beslut om utdelning eller annat

förfogande över uppkommen vinst.

 Fysisk person och dödsbo skall lämna uppgift om fördelningsunderlag

enligt 2 § lagen (1993:1536) om räntefördelning vid beskattning vid

utgången av närmast föregående beskattningsår samt motsvarande belopp

vid beskattningsårets utgång.

 Har makar tillsammans deltagit i näringsverksamhet behöver uppgifter

som avses i första och andra styckena endast lämnas av en av makarna. Var

och en av makarna skall dock lämna uppgifter om arten och omfattningen

av sitt arbete i verksamheten samt de övriga uppgifter som behövs för

tillämpningen av anvisningarna till 52 § kommunalskattelagen.

 Om det finns särskilda skäl, får skattemyndigheten på ansökan av den

deklarationsskyldige medge att de uppgifter som avses i första stycket 1

lämnas i sammansatta poster. Ett sådant medgivande får omfatta en tid av

högst tre år åt gången. En ansökan skall ha kommit in till

skattemyndigheten före ingången av taxeringsåret.

 Uppgifter som avses i första och

andra styckena skall lämnas på

blankett enligt fastställt formulär

eller, efter särskilt medgivande av

Riksskatteverket eller myndighet

som Riksskatteverket bestämmer, på

annat lämpligt sätt.

 3 kap.

 4 §6

 Kontrolluppgifter om lön, arvode, andra ersättningar eller förmåner som

utgör skattepliktig intäkt av tjänst skall lämnas av den som betalat ut

beloppet eller gett ut förmånen. Kontrolluppgift avseende skattepliktig

intäkt av tjänst i form av rabatt, bonus eller annan förmån, som ges ut på

grund av kundtrohet eller liknande, skall dock lämnas av den som slutligt

har stått för de kostnader som ligger till grund för förmånen, om denne är

någon annan än den som är skattskyldig för förmånen.

 Kontrolluppgifter skall lämnas för den som har fått skattepliktigt

belopp

eller skattepliktig förmån som avses i första stycket.

 Uppgiftsskyldighet enligt första

och andra styckena föreligger även i

fråga om ersättning eller förmån

som mottagaren får för arbete och

som för honom utgör intäkt av

näringsverksamhet om inte mot-

tagaren antingen har enbart en F-

skattesedel eller både en F-

skattesedel och en A-skattesedel och

skriftligen åberopat F-skattesedeln

samt för sådan ersättning från

arbetsgivare som enligt 3 § 3 mom.

lagen (1947:576) om statlig

inkomstskatt beskattas som inkomst

av kapital.

 Uppgiftsskyldighet enligt första

och andra styckena föreligger även i

fråga om ersättning eller förmån

som mottagaren får för arbete och

som för honom utgör intäkt av

näringsverksamhet om inte mot-

tagaren antingen har enbart en F-

skattsedel eller både en F-skattsedel

och en A-skattsedel och skriftligen

åberopat F-skattsedeln samt för

sådan ersättning från arbetsgivare

som enligt 3 § 3 mom. lagen

(1947:576) om statlig inkomstskatt

beskattas som inkomst av kapital.

 Uppgiftsskyldighet föreligger inte i fråga om ersättning eller förmån

som enligt 2 kap. 24 § skall redovisas i självdeklaration.

 Kontrolluppgift skall ta upp

utgiven ersättning eller förmån samt

avdragen preliminär skatt. Av

kontrolluppgiften skall framgå hur

stor del av skatteavdraget som

avser allmänna egenavgifter som

den uppgiftsskyldige redovisat

enligt bestämmelserna i 43 § 1

mom. uppbördslagen (1953:272). I

6Ä12 §§ lämnas närmare

föreskrifter om vad som skall

iakttas när kontrolluppgift lämnas.

 Kontrolluppgift skall ta upp

utgiven ersättning eller förmån samt

avdragen preliminär skatt. I 6Ä12

§§ lämnas närmare föreskrifter om

vad som skall iakttas när

kontrolluppgift lämnas.

 7 §7

 Värdet av förmåner som utgått i

annat än pengar skall beräknas i

enlighet med bestämmelserna i

kommunalskattelagen (1928:370).

Vid beräkning av värdet av

bilförmån och kostförmån skall

dock bestämmelserna i punkt 4

andra eller tredje stycket av

anvisningarna till 42 § nämnda lag

tillämpas endast i enlighet med

beslut av skattemyndigheten med

stöd av 5 § andra stycket lagen

(1984:668) om uppbörd av social-

avgifter från arbetsgivare. Värdet

av annan bostadsförmån här i riket

än förmån av semesterbostad skall

beräknas i enlighet med bestämmel-

serna i 8 § tredje och sjätte styckena

uppbördslagen (1953:272).

 Om värdet av en förmån justerats

enligt 5 § andra stycket lagen om

uppbörd av socialavgifter från

arbetsgivare skall anges att

justering skett.

 Värdet av förmåner som utgått i

annat än pengar skall beräknas i

enlighet med bestämmelserna i

kommunalskattelagen (1928:370).

Vid beräkning av värdet av

bilförmån och kostförmån skall

dock bestämmelserna i punkt 4

andra eller tredje stycket av

anvisningarna till 42 § nämnda lag

tillämpas endast i enlighet med

beslut av skattemyndigheten med

stöd av 9 kap. 2 § andra stycket

skattebetalningslagen (1997:000).

Värdet av annan bostadsförmån här

i landet än förmån av semester-

bostad skall beräknas i enlighet med

bestämmelserna i 8 kap. 15 och

16 §§ skattebetalningslagen.

 Om värdet av en förmån justerats

enligt 9 kap. 2 § andra stycket

skattebetalningslagen skall anges

att justering skett.

 Det sammanlagda värdet av andra förmåner än bilförmån exklusive

drivmedel skall anges särskilt för sig.

 I fråga om bilförmån skall uppgift lämnas om

 1. bilens modellbeteckning och årsmodell,

 2. nedsättning av bilförmånsvärdet på grund av att den skattskyldige

utgett ersättning för förmånen,

 3. antal kilometer tjänstekörning som ersättning för kostnader för

drivmedel för resa i tjänsten med förmånsbil avser,

 4. i fall förmån av fritt eller delvis fritt drivmedel enligt punkt 2

sjunde

stycket av anvisningarna till 42 § kommunalskattelagen har utgått,

 5. värdet av bilförmån exklusive drivmedel.

 9 §8

 I kontrolluppgiften skall det för varje belopp anges om arbetsgivaren

skall betala arbetsgivaravgifter enligt lagen (1981:691) om socialavgifter.

 Ersättning för ökade levnads-

kostnader eller kostnader för resa

med egen bil i tjänsten som enligt

10 § förstaÄtredje styckena

uppbördslagen (1953:272) skall

ligga till grund för beräkning av

preliminär A-skatt, skall i

kontrolluppgift anges som lön,

arvode eller motsvarande. Har

ersättning för ökade levnadskost-

nader som enligt 10 § första och

andra styckena uppbördslagen inte

skall ligga till grund för beräkning

av preliminär A-skatt utgått för en

eller flera tjänsteresor som omfattat

en sammanhängande period av mer

än tre månader, skall detta anges i

kontrolluppgift som också skall

innehålla upplysning om i vad mån

fråga är om inrikes eller utrikes

förrättning.

 Ersättning för ökade levnads-

kostnader eller kostnader för resa

med egen bil i tjänsten som enligt 8

kap. 19 och 20 §§

skattebetalningslagen (1997:000)

skall ligga till grund för beräkning

av skatteavdrag, skall i

kontrolluppgift anges som lön,

arvode eller motsvarande. Har

ersättning för ökade levnadskost-

nader som enligt 8 kap. 19 § skatte-

betalningslagen inte skall ligga till

grund för beräkning av skatte-

avdrag utgått för en eller flera

tjänsteresor som omfattat en

sammanhängande period av mer än

tre månader, skall detta anges i

kontrolluppgift som också skall

innehålla upplysning om i vad mån

fråga är om inrikes eller utrikes

förrättning.

 I kontrolluppgiften skall särskilt för sig tas upp det sammanlagda

värdet

av andra kostnadsersättningar än sådana som enligt 5 § 3 aÄc skall uppges

först efter föreläggande av skattemyndigheten. Dock skall ersättningen, då

det är uppenbart att den avser kostnader som inte är avdragsgilla vid

mottagarens inkomsttaxering eller att den överstiger avdragsgillt belopp,

till denna del anges som lön, arvode eller motsvarande.

 I kontrolluppgiften skall särskilt

för sig tas upp sådant avdrag som

har gjorts för preliminär A-skatt.

 I kontrolluppgiften skall särskilt

för sig tas upp sådant skatteavdrag

som har gjorts.

 50 a §9

 Efter föreläggande av skatte-

myndigheten skall den, som är eller

kan antas vara bokföringsskyldig

enligt bokföringslagen (1976:125)

eller skyldig att föra räkenskaper

enligt jordbruksbokföringslagen

(1979:141) eller som är annan

juridisk person än dödsbo, lämna

kontrolluppgift om rättshandling

mellan den som föreläggs och den

med vilken han ingått rätts-

handlingen. Om det finns särskilda

skäl får även annan person än som

avses i första meningen föreläggas

att lämna sådan uppgift.

 Den som föreläggs kan, om

föreläggandet medför att han måste

lägga ned ett betydande arbete för

att fullgöra det, i stället ställa

nödvändiga handlingar till skatte-

myndighetens förfogande för

granskning.

 Efter föreläggande av skatte-

myndigheten skall den, som är eller

kan antas vara bokföringsskyldig

enligt bokföringslagen (1976:125)

eller skyldig att föra räkenskaper

enligt jordbruksbokföringslagen

(1979:141) eller som är annan

juridisk person än dödsbo, lämna

kontrolluppgift om rättshandling

mellan den som föreläggs och den

med vilken han ingått rätts-

handlingen. Om det finns särskilda

skäl får även annan person än som

avses i första meningen föreläggas

att lämna sådan uppgift. Förelägg-

andet får även avse rättshandling

som företagits under innevarande

kalenderår.

 En kontrolluppgift enligt första stycket får även avse att visa upp

handling eller lämna över en kopia av handling.

 57 §10

 I varje kontrolluppgift skall anges namn och postadress samt

personnummer eller organisationsnummer för såväl den uppgiftsskyldige

som den uppgiften avser.

 För dödsbo får i stället för

organisationsnummer den avlidnes

personnummer anges. Om

personnummer eller organisations-

nummer inte kan anges för den som

uppgiften avser, skall i stället

dennes födelsetid redovisas eller, i

fråga om kontrolluppgifter enligt

22 § i de fall borgenären är en

juridisk person, namn, postadress

och personnummer för den som får

förfoga över räntan eller fordran.

Om ett konto innehas av flera än

fem personer, får uppgifter lämnas

om en person som förfogar över

kontot i stället för om samtliga

innehavare, (förfogarkonto), samt i

förekommande fall om den

beteckning på innehavarkretsen

som används för kontot. I så fall

skall anges att det är fråga om ett

förfogarkonto. I fråga om skuld

som är gemensam för flera än fem

personer får på motsvarande sätt

uppgifter lämnas om en person som

ansvarar för lånet i stället för om

samtliga gäldenärer, (gemensamt

lån), samt i förekommande fall om

den beteckning på låntagarkretsen

som används för lånet. I så fall skall

anges att det är fråga om ett

gemensamt lån. Om ett finansiellt

instrument ägs gemensamt av flera

får uppgift enligt 32 c § lämnas för

den som anges på avräkningsnotan i

stället för samtliga ägare. Om den

uppgiftsskyldige har tilldelats ett

särskilt redovisningsnummer enligt

53 § 1 mom. uppbördslagen

(1953:272), skall detta, i annan

kontrolluppgift än sådan som avser

ränta, utdelning eller betalning till

eller från utlandet, anges i stället för

den uppgiftsskyldiges person-

nummer eller organisationsnummer.

 För dödsbo får i stället för

organisationsnummer den avlidnes

personnummer anges. Om

personnummer eller organisations-

nummer inte kan anges för den som

uppgiften avser, skall i stället

dennes födelsetid redovisas eller, i

fråga om kontrolluppgifter enligt

22 § i de fall borgenären är en

juridisk person, namn, postadress

och personnummer för den som får

förfoga över räntan eller fordran.

Om ett konto innehas av flera än

fem personer, får uppgifter lämnas

om en person som förfogar över

kontot i stället för om samtliga

innehavare (förfogarkonto) samt i

förekommande fall om den

beteckning på innehavarkretsen

som används för kontot. I så fall

skall anges att det är fråga om ett

förfogarkonto. I fråga om skuld

som är gemensam för flera än fem

personer får på motsvarande sätt

uppgifter lämnas om en person som

ansvarar för lånet i stället för om

samtliga gäldenärer (gemensamt

lån) samt i förekommande fall om

den beteckning på låntagarkretsen

som används för lånet. I så fall skall

anges att det är fråga om ett

gemensamt lån. Om ett finansiellt

instrument ägs gemensamt av flera

får uppgift enligt 32 c § lämnas för

den som anges på avräkningsnotan i

stället för samtliga ägare. Om

skattemyndigheten har tilldelat den

uppgiftsskyldige ett särskilt redovis-

ningsnummer, skall detta, i annan

kontrolluppgift än sådan som avser

ränta, utdelning eller betalning till

eller från utlandet, anges i stället för

den uppgiftsskyldiges person-

nummer eller organisationsnummer.

 Den som för egen räkning öppnar ett inlåningskonto, anskaffar ett

räntebärande värdepapper eller på annat sätt placerar pengar för förräntning

skall ange sitt personnummer, om mottagaren är skyldig att utan

föreläggande lämna kontrolluppgift beträffande räntan. Detta gäller inte

den som inte har tilldelats personnummer.

 I en kontrolluppgift som lämnas av fåmansföretag, fåmansägt

handelsbolag eller företag, som enligt 3 § 12 a mom. tredje stycket lagen

(1947:576) om statlig inkomstskatt skall behandlas som fåmansföretag,

skall det anges om personen är företagsledare eller honom närstående

person eller delägare i företaget.

 58 §

 Kontrolluppgifterna skall lämnas senast den 31 januari under taxe-

ringsåret till den skattemyndighet hos vilken den uppgiftsskyldige är

registrerad som arbetsgivare.

 Den som har tilldelats särskilda

redovisningsnummer enligt 53 § 1

mom. uppbördslagen (1953:272)

och på grund av detta registrerats

hos flera skattemyndigheter skall

lämna kontrolluppgifterna till

myndigheterna i enlighet med

denna registrering. Om den

uppgiftsskyldige inte är registrerad

eller inte vet vilken skattemyndig-

het kontrolluppgifterna skall lämnas

till, får han lämna uppgifterna till

skattemyndigheten i det län där han

är bosatt.

 Den som skattemyndigheten har

tilldelat särskilda redovisnings-

nummer och på grund av detta

registrerats hos flera skattemyndig-

heter skall lämna kontrollupp-

gifterna till myndigheterna i

enlighet med denna registrering.

Om den uppgiftsskyldige inte är

registrerad eller inte vet vilken

skattemyndighet kontrolluppgift-

erna skall lämnas till, får han lämna

uppgifterna till skattemyndigheten i

det län där han är bosatt.

 Andra kontrolluppgifter än de som anges i 60 § skall vid avlämnandet

vara ordnade kommunvis. Vilken kommun kontrolluppgifterna avser skall

vara tydligt utmärkt.

 60 §11

 Vid en kontrolluppgift som

lämnas enligt 4, 13, 14, 22 eller

27 § skall fogas särskild uppgift

(sammandrag av kontrolluppgifter).

I sådant sammandrag skall anges

namn, postadress och person-

nummer eller organisationsnummer

för den uppgiftsskyldige, antalet

lämnade kontrolluppgifter samt det

sammanlagda beloppet av de skatte-

avdrag som har verkställts för

preliminär A-skatt under året före

taxeringsåret. Om den uppgiftsskyl-

dige har tilldelats särskilt redovis-

ningsnummer enligt 53 § 1 mom.

uppbördslagen (1953:272), skall

detta, i annat sammandrag än sådant

som avser kontrolluppgift om ränta,

utdelning eller betalning till eller

från utlandet, anges i stället för

personnummer eller organisations-

nummer. Om den uppgiftsskyldige

har gjort avdrag för en arbetstagares

kostnader enligt 2 kap. 4 § första

stycket 6 lagen (1981:691) om

socialavgifter, skall denna kostnad

också anges i sammandraget.

 Vid en kontrolluppgift som

lämnas enligt 4, 13, 14, 22 eller

27 § skall fogas särskild uppgift

(sammandrag av kontrolluppgifter).

I sådant sammandrag skall anges

namn, postadress och person-

nummer eller organisationsnummer

för den uppgiftsskyldige, antalet

lämnade kontrolluppgifter samt det

sammanlagda beloppet av de skatte-

avdrag som har verkställts under

året före taxeringsåret. Om skatte-

myndigheten har tilldelat den

uppgiftsskyldige ett särskilt redovis-

ningsnummer, skall detta, i annat

sammandrag än sådant som avser

kontrolluppgift om ränta, utdelning

eller betalning till eller från

utlandet, anges i stället för

personnummer eller organisa-

tionsnummer. Om den upp-

giftsskyldige har gjort avdrag för en

arbetstagares kostnader enligt 2 kap.

4 § första stycket 6 lagen

(1981:691) om socialavgifter, skall

denna kostnad också anges i

sammandraget.

 Redovisning av konto som avses i 57 § andra stycket tredje meningen

skall lämnas i särskild uppgiftshandling för varje konto.

 Vid en kontrolluppgift som lämnas enligt 17 a, 25 a, 26 a, 32 a, 44

eller

45 § skall fogas sammandrag, som skall uppta namn, postadress och

personnummer eller organisationsnummer för den uppgiftsskyldige samt

antalet lämnade kontrolluppgifter.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 november 1997 och tillämpas, såvitt

gäller 2 kap. 2 och 19 §§ från och med 1998 års taxering, såvitt gäller 3

kap. 50 a § från ikraftträdandet och i övrigt från och med 1999 års taxering.

 2. Regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer får med

verkan till utgången av år 2001 medge att uppgifter enligt 2 kap. 19 §

lämnas även på annat sätt med hjälp av automatisk databehandling än i

form av ett elektroniskt dokument.

1 Senaste lydelse 1994:483.

2 Lydelse enligt prop. 1996/97:117.

3 Senaste lydelse 1996:1210.

4 Senaste lydelse 1995:1629.

5 Senaste lydelse 1996:1210.

6 Senaste lydelse 1996:1210.

7 Senaste lydelse 1996:1210.

8 Senaste lydelse 1993:1517.

9 Senaste lydelse1994:477.

10 Senaste lydelse 1995:1629.

11 Senaste lydelse 1993:1563.

2.14 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:586) om

särskild inkomstskatt för utomlands bosatta

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1991:586) om särskild

inkomstskatt för utomlands bosatta

 dels att 11 och 19 §§ skall upphöra att gälla,

 dels att 2, 9, 10, 12, 14, 15 och 20 §§ samt rubriken närmast före 15 §

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 2 §

 Beteckningar som används i

kommunalskattelagen (1928:370),

lagen (1947:576) om statlig

inkomstskatt och uppbördslagen

(1953:272) har samma betydelse i

denna lag, om inte annat anges eller

framgår av sammanhanget. I denna

lag avses med bosatt utomlands: om

fysisk person att denne inte är

bosatt här i riket eller stadigvarande

vistas här, samt med hemma-

hörande i utlandet: om fysisk

person att denne är bosatt

utomlands och om juridisk person

att denne inte är registrerad här i

riket och inte heller har fast

driftställe här.

 Beteckningar som används i

kommunalskattelagen (1928:370),

lagen (1947:576) om statlig

inkomstskatt och skattebetalnings-

lagen (1997:000) har samma

betydelse i denna lag, om inte annat

anges eller framgår av samman-

hanget. I denna lag avses med

bosatt utomlands: om fysisk person

att denne inte är bosatt här i riket

eller stadigvarande vistas här, samt

med hemmahörande i utlandet: om

fysisk person att denne är bosatt

utomlands och om juridisk person

att denne inte är registrerad här i

riket och inte heller har fast drift-

ställe här.

 9 §

 Den som betalar ut kontant belopp eller annat vederlag, som för

mottagaren utgör skattepliktig inkomst enligt denna lag, skall göra

skatteavdrag för betalning av mottagarens särskilda inkomstskatt. Detta

gäller inte, om utbetalaren är hemmahörande i utlandet.

 Åtnjuter mottagaren jämte

kontant belopp andra skattepliktiga

förmåner, skall skatteavdraget för

dessa beräknas med tillämpning av

8 § uppbördslagen (1953:272).

 Åtnjuter mottagaren jämte

kontant belopp andra skattepliktiga

förmåner, skall skatteavdraget för

dessa beräknas med tillämpning av

8 kap. 14 17 §§ skattebetalnings-

lagen (1997:000).

 Om det kontanta beloppet inte är så stort att föreskrivet avdrag kan

göras, är utbetalaren betalningsansvarig för mellanskillnaden, som om

skatteavdrag gjorts.

 Har den som har att vidkännas

skatteavdrag för särskild inkomst-

skatt enligt denna lag att betala

kvarstående skatt, som har debi-

terats året före det år

skatteavdraget skall göras, är

utbetalaren skyldig att vid utbe-

talningen göra avdrag också för

den kvarstående skatten, om han

har erhållit beslut av skattemyn-

digheten om detta. Betalningen av

den kvarstående skatten skall ske i

enlighet med vad som sägs i 39 § 1

mom. andra stycket tredje och

fjärde meningarna uppbördslagen

och i övrigt enligt punkterna 3 och

4 av anvisningarna till 39 § upp-

bördslagen i tillämpliga delar.

 10 §

 Den som skall vidkännas avdrag för särskild inkomstskatt skall

omedelbart efter det han erhållit beslutet från skattemyndigheten

överlämna detta till den som har att göra avdraget.

 Fullgörs inte skyldigheten enligt

första stycket och är inte för-

hållandena sådana som sägs i 40 §

3 mom. uppbördslagen (1953:272),

skall avdrag såsom för preliminär

skatt och i förekommande fall

kvarstående skatt göras i enlighet

med vad som sägs i 40 § 1 mom.

andra fjärde styckena och 2 mom.

samma lag. I övrigt gäller vad som

sägs i tredje femte samt sjunde

styckena av anvisningarna till 40 §

uppbördslagen.

 Fullgörs inte skyldigheten enligt

första stycket, skall avdrag såsom

för preliminär skatt göras i enlighet

med vad som sägs i 8 kap. 6 §

skattebetalningslagen (1997:000).

 12 §1

 I fråga om skyldighet att lämna

uppgift till den skattskyldige om det

belopp som innehållits genom

skatteavdrag gäller vad som i fråga

om arbetsgivare sägs i 43 § 1 mom.

första stycket med undantag av

andra meningen uppbördslagen

(1953:272).

 I fråga om skyldighet att lämna

uppgift till den skattskyldige om det

belopp som innehållits genom

skatteavdrag gäller vad som i fråga

om arbetsgivare sägs i 5 kap. 12 §

första stycket skattebetalningslagen

(1997:000).

 14 §

 Utför någon, som har hemvist i

en främmande stat med vilken

Sverige har ingått överenskom-

melse för undvikande av att skatt

tas ut i mer än en av staterna (s.k.

uppbördsöverenskommelse), arbete

här i riket, får beskattningsmyndig-

heten enligt de närmare föreskrifter

som meddelas av regeringen eller

den myndighet som regeringen

bestämmer besluta att skatteavdrag

enligt denna lag får underlåtas, om

avdrag för skatt på grund av arbetet

görs i den främmande staten.

 Har skattemyndigheten meddelat

ett beslut enligt första stycket, får

myndigheten enligt de närmare

föreskrifter som meddelas av

regeringen eller den myndighet som

regeringen bestämmer besluta att

skatt, som på grund av arbetet har

innehållits dessförinnan enligt

denna lag, skall överföras till den

främmande staten för att där

gottskrivas den skattskyldige. I

övrigt gäller i tillämpliga delar vad

som sägs i 69 a § andra femte

styckena uppbördslagen

(1953:272).

 Utför någon, som har hemvist i

en främmande stat med vilken

Sverige har ingått överenskom-

melse för undvikande av att skatt

tas ut i mer än en av staterna, arbete

här i riket, får beskattningsmyndig-

heten enligt de närmare föreskrifter

som meddelas av regeringen eller

den myndighet som regeringen

bestämmer besluta att skatteavdrag

enligt denna lag får underlåtas, om

avdrag för skatt på grund av arbetet

görs i den främmande staten.

 Har skattemyndigheten meddelat

ett beslut enligt första stycket, får

myndigheten enligt de närmare

föreskrifter som meddelas av

regeringen eller den myndighet som

regeringen bestämmer besluta att

skatt, som på grund av arbetet har

innehållits dessförinnan enligt

denna lag, skall överföras till den

främmande staten för att där

tillgodoräknas den skattskyldige. I

övrigt gäller i tillämpliga delar vad

som sägs i 18 kap. 5 § andra stycket

och 6 § skattebetalningslagen

(1997:000).

Uppbörd av skatt

Redovisning och betalning av

skatt

 15 §2

 Särskild inkomstskatt, som

innehållits genom skatteavdrag,

skall betalas senast den 10 i den

uppbördsmånad som infaller när-

mast efter utgången av den månad,

då skatteavdraget gjordes. I upp-

bördsmånaden januari får

betalning i stället ske senast den 15.

Om inbetalningen och uppgifter i

samband därmed, om anstånd med

betalningen samt om skyldighet att

avge uppbördsdeklaration och

påföljder av att skyldigheten

underlåts gäller 52 54 §§

uppbördslagen (1953:272) i

tillämpliga delar. Regeringen eller

den myndighet regeringen bestäm-

mer får dock besluta om avvikelser

från bestämmelserna om inbetal-

ningssätt och om uppbördsdeklara-

tionens innehåll.

 Om redovisning av innehållen

kvarskatt gäller 55 § 2 mom.

uppbördslagen.

 Att bestämmelserna i

skattebetalningslagen (1997:000)

gäller vid redovisning och betalning

av skatt enligt denna lag framgår av

1 kap. 2 § skattebetalningslagen.

Regeringen eller den myndighet re-

geringen bestämmer får dock

besluta om avvikelser från be-

stämmelserna om inbetalningssätt

och om skattedeklarationens inne-

håll.

 20 §

 Har särskild inkomstskatt inbetalats i strid med bestämmelserna i denna

lag har den skattskyldige rätt till återbetalning av vad som inbetalats för

mycket.

 Ansökan om återbetalning skall göras skriftligen hos skattemyndigheten

senast vid utgången av sjätte kalenderåret efter det år då inkomsten upp-

bars. Vid ansökningshandlingen skall fogas intyg eller annan utredning om

att särskild inkomstskatt inbetalats för sökanden.

 På vad som återbetalas en-

ligt första stycket utgår ränta enligt

vad som föreskrivs i 69 § 2 mom.

uppbördslagen (1953:272). I övrigt

gäller i tillämpliga delar vad som

sägs i 68 § 6 mom. uppbördslagen.

 På vad som återbetalas en-

ligt första stycket beräknas

ränta enligt vad som föreskrivs i 19

kap. 12 och 14 §§ skattebetalnings-

lagen (1997:000). I övrigt gäller i

tillämpliga delar vad som sägs i 18

kap. 8 och 9 §§ samma lag.

 Om det följer av avtal för undvikande av dubbelbeskattning att Sverige

som källstat skall medge avräkning för den skatt som betalats i den andra

avtalsslutande staten av skattskyldig med hemvist där för inkomst som är

skattepliktig enligt denna lag har den skattskyldige rätt till återbetalning av

ett belopp motsvarande den skatt som erlagts i denna andra stat på

inkomsten. Detta belopp får dock inte överstiga den särskilda

inkomstskatten på inkomsten i fråga. Vid ansökan om sådan återbetalning

av skatt skall fogas intyg eller annan utredning om den särskilda

inkomstskatt respektive den utländska skatt som erlagts på inkomsten.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 november 1997 och tillämpas på

inkomst som uppbärs efter utgången av år 1997.

 2. Äldre föreskrifter i 9 § andra stycket gäller fortfarande i fråga om

inkomst som uppbärs före 1998.

 3. Äldre föreskrifter i 15 § första stycket och 19 § gäller fortfarande

i

fråga om skatt som skall betalas och uppbördsdeklaration som skall lämnas

i januari 1998 eller tidigare.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 4. Äldre föreskrifter i 20 § tillämpas fortfarande i fråga om särskild

inkomstskatt hänförlig till tiden före 1998.

1Senaste lydelse 1992:1181.

2Senaste lydelse 1994:1982.

2.15 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:1340) om

ändring i lagen (1991:586) om särskild inkomstskatt för

utomlands bosatta

 Härigenom föreskrivs att 21 § lagen (1991:586) om särskild

inkomstskatt för utomlands bosatta i paragrafens lydelse enligt lagen

(1996:1340) om ändring i nämnda lag samt ikraftträdande- och

övergångsbestämmelserna till lagen (1996:1340) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 21 §

 I fråga om särskild inkomstskatt

gäller i tillämpliga delar vad som

sägs om överflyttning av

beslutsbehörighet i 2 a §, om

anstånd med inbetalning av skatt i

49 och 51 §§, om dröjsmålsavgift i

58 §, om indrivning i 59 §, om

ansvar för skatt som påförts en

avliden eller ett dödsbo i 61 §, om

central tillsyn m.m. i 72 §, om rätt

att ta del av preliminär självdekla-

ration m.m. i 73 §, om arbetsgivares

ansvarighet för arbetstagares skatt,

m.m. i 77, 77 a, 77 c, 78 och 78 b

§§, om vite i 83 §, om omprövning

m.m. i 84Ä94 §§, om beslut om sär-

skilda debiteringsåtgärder i 95 §

samt om överklagande m.m. i

96Ä103 §§ uppbördslagen

(1953:272). Beslut om anstånd som

avses i 49 § den lagen meddelas av

beskattningsmyndigheten enligt

denna lag. Beslut om anstånd skall

skyndsamt meddelas den skatt-

skyldige utan kostnad för denne.

 I fråga om särskild inkomstskatt

gäller i tillämpliga delar vad som

sägs om överflyttning av ärenden

och uppgifter i 2 kap. 5 § skatte-

betalningslagen (1997:000).

 Denna lag träder i kraft den 1

januari 1998 och tillämpas på

inkomster som hänför sig till tid

efter ikraftträdandet.

 1. Denna lag träder i kraft såvitt

avser 21 § den 1 november 1997

och i övrigt den 1 januari 1998.

 2. Föreskrifterna i 21 § tillämpas

på inkomst som uppbärs efter

utgången av år 1997.

 3. Föreskrifterna i 5 och 7 §§

tillämpas på inkomster som hänför

sig till tid efter ikraftträdandet.

 4. Äldre föreskrifter i 21 §

tillämpas fortfarande i fråga om

särskild inkomstskatt hänförlig till

tiden före 1998.

2.16 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:591) om

särskild inkomstskatt för utomlands bosatta artister m.fl.

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1991:591) om särskild

inkomstskatt för utomlands bosatta artister m.fl.

 dels att 13 § skall upphöra att gälla,

 dels att 2, 12, 14, 19 och 20 §§ samt rubriken närmast före 14 § skall

ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 2 §

 Beteckningar som används i

kommunalskattelagen (1928:370),

lagen (1947:576) om statlig

inkomstskatt och uppbördslagen

(1953:272) har samma betydelse i

denna lag, om inte annat anges eller

framgår av sammanhanget.

 Beteckningar som används i

kommunalskattelagen (1928:370),

lagen (1947:576) om statlig in-

komstskatt och skattebetalnings-

lagen (1997:000) har samma betyd-

else i denna lag, om inte annat

anges eller framgår av samman-

hanget.

 12 §

 Den som betalar ut ersättning till artist, idrottsman eller

artistföretag,

som för mottagaren utgör skattepliktig inkomst enligt denna lag, skall göra

skatteavdrag för betalning av mottagarens särskilda inkomstskatt.

 Åtnjuter mottagaren jämte

kontant belopp andra skattepliktiga

förmåner, skall skatteavdraget för

dessa beräknas med tillämpning av

8 § uppbördslagen (1953:272).

 Åtnjuter mottagaren jämte

kontant belopp andra skattepliktiga

förmåner, skall skatteavdraget för

dessa beräknas med tillämpning av

8 kap. 14 17 §§ skattebetalnings-

lagen (1997:000).

 Om den kontanta ersättningen inte är så stor att föreskrivet avdrag kan

göras, är utbetalaren betalningsansvarig för mellanskillnaden, så som om

skatteavdrag gjorts.

 Har den som har att vidkännas

skatteavdrag för särskild inkomst-

skatt enligt denna lag att betala

kvarstående skatt, som har debi-

terats året före det år

skatteavdraget skall göras, är

utbetalaren skyldig att vid utbe-

talningen göra avdrag också för

den kvarstående skatten, om han

erhållit beslut av skattemyndigheten

om detta. Betalningen av den

kvarstående skatten skall ske i

enlighet med vad som sägs i 39 § 1

mom. andra stycket tredje och

fjärde meningarna uppbördslagen

och i övrigt enligt punkterna 3 och

4 av anvisningarna till 39 § upp-

bördslagen i tillämpliga delar.

Uppbörd av skatt

Redovisning och betalning av

skatt

 14 §1

 Särskild inkomstskatt enligt

denna lag skall redovisas och

inbetalas till beskattningsmyn-

digheten av den som har att göra

skatteavdrag enligt 12 § senast den

10 i månaden efter den då den

skattepliktiga ersättningen har

betalats ut till artisten,

idrottsmannen eller artistföretaget

och av arrangör, senast den 10 i

månaden efter den då tillställningen

ägt rum. I uppbördsmånaden

januari får redovisning och

betalning i stället ske senast den 15.

 Särskild inkomstskatt enligt

denna lag skall redovisas och

betalas av den som har att göra

skatteavdrag enligt 12 § senast den

12 i månaden efter den då den

skattepliktiga ersättningen har

betalats ut till artisten,

idrottsmannen eller artistföretaget

och av arrangör, senast den 12 i

månaden efter den då tillställningen

ägt rum. I januari gäller i stället den

17. Skatten anses ha betalats den

dag då betalningen bokförts på

beskattningsmyndighetens särskilda

konto.

 I de fall en betalningsmottagare är företrädare för en grupp av artister

eller idrottsmän utan att vara ett artistföretag lämnas uppgift om

inkomstens och skattens fördelning på medlemmar i gruppen.

 Redovisning enligt denna paragraf skall lämnas på heder och samvete

samt skrivas på blankett enligt fastställt formulär.

 Om redovisning av innehållen

kvarskatt gäller 55 § 2 mom.

uppbördslagen (1953:272).

 19 §

 Har den som är skyldig att lämna redovisning enligt 14 § underlåtit att

fullgöra denna skyldighet och har underlåtenheten medfört att skatt inte

betalats eller betalats med för lågt belopp eller föreligger annars grundad

anledning att anta att skatt inte betalats eller betalats med för lågt belopp,

skall beskattningsmyndigheten besluta om den skatt som skall betalas.

Därvid får underlaget för beskattningsbeslutet bestämmas efter skälig

grund.

 Beskattningsmyndighetens beslut

skall meddelas före utgången av det

sjätte året efter det kalenderår under

vilket det uppbördsår, då skatten

rätteligen skulle ha redovisats, har

gått ut.

 Beskattningsmyndighetens beslut

skall meddelas senast under sjätte

året efter utgången av det

kalenderår under vilket

beskattningsåret har gått ut.

 20 §

 Har särskild inkomstskatt inbetalats i strid med bestämmelserna i denna

lag har den skattskyldige rätt till återbetalning av vad som inbetalats för

mycket.

 Ansökan om återbetalning skall göras skriftligen hos beskattnings-

myndigheten senast vid utgången av sjätte kalenderåret efter det år då

inkomsten uppbars. Vid ansökningshandlingen skall fogas intyg eller

annan utredning om att särskild inkomstskatt inbetalats för sökanden.

 På vad som återbetalas enligt

första stycket utgår ränta enligt vad

som föreskrivs i 69 § 2 mom.

uppbördslagen (1953:272). I övrigt

gäller i tillämpliga delar vad som

sägs i 68 § 6 mom. uppbördslagen.

 På vad som återbetalas enligt

första stycket beräknas ränta enligt

vad som föreskrivs i 19 kap. 12 och

14 §§ skattebetalningslagen

(1997:000). I övrigt gäller i

tillämpliga delar vad som sägs i 18

kap. 8 och 9 §§ samma lag.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 november 1997 och tillämpas på

inkomst som uppbärs efter utgången av år 1997.

 2. Äldre föreskrifter i 12 § andra stycket gäller fortfarande i fråga om

inkomster som uppbärs före 1998.

 3. Äldre föreskrifter i 14 § första stycket och 19 § gäller fortfarande

i

fråga om skatt som skall redovisas och inbetalas i januari 1998 eller

tidigare.

 4. Äldre föreskrifter i 20 § tillämpas fortfarande i fråga om särskild

inkomstskatt hänförlig till tiden före 1998.

1Senaste lydelse 1994:1981.

2.17 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:1341) om

ändring i lagen (1991:591) om särskild inkomstskatt för

utomlands bosatta artister m.fl.

 Härigenom föreskrivs att 23 § lagen (1991:591) om särskild

inkomstskatt för utomlands bosatta artister m.fl. i paragrafens lydelse enligt

lagen (1996:1341) om ändring i nämnda lag samt ikraftträdande- och

övergångsbestämmelserna till lagen (1996:1341) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 23 §

 I fråga om särskild inkomstskatt

gäller i tillämpliga delar vad som

sägs om anstånd med inbetalning av

skatt i 49 och 51 §§, om uppbörd i

52 §, om dröjsmålsavgift i 58 §, om

indrivning i 59 §, om ansvar för

skatt som påförts en avliden eller ett

dödsbo i 61 §, om rätt att taga del

av preliminär självdeklaration m.

m. i 73 §, om arbetsgivares

ansvarighet för arbetstagares skatt,

m. m. i 77, 77 a, 77 c, 78 och 78 b

§§, om vite i 83 §, om omprövning

m. m. i 84 94 §§, om beslut om

särskilda debiteringsåtgärder i 95 §

samt om överklagande m. m. i 97,

99, 101 och 103 §§ uppbördslagen

(1953:272). Vad som där sägs om

arbetsgivare skall då gälla den som

är redovisningsskyldig enligt 14 §

denna lag och vad som där sägs om

skattemyndighet skall gälla

Skattemyndigheten i Dalarnas län.

Med uppbördsdeklaration avses

enligt denna lag redovisning enligt

14 §. Beslut om anstånd skall

skyndsamt meddelas den

skattskyldige utan kostnad för

denne.

 I fråga om särskild inkomstskatt

gäller i tillämpliga delar vad som

sägs om ansvar för skatt i 12 kap.,

om utredning i skatteärenden i 14

kap., om skattetillägg och för-

seningsavgift i 15 kap., om anstånd

med inbetalning av skatt i 17 kap.,

om indrivning i 20 kap., om om-

prövning i 21 kap., om överklagan-

de i 22 kap. och om övriga bestäm-

melser i 23 kap. skattebetalnings-

lagen (1997:000). Vad som där

sägs om arbetsgivare skall då gälla

den som är redovisningsskyldig

enligt 14 § denna lag och vad som

där sägs om skattemyndighet skall

gälla Skattemyndigheten i

Dalarnas län. Med skattedeklaration

avses enligt denna lag redovisning

enligt 14 §.

 I 3 § lagen (1959:551) om beräkning av pensionsgrundande inkomst

enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring finns bestämmelser om skyl-

dighet för arbetsgivare att lämna särskild kontrolluppgift för beräkning av

pensionsgrundande inkomst.

 Denna lag träder i kraft den 1

januari 1998 och tillämpas på

inkomster som hänför sig till tid

efter ikraftträdandet.

 1. Denna lag träder i kraft såvitt

avser 23 § den 1 november 1997

och i övrigt den 1 januari 1998.

 2. Föreskrifterna i 23 § tillämpas

på inkomst som uppbärs efter

utgången av år 1997.

 3. Föreskrifterna 3 § tillämpas

på inkomster som hänför sig till tid

efter ikraftträdandet.

 4. Äldre föreskrifter i 23 §

tillämpas fortfarande i fråga om

särskild inkomstskatt hänförlig till

tiden före 1998.

2.18 Förslag till lag om ändring i lagen (1993:891) om

indrivning av statliga fordringar m.m.

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1993:891) om indrivning av

statliga fordringar m.m.

 dels att nuvarande 19 § skall betecknas 20 §,

 dels att 2 § skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 19 §, och närmast

före

19 § en ny rubrik av följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 2 §1

 Under indrivningen gäller bestämmelserna i 7 kap. 14 § utsöknings-

balken om företrädesrätt vid utmätning av lön för böter och viten samt för

fordringar som påförts enligt bestämmelserna i

 1. uppbördslagen (1953:272),

om inte annat föreskrivs i den

lagen,

 2. lagen (1958:295) om sjö-

mansskatt, om inte annat föreskrivs

i den lagen,

 3. lagen (1972:435) om överlast-

avgift,

 4. lagen (1976:206) om felpar-

keringsavgift,

 5. lagen (1976:339) om salu-

vagnsskatt,

 6. lagen (1984:151) om punkt-

skatter och prisregleringsavgifter,

 7. lagen (1984:668) om uppbörd

av socialavgifter från arbetsgivare,

om inte annat föreskrivs i den

lagen,

 8. fordonsskattelagen

(1988:327),

 9. lagen (1989:471) om investe-

ringsskatt för vissa byggnadsarbe-

ten,

 10. lagen (1991:586) om särskild

inkomstskatt för utomlands bosatta,

 11. lagen (1991:591) om särskild

inkomstskatt för utomlands bosatta

artister m.fl.,

 12. mervärdesskattelagen

(1994:200), eller

 13. lagen (1994:419) om brotts-

offerfond.

 1. lagen (1958:295) om sjö-

mansskatt, om inte annat föreskrivs

i den lagen,

 2. lagen (1972:435) om över-

lastavgift,

 3. lagen (1976:206) om felpar-

keringsavgift,

 4. lagen (1976:339) om salu-

vagnsskatt,

 5. lagen (1984:151) om punkt-

skatter och prisregleringsavgifter,

 6. fordonsskattelagen

(1988:327),

 7. lagen (1991:591) om särskild

inkomstskatt för utomlands bosatta

artister m.fl.,

 8. lagen (1994:419) om brotts-

offerfond, eller

 9. skattebetalningslagen

(1997:000).

Avräkningsordning i vissa fall

19 §

 Om mer än en skattefordran

enligt skattebetalningslagen

(1997:000) skall drivas in hos

samma gäldenär, skall belopp som

kan användas för betalning av

någon av skattefordringarna i

första hand räknas av från den

fordran vars preskriptionstid går ut

först.

 Om det finns särskilda skäl, får

kronofogdemyndigheten tillgodo-

räkna beloppet på annat sätt.

 Denna lag träder i kraft den 1 november 1997.

 Äldre föreskrifter skall fortfarande gälla i fråga om fordringar som har

påförts enligt

 1. uppbördslagen (1953:272),

 2. lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare,

 3. lagen (1989:471) om investeringsskatt för vissa byggnadsarbeten,

 4. lagen (1991:586) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta eller

 5. mervärdesskattelagen (1994:200).

1 Senaste lydelse 1996:133.

2.19 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:1346) om

ändring i lagen (1993:891) om indrivning av statliga

fordringar m.m.

 Härigenom föreskrivs att 2 § lagen (1993:891) om indrivning av statliga

fordringar m.m. i paragrafens lydelse enligt lagen (1996:1346) om ändring

i nämnda lag skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 2 §

 Under indrivningen gäller bestämmelserna i 7 kap. 14 § utsöknings-

balken om företrädesrätt vid utmätning av lön för böter och viten samt för

fordringar som påförts enligt bestämmelserna i

 1. uppbördslagen (1953:272),

om inte annat föreskrivs i den

lagen,

 2. lagen (1972:435) om överlast-

avgift,

 3. lagen (1976:206) om felpar-

keringsavgift,

 4. lagen (1976:339) om salu-

vagnsskatt,

 5. lagen (1984:151) om punkt-

skatter och prisregleringsavgifter,

 6. lagen (1984:668) om uppbörd

av socialavgifter från arbetsgivare,

om inte annat föreskrivs i den

lagen,

 7. fordonsskattelagen

(1988:327),

 8. lagen (1989:471) om investe-

ringsskatt för vissa byggnadsarbe-

ten,

 9. lagen (1991:586) om särskild

inkomstskatt för utomlands bosatta,

 10. lagen (1991:591) om särskild

inkomstskatt för utomlands bosatta

artister m.fl.,

 11. mervärdesskattelagen

(1994:200), eller

 12. lagen (1994:419) om brotts-

offerfond.

 1. lagen (1972:435) om överlast-

avgift,

 2. lagen (1976:206) om felpar-

keringsavgift,

 3. lagen (1976:339) om

saluvagnsskatt,

 4. lagen (1984:151) om punkt-

skatter och prisregleringsavgifter,

 5. fordonsskattelagen

(1988:327),

 6. lagen (1991:591) om särskild

inkomstskatt för utomlands bosatta

artister m.fl.,

 7. lagen (1994:419) om brotts-

offerfond, eller

 8. skattebetalningslagen

(1997:000).

2.20 Förslag till lag om ändring i mervärdesskattelagen

(1994:200)

 Härigenom föreskrivs i fråga om mervärdesskattelagen (1994:200)1

 dels att 12 kap. 3 §, 13 kap. 1 aÄ5, 29 och 30 §§, 14Ä18 kap., 20 kap.

2Ä9 §§ samt 22 kap. 3 och 4 §§ samt 6Ä9 §§ skall upphöra att gälla,

 dels att rubriken närmast efter 11 kap. 6 § och rubrikerna närmast före

13 kap. 29 och 30 §§, 20 kap. 4, 8 och 9 §§, 22 kap. 4 och 6Ä9 §§ skall

utgå,

 dels att 1 kap. 7 §, 6 kap. 2 §, 7 kap. 4 §, 9 kap. 3 och 4 §§, 9 a kap.

11 §, 11 kap. 5 §, 12 kap. 1Ä2 §§, 13 kap. 1 §, 19 kap. 12Ä14 §§, 20 kap.

1 §, 22 kap. 1 § samt rubriken till 13 kap. och rubrikerna närmast före 13

kap. 1 § och 22 kap. 1 § skall ha följande lydelse,

 dels att rubriken närmast före 22 kap. 2 § skall lyda "Öresutjämning".

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

1 kap.

7 §

 Vad som föreskrivs i fråga om

v e r k s a m h e t avser såväl hela

verksamheten som en del av

verksamheten. I 13 och 14 kap.

avses dock hela verksamheten om

inte något annat anges.

 Vad som föreskrivs i fråga om

v e r k s a m h e t avser såväl hela

verksamheten som en del av

verksamheten. I 13 kap. avses dock

hela verksamheten om inte något

annat anges.

 Med verksamhet som medför skattskyldighet förstås en sådan

verksamhet i vilken omsättning av varor eller tjänster medför

skattskyldighet enligt 2 § första stycket 1.

 6 kap.

 2 §

 En delägare i ett enkelt bolag

eller i ett partrederi är skattskyldig i

förhållande till sin andel i bolaget

eller rederiet. Efter ansökan av

samtliga delägare kan

skattemyndigheten besluta att den

av delägarna som dessa föreslår

tills vidare skall anses som

skattskyldig för bolagets eller

rederiets hela skattepliktiga

omsättning.

 En delägare i ett enkelt bolag

eller i ett partrederi är skattskyldig i

förhållande till sin andel i bolaget

eller rederiet. I 23 kap. 3 §

skattebetalningslagen (1997:000)

finns bestämmelser om att

skattemyndigheten får besluta att en

av delägarna skall svara för

redovisningen och betalningen av

mervärdesskatt.

 7 kap.

 4 §2

 Vid uttag i form av användande

av personbil för privat bruk enligt 2

kap. 5 § 3 utgörs det i 2 § första

stycket första meningen avsedda

värdet av det värde som enligt 5 §

lagen (1984:668) om uppbörd av

socialavgifter från arbetsgivare har

bestämts i fråga om tillhanda-

hållandet av bilförmåner åt

anställda. När det gäller den

skattskyldiges eget nyttjande får

skattemyndigheten på ansökan

bestämma det i 2 § första stycket

första meningen avsedda värdet

enligt de grunder som anges i 5 §

lagen om uppbörd av socialavgifter

från arbetsgivare. Detsamma gäller

i fråga om delägare i handelsbolag.

 Vid uttag i form av användande

av personbil för privat bruk enligt 2

kap. 5 § 3 utgörs det i 2 § första

stycket första meningen avsedda

värdet av det värde som enligt 9

kap. 2 § skattebetalningslagen

(1997:000) har bestämts i fråga om

tillhandahållandet av bilförmåner åt

anställda. När det gäller den

skattskyldiges eget nyttjande får

skattemyndigheten på ansökan

bestämma det i 2 § första stycket

första meningen avsedda värdet

enligt de grunder som anges i 9 kap.

2 § skattebetalningslagen. Detsam-

ma gäller i fråga om delägare i

handelsbolag.

 9 kap.

 3 §3

 En skattskyldig fastighetsägare, hyresgäst eller bostadsrättsinnehavare

har rätt att göra avdrag för ingående skatt enligt bestämmelserna i 8 kap.

Fastighetsägaren får dessutom göra avdrag

 1. om skattemyndigheten har beslutat om skattskyldighet för honom

inom tre år från utgången av det kalenderår under vilket han har utfört eller

låtit utföra ny-, till- eller ombyggnad av fastigheten: för den ingående skatt

som hänför sig till byggnadsarbetena till den del dessa avser lokaler som

omfattas av beslutet, och

 2. om skattemyndigheten har

beslutat om skattskyldighet för

honom inom tre år från det att han

köpt fastigheten: för den ingående

skatt som den tidigare ägaren har

gjort avdrag för men som återförts

enligt 5 § på grund av fastighetsför-

säljningen under förutsättning att

den tidigare ägaren har betalat in

den återförda ingående skatten till

staten.

 2.

om skattemyndigheten har beslutat

om skattskyldighet för honom inom

tre år från det att han köpt fastig-

heten: för den ingående skatt som

den tidigare ägaren har gjort avdrag

för men som återförts enligt 5 § på

grund av fastighetsförsäljningen

under förutsättning att den tidigare

ägaren i samband med sin

redovisning av den återförda

ingående skatten, dock senast före

ingången av andra månaden efter

den då redovisningen gjordes, har

betalat in skatt enligt

skattebetalnings- lagen (1997:000)

med ett belopp som motsvarar den

återförda ingående skatten och att

det inbetalda beloppet inte skall

räknas av enligt 16 kap. 10 § skatte-

betalningslagen.

 Avdragsrätt enligt första stycket 2 har även den som bedriver

verksamhet som medför skattskyldighet på annan grund än beslut enligt

1 §. Motsvarande gäller i fråga om rätt till återbetalning enligt 10 kap.

9Ä13 §§.

4 §

 I 8 kap. 17 § finns bestämmelser

om hur en skattskyldig fastighets-

ägare skall styrka sin avdragsrätt

vid förvärv enligt 3 § första stycket

1. Rätt till avdrag enligt 3 § första

stycket 2 och andra stycket har den

som yrkar avdrag endast om han

kan styrka sin rätt genom ett av den

tidigare ägaren utfärdat intyg om

storleken av den ingående skatt som

denne återfört på grund av

fastighetsförsäljningen och betalat

in till staten. Den tidigare ägaren är

skyldig att utfärda ett sådant intyg,

om köparen begär det.

 I 8 kap. 17 § finns bestämmelser

om hur en skattskyldig fastighets-

ägare skall styrka sin avdragsrätt

vid förvärv enligt 3 § första stycket

1. Rätt till avdrag enligt 3 § första

stycket 2 och andra stycket har den

som yrkar avdrag endast om han

kan styrka sin rätt genom ett av den

tidigare ägaren utfärdat intyg om

storleken av den ingående skatt som

denne återfört på grund av

fastighetsförsäljningen och betalat

in till staten i enlighet med de

bestämmelserna. Den tidigare

ägaren är skyldig att utfärda ett

sådant intyg, om köparen begär det.

9 a kap.

11 §4

 När flera varor köps eller säljs

samtidigt utan att de enskilda

varornas pris är känt, utgörs

beskattningsunderlaget av den

sammanlagda vinstmarginalen,

minskad med den mervärdesskatt

som hänför sig till vinstmarginalen,

för sådana varor under redovis-

ningsperioden enligt 13 kap., om

inte annat följer av tredje stycket.

 När flera varor köps eller säljs

samtidigt utan att de enskilda

varornas pris är känt, utgörs

beskattningsunderlaget av den

sammanlagda vinstmarginalen,

minskad med den mervärdesskatt

som hänför sig till vinstmarginalen,

för sådana varor under redovis-

ningsperioden enligt 10 kap.

skattebetalningslagen (1997:000),

om inte annat följer av tredje

stycket.

 Om inköp eller försäljningar av varor enligt första stycket utgör den

huvudsakliga delen av en återförsäljares inköp eller försäljningar under

redovisningsperioden, får även andra omsättningar som avses i 1 eller 2 §

ingå i beskattningsunderlag enligt första stycket.

 Första och andra styckena gäller i fråga om motorfordon endast om de

förvärvats för att efter skrotning säljas i delar.

11 kap.

5 §5

 En faktura eller jämförlig handling skall i de fall som anges i 2 § 1

eller

2 och 2 a § innehålla uppgift om

 1. ersättningen,

 2. skattens belopp för varje skattesats,

 3. utställarens och mottagarens namn och adress eller någon annan

uppgift genom vilken de kan identifieras,

 4. transaktionens art,

 5. platsen för varans mottagande,

 6. den skattskyldiges registre-

ringsnummer enligt 14 kap. 24 §

eller, då den skattskyldige inte är

registrerad, hans person- eller

organisationsnummer om det finns

ett sådant och annars en likvärdig

uppgift, och

 6. den skattskyldiges registre-

ringsnummer eller, då den

skattskyldige inte är registrerad,

hans person- eller organisations-

nummer om det finns ett sådant och

annars en likvärdig uppgift, och

 7. övrigt som kan ha betydelse för bedömningen av skattskyldigheten

och mottagarens avdragsrätt eller rätt till återbetalning.

 En faktura eller jämförlig handling som utfärdas enligt 2 § 3 skall

innehålla uppgift om den utgående skatt som säljaren har redovisat eller

skall redovisa för gjorda skattepliktiga uttag av tjänster på fastigheten.

Handlingen skall dessutom innehålla de uppgifter som anges i första

stycket 3, 4, 6 och 7.

 Bestämmelserna i första stycket 3Ä5 får frångås då fråga är om en

faktura eller jämförlig handling som upptar endast ett mindre belopp.

 12 kap.

 1 §

 Beskattningsbeslut och andra

beslut i beskattningsärenden

meddelas, om inte annat anges i

andraÄfjärde styckena eller i 2 §, av

skattemyndigheten i det län där den

skattskyldige är registrerad eller,

om han inte är registrerad, av den

skattemyndighet som enligt 14 kap.

23 § är behörig att besluta om regi-

strering.

 Bestämmelserna i 2 kap. 2 §

tredje stycket taxeringslagen

(1990:324) gäller även beskatt-

ningsärenden enligt denna lag.

 Om ett beskattningsärende har ett

nära samband med ett taxe-

ringsärende som enligt 2 kap. 4 §

taxeringslagen skall avgöras i en

skattenämnd och det är lämpligt att

ärendena prövas i ett sammanhang,

får även beskattningsärendet av-

göras i skattenämnden.

 Riksskatteverket har samma

befogenhet som skattemyndigheten

har enligt 17 kap. 2, 5 och 6 §§. I

förekommande fall tar verket över

den befogenhet som annars

tillkommer skattemyndigheten.

 Beslut enligt denna lag med-

delas, om inte annat anges i andra

stycket eller i 1 a eller 2 §, av

skattemyndigheten i det län där den

skattskyldige är registrerad enligt 3

kap. 1 § skattebetalningslagen

(1997:000) eller, om han inte är

registrerad, av den skattemyndighet

som enligt 2 kap. samma lag är

behörig att besluta om registrering.

 Bestämmelserna i 2 kap. 2 §

tredje stycket taxeringslagen

(1990:324) gäller även ärenden

enligt denna lag.

1 a §6

 Beslut som avses i 1 § och som

rör den som är skattskyldig endast

på grund av förvärv av sådana varor

som anges i 2 a kap. 3 § första

stycket 1 och 2 meddelas av

Skattemyndigheten i Dalarnas län.

 Beslut enligt denna lag som rör

den som är skattskyldig endast på

grund av förvärv av sådana varor

som anges i 2 a kap. 3 § första

stycket 1 och 2 meddelas av

Skattemyndigheten i Dalarnas län.

 2 §7

 Skattemyndigheten i Dalarnas län prövar frågor om

betalningsskyldighet enligt 3 kap. 26 b §, om godkännande av

upplagshavare och av skatteupplag enligt 9 c kap. 7 § eller om återkallelse

av sådant godkännande enligt 9 c kap. 8 § andra stycket, om återbetalning

enligt 10 kap. 1Ä8 §§ och om betalningsskyldighet och avräkning enligt 19

kap. 7 §. I fråga om återbetalning enligt 10 kap. 9Ä13 §§ tillämpas 1 §

första stycket.

 Av 14 kap. 28 § följer att

bestämmelserna om beslutande

myndighet i 2 kap. 2 § taxerings-

lagen (1990:324) är tillämpliga i de

fall den skattskyldige enligt 14 kap.

3 § skall redovisa skatt enligt denna

lag i en självdeklaration.

 Bestämmelserna om beslutande

myndighet i 2 kap. 1-3 och 5 §§

skattebetalningslagen (1997:000) är

tillämpliga i de fall den skattskyl-

dige skall redovisa mervärdesskatt i

en självdeklaration.

13 kap. Redovisning av skatt samt

periodisk sammanställning8

Allmänna bestämmelser

13 kap. Redovisning av utgående

och ingående skatt

Allmän bestämmelse

 1 §9

 I 1 aÄ28 a §§ finns bestämmelser

om skyldighet att redovisa utgående

och ingående skatt. I 29 och 30 §§

finns bestämmelser om skyldighet

att lämna vissa andra uppgifter.

 I 14 kap. finns bestämmelser om

skyldigheten att lämna deklaration

och om deklarationsförfarandet.

 I 10 kap. skattebetalningslagen

(1997:000) finns bestämmelser om

redovisning av mervärdesskatt.

Ytterligare bestämmelser om

redovisningen finns i det följande i

6Ä28 a §§.

 19 kap.

 12 §10

 En ansökan om återbetalning

enligt 10 kap. 9Ä13 §§ skall göras i

den form som föreskrivs i denna lag

för deklaration av ingående skatt i

en verksamhet som medför

skattskyldighet. För den som

ansöker om sådan återbetalning

gäller vad som föreskrivs i 12Ä18

och 20Ä22 kap. i fråga om den som

är skattskyldig, om inget annat följer

av 13 §.

 En ansökan om återbetalning

enligt 10 kap. 9Ä13 §§ skall göras i

den form som föreskrivs i 10 kap.

17 § eller 31 § första stycket

skattebetalningslagen (1997:000)

för deklaration av ingående skatt i

en verksamhet som medför skatt-

skyldighet. För den som ansöker om

sådan återbetalning gäller vad som

föreskrivs i 13 och 21 kap. samt vad

som föreskrivs om förfarandet i

skattebetalningslagen i fråga om

den som är skattskyldig, om inget

annat följer av 13 §.

 13 §11

 Den som ansöker om återbe-

talning enligt 10 kap. 11 eller 12 §

och inte skall lämna särskild

deklaration enligt 14 kap. 3 § skall

ändå lämna sådan deklaration, om

det inte finns särskilda skäl mot det.

 Den som omfattas av beslut som

meddelats enligt 10 kap. 9 § skall

alltid lämna särskild deklaration.

 Den som ansöker om återbe-

talning enligt 10 kap. 11 eller 12 §

och som enligt 10 kap. 31 § första

stycket skattebetalningslagen

(1997:000) inte skall redovisa

mervärdesskatt i skattedeklaration,

skall ändå göra det, om det inte

finns särskilda skäl mot det.

 Den som omfattas av beslut som

meddelats enligt 10 kap. 9 § skall

alltid redovisa mervärdesskatt i

skattedeklaration.

 14 §

 Regeringen meddelar föreskrifter om förfarandet vid återbetalning enligt

10 kap. 5Ä8 §§.

 Vid återbetalning som avses i

första stycket betalas inte ränta.

 20 kap.

 1 §12

 Följande beslut av skattemyn-

digheten får överklagas hos

länsrätten av den skattskyldige och

av Riksskatteverket:

 1. beskattningsbeslut i en fråga

som kan ha betydelse för beskatt-

ningen eller rätten till återbetalning

enligt 10 kap. 9-13 §§,

 2. beslut att avvisa en begäran

om omprövning av beskattnings-

beslut eller att avvisa ett över-

klagande till länsrätten,

 3. beslut enligt 10 kap. 9 §,

 4. beslut enligt 14 kap. 23 och

24 §§, och

 5. beslut om skattskyldighet eller

anstånd med att lämna deklaration

eller betala skatt.

 Vid överklagande av beslut

enligt denna lag, med undantag för

överklagande enligt andra stycket,

gäller bestämmelserna i 22 kap.

skattebetalningslagen (1997:000).

 Beslut som Skattemyndigheten i

Dalarnas län har fattat om

betalningsskyldighet enligt 3 kap.

26 b §, om godkännande enligt

9 c kap. 7 § eller om återkallelse av

sådant godkännande enligt 9 c kap.

8 § andra stycket, om återbetalning

enligt 10 kap. 1-8 §§ och om

betalningsskyldighet och avräkning

enligt 19 kap. 7 § får överklagas hos

Länsrätten i Dalarnas län. Beslut

om avräkning får överklagas

särskilt på den grunden att

avräkningsbeslutet i sig är felaktigt

men i övrigt endast i samband med

överklagande av beslut om

betalningsskyldighet.

 Beslut som Skattemyndigheten i

Dalarnas län har fattat om

betalningsskyldighet enligt 3 kap.

26 b §, om godkännande enligt

9 c kap. 7 § eller om återkallelse av

sådant godkännande enligt 9 c kap.

8 § andra stycket, i ärende som rör

återbetalning enligt 10 kap. 1-8 §§

och om betalningsskyldighet och

avräkning enligt 19 kap. 7 § får

överklagas hos Länsrätten i

Dalarnas län. Beslut om avräkning

får överklagas särskilt på den

grunden att avräkningsbeslutet i sig

är felaktigt men i övrigt endast i

samband med överklagande av

beslut om betalningsskyldighet. Ett

överklagande enligt detta stycke

skall ha kommit in inom två

månader från den dag klaganden

fick del av beslutet.

 Ett beslut enligt 9 c kap. 7 § eller 8 § andra stycket får även

överklagas

av Riksskatteverket. Om en enskild part överklagar ett sådant beslut förs

det allmännas talan av Riksskatteverket.

 22 kap.

Riksskatteverket

 Förfarandet

 1 §

 Riksskatteverket leder och

ansvarar för skatteförvaltningens

verksamhet enligt denna lag.

 I fråga om betalning och

återbetalning av skatt samt

förfarandet i övrigt finns det även

bestämmelser i skattebetalnings-

lagen (1997:000).

 1. Denna lag träder i kraft den 1 november 1997.

 2. Äldre bestämmelser gäller fortfarande i fråga om redovisnings-

perioder som gått till ända senast vid utgången av 1997. Detsamma gäller

för redovisningsperiod som på grund av bestämmelserna i 14 kap. 8 §

tredje stycket slutar under januari 1998.

 3. Vid tillämpningen av bestämmelserna om begränsning av rätten till

återbetalning i 16 kap. 9 § skall hänsyn tas också till skyldighet att betala

skatt enligt skattebetalningslagen (1997:000).

1 Senaste lydelse av

13 kap. 1 a § 1994:1798

13 kap. 3 § 1995:1207

rubriken närmast före 13 kap. 29 § 1994:1798

13 kap. 29 § 1994:1798

rubriken närmast före 13 kap. 30 § 1994:1798

13 kap. 30 § 1994:1798

rubriken till 14 kap. 1994:1798

14 kap. 1 § 1995:1207

14 kap. 2 § 1995:1207

rubriken närmast före 14 kap. 3 § 1995:1207

14 kap. 3 § 1996:1406

14 kap. 5 § 1994:1798

14 kap. 8 § 1996:1406

14 kap. 12 § 1996:713

14 kap. 13 § 1994:1798

14 kap. 17 § 1995:700

14 kap. 23 § 1994:498

rubriken närmast före 14 kap. 28 § 1995:1207

14 kap. 28 § 1995:1207

14 kap. 30 § 1995:1207

rubriken närmast före 14 kap. 30 a § 1994:1798

14 kap. 30 a § 1994:1798

14 kap. 30 b § 1995:1207

14 kap. 30 c § 1994:1798

14 kap. 30 d § 1994:1798

15 kap. 1 § 1995:1286

16 kap. 12 § 1994:498

16 kap. 16 § 1995:581

16 kap. 17 § 1996:661

16 kap. 18 § 1996:661

17 kap. 2 § 1994:473

17 kap. 3 § 1994:473

17 kap. 5 § 1994:473

17 kap. 6 § 1994:473

17 kap. 7 § 1994:473

18 kap. 13 § 1994:1798

rubriken närmast före 19 kap. 13 § 1994:1798

20 kap. 4 § 1994:1798

rubriken närmast före 20 kap. 9 § 1996:661

20 kap. 9 § 1994:1798.

2 Senaste lydelse 1994:1798.

3 Senaste lydelse 1994:498.

4 Senaste lydelse 1995:700.

5 Senaste lydelse 1994:1798.

6 Senaste lydelse 1996:965.

7 Senaste lydelse 1996:1320.

8 Senaste lydelse 1994:1798.

9 Senaste lydelse 1994:1798.

10 Senaste lydelse 1996:661.

11 Senaste lydelse 1995:700.

12 Senaste lydelse 1996:1320.

2.21 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:466) om

särskilda tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1994:466) om särskilda

tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet

 dels att 5 7, 10, 15, 21 och 28 30 §§ skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 32 §, av följande

lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 5 §

 Revision får genomföras i den

reviderades verksamhetslokaler

även om den reviderade inte lämnat

sitt medgivande till det, om

revisionen inte utan svårighet kan

genomföras på någon annan plats.

Detsamma gäller om den

reviderade inte medverkar på

föreskrivet sätt, eller om det finns

en påtaglig risk att han kommer att

undanhålla eller förvanska det som

får granskas, inventeras eller

besiktigas.

 Om det finns en påtaglig risk att

den reviderade kommer att

undanhålla eller förvanska det som

får granskas, inventeras eller

besiktigas, får åtgärden genomföras

utan att den reviderade underrättas

om att revision skall ske.

 Revision får, i de delar den inte

utan svårighet kan genomföras på

någon annan plats, genomföras i

den reviderades verksamhets-

lokaler även om den reviderade inte

lämnat sitt medgivande till det.

Detsamma gäller om den

reviderade inte medverkar på

föreskrivet sätt, eller om det finns

en påtaglig risk att han kommer att

undanhålla, förvanska eller förstöra

det som får granskas, inventeras,

besiktigas eller provas.

 Om det finns en påtaglig risk att

den reviderade kommer att

undanhålla, förvanska eller förstöra

det som får granskas, inventeras,

besiktigas eller provas, får åtgärden

genomföras utan att den reviderade

underrättas om att revision skall

ske.

 6 §

 När revision genomförs i den

reviderades verksamhetslokaler

med stöd av 5 §, får handling som

omfattas av revisionen eftersökas

där och omhändertas, om den inte

tillhandahålls utan oskäligt

dröjsmål eller om det finns en

påtaglig risk att handlingen

undanhålls eller förvanskas.

 När revision genomförs i den

reviderades verksamhetslokaler

med stöd av 5 §, får handling som

omfattas av revisionen eftersökas

där och omhändertas, om den inte

tillhandahålls utan oskäligt

dröjsmål eller om det finns en

påtaglig risk att handlingen

undanhålls, förvanskas eller

förstörs.

 När revision genomförs i den reviderades verksamhetslokaler i annat fall

får handling som påträffas eller granskas omhändertas om den behövs för

revisionen.

 7 §

 När revision inte genomförs i den reviderades verksamhetslokaler, får

handling som omfattas av revisionen eftersökas i verksamhetslokalerna och

omhändertas för granskning om

 1. föreläggande att lämna ut handlingen inte följts eller

 2. det finns en påtaglig risk för

att handlingen undanhålls eller

förvanskas.

 2. det finns en påtaglig risk för

att handlingen undanhålls,

förvanskas eller förstörs.

 Om förutsättningarna i första stycket 2 är uppfyllda, får åtgärden

genomföras utan att den reviderade underrättats om att revision skall ske.

 10 §

 Hos den som kan föreläggas att

lämna kontrolluppgift om

rättshandling enligt 3 kap. 5 § lagen

(1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter, 75 a §

tullagen (1987:1065), 3 kap. 50 a §

lagen (1990:325) om självdekla-

ration och kontrolluppgifter eller 17

kap. 5 § mervärdesskattelagen

(1994:200), får räkenskaper och

andra handlingar som rör hans

verksamhet granskas utan föregå-

ende föreläggande, om det finns

särskild anledning att anta att

handlingar av betydelse för kon-

trolluppgiftsskyldigheten kommer

att påträffas och det kan befaras att

utredningen skulle försvåras av ett

föreläggande samt det finns ett

betydande utredningsintresse för

kontrollen.

 Hos den som inte kan bli föremål

för revision enligt de i 1 § angivna

lagarna, men som kan föreläggas

att lämna kontrolluppgift om rätts-

handling enligt 3 kap. 5 § lagen

(1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter, 69 § tullagen

(1994:1550), 3 kap. 50 a § lagen

(1990:325) om självdeklaration och

kontrolluppgifter eller 14 kap. 4 §

skattebetalningslagen (1997:000),

får handlingar som kan ha betydelse

för kontrolluppgiftsskyldigheten

granskas utan föregående förelägg-

ande. Granskningen får göras

endast om det finns särskild an-

ledning att anta att handlingar av

betydelse för kontrolluppgiftsskyl-

digheten kommer att påträffas och

det finns en påtaglig risk att utred-

ningen skulle försvåras av ett före-

läggande samt det finns ett

betydande utredningsintresse för

kontrollen.

 Åtgärd enligt första stycket omfattar även befogenhet att eftersöka och

omhänderta handling som får granskas.

 Granskningen får ske i

verksamhetslokalerna om de

handlingar som skall granskas inte

utan svårighet kan granskas på

någon annan plats.

 15 §

 Om det finns en påtaglig risk att

handlingar som har betydelse för

kontrollen undanskaffas eller

förstörs innan länsrätten kan fatta

beslut, får granskningsledaren

besluta om åtgärder enligt 5 och 7

10 §§. Beslutet får avse endast

åtgärd i verksamhetslokaler och

skall omedelbart underställas

länsrätten. Länsrätten skall utan

dröjsmål pröva om beslutet skall

bestå.

 Om länsrätten finner att beslutet

inte skall bestå skall insamlade

uppgifter förstöras.

 Om det finns en påtaglig risk att

handlingar som har betydelse för

kontrollen eller det som får

inventeras, besiktigas eller provas

undanhålls, förvanskas eller

förstörs innan länsrätten kan fatta

beslut, får granskningsledaren

besluta om åtgärder enligt 5 och 7

9 §§. Beslutet får avse endast

åtgärd i verksamhetslokaler och

skall omedelbart underställas

länsrätten. Länsrätten skall utan

dröjsmål pröva om beslutet skall

bestå.

 Om länsrätten finner att beslutet

inte skall bestå skall rätten besluta

att omhändertagna handlingar

skall återlämnas och övriga

insamlade uppgifter skall förstöras.

 21 §

 Kronofogdemyndigheten får på begäran av granskningsledaren

verkställa beslut om åtgärd enligt denna lag. Granskningsledaren får dock

verkställa beslut om åtgärder i verksamhetslokaler, om det kan ske

obehindrat.

 Vid verkställighet av beslut om

åtgärd som grundar sig på kontroll

enligt tullagen (1987:1065) har

tullmyndighet samma befogenheter

 som kronofogdemyndigheten.

 Vid verkställighet av beslut om

åtgärd som grundar sig på kontroll

enligt tullagen (1994:1550) har

tullmyndighet samma befogenheter

 som kronofogdemyndigheten.

 Ett beslut i fråga om åtgärd enligt denna lag får, om inte något annat

anges i beslutet, verkställas omedelbart. Ett sådant beslut får inte utan

särskilda skäl verkställas mellan kl. 19.00 och kl. 08.00. Beslutet förfaller

om verkställigheten inte påbörjats inom en månad.

 Ett beslut i fråga om undantagande av handling eller uppgift gäller

omedelbart om inte annat anges i beslutet.

 28 §

 Ansökan om åtgärd, gransk-

ningsledarens beslut enligt 15 § och

begäran om undantagande enligt

denna lag prövas av den länsrätt

som för det år då framställningen

görs, skall pröva taxering till skatt

enligt lagen (1947:576) om statlig

inkomstskatt för den som åtgärden

avser. Om det inte finns någon

sådan länsrätt är länsrätten i det län

behörig där beslut om åtgärd skall

verkställas eller har verkställts.

 Ansökan om åtgärd, gransk-

ningsledarens beslut enligt 15 § och

begäran om undantagande enligt

denna lag prövas av länsrätten i det

län där den som åtgärden avser

hade sin hemortskommun den

1 november året före det kalenderår

då framställningen görs. Vid

bestämmande av hemortskommun

gäller bestämmelserna i lagen

(1947:576) om statlig inkomstskatt i

tillämpliga delar. Om det inte finns

någon sådan länsrätt är länsrätten i

det län behörig där beslut om åtgärd

skall verkställas eller har verkställts.

 29 §

 Granskningsledares beslut enligt 6, 13 och 26 §§ får överklagas hos

länsrätten.

 Om länsrätten ändrar gransk-

ningsledarens beslut enligt 6 § helt

eller delvis, får rätten besluta att

insamlade uppgifter skall förstöras.

 Om länsrätten ändrar ett beslut

om åtgärd enligt denna lag helt

eller delvis, skall rätten besluta att

omhändertagna handlingar skall

återlämnas och övriga insamlade

uppgifter skall förstöras.

 30 §

 Det allmänna får överklaga länsrättens beslut enligt denna lag.

 I fråga om företrädare för det

allmänna gäller beträffande skatt

eller avgift som tas ut enligt bestäm-

melserna i 1 § första stycket 1, 3 5

och 8 11 föreskrifterna i 6 kap. 15

17 §§ taxeringslagen (1990:324).

 I fråga om företrädare för det

allmänna gäller 6 kap. 15 17 §§

taxeringslagen (1990:324) beträff-

ande skatt eller avgift som tas ut

enligt 1 § första stycket denna lag.

32 §

 Om den reviderade försatts i

konkurs när omhändertagna

handlingar skall återlämnas enligt

15 § andra stycket, 26 eller 29 §,

skall handlingarna i stället

överlämnas till konkursförvaltaren.

Skattemyndigheten skall underrätta

den som handlingarna omhänder-

tagits hos om att handlingarna

överlämnats till konkursförvaltaren.

 Denna lag träder i kraft den 1 november 1997. De nya föreskrifterna

skall tillämpas också i fråga om skatt eller avgift som tas ut enligt

 1. uppbördslagen (1953:272),

 2. sjömansskattelagen (1958:295),

 3. lagen (1968:430) om mervärdeskatt,

 4. lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare,

 5. tullagen (1987:1065),

 6. lagen (1991:586) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta eller

 7. mervärdesskattelagen (1994:200).

 Äldre föreskrifter skall tillämpas i fråga om beslut om tvångsåtgärd

som

meddelats före ikraftträdandet av denna lag. Den nya 32 § tillämpas dock

från ikraftträdandet.

2.22 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:1347) om

ändring i lagen (1994:466) om särskilda tvångsåtgärder i

beskattningsförfarandet

 Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1994:466) om särskilda

tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet i paragrafens lydelse enligt lagen

(1996:1347) om ändring i nämnda lag samt övergångsbestämmelsen till

lagen (1996:1347) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 1 §

 Denna lag tillämpas vid revision

eller annan kontroll av att skatt, tull

eller avgift tas ut enligt

bestämmelserna i

 1. uppbördslagen (1953:272),

 2. kupongskattelagen

(1970:624),

 3. lagen (1984:151) om

punktskatter och prisregler-

ingsavgifter,

 4. lagen (1984:668) om

uppbörd av socialavgifter från

arbetsgivare,

 5. tullagen (1987:1065),

 6. fordonsskattelagen

(1988:327),

 7. taxeringslagen (1990:324),

 8. lagen (1991:586) om särskild

 inkomstskatt för utomlands

bosatta,

 9. lagen (1991:591) om särskild

inkomstskatt för utomlands bosatta

artister m.fl.,

 10. mervärdesskattelagen

(1994:200).

 Lagen tillämpas även för

kontroll av att en vara får föras in i

eller ut ur landet enligt tullagen

och för kontroll av att föreläggande

enligt lagen (1990:325) om

självdeklaration och kontroll-

uppgifter fullgjorts riktigt och

fullständigt.

 Denna lag tillämpas vid revision

eller annan kontroll av att skatt eller

avgift tas ut enligt bestämmelserna

i

 1. kupongskattelagen

(1970:624),

 2. lagen (1984:151) om

punktskatter och prisreglerings-

avgifter,

 3. fordonsskattelagen

(1988:327),

 4. taxeringslagen (1990:324),

 5. lagen (1991:591) om särskild

inkomstskatt för utomlands bosatta

artister m.fl.,

 6. skattebetalningslagen

(1997:000).

 Lagen tillämpas även vid

revision enligt tullagen

(1994:1550) och för kontroll av att

föreläggande enligt lagen

(1990:325) om självdeklaration och

kontrolluppgifter eller 69 §

tullagen fullgjorts riktigt och

fullständigt.

 Denna lag träder i kraft den 1

januari 1998. Äldre föreskrifter

gäller dock fortfarande i fråga om

revision eller kontroll av

sjömansskatt som avser tid före

utgången av år 1997.

 Denna lag träder i kraft den 1

november 1997. Äldre föreskrifter

gäller dock fortfarande i fråga om

 1. beslut om tvångsåtgärd som

meddelats före ikraftträdandet,

 2. revision eller kontroll av skatt

eller avgift som tas ut enligt

 a) uppbördslagen (1953:272),

 b) sjömansskattelagen

(1958:295),

 c) lagen (1968:430) om

mervärdeskatt,

 d) lagen (1984:668) om uppbörd

av socialavgifter från arbetsgivare,

 e) tullagen (1987:1065),

 f) lagen (1991:586) om särskild

inkomstskatt för utomlands bosatta

eller

 g) mervärdesskattelagen

(1994:200).

2.23 Förslag till lag om ändring i tullagen (1994:1550)

 Härigenom föreskrivs att 30, 38, 69, 71, 72, 75, 88 och 92 §§ tullagen

(1994:1550) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 30 §

 Om tull inte betalas inom

föreskriven tid, skall dröjsmålsav-

gift tas ut enligt 58 § 2 5 mom.

uppbördslagen (1953:272).

 Om tull inte betalas inom före-

skriven tid, skall dröjsmålsavgift tas

ut enligt lagen (1997:000) om

dröjsmålsavgift.

 Vad som föreskrivs i tullagstiftningen om tull tillämpas även

beträffande

dröjsmålsavgift enligt första stycket.

 38 §

 Om någon, i egenskap av

företrädare för en tullskyldig som är

juridisk person, uppsåtligen eller av

grov oaktsamhet har underlåtit att

betala in tull i rätt tid och ordning,

är han tillsammans med den

tullskyldige betalningsskyldig för

tullen. Betalningsskyldigheten får

helt eller delvis efterges, om det

finns särskilda skäl.

 Talan om åläggande av

betalningsskyldighet enligt första

stycket skall föras vid allmän

domstol. Talan får inte väckas

sedan den tullskyldiges betalnings-

skyldighet för beloppen har fallit

bort enligt lagen (1982:188) om

preskription av skattefordringar

m.m. Hos den som har blivit ålagd

betalningsskyldighet får indrivning

ske i samma ordning som gäller för

tull enligt 37 §.

 Den som fullgjort betalnings-

skyldighet för tullbelopp enligt

första stycket har rätt att få ut

beloppet av den tullskyldige.

 Bestämmelsen i 4 § preskrip-

tionslagen (1981:130) gäller i fråga

om regressfordran enligt tredje

stycket.

 I fråga om betalningsskyldighet

för företrädare för en tullskyldig

som är juridisk person och som inte

har betalat in tull i rätt tid och

ordning gäller 12 kap. 6 § första,

andra och fjärde styckena, 7 §, 12 §

första stycket och 13 §

skattebetalningslagen (1997:000).

 Hos den som har blivit ålagd

betalningsskyldighet får indrivning

ske i samma ordning som gäller för

tull enligt 37 §.

 69 §

 Tullmyndigheten får förelägga den, som bedriver verksamhet av sådan

beskaffenhet att uppgift av betydelse för kontrollen av annan persons

deklarations- eller uppgiftsskyldighet kan hämtas ur handlingar som rör

verksamheten att lämna uppgift, visa upp handling eller lämna över kopia

av handling rörande rättshandling mellan den som föreläggs och den andre

personen (kontrolluppgift).

 Den som föreläggs kan, om

föreläggandet medför att han måste

lägga ned ett betydande arbete för

att fullgöra det, i stället ställa

nödvändiga handlingar till tull-

myndighetens förfogande för

granskning.

 71 §

 Ett beslut om revision skall

överlämnas till den reviderade

innan revisionen verkställs. Beslu-

tet skall innehålla uppgift om ända-

målet med revisionen och om

möjligheten att undanta handlingar

och uppgifter enligt 76 och 77 §§.

 Ett beslut om revision skall

innehålla uppgift om ändamålet

med revisionen och om möjlig-

heten att undanta handlingar och

uppgifter enligt 76 och 77 §§.

 Företas revisionen för gransk-

ning av annan än den som

revideras, får tullmyndigheten, om

det finns särskilda skäl, utesluta

uppgift om vem eller vilken

rättshandling granskningen avser.

 I ett beslut om revision skall tullmyndigheten förordna en eller flera

tjänstemän att verkställa revisionen (revisor).

 Den reviderade skall underrättas

om beslutet innan revisionen

verkställs. Om det är av betydelse

för kontrollen att företa inventering

eller liknande fysisk kontroll, får

dock underrättelse ske i samband

med att revisionen verkställs, om

kontrollen annars kan mista sin

betydelse.

 72 §

 En revision skall bedrivas i samverkan med den reviderade och på ett

sådant sätt att den inte onödigt hindrar verksamheten. För det fall den

reviderade inte samverkar finns bestämmelser om vite i 74 § fjärde stycket

och om andra tvångsåtgärder i lagen (1994:466) om särskilda tvångsåtgärd-

er i beskattningsförfarandet.

 Tullmyndigheten får om det

behövs bestämma tid och plats för

revisionen. Denna får inte utan

särskilda skäl verkställas hos

enskild mellan kl. 19 och kl. 8.

Revisionen skall ske hos den

reviderade om han begär det och

revisionen kan göras där utan

betydande svårighet.

 Revisionen får verkställas hos

den reviderade, om han medger

det. Revisionen skall ske hos den

reviderade, om han begär det och

revisionen kan göras där utan

betydande svårighet.

 Om revisionen inte verkställs hos den reviderade skall handlingarna på

begäran överlämnas till revisorn mot kvitto.

 75 §

 En revision får inte pågå längre tid än nödvändigt. Räkenskapsmaterial

och andra handlingar som överlämnats till revisorn skall så snart som

möjligt och senast när revisionen avslutats återlämnas till den reviderade.

 Har den reviderade försatts i

konkurs när handlingarna skall

återlämnas, skall tullmyndigheten

överlämna handlingarna till

konkursförvaltaren. Tullmyndig-

heten skall underrätta den revidera-

de om att handlingarna

överlämnats till konkursförvaltaren.

 Tullmyndigheten skall snarast lämna meddelande om resultatet av

revisionen till den reviderade i de delar som rör honom.

88 §

 Tulltillägg och förseningsavgift

får helt eller delvis efterges om

felaktigheten eller underlåtenheten

kan antas ha ett sådant samband

med den tullskyldiges ålder,

sjukdom, bristande erfarenhet eller

därmed jämförligt förhållande att

den kan anses ursäktlig. Detsamma

gäller, om felaktigheten eller

underlåtenheten framstår som

ursäktlig med hänsyn till den

oriktiga uppgiftens beskaffenhet

eller annan särskild omständighet

eller om det framstår som uppenbart

oskäligt att ta ut tillägget eller

avgiften.

 Tulltillägg får helt efterges även

när det belopp som kunde ha

undandragits genom felaktigheten

eller underlåtenheten är att anse

som ringa.

 Förseningsavgift får helt eller

delvis efterges också när

underlåtenheten är att anse som

ringa.

 Den tullskyldige skall helt eller

delvis befrias från tulltillägg och

förseningsavgift

 1. om felaktigheten eller

underlåtenheten kan antas ha ett

sådant samband med den

tullskyldiges ålder, sjukdom,

bristande erfarenhet eller liknande

förhållande att den framstår som

ursäktlig,

 2. om felaktigheten eller

underlåtenheten framstår som

ursäktlig med hänsyn till den

oriktiga uppgiftens beskaffenhet

eller annan särskild omständighet,

eller

 3. om det framstår som

uppenbart oskäligt att ta ut tillägget

eller avgiften.

 Den tullskyldige får befrias helt

från tulltillägget när det belopp som

kunde ha undandragits genom

felaktigheten eller underlåtenheten

är obetydligt.

 Den tullskyldige får helt eller

delvis befrias från förseningsavgift

även när underlåtenheten är

obetydlig.

92 §

 Bestämmelserna om eftergift av

tulltillägg och förseningsavgift skall

beaktas, även om yrkande om detta

inte framställts, i den mån det

föranleds av vad som förekommit i

ärendet eller målet om tulltillägg

eller förseningsavgift.

 Bestämmelserna om befrielse

från tulltillägg och förseningsavgift

skall beaktas, även om yrkande om

detta inte framställts, i den mån det

föranleds av vad som förekommit i

ärendet eller målet om tulltillägg

eller förseningsavgift.

 Om tull sätts ned, skall också vidtas den ändring i beslutet om

tulltillägg

som nedsättningen kan föranleda.

 Vid handläggningen i länsrätt eller kammarrätt av mål om tulltillägg

eller förseningsavgift skall muntlig förhandling hållas, om den tullskyldige

begär det. Muntlig förhandling behövs dock inte, om det inte finns

anledning anta att tulltillägg eller förseningsavgift tas ut.

 Denna lag träder i kraft den 1 november 1997.

2.24 Förslag till lag om ändring i kommunalskattelagen

(1928:370)

 Härigenom föreskrivs att 1, 20 och 41 §§ samt punkt 23 av

anvisningarna till 23 § kommunalskattelagen (1928:370) skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 1 §1

 Med allmän kommunalskatt avses i denna lag kommunalskatt, lands-

tingsskatt och församlingsskatt.

 Allmän kommunalskatt skall

betalas av fysisk person och dödsbo

i förhållande till det antal skatte-

kronor och skatteören, som påförs

en var skattskyldig enligt de i denna

lag fastställda grunder, dock att

skatten skall tas ut i helt antal

kronor enligt vad som föreskrivs i

uppbördslagen (1953:272).

 Allmän kommunalskatt skall

betalas av fysisk person och dödsbo

i förhållande till det antal skatte-

kronor och skatteören, som påförs

en var skattskyldig enligt de i denna

lag fastställda grunder, dock att

skatten skall tas ut i helt antal

kronor enligt vad som föreskrivs i

skattebetalningslagen (1997:000).

 Den som är skattskyldig till en kommun inom ett landsting är också

skyldig att betala landstingsskatt.

 I taxeringslagen (1990:324) finns föreskrifter om taxeringsmyndigheter

och om förfarandet vid taxering till allmän kommunalskatt.

 20 §2

 Vid beräkningen av inkomsten från särskild förvärvskälla skall alla

omkostnader under beskattningsåret för intäkternas förvärvande och

bibehållande avräknas från samtliga intäkter i pengar eller pengars värde

(bruttointäkt) som har influtit i förvärvskällan under beskattningsåret.

 Avdrag får inte göras för:

 den skattskyldiges levnadskostnader och därtill hänförliga utgifter, så

som vad skattskyldig utgett som gåva eller som periodiskt understöd eller

därmed jämförlig periodisk utbetalning till person i sitt hushåll;

 kostnader i samband med plockning av vilt växande bär och svampar

eller kottar till den del kostnaderna inte överstiger de intäkter som är

skattefria enligt 19 §;

 värdet av arbete, som i den skattskyldiges förvärvsverksamhet utförts av

den skattskyldige själv eller andre maken eller av den skattskyldiges barn

som ej fyllt 16 år;

 ränta på den skattskyldiges eget kapital som har nedlagts i hans för-

värvsverksamhet;

 svenska allmänna skatter;

 kapitalavbetalning på skuld;

 ränta enligt 8 kap. 1 § studie-

stödslagen (1973:349), 52, 52 a och

55 §§ lagen (1941:416) om

arvsskatt och gåvoskatt, 32 § och 49

§ 4 mom. uppbördslagen

(1953:272), 5 kap. 12 § lagen

(1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter, 13 och 14 §§

lagen (1984:668) om uppbörd av

socialavgifter från arbetsgivare,

30 § tullagen (1987:1065), 60 §

fordonsskattelagen (1988:327) och

16 kap. 12 och 13 §§ mervärdes-

skattelagen (1994:200) och 36 §

lagen (1996:1030) om underhålls-

stöd samt kvarskatteavgift och

dröjsmålsavgift beräknad enligt

uppbördslagen;

 ränta enligt 8 kap. 1 § studie-

stödslagen (1973:349), 52, 52 a och

55 §§ lagen (1941:416) om arvs-

skatt och gåvoskatt, 5 kap. 12 §

lagen (1984:151) om punktskatter

och prisregleringsavgifter, 31§ tull-

lagen (1994:1550), 60 §

fordonsskattelagen (1988:327), 36 §

lagen (1996:1030) om underhålls-

stöd och 19 kap. 2 och 4 9 §§

skattebetalningslagen (1997:000)

samt dröjsmålsavgift beräknad

enligt lagen (1997:000) om dröjs-

målsavgift;

 avgift enligt lagen (1972:435) om överlastavgift;

 avgift enligt 10 kap. plan- och bygglagen (1987:10);

 avgift enligt 10 kap. 7 § utlänningslagen (1989:529);

 avgift enligt 8 kap. 5 § arbetsmiljölagen (1977:1160);

 avgift enligt 26 § arbetstidslagen (1982:673);

 avgift enligt 21 § insiderlagen (1990:1342);

 avgift enligt 22 § tredje stycket lagen (1993:737) om bostadsbidrag;

 skadestånd, som grundas på lagen (1976:580) om medbestämmande i

arbetslivet eller annan lag som gäller förhållandet mellan arbetsgivare och

arbetstagare, när skadeståndet avser annat än ekonomisk skada;

 företagsbot enligt 36 kap. brottsbalken;

 straffavgift enligt 8 kap. 7 § tredje stycket rättegångsbalken;

 belopp för vilket arbetsgivare är

betalningsskyldig enligt 75 §

uppbördslagen (1953:272) eller för

vilket betalningsskyldighet före-

ligger på grund av underlåtenhet

att göra avdrag enligt lagen

(1982:1006) om avdrags- och

uppgiftsskyldighet beträffande vissa

uppdragsersättningar;

 skatteavdrag för vilket arbets-

givare är betalningsskyldig enligt

skattebetalningslagen (1997:000);

 avgift enligt lagen (1976:206) om felparkeringsavgift;

 kontrollavgift enligt lagen (1984:318) om kontrollavgift vid olovlig

parkering;

 överförbrukningsavgift enligt ransoneringslagen (1978:268);

 vattenföroreningsavgift enligt lagen (1980:424) om åtgärder mot

vattenförorening från fartyg;

 avgift enligt 3 § lagen (1975:85) med bemyndigande att meddela

föreskrifter om in- eller utförsel av varor;

 lagringsavgift enligt lagen (1984:1049) om beredskapslagring av olja

och kol eller lagen (1985:635) om försörjningsberedskap på naturgas-

området;

 avgift enligt 18 § lagen (1902:71 s. 1), innefattande vissa bestämmelser

om elektriska anläggningar;

 kapitalförlust m. m. i vidare mån än som särskilt föreskrivs;

 avgift enligt 10 kap. 5 § lagen (1994:1776) om skatt på energi;

 ingående skatt enligt mervärdesskattelagen (1994:200) för vilken det

finns rätt till avdrag enligt 8 kap. eller rätt till återbetalning enligt 10

kap.

nämnda lag;

 avgift enligt 11 kap. 16 § och 13 kap. 6 a § aktiebolagslagen

(1975:1385).

 (Se vidare anvisningarna.)

 41 §3

 Av 24 § framgår att inkomst av näringsverksamhet skall beräknas enligt

bokföringsmässiga grunder.

 I andra fall än som nu sagts skall

intäkt anses ha åtnjutits det be-

skattningsår, under vilket intäkten

blivit för den skattskyldige tillgäng-

lig för lyftning, och skall utgift eller

omkostnad anses belöpa på det

beskattningsår, varunder utgiften

betalats eller omkostnaden ägt rum.

Sådan speciell skatt, avgift eller

ränta, som ingår i slutlig eller till-

kommande skatt enligt uppbörds-

lagen (1953:272), anses dock

belöpa på det beskattningsår då den

slutliga eller tillkommande skatten

påförts. Statlig fastighetsskatt skall

emellertid anses belöpa på det

beskattningsår till vilket skatten

hänför sig.

 I andra fall än som nu sagts skall

intäkt anses ha åtnjutits det be-

skattningsår, under vilket intäkten

blivit för den skattskyldige tillgäng-

lig för lyftning, och skall utgift eller

omkostnad anses belöpa på det

beskattningsår, varunder utgiften

betalats eller omkostnaden ägt rum.

Sådan speciell skatt eller avgift som

ingår i slutlig skatt enligt

skattebetalningslagen (1997:000),

anses dock belöpa på det beskatt-

ningsår då den slutliga skatten på-

förts. Statlig fastighetsskatt skall

emellertid anses belöpa på det be-

skattningsår till vilket skatten hän-

för sig.

 Anvisningar

 till 23 §

 23.4 Avdrag får göras för

fastighetsskatt och särskild

löneskatt på pensionskostnader och

speciella för näringsverksamheten

utgående skatter och avgifter till det

allmänna. Däremot får svenska

allmänna skatter inte dras av (se

20 §). Avdrag får dock göras för

mervärdesskatt som har återförts

enligt 9 kap. 5 eller 6 §

mervärdesskattelagen (1994:200)

och inbetalats till staten.

 23. Avdrag får göras för

fastighetsskatt och särskild löneskatt

på pensionskostnader och speciella

för näringsverksamheten utgående

skatter och avgifter till det

allmänna. Däremot får svenska

allmänna skatter inte dras av (se

20 §). Avdrag får dock göras för

mervärdesskatt som har återförts

enligt 9 kap. 5 eller 6 §

mervärdesskattelagen (1994:200)

och inbetalats till staten på sätt som

anges i 9 kap. 3 § första stycket 2

mervärdesskattelagen (1994:200).

 Premie för grupplivförsäkring, som tecknats av fysisk person i hans

egenskap av utövare av viss näringsverksamhet, utgör avdragsgill

omkostnad i näringsverksamheten. Om den ersättning, som kan komma att

utfalla på grund av försäkringen, utgår efter väsentligt förmånligare

grunder än vad som gäller enligt grupplivförsäkring för befattningshavare i

statens tjänst, skall dock endast den del av premien som kan anses

motsvara förmåner enligt grupplivförsäkring för nämnda befattningshavare

räknas som omkostnad i näringsverksamheten. Premie för

reseskyddsförsäkring avseende resa i verksamheten utgör avdragsgill

omkostnad i näringsverksamheten.

 Bestämmelserna i punkt 6 av anvisningarna till 33 § om avdrag för

avgift till erkänd arbetslöshetskassa gäller också beträffande inkomst av

näringsverksamhet.

 Bestämmelserna i punkt 4 av anvisningarna till 33 § om avdrag för

kostnader för resor till och från arbetsplatsen och i 33 § 2 mom. om

begränsning i rätten till avdrag för sådana kostnader gäller också

beträffande inkomst av näringsverksamhet. Om den skattskyldige har

kostnader för sådana resor både i inkomstslaget tjänst och i inkomstslaget

näringsverksamhet skall begränsningen avse de sammanlagda kostnaderna

och i första hand medföra en minskning av avdraget i inkomstslaget tjänst.

 Denna lag träder i kraft den 1 november 1997 och tillämpas från och med

1999 års taxering. Äldre bestämmelser gäller dock fortfarande i fråga om

ränta enligt uppbördslagen (1953:272), lagen (1984:668) om uppbörd av

socialavgifter från arbetsgivare, mervärdesskattelagen (1994:200) och

sådan ränta på tull enligt den upphävda tullagen (1987:1065) som belöper

på tid efter år 1992. Äldre bestämmelser gäller också i fråga om belopp för

vilket arbetsgivare är betalningsskyldig enligt 75 § uppbördslagen

(1953:272).

1Senaste lydelse 1991:1677.

2Senaste lydelse 1996:1219.

3Senaste lydelse 1990:650.

4Senaste lydelse 1995:651.

2.25 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:1331) om

ändring i kommunalskattelagen (1928:370)

 Härigenom föreskrivs att 19 § kommunalskattelagen (1928:370) i

paragrafens lydelse enligt lagen (1996:1331) om ändring i nämnda lag och

punkt 2 av övergångsbestämmelserna till lagen (1996:1331) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 19 §

 Till skattepliktig inkomst enligt denna lag räknas icke:

 vad som vid bodelning tillfallit make eller sambo eller vad som för-

värvats genom arv, testamente, fördel av oskift bo eller gåva;

 vinst i svenskt lotteri eller vinst vid vinstdragning på här i riket ut-

färdade premieobligationer och ej heller sådan vinst i utländskt lotteri eller

vid vinstdragning på utländska premieobligationer, som uppgår till högst

100 kronor;

 ersättning, som på grund av försäkring jämlikt lagen (1962:381) om

allmän försäkring, lagen (1954:243) om yrkesskadeförsäkring eller lagen

(1976:380) om arbetsskadeförsäkring tillfallit den försäkrade, om icke

ersättningen grundas på förvärvsinkomst eller utgör föräldrapenning, så

ock sådan ersättning enligt annan lag eller särskild författning, som utgått

annorledes än på grund av sjukförsäkring, som nyss sagts, till någon vid

sjukdom eller olycksfall i arbete eller under militärtjänstgöring eller i fall

som avses i lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd eller lagen

(1977:267) om krigsskadeersättning till sjömän om icke ersättningen

grundas på förvärvsinkomst, ävensom ersättning, vilken vid sjukdom eller

olycksfall tillfallit någon på grund av annan försäkring, som icke tagits i

samband med tjänst, dock att till skattepliktig inkomst räknas ersättning i

form av pension eller i form av livränta i den mån livräntan är skattepliktig

enligt 32 § 1 eller 2 mom., så ock ersättning som utgår på grund av

trafikförsäkring eller annan ansvarighetsförsäkring eller på grund av

skadeståndsförsäkring och avser förlorad inkomst av skattepliktig natur;

 belopp, som till följd av försäkringsfall eller återköp av försäkringen

utgått på grund av kapitalförsäkring, samt belopp som arbetsgivare utan att

försäkring har tecknats för anställdas räkning betalar ut och som motsvarar

ersättning på grund av grupplivförsäkring, i den mån beloppet inte väsent-

ligt överstiger vad som utgår för befattningshavare i statens tjänst;

 försäkringsersättning eller annan ersättning för skada på egendom, dock

att skatteplikt föreligger dels i den mån ersättningen avser annan byggnad

än privatbostad eller markanläggning, dels i den mån köpeskilling, som

skulle ha influtit om den försäkrade eller skadade egendomen i stället hade

sålts, hade varit att hänföra till intäkt av näringsverksamhet och dels i den

mån ersättningen eljest motsvarar skattepliktig intäkt av eller avdragsgill

omkostnad för näringsverksamhet;

 ersättning för förlust eller skada på egendom vid fartygs förolyckande

som redare utger till sådan arbetstagare som avses i punkt 1 av

anvisningarna till 49 §;

 vinstandel, återbäring eller premieåterbetalning, som utgått på grund av

annan personförsäkring än pensionsförsäkring eller sådan sjuk- eller

olycksfallsförsäkring som tagits i samband med tjänst, samt vinstandel,

som utgått på grund av skadeförsäkring, och premieåterbetalning på grund

av skadeförsäkring, för vilken rätt till avdrag för premie icke förelegat;

 ersättning jämlikt lagen (1956:293) om ersättning åt smittbärare om icke

ersättningen grundas på förvärvsinkomst;

 periodiskt understöd eller därmed jämförlig periodisk intäkt, som icke

utgör vederlag vid avyttring av egendom, i den mån givaren enligt 20 §

eller punkt 5 av anvisningarna till 46 § icke är berättigad till avdrag för

utgivet belopp;

 stipendier för mottagarens utbildning;

 stipendium som är avsett för andra ändamål och som inte utgår

periodiskt och inte utgör ersättning för arbete som har utförts eller skall

utföras för utgivarens räkning;

 studiestöd enligt 3 eller 4 kap. studiestödslagen (1973:349), internat-

bidrag, studielån och resekostnadsersättning enligt 6 och 7 kap. samma lag

samt sådant särskilt bidrag vilket enligt av regeringen eller statlig

myndighet meddelade bestämmelser utgår till deltagare i

arbetsmarknadsutbildning samt med dem i fråga om sådant bidrag

likställda, och äger i följd härav de bidragsberättigade icke göra avdrag för

kostnader som avsetts skola bestridas med bidrag av förevarande slag;

 introduktionsersättning enligt lagen (1992:1068) om introduktionser-

sättning för flyktingar och vissa andra utlänningar;

 allmänt barnbidrag och förlängt barnbidrag, samt barnpension enligt

lagen om allmän försäkring till den del pensionen för varje månad den

avser inte överstiger en tolftedel av fyrtio procent eller, vid pension efter

båda föräldrarna, åttio procent, av basbeloppet den månad pensionen avser

samt sådan i 17 kap. 2 § lagen (1962:381) om allmän försäkring angiven

livränta i form av efterlevandelivränta till barn enligt lagen (1954:243) om

yrkesskadeförsäkring eller enligt annan i nämnda lagrum angiven

författning till den del livräntan föranlett minskning av sådan del av

barnpension som inte är skattepliktig;

 kontantunderstöd, som utgives av arbetslöshetsnämnd med bidrag av

statsmedel;

 handikappersättning enligt 9 kap. 2 och 3 §§ lagen om allmän för-

säkring, sådan del av vårdbidrag enligt 9 kap. 4 och 4 a §§ samma lag som

utgör ersättning för merkostnader, ersättning för merutgifter för resor enligt

3 kap. 7 a § samma lag, särskilt pensionstillägg enligt lagen (1990:773) om

särskilt pensionstillägg till folkpension för långvarig vård av sjukt eller

handikappat barn samt hemsjukvårdsbidrag och hemvårdsbidrag, som

utges av kommunala eller landstingskommunala medel till den vårdbe-

hövande;

 assistansersättning enligt lagen (1993:389) om assistansersättning och

ekonomiskt stöd till kostnader för personlig assistans enligt lagen

(1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade;

 bostadstillägg enligt lagen (1994:308) om bostadstillägg till

pensionärer;

 kommunalt bostadstillägg till handikappade;

 bostadsbidrag som avses i lagen (1988:786) om bostadsbidrag och lagen

(1993:737) om bostadsbidrag;

 bidrag enligt lagen (1988:1463) om bidrag vid adoption av utländska

barn;

 bidrag enligt lagen (1992:148) om särskilt bidrag till ensamstående med

barn;

 ersättning som fastställts av allmän domstol eller utgått av allmänna

medel till den som utan att det skett yrkesmässigt inställt sig inför

domstol eller annan myndighet, om ersättningen avser reseersättning,

traktamente eller ersättning för tidsspillan;

 förmån av fri resa till eller från anställningsintervju eller kost-

nadsersättning för sådan resa till den del förmånen eller ersättningen avser

resa inom eller mellan Europeiska unionens medlemsländer eller EES-

länderna och, såvitt gäller ersättningen, till den del den inte överstiger

faktiska resekostnader och vid körning med egen bil inte överstiger det

avdrag som medges för kostnader för resor med egen bil enligt den scha-

blon som anges i punkt 4 av anvisningarna till 33 §;

 hittelön samt ersättning till den som i särskilt fall räddat person

eller

egendom i fara eller bidragit till avslöjande eller gripande av person som

begått brott;

 sedvanlig ersättning till den som lämnat organ, blod eller modersmjölk;

 tävlingsvinst som inte hänför sig till anställning eller uppdrag och som

utgår i annan form än kontant eller därmed likställd ersättning, om vinsten

avser minnesföremål eller värdet inte överstiger 0,03 basbelopp avrundat

till närmaste hundratal kronor;

 sådan gottgörelse för utgift eller kostnad som arbetsgivare uppburit

från

personalstiftelse ur medel, för vilka avdrag icke medgivits vid taxering, vid

första tillfälle dylika medel finnas i stiftelsen;

 gottgörelse som arbetsgivare uppburit från pensionsstiftelse, till den

del

stiftelsen ej ägt andra medel för att lämna gottgörelsen än sådana för vilka

avdrag icke åtnjutits vid avsättning till stiftelsen;

 intäkter av försäljning av vilt växande bär och svampar samt kottar som

den skattskyldige själv plockat till den del intäkterna under ett beskatt-

ningsår inte överstiger 5 000 kronor och inte kan hänföras till närings-

verksamhet som utgör rörelse eller till lön eller liknande förmån;

 ränta enligt 61 § lagen

(1941:416) om arvsskatt och gåvo-

skatt, 69 § 1 och 2 mom., 69 a §

tredje stycket eller 75 a § fjärde

stycket uppbördslagen (1953:272),

22 § tullagen (1973:670), 20 §

lagen (1982:1006) om avdrags- och

uppgiftsskyldighet beträffande vissa

uppdragsersättningar, 5 kap. 13 §

lagen (1984:151) om punktskatter

och prisregleringsavgifter, 40 § la-

gen (1984:404) om stämpelskatt vid

inskrivningsmyndigheter, 24 §

lagen (1984:668) om uppbörd av

socialavgifter från arbetsgivare, 32

och 34 §§ tullagen (1987:1065)

eller 16 kap. 15 § mervärdesskat-

telagen (1994:200);

 ränta enligt 61 § lagen

(1941:416) om arvsskatt och gåvo-

skatt, 5 kap. 13 § lagen (1984:151)

om punktskatter och prisregle-

ringsavgifter, 40 § lagen (1984:404)

om stämpelskatt vid inskriv-

ningsmyndigheter, 33 § tullagen

(1994:1550) eller 19 kap. 2 och 12

14 §§ skattebetalningslagen

(1997:000);

 ränta som enligt bestämmelserna i 3 kap. 23 § 3 och 4 lagen (1990:325)

om självdeklaration och kontrolluppgifter inte redovisas i kontrolluppgift

om sådan ränta för den skattskyldige under ett beskattningsår sammanlagt

inte uppgår till 500 kronor;

 ränta enligt 22 § tredje stycket lagen (1993:737) om bostadsbidrag;

 vad som utgör utgående skatt enligt mervärdesskattelagen (1994:200).

 Om mervärdesskatt ändå har räknats med vid inkomstredovisningen

anses skatten, om den betalats till staten, som en sådan speciell skatt för

vilken avdrag medges vid inkomsttaxeringen enligt denna lag. Till följd av

detta utgör belopp som har fallit bort, och för vilket avdrag medgetts vid

inkomsttaxeringen, skattepliktig intäkt vid inkomsttaxeringen.

 Beträffande ersättning som utfaller på grund av avtalsgruppsjukför-

säkring gäller särskilda bestämmelser i 32 § 3 a mom. och punkt 12 av an-

visningarna till 22 §.

 (Se vidare anvisningarna.)

 2. Äldre bestämmelser i 19 §

tillämpas i fråga om ränta som utgår

enligt 36 § 3 mom. lagen

(1958:295) om sjömansskatt och

som betalas ut efter ikraftträdandet.

 2. Äldre bestämmelser i 19 §

tillämpas i fråga om ränta som utgår

enligt uppbördslagen (1953:272),

lagen (1958:295) om sjömansskatt,

tullagen (1973:670), lagen

(1982:1006) om avdrags- och

uppgiftsskyldighet beträffande vissa

uppdragsersättningar, lagen

(1984:668) om uppbörd av

socialavgifter från arbetsgivare,

tullagen (1987:1065) och

mervärdesskattelagen (1994:200)

och som betalas ut efter ikraft-

trädandet.

2.26 Förslag till lag om ändring i lagen (1941:416) om

arvsskatt och gåvoskatt

 Härigenom föreskrivs att 53 och 61 §§ lagen (1941:416) om arvsskatt

och gåvoskatt skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 53 §1

 I fall där underrätt fastställt skatt, skall rätten till den

skattemyndighet,

som enligt 52 § 1 mom. tredje stycket är uppbördsmyndighet, snarast över-

sända en till rätten ingiven bouppteckning eller någon annan handling,

som sägs i 51 § andra stycket, eller en bouppteckning, som tillhandahållits

rätten enligt tredje stycket sistnämnda paragraf. Dessutom är rätten skyldig

att, enligt vad regeringen närmare bestämmer, lämna skattemyndigheten de

uppgifter, som behövs för uppbörd av skatten. Vad som nu sagts gäller

också i tillämpliga delar, när överrätt fastställt skatt till ett högre belopp

än

som förut beräknats eller när en skattskyldig vitsordat en anmärkning som

framställts av den enligt 64 § 1 mom. förordnade granskningsmyndigheten.

 Inbetalning enligt 52 § 1 mom. tredje stycket skall ske till särskilt

konto

hos skattemyndigheten. Skatten skall anses vara betald den dag, då

inbetalningskort eller gireringshandlingar kommit in till Posten Aktiebolag

eller, om staten har ingått avtal om förmedling av skatteinbetalningen med

en bank, till banken.

 Om skatt inte betalas inom

föreskriven tid, skall dröjsmåls-

avgift tas ut enligt 58 § 2 5 mom.

uppbördslagen (1953:272) om inte

annat följer av 6 § sista stycket. Den

obetalda skatten och

dröjsmålsavgiften skall lämnas för

indrivning. Regeringen får

föreskriva att indrivning inte

behöver begäras för ett ringa be-

lopp. Skattemyndigheten får medge

befrielse helt eller delvis från

skyldigheten att betala dröjs-

målsavgift, om det finns särskilda

skäl.

 Om skatt inte betalas inom

föreskriven tid, skall dröjsmåls-

avgift tas ut enligt lagen (1997:000)

om dröjsmålsavgift om inte annat

följer av 6 § sista stycket. Den obe-

talda skatten och dröjsmålssavgiften

skall lämnas för indrivning. Rege-

ringen får föreskriva att indrivning

inte behöver begäras för ett ringa

belopp. Skattemyndigheten får

medge befrielse helt eller delvis

från skyldigheten att betala dröjs-

målsavgift, om det finns särskilda

skäl.

 Bestämmelser om indrivning finns i lagen (1993:891) om indrivning av

statliga fordringar m. m. Vid indrivning får verkställighet enligt utsök-

ningsbalken ske.

 Handling, som enligt första stycket tillställts skattemyndigheten och

som

ingivaren äger återfå må skattemyndigheten icke utlämna till denne förrän

skatt, med vars erläggande anstånd ej medgivits, blivit erlagd. Innan

handlingen utlämnas, skall den förses med anteckning om beloppet av

inbetald skatt.

 Handling som avses i 49 a § överlämnas till den skattskyldige sedan

skatt, med vars erläggande anstånd ej medgivits, blivit erlagd. Innan

handlingen utlämnas, skall den förses med anteckning om beloppet av

inbetald skatt.

 61 §2

 Har dödsbo eller skattskyldig rätt

att återfå betalad skatt på grund av

överrätts beslut eller beslut enligt 27

§, 33 § 3 mom. eller 56 Ä 59 §§,

skall skattebeloppet kostnadsfritt

återbetalas i den ordning som är

föreskriven i uppbördslagen

(1953:272) i fråga om restitution av

skatt. Beslut som grundar rätt till

återbetalning skall omgående

sändas till den skattemyndighet som

enligt 52 § 1 mom. tredje stycket är

uppbördsmyndighet. På

skattebelopp, dröjsmålsavgift samt

ränta enligt 52 §, 52 a § och 55 § 2

mom. som återbetalas utgår ränta

om inte annat följer av andra

stycket.

 Har dödsbo eller skattskyldig rätt

att återfå betalad skatt på grund av

överrätts beslut eller beslut enligt 27

§, 33 § 3 mom. eller 56 Ä 59 §§,

skall skattebeloppet kostnadsfritt

återbetalas i den ordning som

föreskrivs i skattebetalningslagen

(1997:000) i fråga om återbetalning

av skatt. Beslut som grundar rätt till

återbetalning skall omgående

sändas till den skattemyndighet som

anges i 52 § 1 mom. tredje stycket.

På skattebelopp, dröjsmålsavgift

samt ränta enligt 52 §, 52 a § och 55

§ 2 mom. som återbetalas utgår

ränta om inte annat följer av andra

stycket.

 I fall, som avses i 57Ä58 a §§, ankommer det på regeringen att förordna

i vad mån ränta skall utgå.

 Har enligt 55 § anstånd medgetts med erläggande av skatt, skall vid

befrielse från hela det skattebelopp som inte har betalats den ingivna

skuldförbindelsen återställas. Avser befrielsen en del av det obetalda

skattebeloppet skall beskattningsmyndigheten eller överrätten ompröva

anståndsbeslutet.

 Denna lag träder i kraft den 1 november 1997.

1Senaste lydelse 1993:1704.

2Senaste lydelse 1992:625.

2.27 Förslag till lag om ändring i lagen (1947:576) om

statlig inkomstskatt

 Härigenom föreskrivs att 3 § 14 mom. och 23 § lagen (1947:576) om

statlig inkomstskatt skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 3 §

 14 mom.1 Vad som återstår av intäkt av kapital efter avdrag utgör

inkomst av kapital.

 Uppkommer underskott vid

beräkningen medges skattere-

duktion enligt 2 § 4 mom. upp-

bördslagen (1953:272).

 Uppkommer underskott vid be-

räkningen medges skattereduktion

enligt 11 kap. 11 § skattebetalnings-

lagen (1997:000).

 23 §2

 Om skattskyldig blivit genom

beslut av vederbörande myndig-

heter beskattad för samma inkomst

såväl här i riket som i utländsk stat,

må regeringen på ansökan av den

skattskyldige efter vederbörandes

hörande kunna, därest ömmande

omständigheter eller eljest synnerli-

ga skäl föreligga, till undvikande av

eller lindring i dubbelbeskattningen,

förordna om efterskänkande av

statlig inkomstskatt. Har skatten

redan erlagts, återbekommes den i

den ordning, som för restitution av

skatt i uppbördslagen stadgas.

 Om skattskyldig blivit genom

beslut av vederbörande myndig-

heter beskattad för samma inkomst

såväl här i riket som i utländsk stat,

må regeringen på ansökan av den

skattskyldige efter vederbörandes

hörande kunna, därest ömmande

omständigheter eller eljest synnerli-

ga skäl föreligga, till undvikande av

eller lindring i dubbelbeskattningen,

förordna om efterskänkande av

statlig inkomstskatt. Har skatten

redan betalats, återbetalas den i den

ordning som föreskrivs i 18 kap.

skattebetalningslagen (1997:000).

 Denna lag träder i kraft den 1 november 1997 och tillämpas första

gången vid 1999 års taxering.

1Senaste lydelse 1990:651.

2Senaste lydelse 1974:770.

2.28 Förslag till lag om ändring i lagen (1951:691) om viss

lindring i skattskyldigheten för den som icke tillhör svenska

kyrkan

 Härigenom föreskrivs att 2 och 4 §§ lagen (1951:691) om viss lindring i

skattskyldigheten för den som icke tillhör svenska kyrkan1 skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 2 §

 Det åligger skattemyndighet att

vid debitering av slutlig eller

tillkommande skatt beakta rätt till

skattenedsättning, som må till-

komma den skattskyldige enligt 1 §.

 Det åligger skattemyndighet att

vid debitering av slutlig skatt

beakta rätt till skattenedsättning,

som tillkommer den skattskyldige

enligt 1 §.

 Vid beräkning av preliminär skatt åligger det skattemyndigheten att

beakta rätt till sådan skattenedsättning som tillkommer den skattskyldige

enligt 1 § första meningen.

 4 §

 Har rätt till skattenedsättning

enligt 1 § inte beaktats äger den

skattskyldige söka rättelse hos den

skattemyndighet som utfärdat

skattsedeln. Därvid tillämpas

bestämmelserna i uppbördslagen

(1953:272) om omprövning.

 Har rätt till skattenedsättning

enligt 1 § inte beaktats äger den

skattskyldige söka rättelse hos

skattemyndigheten. Därvid till-

lämpas bestämmelserna i skatte-

betalningslagen (1997:000) om

omprövning.

 Denna lag träder i kraft den 1 november 1997 och tillämpas första

gången i fråga om slutlig skatt enligt 1999 års taxering och i fråga om

preliminär skatt för inkomståret 1998.

1Lagen omtryckt 1993:1055.

2.29 Förslag till lag om ändring i lagen (1951:763) om

statlig inkomstskatt på ackumulerad inkomst

 Härigenom föreskrivs att 5 § lagen (1951:763) om statlig inkomstskatt

på ackumulerad inkomst1 skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 5 §2

 Om en sådan ansökan som avses

i 4 § bifalls, skall skattemyndig-

heten besluta om nedsättning av det

påförda beloppet eller, där

restitution skall ske, tillställa den

skattskyldige det belopp som han

har rätt till. Därvid tilllämpas

bestämmelserna i 103 § uppbörds-

lagen (1953:272).

 Om en sådan ansökan som avses

i 4 § bifalls, skall skattemyndig-

heten besluta om nedsättning av det

påförda beloppet eller, där

återbetalning skall ske, tillställa den

skattskyldige det belopp som han

har rätt till. Därvid tilllämpas

bestämmelserna i 23 kap. 8 § skatte-

betalningslagen (1997:000).

 Denna lag träder i kraft den 1 november 1997.

1Senaste lydelse av lagens rubrik 1990:1431.

2Senaste lydelse 1993:896.

2.30 Förslag till lag om ändring i lagen (1959:551) om

beräkning av pensionsgrundande inkomst enligt lagen

(1962:381) om allmän försäkring

 Härigenom föreskrivs att 7 § lagen (1959:551) om beräkning av

pensionsgrundande inkomst enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 7 §1

 Uppmärksammas att pensions-

grundande inkomst blivit oriktigt

beräknad på grund av felräkning,

misskrivning, annat uppenbart

förbiseende eller ovetskap om för-

hållande som påverkar beräkningen

av den pensionsgrundande inkomst-

en, skall, sedan den försäkrade

erhållit tillfälle att yttra sig,

beräkningen ändras, om felaktig-

heten inte är att anse som ringa.

Detsamma gäller då vid

bestämmande av avgiftsunderlag

enligt lagen (1984:668) om

uppbörd av socialavgifter från

arbetsgivare belopp, som ingår i

inkomst av anställning, ansetts inte

skola inräknas i avgiftsunderlaget

eller belopp, som ingår i inkomst av

annat förvärvsarbete, hänförts till

sådant underlag. Ändring, som i

detta stycke sägs, får inte göras efter

utgången av sjunde året efter det år,

som inkomsten avser.

 Uppmärksammas att pensions-

grundande inkomst blivit oriktigt

beräknad på grund av felräkning,

misskrivning, annat uppenbart

förbiseende eller ovetskap om för-

hållande som påverkar beräkningen

av den pensionsgrundande in-

komsten, skall, sedan den försäk-

rade erhållit tillfälle att yttra sig,

beräkningen ändras, om felaktighe-

ten inte är att anse som ringa. Det-

samma gäller då vid bestämmande

av avgiftsunderlag enligt skatte-

betalningslagen (1997:000) belopp,

som ingår i inkomst av anställning,

ansetts inte skola inräknas i avgifts-

underlaget eller belopp, som ingår i

inkomst av annat förvärvsarbete,

hänförts till sådant underlag.

Ändring, som i detta stycke sägs,

får inte göras efter utgången av

sjunde året efter det år, som

inkomsten avser.

 Har för ett år beräknats mer än en pensionsgrundande inkomst för

försäkrad, skall den pensionsgrundande inkomst, som icke bort beräknas,

undanröjas.

 Denna lag träder i kraft den 1 november 1997 och tillämpas första

gången vid beräkning av pensionsgrundande inkomst för år 1998. Äldre

bestämmelser gäller fortfarande vid beräkning av pensionsgrundande

inkomst för tidigare år.

1Senaste lydelse 1984:672.

2.31 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:1337) om

ändring i lagen (1959:551) om beräkning av

pensionsgrundande inkomst enligt lagen (1962:381) om

allmän försäkring

 Härigenom föreskrivs att 4 § lagen (1959:551) om beräkning av

pensionsgrundande inkomst enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring i

paragrafens lydelse enligt lagen (1996:1337) om ändring i nämnda lag

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 4 §

 Vid bestämmande av pensionsgrundande inkomst skall, utöver vad som

framgår av lagen om allmän försäkring, gälla följande.

 Skattepliktiga förmåner skall tas

 upp till ett värde som bestäms i

enlighet med 8 § förstaÄfjärde och

sjätte styckena uppbördslagen

(1953:272). När skäl föreligger får

avvikelse ske från förmånsvärde

som skattemyndigheten bestämt

enligt 5 § andra stycket lagen

(1984:668) om uppbörd av social-

avgifter från arbetsgivare.

 Skattepliktiga förmåner skall tas

upp till ett värde som bestäms i

enlighet med 8 kap. 14Ä17§§

skattebetalningslagen (1997:000).

När skäl föreligger får avvikelse ske

från förmånsvärde som skattemyn-

digheten bestämt enligt 9 kap. 2 §

andra stycket skattebetalningslagen.

 Vid beräkning av inkomst av anställning skall avdrag göras för

kostnader som arbetstagaren haft att bestrida i innehavd anställning, i den

mån kostnaderna, minskade med erhållen kostnadsersättning, överstiger

ettusen kronor.

 Särskilda föreskrifter angående beräkning av sådan inkomst av

anställning, som enligt lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt hänförs

till intäkt av näringsverksamhet meddelas av regeringen eller myndighet

som regeringen bestämmer.

 Vid beräkning av inkomst av annat förvärvsarbete får från inkomst av

en viss förvärvskälla inte dras av underskott i annan förvärvskälla.

2.32 Förslag till lag om ändring i lagen (1965:269) med

särskilda bestämmelser om kommuns och annan menighets

utdebitering av skatt, m.m.

 Härigenom föreskrivs att 4 § lagen (1965:269) med särskilda bestäm-

melser om kommuns och annan menighets utdebitering av skatt, m.m. skall

ha följande lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 4 §1

 Vad som i denna paragraf sägs om kommun och kommunalskattemedel

tillämpas också i fråga om landsting och landstingsskattemedel.

 En kommun har rätt att under visst år (beskattningsåret) av staten

uppbära preliminära kommunalskattemedel med ett belopp som motsvarar

produkten av de sammanlagda beskattningsbara förvärvsinkomsterna i

kommunen enligt skattemyndighetens beslut enligt 4 kap. 2 §

taxeringslagen (1990:324) om taxering till kommunal inkomstskatt

(skatteunderlaget) året före beskattningsåret, den skattesats som har

beslutats för beskattningsåret och de uppräkningsfaktorer enligt tredje

stycket som har fastställts senast i september året före beskattningsåret.

 Senast i september varje år skall regeringen, eller den myndighet rege-

ringen bestämmer, fastställa två uppräkningsfaktorer som skall svara mot

den uppskattade procentuella förändringen av skatteunderlaget i riket. Den

ena skall avse förändringen mellan andra och första året före be-

skattningsåret. Den andra skall avse förändringen mellan året före

beskattningsåret och beskattningsåret.

 Innan skattemyndigheten betalar

ut kommunalskattemedel till

kommunerna skall avräkning göras

enligt 52 § uppbördslagen

(1953:272), 12 § lagen (1984:668)

om uppbörd av socialavgifter från

arbetsgivare, 10 § lagen

(1995:1516) om utjämningsavgift

för kommuner och landsting och

2 § lagen (1995:1518) om mer-

värdesskattekonton för kommuner

och landsting. Vidare skall tillägg

göras för bidrag enligt 10 § lagen

(1995:1515) om utjämningsbidrag

till kommuner och landsting samt

för bidrag enligt 1 och 2 §§ lagen

(1995:1514) om generellt

statsbidrag till kommuner och

landsting. Det belopp som

framkommer skall betalas ut med

en tolftedel per månad den tredje

vardagen räknat från den 17 i

månaden, varvid dag som enligt 2 §

lagen (1930:173) om beräkning av

lagstadgad tid jämställs med allmän

helgdag inte skall medräknas. Är

kommunens fordran inte uträknad

vid utbetalningstillfällena i

månaderna januari och februari,

skall utbetalningarna dessa månader

grundas på samma belopp som

utbetalningen i december månad det

föregående året. När särskilda skäl

föranleder det får skattemyndig-

heten dock förordna att utbe-

talningen skall grundas på ett annat

belopp. Om något av de belopp som

utbetalningen i månaderna januari

och februari grundats på inte

motsvarar en tolftedel av

kommunens fordran, skall den

jämkning som föranleds av detta

ske i fråga om utbetalningen i mars

månad.

 Innan skattemyndigheten betalar

ut kommunalskattemedel till

kommunerna skall avräkning göras

enligt 10 § lagen (1995:1516) om

utjämningsavgift för kommuner och

landsting, 2 § lagen (1995:1518)

om mervärdesskattekonton för

kommuner och landsting och 16

kap. 9 § skattebetalningslagen

(1997:000). Vidare skall tillägg

göras för bidrag enligt 10 § lagen

(1995:1515) om utjämningsbidrag

till kommuner och landsting samt

för bidrag enligt 1 och 2 §§ lagen

(1995:1514) om generellt stats-

bidrag till kommuner och landsting.

Det belopp som framkommer skall

betalas ut med en tolftedel per

månad den tredje vardagen räknat

från den 17 i månaden, varvid dag

som enligt 2 § lagen (1930:173) om

beräkning av lagstadgad tid

jämställs med allmän helgdag inte

skall medräknas. Är kommunens

fordran inte uträknad vid

utbetalningstillfällena i månaderna

januari och februari, skall

utbetalningarna dessa månader

grundas på samma belopp som

utbetalningen i december månad det

föregående året. När särskilda skäl

föranleder det får skattemyndig-

heten dock förordna att utbe-

talningen skall grundas på ett annat

belopp. Om något av de belopp som

utbetalningen i månaderna januari

och februari grundats på inte

motsvarar en tolftedel av

kommunens fordran, skall den

jämkning som föranleds av detta

ske i fråga om utbetalningen i mars

månad.

 En slutavräkning av kommunalskattemedlen skall ske när den årliga

taxeringen under året efter beskattningsåret har avslutats. Produkten av

skatteunderlaget enligt den taxeringen och den skattesats som har beslutats

för beskattningsåret utgör de slutliga kommunalskattemedlen. Om summan

av dessa överstiger summan av de preliminära kommunalskattemedlen

enligt andra stycket skall skillnaden betalas ut till kommunerna med ett

enhetligt belopp per invånare den 1 november året efter beskattningsåret. I

motsatt fall skall skillnaden återbetalas av kommunerna med ett enhetligt

belopp per invånare den 1 november året efter beskattningsåret.

Utbetalning eller återbetalning skall göras i januari andra året efter

beskattningsåret.

 Denna lag träder i kraft den 1 november 1997 och tillämpas från och

med februari 1998.

1Senaste lydelse 1996:743.

2.33 Förslag till lag om ändring i kupongskattelagen

(1970:624)

 Härigenom föreskrivs att 19 och 27 §§ samt rubriken närmast före 27 §

kupongskattelagen (1970:624) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 19 §1

 Kupongskatt betalas genom insättning på särskilt konto. Inbetalning

anses ha skett den dag inbetalningskort eller gireringshandlingar kommit in

till Posten Aktiebolag eller, om staten har ingått avtal om förmedling av

skatteinbetalningen med en bank, till banken.

 Om kupongskatt inte betalas

inom den tid som anges i 8 eller

15 § eller i den ordning som anges i

första stycket, skall dröjsmålsavgift

tas ut enligt 58 § 2Ä5 mom.

uppbördslagen (1953:272).

 Om kupongskatt inte betalas

inom den tid som anges i 8 eller

15 § eller i den ordning som anges i

första stycket, skall dröjsmålsavgift

tas ut enligt lagen (1997:000) om

dröjsmålsavgift.

 Beskattningsmyndigheten får medge befrielse helt eller delvis från

skyldigheten att betala dröjsmålsavgift, om det finns särskilda skäl.

Restitution av kupongskatt Återbetalning av kupongskatt

 27 §2

 Har i annat fall än som avses i 9

eller 16 § kupongskatt innehållits

fastän skattskyldighet ej förelegat

eller har kupongskatt innehållits

med högre belopp än vad som skall

erläggas enligt avtal för undvikande

av dubbelbeskattning, har den

utdelningsberättigade rätt till

restitution av vad som innehållits för

mycket.

 Rätt till restitution föreligger

även om aktie förlorat sitt värde till

följd av att bolaget upplösts genom

likvidation eller genom fusion enligt

14 kap. 1 § aktiebolagslagen

(1975:1385) eller 11 kap. 1 §

bankaktiebolagslagen (1987:618)

och upplösning skett inom ett år

efter det att sådan utbetalning som

avses i 2 § andra stycket blivit

tillgänglig för lyftning. Underlaget

för kupongskatt skall i sådant fall

beräknas på ett belopp som svarar

mot skillnaden mellan utbetal-

ningen till aktieägaren och dennes

anskaffningskostnad för aktierna.

 Ansökan om restitution skall

göras skriftligen hos beskattnings-

myndigheten senast vid utgången av

femte kalenderåret efter utdelnings-

tillfället.

 Har i annat fall än som avses i 9

eller 16 § kupongskatt innehållits

fastän skattskyldighet ej förelegat

eller har kupongskatt innehållits

med högre belopp än vad som skall

erläggas enligt avtal för undvikande

av dubbelbeskattning, har den

utdelningsberättigade rätt till

återbetalning av vad som innehål-

lits för mycket.

 Rätt till återbetalning föreligger

även om aktie förlorat sitt värde till

följd av att bolaget upplösts genom

likvidation eller genom fusion

enligt 14 kap. 1 § aktiebolagslagen

(1975:1385) eller 11 kap. 1 §

bankaktiebolagslagen (1987:618)

och upplösning skett inom ett år

efter det att sådan utbetalning som

avses i 2 § andra stycket blivit

tillgänglig för lyftning. Underlaget

för kupongskatt skall i sådant fall

beräknas på ett belopp som svarar

mot skillnaden mellan utbetal-

ningen till aktieägaren och dennes

anskaffningskostnad för aktierna.

 Ansökan om återbetalning skall

göras skriftligen hos beskattnings-

myndigheten senast vid utgången

av femte kalenderåret efter

utdelningstillfället.

 Vid ansökningshandlingen skall fogas intyg eller annan utredning om att

kupongskatt innehållits för sökanden liksom utredning till styrkande av att

skattskyldighet ej föreligger för honom.

 Beslut rörande restitution får

anstå intill dess fråga om skatt-

skyldighet för utdelningen enligt

lagen (1947:576) om statlig

inkomstskatt slutligen prövats.

 Föreligger de förutsättningar för

restitution som anges i första stycket

först sedan länsrätt, kammarrätt eller

Regeringsrätten meddelat beslut

angående utdelningsbeloppet eller

efter det att utdelningsberättigad

åsatts eftertaxering för detsamma,

kan ansökan om restitution göras

hos beskattningsmyndigheten senast

inom ett år efter det beslutet

meddelades eller eftertaxeringen

skedde.

 Är den som har rätt till restitution

av kupongskatt skyldig att erlägga

skatt enligt denna lag eller

uppbördslagen (1953:272), gäller

68 § 3 och 4 mom. uppbördslagen i

tillämpliga delar.

 Beslut rörande återbetalning får

anstå intill dess fråga om skatt-

skyldighet för utdelningen enligt

lagen (1947:576) om statlig

inkomstskatt slutligen prövats.

 Föreligger de förutsättningar för

återbetalning som anges i första

stycket först sedan länsrätt,

kammarrätt eller Regeringsrätten

meddelat beslut angående ut-

delningsbeloppet eller efter det att

utdelningsberättigad åsatts efter-

taxering för detsamma, kan ansökan

om återbetalning göras hos

beskattningsmyndigheten senast

inom ett år efter det beslutet

meddelades eller eftertaxeringen

skedde.

 Är den som har rätt till åter-

betalning av kupongskatt skyldig att

betala skatt enligt denna lag eller

skattebetalningslagen (1997:000),

gäller 18 kap. skattebetalningslagen

i tillämpliga delar.

 Denna lag träder i kraft den 1 november 1997.

1Senaste lydelse 1993:1706.

2Senaste lydelse 1994:1869.

2.34 Förslag till lag om ändring i lagen (1971:289) om

allmänna förvaltningsdomstolar

 Härigenom föreskrivs att 18 § lagen (1971:289) om allmänna

förvaltningsdomstolar skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 18 §1

 Länsrätt är domför med en lagfaren domare ensam

 1. när åtgärd som avser endast måls beredande vidtages,

 2. vid sådant förhör med vittne eller sakkunnig som begärts av annan

länsrätt,

 3. vid beslut som avser endast rättelse av felräkning, felskrivning

eller

annat uppenbart förbiseende,

 4. vid annat beslut som inte innefattar slutligt avgörande av mål.

 Om det inte är påkallat av särskild anledning att målet prövas av

fullsutten rätt, är länsrätt domför med en lagfaren domare ensam vid beslut

som inte innefattar prövning av målet i sak.

 Åtgärder som avser endast beredandet av ett mål och som inte är av

sådant slag att de bör förbehållas lagfarna domare får utföras av en annan

tjänsteman vid länsrätten som har tillräcklig kunskap och erfarenhet.

Närmare bestämmelser om detta meddelas av regeringen.

 Vad som sägs i andra stycket gäller även vid avgörande i sak av

 1. mål av enkel beskaffenhet,

 2. mål enligt bevissäkringslagen

(1975:1027) för skatte- och avgifts-

processen, enligt lagen (1978:880)

om betalningssäkring för skatter,

tullar och avgifter, om besiktning

enligt fastighetstaxeringslagen

(1979:1152), om handlings undan-

tagande från taxeringsrevision,

skatterevision, eller annan gransk-

ning och om befrielse från skyl-

dighet att lämna upplysningar eller

visa upp handling enligt taxerings-

lagen (1990:324), mervärdesskatte-

lagen (1994:200), lagen (1984:668)

om uppbörd av socialavgifter från

arbetsgivare eller lagen (1984:151)

om punktskatter och prisreglerings-

avgifter samt om befrielse från

skyldighet att lämna kontrolluppgift

enligt lagen (1990:325) om

självdeklaration och kontroll-

uppgifter,

 2. mål enligt lagen (1994:466)

om särskilda tvångsåtgärder i be-

skattningsförfarandet, enligt lagen

(1978:880) om betalningssäkring

för skatter, tullar och avgifter, om

besiktning enligt fastighets-

taxeringslagen (1979:1152), om

handlings undantagande från

taxeringsrevision, skatterevision

eller annan granskning och om be-

frielse från skyldighet att lämna

upplysningar, visa upp handling

eller lämna kontrolluppgift enligt

skatteförfattningarna,

 3. mål om omedelbart omhändertagande enligt 6 § lagen (1990:52) med

särskilda bestämmelser om vård av unga, mål om tillfälligt flyttningsförbud

enligt 27 § samma lag, mål om omedelbart omhändertagande enligt 13 §

lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall, mål om tillfälligt

omhändertagande enligt 37 § smittskyddslagen (1988:1472), mål enligt

33 § lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård, mål enligt 18 § första

stycket 2Ä4 såvitt avser de fall då vården inte har förenats med särskild

utskrivningsprövning eller 5 lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård,

mål om förvar och uppsikt enligt utlänningslagen (1989:529), mål enligt

lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m., mål enligt lagen

(1974:203) om kriminalvård i anstalt samt mål enligt lagen (1963:193) om

samarbete med Danmark, Finland, Island och Norge angående

verkställighet av straff m.m.,

 4. mål om anstånd med att betala

skatt eller socialavgifter enligt upp-

börds- eller skatteförfattningarna

och annat mål enligt uppbörds- och

folkbokföringsförfattningarna med

undantag av mål om arbetsgivares

ansvarighet för arbetstagares skatt

och mål enligt lagen (1984:668) om

uppbörd av socialavgifter från

arbetsgivare,

 4. mål enligt folkbokförings-

författningarna, mål rörande

preliminär skatt eller om anstånd

med att betala skatt eller avgifter

enligt skatteförfattningarna,

 5. mål enligt lagen (1992:1528) om offentlig upphandling,

 6. mål som avser en fråga av betydelse för inkomstbeskattningen, dock

endast om värdet av vad som yrkas i målet uppenbart inte överstiger

hälften av basbeloppet enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring.

 Denna lag träder i kraft den 1 november 1997. Äldre föreskrifter gäller

fortfarande i fråga om mål enligt uppbördslagen (1953:272),

bevissäkringslagen (1975:1027) för skatte- och avgiftsprocessen, lagen

(1984:668) om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare och

mervärdesskattelagen (1994:200).

1Lydelse enligt prop. 1996/97:133.

2.35 Förslag till lag om ändring i lagen (1971:1072) om

förmånsberättigade skattefordringar m.m.

 Härigenom föreskrivs att 1 och 3 §§ lagen (1971:1072) om förmånsbe-

rättigade skattefordringar m.m. skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 1 §1

 Förmånsrätt enligt 11 § förmånsrättslagen (1970:979) följer med fordran

på skatt och tull samt, om så särskilt föreskrivs, annan avgift till det

allmänna som inte betecknas som skatt.

 Lagen tillämpas inte om det

följer av särskild föreskrift eller i

fråga om skatte- eller avgiftstillägg,

 dröjsmålsavgift, förseningsavgift

eller liknande avgift.

 Lagen tillämpas inte om det föl-

jer av särskild föreskrift eller i fråga

om skattetillägg, dröjsmålsavgift,

förseningsavgift eller liknande

avgift.

 3 §2

 Fordran på slutlig skatt enligt

uppbördslagen (1953:272) har för-

månsrätt endast om den tidrymd till

vilken skatten är att hänföra har gått

till ända innan beslutet om konkurs

meddelas. Fordran på avgift som

uppbärs med tillämpning av lagen

(1984:668) om uppbörd av

socialavgifter från arbetsgivare har

förmånsrätt i den mån avgiften

belöper på lön eller annan

ersättning som har utgetts före

beslutet om konkurs.

 Fordran på slutlig skatt enligt

skattebetalningslagen (1997:000)

har förmånsrätt endast om den tid-

rymd till vilken skatten är att

hänföra har gått till ända innan

beslutet om konkurs meddelas.

Fordran på socialavgifter som

betalas av arbetsgivare enligt

skattebetalningslagen har förmåns-

rätt i den mån avgifterna belöper på

lön eller annan ersättning som har

utgetts före beslutet om konkurs.

 Denna lag träder i kraft den 1 november 1997. Äldre föreskrifter gäller

fortfarande i fråga om avgiftstillägg för utgiftsåret 1997 och tidigare år.

1Senaste lydelse 1996:1352.

2Senaste lydelse 1996:1352.

2.36 Förslag till lag om ändring i studiestödslagen

(1973:349)

 Härigenom föreskrivs i fråga om studiestödslagen (1973:349)1

 dels att 7 kap. 9 § skall upphöra att gälla,

 dels att 8 kap. 16 § skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 8 kap.

 16 §2

 Årsbelopp och andra avgifter

enligt denna lag som inte har

betalats inom föreskriven tid får tas

ut genom utmätning utan

föregående dom eller utslag.

Dröjsmålsavgift enligt uppbörds-

lagen (1953:272) tas inte ut.

 Årsbelopp och andra avgifter

enligt denna lag som inte har

betalats inom föreskriven tid får tas

ut genom utmätning utan

föregående dom eller utslag.

 Årsbelopp eller del därav som inte har betalats, frivilligt eller genom

utmätning, före utgången av november månad det tredje året efter

betalningsåret, skall inte föranleda vidare indrivningsåtgärder.

 Denna lag träder i kraft den 1 november 1997.

1Lagen omtryckt 1987:303.

2Senaste lydelse 1992:632.

2.37 Förslag till lag om ändring i aktiebolagslagen

(1975:1385)

 Härigenom föreskrivs att 10 kap. 10 § aktiebolagslagen (1975:1385)1

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 10 kap.

 10 §2

 Revisorerna skall för varje räkenskapsår avge revisionsberättelse till

bolagsstämman. Berättelsen skall överlämnas till bolagets styrelse senast

två veckor före ordinarie bolagsstämma.

 Revisionsberättelsen skall innehålla ett uttalande, huruvida årsredovis-

ningen har upprättats i överensstämmelse med tillämplig lag om års-

redovisning. Har i årsredovisningen inte lämnats sådana upplysningar som

skall lämnas enligt tillämplig lag om årsredovisning, skall revisorerna ange

detta och, om det kan ske, lämna behövliga upplysningar i sin berättelse.

 Om revisorerna vid sin granskning har funnit att åtgärd eller för-

summelse, som kan föranleda ersättningsskyldighet, ligger styrelseledamot

eller verkställande direktör till last eller att styrelseledamot eller

verkställande direktör på annat sätt handlat i strid med denna lag, tillämplig

lag om årsredovisning eller bolagsordningen skall det anmärkas i

berättelsen. Revisionsberättelsen skall även innehålla uttalande angående

ansvarsfrihet för styrelseledamöterna och verkställande direktör.

Revisorerna kan även i övrigt i berättelsen meddela upplysningar som de

önskar bringa till aktieägarnas kännedom.

 I revisionsberättelsen skall också anmärkas om revisorerna funnit att

bolaget inte har fullgjort sin skyldighet

 1. att göra avdrag för preliminär

A-skatt eller kvarstående skatt

enligt uppbördslagen (1953:272),

 2. att anmäla sig för registrering

enligt 14 kap. 2 § mervär-

desskattelagen (1994:200),

 3. att lämna uppgift enligt 54 § 1

mom. uppbördslagen eller 4 § lagen

(1984:668) om uppbörd av social-

avgifter från arbetsgivare eller

särskild deklaration enligt 14 kap. 3

§ mervärdesskattelagen, eller

 4. att i rätt tid betala skatter och

avgifter som avses i 1-3.

 1. att göra skatteavdrag enligt

skattebetalningslagen (1997:000),

 2. att anmäla sig för registrering

enligt 3 kap.2 § skattebetalnings-

lagen,

 3. att lämna skattedeklaration

enligt 10 kap. 9 eller 10 § skatte-

betalningslagen, eller

 4. att i rätt tid betala skatter och

avgifter som omfattas av 1 kap. 1

och 2 §§ skattebetalningslagen.

 Om revisionsberättelsen innehåller anmärkning om att bolaget inte har

fullgjort skyldighet som avses i fjärde stycket 1-4, skall revisorerna genast

sända in en avskrift av revisionsberättelsen till skattemyndigheten.

 Revisionsberättelsen skall innehålla yttrande huruvida förteckning

enligt

12 kap. 9 § upprättats när skyldighet därtill förelegat och särskilt uttalande

angående fastställandet av balansräkningen och resultaträkningen samt

angående det i förvaltningsberättelsen fastställda förslaget till dispositioner

beträffande bolagets vinst eller förlust.

 I moderbolag skall revisor avge en särskild revisionsberättelse be-

träffande koncernen. Bestämmelserna i första-tredje och sjätte styckena

äger motsvarande tillämpning.

 Om anmälan har gjorts enligt 5 § tredje och femte stycket, skall revisor

till revisionsberättelsen foga avskrift av anmälningen.

 Denna lag träder i kraft den 1 november 1997. Äldre föreskrifter gäller

fortfarande avseende förhållanden som hänför sig till tiden före den 1

januari 1998 i fråga om fjärde stycket punkterna 1 och 2 och till tiden före

den 1 februari 1998 i fråga om fjärde stycket punkterna 3 och 4.

1Lagen omtryckt 1993:150.

2Senaste lydelse 1995:1555.

2.38 Förslag till lag om ändring i arbetsmiljölagen

(1977:1160)

 Härigenom föreskrivs att 8 kap. 8 § arbetsmiljölagen (1977:1160) skall

ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 8 kap.

 8 §1

 Avgift får påföras bara om ansökan har delgetts den som anspråket

riktas mot inom fem år från den tidpunkt då överträdelsen skedde.

 Ett beslut varigenom någon påförs avgift skall genast sändas till

länsstyrelsen. Avgiften skall betalas till länsstyrelsen inom två månader

från det att beslutet vann laga kraft. En upplysning om detta skall tas in i

beslutet.

 Om avgiften inte betalas inom

den tid som anges i andra stycket,

skall dröjsmålsavgift tas ut enligt

58 § 2Ä5 mom. uppbördslagen

(1953:272). Den obetalda avgiften

och dröjsmålsavgiften skall lämnas

för indrivning. Bestämmelser om

indrivning finns i lagen (1993:891)

om indrivning av statliga fordringar

m.m. Vid indrivning får verk-

ställighet enligt utsökningsbalken

ske.

 Om avgiften inte betalas inom

den tid som anges i andra stycket,

skall dröjsmålsavgift tas ut enligt

lagen (1997:000) om dröjsmåls-

avgift. Den obetalda avgiften och

dröjsmålsavgiften skall lämnas för

indrivning. Bestämmelser om

indrivning finns i lagen (1993:891)

om indrivning av statliga fordringar

m.m. Vid indrivning får verk-

ställighet enligt utsökningsbalken

ske.

 Denna lag träder i kraft den 1 november 1997.

1Senaste lydelse 1994:579.

2.39 Förslag till lag om ändring i fastighetstaxeringslagen

(1979:1152)

 Härigenom föreskrivs att 18 kap. 46 § fastighetstaxeringslagen

(1979:1152) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 18 kap.

 46 §1

 Bestämmelserna i denna lag om omprövning och överklagande av

beslut om fastighetstaxering gäller i tillämpliga delar för beslut om

förseningsavgift.

 I fråga om debitering och upp-

börd av förseningsavgift enligt

denna lag gäller bestämmelserna i

uppbördslagen (1953:272).

Förseningsavgift skall debiteras för

det inkomstår den påförs.

 I fråga om debitering och

betalning av förseningsavgift enligt

denna lag gäller bestämmelserna i

skattebetalningslagen (1997:000).

Förseningsavgift skall debiteras för

det inkomstår den påförs.

 Denna lag träder i kraft den 1 november 1997.

1 Senaste lydelse 1993:1193.

2.40 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100)

 Härigenom föreskrivs att 9 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100)1 skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 9 kap.

 1 §2

 Sekretess gäller i myndighets verksamhet, som avser bestämmande av

skatt eller som avser taxering eller i övrigt fastställande av underlag för

bestämmande av skatt, för uppgift om enskilds personliga eller ekonomiska

förhållanden. Motsvarande sekretess gäller i myndighets verksamhet som

avser förande av eller uttag ur register som avses i skatteregisterlagen

(1980:343) för uppgift som har tillförts sådant register och hos kommun

eller landsting för uppgift som lämnats dit i ett ärende om förhandsbesked i

skatte- eller taxeringsfråga. Uppgift hos Tullverket får dock lämnas ut, om

det står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde lider skada eller

men. För uppgift i mål hos domstol gäller sekretessen endast om det kan

antas att den enskilde lider skada eller men om uppgiften röjs. Detsamma

gäller uppgift som med anledning av överklagande hos domstol registreras

hos annan myndighet enligt 15 kap. 2 § första stycket 3 eller 4. Har uppgift

i mål hos domstol erhållits från annan myndighet och är den sekretess-

belagd där, gäller dock denna sekretess hos domstolen, om uppgiften

saknar betydelse i målet.

 Med skatt avses i detta kapitel

skatt på inkomst och, med undantag

för arvsskatt och gåvoskatt, annan

direkt skatt samt omsättningsskatt,

tull och annan indirekt skatt. Med

skatt jämställs arbetsgivaravgift,

prisregleringsavgift och liknande

avgift samt skatte- och avgiftstillägg

och förseningsavgift. Med verk-

samhet som avser bestämmande av

skatt jämställs verksamhet som

avser bestämmande av pensions-

grundande inkomst.

 Med skatt avses i detta kapitel

skatt på inkomst och, med undantag

för arvsskatt och gåvoskatt, annan

direkt skatt samt omsättningsskatt,

tull och annan indirekt skatt. Med

skatt jämställs arbetsgivaravgift,

prisregleringsavgift och liknande

avgift samt skattetillägg och förse-

ningsavgift. Med verksamhet som

avser bestämmande av skatt jäm-

ställs verksamhet som avser

bestämmande av pensionsgrund-

ande inkomst.

 Sekretessen gäller inte beslut, varigenom skatt eller pensionsgrundande

inkomst bestäms eller underlag för bestämmande av skatt fastställs, såvida

inte beslutet meddelas i ärende om

 1. förhandsbesked i taxerings- eller skattefråga,

 2. medgivande att skattepliktig intäkt enligt reglerna om statlig

inkomst-

skatt inte skall anses uppkomma vid avyttring av aktier i fåmansföretag,

 3. beskattning av utländska forskare vid tillfälligt arbete i Sverige

när

beslutet har fattats av Forskarskattenämnden.

 Utan hinder av sekretessen får uppgift lämnas till enskild enligt vad

som

föreskrivs i lag om förfarande vid beskattning eller om skatteregister.

Vidare får utan hinder av sekretessen uppgift i en revisionspromemoria

lämnas till förvaltare i den reviderades konkurs.

 I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst tjugo

år.

 Denna lag träder i kraft den 1 november 1997. Äldre föreskrifter gäller

fortfarande i fråga om avgiftstillägg för utgiftsåret 1997 och tidigare år.

1Lagen omtryckt 1992:1474.

2Senaste lydelse 1996:155.

2.41 Förslag till lag om ändring i skatteregisterlagen

(1980:343)

 Härigenom föreskrivs att 1, 2, 5, 6 och 17 §§ skatteregisterlagen

(1980:343)1 skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 1 §2

 För de ändamål som anges i denna paragraf skall med hjälp av automa-

tisk databehandling föras ett centralt skatteregister för hela riket och ett

regionalt skatteregister för varje län.

 Registren skall användas vid beskattning för

 1. samordnad registerföring av identifieringsuppgifter beträffande fy-

siska och juridiska personer,

 2. revisions- och annan kontrollverksamhet,

 3. taxering enligt taxeringslagen (1990:324) samt bestämmande av pen-

sionsgrundande inkomst,

 4. bestämmande och uppbörd av

skatt enligt uppbördslagen

(1953:272), mervärdesskattelagen

(1994:200), lagen (1984:668) om

uppbörd av socialavgifter från

arbetsgivare, lagen (1990:659) om

särskild löneskatt på vissa för-

värvsinkomster, lagen (1991:586)

om särskild inkomstskatt för utom-

lands bosatta, lagen (1990:912) om

nedsättning av socialavgifter samt

lagen (1951:763) om statlig

inkomstskatt på ackumulerad

inkomst.

 4. redovisning, bestämmande

och betalning av skatt enligt skatte-

betalningslagen (1997:000),

mervärdesskattelagen (1994:200),

lagen (1991:586) om särskild

inkomstskatt för utomlands bosatta,

lagen (1990:912) om nedsättning av

socialavgifter samt lagen

(1951:763) om statlig inkomstskatt

på ackumulerad inkomst.

 Registren skall dessutom användas för

 1. avräkning enligt lagen (1985:146) om avräkning vid återbetalning av

skatter och avgifter,

 2. bestämmande av skattereduktion enligt lagen (1993:672) om skatte-

reduktion för utgifter för byggnadsarbete på bostadshus, lagen (1995:1623)

om skattereduktion för riskkapitalinvesteringar, lagen (1996:725) om

skattereduktion för utgifter för byggnadsarbete på bostadshus och lagen

(1996:1231) om skattereduktion för fastighetsskatt i vissa fall vid 1997

2001 års taxeringar,

 3. gäldenärsutredning enligt lagen (1993:891) om indrivning av statliga

fordringar m.m.

 Det centrala skatteregistret skall också användas för andra utredningar

i

kronofogdemyndigheternas exekutiva verksamhet än som avses i tredje

stycket och för Riksskatteverkets tillsyn enligt lagen (1974:174) om

identitetsbeteckning för juridiska personer m.fl.

 2 §

 Med beskattning avses i denna

lag fastställande av underlag för

bestämmande av skatt, bestäm-

mande och uppbörd av skatt samt

bestämmande av pensionsgrund-

ande inkomst.

 Med beskattning avses i denna

lag fastställande av underlag för

bestämmande av skatt, redovisning,

bestämmande och betalning av skatt

samt bestämmande av pensions-

grundande inkomst.

 5 §3

 För fysisk person som är folkbokförd i riket skall i det centrala

skatteregistret anges

 1. personnummer, namn, adress, civilstånd, datum för civilståndsändring

och folkbokföringsförhållanden,

 2. registrering enligt mer-

värdesskattelagen (1994:200),

särskilt registrerings- och redovis-

ningsnummer, organisations-

nummer och firma,

 2. registrering enligt skatte-

betalningslagen (1997:000), särskilt

registrerings- och redovis-

ningsnummer, organisations-

nummer och firma,

 4. registrering i sjömansregistret, tillhörighet till icke territoriell

församling, tillhörighet till svenska kyrkan,

 5. nationalitet, personnummer

för hos personen folkbokförda barn

under 18 år, antal hemmavarande

barn som inte har uppnått 16 eller

18 års ålder, personnummer för

make och, om samtaxering sker

med annan person, personnummer

för denne,

 5. nationalitet, personnummer

för hos personen folkbokförda barn

under 18 år, antal hemmavarande

barn som inte har uppnått 16 eller

18 års ålder, personnummer för

make och person som likställs med

make vid beskattningen,

 6. slag av pensionsförmån som personen är berättigad till enligt lagen

(1962:381) om allmän försäkring, i den mån det behövs för att debitera

socialförsäkringsavgift,

 7. slag av preliminär skatt som

personen skall betala.

 7. på vilket sätt den preliminära

skatten skall betalas.

 För person som inte har uppnått 18 års ålder skall också anges

personnummer för den hos vilken personen är folkbokförd.

 För person som inte har uppnått 15 års ålder skall införas endast

uppgift

om personnummer, namn och adress samt personnummer för den hos

vilken personen är folkbokförd, om inte ytterligare uppgift som avses i

första stycket behövs för beskattning.

 För person som ej är folkbokförd här i riket skall uppgifter enligt

första,

andra eller tredje stycket införas i den mån det behövs för beskattning här i

 riket.

 6 §4

 För juridisk person och för enkelt bolag, partrederi och utländskt

företags filial i Sverige skall i det centrala skatteregistret anges

 1. organisationsnummer med tidpunkt för registrering och avregistrering

i registret, namn, firma, adress, hemortskommun, säte och juridisk form,

 2. registrering enligt mervärdes-

skattelagen (1994:200), särskilt

registrerings- och redovisnings-

nummer.

 2. registrering enligt skattebetal-

ningslagen (1997:000), särskilt

registrerings- och redovisnings-

nummer.

 För dödsbo skall även den avlidnes personnummer och dagen för

dödsfallet anges.

 17 §5

 Uppgifter om en arbetstagares

eller uppdragstagares namn och

personnummer, slag av preliminär

skatt som personen skall betala samt

uppgifter till ledning för beräkning

av skatteavdrag för betalning av

preliminär och kvarstående skatt,

får lämnas på medium för

automatisk databehandling till

arbetsgivare eller uppdragsgivare.

 Uppgifter om en arbetstagares

eller uppdragstagares namn och

personnummer, slag av preliminär

skatt som personen skall betala samt

uppgifter till ledning för beräkning

av skatteavdrag för betalning av

preliminär skatt, får lämnas på

medium för automatisk

databehandling till arbetsgivare

eller uppdragsgivare.

 Av rådets förordning (EEG) nr 218/92 framgår att uppgift som avses i

10 § sjätte stycket får lämnas ut till behörig myndighet i ett annat EU-land

på medium för automatisk databehandling eller på annat sätt.

 Underlag för uppgiftslämnandet får hämtas in på medium för automatisk

databehandling.

 Denna lag träder i kraft den 1 november 1997. Äldre föreskrifter gäller

fortfarande i fråga om förhållanden som avser tid före ikraftträdandet.

1 Lagen omtryckt 1983:143.

2Senaste lydelse 1996:1232.

3Senaste lydelse 1994:212.

4 Senaste lydelse 1994:212.

5Senaste lydelse 1994:1905.

2.42 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:1344) om

ändring i skatteregisterlagen (1980:343)

 Härigenom föreskrivs att 3, 7 och 19 §§ skatteregisterlagen (1980:343)1

i paragrafernas lydelse enligt lagen (1996:1344) om ändring i nämnda lag

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 3 §

 Med skatt avses i denna lag, om inte annat anges

 1. skatt enligt uppbördslagen

(1953:272),

 1. skatt, avgift och ränta som

omfattas av 1 kap. 1 § skattebetal-

ningslagen (1997:000),

 2. mervärdesskatt, annan skatt eller avgift för vilken Skattemyndigheten

i Dalarnas län är beskattningsmyndighet och fordonsskatt,

 3. arbetsgivaravgift, särskild

löneskatt på vissa förvärvs-

inkomster och särskild inkomstskatt

för utomlands bosatta,

 4. skatte- och avgiftstillägg samt

förseningsavgift,

 5. ränta och avgift som utgår i

samband med uppbörd eller indriv-

ning av skatt eller avgift enligt 1Ä4.

 Med skatt enligt uppbördslagen

avses, förutom skatt och avgift

enligt 1 § nämnda lag, även annan

avgift och ränta som utgår enligt

bestämmelserna i lagen.

 3. särskild inkomstskatt för

utomlands bosatta,

 4. skattetillägg samt försenings-

avgift,

 5. ränta och avgift som utgår i

samband med indrivning av skatt

eller avgift enligt 1Ä4.

 7 §2

 För fysisk och juridisk person får, utöver de uppgifter som anges i 5

och

6 §§, det centrala skatteregistret innehålla följande uppgifter.

 1. Sådana uppgifter om ägarförhållandena i fåmansföretag, företag som

enligt 3 § 12 a mom. tredje stycket lagen (1947:576) om statlig in-

komstskatt skall behandlas som fåmansföretag, fåmansägt handelsbolag

och dotterföretag som avses i 2 kap. 16 § lagen (1990:325) om själv-

deklaration och kontrolluppgifter samt uppgift om företagsledare i dessa

företag.

 2. Uppgifter angående avslutad

revision, verkställt besök eller annat

sammanträffande enligt 3 kap. 7 §

taxeringslagen (1990:324), 17 kap.

4 § mervärdesskattelagen

(1994:200), 78 § 2 a mom. upp-

bördslagen (1953:272) eller 27 a §

lagen (1984:668) om uppbörd av

socialavgifter från arbetsgivare. För

varje sådan åtgärd får anges tid, art,

beskattningsperiod, skatteslag,

myndighets beslut om beloppsmäs-

siga ändringar av skatt eller under-

lag för skatt med anledning av

åtgärden samt uppgift huruvida

bokföringsskyldighet har fullgjorts.

 3. Uppgift om registrering av

skyldighet att betala skatt, uppgift

om innehav av skattsedel på preli-

minär skatt, uppgifter om beslut om

återkallelse av skattsedel på

preliminär F-skatt med angivande

av skälen för beslutet, uppgifter

som behövs för att bestämma skatt

eller avgift enligt uppbördslagen,

lagen om uppbörd av socialavgifter

från arbetsgivare, lagen (1990:659)

om särskild löneskatt på vissa

förvärvsinkomster, lagen

(1991:586) om särskild inkomst-

skatt för utomlands bosatta, lagen

(1990:912) om nedsättning av

socialavgifter, mervärdesskatte-

lagen och lagen (1951:763) om

beräkning av statlig inkomstskatt på

ackumulerad inkomst samt

uppgifter om redovisning, inbe-

talning och återbetalning av sådana

skatter eller avgifter.

 2. Uppgifter angående avslutad

revision, verkställt besök eller annat

sammanträffande enligt 3 kap. 7 §

taxeringslagen (1990:324) eller 14

kap. 6 § skattebetalningslagen

(1997:000). För varje sådan åtgärd

får anges tid, art, beskatt-

ningsperiod, skatteslag, myndighets

beslut om beloppsmässiga ändring-

ar av skatt eller underlag för skatt

med anledning av åtgärden samt

uppgift huruvida bokföringsskyl-

dighet har fullgjorts.

 3. Uppgift om registrering av

skyldighet att betala skatt, uppgift

om innehav av skattsedel på preli-

minär skatt, uppgifter om beslut om

återkallelse av F-skattsedel med

angivande av skälen för beslutet,

uppgifter som behövs för att

bestämma skatt enligt skatte-

betalningslagen (1997:000), lagen

(1991:586) om särskild inkomst-

skatt för utomlands bosatta, lagen

(1990:912) om nedsättning av

socialavgifter, mervärdesskatte-

lagen och lagen (1951:763) om

beräkning av statlig inkomstskatt på

ackumulerad inkomst samt

uppgifter om redovisning, inbe-

talning och återbetalning av sådana

skatter eller avgifter.

 4. Uppgift om maskinellt framställt förslag till beslut om beskattning.

 5. Uppgift om ansökan om anstånd med att lämna deklaration, uppgift

om beslut om anstånd med att lämna deklaration och med att betala skatt,

dock ej skälen för ansökningarna eller besluten, samt uppgift om att laga

förfall föreligger för underlåtenhet att fullgöra deklarationsskyldighet.

 6. Administrativa och tekniska uppgifter som behövs för beskattningen.

7. Uppgifter som skall lämnas i förenklad självdeklaration, särskild

självdeklaration enligt 2 kap. 10 § första stycket punkterna 2 4 och andra

stycket lagen om självdeklaration och kontrolluppgifter samt uppgifter som skall

 lämnas enligt 2 kap. 25 § lagen om självdeklaration och kontrolluppgifter.

 8. Uppgift om beslut om beskatt-

ning, dock ej skälen för beslutet och

uppgift om utmätning enligt 68 § 6

mom. uppbördslagen.

 8. Uppgift om beslut om beskatt-

ning, dock ej skälen för beslutet och

uppgift om utmätning enligt 18 kap.

9 § skattebetalningslagen.

 9. Uppgift om att fordran mot personen registrerats hos kronofogde-

myndighet, uppgift om indrivningsresultat, uppgift om att en person ålagts

betalningsskyldighet i egenskap av bolagsman eller företrädare för en

juridisk person, uppgift om beslut om skuldsanering, ackord, likvidation

eller konkurs samt uppgift om betalningsinställelse.

 10. Uppgift om antal anställda och de anställdas personnummer.

 11. Uppgift om telefonnummer, särskild adress för skattsedelsför-

sändelse samt namn, adress och telefonnummer för ombud.

 12. Uppgift från kontrolluppgift som enligt 3 kap. lagen om själv-

deklaration och kontrolluppgifter skall lämnas utan föreläggande samt från

sådan särskild uppgift som avses i 3 § lagen (1959:551) om beräkning av

pensionsgrundande inkomst enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring.

 13. Uppgift om beteckning, köpeskilling, basvärde, delvärde,

taxeringsvärde, omräknat delvärde, beskattningsnatur, typ av fång och

tidpunkt för fånget för fastighet som ägs eller innehas av personen,

andelens storlek om fastigheten har flera ägare och övriga uppgifter som

behövs för beräkning av statlig fastighetsskatt samt uppgift som behövs för

värdering av bostad på fastighet.

 14. Uppgift om tid och art för

planerad eller pågående revision

samt beskattningsperiod och

skatteslag som denna avser samt

uppgift om tid för planerat besök

eller annat sammanträffande enligt

3 kap. 7 § taxeringslagen, 17 kap.

4 § mervärdesskattelagen, 78 § 2 a

mom. uppbördslagen eller 27 a §

lagen om uppbörd av socialavgifter

från arbetsgivare.

 14. Uppgift om tid och art för

planerad eller pågående revision

samt beskattningsperiod och

skatteslag som denna avser samt

uppgift om tid för planerat besök

eller annat sammanträffande enligt

3 kap. 7 § taxeringslagen eller 14

kap. 6 § skattebetalningslagen.

 15. Uppgift om postgiro- och bankgironummer, om personen är

näringsidkare samt, om fullmakt lämnats för bank- eller postgiro att ta

emot skatteåterbetalning på ett konto, datum för fullmakten samt kontots

nummer och typ.

 16. Uppgift om antal dagar för vilka den skattskyldige uppburit

sjöinkomst enligt punkt 1 av anvisningarna till 49 § kommunalskattelagen

(1928:370).

 17. Uppgift om omsättning i näringsverksamhet.

 18. Uppgifter angående resultat av bruttovinstberäkning, annan be-

räkning av relationstal eller liknande, skönsmässig beräkning och belopp

som under beskattningsåret stått till förfogande för levnadskostnader.

 19. Uppgift från centrala bilregistret om innehav av fordon samt om

fordonets registreringsnummer, märke, typ och årsmodell samt tillstånd

enligt yrkestrafiklagen (1988:263) och lagen (1979:561) om biluthyrning.

20. Uppgift för beräkning av skattereduktion för fackföreningsavgift, uppgifter

 enligt 6 § första och andra styckena lagen (1993:672) om skattereduktion för

utgifter för byggnadsarbete på bostadshus, uppgifter enligt 7 § lagen

(1995:1623) om skattereduktion för riskkapital-investeringar, uppgifter enligt 6

 § första och

andra styckena lagen (1996:725) om skattereduktion för utgifter för

byggnadsarbete på bostadshus för bestämmande av skattereduktion enligt

nämnda lagar samt uppgift om beslut om sådan skattereduktion, uppgifter

för bestämmande av skattereduktion enligt lagen (1996:1231) om

skattereduktion för fastighetsskatt i vissa fall vid 1997 2001 års taxeringar

samt uppgift om beslut om sådan skattereduktion.

 21. Uppgift om bosättningsland och tidpunkt för byte av bosättnings-

land.

 22. Uppgifter om antal årsanställda i en koncern i fall som avses i

2 kap. 16 § sista stycket lagen om självdeklaration och kontrolluppgifter,

totalt respektive i Sverige, koncernomsättning och koncernbalansomslut-

ning för koncernmoderföretag.

 23. Uppgift om beteckning på ersättningsbostad som avses i 11 § lagen

(1993:1469) om uppskovsavdrag vid byte av bostad, uppskovsavdragets

storlek, belopp som enligt 10 § nämnda lag skall reducera omkostnadsbe-

loppet samt, om ersättningsbostaden utgörs av bostad som avses i 11 §

andra meningen nämnda lag, föreningens eller bolagets organisationsnum-

mer och namn.

 24. Uppgift som skall lämnas

enligt 13 kap. 29 eller 30 §

mervärdesskattelagen.

 24. Uppgift som skall lämnas

enligt 10 kap. 17 § första stycket 5

och andra stycket samt 33 §

skattebetalningslagen.

 25. Uppgifter från aktiebolagsregistret om styrelseledamöter, verk-

ställande direktör, firmatecknare och revisor, om att styrelsen inte är

fulltalig eller att årsredovisning inte har lämnats i tid, om

företagsrekonstruktion och fusion samt uppgifter från handels- och

föreningsregistret om firmatecknare, revisor och företagsrekonstruktion.

 26. Uppgifter från Alkoholinspektionen om tillstånd enligt alkohollagen

(1994:1738) och om omsättning enligt restaurangrapport.

 27. Uppgifter från länsarbetsnämnder om beslut om arbetsmarknads-

politiska åtgärder samt utbetalt belopp och datum för utbetalningen.

 28. Uppgifter från Generaltullstyrelsen om debiterad mervärdesskatt vid

import, exportvärden, antal import- och exporttillfällen samt de

tidsperioder som uppgifterna avser.

 29. Uppgifter från Riksförsäkringsverket om försäkring mot kostnader

för sjuklön såvitt avser arbetsgivarens organisations- eller personnummer,

beräknad lönesumma, datum då försäkringen börjat gälla och datum för

förändring av lönesumma samt om sjukpenninggrundande inkomst av

annat förvärvsarbete såvitt avser den försäkrades personnummer och datum

 för inkomstanmälan.

 19 §3

 Om inte annat sägs i andra fjärde styckena skall sådana uppgifter i

det

centrala skatteregistret som hänför sig till viss beskattningsperiod gallras

sju år efter utgången av det kalenderår under vilket perioden gick ut.

 Uppgifter som avses i 5 §, med

undantag av de i första stycket 5,

6 §, 7 § 3, med undantag av

uppgifter om beslut om återkallelse

av skattsedel på preliminär F-skatt

och 7 § 23, med undantag av

uppgift om uppskovsavdrag enligt

lagen (1993:1469) om uppskovs-

avdrag vid byte av bostad, får

bevaras även efter utgången av den

tid som anges i första stycket.

Detsamma gäller uppgifter om

 1. personnummer för make och,

om samtaxering sker med annan

person, personnummer för denne,

 Uppgifter som avses i 5 §, med

undantag av de i första stycket 5,

6 §, 7 § 3, med undantag av

uppgifter om beslut om återkallelse

av F-skattsedel och 7 § 23, med

undantag av uppgift om upp-

skovsavdrag enligt lagen

(1993:1469) om uppskovsavdrag

vid byte av bostad, får bevaras även

efter utgången av den tid som anges

i första stycket. Detsamma gäller

uppgifter om

 1. personnummer för make och

person som likställs med make vid

beskattningen,

 2. beslut om beskattning, dock inte skälen för beslutet,

 3. huruvida taxering grundas på förenklad självdeklaration eller enbart

på kontrolluppgift om inkomst av kapital,

 4. antal dagar för vilka den skattskyldige uppburit sjöinkomst enligt

punkt 1 av anvisningarna till 49 § kommunalskattelagen (1928:370),

 5. ingående och utgående mervärdesskatt samt särskilt investeringsav-

drag och redovisningsperiodens längd vid redovisning av mervärdesskatt.

 Uppgift om tillstånd enligt yrkestrafiklagen (1988:263) och lagen

(1979:561) om biluthyrning samt uppgifter som avses i 7 § 26 29 skall

gallras två år efter utgången av det år då uppgifterna registrerades.

Uppgift om revision får bevaras under högst tio år efter utgången av det år

under vilket revisionen avslutades.

 Regeringen får meddela föreskrifter om förlängd bevaringstid för

uppgifter som avses i första eller fjärde stycket.

1 Lagen omtryckt 1983:143.

2 Lydelse enligt prop. 1996/97:116.

3 Lydelse enligt prop. 1996/97:116.

2.43 Förslag till lag om ändring i lagen (1980:1103) om

årsredovisning m.m. i vissa företag

 Härigenom föreskrivs att 4 kap. 10 § lagen (1980:1103) om årsredovis-

ning m.m. i vissa företag skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 4 kap.

 10 §1

 Revisorn skall för varje räkenskapsår avge revisionsberättelse till den

årsredovisningsskyldige. Berättelsen skall överlämnas till den som svarar

för förvaltningen av företagets angelägenheter senast fem och en halv

månader efter räkenskapsårets utgång.

 Revisionsberättelsen skall innehålla ett uttalande, huruvida års-

redovisningen har upprättats enligt denna lag eller, i förekommande fall,

annan tillämplig årsredovisningslag. Innehåller inte årsredovisningen

sådana upplysningar som skall lämnas enligt tillämplig lag om

årsredovisning, skall revisorn ange detta och lämna behövliga upplysningar

i sin berättelse, om det kan ske.

 Har revisorn vid sin granskning funnit att åtgärd eller försummelse som

kan föranleda ersättningsskyldighet ligger någon som ingår i

företagsledningen till last, skall det anmärkas i berättelsen. Revisorn kan

även i övrigt i berättelsen meddela upplysningar som han önskar bringa till

den årsredovisningsskyldiges kännedom.

 I revisionsberättelsen skall också anmärkas om revisorn funnit att

företaget inte har fullgjort sin skyldighet

 1. att göra avdrag för preliminär

A-skatt eller kvarstående skatt

enligt uppbördslagen (1953:272),

 2. att anmäla sig för registrering

enligt 14 kap. 2 § mervär-

desskattelagen (1994:200),

 3. att lämna uppgift enligt 54 § 1

mom. uppbördslagen eller 4 § lagen

(1984:668) om uppbörd av

socialavgifter från arbetsgivare

eller särskild deklaration enligt 14

kap. 3 § mervärdesskattelagen, eller

 4. att i rätt tid betala skatter och

avgifter som avses i 1 3.

 1. att göra skatteavdrag enligt

skattebetalningslagen (1997:000),

 2. att anmäla sig för registrering

enligt 3 kap. 2 § skattebetalnings-

lagen,

 3. att lämna skattedeklaration

enligt 10 kap. 9 eller 10 § skatte-

betalningslagen, eller

 4. att i rätt tid betala skatter och

avgifter som omfattas av 1 kap. 1

och 2 §§ skattebetalningslagen.

 Om revisionsberättelsen innehåller anmärkning om att företaget inte har

fullgjort skyldighet som avses i fjärde stycket 1 4, skall revisorn genast

sända in en avskrift av revisionsberättelsen till skattemyndigheten.

 I ett moderförtag skall revisorn avge en särskild revisionsberättelse

beträffande koncernen. Härvid skall första tredje styckena tillämpas.

 Om anmälan har gjorts enligt 5 § tredje eller femte stycket, skall

revisor

till revisionsberättelsen foga avskrift av anmälningen.

 Denna lag träder i kraft den 1 november 1997. Äldre föreskrifter gäller

fortfarande avseende förhållanden som hänför sig till tiden före den

1 januari 1998 i fråga om fjärde stycket punkterna 1 och 2 och till tiden

före den 1 februari 1998 i fråga om fjärde stycket punkterna 3 och 4.

1Senaste lydelse 1996:1143.

2.44 Förslag till lag om ändring i lagen (1981:691) om

socialavgifter

 Härigenom föreskrivs att 1 kap. 2 §, 2 kap. 3, 5 a och 6 §§, 3 kap. 6 §

samt 5 kap. 1 och 3 §§ lagen (1981:691) om socialavgifter1 skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 1 kap.

 2 §2

 Avgifterna utgörs av arbetsgivaravgifter och egenavgifter. Arbets-

givaravgifter skall betalas av den som är arbetsgivare och egenavgifter av

den som är försäkrad enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring och har

inkomst av annat förvärvsarbete som avses i 3 kap. 2 eller 2 a § eller 11

kap. 3 § nämnda lag. Med inkomst av annat förvärvsarbete enligt 3 kap. 2 §

och 2 a § lagen om allmän försäkring skall även likställas inkomst för eget

arbete i form av andra skattepliktiga förmåner än pengar.

 Vid tillämpning av denna lag

skall, även om ett anställnings-

förhållande inte föreligger, den som

har utgett sådan ersättning som

enligt bestämmelserna i 3 kap. 2 §

andra stycket eller 11 kap. 2 § första

stycket m, andra och femte styckena

lagen om allmän försäkring är att

hänföra till inkomst av anställning

anses som arbetsgivare. Med

inkomst av anställning enligt 3 kap.

2 § lagen om allmän försäkring

skall i denna lag likställas inkomst i

form av andra skattepliktiga

förmåner än pengar samt

kostnadsersättning som inte enligt

10 § uppbördslagen (1953:272)

undantas vid beräkning av

preliminär A-skatt. I fråga om

skattepliktig intäkt av tjänst enligt

kommunalskattelagen (1928:370) i

form av rabatt, bonus eller annan

förmån som ges ut på grund av

kundtrohet eller liknande, skall den

som slutligt har stått för de

kostnader som ligger till grund för

förmånen, anses som arbetsgivare,

om denne är någon annan än den

som är skattskyldig för förmånen.

Vid tillämpning av denna lag gäller

vidare vad som i 22 c § lagen

(1984:668) om uppbörd av

socialavgifter från arbetsgivare

sägs om iakttagande av för-

handsbesked.

 Vid tillämpning av denna lag

skall, även om ett anställnings-

förhållande inte föreligger, den som

har utgett sådan ersättning som

enligt bestämmelserna i 3 kap. 2 §

andra stycket eller 11 kap. 2 § första

stycket m, andra stycket och femte

stycket lagen om allmän försäkring

är att hänföra till inkomst av anställ-

ning anses som arbetsgivare. Med

inkomst av anställning enligt 3 kap.

2 § lagen om allmän försäkring

skall i denna lag likställas inkomst i

form av andra skattepliktiga

förmåner än pengar samt

kostnadsersättning som inte enligt 8

kap. 19 eller 20 §

skattebetalningslagen (1997:000)

undantas vid beräkning av

skatteavdrag. I fråga om

skattepliktig intäkt av tjänst enligt

kommunalskattelagen (1928:370) i

form av rabatt, bonus eller annan

förmån som ges ut på grund av

kundtrohet eller liknande, skall den

som slutligt har stått för de

kostnader som ligger till grund för

förmånen, anses som arbetsgivare,

om denne är någon annan än den

som är skattskyldig för förmånen.

 2 kap.

 3 § 3

 Underlag för beräkning av

avgifterna är summan av vad

arbetsgivaren under året har utgett

som lön i pengar eller annan

ersättning för utfört arbete eller

eljest med anledning av tjänsten,

dock inte pension, eller andra

skattepliktiga förmåner eller, i fall

som avses i 3 kap. 2 § andra stycket

lagen (1962:381) om allmän försäk-

ring, annan ersättning för utfört

arbete. Bidrag som avses i 11 kap. 2

§ första stycket m) lagen om allmän

försäkring likställs med lön. Vidare

likställs med lön garantibelopp

enligt lönegarantilagen (1992:497).

Med lön likställs även kostnads-

ersättning som inte enligt 10 § upp-

bördslagen (1953:272) undantas

vid beräkning av preliminär

A-skatt.

 Underlag för beräkning av av-

gifterna är summan av vad arbets-

givaren under året har utgett som

lön i pengar eller annan ersättning

för utfört arbete eller eljest med

anledning av tjänsten, dock inte

pension, eller andra skattepliktiga

förmåner eller, i fall som avses i 3

kap. 2 § andra stycket lagen

(1962:381) om allmän försäkring,

annan ersättning för utfört arbete.

Bidrag som avses i 11 kap. 2 §

första stycket m) lagen om allmän

försäkring likställs med lön. Vidare

likställs med lön garantibelopp en-

ligt lönegarantilagen (1992:497).

Med lön likställs även kostnads-

ersättning som inte enligt 8 kap. 19

eller 20 § skattebetalningslagen

(1997:000) undantas vid beräkning

av skatteavdrag.

 Med lön likställs också ersättning som en arbetsgivare utger till en

allmän försäkringskassa som följd av bestämmelsen i 24 § första stycket

lagen (1991:1047) om sjuklön.

 Ersättning som avses i andra stycket skall anses som ersättning till

arbetstagare vid tillämpning av 4 och 5 §§.

 5 a §4

 Vid beräkning av arbetsgivaravgifter får en arbetsgivare från

arbetsgivaravgifterna varje månad göra avdrag med 5 procent av

avgiftsunderlaget, dock högst 3 550 kronor.

 Om flera arbetsgivare ingår tillsammans i en koncern, skall de vid

bedömningen av avdragsrätt enligt första stycket anses som en

arbetsgivare. Avdraget skall i sådant fall i första hand göras av moder-

företaget. Om avdraget inte kan utnyttjas av moderföretaget får det

utnyttjas av dotterföretagen i den ordning moderföretaget bestämmer.

 Om en arbetsgivare med stöd av

7 § andra stycket lagen (1984:668)

om uppbörd av socialavgifter från

arbetsgivare medgivits dispens från

skyldigheten att redovisa arbets-

givaravgifterna varje månad får

han, i stället för vad som föreskrivs

i första stycket, från arbetsgivar-

avgifterna varje år göra avdrag med

5 procent av avgiftsunderlaget,

dock högst 3 550 kronor för varje

månad verksamheten bedrivits.

 Om en arbetsgivare med stöd av

10 kap. 12 § skattebetalningslagen

(1997:000) medgivits dispens från

skyldigheten att redovisa arbets-

givaravgifterna varje månad får

han, i stället för vad som föreskrivs

i första stycket, från arbetsgivar-

avgifterna varje år göra avdrag med

5 procent av avgiftsunderlaget,

dock högst 3 550 kronor för varje

månad verksamheten bedrivits.

 6 §5

 Arbetsgivaravgifter skall i den

mån de inflyter fördelas mellan

olika avgiftsändamål så som de

belöper på dessa enligt arbets-

givarnas redovisning eller beslut om

fastställelse enligt lagen (1984:668)

om uppbörd av socialavgifter från

arbetsgivare. Avdrag som görs

enligt 5 a § skall avse

arbetsmarknadsavgiften.

 Arbetsgivaravgifter skall i den

mån de inflyter fördelas mellan

olika avgiftsändamål så som de

belöper på dessa enligt arbets-

givarnas redovisning eller ett

beskattningsbeslut enligt skatte-

betalningslagen (1997:000).

Avdrag som görs enligt 5 a § skall

avse arbetsmarknadsavgiften.

 Bestämmelserna i första stycket skall tillämpas också på avgifts- och

räntebelopp som utbetalas till arbetsgivare.

 Föreskrifter om fördelningen meddelas av regeringen eller, efter

regeringens bemyndigande, Riksförsäkringsverket.

 3 kap.

 6 §6

 Riksförsäkringsverket får varje år från vederbörlig inkomsttitel i

statsbudgeten tillgodoföra sig ett belopp som motsvarar summan av de

under nästföregående år debiterade egenavgifterna minskad med summan

av de avgifter som under samma år satts ned eller restituerats.

 Riksförsäkringsverket får under

respektive uppbördsår enligt upp-

bördslagen (1953:272) som

förskott på belopp enligt första

stycket tillgodoföra sig 11 procent

av den preliminära skatt som

debiterats fysiska personer före den

1 februari samma år. Förskottet

tillgodoförs med en tolftedel under

var och en av uppbördsmånaderna.

Riksskatteverket skall varje år

senast den 15 februari lämna

Riksförsäkringsverket uppgift om

summan av den före den 1 februari

samma år debiterade preliminära

skatten för fysiska personer.

 Om Riksförsäkringsverket under

ett uppbördsår tillgodoförts förskott

som överstiger beloppet enligt

första stycket skall skillnaden

regleras genom avräkning på

belopp som närmast därefter skall

tillgodoföras enligt första eller

andra stycket.

 Riksförsäkringsverket får

under respektive period om tolv

månader som preliminär skatt

betalas enligt skattebetalnings-

lagen (1997:000) som förskott på

belopp enligt första stycket

tillgodoföra sig 11 procent av

den preliminära skatt som debi-

terats fysiska personer före den

1 februari under perioden. För-

skottet tillgodoförs med en tolf-

tedel varje månad. Riksskatte-

verket skall varje år senast den

15 februari lämna Riksförsäk-

ringsverket uppgift om summan

av den före den 1 februari sam-

ma år debiterade preliminära

skatten för fysiska personer.

 Om Riksförsäkringsverket

under en sådan tolvmånaderspe-

riod som anges i andra stycket

tillgodoförts förskott som över-

stiger beloppet enligt första

stycket skall skillnaden regleras

genom avräkning på belopp som

närmast därefter skall tillgodo-

föras enligt första eller andra

stycket.

 5 kap.

 1 §7

 Om eftergift i vissa fall av

skyldighet att betala arbetsgivar-

avgifter föreskrivs i 22 d § lagen

(1984:668) om uppbörd av

socialavgifter från arbetsgivare.

 Om befrielse i vissa fall från

skyldighet att betala egenavgifter

föreskrivs i 30 § uppbördslagen

(1953:272).

 Om befrielse i vissa fall från

skyldighet att betala arbetsgivar-

avgifter föreskrivs i 13 kap.

skattebetalningslagen (1997:000).

 3 §

 Om uppbörd av avgifter enligt

denna lag föreskrivs i lagen

(1984:668) om uppbörd av social-

avgifter från arbetsgivare samt i

uppbördslagen (1953:272).

 Om bestämmande, redovisning,

och betalning av avgifter enligt

denna lag föreskrivs i skattebetal-

ningslagen (1997:000).

 1. Denna lag träder i kraft den 1 november 1997.

 2. Äldre föreskrifter i 1 och 5 kap. gäller fortfarande i fråga om

arbetsgivaravgifter för utgiftsåret 1997 och tidigare år samt i fråga om

egenavgifter som grundas på 1998 års taxering och tidigare år.

 3. Äldre föreskrifter i 2 kap. gäller fortfarande i fråga om arbets-

givaravgifter som avser tid före 1998.

 4. De nya föreskrifterna i 3 kap. 6 § tillämpas första gången i fråga om

perioden 1 februari 1998Äjanuari 1999.

1Lagen omtryckt 1989:633.

2Senaste lydelse 1996:1211.

3Senaste lydelse 1995:1492.

4Lydelse enligt prop. 1996/97:150.

5Senaste lydelse 1996:1218.

6Senaste lydelse 1993:1559.

7Senaste lydelse 1990:384.

2.45 Förslag till lag om ändring i arbetstidslagen (1982:673)

 Härigenom föreskrivs att 27 § arbetstidslagen (1982:673) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 27 §1

 Frågor om övertidsavgift prövas av allmän domstol efter ansökan som

skall göras av allmän åklagare inom två år från den tidpunkt då

överträdelsen begicks. I fråga om sådan ansökan gäller bestämmelserna i

rättegångsbalken om åtal för brott, på vilket inte kan följa svårare straff än

böter, och bestämmelserna om kvarstad i brottmål. Sedan fem år har

förflutit från den tidpunkt då överträdelsen begicks, får övertidsavgift ej tas

ut. Övertidsavgifter tillfaller staten.

 Ett beslut genom vilket någon

har påförts en övertidsavgift skall

genast sändas till länsstyrelsen.

Avgiften skall betalas till

länsstyrelsen inom två månader från

det att beslutet vann laga kraft. En

upplysning om detta skall tas in i

beslutet. Om avgiften inte betalas

inom denna tid, skall dröjs-

målsavgift tas ut enligt 58 § 2Ä5

mom. uppbördslagen (1953:272).

Den obetalda övertidsavgiften och

dröjsmålsavgift skall lämnas för

indrivning. Regeringen får före-

skriva att indrivning inte behöver

begäras för ett ringa belopp.

Bestämmelser om indrivning finns i

lagen (1993:891) om indrivning av

statliga fordringar m.m. Indriv-

ningsåtgärder får inte vidtas sedan

fem år har förflutit från det att

beslutet vann laga kraft.

 Ett beslut genom vilket någon

har påförts en övertidsavgift skall

genast sändas till länsstyrelsen.

Avgiften skall betalas till

länsstyrelsen inom två månader från

det att beslutet vann laga kraft. En

upplysning om detta skall tas in i

beslutet. Om avgiften inte betalas

inom denna tid, skall dröjs-

målsavgift tas ut enligt lagen

(1997:000) om dröjsmålsavgift.

Den obetalda övertidsavgiften och

dröjsmålsavgift skall lämnas för

indrivning. Regeringen får före-

skriva att indrivning inte behöver

begäras för ett ringa belopp.

Bestämmelser om indrivning finns i

lagen (1993:891) om indrivning av

statliga fordringar m.m. Indriv-

ningsåtgärder får inte vidtas sedan

fem år har förflutit från det att

beslutet vann laga kraft.

 Denna lag träder i kraft den 1 november 1997.

1Senaste lydelse 1993:905.

2.46 Förslag till lag om ändring i lagen (1984:404) om

stämpelskatt vid inskrivningsmyndigheter

 Härigenom föreskrivs att 34 § lagen (1984:404) om stämpelskatt vid

inskrivningsmyndigheter skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 34 §1

 Har den skattskyldige inte betalat

skatten inom föreskriven tid, skall

dröjsmålsavgift tas ut enligt 58 §

2Ä5 mom. uppbördslagen

(1953:272). Dröjsmålsavgiften

betalas till inskrivningsmyndigheten

eller den myndighet som regeringen

bestämmer.

 Har den skattskyldige inte betalat

skatten inom föreskriven tid, skall

dröjsmålsavgift tas ut enligt lagen

(1997:000) om dröjsmålsavgift.

Dröjsmålsavgiften betalas till

inskrivningsmyndigheten eller den

myndighet som regeringen be-

stämmer.

 Inskrivningsmyndigheten får medge befrielse helt eller delvis från

skyldigheten att betala dröjsmålsavgift, om det finns särskilda skäl.

 Denna lag träder i kraft den 1 november 1997.

1Senaste lydelse 1992:640.

2.47 Förslag till lag om ändring i lagen (1984:1052) om

statlig fastighetsskatt

 Härigenom föreskrivs att 7 § lagen (1984:1052) om statlig

fastighetsskatt skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 7 §1

 I fråga om debitering och upp-

börd av fastighetsskatt gäller

bestämmelserna i uppbördslagen

(1953:272).

 I fråga om debitering och

betalning av fastighetsskatt gäller

bestämmelserna i skattebetalnings-

lagen (1997:000).

 Denna lag träder i kraft den 1 november 1997.

1Senaste lydelse 1984:1078.

2.48 Förslag till lag om ändring i lagen (1986:468) om

avräkning av utländsk skatt

 Härigenom föreskrivs att 7 § lagen (1986:468) om avräkning av

utländsk skatt skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 7 §1

 Vid beräkning av den statliga inkomstskatt som hänför sig till de

utländska inkomsterna skall den del av den statliga inkomstskatten som

hänför sig till de utländska förvärvsinkomsterna (inkomst av tjänst och

näringsverksamhet) respektive den del som hänför sig till de utländska

kapitalinkomsterna (inkomst av kapital) beräknas var för sig. Den statliga

respektive kommunala inkomstskatt som hänför sig till de utländska

förvärvsinkomsterna (intäkterna efter avdrag för kostnader) skall anses

utgöra så stor del av den skattskyldiges hela statliga respektive kommunala

inkomstskatt på förvärvsinkomst, beräknad utan avräkning, som dessa

inkomster utgör av den skattskyldiges sammanlagda förvärvsinkomst av

olika förvärvskällor före allmänna avdrag (sammanräknad

förvärvsinkomst). Motsvarande gäller i tillämpliga delar vid beräkning av

den del av den statliga inkomstskatten som hänför sig till de utländska

kapitalinkomsterna.

 Vid tillämpningen av första

stycket skall, i de fall då skatt-

skyldig erhållit skattereduktion

enligt 2 § 4 mom. uppbördslagen

(1953:272), sådan reduktion anses

ha skett från statlig inkomstskatt,

kommunal inkomstskatt, skogs-

vårdsavgift respektive statlig fas-

tighetsskatt med så stor del av

reduktionen som respektive skatt

utgör av det sammanlagda beloppet

av nämnda skatter före sådan

reduktion. Om skattskyldig har att

erlägga fastighetsskatt såväl för

fastighet i Sverige som för

privatbostad i utlandet skall

reduktionen av statlig fastighets-

skatt enligt första meningen anses

ha skett från statlig fastighetsskatt

som hänför sig till privatbostad i

utlandet med så stor del som den

statliga fastighetsskatten på

privatbostad i utlandet utgör av det

sammanlagda beloppet av statlig

fastighetsskatt före sådan reduktion.

 Vid tillämpningen av första

stycket skall, i de fall då skatt-

skyldig erhållit skattereduktion

enligt 11 kap. 11 § skattebetal-

ningslagen (1997:000), sådan

reduktion anses ha skett från

kommunal inkomstskatt, statlig

inkomstskatt respektive statlig

fastighetsskatt med så stor del av

reduktionen som respektive skatt

utgör av det sammanlagda beloppet

av nämnda skatter före sådan

reduktion. Om skattskyldig har att

erlägga fastighetsskatt såväl för

fastighet i Sverige som för

privatbostad i utlandet skall

reduktionen av statlig fastighets-

skatt enligt första meningen anses

ha skett från statlig fastighetsskatt

som hänför sig till privatbostad i

utlandet med så stor del som den

statliga fastighetsskatten på

privatbostad i utlandet utgör av det

sammanlagda beloppet av statlig

fastighetsskatt före sådan reduktion.

 I de fall då skattskyldig enligt 2 § 5 lagen (1990:661) om avkastnings-

skatt på pensionsmedel har att betala avkastningsskatt som tas ut på

skatteunderlag som beräknas enligt bestämmelserna i 3 § första och femte

styckena samma lag eller skattskyldig enligt 3 § lagen (1993:1537) om

expansionsmedel har att betala expansionsmedelsskatt skall följande gälla.

Vid beräkningen av spärrbeloppet skall, vid bestämmande enligt första

stycket av den statliga inkomstskatt som hänför sig till de utländska

inkomsterna, sådan avkastningsskatt respektive expansionsmedelsskatt

jämställas med statlig inkomstskatt på förvärvsinkomst. Om skattskyldig

enligt 2 § lagen om expansionsmedel erhållit avdrag med en ökning av

expansionsmedel eller tagit upp som intäkt en minskning av

expansionsmedel skall, vid bestämmande enligt första stycket av den

statliga inkomstskatt som hänför sig till de utländska inkomsterna,

spärrbeloppet beräknas som om ett sådant avdrag inte erhållits respektive

intäkt inte medtagits vid taxeringen.

 Spärrbeloppet skall alltid anses uppgå till minst 100 kronor.

 Denna lag träder i kraft den 1 november 1997 och tillämpas första

gången vid 1999 års taxering.

1Senaste lydelse 1995:1341.

2.49 Förslag till lag om ändring i plan- och bygglagen

(1987:10)

 Härigenom föreskrivs att 10 kap. 29 § plan- och bygglagen (1987:10)1

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 10 kap.

 29 §2

 Om avgiften inte betalas inom

den tid som anges i 28 §, skall

dröjsmålsavgift tas ut enligt 58 §

2Ä5 mom. uppbördslagen

(1953:272). Den obetalda avgiften

och dröjsmålsavgiften skall lämnas

för indrivning. Regeringen får

föreskriva att indrivning inte

behöver begäras för ett ringa

belopp. Bestämmelser om

indrivning finns i lagen (1993:891)

om indrivning av statliga fordringar

m. m. Vid indrivning får

verkställighet enligt utsöknings-

balken ske.

 Om avgiften inte betalas inom

den tid som anges i 28 §, skall

dröjsmålsavgift tas ut enligt lagen

(1997:000) om dröjsmålsavgift.

Den obetalda avgiften och

dröjsmålsavgiften skall lämnas för

indrivning. Regeringen får

föreskriva att indrivning inte

behöver begäras för ett ringa

belopp. Bestämmelser om

indrivning finns i lagen (1993:891)

om indrivning av statliga fordringar

m. m. Vid indrivning får

verkställighet enligt utsöknings-

balken ske.

 Vid fördelning mellan staten och kommunen av medel som har influtit

skall medel i första hand avsättas för kommunens fordran.

 Denna lag träder i kraft den 1 november 1997.

1Lagen omtryckt 1992:1769.

2Senaste lydelse 1993:911.

2.50 Förslag till lag om ändring i bankrörelselagen

(1987:617)

 Härigenom föreskrivs att 3 kap. 11 § bankrörelselagen (1987:617) skall

ha följande lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 3 kap.

 11 §1

 Revisorerna skall för varje räkenskapsår avge en revisionsberättelse

till

stämman. Berättelsen skall överlämnas till bankens styrelse senast två

veckor före den ordinarie stämman. Revisorerna skall inom samma tid till

styrelsen återlämna de redovisningshandlingar som har överlämnats till

dem.

 Revisionsberättelsen skall innehålla ett uttalande om huruvida årsredo-

visningen har upprättats i överensstämmelse med lagen (1995:1559) om

årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag. Innehåller inte

årsredovisningen sådana upplysningar som skall lämnas enligt nämnda lag

skall revisorerna ange detta och lämna behövliga upplysningar i sin

berättelse, om det kan ske.

 Har revisorerna vid sin granskning funnit att någon åtgärd eller försum-

melse, som kan föranleda ersättningsskyldighet, ligger en styrelseledamot

till last eller att en styrelseledamot på annat sätt handlat i strid mot denna

lag, lagen om årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag,

bankaktiebolagslagen (1987:618), sparbankslagen (1987:619) eller lagen

(1995:1570) om medlemsbanker eller mot stadgarna, skall det anmärkas i

berättelsen. Revisionsberättelsen skall även innehålla ett uttalande i frågan

om ansvarsfrihet för styrelseledamöterna. Revisorerna kan även i övrigt i

berättelsen anteckna de upplysningar som de önskar meddela aktieägarna,

huvudmännen eller medlemmarna.

 I revisionsberättelsen skall också anmärkas om revisorerna funnit att

banken inte har fullgjort sin skyldighet

 1. att göra avdrag för preliminär

A-skatt eller kvarstående skatt

enligt uppbördslagen (1953:272),

 2. att lämna uppgift enligt 54 § 1

mom. uppbördslagen eller 4 eller

11 § lagen (1984:668) om uppbörd

av socialavgifter från arbetsgivare,

eller

 1. att göra skatteavdrag en-

ligt skattebetalningslagen

(1997:000),

 2. att lämna skattedeklaration

enligt 10 kap. 9 eller 10 § skatte-

betalningslagen (1997:000), eller

 3. att i rätt tid betala skatter och avgifter som avses i 1Ä2.

 Om revisionsberättelsen innehåller anmärkning om att banken inte har

fullgjort någon sådan skyldighet som avses i fjärde stycket 1-3, skall

revisorerna genast sända in en avskrift av den till skattemyndigheten.

 Revisionsberättelsen skall innehålla särskilda uttalanden om faststäl-

lande av balansräkningen och resultaträkningen samt om det förslag till

dispositioner beträffande bankens vinst eller förlust som har lagts fram i

förvaltningsberättelsen.

 I en moderbank skall revisorerna avge en särskild revisionsberättelse

beträffande koncernen. Härvid skall första-tredje och sjätte styckena

tillämpas.

 Denna lag träder i kraft den 1 november 1997. Äldre föreskrifter gäller

fortfarande avseende förhållanden som hänför sig till tiden före den 1

januari 1998 i fråga om punkt 1 och till tiden före den 1 februari 1998 i

fråga om punkt 2.

1Senaste lydelse 1995:1572.

2.51 Förslag till lag om ändring i lagen (1987:667) om

ekonomiska föreningar

 Härigenom föreskrivs att 8 kap. 13 § lagen (1987:667) om ekonomiska

föreningar skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 8 kap.

 13 §1

 Revisorerna skall för varje räkenskapsår avge en revisionsberättelse

till

föreningsstämman. Berättelsen skall överlämnas till föreningens styrelse

senast två veckor före den ordinarie föreningsstämman. Revisorerna skall

inom samma tid till styrelsen återlämna de redovisningshandlingar som har

överlämnats till dem.

 Revisionsberättelsen skall innehålla ett uttalande om huruvida

årsredovisningen har upprättats enligt denna lag eller, i fall som avses i 9

kap. 15 och 16 §§, enligt årsredovisningslagen (1995:1554). Innehåller inte

årsredovisningen sådana upplysningar som skall lämnas enligt 9 kap. eller,

i fall som avses i 9 kap. 15 och 16 §§, enligt årsredovisningslagen, skall

revisorerna ange detta och lämna behövliga upplysningar i sin berättelse,

om det kan ske.

 Har revisorerna vid sin granskning funnit att någon åtgärd eller

försummelse som kan föranleda ersättningsskyldighet ligger en

styrelseledamot eller verkställande direktören till last eller att en

styrelseledamot eller verkställande direktören på annat sätt har handlat i

strid mot denna lag eller, i fall som avses i 9 kap. 15 och 16 §§, mot

årsredovisningslagen eller mot stadgarna, skall det anmärkas i berättelsen.

Revisionsberättelsen skall även innehålla ett uttalande i frågan om

ansvarsfrihet för styrelseledamöterna och verkställande direktören.

Revisorerna kan även i övrigt i berättelsen anteckna de upplysningar som

de önskar meddela medlemmarna.

 I revisionsberättelsen skall också anmärkas om revisorerna funnit att

föreningen inte har fullgjort sin skyldighet

 1. att göra avdrag för preliminär

A-skatt eller kvarstående skatt

enligt uppbördslagen (1953:272),

 2. att anmäla sig för registrering

enligt 14 kap. 2 § mer-

värdesskattelagen (1994:200),

 3. att lämna uppgift enligt 54 § 1

mom. uppbördslagen eller 4 § lagen

(1984:668) om uppbörd av social-

avgifter från arbetsgivare eller

särskild deklaration enligt 14 kap. 3

§ mervärdesskattelagen, eller

 4. att i rätt tid betala skatter och

avgifter som avses i 1 3.

 1. att göra skatteavdrag enligt

skattebetalningslagen (1997:000),

 2. att anmäla sig för registrering

enligt 3 kap. 2 § skattebetalnings-

lagen, 3. att lämna skattedeklaration enligt 10 kap. 9 eller 10 §

skattebetalningslagen, eller

 4. att i rätt tid betala skatter och

avgifter som omfattas av 1 och 2 §§

skattebetalningslagen.

 Om revisionsberättelsen innehåller anmärkning om att föreningen inte

har fullgjort någon sådan skyldighet som avses i fjärde stycket 1 4, skall

revisorerna genast sända in en avskrift av den till skattemyndigheten.

 Revisionsberättelsen skall innehålla särskilda uttalanden om fast-

ställande av balansräkningen och resultaträkningen samt om det förslag till

dispositioner beträffande föreningens vinst eller förlust som har lagts fram i

förvaltningsberättelsen.

 I en moderförening skall revisorerna avge en särskild

revisionsberättelse

beträffande koncernen. Härvid skall första tredje och sjätte styckena

tillämpas.

 Om anmälan har gjorts enligt 8 § tredje eller femte stycket, skall

revisor

till revisionsberättelsen foga avskrift av anmälningen.

 Denna lag träder i kraft den 1 november 1997. Äldre föreskrifter gäller

fortfarande avseende förhållanden som hänför sig till tiden före den

1 januari 1998 i fråga om fjärde stycket punkterna 1 och 2 och till tiden

före den 1 februari 1998 i fråga om fjärde stycket punkterna 3 och 4.

1Senaste lydelse 1996:1142.

2.52 Förslag till lag om ändring i fordonsskattelagen

(1988:327)

 Härigenom föreskrivs att 60 och 62 §§ fordonsskattelagen (1988:327)1

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 60 §2

 Om ett beslut om skatt har

överklagats eller skatten annars kan

antas komma att sättas ned, kan den

skattskyldige av beskattningsmyn-

digheten få anstånd med betalning

av skatten. Bestämmelserna i 49 §

1, 2 och 3 mom. uppbördslagen

(1953:272) om anstånd skall då

tillämpas.

 Ränta skall beräknas på skatt

som den skattskyldige fått anstånd

med att betala enligt första stycket

för den del av anståndsbeloppet

som skall betalas senast vid

anståndstidens utgång. För sådan

ränta tillämpas bestämmelserna om

ränta i 49 § 4 mom. uppbördslagen

och i 5 kap. 14 och 15 §§ lagen

(1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter.

 Om ett beslut om skatt har

överklagats eller skatten annars kan

antas komma att sättas ned, kan den

skattskyldige av beskattningsmyn-

digheten få anstånd med betalning

av skatten. Bestämmelserna i 17

kap. 2, 3, 9 och 11 §§ skattebetal-

ningslagen (1997:000) om anstånd

skall då tillämpas.

 Ränta skall beräknas på skatt

som den skattskyldige fått anstånd

med att betala enligt första stycket

för den del av anståndsbeloppet

som skall betalas senast vid

anståndstidens utgång. För sådan

ränta tillämpas bestämmelserna om

ränta i 5 kap. 12 § tredje stycket, 14

och 15 §§ lagen (1984:151) om

punktskatter och prisregleringsav-

gifter.

 62 §3

 Dröjsmålsavgiften tas ut enligt

bestämmelserna i 58 § 2 5 mom.

uppbördslagen (1953:272).

 Dröjsmålsavgiften tas ut enligt

bestämmelserna i lagen (1997:000)

om dröjsmålsavgift.

 Denna lag träder i kraft den 1 november 1997. Äldre föreskrifter i 60 §

gäller dock fortfarande i fråga om skatt som förfallit till betalning före den

1 januari 1998.

1Senaste lydelse av lagen

rubrik 1992:1440.

2Senaste lydelse 1993:913.

3Senaste lydelse 1992:644.

2.53 Förslag till lag om ändring i lagen (1989:41) om

TV-avgift

 Härigenom föreskrivs att 17 § lagen (1989:41) om TV-avgift skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 17 §1

 Bolagets beslut om påförande av avgifter enligt denna lag skall anses

som beslut av förvaltningsmyndighet och får verkställas, om avgiften är

obetald och förfallen till betalning. Verkställighet får ske även om

avgiftsbeslutet har begärts omprövat eller omprövningsbeslutet har blivit

överklagat. Avser beslutet TV-avgift, krävs dock att bolaget har sänt en

påminnelse enligt 12 §.

 Uttagande av avgift handläggs

hos kronofogdemyndigheten som

allmänt mål. Dröjsmålsavgift enligt

uppbördslagen (1953:272) utgår

inte.

 Uttagande av avgift handläggs

hos kronofogdemyndigheten som

allmänt mål.

 Denna lag träder i kraft den 1 november 1997.

1Senaste lydelse 1992:645.

2.54 Förslag till lag om ändring i utlänningslagen

(1989:529)

 Härigenom föreskrivs att 10 kap. 8 § utlänningslagen (1989:529)1 skall

ha följande lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 10 kap.

 8 §

 Frågor om påförande av avgift enligt 7 § prövas av allmän domstol efter

ansökan, som skall göras av allmän åklagare inom två år från det att

överträdelsen upphörde. I fråga om sådan talan tillämpas bestämmelserna i

rättegångsbalken om åtal för brott på vilket inte kan följa svårare straff än

böter och bestämmelserna om kvarstad i brottmål på motsvarande sätt. När

fem år har gått efter det att överträdelsen upphörde, får avgift inte påföras.

Avgiften tillfaller staten.

 Avgiften skall betalas till läns-

styrelsen inom två månader från det

att beslutet vann laga kraft. En

upplysning om detta skall tas in i

beslutet. Om avgiften inte betalas

inom denna tid, skall

dröjsmålsavgift tas ut enligt 58 §

2Ä5 mom. uppbördslagen

(1953:272). Den obetalda avgiften

och dröjsmålsavgift skall lämnas för

indrivning. Regeringen får före-

skriva att indrivning inte behöver

begäras för ett ringa belopp.

Bestämmelser om indrivning finns i

lagen (1993:891) om indrivning av

statliga fordringar m.m. Indriv-

ningsåtgärder får dock inte vidtas

när fem år har gått efter det att

beslutet vann laga kraft.

 Avgiften skall betalas till läns-

styrelsen inom två månader från det

att beslutet vann laga kraft. En

upplysning om detta skall tas in i

beslutet. Om avgiften inte betalas

inom denna tid, skall

dröjsmålsavgift tas ut enligt lagen

(1997:000) om dröjsmålsavgift.

Den obetalda avgiften och dröjs-

målsavgift skall lämnas för

indrivning. Regeringen får

föreskriva att indrivning inte

behöver begäras för ett ringa

belopp. Bestämmelser om in-

drivning finns i lagen (1993:891)

om indrivning av statliga fordringar

m. m. Indrivningsåtgärder får dock

inte vidtas när fem år har gått efter

det att beslutet vann laga kraft.

 Denna lag träder i kraft den 1 november 1997.

1Lagen omtryckt 1994:515.

2.55 Förslag till lag om ändring i lagen (1989:532) om

tillstånd för anställning på fartyg

 Härigenom föreskrivs att 6 § lagen (1989:532) om tillstånd för

anställning på fartyg skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 6 §1

 Frågor om påförande av avgift enligt 5 § prövas av allmän domstol efter

ansökan, som skall göras av allmän åklagare inom två år efter det att

överträdelsen upphörde. I frågor om sådan talan gäller i tillämpliga delar

bestämmelserna i rättegångsbalken om åtal för brott på vilket inte kan följa

svårare straff än böter och om kvarstad i brottmål. Sedan fem år har

förflutit efter det att överträdelsen upphörde, får avgift inte påföras.

Avgiften tillfaller staten.

 Avgiften skall betalas till läns-

styrelsen inom två månader från det

att beslutet vann laga kraft. En

upplysning om detta skall tas in i

beslutet. Om avgiften inte betalas

inom denna tid, skall

dröjsmålsavgift tas ut enligt 58 §

2Ä5 mom. uppbördslagen

(1953:272). Den obetalda avgiften

och dröjsmålsavgift skall lämnas för

indrivning. Indrivningsåtgärder får

dock inte vidtas sedan fem år har

förflutit från det beslutet vann laga

kraft. Regeringen får föreskriva att

indrivning inte behöver begäras för

ett ringa belopp. Bestämmelser om

indrivning finns i lagen (1993:891)

om indrivning av statliga fordringar

m.m.

 Avgiften skall betalas till läns-

styrelsen inom två månader från det

att beslutet vann laga kraft. En

upplysning om detta skall tas in i

beslutet. Om avgiften inte betalas

inom denna tid, skall

dröjsmålsavgift tas ut enligt lagen

(1997:000) om dröjsmålsavgift.

Den obetalda avgiften och dröjs-

målsavgift skall lämnas för

indrivning. Indrivningsåtgärder får

dock inte vidtas sedan fem år har

förflutit från det beslutet vann laga

kraft. Regeringen får föreskriva att

indrivning inte behöver begäras för

ett ringa belopp. Bestämmelser om

indrivning finns i lagen (1993:891)

om indrivning av statliga fordringar

m.m.

 Denna lag träder i kraft den 1 november 1997.

1Senaste lydelse 1993:915.

2.56 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:661) om

avkastningsskatt på pensionsmedel

 Härigenom föreskrivs att 10 § lagen (1990:661) om avkastningsskatt på

pensionsmedel skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 10 §1

 Om inte annat följer av andra

stycket gäller bestämmelserna i

taxeringslagen (1990:324) vid

taxering till avkastningsskatt och

bestämmelserna i uppbördslagen

(1953:272) i fråga om debitering

och uppbörd av sådan skatt.

 Om inte annat följer av andra

stycket gäller bestämmelserna i

taxeringslagen (1990:324) och

skattebetalningslagen (1997:000)

för avkastningsskatt.

 Avkastningsskatt som skall tas ut av sådan skattskyldig som avses i 2 §

första stycket 6 skall för den skattskyldiges räkning betalas av det

pensionssparinstitut med vilket den skattskyldige träffat avtal om

individuellt pensionsparande.

 I fråga om förfarandet vid beskattningen i fall som avses i andra

stycket

gäller bestämmelserna i lagen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter i tillämpliga delar. Med skattskyldig avses därvid det

pensionssparinstitut med vilket den skattskyldige träffat pensionssparavtal.

Pensionssparinstitutets beskattningsår är redovisningsperiod.

Pensionssparinstitutet skall vara registrerat hos beskattningsmyndigheten.

 Förutom pensionssparinstitutet får även skattskyldig som avses i 2 §

första stycket 6 överklaga beskattningsmyndighetens beslut om skatt enligt

 bestämmelserna i 8 kap. lagen om punktskatter och prisregleringsavgifter.

 Återbetalas skatt hänförlig till ett pensionssparkonto till ett

pensions-

sparinstitut skall beloppet tillsammans med räntan enligt 5 kap. 13 § lagen

om punktskatter och prisregleringsavgifter tillgodoföras kontot. Har kontot

avslutats skall institutet ombesörja att beloppet i stället överförs till det

pensionssparkonto till vilket de tillgångar som var hänförliga till det

avslutade kontot har överförts. Finns inte sådant konto skall institutet betala

ut beloppet på det sätt som gäller för utbetalningar enligt lagen (1993:931)

om individuellt pensionssparande.

 Denna lag träder i kraft den 1 november 1997 och tillämpas första

gången vid 1999 års taxering.

1Senaste lydelse 1993:1568.

2.57 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:676) om skatt

på ränta på skogskontomedel m.m.

 Härigenom föreskrivs att 9 § lagen (1990:676) om skatt på ränta på

skogskontomedel m.m. skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 9 §1

 Har skatt inte betalats in inom

den tid som anges i 6 § tas en dröjs-

målsavgift ut. Dröjsmålsavgiften tas

ut enligt 58 § 2 5 mom. upp-

bördslagen (1953:272).

Skattemyndigheten i Dalarnas län

får medge befrielse helt eller delvis

från skyldigheten att betala dröjs-

målsavgift, om det finns särskilda

skäl.

 Har skatt inte betalats in inom

den tid som anges i 6 § tas en

dröjsmålsavgift ut enligt lagen

(1997:000) om dröjsmålsavgift.

Skattemyndigheten i Dalarnas län

får medge befrielse helt eller delvis

från skyldigheten att betala dröjs-

målsavgift, om det finns särskilda

skäl.

 Denna lag träder i kraft den 1 november 1997.

1Senaste lydelse 1996:958.

2.58 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:912) om

nedsättning av socialavgifter

 Härigenom föreskrivs att 14 § lagen (1990:912) om nedsättning av

socialavgifter1 skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 14 §

 Nedsättning av avgifter enligt denna lag skall i första hand avse

 1. i fråga om arbetsgivaravgifter: folkpensionsavgiften och därefter

sjukförsäkringsavgiften, eller

 2. i fråga om egenavgifter: folkpensionsavgiften och därefter i angiven

ordning sjukförsäkringsavgiften, delpensionsavgiften, arbetsskadeavgiften

och tilläggspensionsavgiften.

 I fråga om förfarandet för

nedsättningen av avgifter gäller

 1. lagen (1984:668) om uppbörd

av socialavgifter från arbetsgivare i

fråga om arbetsgivaravgifter, eller

 2. uppbördslagen (1953:272) i

fråga om egenavgifter.

 I fråga om förfarandet för

nedsättningen av avgifter gäller

skattebetalningslagen (1997:000).

 Denna lag träder i kraft den 1 november 1997 och tillämpas första

gången i fråga om arbetsgivaravgifter för beskattningsåret 1998 och i fråga

om egenavgifter som beräknas med ledning av 1999 års taxering.

1Lagen omtryckt 1994:548.

2.59 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:687) om

särskild löneskatt på pensionskostnader

 Härigenom föreskrivs att 5 § lagen (1991:687) om särskild löneskatt på

pensionskostnader skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 5 §

 Bestämmelserna i taxeringslagen

(1990:324) och uppbördslagen

(1953:272) gäller för särskild löne-

skatt på pensionskostnader.

 Bestämmelserna i taxeringslagen

(1990:324) och skattebetalnings-

lagen (1997:000) gäller för särskild

löneskatt på pensionskostnader.

 Särskild löneskatt som staten skall betala fastställs och redovisas

enligt

bestämmelser som meddelas av regeringen.

 Denna lag träder i kraft den 1 november 1997 och tillämpas från och

med 1999 års taxering.

2.60 Förslag till lag om ändring i lagen (1993:1536) om

räntefördelning vid beskattning

 Härigenom föreskrivs att 10 § lagen (1993:1536) om räntefördelning

vid beskattning skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 10 §1

 Statlig inkomstskatt, statlig

förmögenhetsskatt, kommunal

inkomstskatt, expansionsmedels-

skatt enligt lagen (1993:1537) om

expansionsmedel, egenavgifter

enligt lagen (1981:691) om

socialavgifter, särskild löneskatt

enligt 2 § lagen (1990:659) om sär-

skild löneskatt på vissa förvärvsin-

komster, avkastningsskatt enligt 2 §

5 lagen (1990:661) om avkastnings-

skatt på pensionsmedel, särskild

löneskatt enligt lagen (1991:687)

om särskild löneskatt på pensions-

kostnader, statlig fastighetsskatt,

mervärdesskatt som redovisas i

särskild självdeklaration enligt 14

kap. 3 § mervärdesskattelagen

(1994:200), annuitet på avdik-

ningslån, avgifter enligt lagen

(1994:1774) om allmänna egenav-

gifter samt skattetillägg och

förseningsavgift enligt taxeringsla-

gen (1990:324) räknas inte som

tillgång eller skuld.

 Statlig inkomstskatt, statlig

förmögenhetsskatt, kommunal

inkomstskatt, expansionsmedels-

skatt enligt lagen (1993:1537) om

expansionsmedel, egenavgifter

enligt lagen (1981:691) om

socialavgifter, särskild löneskatt

enligt 2 § lagen (1990:659) om sär-

skild löneskatt på vissa förvärvsin-

komster, avkastningsskatt enligt 2 §

5 lagen (1990:661) om avkast-

ningsskatt på pensionsmedel,

särskild löneskatt enligt lagen

(1991:687) om särskild löneskatt på

pensionskostnader, statlig fastig-

hetsskatt, mervärdesskatt som redo-

visas i särskild självdeklaration

enligt 10 kap. 31 § skattebetal-

ningslagen (1997:000), avgifter

enligt lagen (1994:1774) om all-

männa egenavgifter samt skatte-

tillägg och förseningsavgift enligt

taxeringslagen (1990:324) räknas

inte som tillgång eller skuld.

 Denna lag träder i kraft den 1 november 1997 och tillämpas första

gången vid 1999 års taxering.

1Senaste lydelse 1996:1400.

2.61 Förslag till lag om ändring i lagen (1993:1537) om

expansionsmedel

 Härigenom föreskrivs att 3 § lagen (1993:1537) om expansionsmedel

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 3 §

 En särskild skatt, expansionsmedelsskatt, betalas till staten med 28

procent av en ökning av expansionsmedel.

 I 27 § 2 mom. uppbördslagen

(1953:272) föreskrivs att den

skattskyldige vid debitering av

slutlig skatt gottskrivs ett belopp

som motsvarar 28 procent av en

minskning av expansionsmedel.

 Vid debitering av slutlig skatt

gottskrivs den skattskyldige ett

belopp som motsvarar 28 procent

av en minskning av expansions-

medel.

 Denna lag träder i kraft den 1 november 1997 och tillämpas första

gången vid 1999 års taxering.

2.62 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1720) om

civilt försvar

 Härigenom föreskrivs att 6 kap. 21 § lagen (1994:1720) om civilt

försvar skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 6 kap.

 21 §

 Om den som är berättigad till

ersättning enligt 20 § inte är

redovisningsskyldig enligt mer-

värdesskattelagen (1994:200), skall

ersättningsbeloppet räknas upp med

den skattesats som enligt 7 kap. 1 §

den lagen gällde vid tidpunkten för

slutbesiktning av skyddsrummet.

 Om den som är berättigad till

ersättning enligt 20 § inte är skyldig

att redovisa mervärdesskatt enligt

skattebetalningslagen (1997:000),

skall ersättningsbeloppet räknas upp

med den skattesats som enligt 7

kap. 1 § mervärdesskattelagen

(1994:200) gällde vid tidpunkten

för slutbesiktning av skydds-

rummet.

 Denna lag träder i kraft den 1 november 1997.

2.63 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1744) om

allmänna egenavgifter

 Härigenom föreskrivs att 7 § lagen (1994:1744) om allmänna

egenavgifter skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 7 §

 Bestämmelserna i taxeringslagen

(1990:324) och uppbördslagen

(1953:272) tillämpas i fråga om

avgifter enligt denna lag. I fråga om

sjukförsäkringsavgift tillämpas även

4 kap. 1 § lagen (1981:691) om

socialavgifter.

 Bestämmelserna i taxeringslagen

(1990:324) och skattebetal-

ningslagen (1997:000) tillämpas i

fråga om avgifter enligt denna lag. I

fråga om sjukförsäkringsavgift till-

lämpas även 4 kap. 1 § lagen

(1981:691) om socialavgifter.

 Denna lag träder i kraft den 1 november 1997 och tillämpas första

gången vid 1999 års taxering.

2.64 Förslag till lag om ändring i årsredovisningslagen

(1995:1554)

 Härigenom föreskrivs att 8 kap. 11 § årsredovisningslagen (1995:1554)

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 8 kap.

 11 §

 Ett beslut om förseningsavgift får verkställas även om det inte har

vunnit laga kraft.

 Om ett bolag har rätt att få

tillbaka betalad förseningsavgift på

grund av en domstols beslut, skall

ränta betalas på den återbetalade

förseningsavgiften från och med

månaden efter den då

förseningsavgiften betalades in till

och med den månad då återbe-

talning görs. I fråga om räntans

storlek tillämpas 69 § 2 mom. första

stycket uppbördslagen (1953:272).

 Om ett bolag har rätt att få

tillbaka betalad förseningsavgift på

grund av en domstols beslut, skall

ränta betalas på den återbetalade

förseningsavgiften från och med

månaden efter den då

förseningsavgiften betalades in till

och med den månad då åter-

betalning görs. I fråga om räntans

storlek tillämpas 19 kap. 14 §

skattebetalningslagen (1997:000).

 Denna lag träder i kraft den 1 november 1997. Äldre föreskrifter gäller

för beräkning av ränta för tid före den 1 januari 1998.

2.65 Förslag till lag om ändring i lagen (1995:1623) om

skattereduktion för riskkapitalinvesteringar

 Härigenom föreskrivs att 15 § lagen (1995:1623) om skattereduktion för

riskkapitalinvesteringar skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 15 §

 I fråga om skattereduktion enligt

denna lag tillämpas vad som gäller

om skattereduktion enligt 2 § 4

mom. uppbördslagen (1953:272)

om inte annat är föreskrivet.

Skattereduktion enligt denna lag

tillgodoräknas den skattskyldige

före skattereduktion enligt upp-

bördslagen.

 I fråga om skattereduktion enligt

denna lag tillämpas vad som gäller

om skattereduktion enligt 11 kap.

11 § skattebetalningslagen

(1997:000) om inte annat är

föreskrivet. Skattereduktion enligt

denna lag tillgodoräknas den skatt-

skyldige före skattereduktion enligt

skattebetalningslagen.

 I fråga om särskilt tillägg enligt 11 § tillämpas vad som gäller om

särskild avgift enligt 5 kap. 13 § första stycket och 6 kap. 24 §

taxeringslagen (1990:324).

 Denna lag träder i kraft den 1 november 1997 och tillämpas första

gången vid 1999 års taxering.

2.66 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:1231) om

skattereduktion för fastighetsskatt i vissa fall vid

1997 2001 års taxeringar

 Härigenom föreskrivs att 6 § lagen (1996:1231) om skattereduktion för

fastighetsskatt i vissa fall vid 1997 2001 års taxeringar skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 6 §

 I fråga om skattereduktion enligt

denna lag tillämpas vad som gäller i

fråga om sådan skattereduktion som

avses i 2 § 4 mom. uppbördslagen

(1953:272) om inte annat är

föreskrivet.

 Skattereduktion enligt denna lag

tillgodoräknas den skattskyldige

före skattereduktion enligt lagen

(1996:725) om skattereduktion för

utgifter för byggnadsarbete på

bostadshus, skattereduktion enligt

lagen (1995:1623) om skatte-

reduktion för riskkapitalinveste-

ringar och skattereduktion enligt

uppbördslagen.

 I fråga om skattereduktion enligt

denna lag tillämpas vad som gäller

i fråga om sådan skattereduktion

som avses i 11 kap. 11§

skattebetalningslagen (1997:000)

om inte annat är föreskrivet.

 Skattereduktion enligt denna lag

tillgodoräknas den skattskyldige

före skattereduktion enligt skatte-

betalningslagen.

 Denna lag träder i kraft den 1 november 1997 och tillämpas första

gången vid 1999 års taxering.

2.67 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:1334) om

ändring i lagen (1990:325) om självdeklaration och

kontrolluppgifter

 Härigenom föreskrivs att 2 kap. 4 § och 3 kap. 5 § lagen (1990:325) om

självdeklaration och kontrolluppgifter i paragrafernas lydelse enligt lagen

(1996:1334) om ändring i nämnda lag och punkt 2 av ikraftträdande-

bestämmelserna till lagen (1996:1334) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 2 kap.

 4 §1

 Fysisk person skall lämna självdeklaration

 1. när hans bruttointäkter av tjänst i andra fall än som avses i 32 § 1

mom. första stycket h och i kommunalskattelagen (1928:370) och av aktiv

näringsverksamhet, under beskattningsåret uppgått till sammanlagt minst

24 procent av basbeloppet enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring

för året före taxeringsåret och inte annat följer av 6 §,

 2. när hans bruttointäkter av tjänst i fall som avses i 32 § 1 mom.

första

stycket h eller i kommunalskattelagen och av passiv näringsverksamhet

uppgått till sammanlagt minst 100 kronor,

 3. när han haft bruttointäkter av

kapital av annat slag än avkastning

för vilken preliminär A-skatt skall

betalas enligt 3 § 2 mom. tredje

stycket uppbördslagen (1953:272)

och bruttointäkterna av kapital

uppgått till sammanlagt minst 100

kronor,

 3. när han haft bruttointäkter av

kapital av annat slag än avkastning

från vilken skatteavdrag skall göras

enligt 5 kap. 8 § skattebetalnings-

lagen (1997:000) och brutto-

intäkterna av kapital uppgått till

sammanlagt minst 100 kronor,

 4. om han inte varit bosatt i Sverige under hela beskattningsåret när

bruttointäkterna uppgått till sammanlagt minst 100 kronor,

 5. när hans skattepliktiga tillgångar enligt lagen (1997:000) om statlig

förmögenhetsskatt vid beskattningsårets utgång haft ett sammanlagt värde

som överstiger 900 000 kronor, eller

 6. när underlag för statlig fastighetsskatt, avkastningsskatt på

pensionsmedel eller särskild löneskatt på pensionskostnader skall fastställas

för honom.

 Vid bedömandet av deklarationsskyldighet enligt första stycket skall

hänsyn inte tas till sådan inkomst eller förmögenhet för vilken

skattskyldighet inte föreligger enligt kommunalskattelagen, lagen

(1947:576) om statlig inkomstskatt eller lagen om statlig förmögen-

hetsskatt. Däremot skall hänsyn tas till sådan inkomst eller förmögenhet

som enligt dubbelbeskattningsavtal skall vara helt eller delvis undantagen

från beskattning i Sverige.

 Skall sambeskattning ske enligt lagen om statlig förmögenhetsskatt skall

vardera makens deklarationsskyldighet bedömas med hänsyn till makarnas

sammanlagda förmögenhet och föräldrarnas deklarationsskyldighet

bedömas med hänsyn till deras och underåriga hemmavarande barns

sammanlagda förmögenhet.

 3 kap.

 5 §

 Uppgiftsskyldighet enligt 4 § föreligger först efter föreläggande av

skattemyndigheten beträffande

 1. ersättning och förmån med

anledning av tillfälligt arbete, som

getts ut av fysisk person eller

dödsbo och inte utgör omkostnad i

näringsverksamhet, om avdrag för

preliminär A-skatt inte har gjorts

och det som mottagaren samman-

lagt fått haft ett lägre värde än 1 000

kronor för hela året,

 1. ersättning och förmån med

anledning av tillfälligt arbete, som

getts ut av fysisk person eller

dödsbo och inte utgör omkostnad i

näringsverksamhet, om skatte-

avdrag inte har gjorts och det som

mottagaren sammanlagt fått haft ett

lägre värde än 1 000 kronor för hela

året,

 2. ersättning och förmån med anledning av tillfälligt arbete i andra

fall

än som avses i 1 om det som mottagaren sammanlagt fått haft ett lägre

värde än 100 kronor för hela året samt förmån av fritt logi ombord för

arbetstagare som avses i punkt 1 av anvisningarna till 49 §

kommunalskattelagen (1928:370),

 3. följande slag av ersättningar om det har angetts i kontrolluppgiften

att

sådan ersättning har lämnats

 a) kostnadsersättning för resa i tjänsten med allmänt kommunika-

tionsmedel, hyrbil eller taxi, motsvarande gjorda utlägg,

 b) kostnadsersättning för logi vid sådan resa i tjänsten som avses i

punkt

3 av anvisningarna till 33 § kommunalskattelagen, motsvarande gjorda

utlägg,

 c) representationsersättning, motsvarande gjorda utlägg,

 d) ersättning för ökade

levnadskostnader vid sådan resa i

tjänsten som avses i punkterna

3 och 3 a av anvisningarna till 33 §

kommunalskattelagen eller för

kostnader för resa med egen bil i

tjänsten eller kostnader för

drivmedel för bilförmånhavares

resa med förmånsbilen i tjänsten, i

den mån ersättningarna enligt 10 §

första tredje styckena uppbörds-

lagen (1953:272) inte skall ligga till

grund för beräkning av preliminär

A-skatt.

 d) ersättning för ökade

levnadskostnader vid sådan resa i

tjänsten som avses i punkterna

3 och 3 a av anvisningarna till 33 §

kommunalskattelagen eller för

kostnader för resa med egen bil i

tjänsten eller kostnader för

drivmedel för bilförmånhavares

resa med förmånsbilen i tjänsten, i

den mån ersättningarna enligt 8 kap.

19 och 20 §§ skattebetalningslagen

(1997:000) inte skall ligga till grund

för beräkning av skatteavdrag.

 2.2 Bestämmelserna i 2 kap. 4 §

första stycket 5, andra stycket samt

det nya tredje stycket tillämpas

första gången vid 1998 års taxering

och bestämmelserna i 2 kap. 4 §

första stycket 4 och 6 samt 3 kap. 5

och 10 §§ tillämpas första gången

vid 1999 års taxering.

 2. Bestämmelserna i 2 kap. 4 §

första stycket 5, andra stycket samt

det nya tredje stycket tillämpas

första gången vid 1998 års taxering

och bestämmelserna i 2 kap. 4 §

första stycket 3, 4 och 6 samt 3 kap.

5 och 10 §§ tillämpas första gången

vid 1999 års taxering.

1Lydelse enligt prop. 1996/97:117.

2Lydelse enligt prop. 1996/97:117.

2.68 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:1348) om

ändring i lagen (1985:146) om avräkning vid återbetalning av

skatter och avgifter

 Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1985:146) om avräkning vid

återbetalning av skatter och avgifter i paragrafens lydelse enligt lagen

(1996:1348) om ändring i nämnda lag och ikraftträdandebestämmelserna

till lagen (1996:1348) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 1 §

 Avräkning enligt denna lag skall göras från belopp som återbetalas eller

annars utbetalas på grund av bestämmelse i

 1. uppbördslagen (1953:272),

 2. lagen (1984:151) om punkt-

skatter och prisregleringsavgifter

eller författning som anges i 1 kap.

1 § första stycket samma lag, i de

fall då utbetalningen ankommer på

Skattemyndigheten i Dalarnas län,

 3. lagen (1984:668) om uppbörd

av socialavgifter från arbetsgivare,

 4. lagen (1991:586) om särskild

inkomstskatt för utomlands bosatta,

 5. lagen (1991:591) om särskild

inkomstskatt för utomlands bosatta

artister m.fl.,

 6. mervärdesskattelagen

(1994:200) med undantag av

10 kap. 6 och 7 §§,

 7. tullagen (1994:1550) och

lagen (1994:1551) om tullfrihet

m.m.

 1. lagen (1984:151) om punkt-

skatter och prisregleringsavgifter

eller författning som anges i 1 kap.

1 § första stycket samma lag, i de

fall då utbetalningen ankommer på

Skattemyndigheten i Dalarnas län,

 2. lagen (1991:591) om särskild

inkomstskatt för utomlands bosatta

artister m.fl.,

 3. 10 kap. 1 4 §§ mervärdes-

skattelagen (1994:200),

 4. tullagen (1994:1550) och

lagen (1994:1551) om tullfrihet

m.m., eller

 5. skattebetalningslagen

(1997:000).

 Vad som sagts i första stycket 2

gäller inte utbetalning enligt 9 kap.

1 § lagen (1994:1776) om skatt på

energi och 13 § lagen (1978:69) om

försäljningsskatt på motorfordon.

 Vad som sagts i första stycket 1

gäller inte utbetalning enligt 9 kap.

1 § lagen (1994:1776) om skatt på

energi och 13 § lagen (1978:69) om

försäljningsskatt på motorfordon.

 Avräkning skall också göras vid återbetalning av belopp som tagits ut

som förrättningskostnad vid indrivning av en sådan fordran som avses i 2 §

första meningen.

 Denna lag träder i kraft den 1

januari 1998. Äldre föreskrifter

gäller dock fortfarande i fråga om

sjömansskatt som avser tid före

utgången av år 1997.

 Denna lag träder i kraft den 1

januari 1998. Äldre föreskrifter

gäller dock fortfarande i fråga om

förhållanden som hänför sig till tid

före utgången av år 1997.

3 Ärendet och dess beredning

Betalning av skatter och avgifter

Det nuvarande uppbördssystemet för direkta skatter kom till genom 1947

års uppbördsreform. Staten tog då över ansvaret för debitering och uppbörd

av alla skatter och avgifter. Uppbörden skulle verkställas genom

Postverkets försorg. Det nya förfarandet innebar, till skillnad mot det

tidigare, skatteinbetalning i anslutning till inkomsternas intjänande, ett s.k.

källskattesystem.

 Redan vid 1947 års uppbördsreform förutsattes att systemet skulle ses

över med ledning av erfarenheterna av några års tillämpning. En sådan

översyn initierades år 1949 och ledde fram till 1953 års uppbördsför-

ordning (prop. 1953:100, bet. 1953:BevU33, rskr. 1953:187, SFS

1953:272). Författningens rubrik ändrades genom SFS 1974:771 till

Uppbördslag.

 Olika reformer har härefter haft betydelse för utformningen av det nuva-

rande uppbördsförfarandet. Nämnas kan 1966 års ADB-reform och 1967

års fögderireform. Genom 1980 års uppbördsreform samordnades

inbetalningstidpunkterna för skatter. Vidare genomfördes ändringar av

redovisnings- och inbetalningssättet.

 Genom socialförsäkringssystemets uppbyggnad har alltsedan 1900-

talets början utvecklats en ordning för uppbörd av socialavgifter. Olika

finansierings- och uppbördsformer har tillämpats under skilda tidsperioder.

Socialavgifter i form av arbetsgivaravgifter som arbetsgivare betalar på lön

utbetald till anställda personer uppbars under lång tid av

Riksförsäkringsverket. Socialavgifter i form av egenavgifter, som betalas

på inkomst av annat förvärvsarbete än anställning, uppbars av

skatteförvaltningen enligt uppbördslagen.

 År 1985 ändrades uppbördsförfarandet på så sätt att uppbörden av

socialavgifter från arbetsgivare samordnades med systemet för uppbörd av

innehållen preliminär skatt enligt uppbördslagen (prop. 1983/84:167, bet.

1983/84:SfU28, rskr. 1983/84:369). Riksförsäkringsverkets medverkan i

uppbörden av arbetsgivaravgifterna avvecklades. En särskild reglering av

uppbörden av socialavgifter behölls emellertid genom lagen (1984:668) om

uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare.

 Med anledning av skattereformen (prop. 1989/90:110, bet.

1989/90:SkU30, rskr. 1989/90:356) har ett antal ändringar och anpass-

ningar gjorts av regleringen på uppbördsområdet. Dessa har avsett bl.a.

terminologiska och systematiska frågor samt frågor om uppgiftslämnande

(prop. 1990/91:5, bet. 1990/91:SkU3, rskr. 1990/91:57). Vidare har år

1991 införts ett väsentligt utvidgat omprövningsförfarande vid uppbörd av

inkomstskatter och arbetsgivaravgifter (prop. 1990/91:46, bet.

1990/91:SkU7, rskr. 1990/91:81). Nämnas bör även den i början av 1990-

talet genomförda omorganisationen av de dåvarande länsskattemyndig-

heterna och de lokala skattemyndigheterna (prop. 1989/90:74, bet.

1989/90:SkU32, rskr. 1989/90:217). Ansvaret för skatte- och

avgiftsuppbörden har härigenom flyttats till lokal nivå Ä till de lokala

skattekontoren.

 Genom de år 1992 beslutade reglerna om F-skattebevis har sambandet

mellan skatter och avgifter i uppbördsförfarandet stärkts ytterligare (prop.

1991/92:112, bet. 1991/92:SkU29, rskr. 1991/92:292). Huvudsyftet med

reglerna är att åstadkomma ett enklare och mer förutsebart system för

uppbörd av källskatt och arbetsgivaravgifter. Även de samma år antagna

förenklingarna i deklarationsförfarandet medförde en rad ändringar på

uppbördsområdet (prop. 1992/93:86, bet. 1992/93:SkU11, rskr.

1992/93:146).

 Uppbörden av indirekt skatt har alltsedan sådan skatt infördes hanterats

 i

egna system. Fr.o.m. den 1 januari 1960 utgick skatt (omsättningsskatt) på

varor och tjänster för konsumtion inom landet enligt förordningen

(1959:507) om allmän varuskatt. Redovisningsperioderna för skatten var

två, fyra respektive sex månader, med två månader som normaltid. Skatt

togs ut endast i sista ledet i produktionskedjan och företagen hade alltså

inte någon ingående skatt att redovisa. Inbetalning skedde den 18 i

månaden efter redovisningsperiodens utgång.

 Omsättningsskatten ersattes med en ny indirekt beskattning, mervärde-

skatten, den 1 januari 1969 då lagen (1968:430) om mervärdeskatt trädde i

kraft.

 Även för mervärdeskatten skulle redovisningsperioden som huvudregel

vara två månader. I vissa fall kunde emellertid redovisning ske per tertial,

halvår eller helt år. Den 5 i andra månaden efter utgången av redovisnings-

perioden blev betalningstidpunkt.

 Vid ändringar i lagen om mervärdeskatt år 1979 medgavs av

redovisningstekniska skäl att inbetalning avseende redovisningsperioden

juli Ä december eller helt kalenderår fick ske senast den 5 april nästföljande

år. Dessutom angavs att redovisning avseende perioden maj Ä juni fick

lämnas senast den 20 augusti, vilket motiverades av svårigheter för de

skattskyldiga att redovisa och betala i anslutning till semesterperioden.

 I samband med reformeringen av inkomst- och företagsbeskattningen år

1990 reformerades även de indirekta skatterna (prop. 1989/90:111, bet.

1989/90:SkU31, rskr. 1989/90:357). Mervärdeskatten ändrades på bl.a. så

sätt att redovisning av skatten skall ske för all skattepliktig omsättning utan

någon nedre gräns. Om den skattepliktiga omsättningen inte översteg

200 000 kr per år skulle emellertid skatten redovisas i den skattskyldiges

självdeklaration. Möjligheten att redovisa mervärdeskatt med en

redovisningsperiod om ett halvt beskattningsår togs samtidigt bort.

 Mervärdesskattelagen (1994:200, ML) som trädde i kraft den 1 juli 1994

innefattade inte några ändringar i redovisnings- eller betalningshänseende

(prop. 1993/94:99, bet. 1993/94:SkU29, rskr. 1993/94:170).

 I samband med Sveriges medlemskap i EU infördes fr.o.m. den

1 januari 1995 en EG-anpassad beskattningsordning för mervärdesskatt

(prop. 1994/95:57, bet. 1994/95:SkU7, rskr.1994/95:151). Lagstiftningen

ändrades bl.a. så till vida att mervärdesskatten skall redovisas för

enmånadsperioder för skattskyldiga som bedriver handel med EG.

 Genom beslut den 25 februari 1993 bemyndigade den dåvarande

regeringen det statsråd som hade till uppgift att föredra ärenden om skatter

att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att göra en översyn av

reglerna om uppbörd av skatt och socialavgifter och i samband därmed

föreslå vissa reformer. Som särskild utredare förordnades expeditions- och

rättschefen i Finansdepartementet Nils Dexe. Utredningen antog namnet

Skattebetalningsutredningen.

 Den 8 december 1994 medgav regeringen efter en framställning från

Skattebetalningsutredningen att i utredningsarbetet fick tas upp även de

indirekta skatterna. Enligt beslutet borde utredningen redovisa de frågor

som rörde betalningstidpunkter för de indirekta skatterna med förtur.

 Mot bakgrund av bl.a. det som sagts i direktiven om att behandla frågan

om en tidigareläggning av inbetalningstidpunkterna med förtur redovisade

utredningen vissa förslag i den delen i delbetänkandet Nya tidpunkter för

redovisning och betalning av skatter och avgifter (SOU 1994:87).

Samtidigt presenterades förslag till tydligare bestämmelser om

skatteavdrag och redovisning av arbetsgivaravgifter vid förskottsbetalning

av lön.

 De förslag som lades fram i delbetänkandet och som bl.a. innebar att

betalningstidpunkten för källskatt och arbetsgivaravgifter tidigarelades från

den 18 till den 10 (i januari den 15) i månaden efter redovisningsperioden,

ledde till lagstiftning under hösten 1994. De nya reglerna trädde i kraft den

1 januari 1995 (prop. 1994/95:92, bet. 1994/95:SkU12, rskr. 1994/95:156).

 Delvis parallellt med utredningens arbete har Riksskatteverket på

regeringens uppdrag gjort en översyn av betalningsfristerna för punktskat-

ter. Uppdraget redovisades den 30 september 1994 (dnr Fi94/3138). På

grundval av denna översyn och förslag i nyssnämnda proposition har beslut

fattats om en tidigareläggning av betalningstidpunkterna för punktskatterna

på tobak, alkohol, energi och lotterier från den 25 till den 20 i månaden

efter redovisningsperiodens slut. De nya bestämmelserna tillämpas fr.o.m.

den 1 juli 1995.

 Med anledning av regeringsbeslutet rörande Skattebetalnings-

utredningens arbete med de indirekta skatterna presenterade utredningen i

februari 1995 förslag om förkortade redovisnings- och betalningsperioder

för mervärdesskatt i delbetänkandet Mervärdesskatt Ä Nya tidpunkter för

redovisning och betalning (SOU 1995:12). Med utgångspunkt i förslagen

har nya bestämmelser om en i princip generell enmånadsredovisning av

mervärdesskatt trätt i kraft den 1 januari 1996. I samband därmed

infördes också två redovisnings- och betalningstidpunkter.

Redovisning och betalning av mervärdesskatt skulle ske senast den

20 i månaden efter utgången av den redovisningsperiod som

redovisningen avsåg om beskattningsunderlagen för

beskattningsåret beräknades överstiga 10 miljoner kronor. I övriga

fall skulle, liksom tidigare, redovisning och betalning ske senast den

5 i andra månaden efter periodens utgång. Dessutom höjdes gränsen

för vilka som får redovisa mervärdesskatten i den särskilda

självdeklarationen från 200 000 kr till en miljon kronor (prop.

1995/96:19, bet. 1995/96:SkU11, rskr. 1995/96:16). I fråga om

betalningstidpunkterna har härefter regleringen justerats. För

redovisningsperioder som börjar den 1 juli 1996 eller senare har

redovisnings- och betalningstidpunkten för skattskyldiga vars

beskattningsunderlag, exklusive gemenskapsinterna förvärv och import,

beräknas uppgå till högst 40 miljoner kronor ändrats från den 20 i månaden

efter redovisningsperioden till den 5 i andra månaden efter

redovisningsperioden (prop. 1995/96:198, bet. 1995/96:SkU31, rskr.

1995/96:305). Den 1 januari 1997 trädde ytterligare en justering av

betalningstidpunkterna i kraft (prop. 1996/97:12, bet. 1996/97:SkU7, rskr.

1996/97:70). Skattskyldiga som redovisar mervärdesskatt i en särskild

deklaration får, om beskattningsunderlagen exklusive gemenskapsinterna

förvärv och import uppgår till högst 200 000 kr per år möjlighet att betala

mervärdesskatten årligen i stället för månadsvis.

 Det förhållandet att utredningens uppdrag kom att omfatta även de

indirekta skatterna innebar förutsättningar att överväga ett sammanhållet

system för redovisning och betalning av direkta och indirekta skatter samt

arbetsgivaravgifter m.m. Det fortsatta utredningsarbetet gick därför vidare

bl.a. med den närmare utformningen av ett sådant system.

 Skattebetalningsutredningen avlämnade i juni 1996 sitt slutbetänkande

Ett nytt system för skattebetalningar (SOU 1996:100). Utredningens

sammanfattning av betänkandet finns i bilaga 1.

 Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning av de remissinstanser

som yttrat sig finns i bilaga 2. En sammanställning över remissyttrandena

har upprättats och finns tillgänglig i Finansdepartementet (dnr Fi96/3143).

Regeringen tar nu upp de förslag som utredningen har lagt fram i

betänkandet.

Elektroniska deklarationer

Genom beslut av riksdagen hösten 1994 har det införts en möjlighet att

inom skatteförvaltningen ersätta den pappersbaserade ärendehanteringen

med elektroniska dokument och elektroniska akter (prop. 1994/95:93, bet.

1994/95:SkU15, rskr. 1994/95:158). I betänkandet Elektronisk dokument-

hantering inom skatteförvaltningen (Ds 1994:80), som låg till grund för

regleringen, föreslogs också att det skulle bli möjligt att lämna

deklarationer i s.k. elektroniska dokument.

 Regeringen tog i propositionen om Elektronisk dokumenthantering

inom skatteförvaltningen inte ställning till förslaget om elektroniska

deklarationer. Detta mot bakgrund av att det var oklart om begreppet

handling i skattebrottslagen (1971:69) omfattade även elektroniska

handlingar. Regeringen anförde att den avsåg att återkomma till frågan i

samband med översynen av skattebrottslagen.

 Den 1 juli 1996 har ändringar i skattebrottslagen trätt i kraft. Därvid

har

begreppet "handling" utmönstrats ur bl.a. 2 § och ersatts av uttrycket "på

annat sätt än muntligen". I propositionen anges att denna lagändring syftar

till att undanröja det tvivel som kan förekomma beträffande frågan om en

oriktig uppgift som lämnas på ADB-medium eller på något liknande sätt

omfattas av skattebrottslagen (prop. 1995/96:170 s. 161).

 Regeringen beslutade den 19 maj 1994 att tillsätta en utredning med

uppdrag bl.a. att föreslå generella regler för elektroniska dokument inom

förvaltningen. I det arbetet har utformningen av bl. a. förvaltningslagens

regler setts över. Utredningen har redovisat sina förslag i betänkandet Elek-

tronisk dokumenthantering (SOU 1996:40). Betänkandet bereds för när-

varande inom Justitiedepartementet.

 Skattebetalningsutredningen har föreslagit att det skall införas en

möjlighet för skattemyndighet att bestämma att en preliminär

självdeklaration eller en skattedeklaration skall kunna lämnas i ett

elektroniskt dokument.

 Regeringen tar nu upp de förslag om elektroniskt uppgiftslämnande som

lagts fram i betänkandet Elektronisk dokumenthantering inom

skatteförvaltningen och av Skattebetalningsutredningen.

Översyn av reglerna för skattekontroll

Genom beslut den 26 januari 1995 tillkallades en kommitté vilken bl.a. fick

i uppdrag att ompröva de regler om revision m.m. som infördes den 1 juli

1994 och föreslå de ändringar som är motiverade i syfte att stärka och

effektivisera skattekontrollen. Kommittén tog namnet 1995 års skatte-

flyktskommitté och avlämnade i juni 1996 delbetänkandet Översyn av revi-

sionsreglerna (SOU 1996:79). Kommitténs sammanfattning av betänkandet

finns i bilaga 3.

 Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över de

remissinstanser som yttrat sig finns i bilaga 4. En sammanställning av

remissyttrandena har upprättats och finns tillgänglig i Finansdepartementet

 (dnr Fi96/2878). Regeringen tar nu upp de förslag som kommittén lagt

fram i betänkandet.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 6 februari 1997 att inhämta Lagrådets yttrande

över de lagförslag som finns i bilaga 5.

 Lagrådets yttrande finns i bilaga 6.

 Lagförslagen nr 24-68 innehåller i huvudsak endast följdändringar till

skattebetalningslagen och lagen om dröjsmålsavgift. De har inte granskats

av Lagrådet. Detsamma gäller vissa paragrafer i de lagar som har

remitterats till Lagrådet. Dessa förslag är av sådan beskaffenhet att

Lagrådets hörande skulle sakna betydelse. Dessutom har i några fall sakliga

ändringar gjorts i vissa paragrafer efter Lagrådets granskning. Detta anges i

kommentarerna till berörda paragrafer. Även dessa ändringar är av sådan

beskaffenhet att Lagrådets hörande skulle sakna betydelse. I några fall har

dessutom smärre redaktionella ändringar gjorts.

 I inledningen till sitt yttrande framför Lagrådet synpunkter på den

lagtekniska lösning som valts när det gäller den nya lagen om uppbörd. Det

ifrågasätts om inte förfarandebestämmelserna i mervärdesskattelagen

(1994:200) kunde ha behållits med de anpasningar som införandet av ett

system med skattekonton kräver. Lagrådet pekar bl.a. på de olikheter som

finns i fråga om uppbördsförfarandet för inkomstskatt och mervärdesskatt.

Däremot nämner Lagrådet inget om att uppbördsförfarandet för

mervärdesskatt och arbetsgivaravgifter är nära nog identiskt. Uppbörden av

arbetsgivaravgifterna har sedan 1985 varit samordnad med uppbörden av

källskatten men förfarandet har reglerats i två olika lagar. Detta har medfört

att lagstiftningen varit svår att överblicka för såväl skattemyndigheterna

som arbetsgivarna och de skattskyldiga. Det har också varit en

komplicerande faktor vid ändringar i lagstiftningen. Vi har därför sett det

som en väsentlig förenkling av lagstiftningen att samla förfarandereglerna i

en lag. Detta gäller också förfarandereglerna för uppbörden av

mervärdesskatt. Uppbörden av sådan skatt skall ju enligt vårt förslag

samordnas med uppbörden av källskatt och arbetsgivaravgifter. Vi gör

därför ingen ändring i vårt förslag såvitt gäller den lagtekniska lösningen.

Lagrådet har heller inte motsatt sig att det införs en lag i huvudsak

utformad i enlighet med vårt förslag.

 Vi har i propositionens lagförslag i allt väsentligt följt Lagrådets

förslag

till ändringar och justeringar av lagrådsremissens lagtext. I förhållande till

remissen har också gjorts vissa ändringar av redaktionell karaktär.

Lagrådets synpunkter behandlas i författningskommentarerna till de lagrum

som Lagrådet lämnat synpunkter på. Frågan om rubriken på den nya

förfarandelagen behandlas dock i kap. 6. Även i den frågan har vi valt den

rubrik, Skattebetalningslag, som Lagrådet förordat.

4 Redovisning och betalning av skatter och

avgifter enligt nuvarande ordning

4.1 Författningsreglering

De centrala bestämmelserna om uppbörd av direkta skatter och socialav-

gifter finns i uppbördslagen (1953:272, UBL) samt i lagen (1984:668) om

uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare (USAL). Nämnas bör också

uppbördsförordningen (1967:626) som ansluter till både uppbördslagen

och lagen om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare.

 För vissa slag av direkta skatter finns särskilda bestämmelser om

uppbörd. I allmänhet knyter dessa nära an till reglerna i uppbördslagen.

Exempel på sådana bestämmelser finns i lagen (1991:586) om särskild

inkomstskatt för utomlands bosatta och i lagen (1991:591) om särskild

inkomstskatt för utomlands bosatta artister m.fl.

 I fråga om indirekta skatter bör nämnas mervärdesskattelagen

(1994:200, ML) och lagen (1984:151) om punktskatter och prisreglerings-

avgifter som även dessa innehåller regler om uppbörd av skatt.

 Författningarna om uppbörd av direkta skatter och socialavgifter

reglerar Ä till skillnad från i första hand mervärdesskattelagen Ä i princip

endast uppbördsförfarandet. De är alltså rena förfarandelagar. Regleringen

av uppbördssystemet bygger på det materiella innehållet i skattelagarna,

lagen (1962:381) om allmän försäkring, lagen (1981:691) om socialav-

gifter och lagen (1994:1744) om allmänna egenavgifter. Uppbörds-

regleringen är givetvis i sig materiellt betingad i olika hänseenden, bl.a. när

det gäller preliminär skatt, men även i dessa fall i frågor som i grunden

hänger samman med förfarandet.

 I betänkandet Ett nytt system för skattebetalningar (SOU 1996:100), Del

A (s. 47 ff) redogör Skattebetalningsutredningen utförligt för nuvarande

regler. I det följande ges en översiktlig beskrivning av uppbörden av direkt

skatt och mervärdesskatt.

4.2 Uppbörd av direkt skatt

I Sverige tillämpas ett system med preliminär källskatt vid uppbörden av

direkt skatt. Källskatten betalas då inkomsten uppbärs och räknas av mot

den slutliga skatten sedan taxeringsunderlaget har fastställts.

Källskattesystemet har fördelar för både det allmänna och den

skattskyldige. För det allmänna innebär det en relativt säker skatteuppbörd.

För den skattskyldige innebär systemet att han kan disponera det belopp

som betalats ut av arbetsgivaren utan att behöva oroa sig för kommande

skatter.

 En grundläggande princip i uppbördsförfarandet är att den skattskyldige

skall betala preliminär skatt med belopp vilket så nära som möjligt kan

antas motsvara den slutliga skatten, minskad med eventuell överskjutande

ingående mervärdesskatt. Om den skattskyldige inte redovisar

mervärdesskatten i sin självdeklaration, utan i stället i en särskild

mervärdesskattedeklaration, ingår dock inte mervärdesskatten i den slutliga

skatten. Vid bestämmandet av den preliminära skatten tas då inte heller

hänsyn till eventuell överskjutande ingående skatt. Lagstiftningen syftar till

att det i normalfallet varken skall behöva göras stora fyllnadsinbetalningar

eller påföras stora kvarstående skatter.

 Den preliminära skatten skall betalas genom skatteavdrag på ersättning

för arbete (A-skatt) eller enligt särskild debitering (F-skatt och särskild A-

skatt). Härutöver kan egna inbetalningar göras i form av fyllnadsin-

betalningar.

 Ett uppbördsår omfattar tiden fr.o.m. februari ett år t.o.m. januari

året

efter. Ett uppbördsår är alltså inte detsamma som ett inkomstår. Ett

inkomstår avser det kalenderår som närmast har föregått taxeringsåret.

Skattsedlar

Det finns tre olika typer av skattsedlar, nämligen skattsedel på preliminär

skatt, skattsedel på slutlig skatt och skattsedel på tillkommande skatt.

 Preliminärskattsedeln kan vara antingen A- eller F-skattsedel. Typen

avgör både hur den preliminära skatten och hur socialavgifterna för

innehavaren skall betalas in.

 För en person som har A-skattsedel skall arbetsgivaren göra

skatteavdrag på ersättning för arbete, medan arbetsgivaren aldrig är skyldig

att göra skatteavdrag för en person som endast har en F-skattsedel.

 För en person med A-skatt kan A-skattsedeln kombineras med en

debiterad A-skatt, kallad särskild A-skatt. Den särskilda A-skatten betalas

in av arbetstagaren själv.

 Av slutskattsedeln skall framgå taxerad och beskattningsbar för-

värvsinkomst, inkomst av kapital, debitering och, i fråga om fysiska per-

soner och dödsbon, skattesatserna för kommunal inkomstskatt. Även

pensionsgrundande inkomst skall framgå av skattsedeln.

 Skattsedel på tillkommande skatt innehåller uppgifter om den

tillkommande skattens storlek m.m.

F-skatt

Skattsedel på preliminär F-skatt skall utfärdas för en skattskyldig som

bedriver eller kan antas komma att bedriva näringsverksamhet. Juridiska

personer har normalt F-skatt. F-skattsedel utfärdas efter ansökan Ä

skattemyndigheten kan inte tilldela någon F-skattsedel mot dennes vilja.

Till skattsedeln fogas också ett F-skattebevis.

 Den som anlitar en person med enbart F-skattsedel är varken skyldig att

göra skatteavdrag eller betala arbetsgivaravgifter på ersättningen för

arbetet. Skattsedelsinnehavaren betalar själv sin preliminära skatt i form av

debiterad F-skatt om det inte är fråga om ett handelsbolag. Sådana bolags

inkomster beskattas hos delägarna. Handelsbolag är skattskyldiga endast

för fastighetsskatt, avkastningsskatt på pensionsmedel och särskild

löneskatt på pensionskostnader. Handelsbolag kan därför i vissa fall

tilldelas F-skattsedel utan att debiteras någon preliminär skatt.

 Om F-skattsedel åberopas i ett uppenbart anställningsförhållande är

arbetsgivaren skyldig att skriftligen anmäla förhållandet till skattemyn-

digheten. I dessa fall kan skattemyndigheten besluta att utfärda även en A-

skattsedel.

 F-skatten betalas senast den 10 i varje uppbördsmånad under uppbörds-

året med undantag för januari då betalning får göras senast den 15.

A-skatt

Sådana skattskyldiga som inte har tilldelats en F-skattsedel skall betala den

preliminära skatten genom skatteavdrag. För en person med A-skatt skall

A-skattsedel utfärdas.

 Det stora flertalet innehavare av A-skattsedel är löntagare. Det kan

även

vara personer som fått sin F-skattsedel återkallad eller personer som inte

vill ha F-skatt eftersom behov saknas, t.ex. varuhandlare.

 Det är arbetsgivaren som svarar för att skatteavdrag görs på ersättning

för arbete och att den avdragna skatten levereras in till skattemyndigheten.

Avdragen skatt och arbetsgivaravgifter skall redovisas och betalas varje

månad, senast den 10 (i januari senast den 15) i månaden efter det att lönen

betalades ut. Arbetsgivaren är skyldig att redovisa till skattemyndigheten

även om han saknar möjlighet att betala.

 Det förekommer också att enskilda personer i samband med eller efter

den sista uppbördsmånaden för året gör egna, frivilliga inbetalningar av A-

skatt, s.k. fyllnadsinbetalningar. Syftet med en fyllnadsinbetalning är att

uppnå bättre överensstämmelse mellan preliminär och slutlig skatt och

därigenom undvika eller minska effekterna av en stor kvarstående skatt.

Som regel skall en fyllnadsinbetalning göras senast den 3 maj året efter

inkomståret.

Särskild A-skatt

En fysisk person som har en A-skattsedel kan få en debiterad A-skatt,

kallad särskild A-skatt, om den slutliga skatten inte kan väntas bli täckt

genom skatteavdrag. Den särskilda A-skatten är alltså ett komplement till

den vanliga A-skatten. Det utfärdas inte någon separat skattsedel utan den

skattskyldige får ett besked om skattens storlek tillsammans med A-

skattsedeln senast den 18 januari under inkomståret.

 Den särskilda A-skatten betalas av den skattskyldige själv, senast den

10

i varje uppbördsmånad under uppbördsåret med undantag för januari då

betalning får göras senast den 15.

 Särskild A-skatt kan bli aktuell t.ex. för personer som har haft F-

skattsedel men fått den återkallad eller personer som bedriver

näringsverksamhet men som inte vill ha F-skatt.

 Även juridiska personer kan tilldelas A-skattsedel och debiteras

särskild

A-skatt. Eftersom socialavgifter inte är aktuella har skattsedeln betydelse

enbart för den preliminära skatten.

 A-skattsedel för juridiska personer blir aktuell främst när

F-skattsedeln

återkallas, när ansökan om F-skatt avslås eller när den skattskyldige inte

vill ha F-skatt.

 Huvudregeln även för juridiska personer med A-skatt är att den

preliminära skatten i första hand skall täckas genom skatteavdrag.

Avdraget för juridiska personer är alltid 30 %. För den del av skatten som

inte täcks genom skatteavdrag får särskild A-skatt debiteras.

F-skatt i kombination med A-skatt

Det är endast fysiska personer som kan ha en kombination av F- och A-

skattsedel.

 A-skattsedeln skall användas när den skattskyldige har anställningsin-

komster och F-skattsedeln vid inkomst av näringsverksamhet. Syftet med

lagstiftningen är att underlätta för personer som vill starta ett företag,

samtidigt som de har kvar anställningsinkomster, och för en anställd att

parallellt med anställningen driva ett företag.

 Att en person har både F- och A-skattsedel förändrar inte respektive

skattsedels rättsverkningar. Skyldigheten att svara för skatt och avgifter

beror på vilken av skattsedlarna som används vid ett visst uppdrag.

 F-skattsedeln utfärdas i kombinationsfallen på villkor att den inte

åberopas i anställningsförhållanden. Motsvarande villkor saknas där

innehavaren endast har en F-skattsedel. Det framgår av F-skattebeviset om

innehavaren även har en A-skattsedel.

Kvarstående skatt

Storleken av den kvarstående skatten framgår av skattsedeln på slutlig

skatt.

 Normalt sett är det arbetsgivaren som under perioden januari Ä mars året

efter taxeringsåret gör avdrag för eventuell kvarstående skatt för sådana

arbetstagare som har A-skatt. Arbetsgivaren svarar också för inbetalningen

av beloppet. Inbetalningen skall göras senast den 10 april året efter

taxeringsåret. Arbetstagaren kan själv betala in den kvarstående skatten om

han gör det innan arbetsgivaren börjar göra avdrag och uppvisar kvitto på

att han betalat hela skattebeloppet. Arbetstagaren kan också ha fått ett

beslut från skattemyndigheten som innebär att skatteavdrag skall göras med

ett lägre belopp eller inte alls, t.ex. beslut om anstånd med inbetalningen

eller ett beslut om förbehållsbelopp. Beslut om förbehållsbelopp innebär att

skatteavdraget begränsas, så att arbetstagaren garanteras en viss del av

lönen för sina nödvändiga levnadskostnader.

 En F-skattsedelsinnehavare betalar sin kvarstående skatt själv, senast

den 10 april året efter taxeringsåret.

 Kvarstående skatt under 25 kr tas inte ut. På kvarstående skatt betalas

kvarskatteavgift.

Tillkommande skatt

Tillkommande skatt är en skatt som skall betalas på grund av eftertaxering

eller enligt beslut om debitering sedan påföringen av slutlig skatt har

avslutats.

 Tillkommande skatt skall betalas senast den 10 i den månad som

skattemyndigheten bestämmer Ä dock tidigast den 10 maj året efter

taxeringsåret. Skattsedel skall översändas till den skattskyldige senast tre

månader före den uppbördsmånad då skatten skall betalas. Tillkommande

skatt under 25 kr tas inte ut. På tillkommande skatt skall respitränta betalas.

4.3 Arbetsgivares skyldigheter

Arbetsgivarna spelar en betydelsefull roll i uppbörden av källskatt och

arbetsgivaravgifter.

 Uppbörden av arbetsgivaravgifter inom socialförsäkringen samordnades

fr.o.m. år 1985 med uppbörden av preliminär skatt som innehållits av

arbetsgivare (prop. 1983/84:167, bet. 1983/84:SfU28, rskr. 1983/84:369).

Syftet var att uppnå en säkrare avgiftsberäkning och en effektivare och

snabbare uppbörd.

 Samordningen gäller framför allt formerna för arbetsgivarnas redo-

visning till myndigheterna, betalningen av skatterna och avgifterna samt

handläggningen inom myndigheterna.

Skyldighet att göra skatteavdrag

Preliminär skatt skall normalt betalas in samma år som inkomsten tjänas in.

Den preliminära skatten betalas antingen som A-skatt, särskild A-skatt eller

F-skatt.

 Det är arbetsgivaren (uppdragsgivaren) som vid varje

löneutbetalningstillfälle verkställer skatteavdrag för A-skatt från den lön

som utbetalas. Avdragen skatt redovisas och betalas månaden efter

löneutbetalningen. I samband med detta beräknas och betalas också de

arbetsgivaravgifter som belöper på lönebeloppet samt utgivna förmåner.

 Från och med den 1 april 1993 är det arbetstagarens (uppdragstagarens)

skattsedel på preliminär skatt som helt styr om skatteavdrag skall göras

eller inte på ersättning för arbete.

 En arbetsgivare skall inte göra skatteavdrag eller betala arbets-

givaravgifter vid utbetalning av ersättning till någon som har enbart en F-

skattsedel. Detta gäller oavsett om ersättningen skall beskattas som inkomst

av näringsverksamhet eller som inkomst av tjänst.

 En arbetsgivare som betalar ut lön eller annan ersättning för utfört

arbete

till en person som har A-skattsedel är däremot alltid skyldig att göra

skatteavdrag vid utbetalningen, oavsett om mottagaren är fysisk eller

juridisk person och oavsett om ersättningen är huvudinkomst eller

sidoinkomst.

 Vid beräkning av skatteavdraget skall även förmåner räknas med. Om

inkomsttagaren är fysisk person skall utbetalaren av den huvudsakliga

inkomsten göra skatteavdrag enligt tabell. Skattetabellen är uppbyggd efter

olika kommunala skattesatser. Är utbetalningen sidoinkomst görs skatteav-

drag med 30 %. Vid utbetalning av ersättning för arbete som görs till en

juridisk person med A-skatt skall skatteavdrag alltid göras med 30 % av

ersättningen.

 Arbetsgivaren eller utbetalaren behöver inte göra skatteavdrag för en

person med A-skattsedel om ersättningen understiger 1 000 kr under

inkomståret.

 Avdrag för kvarstående skatt skall enligt huvudregeln göras av den som

är skyldig att göra skatteavdrag för A-skatt vid utbetalning av ersättning för

arbete, under förutsättning att ersättningen är huvudsaklig inkomst av

arbete för mottagaren. Avdrag för kvarstående skatt skall inte göras vid

utbetalning till en juridisk person eller om ersättningen avser ett arbete som

pågår kortare tid än en vecka. Avdrag görs under tiden januari Ä mars året

efter taxeringsåret och avdraget skall i princip vara lika stort vid varje

avdragstillfälle.

 Från och med den 1 april 1991 gäller regler som innebär skyldighet att

göra avdrag för preliminär skatt även på räntor och utdelningar. Värdepap-

perscentralen VPC AB, Riksgäldskontoret, fondkommissionärer, banker

och andra som yrkesmässigt ombesörjer att pengar blir räntebärande, är

skyldiga att göra skatteavdrag från avkastning av kapital som tillfaller

fysisk person som är bosatt i Sverige eller svenskt dödsbo. Avdrag skall

göras oavsett vilken skattsedel på preliminär skatt den skattskyldige har.

Skatteavdrag skall göras med 30 % och avdragen skatt skall redovisas i

uppbördsdeklaration och på kontrolluppgift.

Skyldighet att betala arbetsgivaravgifter

Arbetsgivaravgifter skall betalas på ersättning för arbete om mottagaren är

en fysisk person med A-skattsedel. Är mottagaren av utbetalningen en

juridisk person skall arbetsgivaravgifter inte betalas. För personer som fyllt

65 år före årets början betalas i stället en särskild löneskatt.

Arbetsgivaravgifter beräknas på summan av lön, annan ersättning och

förmåner om värdet tillsammans uppgår till 1 000 kr för mottagaren under

året.

Redovisning och inbetalning av skatteavdrag och arbetsgivaravgifter

Redovisning och inbetalning av avdragen A-skatt och arbetsgivaravgifter

görs på uppbördsdeklarationen, som är både deklaration och

inbetalningskort i ett. I vissa fall måste också en specifikation till

uppbördsdeklarationen lämnas, nämligen när arbetsgivare har belopp att

redovisa som innebär nedsättning av arbetsgivaravgifterna på grund av

kostnader för utbildningsvikariat eller skall redovisa arbetsgivaravgifter på

grund av konventioner med USA och Kanada.

 Uppbördsdeklarationer skickas till alla registrerade arbetsgivare varje

månad, direkt efter det att föregående ''''''''uppbördsperiod'''''''' är avslutad.

Genom att uppbördsdeklarationerna/inbetalningskorten sänds ut en gång

per månad kan de förses med en optiskt läsbar kod för maskinell

registrering av uppgiften om till vilken uppbördsmånad redovisningen och

betalningen hör.

 Redovisning och inbetalning av avdragen A-skatt och arbetsgivarav-

gifter skall ske senast den 10 i månaden efter det att löneutbetalningen

gjordes (i januari senast den 15).

 Redovisning och inbetalning av avdragen kvarstående skatt görs i en

särskild uppbördsdeklaration senast den 10 april året efter taxeringsåret.

 Avdragen preliminär skatt på ränta och utdelning skall också redovisas i

en särskild uppbördsdeklaration. Redovisning och inbetalning skall ske

senast den 10 i månaden efter det att avdraget gjordes.

4.4 Uppbörd av mervärdesskatt

Registrering till mervärdesskatt görs i samband med att en verksamhet som

medför skattskyldighet för eller rätt till återbetalning av mervärdesskatt

påbörjas. Redovisning kan ske antingen i självdeklarationen eller i en

mervärdesskattedeklaration. Redovisning i självdeklarationen kan göras av

dem vars årliga beskattningsunderlag exklusive gemenskapsinterna förvärv

och import uppgår till högst 1 miljon kronor. Redovisningsperioden

omfattar då ett år och mervärdesskatten kommer att ingå i den slutliga

skatten för året. Dessa skattskyldiga kan välja att i stället, liksom övriga

skattskyldiga, redovisa mervärdesskatten i mervärdesskattedeklaration.

Redovisningsperioden omfattar då en kalendermånad och skatten betalas i

samband med att mervärdesskattedeklarationen lämnas. Företag vars be-

skattningsunderlag är högst 40 miljoner kronor exklusive gemenskaps-

interna förvärv och import skall redovisa och betala mervärdesskatten

senast den 5 i andra månaden efter redovisningsperiodens utgång. Företag

med beskattningsunderlag överstigande 40 miljoner kronor exklusive

gemenskapsinterna förvärv och import skall redovisa och betala

mervärdesskatten senast den 20 i månaden efter redovisningsperiodens

utgång. De som inte lämnar självdeklaration samt handelsbolag och

europeiska ekonomiska intressegrupperingar skall alltid redovisa

mervärdesskatten i mervärdesskattedeklaration. Om de årliga

beskattningsunderlagen exklusive gemenskapsinterna förvärv och import

för beskattningsåret uppgår till högst 200 000 kr, får skattemyndigheten för

dem besluta att redovisningsperioden skall omfatta ett helt år.

 Deklarationsblanketterna sänds ut automatiskt till den som är regist-

rerad. Blanketterna är förtryckta med vissa uppgifter och baksidan utgörs

av ett inbetalningskort.

4.5 Skattemyndighetens funktion i uppbördsförfarandet

Debiterade skatter

F-skatt och särskild A-skatt skall som nämnts betalas senast den 10 i varje

månad (i januari senast den 15). Kvarstående skatt förfaller till betalning

den 10 april året efter taxeringsåret och tillkommande skatt förfaller till

betalning den månad som skattemyndigheten bestämmer dock tidigast den

10 maj året efter taxeringsåret.

 Vid skattemyndigheten görs avstämning av kontoutdrag från post-

girosystemet löpande.

 Efter det att avstämningen mellan debiteringar och inkomna betalningar

är avslutad, skickas en betalningspåminnelse ut till skattskyldiga i de fall

betalning saknas eller är otillräcklig.

 Betalningspåminnelserna tas fram med hjälp av ADB. I en

betalningspåminnelse anges en sista inbetalningsdag. I påminnelsen anges

en dröjsmålsavgift som beräknats fram till inbetalningsdagen. Dröjs-

målsavgiften gäller under förutsättning att betalning görs inom den i be-

talningspåminnelsen angivna tiden.

 Kort tid efter det att datum för sista inbetalningsdag i betalningspå-

minnelsen passerats och betalningarna är avstämda, överlämnas de skulder

som alltjämt är obetalda till kronofogdemyndigheten för indrivning

(restföring). I normalfallet är skattemyndighetens befattning med den

aktuella skatten därigenom avslutad, men det förekommer omräkningar

och omdebiteringar som gör att de belopp som restförts på ett eller annat

sätt skall korrigeras. I en del fall görs betalningar till skattemyndigheten

efter restföringstidpunkten, vilket också innebär administrativa justeringar

mellan skatteregister (CSR) och kronofogdemyndighetens register (REX).

Det förekommer också att balanserade betalningar för restförd skuld

återfinns först efter restföringstidpunkten.

Skatteavdrag och arbetsgivaravgifter

När en arbetsgivare påbörjar sin verksamhet skall han registreras som

arbetsgivare i skattemyndighetens arbetsgivarregister. När redovisningen

kommer in till skattemyndigheten skall redovisningen registreras och

betalningen stämmas av. Kontrollen av att uppbördsdeklarationer lämnats

och redovisade belopp betalats samt avstämningen av den lämnade

redovisningen görs med hjälp av ADB. Den maskinella kontrollen

resulterar i olika åtgärder. Om en arbetsgivare inte redovisat eller betalat

skall han anmanas att lämna deklaration respektive påminnas att betala.

Vad som nämnts tidigare om arbetet med betalningspåminnelser för

debiterade skatter gäller även arbetsgivarområdet.

 I januari året efter inkomståret skall arbetsgivaren lämna kontrollupp-

gifter. Dessa bereds, registreras och stäms sedan av maskinellt mot de

under året lämnade uppbördsdeklarationerna.

Mervärdesskatt

Registrering till mervärdesskatt görs i samband med att en verksamhet som

medför skattskyldighet för eller rätt till återbetalning av mervärdesskatt

påbörjas.

 Om redovisning inte kommer in framställs och skickas maskinellt en

påminnelse att deklarera. Kommer det trots påminnelsen inte in någon

redovisning fastställs skatten efter skön. Registrering av uppgifterna i s.k.

negativa deklarationer, som utvisar belopp att återfå, sker normalt manuellt

på skattemyndigheten. Övriga deklarationer avläses optiskt och registreras

maskinellt.

 Inbetalning sker till ett speciellt postgirokonto för varje län.

Avstämning

mellan gjorda in- respektive utbetalningar och redovisad mervärdesskatt

görs löpande med hjälp av kontoutdrag från postgirot.

 Varje månad görs en central bearbetning i mervärdesskattesystemet för

att få fram de som inte betalat deklarerat belopp eller betalat för sent. För

dessa framställs maskinellt en betalningspåminnelse med en beräknad

dröjsmålsavgift. Om betalning trots påminnelse inte kommer in lämnas

kravet över till kronofogdemyndigheten för indrivning.

 En utbetalning kan avse överskjutande ingående mervärdesskatt eller ett

för stort inbetalt belopp. Utbetalningar sker dagligen via fakturabetalnings-

service (postgiro). Före utbetalning kontrolleras maskinellt om krav på den

skattskyldige finns i mervärdesskattesystemet, arbetsgivarregistret eller

registret för debiterade skatter. Om så är fallet sker maskinellt kvittning

före återbetalning. Även skulder hos kronofogdemyndigheten avräknas

innan en utbetalning görs.

4.6 Räntor och avgifter

I såväl uppbördslagen, lagen om uppbörd av socialavgifter från

arbetsgivare som mervärdesskattelagen finns detaljerade bestämmelser om

räntor och avgifter. Den som fått anstånd med att betala skatt eller avgift

skall betala anståndsränta när anståndet upphör och det återstår ett belopp

att betala. Respitränta tas ut på skatt eller avgift som skall betalas utöver

tidigare deklarerade belopp. Resitutionsränta betalas på skatt eller avgift

som betalas tillbaka. Ö-skatteräntan och kvarskatteavgiften tar enbart sikte

på debiteringen av slutlig skatt och utgår om den preliminära skatten

överstiger respektive understiger den slutliga. Dröjsmålsavgiften har ersatt

restavgiften och förseningsavgiften och tas ut om skatt, avgift eller ränta

inte betalats inom föreskriven tid. Vad gäller mervärdesskatt tas

dröjsmålsavgift också ut på skatt som bestämts genom skönsbeskattning i

avsaknad av deklaration.

4.7 Sanktioner

De straffbestämmelser som tidigare fanns i olika skatteförfattningar har

med ett ikraftträdande fr.o.m. den 1 juli 1996 flyttats över till

skattebrottslagen (1971:69) och arbetats in i de centrala brottsbeskriv-

ningarna skattebrott, skatteförseelse respektive vårdslös skatteuppgift (se

prop. 1995/96:170, bet. 1995/96:JuU23, rskr. 1995/96:277, SFS 1996:660).

Lagen omfattar nu i stort sett samtliga straffbestämmelser på

skatteområdet.

 I 75 och 77 a §§ UBL finns bestämmelser som har ett nära samband

med sanktionsbestämmelserna. Enligt 75 § gäller bl.a. att en arbetsgivare

som utan skälig anledning underlåter att göra avdrag för preliminär eller

kvarstående skatt är ansvarig för den skatt som skatteavdraget skulle ha

avsett till belopp som svarar mot vad arbetsgivaren underlåtit att dra av.

Beslut om sådan ansvarighet fattas av skattemyndigheten. Regleringen i

77 a § innebär att den som i egenskap av företrädare för arbetsgivare som

är juridisk person har verkställt skatteavdrag men uppsåtligen eller av grov

oaktsamhet underlåtit att betala det innehållna beloppet i rätt tid och ord-

ning, kan bli betalningsskyldig för beloppet tillsammans med arbetsgiva-

ren. Regler om företrädaransvar finns också i 15 § lagen om uppbörd av

socialavgifter från arbetsgivare, 16 kap. 17 § mervärdesskattelagen, 5 kap.

17 § lagen om punktskatter och prisregleringsavgifter och 38 § tullagen.

 Lagen om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare innehåller

bestämmelser om avgiftstillägg. Avgiftstillägg påförs en arbetsgivare som

lämnat oriktig uppgift om avgiftsunderlag i uppbördsdeklarationen eller

annat skriftligt meddelande. Detsamma gäller arbetsgivare i de fall

arbetsgivaravgifterna uppskattats på grund av utebliven uppbörds-

deklaration eller med avvikelse från lämnad uppgift i

uppbördsdeklarationen. Tillägget är enligt huvudregeln 20 % av oredovisa-

de arbetsgivaravgifter. I vissa fall är avgiftstillägget dock 10 %.

Motsvarande regler finns i mervärdesskattelagen. Den särskilda avgiften

benämns där skattetillägg.

5 Behovet av en reform

I föregående avsnitt har lämnats en kortfattad redogörelse för det

nuvarande systemet för redovisning och betalning av skatter och avgifter.

Under systemets uppbyggnad och utveckling har en genomgående strävan

varit att åstadkomma ett effektivt redovisnings- och betalningsförfarande.

Systemet har under framför allt senare tid utvecklats i riktning mot ökad

enhetlighet och samordning. Såväl skattemyndigheterna som arbetsgivarna

och de skattskyldiga har här varit i blickpunkten.

 Olika faktorer som har lagt hinder i vägen för en sådan utveckling har

successivt kunnat undanröjas. Materiella bestämmelser som reglerar skatter

och avgifter har i några fall gjorts enklare. Också förfarandereglerna har då

kunnat förenklas. Även organisatoriska förändringar har möjliggjort en

ökad samordning och en effektivare administration av redovisnings- och

betalningssystemet. Utvecklingen har samtidigt påverkats av bl.a. möjlig-

heterna att i olika hänseenden ta till vara nya tekniska lösningar.

 Ett stort steg i riktning mot ett effektivare uppbördssystem togs genom

de förenklingar av bestämmelserna om beräkning av socialavgifter som

utformades i början av 1980-talet. Härigenom skapades förutsättningar för

den nya ordning för redovisning och betalning av socialavgifter från arbets-

givare som gäller sedan år 1985. Genom denna samordnades redovisningen

och betalningen av innehållen preliminär skatt enligt uppbördslagen

(1953:272) med arbetsgivaravgifterna. Före år 1985 administrerades

arbetsgivaravgifterna i sin helhet av Riksförsäkringsverket. Syftet med

reformerna var bl.a. att få till stånd en säkrare avgiftsberäkning samt en

snabbare och effektivare avgiftsuppbörd. Uppbörden av arbetsgivarav-

gifterna knöts till de löpande löneutbetalningarna. Samordningen med

redovisningen och betalningen av innehållen preliminär skatt innebar att en

arbetsgivares redovisning kunde göras i en och samma handling. I samband

härmed förkortades redovisningsperioderna från två månader till en månad.

Väsentliga förenklingar åstadkoms både för arbetsgivarna och skatte-

myndigheterna.

 Inriktningen mot en förbättrad effektivitet genom ökad enhetlighet och

samordning har härefter fortsatt. Det gäller såväl på det organisatoriska

planet som i fråga om förfarandet. En ny organisation har växt fram under

1990-talets början. Den syftar bl.a. till att skattskyldiga, både företag och

enskilda, skall ha endast en kontaktpunkt inom skattemyndigheten. Den

som är skatt- eller avgiftsskyldig skall inte behöva vända sig till olika

enheter när olika skatter eller avgifter skall betalas utan skall på ett enkelt

sätt kunna få en samlad bild av sin skatte- eller avgiftssituation. Denna

grundtanke gäller även i de fall frågor som rör större företag centraliseras

till ett kontor i länet.

 Andra ändringar som kan nämnas är de år 1993 införda bestämmelserna

om dröjsmålsavgift. Syftet var att göra uppbördssystemet enklare genom

enhetliga avgiftsbestämmelser för olika skatter och avgifter. Vidare

ändrades år 1994 betalningstidpunkterna för F-skatt. Numera skall även F-

skatt betalas varje månad. Betalningen skall göras senast vid samma

tidpunkt som avdragen skatt och arbetsgivaravgifter. Nämnas bör också

den nyligen genomförda övergången till enmånadsredovisning av mervär-

desskatt (se prop. 1995/96:19, bet. 1995:96:SkU11, rskr. 1995/96:15).

 Trots en medveten strävan mot att få till stånd ett effektivare system

för

redovisning och betalning av skatter och avgifter upplevs den nuvarande

ordningen som svår att överblicka och tillämpa. Enhetligheten och

samordningen anses fortfarande vara eftersatt på ett antal punkter. Framför

allt märks problemen för den som är näringsidkare och samtidigt arbets-

givare. Men också för skattemyndigheterna är förfarandet svårtillgängligt

och resurskrävande.

 Exempel på den bristande enhetligheten är att avdragen skatt och arbets-

givaravgifter i olika hänseenden redovisas och betalas på annat sätt än F-

skatt, preliminär skatt på ränta och utdelning, kvarstående skatt,

tillkommande skatt och mervärdesskatt. Förfarandet regleras i olika lagar.

Redovisningstidpunkterna är i vissa fall olika. Detsamma gäller de redovis-

ningshandlingar som används. Vidare görs inbetalningar till skilda konton.

Rutinerna varierar också vad gäller påminnelser, anmaningar och överläm-

nande till indrivning. Även sanktionssystemen skiljer sig i vissa fall åt be-

roende på vilken skatt eller avgift det är fråga om.

 En näringsidkare behöver i dag i regel göra mer än 30 skatte- och av-

giftsinbetalningar under ett år avseende direkta skatter, arbetsgivaravgifter

och mervärdesskatt. Den som är skatt- eller avgiftsskyldig måste hantera en

mängd blanketter för redovisningen. Samtidigt lägger skattemyndigheterna

ner stora resurser på att handlägga redovisningarna. Detsamma är fallet i

fråga om påminnelser och anmaningar rörande dem som inte betalar i före-

skriven ordning. Betydande arbetsinsatser behövs också för omföring av

medel mellan och inom de olika skatte- och avgiftskontona. Samma för-

hållande gäller beträffande avstämningen av dessa konton. Även överläm-

nandet för indrivning tar stora resurser i anspråk. Dessutom hanteras olika

skatter och avgifter i olika delar av det tekniska systemet inom skatteför-

valtningen. Som redan antytts leder det till att det många gånger kan vara

svårt att få en samlad bild av gjorda redovisningar och betalningar.

 Mot denna bakgrund lägger vi nu fram ett förslag om ett nytt system för

skatte- och avgiftsbetalningar. Utgångspunkter vid utformningen av det

nya systemet för redovisning och betalning av skatter och avgifter har varit

ökad enhetlighet, samordning och förenkling. Vårt förslag tar sikte på

inkomst- och förmögenhetsskatt, mervärdesskatt samt socialavgifter. Andra

skatter, t.ex. punktskatterna, ligger utanför det föreslagna systemet.

Regeringens ambition är naturligtvis att även övriga skatteslag på sikt skall

omfattas av den nya ordningen för betalning av skatter och avgifter.

Genom enkla och enhetliga förfaranderegler på skatteområdet kan

skatteadministrationen effektiviseras och göras mer resurssnål samtidigt

som de enskilda skatte- och avgiftsbetalarna ges möjligheter att ha

överblick över och kunskaper om gällande regelsystem.

6 En ny reglering Ä en skattebetalningslag

6.1 Den lagtekniska lösningen

6.1.1 Allmänt

De nuvarande bestämmelserna i uppbördslagen (1953:272, UBL) och

lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare (USAL)

skulle enligt Skattebetalningsutredningens direktiv ses över och samordnas

i en ny gemensam uppbördslag. Detta aktualiserade en gammal fråga om

att samla alla förfaranderegler inom skatteområdet i en särskild förfarande-

lag. Med förfaranderegler avses här bl.a. regler om redovisning och

fastställelse av underlaget för att ta ut en skatt eller avgift, regler om

bestämmande, debitering och inbetalning av skatter och avgifter samt

regler om särskilda avgifter, dvs. förseningsavgift samt skatte- och

avgiftstillägg.

 Förfarandet för att ta ut olika skatter och avgifter är i många

avseenden

likartat. Emellertid finns det i vissa avseenden skillnader. En del av dessa är

väsentliga och har sin grund i att syftet med de olika pålagorna varierar.

Andra skillnader är av mindre betydelse och kan bero på att reglerna har

kommit till vid olika tidpunkter.

 När det gäller kommunal och statlig inkomstskatt, förmögenhetsskatt,

fastighetsskatt och några andra skatter och avgifter har reglerna om

fastställelse av underlaget för beräkning av pålagorna tagits in i

taxeringslagen (1990:324, TL) medan uppbördsreglerna finns i

uppbördslagen. När det gäller arbetsgivaravgifter, mervärdesskatt och

punktskatter har andra lösningar valts. De förfaranderegler som hör till

arbetsgivaravgifterna har tagits in i lagen om uppbörd av socialavgifter från

arbetsgivare som alltså behandlar både frågor om fastställelse av

beräkningsunderlaget och uppbördsfrågor. Lagen hänvisar i sin tur i stor

utsträckning till uppbördslagen. När det gäller punktskatterna har de

materiella reglerna tagits in i olika punktskattelagar medan för-

farandereglerna tagits in i lagen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter (LPP). De förfaranderegler som hör till mervärdes-

skatten finns däremot i själva skattelagen, dvs. i mervärdesskattelagen

(1994:200, ML).

 Uppbördslagen och lagen om uppbörd av socialavgifter från

arbetsgivare innehåller till en stor del rena förfaranderegler men i viss

utsträckning också materiella skatteregler. När det gäller uppbördslagen är

reglerna om skyldigheten att betala preliminär skatt och att göra skatte-

avdrag närmast av materiell natur. Detsamma gäller reglerna i lagen om

uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare om skyldighet att betala

månadsavgift.

6.1.2 En sammanslagning av förfarandebestämmelserna till en ny

uppbördslag

Regeringens förslag: Bestämmelserna i uppbördslagen och lagen om

uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare samt förfarandebestäm-

melserna i mervärdesskattelagen förs samman till en ny lag Ä

skattebetalningslagen.

 Utredningens förslag stämmer överens med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: Huvuddelen av remissinstanserna har inte haft

något att invända mot utredningens lagtekniska lösning. Flera

remissinstanser har emellertid ansett remisstiden vara för kort för att medge

en genomgång av lagtexten och några har ansett att regleringen inte är

tillräckligt tydlig. Andra har pekat på enskilda bestämmelser som bör

förtydligas. Länsrätten i Stockholms län anser att genom indelningen i

kapitel och rikligt med rubriker och underrubriker uppnås en relativt

överskådlig författning. Dock anser länsrätten att den föreslagna rubriken,

Skattebetalningslag, enligt allmänt språkbruk är fel. Länsrätten föreslår i

stället rubriken Lag om betalning av skatter och avgifter m.m.

(skattebetalningslag).

 Skälen för regeringens förslag: Utredningen har ansett att förfarandet

vid uppbörd av skatter och avgifter sannolikt skulle bli enklare och

billigare att hantera för alla berörda om reglerna gjordes så enhetliga som

möjligt. Regelsystemet skulle dessutom bli mer överskådligt om reglerna

kunde samlas i en för samtliga skatter och avgifter gemensam

förfarandelag. Med tanke bl.a. på att utredningens uppdrag var mycket om-

fattande har den emellertid inte ansett det som sin uppgift att utarbeta en

allmän förfarandelag. Men inriktningen har varit att göra vad som kunnat

göras för att underlätta tillskapandet av en sådan lag. Utredningen har

sålunda byggt upp en ny skattebetalningslagstiftning med utgångspunkt i

att på sikt kunna foga in bestämmelserna i en kommande allmän

förfarandelag utan alltför stora omarbetningar.

 Utredningen har diskuterat ett alternativ till lagstiftning som innebar

att

de materiella skatte- och avgiftsregler som nu finns i uppbördslagen och

lagen om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare skulle flyttas till en

särskild lag om skyldighet att göra skatteavdrag samt att betala preliminär

skatt och månadsavgift. Reglerna om skatte- och avgiftsinbetalningar

skulle enligt detta alternativ placeras i en särskild lag om betalning av

skatter och socialavgifter som skulle bli tillämplig på huvuddelen av skatte-

och avgiftsområdet. De övriga regler om förfarandet som behövdes skulle

tas in i en särskild lag om beräkning och debitering av vissa skatter och

socialavgifter.

 Den nu redovisade lösningen skulle leda fram till att uppbördslagen och

lagen om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare skulle ersättas med

tre lagar i stället för att arbetas samman till en, vilken var den lösning som

angavs i utredningens direktiv. Enligt utredningens mening gav emellertid

inte en regleringsstruktur med tre lagar den översikt och tydlighet som bör

eftersträvas. Som utredningen såg det fick den bästa lösningen därför anses

vara att tills vidare samla de regler, inkl. de materiella skatte- och avgifts-

reglerna, som nu finns i uppbördslagen och lagen om uppbörd av social-

avgifter från arbetsgivare samt förfarandereglerna i mervärdesskattelagen i

enda lag, en skattebetalningslag. Som sagts tidigare har siktet varit inställt

på att förfarandereglerna skall kunna flyttas över till en kommande allmän

förfarandelag. De materiella skatte- och avgiftsreglerna skulle då kunna

hållas kvar i en särskild lag om man inte kan hitta en naturlig plats också

för dem i den allmänna förfarandelagen.

 Regeringen har, i likhet med de flesta remissinstanser, inget att

invända

mot den lagtekniska lösning som utredningen har valt. Vi finner den och

den kapitelindelning som föreslagits vara ändamålsenlig och föreslår därför

att lagtexten i huvudsak utformas i enlighet med utredningsförslaget. När

de gäller de enskilda paragraferna har vi däremot gjort ett stort antal

ändringar och justeringar som beror dels på att riksdagen redan har hunnit

göra ändringar i de förfarandebestämmelser som samlas i den nya

uppbördslagen, dels på att vi i vissa frågor valt en något annan lösning än

den som utredningen föreslagit och dels på att Lagrådet förordat vissa

ändringar och justeringar. Andra ändringar som vi har gjort än sådana som

beror på av riksdagen ändrad lagstiftning behandlas i regel i författnings-

kommentaren till den enskilda bestämmelsen.

6.1.3 Normgivningsfrågor

Huvudregeln för normgivningen om skatter finns i 8 kap. 3 § regerings-

formen (RF). Den bestämmelsen anger det primära lagområdet såvitt avser

förhållandet mellan det allmänna och enskilda. Häri innefattas föreskrifter

om åligganden för enskilda eller i övrigt ingrepp i enskildas personliga

eller ekonomiska förhållanden. Inom detta område skall föreskrifter

meddelas genom lag. Som exempel nämns i 8 kap. 3 § andra stycket RF

föreskrifter om skatt till staten.

 Bestämmelserna om skatt hör samtidigt till det obligatoriska lagområdet

vilket framgår av det uttryckliga undantaget från delegeringsmöjligheterna

i 8 kap. 7 § RF. Delegation till regeringen kan i princip ske endast i fråga

om anstånd med betalning av skatt (se 8 kap. 8 § RF).

 Det är inte bara de materiella skattereglerna, dvs. vem som är

skattskyldig, på vad skatten skall utgå, skattesats o.d. som direkt reglerar

skattens tyngd och fördelning, som hör till det obligatoriska lagområdet

utan också de bestämmelser som avser grunderna för skattens beräkning

och uttagande. Även grunderna för taxerings- och uppbördsförfarandet

anses höra hit och bör alltså beslutas i lag (se prop. 1973:90 s. 302).

Detaljerna bör däremot regeringen och efter dess bemyndigande

underordnad myndighet få reglera genom tillämpningsföreskrifter (se SOU

1972:15 s. 167).

 Genom att kravet på lagform begränsats till ''''''''grunderna'''''''' ges en ganska

omfattande behörighet för regeringen att meddela närmare föreskrifter om

förfarandet. Men var denna distinktion sätter gränsen för lagkravet på

uppbördslagstiftningens område är inte klarlagt. Frågan är också vilken

betydelse det i grunden har att dra en skarp sådan gräns, eftersom före-

skrifterna på uppbördsområdet i väsentliga hänseenden avser åligganden

för enskilda eller i övrigt ingrepp i enskildas personliga eller ekonomiska

förhållanden och även på grund härav skall ha lagform.

 Uppbördslagstiftningen var redan ursprungligen förhållandevis detaljrik.

Dess tidiga uppbyggnad har följt med genom åren. Även i dag torde

uppbördslagen kunna sägas omfatta mer än bara grunderna för uppbörds-

förfarandet. Samtidigt finns verkställighetsföreskrifter knutna till ett flertal

bestämmelser i lagen. Motsvarande kan i stort sägas gälla beträffande lagen

om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare.

 Målet på uppbördsområdet liksom inom varje rättsområde är att skapa

en reglering som är överblickbar och som är uppbyggd av tydliga och

lättillämpade bestämmelser. Även den i lagstiftningssammanhang

övergripande inriktningen att hänföra föreskrifter till lägsta

normgivningsnivå måste beaktas. Men denna inriktning får vägas mot det

pedagogiska värdet av att i vissa fall i lag ta in regler som skulle kunna

hänföras till en lägre nivå men som behövs i lagen för att regleringen skall

bli tydlig.

 Att åstadkomma lättillgängliga föreskrifter är inte sällan svårt

särskilt

beträffande de mer materiellt betingade uppbördsbestämmelserna. Det

gäller exempelvis reglerna om beräkning av skatteavdrag, F-skatt och

särskild A-skatt samt arbetsgivaravgifter liksom regleringen av

arbetsgivares ansvar för arbetstagares skatt. Utredningen har emellertid

ansett att det finns förutsättningar att förenkla lagstiftningen såväl i nyss

nämnda frågor som i övrigt.

 En utgångspunkt vid utformningen av den nya regleringen om redo-

visning och betalning av skatter och avgifter har varit att begränsa

detaljregleringen i lag samtidigt som lagreglerna getts en mer lättillgänglig

utformning. Vidare har regleringen getts en tydlig kronologisk struktur.

 Mindre detaljerade eller uttömmande föreskrifter leder i en del fall

till

ett ökat behov av tillämpningsföreskrifter. Detta innebär att ansvaret för

regeringen och underlydande förvaltningsmyndigheter att främja en

enhetlig rättsutveckling ökar. Av intresse i detta sammanhang Ä inte minst

ur skatteadministrationens synvinkel Ä är då vilket utrymme som finns för

att fylla ut lagreglerna genom verkställighetsföreskrifter.

 Regeringens rätt att komplettera lagar genom verkställighetsföreskrifter

omfattar även lagar om skatt. Med verkställighetsföreskrifter förstås i första

hand tillämpningsföreskrifter av rent administrativ karaktär. Beträffande

dessa kan sägas att de endast får omsätta den principiella regeln i själva

lagtexten till detaljföreskrifter, t.ex. i form av siffertabeller, som gör

beskattningsarbetet mera lätthanterligt och besparar de beslutande organen

arbetet att själva för varje särskilt fall göra omständliga uträkningar på

grundval av reglerna i lagen. Sådana föreskrifter kan sägas sakna själv-

ständigt innehåll. De kan också gälla myndigheternas handläggningsrutiner

eller formaliteter som enskilda bör iaktta. Dessa föreskrifter kan då i och

för sig lika väl grundas på regeringens restkompetens enligt 8 kap. 13 §

RF. Men föreskrifternas anknytning till en bestämd lag kan likväl motivera

att de betecknas som verkställighetsföreskrifter.

 Till området för verkställighetsföreskrifter hör också i viss

utsträckning

föreskrifter som i materiellt hänseende fyller ut en lag. För att sådana

kompletterande föreskrifter skall kunna betraktas som verkställighets-

föreskrifter krävs att regleringen inte tillförs något väsentligt nytt genom

föreskrifterna i fråga. I verkställighetsföreskriftens form kan således inte

föreskrivas något som för enskildas del innefattar ett helt nytt åliggande

eller ingrepp eller göras andra avsteg från innehållet i den bakomliggande

lagen (jfr prop. 1973:90 s. 211).

 Att med ledning av uttalandena i motiven till regeringsformen komma

fram till vad som i allmänhet är godtagbart i fråga om utfyllande

föreskrifter är knappast möjligt. I princip kan sägas att en mycket detaljrik

lagregel är svår att fylla ut. En eventuell avvikelse från lagregeln i en verk-

ställighetsföreskrift torde märkas tydligare ju mer detaljerad utformning

lagens föreskrift fått. Motsvarande gäller i regel även beträffande mindre

preciserade lagbestämmelser som genom motivuttalanden getts en viss

innebörd. Ger däremot lagregeln eller motiven inte någon vägledning eller

endast begränsad vägledning kan utrymmet för utfyllande föreskrifter se ut

att vara större. I sådana fall torde också tolkningsutrymmet vid tillämpning

av bestämmelsen kunna bli förhållandevis stort. Gränsen för vad som kan

godtas som verkställighetsföreskrifter utan att grundbestämmelsen tillförs

något väsentligt nytt blir då svårare att dra. Samtidigt ökar risken för att en

tillämpning enligt de utfyllande föreskrifterna underkänns vid en prövning

av de rättstillämpande organen. I sådana fall är det därför väsentligt att

verkställighetsföreskrifter nära knyter an till lagregelns syfte. Så långt det

är möjligt och lämpligt bör för att undvika tillämpningsproblem i vart fall

grunderna för utfyllande verkställighetsföreskrifter anges i lag.

 En annan fråga är på vilket sätt förekomsten av verkställighetsföre-

skrifter bör komma till uttryck. Nuvarande reglering i uppbördslagen och

lagen om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare innehåller flera norm-

givningsbemyndiganden som upplyser om att ytterligare föreskrifter finns.

Dessa bemyndiganden torde inte avse annat än verkställighetsföreskrifter.

De är därför i formell mening överflödiga. Trots det kan det av flera skäl

anses lämpligt att det av lagtexten framgår att det är avsett att meddelas ut-

fyllande föreskrifter. Inte minst har en sådan upplysning ett stort in-

formationsvärde. Såvitt avser verkställighetsföreskrifter av rent

administrativ karaktär får emellertid behovet av att i lag ange i vilka hän-

seenden sådana bör meddelas anses mer begränsat.

 Behovet av verkställighetsföreskrifter som ansluter till regleringen om

redovisning och betalning av skatter och avgifter är stort. Detta gäller

exempelvis i fråga om skattetabeller för beräkning av skatteavdrag och

värdering av naturaförmåner på preliminärskattestadiet. Mot denna

bakgrund har utredningen valt att i lag upplysa om existensen av sådana

föreskrifter. De renodlat administrativa verkställighetsföreskrifterna har

däremot inte anmärkts i lagen. Framhållas bör emellertid att gränsen mellan

de olika formerna av verkställighetsföreskrifter inte sällan är flytande och

att de kompletterande föreskrifterna ibland förutsätts ha båda nämnda

funktioner. I praktiken får det liksom i dag i stort sett genomgående anses

lämpligt att regeringen delegerar till Riksskatteverket att meddela de

kompletterande föreskrifter som behövs för lagens tillämpning.

6.2 Terminologiska frågor

I utredningsdirektiven sägs att utredningen i förslaget till ny lagstiftning

skall ägna särskild uppmärksamhet åt bl.a. de terminologiska frågorna.

Moderniserad terminologi

Språket i uppbördslagen är i stora delar föråldrat och stelt i jämförelse med

dagens sakprosa. Eftersom det har varit en strävan sedan ett trettiotal år att

närma författningsspråket till den nutida sakprosan, är det nödvändigt att

nu modernisera termer och uttryck samt språket i övrigt i en så central lag

som denna. Lagen ligger ju till grund för myndighetsföreskrifter och, inte

minst, beslut riktade direkt till enskilda.

 Utredningen har försökt att använda termer och uttryck som skall vara

begripliga för en vidare krets än skatteexperter och därigenom leda till

mindre tolkningsmöda och färre missförstånd. De viktigaste ändringarna i

terminologin redovisas här, medan övriga termer diskuteras i författnings-

kommentarerna.

Uppbördslag blir skattebetalningslag

Uttrycket uppbörd är ålderdomligt och svårdefinierat, i synnerhet för de

enskilda skattebetalarna. Utredningen har bl.a. mot denna bakgrund valt att

ge lagen en rubrik som bättre beskriver lagens innehåll, nämligen

Skattebetalningslag. Rubriken gör inte anspråk på att vara heltäckande,

men den täcker enligt utredningen det huvudsakliga innehållet i lagen.

 I förenklande syfte nämns inte termen avgift i lagens rubrik trots att

lagen omfattar också arbetsgivares redovisning och betalning av

socialavgifter. Länsrätten i Stockholms län anser att den föreslagna

rubriken, Skattebetalningslag, enligt allmänt språkbruk är fel. Länsrätten

föreslår i stället rubriken Lag om betalning av skatter och avgifter m.m.

(skattebetalningslag). I lagrådsremissen föreslog vi, bl.a. med hänsyn till

vad Länsrätten anfört, att lagens rubrik skulle vara Lag om betalning av

skatter och avgifter. Lagrådet framhåller emellertid att den föreslagna lagen

blir av central betydelse på skatte- och avgiftsområdet. Det kan förutsättas

att det ofta kommer att göras hänvisningar till lagen. Med hänsyn till detta

anser Lagrådet det vara önskvärt att lagens rubrik är enkel och kort. Trots

att det kan invändas att benämningen Skattebetalningslag är mindre

rättvisande, eftersom inte bara skatter utan också socialavgifter behandlas i

lagen, anser Lagrådet att utredningsförslagets rubrik är klart att föredra. Vi

har därför nu valt samma rubrik som i utredningsförslaget.

 Vi har heller inget att invända mot att det i lagtexten talas om skatt

också i fall då avgift avses så som utredningen föreslagit. Vad som i lagen

sägs om skatt gäller alltså även sådan avgift som omfattas av lagen.

Motsvarande gäller termen skattskyldig som således omfattar bl.a. den som

enligt lagen är skyldig att betala avgift.

 Termen uppbörd används i dag inte bara i uppbördslagen och lagen om

uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare utan i ett flertal andra lagar. I

dessa fall har vi i stort sett genomgående valt att i stället för uppbörd tala

om redovisning och betalning.

Den preliminära skatten och sättet att betala den

Uppbördslagens terminologi har kritiserats för bristande enhetlighet, bl.a.

av Lagrådet (se prop. 1991/92:112 bil. 5 s. 269). Ett exempel är

benämningarna på de olika formerna av preliminär skatt. Vi föreslår därför

att ordet ''''''''preliminär'''''''' stryks framför A-skatt och F-skatt, så att de olika

formerna av preliminär skatt i fortsättningen benämns A-skatt, särskild A-

skatt och F-skatt.

 Kritiken mot uppbördslagen har gällt också bristande tydlighet.

Exempel på det är benämningarna på de två stegen i betalningen av A-

skatt. I utredningens uppdrag har ingått att särskilja dessa två steg genom

tydliga benämningar. Utredningen har föreslagit att det första steget, dvs.

då arbetsgivaren drar av den preliminära skatten från arbetstagarens lön,

benämns skatteavdrag och att det andra steget, då skatten betalas in till

staten, helt enkelt kallas inbetalning av skatt. Vi har också använt den

metoden.

Kvarstående skatt, överskjutande skatt och tillkommande skatt

För att komma fram till om rätt skatt för ett visst inkomstår betalats görs nu

årligen en avstämning mellan inbetalningarna av preliminär skatt och den

för året beräknade slutliga skatten. Om för lite preliminär skatt betalats

påförs kvarstående skatt. Är däremot den betalda preliminära skatten större

än den slutliga skatten uppkommer en överskjutande skatt. Är det vidare så

att ytterligare skatt skall betalas efter att den årliga debiteringen av slutlig

skatt avslutats är det fråga om debitering av tillkommande skatt.

 Även i det föreslagna systemet skall en årlig avstämning göras mellan

preliminär och slutlig skatt. I det nya systemet försvinner de nu särskiljbara

formerna av vad som närmast kan betecknas som slutlig skatt.

Beteckningarna kvarstående skatt, överskjutande skatt och tillkommande

skatt kommer alltså inte längre att användas. Relationen mellan hur mycket

preliminär skatt som betalats jämfört med den beräknade slutliga skatten är

emellertid fortfarande av intresse för att avgöra om antingen ytterligare

skatt skall betalas eller återbetalning av skatt skall ske. Sedan den slutliga

skatten för ett visst inkomstår bestämts avser varje ändring av

skatteberäkningen för året den slutliga skatten. Om för lite preliminär skatt

betalats eller den slutliga skatten höjs i efterhand skall ytterligare slutlig

skatt påföras och betalas av den skattskyldige.

A-skattesedel eller A-skattsedel

I dag skrivs A-skattesedel och F-skattesedel med ett ''''''''e'''''''' som fogar samman

de senare leden i dessa av flera led sammansatta termer. Detsamma gäller i

fråga om slutskattesedel. Fortsättningsvis bör termerna användas utan

denna sammanfogning. Det finns nämligen skäl att betrakta benämningarna

på de olika formerna av skattsedlar som en sammansättning av A-skatt

(respektive F-skatt) och skattsedel. Den ''''''''e-lösa'''''''' fogen visar då tydligare

hur denna sammansättning är bildad.

Jämkning och vissa andra termer

Termen jämkning finns inte med varken i utredningens eller i vårt

lagförslag. I stället används en beskrivning av vad det är fråga om,

nämligen ''''''''ändrad beräkning''''''''. Ordet jämkning har i allmänspråket

visserligen en betydelse av ''''''''förskjutning åt något håll''''''''. Men i

skattesammanhang har betydelsen i regel kommit att inskränkas till

''''''''minskning''''''''. Eftersom jämkning även i skattesammanhang kan avse såväl

en ökning som en minskning, är detta felaktigt. Ett riktigare uttrycksätt är

då att tala om ändrad beräkning av preliminär skatt.

 Ett par andra mindre moderna termer som utmönstrats är restitution och

eftergift. Restitution har ersatts med den mer lättbegripliga termen åter-

betalning. Motsvarande förenklade terminologi har valts i fråga om efter-

gift som ersatts med befrielse.

7 Ett nytt system för redovisning och betalning av

skatter och avgifter - ett skattekontosystem

7.1 Samordnade och enhetliga rutiner

Regeringens förslag: Vid uppbörd av skatter och avgifter skall sam-

ordnade och enhetliga rutiner tillämpas i fråga om bl.a. redovisning,

betalning, förfallodagar, avstämning hos skattemyndigheten och över-

lämnande för indrivning.

 Utredningens förslag stämmer överens med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: Huvuddelen av remissinstanserna tillstyrker ut-

redningens förslag. Många ser stora fördelar med den föreslagna

ordningen. Riksbanken tillstyrker i huvudsak förslaget. Riksbanken anser

dock att det finns starka skäl för att mer ingående utreda hur det föreslagna

systemet bäst skall tillgodose informationsbehoven för prognos- och

analysändamål. Riksförsäkringsverket tillstyrker utredningens förslag och

framhåller att det är principiellt viktigt att skillnaden mellan ändamåls-

bestämda socialavgifter och allmänna skatter beaktas i olika sammanhang.

Det är angeläget att de socialavgifter som kopplar till förmåner styrs till

avsedda ändamål och hålls avskilda från skattemedel. Verket finner dock

inte att detta behöver utgöra något hinder för ett samordnat debiterings- och

redovisningssystem enligt det remitterade förslaget. Riksförsäkringsverket

anser att förslaget kommer att leda till en förenkling av administrationen av

arbetsgivarnas skatte- och avgiftsbetalningar. Redovisningen av skatter och

avgifter kan förväntas bli mindre resurskrävande. Riksgäldskontoret anser

att skattekontomodellen medför administrativa förenklingar och

ekonomiska besparingar för de skattskyldiga och för skatteförvaltningen.

Kontoret tillstyrker därför att ett skattekontosystem införs. Sannolikt leder

dock systemet till ökade kostnader för förvaltningen av statsskulden. Det

är, till följd av att det blir svårare att prognostisera skatteinbetalningama,

omöjligt att göra någon beräkning av dessa negativa effekter.

Riksrevisionsverket är i grunden positivt till ett samordnat uppbördssystem

av den typen som utredningen förordar. I betänkandet redovisas emellertid

inte några alternativ till ett skattekontosystem, vilket verket saknar. Man

kan till exempel tänka sig ett strikt samordnat system, men där möjligheter

finns att identifiera olika skatter och avgifter även i betalningsströmmarna,

eller att kopplingen mellan betalning och redovisningshandling bibehålls.

Verket tillstyrker utredningens förslag att införa ett skattekontosystem

under villkor att ett väl fungerande informationssystem med uppgifter om

skatte- och avgiftsbetalningar kommer att finnas i god tid innan det nya

systemet tas i bruk. Verket framhåller det angelägna i att det föreslagna

systemet kan tillhandahålla information och underlag för analys i arbetet

med att löpande förse statsmakten med analyser och prognoser av den

statsfinansiella utvecklingen. Riksskatteverket tillstyrker förslaget om

införande av skattekonton. Införandet av skattekonton kommer enligt

verkets mening att innebära en betydande effektivisering av

skatteuppbörden. Statens löne- och pensionsverk välkomnar de lättnader

som förslaget innebär. Malmö tingsrätt anser att ett system med s.k.

skattekonton med all sannolikhet leder till en enklare och smidigare

skatteadministration för staten. För den skattskyldige är ett sådant system

visserligen inte helt utan nackdelar. Bl.a. fråntas denne rätten att destinera

sina betalningar; en rätt som sedan lång tid tillbaka varit lagfäst och som

också kommit till uttryck i rättsfall. Med hänsyn till att ett införande av

skattekonton trots allt kan förväntas leda till vissa lättnader även för de

skattskyldiga är detta dock en konsekvens som kan godtas. Kammarrätten i

Göteborg delar utredningens uppfattning att införandet av det föreslagna

systemet med skattekonton kan bedömas leda till en förenklad administra-

tion med åtföljande besparingar för såväl företag som skattemyndigheter

och har i allt väsentligt inte något att erinra mot förslaget.

Bankgirocentralen BGC AB ser utredningens förslag till samordnade och

enhetliga regler för hantering av flertalet skatter som positivt ur rent

produktionsteknisk synvinkel. Kooperativa förbundet anser att det

föreslagna nya systemet för skattebetalningar kommer att medföra

förenklade rutiner för de konsumentkooperativa företagen. Kooperationens

Pensionsanstalt anser att betänkandets förslag från såväl fiskal synpunkt

som rättssäkerhetssynpunkt utgör en förbättring så tillvida att skattebetal-

ningarna blir effektivare samtidigt som systemet är mer överblickbart för

den enskilde. Landsorganisationen i Sverige anser att det är positivt med

förändringar i riktning mot att förenkla administrationen i skattesystemet

då det genererar en högre effektivitet till en lägre kostnad. Organisationen

vill därför generellt tillstyrka förslaget om ett nytt skattebetalningssystem

med skattekonton för näringsidkare och arbetsgivare. Svenska

Bankföreningen tillstyrker i princip förslaget till ett nytt system för

skattebetalningar. Föreningen är dock starkt kritisk till vissa i det

föreslagna systemet ingående delarna. Föreningen anser exempelvis att det

är olämpligt att det nya avräkningskontot betecknas skattekonto.

Beteckningen leder tanken fel och kan, som Bankföreningen ser det, vålla

vissa problem. Sveriges Fastighetsägareförbund är positivt till att reglerna

om skatte- och avgiftsbetalningar samordnas i syfte att skapa ett enklare

och mera rationellt system. Det föreslagna systemet med skattekonton

synes enligt förbundets uppfattning i sina huvuddrag uppfylla detta syfte.

Emellertid präglas förslaget delvis av en fiskal grundsyn som gör att man i

vissa frågor prioriterat statens intresse av att snabbt och effektivt få in

skatte- och avgiftspengar framför de skattskyldigas möjligheter att klara

skatte- och avgiftsbetalningen. Förbundet efterlyser en rimligare balans där

också de skattskyldigas berättigade intressen av rättssäkerhet blir bättre

beaktade. Sveriges Redovisningskonsulters Förbund tillstyrker i huvudsak

förslaget till ett skattekontosystem, dock med vissa reservationer.

Målsättningarna ökad enhetlighet, samordning och förenkling synes enligt

förbundet väl uppfyllda med utredningens förslag till ett samlat

skattebetalningssystem via skattekonto. Förbundet ser det som angeläget att

en reform i denna riktning genomförs. Näringslivets Skattedelegation

tillstyrker i princip förslaget till ett nytt system för skattebetalningar.

Delegationen är däremot starkt kritisk till vissa i det föreslagna systemet

ingående delarna. Endast fyra remissinstanser avstyrker utredningens

förslag helt. Riksåklagaren och Riksenheten mot ekonomisk brottslighet

anser att ytterligare utredning och analys av förslagens straffrättsliga

konsekvenser bör utföras innan förslagen kan leda till lagstiftning. Det av

utredningen föreslagna systemet med skattekonton torde dock enligt

Riksåklagaren innebära de eftersträvade effekterna av ökad enhetlighet,

samordning och förenkling både ur de skattskyldigas och ur skatte-

myndigheternas synvinkel. Skattekontosystemet torde dessutom innebära

att systemet för redovisning och betalning av skatter och avgifter effektivi-

seras. Även Riksenheten mot ekonomisk brottslighet anser att de bärande

tankarna bakom förslaget om skattekonto är goda. Riksenheten framhåller

att det är viktigt att så långt möjligt förenkla reglerna om skattedebitering

och skattebetalning och göra dem enhetliga. Det är också av stort värde att

skapa ett system som inte innebär att pengar ständigt skickas fram och

tillbaka mellan staten och fysiska eller juridiska personer eftersom ett

sådant i sig kan skapa utrymme för viss brottslighet. Riksenheten kan

därför i huvudsak ställa sig bakom förslaget men anser att utrednings-

arbetet varit så ensidigt inriktat på skattetekniska frågor att vissa andra

aspekter inte har belysts tillräckligt. Företagarnas Riksorganisation

avstyrker att det nu föreslagna skattekontosystemet införs. Inställningen till

ett skattekontosystem är i grunden positiv men Riksorganisationen anser

inte att systemet fått en acceptabel utformning. Betydande inslag finns som

saknar överensstämmelse med företagares och övriga skattskyldigas

rättsmedvetande. Förslaget är därtill ensidigt utformat till fördel för fiskala

intressen. Lantbrukarnas Riksförbund, som inte heller anser att

utredningens förslag bör läggas till grund för lagstiftning, hävdar att rent

avstämningsmässigt och uppgiftsmässigt är redan i dag skatteregistret

tillräckligt.

 Skälen för regeringens förslag: Utredningens uppdrag har varit att

skapa ett effektivt redovisnings- och betalningssystem för skatter och

avgifter. För att nå dit har utredningen pekat på olika medel som kan

användas. Det som enligt utredningen kan anses ligga närmast till hands för

att öka effektiviteten är ytterligare samordningsinsatser. Andra givna

medel, som i vissa hänseenden ryms inom begreppet samordning, är för-

enkling och ökad enhetlighet. Detsamma gäller större överskådlighet och

lättillgänglighet. Alla dessa begrepp är centrala i ett effektivt skatte- och

avgiftsbetalningssystem.

 Det är, som utredningen framhållit, också väsentligt att hänsyn tas till

hur de skatt- och avgiftsskyldigas, skattemyndigheternas samt kronofog-

demyndigheternas situation påverkas av förändringar i riktning mot en

ökad effektivitet. Det nya systemet måste vara minst lika säkert som det

nuvarande och ge myndigheterna möjlighet till en effektiv skatte- och

avgiftskontroll. Det bör dessutom vara mindre resurskrävande för alla som

berörs av systemet. I grunden kan det således sägas handla om att med ett

effektivitetskrav som utgångspunkt utforma ett system för redovisning och

betalning av skatter och avgifter som bygger på faktorer såsom enkelhet,

enhetlighet, överskådlighet och lättillgänglighet.

 Den i dag skiftande hanteringen av olika skatter och avgifter bör alltså

enligt regeringens mening så långt möjligt samordnas i fråga om bl.a.

redovisning, betalning, förfallodagar, avstämning hos skattemyndigheten

och överlämnande för indrivning.

 En principiell utgångspunkt bör vara att i det nya systemet innefatta

redovisningar och betalningar av centrala och generella skatter och

avgifter. Det är i fråga om de mera betydande skatte- och avgiftsbe-

talningarna som de största samordningsvinsterna kan göras. Samtidigt bör

möjligheten att även i andra fall effektivisera redovisningen och be-

talningen av skatter och avgifter tas till vara. Inriktningen bör därför, som

utredningen föreslagit, vara att också andra skatte- och avgiftsbetalningar

liksom betalningar som grundas på särskilda skatte- och avgiftsbeslut om

möjligt skall kunna ingå i den nya ordningen.

 Antalet redovisningar som de skatt- och avgiftsskyldiga gör bör kunna

begränsas. Genom att samordna redovisningarna av olika skatter och

avgifter bör vidare skatte- och avgiftsbetalningarna kunna hänföras till ett

färre antal gemensamma förfallodagar. Med samordnade redovisningar och

betalningar som knyts till samma förfallodag i månaden bör också skatte-

myndigheternas avstämningsförfarande mellan redovisningar och betal-

ningar kunna effektiviseras. Härigenom bör också ordningen för betal-

ningspåminnelser m.m. och överlämnandet till indrivning kunna göras

effektivare. Att de skatter och avgifter som ingår i ett nytt system hanteras

på samma sätt öppnar dessutom en möjlighet att använda enhetliga

ränteberäkningsregler och sanktionsbestämmelser.

 På individnivå bör, som utredningen påpekat, redovisningar och

betalningar av skatter och avgifter ställas samman så att det utan

svårigheter går att avläsa den skatt- och avgiftsskyldiges skuld eller fordran

vid varje tidpunkt. Enhetlighet i redovisnings- och betalningsförfarandet

bör samtidigt ge goda kontrollmöjligheter och förutsättningar för ett säkert

betalningssystem.

 En effektivisering av uppbördssystemet genom ökad samordning skulle,

som utredningen visat, underlättas genom ett system med avräknings-

konton. En sådan lösning har stora administrativa fördelar jämfört med

nuvarande rutiner för registrering i skatteregistret genom att sådana konton

ger en samlad bild av den skattskyldiges skatte- och avgiftssituation. Upp-

byggnaden av ett avräkningskonto är inte olik ett bankkonto där konto-

havaren sätter in och tar ut olika belopp och där ränta beräknas på överskott

och underskott. I ett sådant system kan bl.a. den skatt- och avgiftsskyldiges

alla redovisningar och betalningar bokföras på ett sådant sätt att ställningen

på kontot kan följas kontinuerligt genom exempelvis kontoutdrag.

 Remissinstanserna har över lag varit positiva till utredningens förslag

i

den här delen. Mot bakgrund av detta anser vi att den bedömning som

Företagarnas Riksorganisation och Lantbrukarnas riksförbund gjort av

förslaget varit för pessimistisk. Den kritik som Riksåklagaren och

Riksenheten mot ekonomisk brottslighet har riktat mot utredningens

förslag tar inte sikte på den nu aktuella frågan. Vi återkommer därför till

den senare (se avsnitt 24).

 Vi anser att det nya förfarandet för redovisningar och betalningar av

olika skatter och avgifter som utredningen föreslagit blir enkelt, överskåd-

ligt och resurssnålt. Vi föreslår därför att ett system med avräkningskonton

för skatte- och avgiftsbetalningar införs. Dessa avräkningskonton har vi,

som utredningen, valt att kalla skattekonton och det nya systemet ett

skattekontosystem. Vårt val betingas till stor del av att dessa beteckningar

redan har vunnit gehör hos remissinstanser, skatteförvaltning och andra

myndigheter samt även använts i media. De synpunkter som förts fram av

Bankföreningen väger inte så tungt att man kan bortse från den inarbetning

av beteckningarna som redan har skett och införa nya.

7.2 Huvuddragen i ett skattekontosystem

Regeringens förslag: Skatte- och avgiftsredovisningar samt in- och

utbetalningar av skatter och avgifter skall hanteras i ett system med

skattekonton.

 Utredningens förslag stämmer överens med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker utredningens

förslag.

 Skälen för regeringens förslag: Vi har i det föregående avsnittet

föreslagit att ett system med skattekonton enligt utredningsförslaget skall

införas. Ett sådant system innebär att skattekonton upprättas hos

skattemyndigheten för varje skatt- eller avgiftsskyldig person, såväl fysisk

som juridisk.

 Huvuddragen i det skattekontosystem som utredningen föreslagit är

följande.

 På varje skattekonto bokförs löpande debiterade skatter. Detsamma

gäller sådana skatter och avgifter som den skatt- eller avgiftsskyldige

redovisar i en skattedeklaration. Det gäller bl.a. avdragen skatt,

arbetsgivaravgifter och mervärdesskatt. Slutlig skatt bokförs på

skattekontot i samband med att skatten debiteras. En ny beräkning av den

slutliga skatten eller annan skatt eller avgift bokförs på kontot den dag

skatten eller avgiften förfaller till betalning.

 På ett skattekonto bokförs också varje betalning som den skatt- eller

avgiftsskyldige gör. Preliminär skatt, som redovisas i en kontrolluppgift,

bokförs i samband med att den slutliga skatten debiteras.

 Betalningar och andra belopp som räknas kontohavaren till godo

hanteras på ett enhetligt sätt. Beloppen skall bokföras utan någon avräk-

ningsordning mellan olika skatter och avgifter på skattekontot. Det medför

att den skatt- eller avgiftsskyldige inte kan styra en betalning till att avse

en

viss skatte- eller avgiftsskuld.

 Av samordningsskäl hänförs betalningar i skattekontosystemet så långt

som möjligt till endast en förfallodag i månaden. Av samma skäl lämnas de

skatt- eller avgiftsskyldigas redovisningar, skattedeklarationer, endast en

gång varje månad. Skattedeklarationerna omfattar därför alla de skatter och

avgifter för vilka det finns en redovisningsskyldighet och som förfaller till

betalning under månaden.

 Varje månad som det har förekommit någon transaktion på skattekontot

stäms kontot av. Avstämningen skall normalt följas av ett kontoutdrag som

visar ställningen på kontot. Minst en gång per år görs en avstämning av

samtliga skattekonton. Den görs i samband med avstämningen mellan

preliminär och slutlig skatt.

 Om ett skattekonto uppvisar ett underskott efter avstämningen innefattar

kontoutdraget en betalningspåminnelse. Med en enhetlig behandling av

redovisningar och betalningar blir differenser såväl vid månadsvisa

avstämningar som vid den årliga avstämningen att betrakta som över- eller

underskott på skattekontot. Beteckningarna överskjutande, kvarstående och

tillkommande skatt behövs då inte längre.

 Ett överskott på ett skattekonto skall i regel vara tillgängligt för

kontohavaren. Efter nödvändig kontroll skall återbetalningar kunna göras

när som helst under månaden under förutsättning att skattedeklaration

lämnats också för avdragen skatt och arbetsgivaravgifter som skall betalas

under perioden. En återbetalning som har sin grund i en överskjutande

ingående mervärdesskatt skall då exempelvis kunna ske redan före

månadens ordinarie förfallodag.

 Genom att betalningar hanteras på ett sätt som ger upphov till antingen

ett underskott eller överskott på ett skattekonto kan ett enhetligt

ränteinstitut användas. Det kan ersätta nuvarande räntor och avgifter, dvs.

dröjsmålsavgiften, anståndsräntan, respiträntan, restitutionsräntan, ö-

skatteräntan och kvarskatteavgiften. På underskott eller överskott på ett

skattekonto kan alltså i stället löpande räknas kostnads- respektive

intäktsränta.

 Obetalda belopp, dvs. underskott på ett skattekonto, skall efter

betalningspåminnelse fortlöpande lämnas till kronofogdemyndigheten för

indrivning. Begränsade kontounderskott skall kunna godtas utan att

indrivning aktualiseras, i vart fall för skatt- och avgiftsskyldiga som

löpande har transaktioner på skattekontot.

 De flesta remissinstanserna har tillstyrkt utredningens förslag. Många

har dock föreslagit ändringar eller justeringar.

 Vi anser att det förslag som utredningen har lagt fram ger möjlighet att

skapa ett effektivt redovisnings- och betalningssystem för skatter och

avgifter. Vi föreslår därför ett skattekontosystem som i huvudsak stämmer

överens med det som föreslagits av utredningen. I några avseenden bör

dock förslaget ändras och kompletteras med hänsyn till vad som kommit

fram vid remissbehandlingen. Vi återkommer till dessa frågor i de följande

avsnitten som behandlar den närmare utformningen av skattekonto-

systemet.

8 Tillämpningsområdet för ett system med

skattekonton

8.1 Skatte- och avgiftsbetalningar i skattekontosystemet

Regeringens förslag: I skattekontosystemet skall i ett första skede

ingå redovisningar och betalningar av skatter och avgifter som är

vanligt förekommande och omfattande till antalet eller som kan anses

betydande på annat sätt.

 De poster som från början skall ingå i skattekontosystemet är:

 - F-skatt,

 - särskild A-skatt,

 - av arbetsgivare innehållen A-skatt,

 - preliminär skatt på ränta och utdelning,

 - slutlig skatt,

 - arbetsgivaravgifter m.m.,

 - mervärdesskatt,

 - särskild inkomstskatt för utomlands bosatta,

 - ränta på underskott eller överskott på skattekonton samt

 - skattetillägg och förseningsavgift.

 Bl.a. punktskatter samt arvs- och gåvoskatt lämnas tills vidare utanför

systemet.

 Utredningens förslag stämmer överens med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: Ingen av de remissinstanser som har förordat det

nya systemet för skattebetalningar har haft något att invända mot det

föreslagna tillämpningsområdet. Riksenheten mot ekonomisk brottslighet

har förståelse för att det kan vara svårt att lägga in alla typer av skatter vid

införandet. Den vill dock understryka att punktskatterna, som svarar för en

mycket stor andel av de totala skatteintäkterna, bör föras in i systemet så

snart detta är möjligt. Riksskatteverket framhåller att införandet av ett

skattekonto innebär väsentliga förenklingar i skatteförvaltningens hantering

av debitering och uppbörd av de skatter och avgifter som skall ingå i

kontot. Skatteförvaltningen kommer därigenom att få en bättre överblick

över den skattskyldiges skattesituation. De skattskyldiga kommer också att

få en bättre överblick över sina skatteförhållanden genom de nya

kontoutdragen. Initialt är det också lämpligt att göra en avgränsning till de

mer frekventa skatterna och avgifterna i skattekontosystemet så som

utredningen föreslagit. På sikt bör dock även andra skatter inlemmas i

systemet. Ett eventuellt framtida gemensamt system för mervärdesskatten

inom EG kan också komma att påverka skattekontot. Denna omständighet

bör dock inte förhindra att skattekontosystemet genomförs i enlighet med

förslaget. Länsrätten i Stockholms län finner att själva poängen är att de

normala debiteringarna och betalningarna bokförs på kontot. Detta anser

länsrätten vara tillgodosett genom förslaget. För Bankgirocentralen BGC

AB är det rent produktionstekniskt en fördel att många skattetyper omfattas

av systemet. Det är dock angeläget att också övriga skatter inordnas i

skattekontosystemet snarast möjligt, framför allt gäller detta punktskatter.

Svenska Revisorsamfundet tillstyrker att systemet görs generellt och

omfattar i vart fall de flesta skatter som skall betalas regelbundet och som

uppgår till betydande belopp.

 Skälen för regeringens förslag: Utredningens arbete har varit inriktat

på att skapa en mera enhetlig ordning för i första hand de regelbundet och

ofta förekommande betalningarna av skatter och avgifter. Det är i dessa

sammanhang som de största samordningsvinsterna kan göras. Enligt

utredningens mening är det således kring betalningarna av preliminär och

slutlig skatt, arbetsgivaravgifter (med arbetsgivaravgifter avses i det

följande även särskild löneskatt på vissa förvärvsinkomster och allmän

löneavgift) samt mervärdesskatt som det nya skatte- och avgiftsbetal-

ningssystemet bör byggas upp. Också andra skatte- och avgiftsbetalningar

liksom betalningar som grundas på särskilda skatte- och avgiftsbeslut bör

enligt utredningen om möjligt ingå i den nya ordningen.

 Redan när det gäller nämnda centrala skatter och avgifter fattas

särskilda

skatte- och avgiftsbeslut som på olika sätt är särpräglade. Det finns också

skatter som i dag av skilda skäl redovisas och betalas utan närmare

samband med andra skatte- eller avgiftsbetalningar. Även betalningar av

nämnda slag anser utredningen bör inordnas i ett nytt uppbördssystem.

Men det kan inte helt uteslutas att det från en samordnad reglering kan

behöva undantas skatter och avgifter som grundas på specifika beslut eller

som administreras för sig.

 En förutsättning för att uppbörden av en skatt eller avgift skall

handläggas vid sidan av det system som utredningen har föreslagit sägs

vara att det kan ske utan att större resurser tas i anspråk. En jämförelse får

alltså göras med de insatser som kan behövas för att inordna dessa beslut

m.m. i det generella systemet. I sammanhanget bör då vägas in att

undantag från den övergripande ordningen kan innebära att systemet inte

blir lika överskådligt.

 Vi har inte något att invända mot de nu redovisade bedömningarna och

avgränsningarna som utredningen har gjort. Den föreslagna ordningen har

också accepterats av remissinstanserna.

 Ytterligare en utgångspunkt som utredningen har nämnt har sin grund i

utredningsuppdragets omfattning och avgränsning. I dag finns vissa skatter

samt skatte- och avgiftsbeslut som med hänsyn till hur de administreras

skulle kräva en mera genomgripande översyn i sig för att kunna inordnas i

skattekontosystemet. En sådan översyn har inte kunnat göras inom ramen

för utredningens arbete. Sådana skatter samt skatte- och avgiftsbeslut måste

därför nu lämnas utanför det nya systemet. I detta skede behandlas därför

inte exempelvis punktskatterna eller arvs- och gåvoskatten.

 I det följande behandlas de skatter och avgifter m.m. som i ett första

skede bör redovisas och betalas i skattekontosystemet. I regel anges då

endast att det är fråga om betalning av en skatt eller avgift. Häri innefattas i

förekommande fall den redovisning som korresponderar mot betalningen.

Bestämmelser om vilka skatter och avgifter som skall omfattas av

skattekontosystemet har tagits in i 1 kap. skattebetalningslagen.

Preliminär skatt

Betalningar av F-skatt, särskild A-skatt och avdragen A-skatt är några av

de vanligast förekommande och mest betydelsefulla betalningarna. Från

och med april 1994 betalas F-skatt och särskild A-skatt varje månad och

vid samma tidpunkt som arbetsgivaravgifter och av arbetsgivare avdragen

skatt, dvs. senast den 10 i månaden (i januari senast den 15).

 Dessa former av preliminära skattebetalningar bör utgöra en av

huvudbeståndsdelarna i ett samordnat skattebetalningssystem.

 Skatteavdrag avseende preliminär skatt på ränta och utdelning från

främst banker och andra kreditinstitut görs vid utbetalning och vid

gottskrivning av ränta och utdelning. Avdragen skatt skall redovisas och

betalas senast den 10 (i januari den 15) i månaden efter den då

skatteavdraget gjordes. Även dessa redovisningar och betalningar bör

inordnas i det nya systemet.

Slutlig skatt Ä överskott och underskott på ett skattekonto m.m.

I dagens förfarande för redovisning och betalning av skatter leder en

slutligt beräknad skatt så gott som utan undantag till antingen en kvarstå-

ende eller en överskjutande skatt. I skattekontosystemet får debiteringen av

slutlig skatt i stället till följd en ändring av saldot på det aktuella

skattekontot. Ändringar av ställningen på ett skattekonto kan uppkomma

också på grund av en ny beräkning av den slutliga skatten för ett visst år.

 Vid avstämningen mellan preliminära m.fl. skatter, som skall gottskrivas

vid debitering av slutlig skatt, och slutlig skatt kan det uppkomma ett

underskott eller ett överskott på skattekontot. Betalningar som beror på

detta har sin grund i det sätt som den nya ordningen är uppbyggd på och

kan självfallet inte lämnas utanför skattekontosystemet. Detsamma gäller

betalningar med anledning av att en ny beräkning görs av en slutlig skatt

som debiterats den skattskyldige eller att en slutlig skatt debiteras utan

föregående betalningar av preliminär skatt.

 Det är likaså naturligt att ränta som beräknas på grund av ett

underskott

eller överskott som uppkommer i samband med debiteringen av en slutlig

skatt eller i övrigt på grund av ställningen på ett skattekonto inkluderas i

den nya ordningen.

Socialavgifter m.m.

Arbetsgivaravgifterna är på samma sätt som betalningarna av preliminär

skatt centrala i ett ytterligare samordnat betalningssystem för skatter och

avgifter.

 Även betalningar av egenavgifter enligt såväl lagen (1981:691) om

socialavgifter som lagen (1994:1744) om allmänna egenavgifter, vilka i

regel ingår i F-skatt, särskild A-skatt och slutlig skatt bör innefattas i ett

skattekontosystem.

Särskild löneskatt på vissa förvärvsinkomster

Enligt lagen (1990:659) om särskild löneskatt på vissa förvärvsinkomster

skall särskild löneskatt betalas av arbetsgivare på inkomst av anställning

för den som vid inkomstårets ingång har fyllt 65 år. Betalningarna görs i

allt väsentligt i samband med andra skatte- och avgiftsbetalningar och

redovisas i dag av arbetsgivare på samma sätt som arbetsgivaravgifter i

uppbördsdeklarationen. Med hänsyn härtill och till omfattningen av

betalningarna bör skatten ingå i skattekontosystemet.

 Särskild löneskatt skall i vissa fall betalas även av enskild person och

dödsbo. Sådan löneskatt betalas på samma sätt som egenavgifterna. Den

bör därför också omfattas av det nya systemet.

Allmän löneavgift

Enligt lagen (1994:1920) om allmän löneavgift skall allmän löneavgift

betalas varje månad av bl.a. arbetsgivare. För beräkning av löneavgiften

används samma underlag som gäller för arbetsgivaravgift till

folkpensioneringen enligt lagen om socialavgifter. Avgiften bör ingå i

skattekontosystemet.

 Allmän löneavgift skall i vissa fall betalas även av enskild person och

dödsbo. Sådan löneavgift betalas på samma sätt som egenavgifterna. Den

bör därför också omfattas av det nya systemet.

Mervärdesskatt

Mervärdesskatten är en av de enskilt mest betydande betalningsströmmarna

såväl i fråga om inbetalningar som utbetalningar och omfattar ett stort antal

skattskyldiga.

 Mervärdesskatt betalas vid andra tidpunkter och skiljer sig även på

andra sätt från övriga centrala skatter och avgifter. Förfarandet regleras i

mervärdesskattelagen (1994:200, ML). Genom att inkludera även

mervärdesskatten i ett med preliminära skatter och arbetsgivaravgifter

gemensamt redovisnings- och betalningssystem kan väsentligt större

effekter än annars nås i fråga om enhetlighet och samordning vid

betalningar av skatter och avgifter. Mervärdesskatten bör därför också ingå

i det nya systemet.

Särskilda beslut om betalningsskyldighet m.m.

Inom ramen för den ordning för redovisning och betalning av A-skatt,

socialavgifter och mervärdesskatt som nu gäller fattas olika beslut om

betalningsskyldighet m.m. Sådana beslut handläggs i dag enligt särskilda

rutiner. Betalningsskyldighet kan inte sällan åläggas mer än ett subjekt för

ett och samma belopp. Sedan en betalningsskyldighet fullgjorts kan

möjlighet finnas till regressrätt mot annan som också är skyldig att betala

skatten eller avgiften. Även sådana beslut bör hanteras i skattekonto-

systemet.

Betalningsskyldighet på grund av arbetsgivares underlåtenhet att göra

avdrag för preliminär skatt

Enligt 75 § uppbördslagen (1953:272, UBL) är en arbetsgivare som utan

skälig anledning underlåter att göra avdrag för preliminär eller kvarstående

skatt ansvarig för skatt som skatteavdraget skulle ha avsett till ett belopp

som svarar mot underlåtelsen. Arbetsgivaren och arbetstagaren är so-

lidariskt ansvariga för betalning av skattebeloppet. Om arbetsgivaren

fullgör sin betalningsskyldighet finns en regressrätt för arbetsgivaren mot

arbetstagaren. Ett beslut om betalningsskyldighet avseende underlåtenhet

att göra skatteavdrag innan slutlig skatt debiteras riktas Ä utom i fall då

arbetstagaren inte är känd Ä mot såväl arbetsgivaren som arbetstagaren.

Arbetstagaren skall emellertid krävas innan något krav riktas mot

arbetsgivaren. Varje år fattas ca 700 beslut. Inom det nya systemet föreslås

ett motsvarande ansvar endast såvitt gäller den preliminära skatten. Även

beslut om sådant ansvar bör hanteras inom skattekontosystemet.

Betalningsskyldighet i vissa fall för skatt och arbetsgivaravgifter vid

utbetalning av ersättning till någon som har en F-skattsedel

I 75 c Ä 75 e §§ UBL och 16 Ä 18 §§ lagen (1984:668) om uppbörd av

socialavgifter från arbetsgivare (USAL) finns bestämmelser om undantag

från principen att den som har betalat ut ersättning till någon som har en F-

skattsedel i efterhand inte kan göras betalningsskyldig för skatter och

avgifter. I vissa fall kan solidarisk betalningsskyldighet läggas på utbe-

talaren och betalningsmottagaren. Vidare kan i några situationer en

utbetalare som har fullgjort en betalningsskyldighet enligt ett meddelat

beslut ha en regressrätt. Endast ett fåtal beslut om betalningsskyldighet

enligt dessa bestämmelser har hittills meddelats. Inom det nya systemet

föreslås ett motsvarande ansvar. Även beslut om sådant ansvar bör hanteras

inom skattekontosystemet.

Arbetstagares betalningsansvar för arbetsgivaravgifter

Enligt 22 e § USAL kan den som har en A-skattsedel eller saknar

skattsedel på preliminär skatt och som bedriver näringsverksamhet under

vissa förutsättningar göras betalningsskyldig för ett belopp motsvarande de

arbetsgivaravgifter som belöper på den ersättning han fått. Det gäller under

förutsättning att utbetalarens skyldighet för avgifterna har eftergetts enligt

22 d § samma lag.

 När väl beslut om eftergift meddelats kan således ett annat subjekt

göras

ansvarigt för de aktuella arbetsgivaravgifterna. Även inom det nya

systemet föreslås ett motsvarande ansvar. Dessa beslut om betalnings-

skyldighet är visserligen komplicerade, eftersom två subjekt berörs.

Emellertid riktas krav på betalning mot endast ett subjekt vilket förenklar

hanteringen av besluten. De bör därför också ingå i det nya

skattebetalningssystemet.

Betalningsskyldighet för innehållen preliminär skatt, arbetsgivaravgifter

och mervärdesskatt som inte har redovisats.

I 77 § UBL föreskrivs att en arbetsgivare som har gjort skatteavdrag men

inte betalat in det innehållna beloppet i den tid och ordning som anges i

lagen är ansvarig för beloppet. För arbetsgivaravgifter och mervärdesskatt

föreligger betalningsskyldighet även om redovisning inte har skett på rätt

sätt.

 Det fattas årligen ca 100 000 beslut om betalningsskyldighet för inne-

hållen preliminär skatt och arbetsgivaravgifter. Merparten av dessa beslut

avser betalningsansvar för både skatter och avgifter. Besluten är i dag in-

tegrerade i förfarandet för redovisning och betalning av skatter och

avgifter. Varje uppbördsdeklaration och deklaration för mervärdesskatt

som lämnas föranleder ett beslut Ä i regel ett automatiskt beslut.

 Beslut om betalningsskyldighet av här angivet slag för den som är redo-

visningsskyldig är grundläggande även i ett nytt system för redovisning

och betalning av skatter och avgifter. Besluten bör därför hanteras inom

skattekontosystemet.

Betalningsskyldighet för företrädare i fråga om innehållen men inte betald

preliminär skatt samt för arbetsgivaravgifter och mervärdesskatt som inte

har betalats

Enligt 77 a § UBL och 15 § USAL kan en företrädare för en arbetsgivare

som är juridisk person under vissa förutsättningar bli betalningsskyldig till-

sammans med den juridiska personen för det skatteavdrag som verkställts

men inte betalats in respektive för obetalda arbetsgivaravgifter. Ett

solidariskt betalningsansvar gäller för arbetsgivaren och ställföreträdaren.

En motsvarande reglering finns beträffande mervärdesskatt enligt 16 kap.

17 § ML. En solidarisk betalningsskyldighet föreskrivs där för den

skattskyldige och den som i egenskap av företrädare för en skattskyldig

juridisk person har underlåtit att i rätt tid och ordning betala in

mervärdesskatt. I samtliga nämnda fall finns möjlighet för en företrädare

som har fullgjort sin betalningsskyldighet att söka beloppet åter av den juri-

diska personen.

 Inom det nya systemet kommer ett motsvarande ansvar att finnas. Även

beslut om sådant ansvar bör hanteras inom skattekontosystemet.

Särskild inkomstskatt för utomlands bosatta

Skatt enligt lagen (1991:586) om särskild inkomstskatt för utomlands

bosatta är en definitiv källskatt. Den betalas av den som skall göra

skatteavdrag, dvs. av utbetalaren om inte denne är bosatt i utlandet. I så fall

är den skattskyldige själv betalningsskyldig. Av sammanlagd avdragen

skatt utgör betalningen av den särskilda inkomstskatten endast en obetydlig

del. Skatten redovisas i dag i uppbördsdeklarationen. Den särskiljs inte från

annan avdragen skatt. Den särskilda inkomstskatten för utomlands bosatta

är således enligt huvudregeln redan samordnad med redovisningen och

betalningen av de skatter och avgifter som betalas av arbetsgivare eller

annan som anlitat någon som är bosatt utomlands. Något skäl att ändra

denna ordning finns inte. Även den särskilda inkomstskatten för utomlands

bosatta bör alltså hanteras inom skattekontosystemet.

8.2 Skatte- och avgiftssubjekt i skattekontosystemet

Regeringens förslag: För varje person som är skyldig att betala sådan

skatt eller avgift som skall ingå i skattekontosystemet skall hos skatte-

myndigheten finnas ett skattekonto för redovisning och betalning av

skatter och avgifter.

 Utredningens förslag stämmer överens med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: Ingen av de remissinstanser som har förordat det

nya systemet för skattebetalningar har haft något att invända mot att det

skall omfatta samtliga skatt- och avgiftsskyldiga. Länsrätten i Stockholms

län framhåller att, även om transaktionerna för en löntagare normalt blir få,

bör ett skattekonto upprättas för varje skattskyldig.

 Skälen för regeringens förslag: Olika kategorier skatt- och

avgiftsskyldiga redovisar och betalar skatter och avgifter i varierande om-

fattning. Vissa, t.ex. den som är arbetsgivare eller näringsidkare och betalar

F-skatt, gör åtskilliga redovisningar och betalningar varje år. Detsamma

gäller i regel också den som är redovisningsskyldig till mervärdesskatt och

i synnerhet den som både är arbetsgivare och betalar mervärdesskatt.

Samtidigt finns ett stort antal skattskyldiga som enbart är arbetstagare med

i uppbördshänseende okomplicerade förhållanden.

 Utredningen har föreslagit att för varje person som är skyldig att

betala

sådan skatt eller avgift som skall ingå i skattekontosystemet skall hos

skattemyndigheten finnas ett skattekonto för redovisning och betalning av

skatter och avgifter.

 Som redan framhållits betyder beteckningen skattekonto i detta

sammanhang inte att den som är skyldig att betala skatter eller avgifter

skall ha ett postgirokonto eller bankkonto för dessa betalningar. I stället är

det fråga om att skattemyndigheten bokför de skatter och avgifter som be-

rör en viss skattskyldig på ett sammanhållet sätt Ä på ett konto. På kontot

skall bokföras de redovisningar eller särskilda debiterings- eller

krediteringsbeslut som avser den skatt- eller avgiftsskyldige och de

betalningar som flyter in. Det är således fråga om ett konto i bokföringstek-

nisk bemärkelse där redovisningar och betalningar samt ställningen på

kontot skall kunna följas kontinuerligt.

 I ett system med skattekonton aktiveras en arbetsgivares konto vid ett

eller flera tillfällen varje månad under året. Det kan vara när en debiterad

skatt förfaller till betalning eller när redovisning och betalning för mer-

värdesskatt, för anställdas preliminära skatter och för arbetsgivaravgifter

kommer in till skattemyndigheten. För en arbetstagare däremot aktiveras

kontot i princip endast i samband med den årliga avstämningen mellan

preliminär och slutlig skatt.

 Genom en samordning av redovisningar och betalningar i ett system

med enhetlig hantering av de skatter och avgifter som ingår kommer den

skatt- eller avgiftsskyldiges skuld till eller fordran på skattemyndigheten att

kunna avläsas vid varje tidpunkt. Ställningen på skattekontot kommer att

kunna presenteras i form av ett kontoutdrag. Vidare kommer förändringar

av tidigare debiterade belopp att kunna ske inom kontot.

 Fördelarna i form av enhetlighet och överskådlighet torde bli störst för

den som ofta betalar skatter eller avgifter. Det är alltså i första hand den

som är arbetsgivare eller som redovisar mervärdesskatt som gynnas.

 För den som enbart är arbetstagare är fördelarna mera begränsade.

Skillnaderna mot nuvarande ordning märks mindre. Skatteredovisningen

skulle här kunna ske även på annat sätt än med hjälp av ett skattekonto. Om

emellertid en statusändring innebär att den skattskyldige övergår till att

redovisa mervärdesskatt eller att som arbetsgivare svara för anställdas

skatter och för arbetsgivaravgifter skulle en övergång till kontosystemet

behöva ske. På motsvarande sätt skulle det krävas ett förfarande för hur

konton avslutas då någon ändrar sin status i motsatt riktning.

 Det förhållandet att betalningsskyldigheten kan ändra form på angivet

sätt anser utredningen tala för att alla skatt- eller avgiftsskyldiga bör ha ett

eget skattekonto för redovisning och betalning av skatter och avgifter.

Härigenom undviks dels de problem och den administration som rör

övergången mellan olika redovisningsformer, dels svårigheterna att

avgränsa den kategori som inte skall ingå i ett skattekontosystem. Vidare är

det från administrativ och teknisk synpunkt minst kostsamt om alla skatt-

eller avgiftsskyldiga hanteras på samma sätt. Ett enhetligt system leder bl.a.

till att resurserna för utveckling m.m. kan samordnas i stället för att

splittras

på skilda förfaranden.

 Regeringen delar utredningens uppfattning om vilka som skall omfattas

av det föreslagna skattekontosystemet. Remissinstanserna har inte heller

haft något att invända mot den föreslagna ordningen. Vi föreslår därför att

alla som är skatt- eller avgiftsskyldiga och som skall betala sådana skatter

och avgifter som skall ingå i skattekontosystemet skall ha ett eget

skattekonto hos skattemyndigheten.

 Bestämmelser om skattekonto har tagits in i 3 kap. skattebetalnings-

lagen.

9 Tidpunkter för betalning av skatter och avgifter

9.1 Förfallodagens innebörd Ä inbetalningsdag eller

bokföringsdag

Regeringens förslag: Förfallodagens innebörd ändras för skatter och

avgifter som ingår i skattekontosystemet. De skall ha bokförts på

skattemyndighetens konto senast på förfallodagen.

 Utredningens förslag stämmer överens med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: Riksbanken har inget att erinra mot den föreslagna

ändringen av förfallodagens innebörd. Den medför enligt bankens

förmenande inga försämringar i betalningssystemets funktionssätt.

Däremot anser banken att det blir svårt för den enskilde skatt- eller

avgiftsskyldige att överblicka tidsåtgången från det att en betalning är

initierad tills dess att den är bokförd på skattemyndighetens konto.

Riksbanken anser att tidsåtgången från det att en betalning initieras till dess

den har nått betalningsmottagaren, s.k. float, förlänger exponeringstiden för

en betalning och därmed ökar systemrisken i betalningssystemet. Floattiden

kan inte, enligt bankens uppfattning, motiveras med transaktions-

kostnaderna för förmedlingen av en betalning, inte heller av den tekniska

utvecklingsnivån i betalningssystemet. Banken anser att floattiderna i

betalningssystemet bör begränsas genom en ökad transparens och tydlighet

i prissättningen av betalningstjänster. Riksskatteverket välkomnar förslaget

och pekar på att inom kronofogdemyndigheternas verksamhetsområde har

förfallodagen redan den föreslagna innebörden. Samma regler kommer

därför att bli tillämpliga på skatte- och avgiftsbetalningar oavsett om

skatten eller avgiften blivit restförd eller inte. Motsvarande regler gäller

dessutom redan i dag beträffande punktskatter. Bankgirocentralen BGC AB

är också positiv till att begreppet förfallodag ges en enhetlig innebörd.

Postgirot Bank AB anser att det är bra med en enhetlig förfallodag, men

poängterar att med den föreslagna ordningen måste avsändaren själv bilda

sig en uppfattning om när betalning senast kan initieras. Även Statens löne-

och pensionsverk tillstyrker förslaget om ändrad innebörd av förfallodag.

En stor del av de remissinstanser som yttrat sig över den föreslagna

ändringen avstyrker dock förslaget. Statskontoret anser visserligen att

statsfinansiella skäl talar för en ändrad innebörd av förfallodagen, men

anser att risken för att diskriminera skattskyldiga beroende på var i landet

de bor samt att det förhållandet att staten själv delvis är upphov till

tidsfördröjningen i betalningssystemet är skäl för att avvakta med en för-

ändring av förfallodagens innebörd. Ett alternativ kan enligt Statskontoret

vara att övergångsvis begränsa de administrativa sanktionerna. Ränta kan

exempelvis tas ut fr.o.m. andra dagen och inte fr.o.m. dagen efter

förfallodagen. Fler betalningssystem skulle då uppfylla kraven. Länsrätten

i Stockholms län anser att så länge staten bestämmer att inbetalning skall

ske på visst sätt och träffar avtal om betalningsförmedling är det naturligt

att staten står risken för att förmedlaren skaffar sig floatintäkter. Länsrätten

anser därför att det är bättre att tidigarelägga den senaste inbetalningsdagen

än att ändra förfallodagens innebörd. Byggentreprenörerna och Företagens

Uppgiftslämnardelegation avstyrker också förslaget. Byggentreprenörerna

pekar på att med den innebörd förfallodagen fått i utredningsförslaget

kommer en skattskyldig alltid att sväva i ovisshet om en betalning varit

rättidig eller inte. Det innebär att i praktiken måste betalningen och

redovisningen fullgöras några dagar tidigare än vid angivna datum, den 12

respektive den 26, för att betalningen skall kunna bokföras på

skattemyndighetens konto senast på förfallodagen. Samma eller liknande

åsikter har förts fram av Näringslivets Skattedelegation, Föreningen

Auktoriserade Revisorer, Företagarnas Riksorganisation, Lantbrukarnas

Riksförbund, Svenska Bankföreningen, Sveriges Advokatsamfund, Sveriges

Bokförings- och Revisionsbyråers Förbund, Sveriges Fastighetsägare-

förbund samt Sveriges Redovisningskonsulters Förbund. Näringslivets

Skattedelegation påpekar dessutom att i Danmark, Norge och Finland har

man samma regler om rättidig betalning som vi har i dag. Svenska

Bankföreningen delar inte utredningens uppfattning om att en betalning i

privaträttsliga sammanhang skall anses fullgjord först när beloppet är

tillgängligt hos mottagaren. Om en förändring av innebörden av

förfallodag ändå genomförs vill Bankföreningen understryka vikten av att

grundförutsättningarna för de olika aktörer som kommer att agera på

marknaden för olika typer av skatteinbetalningstjänster utformas på ett

konkurrensneutralt sätt. Sveriges Advokatsamfund pekar på att det finns en

väsentlig skillnad i jämförelsen med vad som gäller i civilrättsliga

sammanhang, nämligen att där oftast inte förekommer några särskilda

sanktioner vid en eller några dagars försening. Förslaget är enligt

Samfundet inte acceptabelt med hänsyn till att en försening kan få mycket

stora konsekvenser för den betalningsskyldige, konsekvenser som denne

inte kan råda över. Sveriges Bokförings- och Revisionsbyråers Förbund

avstyrker att förfallodagens innebörd ändras eftersom detta får till följd att

redovisningstidpunkten flyttas fram minst två dagar. Kooperativa

Förbundet efterlyser en möjlighet att göra skatteinbetalningar direkt på

skattemyndighetens kontor med tanke på förfallodagens ändrade innebörd.

Detsamma gör Svenska Revisorsamfundet och Sveriges Fastighetsägare-

förbund. Svenska kyrkan avstyrker förslaget att ändra förfallodagens

innebörd och föreslår en återgång till den äldre ordningen då betalnings-

uppdrag sändes till Postgirot i speciellt märkta kuvert, S-kuvert. Svenska

Revisorsamfundet avstyrker att innebörden av begreppet förfallodag ändras

och framhåller bl.a. att förslaget innebär att olika betalningstider kommer

att gälla i olika delar av landet, kortast i Stockholm där bokföring på

skattemyndighetens konto kan ske samma dag om betalningsuppdraget

lämnas direkt till Postgirot och längst i glesbyggd där det kan ta upp till tre

dagar innan bokföring sker.

 Skälen för regeringens förslag: Begreppet förfallodag ges i olika

sammanhang en delvis skiftande innebörd. Som förfallodag räknas i regel

antingen inbetalningsdagen, dvs. den dag då ett belopp betalas hos post

eller bank eller gireras från den betalandes konto för förmedling till

betalningsmottagaren, eller den dag då betalningsmottagaren har beloppet

tillgängligt. I det sistnämnda fallet skall i allmänhet beloppet finnas bokfört

på mottagarens konto, dvs. ha kommit betalningsmottagaren tillhanda,

senast på förfallodagen.

 I skattelagstiftningen förekommer båda nämnda former av förfallodagar.

 Enligt regleringen i bl.a. uppbördslagen (1953:272, UBL) är det för en

rättidig betalning tillräckligt att betalningen har gjorts på ett postkontor

senast på förfallodagen eller att en inbetalningshandling för girering har

lämnats till ett postkontor eller kommit in till Postgirot Bank AB senast

denna dag. Inbetalningshandlingar som lämnas för postbefordran måste för

att komma i rätt tid lämnas före sista tömningstillfället under förfallodagen.

Detsamma gäller för betalning av arbetsgivaravgifter och mervärdesskatt

enligt lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare

(USAL) respektive mervärdesskattelagen (1994:200).

 För inbetalning genom bank gäller motsvarande tidpunkter under förut-

sättning att staten har ingått avtal med banken om att ta emot skatte- och

avgiftsinbetalningar. Avtal med banker om att ta emot betalningar av skatt

enligt uppbördslagen eller mervärdesskattelagen och arbetsgivaravgifter

enligt lagen om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare har under ett

antal år funnits mellan regeringen och bankorganisationer och omfattat de

flesta banker. I samband med avregleringen av Postgirots ensamrätt till

statliga betalningar och slopandet av den lagreglerade avgiftsfriheten vid

skatteinbetalningar har emellertid dessa avtal sagts upp. Avtalen upphörde

att gälla vid utgången av år 1993. Nya avtal om mottagande av skatte- och

avgiftsbetalningar har numera träffats mellan Riksskatteverket och de

bankorganisationer som regeringen tidigare hade avtal med. Bankinbetal-

ningar, som omfattas av avtalen, är härmed att jämställa med inbetalningar

hos postkontor när ställning skall tas till om en betalning har gjorts i rätt

tid.

 Enligt lagen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter

anses däremot en betalning ha fullgjorts först den dag då det aktuella

beloppet finns bokfört på ett särskilt konto hos skattemyndigheten. Den

senare ordningen stämmer överens med civilrättsliga principer för när en

betalning anses fullgjord. I dessa sammanhang saknar det i allmänhet bety-

delse på vilket sätt en betalning görs. I jordabalken finns emellertid

särskilda föreskrifter för hyresbetalningar. Dessa anses ha kommit betal-

ningsmottagaren till handa omedelbart om betalning görs på post- eller

bankkontor (12 kap. 21 § jordabalken).

 Sammanfattningsvis kan konstateras att en inbetalning av skatt enligt

exempelvis uppbördslagen eller mervärdesskattelagen och arbetsgivar-

avgifter enligt lagen om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare kan

ske antingen på postkontor, bankkontor eller genom girering från den

betalandes konto. Om någon av dessa åtgärder vidtas senast på förfalloda-

gen anses med nuvarande ordning och med de avtal som träffats med

bankerna en sådan skatt eller avgift betald i rätt tid. Däremot blir det

inbetalade skatte- eller avgiftsbeloppet tillgängligt för skattemyndigheten,

dvs. bokfört på myndighetens konto, vid olika tidpunkter beroende på

vilket sätt som betalningen har gjorts.

 Den som betalar skatt enligt exempelvis bestämmelserna i

uppbördslagen har i dag en gynnad ställning om man ser till hur

betalningar i allmänhet görs. Detsamma gäller vid en jämförelse med regle-

ringen i lagen om punktskatter och prisregleringsavgifter. Som redan

nämnts är det enligt uppbördslagen tillräckligt att en betalning görs på

förfallodagen. Med säkerhet gäller detta emellertid bara om inbetalningen

görs på ett post- eller bankkontor eller om gireringshandlingar lämnas in på

ett sådant kontor. I de fall en betalning görs genom en gireringshandling

som på annat sätt lämnas för postbefordran är det i vissa situationer osäkert

om handlingen kommer fram i rätt tid. I så fall får man i praktiken utgå

från bokföringsdagen och försöka beräkna om försändelsen med hänsyn till

normal postgång kan antas ha lämnats i rätt tid. Det blir i dessa situationer

ofta en bevisfråga när det skall bedömas om den skattskyldige har vidtagit

åtgärden i rätt tid.

 För att undvika att belastas med ärenden med begäran om befrielse från

dröjsmålsavgift när betalning gjorts i rätt tid enligt nuvarande bestäm-

melser i bl.a. uppbördslagen godtar skattemyndigheten i praktiken en

bokföringsdag som är något senare än förfallodagen. Detta har medfört att

skattskyldiga liksom betalningsförmedlare kan utnyttja systemet genom att

girera beloppet senare än på förfallodagen och ändå undgå dröjsmålsavgift.

Denna förskjutning av betalningar som ofta sker vid gireringar åsamkar

staten relativt stora ränteförluster.

 Skattemyndigheterna har i dag endast postgirokonton för mottagande av

skatteinbetalningar. Det betyder att en bank som tar emot en betalning

måste vidarebefordra det inbetalade beloppet till Postgirot Bank AB för

insättning på skattemyndighetens postgirokonto. En inbetalning som görs

via bank bokförs därför i dagsläget i regel minst en dag senare på skatte-

myndighetens postgirokonto jämfört med om inbetalningen gjorts på ett

postkontor.

 För närvarande övervägs alternativa lösningar för skattemyndigheternas

mottagande av olika typer av skatte- och avgiftsinbetalningar. Enligt vad vi

har inhämtat från Riksskatteverket kommer skattemyndigheterna att

tilldelas bankgiro-/bankkontonummer för att direkt kunna ta emot

betalningar som görs hos banker. Betalningar av debiterade skatter beräk-

nas kunna tas emot på egna bankgirokonton med början någon gång under

1997. När skattekontosystemet träder i kraft skall skattemyndigheterna

kunna ta emot betalningar av samtliga skatter och avgifter som ingår i

skattekontosystemet på detta sätt.

 Även efter det att nya betalningsvägar för bankinbetalningar införts

kommer det emellertid att med nuvarande synsätt på rättidiga betalningar

bli nödvändigt att godta en bokföringsdag som är något senare än

förfallodagen i skattebetalningssystemet. I annat fall finns risk att krav på

exempelvis kostnadsränta riktas mot den skatt- eller avgiftsskyldige trots

att betalning kan ha gjorts i rätt tid.

 Nuvarande ordning bör med hänsyn till vad som sagts nu inte perma-

nentas i det nya systemet för skattebetalningar. Den beskrivna proble-

matiken kan, som Skattebetalningsutredningen visat, undvikas på olika sätt.

Ett sätt är att utgå från nuvarande ordning, men föreskriva att ränta på ett

skatte- eller avgiftsbelopp skall tillgodoföras staten så snart betalnings-

uppdraget finns i betalningssystemet. Ett enklare och tydligare sätt är dock

enligt utredningen att ändra reglerna om när en betalning senast skall göras

för att anses ha gjorts i rätt tid genom att förfallodagen ges den innebörden

att betalningen skall vara bokförd på skattemyndighetens konto senast den

dagen.

 En nackdel, som flera remissinstanser har fört fram, med att lägga an

detta synsätt är att det skulle råda osäkerhet för betalaren om hur lång tid

det tar innan ett belopp bokförs hos skattemyndigheten. Till detta kan

emellertid sägas att det redan i dag i privaträttsliga sammanhang är vanligt

att en betalning anses fullgjord först sedan beloppet är tillgängligt hos

mottagaren, dvs. i regel bokfört på ett konto som betalningsmottagaren

disponerar.

 De skatt- och avgiftsskyldiga som löpande gör skatte- och avgiftsbe-

talningar är i normalfallet företag med vana vid att följa sådana betal-

ningsrutiner. De är också förtrogna med betalningssystemet och de olika

betalningstjänster som Postgirot och bankerna tillhandahåller. Flertalet

företag har därför en klar bild av hur lång tid det tar att få en betalning till

ett särskilt konto fullgjord. I många fall lämnas betalningsuppdrag till betal-

ningsförmedlaren som svarar för att rätt belopp betalas på rätt sätt och i rätt

tid. För de skatt- och avgiftsskyldiga som mest påtagligt skulle beröras av

att förfallodagens innebörd ändras kan denna ändring därför inte anses

innebära några mera avgörande problem. Den bör i stället närmast kunna

ses som en anpassning till de rutiner för betalningar som i övrigt används.

För en sådan syn talar också det förhållandet att inbetalningar av

punktskatter och prisregleringsavgifter inte har visat sig vålla inbetalarna

några större problem.

 I sammanhanget bör nämnas också utvecklingen av nya former av betal-

ningstjänster som sker kontinuerligt. Dels ökar konkurrensen på

marknaden för betalningsförmedling, dels skapar tekniken nya möjligheter

för fler att effektivisera sina betalningsrutiner exempelvis genom

elektronisk betalningsöverföring on-line.

 Den nyss nämnda invändningen mot att anse en betalning gjord först när

den bokförts på skattemyndighetens konto torde i första hand ta sikte på

skattskyldiga som endast vid något enstaka tillfälle på egen hand betalar in

skatt, alltså främst arbetstagare med endast A-skatt. De betalningar som det

i dagens system kan vara fråga om för dessa skattskyldiga är

fyllnadsinbetalning av preliminär skatt eller betalning av kvarstående eller

tillkommande skatt.

 Även i skattekontosystemet kommer den för vilken arbetsgivaren eller

annan normalt svarar för skatteinbetalningarna att kunna göra egna

inbetalningar av skatt. På sätt som redovisas i det följande (se avsnitt 15) är

det exempelvis meningen att den skattskyldige genomgående själv skall

svara för inbetalningen av det som för närvarande betecknas som

kvarstående skatt. För den enskilde kan det komma att handla om att en

eller ett par gånger under ett år betala på ett sådant sätt att skattebeloppet

blir bokfört på skattemyndighetens konto, dvs. kommit skattemyndigheten

tillhanda, senast på förfallodagen. Även för denna kategori skattskyldiga

måste detta, trots vad Bankföreningen påstått, anses vara det betalningssätt

som i allt väsentligt är huvudregel för andra betalningar. Betalningssättet är

vanligt bl.a. vid betalning av räkningar för telefon, el och vatten, försäk-

ringspremier samt inte minst vid betalning av räntor och amorteringar på

banklån. På t.ex. telefonräkningen ges kunden till och med en upplysning

om vad som avses med förfallodag och hur lång tid en inbetalning kan

beräknas ta om den sker genom bank.

 Den negativa inställning till förslaget som flera remissinstanser visat

kan

med hänsyn till vad som sagts nu inte anses utgöra hinder för att i aktuellt

hänseende jämställa förfallodag och bokföringsdag. Vi återkommer i det

senare till frågan om valet av sanktion vid för sena betalningar (se avsnitt

13). Redan nu vill vi emellertid peka på att den kostnadsränta som föreslås

gälla inom skattekontosystemet är väsentligt mindre betungande för den

skattskyldige vid kortare betalningsdröjsmål än den nuvarande dröjsmåls-

avgiften. Skattemyndigheten avses dessutom i vissa fall kunna helt eller

delvis befria från kostnadsräntan. En sådan befrielse kan komma i fråga om

en försenad skattebetalning beror på förhållanden som den skattskyldige

inte kunnat råda över, t.ex. om betalningsförmedlaren inte kunnat överföra

pengarna på normalt sätt och därför behållit dem längre tid än vad den

skattskyldige haft anledning att räkna med.

 Mot bakgrund av det som nu sagts föreslår vi att betalning av en skatt

eller avgift som ingår i skattekontosystemet skall anses ha skett först den

dag då betalningen har bokförts på ett konto hos skattemyndigheten. Den

ordning som i dag gäller vid betalning av punktskatter enligt lagen om

punktskatter och prisregleringsavgifter kommer härmed generellt att

tillämpas på skatte- och avgiftsbetalningar i det nya systemet.

 Den nyss beskrivna utbyggnaden av skattemyndigheternas möjligheter

att ta emot skattebetalningar via bank i förening med det system för

postgiroinbetalningar som redan finns innebär att betalningsförmedlaren

med förhållandevis stor säkerhet kan ge upplysningar om när betalning

senast måste göras för att kunna bokföras hos mottagaren i rätt tid. Det

ankommer sedan på skattebetalaren att anlita den betalningsförmedlare

som på bästa sätt tar tillvara hans eller hennes intressen. Härigenom torde

den konkurrens som redan uppstått mellan olika betalningsförmedlares

tjänster komma att utvecklas ytterligare, vilket ökar den enskildes möjlig-

heter att på ett enkelt och säkert sätt kunna fullgöra bl.a. sina skatte- och

avgiftsbetalningar.

 För den som skall betala skatter och avgifter blir skillnaden i

förhållande

till nuvarande ordning att en betalning måste göras en eller två, i vissa

undantagsfall upp till tre, dagar före förfallodagen för att beloppet skall

vara bokfört på myndighetens konto i rätt tid. Hur lång tid innan beror på

vilken betalningsväg som används. Precis som vid betalning av ''''''''privata

räkningar'''''''' kommer det an på den skatt- eller avgiftsskyldige att själv välja

det för honom eller henne mest effektiva och härmed förmånligaste sättet

att förmedla sin betalning på.

 Tilläggas bör att vi vid valet av förfallotidpunkter i

skattekontosystemet

tar hänsyn till förfallodagens ändrade innebörd. Den ändrade innebörden är

i själva verket det främsta motivet för en senareläggning av inbetal-

ningstidpunkterna och de med dessa avhängiga redovisningstidpunkterna.

Till denna fråga återkommer vi i avsnitt 9.3.

 Också om man ser till intäktsränteaspekter är det en fördel med en sådan

betalningsordning som innebär att en betalning anses fullgjord när den har

bokförts på skattemyndighetens konto. Intäktsränta skall nämligen

tillgodoföras den skatt- eller avgiftsskyldige på skattekontot först sedan

skattemyndigheten har beloppet tillgängligt, dvs. i överensstämmelse med

vad som gäller på privaträttens område (se avsnitt 13). Detta förhållande

torde också leda till en press på betalningsförmedlaren att påskynda

hanteringen, dvs. betalningsförmedlarens s.k. float begränsas så långt det är

möjligt.

 Bestämmelser om förfallodagens innebörd har tagits in i 16 kap. skatte-

betalningslagen.

9.2 En eller flera förfallodagar i månaden

Regeringens förslag: I skattekontosystemet skall det finnas två för-

fallodagar varje månad.

 Utredningens förslag stämmer överens med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna har inte något att

invända mot det föreslagna antalet inbetalningsdagar. Riksbankens

bedömning är att de förändringar i betalningsströmmarna som förslaget kan

väntas medföra inte kommer att leda till några påfrestningar på

betalningssystemet. Statistiska centralbyrån pekar dock på att förslaget om

två olika och senarelagda förfallodagar för mervärdesskatten kommer att

påverka tidpunkten för redovisning av den totala utrikeshandeln med varor

och underlaget till de kvartalsvisa beräkningarna av nationalräkenskaper

(inkl. BNP). Detta är olyckligt från statistisk synpunkt. Bankgirocentralen

BGC AB framhåller att förslaget om två förfallodagar kommer att resultera

i en ojämn belastning i betalningskedjan och ser hellre fler förfallodagar

under månaden och en spridning över fler bankdagar.

 Skälen för regeringens förslag: Vi har i avsnitt 8.1 föreslagit att det

i

skattekontosystemet skall ingå betalningar av skatter och avgifter som nu

har skilda förfallodagar. Enligt uppbördslagen och lagen om uppbörd av

socialavgifter från arbetsgivare gäller fr.o.m. uppbördsåret 1995/96 den 10

i månaden som senaste betalningsdag förutom i januari då betalning får ske

senast den 15. I fråga om mervärdesskatt finns enligt mervärdesskattelagen

fr.o.m. år 1996 två betalningstidpunkter i månaden. Den 5 i andra månaden

efter redovisningsperiodens utgång gäller om beskattningsunderlagen för

beskattningsåret, exklusive gemenskapsinterna förvärv och import,

beräknas uppgå till högst 40 miljoner kronor. Om beskattningsunderlagen

för beskattningsåret, exklusive gemenskapsinterna förvärv och import,

beräknas överstiga 40 miljoner kronor är betalningstidpunkten senast den

20 i månaden efter utgången av den redovisningsperiod som redovisningen

avser. Betalning för juni skall fortfarande och för samtliga skattskyldiga

göras senast den 20 augusti. Nyss nämnda beloppsgräns som avgör när

betalning skall ske gäller fr.o.m. den 1 juli 1996 (prop. 1995/96:198, bet.

1995/96:SkU31, rskr. 1995/96:305, SFS 1996:713).

 Flera olika faktorer har betydelse för om det bör finnas en eller flera

förfallodagar i det nya systemet för skatte- och avgiftsbetalningar. Med

hänsyn till att det är fråga om mycket stora skatte- och avgiftsbelopp är det

ur statsfinansiell synvinkel givetvis mycket viktigt att redovisning och

betalning sker så tidigt som möjligt. Men även bl.a. möjligheterna till

förenklingar och samordning har betydelse. Dessutom måste givetvis de

skatt- och avgiftsskyldiga ges nödvändig tid att sammanställa sin

redovisning och hänsyn tas till deras likviditet.

 Om främst administrativa hänsyn tas finns det, som utredningen har

framhållit, fördelar med endast en tidpunkt varje månad för samtliga skatte-

och avgiftsbetalningar som skall ingå i det nya systemet. Enkelheten i och

överskådligheten på ett skattekonto liksom förutsättningarna att finna en

lämplig avstämningstidpunkt under månaden ökar påtagligt om

förfallodagen för alla betalningar till ett konto är densamma. Även för den

skatt- och avgiftsskyldige leder en samordning av betalningstidpunkterna

till en påtagligt förenklad hantering. Redovisningar och betalningar av

olika skatter och avgifter som i dag i vissa fall görs vid skilda tillfällen

under månaden kan då samordnas och göras vid endast ett tillfälle. Inom

ramen för ett sådant förfarande kan vidare den enskilde fullgöra sin

betalningsskyldighet med endast en redovisningshandling som underlag.

 Som redan framhållits är det viktigt att betalningar görs så tidigt som

möjligt. Grunden härför är inriktningen att begränsa inslaget av kredit i

systemet för skatte- och avgiftsbetalningar. Staten skall alltså inte fungera

som kreditgivare i det sammanhanget. En samordning av förfallodagarna

för skatte- och avgiftsbetalningar till endast en tidpunkt i månaden skulle,

eftersom inbetalningsdagarna för mervärdesskatt för närvarande knappast

kan tidigareläggas, innebära att förfallodagen för källskatt och

arbetsgivaravgifter fick läggas betydligt senare än i dag. Detta skulle få för

staten oacceptabla ekonomiska konsekvenser. Väljer man i stället att ha

flera förfallodagar får man ett mer flexibelt system.

 Som vi ser det finns det starka skäl såväl för en ordning med endast en

förfallodag i månaden som för en ordning med två förfallodagar varje

månad. Däremot bör man av främst administrativa skäl inte ha fler än två

förfallodagar varje månad så som Bankgirocentralen föreslagit. Detta

skulle vara onödigt betungande för såväl de skattskyldiga som

skattemyndigheterna. Vi delar utredningens uppfattning att det för flertalet

skatt- och avgiftsskyldiga bör finnas i huvudsak endast en förfallodag varje

månad. Statsfinansiella skäl, som motiverat nyss beslutade tidigarelagda

betalningstidpunkter för såväl arbetsgivaravgifter och innehållen skatt som

mervärdesskatt, gör emellertid att en andra förfallodag i månaden inte kan

undvikas. De flesta remissinstanserna har inte haft något att invända mot en

sådan ordning. Vi föreslår alltså att det i skattekontosystemet skall finnas

två förfallodagar varje månad.

 Frågan om när förfallodagarna skall infalla och vilka skatter och

avgifter

som skall betalas vid de olika förfallodagarna behandlas i nästa avsnitt.

Även de problem som kan vara förknippade med ett nytt system för

skattebetalningar när det gäller framställning av statistik och som tagits upp

av Statistiska centralbyrån behandlas i ett senare avsnitt (se avsnitt 18).

9.3 Val av förfallodagar

Regeringens förslag: De två förfallodagarna i skattekontosystemet

skall vara den 12 (i januari och i vissa fall augusti den 17) samt den 26

(i december den 27).

 För skattskyldiga med ett beskattningsunderlag avseende mervärdes-

skatt, exklusive gemenskapsinterna förvärv och import, som för

beskattningsåret uppgår till högst 40 miljoner kronor skall

förfallodagen för mervärdesskatt senareläggas till den 12 i andra må-

naden efter redovisningsperioden. Betalningarna av mervärdesskatt

samordnas med betalningarna av debiterad F-skatt, särskild A-skatt

samt arbetsgivaravgifter och innehållen preliminär skatt för närmast

föregående månad. I januari och augusti skall betalning i stället få ske

senast den 17.

 För skattskyldiga med ett beskattningsunderlag, exklusive

gemenskapsinterna förvärv och import, som för beskattningsåret

överstiger 40 miljoner kronor skall förfallodagen senareläggas till den

26 i månaden närmast efter redovisningsperioden. Samtidigt slopas

den i anslutning till sommarperioden senarelagda betalningstidpunkten

för mervärdesskatten. Denna kategori skattskyldiga skall betala

debiterad F-skatt och särskild A-skatt samt arbetsgivaravgifter och in-

nehållen preliminär skatt senast den 12 (i januari den 17) i månaden

efter den månad till vilken skatterna och avgifterna hänför sig.

 För kommuner och landsting skall den 12 i andra månaden efter

redovisningsperioden gälla beträffande redovisning av mervärdesskatt

och den 12 i månaden efter redovisningsperioden för redovisning av

arbetsgivaravgifter och innehållen preliminär skatt. Det nuvarande

avräkningsförfarandet vid utbetalning av kommunalskattemedel skall

utvidgas till att omfatta även mervärdesskatt.

 Utredningens förslag stämmer överens med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: Riksbanken har inte något att erinra mot valet av

förfallodagar. Statistiska centralbyrån framhåller att förslaget om

senarelagda förfallodagar för mervärdesskatten kommer att påverka

underlaget till de kvartalsvisa beräkningarna av nationalräkenskaperna

(inkl. BNP). Detta är olyckligt från statistisk synpunkt. Riksrevisionsverket

anser det vara anmärkningsvärt att inga ränteberäkningar gjorts vid valet av

förfallodagar eftersom statens ränteförluster vid varje senarelagd

betalningsdag är i samma storleksordning som de totala administrativa

besparingseffekter förslaget beräknas ge. Såvitt Riksrevisionsverket kunnat

bedöma är det i huvudsak företagen som gynnas av förslaget genom

senarelagda betalningstidpunkter och enklare administration. Verket anser

det viktigt att den senare förfallodagen inte läggs senare än den 26 eftersom

betalningar då kan komma att avräknas statsbudgetens inkomsttitel

månaden efter debiteringen. Risken för detta blir särskilt stor i februari.

Verket vill framhålla en kanske inte uppenbar fördel med utredningens

förslag. I och med att inbetalningar av mervärdesskatt för stora företag sker

vid annan tidpunkt än övriga inbetalningar kommer denna viktiga

betalningsström att kunna skiljas ut från övriga betalningsströmmar.

Bankgirocentralen BGC AB anser att den 12 är ett bra datum och ingen

kollision då sker med andra stora betalningsvolymer. Den andra

förfallodagen, den 26, sammanfaller däremot med löner, barnbidrag,

pensioner m.fl. stora betalningsvolymer och är mindre bra. Ur ett

produktionstekniskt perspektiv ser Bankgirocentralen hellre en förfallodag

närmare dagens, t.ex. mellan den 18 och den 22. Byggentreprenörerna

anser att utredningen hade bort föreslå en återgång till den gamla

ordningen för redovisningen av mervärdesskatt, dvs. till den 5 i andra

månaden efter redovisningsperiodens utgång. När det gäller den s.k.

semesterregeln anser Byggentreprenörerna att mervärdesskatt för

redovisningsperioden juni inte skall behöva redovisas förrän den 26 augusti

med utgångspunkt i utredningens förfallodagar. HSB Riksförbund befarar

att förslaget att F-skatt, A-skatt, arbetsgivaravgifter och mervärdesskatt

skall redovisas vid samma tillfälle kan medföra betydande

likviditetsproblem för nybildade bostadsrättsföreningar och föreslår därför

att betalningarna skall kunna spridas ut på flera tillfällen. Vidare föreslår

förbundet att alla företag skall betala in mervärdesskatt senast den 12 i

andra månaden efter redovisningsperiodens utgång. Även Kooperativa

Förbundet anser att tidpunkten för betalningen av mervärdesskatt skall vara

densamma för alla företag och åberopar konkurrensneutralitetsskäl. Samma

inställning har Företagarnas Riksorganisation och Företagens

Uppgiftslämnardelegation. Näringslivets Skattedelegation anser att valet av

förfallodagar åter bör prövas för att det bästa skattebetalningssystemet skall

kunna skapas och att man då beaktar de stora finansiella påfrestningarna

för företagen. Delegationen anser att samma regler för inbetalning av

mervärdesskatt bör gälla för företag med ett beskattningsunderlag

överstigande 40 miljoner kronor som för företag under denna gräns.

Skattedelegationen hävdar att avskaffandet av den s.k. sommarregeln

kommer att leda till många inställda sommarsemestrar. Skattedelegationen

framhåller också att förslaget att kommuner och landsting i redovisnings-

och betalningshänseende skall jämställas med företag som har ett

beskattningsunderlag understigande 40 miljoner kronor innebär en

konkurrensnackdel som staten måste beakta vid avräkningsförfarandet.

Sveriges Bokförings- och Revisionsbyråers Förbund ställer sig mycket

positivt till senareläggningen av förfallodagarna men anser att

mervärdesskatteinbetalningen för juni även fortsättningsvis bör ske senast

den 20 i andra månaden efter periodens utgång och att mervärdesskatten

för november skall redovisas senast den 20 i andra månaden efter

periodens utgång. Som en föjd av detta föreslår Förbundet att

förfallodagarna i augusti och januari ändras från den 17 till den 20.

Sveriges Redovisningskonsulters Förbund pekar på att reglerna om

inbetalning av mervärdesskatt är hämmande för näringslivet och Sveriges

ekonomiska tillväxt samt att konkurrenskraften drabbas på ett påtagligt sätt

i ett europeiskt perspektiv. Svenska Revisorsamfundet avstyrker att den s.k.

sommarregeln tas bort. Förslaget innebär att ekonomipersonalens möjlig-

heter till semester begränsas. Samfundet anser att det inte går att jämföra

inbetalning av prelimiär skatt och socialavgifter med mervärdesskatt

eftersom de förstnämnda kan förberedas genom administrativa åtgärder,

vilket inte är möjligt med mervärdesskatt, eftersom affärshändelserna är

kända först vid redovisningsperiodens slut. Även Företagarnas Riksorga-

nisation, Lantbrukarnas Riksförbund och Sveriges Fastighetsägareförbund

avstyrker avskaffandet av sommarregeln.

 Skälen för regeringens förslag: I delbetänkandet Nya tidpunkter för

redovisning och betalning av skatter och avgifter (SOU 1994:87) föreslog

Skattebetalningsutredningen att bl.a. debiterad och innehållen preliminär

skatt samt arbetsgivaravgifter skulle redovisas och betalas den 10 i

uppbördsmånaden i stället för den 18 i månaden. Förslagen har lett till

lagstiftning (prop. 1994/95:92, bet. 1994/95:SkU12, rskr. 1994/95:156,

SFS 1994:1978). De nya tidpunkterna gäller fr.o.m. uppbördsåret 1995/96.

I ett andra delbetänkande Mervärdesskatt Ä Nya tidpunkter för redovisning

och betalning (SOU 1995:12) föreslogs att redovisningsperioden för

mervärdesskatt som huvudregel skulle vara en månad i stället för två

månader. Dessutom föreslogs att redovisnings- och betalningstidpunkten

för mervärdesskatt skulle tidigareläggas till den 20 i månaden närmast efter

utgången av redovisningsperioden. Även dessa förslag har legat till grund

för lagstiftning som trätt i kraft den 1 januari 1996 (prop. 1995/96:19, bet.

1995/96:SkU11, rskr. 1995/96:16, SFS 1995:1207). Tidigareläggningen till

den 20 i månaden begränsades emellertid till att gälla skattskyldiga vars

beskattningsunderlag för beskattningsåret översteg tio miljoner kronor.

Samtidigt höjdes gränsen för redovisning av mervärdesskatt i själv-

deklarationen till en miljon kronor. Beloppsgränsen tio miljoner kronor

som är avgörande för när betalning skall ske har höjts till 40 miljoner

kronor fr.o.m. den 1 juli 1996 (prop. 1995/96:198, bet. 1995/96:SkU31,

rskr. 1995/96:305, SFS 1996:713). Samtidigt beslutades att det aktuella

beskattningsunderlaget skulle beräknas exklusive gemenskapsinterna

förvärv och import.

 De nu gällande tidpunkterna för inbetalning av innehållen skatt,

arbetsgivaravgifter och mervärdesskatt har nyss beslutats av riksdagen. Vi

anser att det därefter inte har kommit fram några omständigheter som

motiverar en sådan generell senareläggning av inbetalningstidpunkterna

som några remissinstanser förespråkat. Om innebörden av begreppet

förfallodag ändras så som vi föreslagit anser vi emellertid att det kan finnas

skäl att göra en motsvarande senareläggning av inbetalningstidpunkterna.

Även det nya systemet för skattebetalningar kan motivera att någon

justering görs av inbetalningstidpunkterna. Dessa frågor behandlar vi i det

följande.

Förfallodag för debiterad och innehållen preliminär skatt samt

arbetsgivaravgifter

Vid valet av redovisnings- och betalningstidpunkter finns flera olika

faktorer att beakta. I grunden handlar det, som utredningen framhållit, om

allmänna och övergripande strävanden mot en effektivisering av

betalningssystemet för skatter och avgifter genom bl.a. ökad enhetlighet

och förenkling. I hög grad handlar det i det sammanhanget också om de

statsfinansiella effekterna. Vidare måste vägas in att den betalningsskyldige

skall ges rimlig tid att åstadkomma en korrekt redovisning och att få fram

nödvändiga medel. Till detta kommer de finansiella konsekvenserna i

övrigt för den betalningsskyldige.

 Valet av redovisnings- och betalningstidpunkt måste givetvis bygga på

en rimlig avvägning mellan bl.a. statsfinansiella aspekter och vad som är

praktiskt möjligt för de skatt- och avgiftsskyldiga. Särskilt måste Ä som

nyss nämnts Ä beaktas att de skatt- och avgiftsskyldiga får sådan tid till sitt

förfogande att redovisningarna och de betalningar som görs utifrån dessa

blir korrekta. Här bör sägas att erfarenheterna från skatteförvaltningen i

detta hänseende av den tidigareläggning av redovisnings- och betalnings-

tidpunkterna som nyss skett är goda.

 Betalning av arbetsgivaravgifter och innehållen preliminär skatt bör

hänföras till en och samma förfallodag i månaden med hänsyn till det nära

sambandet mellan underlagen för beräkning av avgifterna och skatten.

 Det går vidare inte att bortse från att varje ändring av betalnings-

tidpunkten i riktning mot vad som är praktiskt möjligt innebär ekonomiska

påfrestningar för den betalningsskyldige. Det gäller särskilt om effekterna

vägs samman med konsekvenserna av de ändringar avseende betal-

ningsperioder och betalningstidpunkter som nyligen beslutats av riksdagen.

Vi har därför, i likhet med utredningen, stannat för att den nuvarande för-

fallodagen för innehållen preliminär skatt och arbetsgivaravgifter i princip

bör ligga fast. Med hänsyn till att förfallodagens innebörd föreslås ändrad

bör den tidigareläggning av inbetalningstidpunkterna som detta för med sig

motverkas genom att den 12 i månaden blir förfallodag i stället för den 10.

I januari bör av samma skäl som förfallodag gälla den 17 i stället för den

15. Administrativa skäl gör att debiterad preliminär skatt, dvs. F-skatt och

särskild A-skatt bör hänföras till samma förfallodagar. Samordningsskäl

gör att även betalningstidpunkten i augusti bör övervägas. Vi återkommer

till den i det följande.

Mervärdesskatt Ä samordning med andra skatte- och avgiftsbetalningar

För sådan mervärdesskatt som för närvarande skall betalas senast den 5 i

andra månaden efter redovisningsperiodens utgång, dvs. för sådan

mervärdesskatt som skall betalas av en skattskyldig med ett beskatt-

ningsunderlag, exklusive gemenskapsinterna förvärv och import, på högst

40 miljoner kronor, är den genomsnittliga kredittiden 50 dagar. Kredittiden

har då beräknats schablonmässigt till halva redovisningsperioden och hela

den tid som förflyter från redovisningsperiodens utgång till förfallodagen.

Oavsett om den skattskyldige fått betalning från kunden vid leveransen

eller inte är den tid som löper till dess att skatten betalas principiellt en

kredittid. Kredittiderna i mervärdesskattesystemet har nämligen sin grund i

att skatten utgår på omsättningen av varor och tjänster. Värdet för de

skattskyldiga av dessa kredittider har sedan lång tid successivt ökat. Denna

ökning beror på värdeökningen av omsättningen, högre skattesatser och en

breddad skattebas.

 De uppgifter om den skattepliktiga omsättningen av varor och tjänster

som behövs för redovisningen till mervärdesskatt hämtas ur den skattskyl-

diges bokföring. Med hänsyn till att varje skattepliktig affärshändelse intill

redovisningsperiodens utgång skall beaktas behöver den skattskyldige i

regel viss tid efter periodens utgång för att ta fram och ställa samman de

uppgifter som skall redovisas. Efter att skatten räknats ut skall redovis-

ningshandlingen upprättas och skatten betalas in.

 Som diskuterats i det tidigare väger vid valet av förfallodag för

betalningar av skatter och avgifter inriktningen mot att begränsa krediterna

i skattebetalningssystemet och således de statsfinansiella effekterna tungt.

Men hänsyn måste också tas till att den betalningsskyldige skall ges rimlig

tid att åstadkomma en korrekt redovisning. Vidare måste förfallodagens

ändrade innebörd beaktas liksom konsekvenserna i ekonomiskt hänseende

för de skattskyldiga.

 I enlighet med det som anförts i fråga om betalningstidpunkten för

källskatt och arbetsgivaravgifter avstår vi från att nu föreslå någon

ytterligare tidigareläggning av betalningstidpunkterna för mervärdesskatt. I

stället bör de, som utredningen har föreslagit, administrativa vinsterna av

en samordning med betalningstidpunkterna för källskatt och arbetsgivar-

avgifter tas till vara. Det betyder att den nuvarande förfallodagen den 5 i

andra månaden efter redovisningsperioden för mindre företags mervär-

desskatt får senareläggas. För skattskyldiga med beskattningsunderlag,

exklusive gemenskapsinterna förvärv och import, som för beskattningsåret

uppgår till högst 40 miljoner kronor föreslår vi att betalnings- och redovis-

ningsperioden förlängs till den 12 i andra månaden efter redovisnings-

periodens utgång. I januari föreslås i stället den 17 som förfallodag. Frågan

om när betalningen för redovisningsperioden juni skall göras behandlas

under följande rubrik.

 Inte heller beträffande skattskyldiga med beskattningsunderlag,

exklusive gemenskapsinterna förvärv och import, som för beskattningsåret

överstiger 40 miljoner kronor föreslås någon ytterligare tidigareläggning

ske. I syfte att begränsa skillnaderna mellan de olika kategorier skatt-

skyldiga som redovisar och betalar mervärdesskatt varje månad bör för-

fallodagen i stället senareläggs från den 20 till den 26 i månaden efter

redovisningsperiodens utgång (i december den 27). Härvid har vägts in

även förfallodagens ändrade innebörd. Som vi återkommer till samordnas

också redovisningen av dessa betalningar med redovisningen av arbets-

givaravgifter och innehållen skatt i skattekontosystemet genom den

skattedeklaration som det föreslås att dessa skattskyldiga skall lämna senast

vid förfallodagen (se avsnitt 10.1.2).

 En gemensam förfallodag för mervärdesskatten för samtliga skatt-

skyldiga så som några remissinstanser har föreslagit anser vi inte kunna

införas i skattekontosystemet. En sådan ordning skulle antingen bli för

kostsam för staten eller ge de mindre företagen för kort tid för sin redo-

visning.

 Att samordna och senarelägga betalningstidpunkterna för mervärdes-

skatt på det sätt vi föreslagit får konsekvenser för statens ränteinkomster.

En förutsättning för senareläggningen är därmed att detta inkomstbortfall

kan kompenseras. Som redovisas i det följande anser vi att sådana

möjligheter finns genom att bl.a. begreppet förfallodag getts en något

annan innebörd och genom att en viss förkortning sker av den nu tilläm-

pade förlängda betalningsfristen i anslutning till sommarperioden.

 Frågan om hur de nu föreslagna förfallodagarna för betalning av skatter

och avgifter påverkar myndigheternas möjligheter att få tillgång till

nödvändiga statistikuppgifter behandlar vi i ett senare avsnitt (se avsnitt

18).

Redovisning och betalning av mervärdesskatt i anslutning till

sommarperioden

Vid remissbehandlingen av Skattebetalningsutredningens delbetänkande

om nya tidpunkter för betalning av mervärdesskatt (SOU 1995:12) fördes

fram att de minsta företagen och redovisningsbyråerna skulle få problem

att fullgöra redovisningarna under sommaren om redovisningstidpunkten

flyttades från den 5 i andra månaden efter redovisningsperioden till den 20

i månaden efter utgången av redovisningsperioden. Med hänsyn härtill

ansåg regeringen att tidpunkten den 20 i andra månaden efter redovis-

ningsperioden juni tills vidare skulle vara kvar för de mindre företagen. I

augusti månad gäller därför för närvarande den 20 som betalningsdag för

båda kategorierna skattskyldiga. De betalningar som de mindre företagen

skall göra då avser redovisningsperioden juni och för skattskyldiga med

beskattningsunderlag, exklusive gemenskapsinterna förvärv och import,

överstigande 40 miljoner kronor även redovisningsperioden juli.

 Såvitt avser de minsta företagen innebär först och främst den införda

höjningen av gränsen för redovisning av mervärdesskatt för helt år till en

miljon kronor att de som utnyttjar denna möjlighet inte påverkas av en

ändrad redovisnings- och betalningstidpunkt i anslutning till sommar-

perioden.

 För övriga företag med beskattningsunderlag, exklusive gemenskaps-

interna förvärv och import, som för beskattningsåret uppgår till högst 40

miljoner kronor, av vilka många anlitar redovisningsbyråer, blir det om den

särskilda tidpunkten i augusti slopas fråga om att redovisa och betala skatt

den 12 augusti i stället för den 20 i samma månad. Redovisning och

betalning skulle då kunna ske samtidigt med att den skattskyldige vidtar

motsvarande åtgärder avseende innehållen preliminär skatt och arbets-

givaravgifter för redovisningsperioden juli och samtidigt med betalning av

F-skatt och särskild A-skatt för samma månad. Emellertid går det inte, som

utredningen också påpekat, att bortse från de problem som i praktiken finns

med att även till nämnda tidpunkt åstadkomma en korrekt redovisning och

betalning. Samtidigt är det väsentligt att ta till vara fördelarna med

enhetlighet i fråga om tidpunkter för redovisning och betalning av olika

skatter och avgifter.

 Med en och samma betalningstidpunkt i månaden ökar förutsättningarna

för den skatt- och avgiftsskyldige att samordna sin redovisning. För

skatteförvaltningen innebär vidare en sådan samordning kontinuitet i

arbetet med att ta hand om skattedeklarationerna samt i avstämningen,

kontrollen och uppföljningen i övrigt av redovisningar och betalningar.

Med hänsyn till att en enhetlig ordning så långt möjligt bör tillämpas bör

enligt vår mening betalningar av F-skatt, särskild A-skatt, innehållen

preliminär skatt, arbetsgivaravgifter och mervärdesskatt ske vid samma

tidpunkt. Med den 17 augusti som förfallodag och den senareläggning av

betalningarna av debiterad och innehållen preliminär skatt och

arbetsgivaravgifter som det innebär får de skatt- och avgiftsskyldiga anses

ha rimlig tid till sitt förfogande att få fram underlag för en riktig

redovisning och betalning.

 Om man behåller sommarregeln oförändrad, som några remissinstanser

föreslagit, minskar utrymmet för en generell senareläggning av inbetal-

ningstidpunkterna. Vi föredrar därför den lösning som utredningen förordat

och föreslår att den 17 augusti skall vara förfallodag för mervärdesskatt

avseende redovisningsperioden juni samt för avdragen skatt och

arbetsgivaravgifter avseende redovisningsperioden juli och för F-skatt och

särskild A-skatt avseende samma månad. Samma betalningstidpunkt i

månaden kommer härmed att gälla i januari och augusti.

 Skattskyldiga med beskattningsunderlag, exklusive gemenskapsinterna

förvärv och import, som för beskattningsåret överstiger 40 miljoner kronor

har inte sällan egna redovisningsfunktioner. De är således inte i samma

utsträckning beroende av redovisningsbyråer eller annan hjälp för redovis-

ningen av mervärdesskatt. Liksom andra företag vidtar dessa skattskyldiga

Ä inte sällan i stor omfattning Ä löpande under sommarperioden åtgärder

för exempelvis löneutbetalningar samt redovisning och betalning av

källskatt och arbetsgivaravgifter.

 Om man skulle behålla sommarregeln för dessa företag, som några

remissinstanser anser att man bör göra, skulle det medföra ökade kostnader

för staten med ca 40 eller 57 miljoner kronor beroende på om inbetal-

ningstidpunkten bestämdes till den 17 respektive den 26 augusti. Detta

skulle i sin tur minska utrymmet för en generell senareläggning av

inbetalningstidpunkterna. Som redan sagts är nämligen slopandet av den

nuvarande särregleringen för redovisningsperioden juni en av förut-

sättningarna för att förfallodagarna under året i övrigt för skattskyldiga

med månadsredovisning av mervärdesskatt skall kunna senareläggas från

den 5 till den 12 respektive från den 20 till den 26 i månaden.

 Skulle man välja att låta de större företagen redovisa och betala

mervärdesskatt för juni senast den 17 augusti, dvs. det alternativ som

beräknas kosta staten ca 40 miljoner kronor, skulle man behöva

tidigarelägga förfallodagen för de större företagen med två dagar, dvs. till

den 24 i månaden. En sådan ordning kan nämligen beräknas ge en positiv

ränteeffekt för staten på ca 42 miljoner kronor. Enligt vår mening finns det

i dessa fall, mot den bakgrunden, inte tillräckliga skäl för en längre

betalningsfrist i anslutning till sommaren. Denna kategori skattskyldiga bör

därför lämna skattedeklaration och betala mervärdesskatt vid samma

tidpunkt under sommarperioden som under året i övrigt. För redovisnings-

perioden juni bör således redovisning och betalning i dessa fall fullgöras

senast den 26 juli. Vi föreslår en sådan ordning.

Särskilt om kommuner och landsting

Redovisningen och betalningen av källskatt omfattar i första hand statlig

skatt och kommunalskatt. Kommunalskattemedlen betalas ut till kommu-

nerna i den ordning som anges i lagen (1965:269) med särskilda

bestämmelser om kommuns och annan menighets utdebitering av skatt,

m.m. Utbetalning görs med lika delar den tredje vardagen räknat från den

17 i månaden, dvs. i regel den 20, varje månad under året. Före utbetalning

sker avräkning enligt 52 § UBL, 16 § lagen (1962:392) om hustrutillägg

och kommunalt bostadstillägg till folkpension, 12 § USAL och 8 § lagen

(1987:560) om skatteutjämningsavgift. I syfte att undvika bruttobetalningar

minskas alltså utbetalningarna till kommuner och landsting med bl.a. vad

dessa enligt uppbördsdeklarationer har hållit inne i preliminär skatt och de

löpande arbetsgivaravgifter som skall betalas. Med hänsyn till

kommunalskattens storlek är det efter nyssnämnda avräkning fråga om en

nettoutbetalning till samtliga landsting och kommuner.

 Enligt 52 § UBL skall skatt som hållits inne genom skatteavdrag betalas

senast den 10 i uppbördsmånaden efter den månad då skatteavdraget

gjordes. Samma betalningstidpunkt gäller för arbetsgivaravgifterna, vilket

följer av 12 § USAL. Betalning av innehållen preliminär skatt och

arbetsgivaravgifter från landsting och kommuner skall emellertid ske

genom avräkning mot fordran enligt 4 § lagen med särskilda bestämmelser

om kommuns och annan menighets utdebitering av skatt, m.m.

 För att det avräkningsförfarande som föregår utbetalningen av

kommunalskattemedel och själva utbetalningen skall kunna ske den tredje

vardagen räknat från den 17 i månaden måste landsting och kommuner

lämna uppbördsdeklaration avseende innehållen preliminär skatt och

arbetsgivaravgifter senast den 12 i månaden (54 § 1 mom. UBL).

Innehållen kvarstående skatt omfattas inte av avräkningssystemet. Skälet

till det är att kvarstående skatt innehålls endast under tre av årets månader

och redovisas i särskild ordning under april.

 Det nuvarande avräkningsförfarandet och således hanteringen av

landstingens och kommunernas betalning av källskatt och arbetsgivar-

avgifter påverkas i sig inte av att det införs ett nytt system för redovisning

och betalning av skatter och avgifter. Däremot bör tidpunkten för dessa

subjekts redovisning samordnas med vad som avses gälla i skatte-

kontosystemet för övriga skatt- och avgiftsskyldiga. Med hänsyn till dels

den nuvarande tidpunkten för utbetalning av kommunalskattemedel, dels

administrativa skäl bör som redovisningstidpunkt fortfarande gälla den 12 i

månaden. Landsting och kommuner kommer således i betalnings- och

redovisningshänseende i princip att jämställas med skatt- och avgifts-

skyldiga med beskattningsunderlag, exklusive gemenskapsinterna förvärv

och import, avseende mervärdesskatt som för beskattningsåret uppgår till

högst 40 miljoner kronor.

 Näringslivets Skattedelegation har hävdat att detta skulle innebära en

konkurrensnackdel för andra skattskyldiga som ligger över belopps-

gränsen. Som nyss sagts är det emellertid för landsting och kommuner inte

fråga om några faktiska inbetalningar. Förhållandena är alltså inte direkt

jämförbara med de som gäller för andra skattskyldiga. Dessutom torde

flera av kommunerna redovisa ett beskattningsunderlag, exklusive

gemenskapsinterna förvärv och import, som inte överstiger 40 miljoner

kronor.

 Tidsåtgången för avräkning före utbetalning av kommunalskattemedel

gör att någon senarelagd tidpunkt i januari inte kan tillämpas i dessa fall. Vi

föreslår därför att den 12 i varje månad skall gälla beträffande landstings

och kommuners redovisning av innehållen preliminär skatt och

arbetsgivaravgifter. Vi föreslår dessutom att det nuvarande avräknings-

förfarandet skall utvidgas till att omfatta även mervärdesskatt.

 Tilläggas kan att det som nu sagts inte omfattar församlingar och kyrk-

liga samfälligheter. Det betyder att dessa liksom i dag avses vara skyldiga

att redovisa och betala mervärdesskatt, skatt som hållits inne genom

skatteavdrag och arbetsgivaravgifter i samma ordning som andra

motsvarande arbetsgivare.

 Bestämmelser om inbetalning av skatter och avgifter har tagits in i 16

kap. skattebetalningslagen.

9.4 Betalningsfrist mellan beslutsdag och förfallodag

Regeringens förslag: En skatt eller avgift som påförs genom ett

särskilt beskattningsbeslut förfaller till betalning på den förfallodag

som inträffar närmast efter en betalningsfrist om 30 dagar efter

beslutsdagen.

 Utredningens förslag stämmer överens med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: Huvuddelen av remissinstanserna har inte yttrat sig

över förslaget. Invändningar har dock förts fram av Lantbrukarnas

Riksförbund och Näringslivets Skattedelegation. De anser att en

betalningsfrist på 30 dagar är för kort. Skattedelegationen föreslår 60

dagar.

 Skälen för regeringens förslag: I skattekontosystemet kan månadens

båda förfallodagar tillämpas för betalning av debiteringar som har sin

grund i särskilda beskattningsbeslut, t.ex. debitering av slutlig skatt, eller

sådana beslut om betalningsskyldighet som skattemyndigheten fattar vid

omprövning av en redan beslutad skatt eller avgift.

 Av det beslut som den skatt- eller avgiftsskyldige får bör på samma sätt

som i dag framgå vilken period som ändringen avser, att skattemyndig-

heten kommer att påföra skattekontot den aktuella debiteringen, från vilken

tidpunkt ränta börjar räknas, etc. Beslutet bör vidare Ä efter den ordinarie

avstämningen Ä följas av ett kontoutdrag som visar den aktuella ställningen

på den skatt- eller avgiftsskyldiges skattekonto. Liksom enligt nuvarande

ordning bör den skatt- eller avgiftsskyldige ges ett visst rådrum att få fram

medel till betalningen efter det att han tagit del av ett beslut som innebär att

han eller hon skall betala en skatt eller avgift. Förfallodagen har i detta

sammanhang betydelse också för när ett eventuellt underskott tidigast skall

lämnas till kronofogdemyndigheten för indrivning (se avsnitt 14).

 Enligt nuvarande ordning har den skatt- eller avgiftsskyldige en betal-

ningsfrist som varierar mellan två veckor och ca fyra månader från

beslutsdagen. Tiden beror på vilken skatt eller avgift som beslutet gäller.

 I skattekontosystemet skall betalningar av skatter och avgifter

behandlas

på ett enhetligt sätt oavsett vilket beslut som en betalning grundas på.

Betalningsfristen bör enligt utredningens mening vara densamma oavsett

grunden för ett betalningskrav.

 Utredningen anser att efter en rimlig betalningsfrist bör dessa debite-

ringar förfalla till betalning på den förfallodag som inträffar närmast

därefter. Det betyder bl.a. att betalningar av mervärdesskatt, källskatt eller

arbetsgivaravgifter som grundas på ett omprövningsbeslut kommer att

kunna förfalla till betalning antingen den 12 eller den 26 beroende på när

omprövningsbeslutet meddelades.

 Betalningsfristen för ett debiteringsbeslut av aktuellt slag skall

enligt

utredningens förslag vara minst 30 dagar från beslutsdagen. Två

remissinstanser har ansett att denna frist är för kort. Vi anser emellertid att

utredningen har gjort en rimlig avvägning mellan de motstående intressena

och föreslår samma betalningsfrist. Ett krav på betalning avses således

förfalla till betalning på den av förfallodagarna Ä den 12 (i januari och i

vissa fall i augusti den 17) eller den 26 Ä som infaller närmast efter det att

30 dagar från beslutsdagen har passerat.

 Enligt vår mening bör den nu föreslagna betalningsfristen dock inte

gälla i fråga om underskott som uppkommer vid avstämning mellan

preliminär och slutlig skatt. I detta fall bör betalningsfristen vara längre.

Till denna fråga återkommer vi i avsnitt 12.2.

 Bestämmelser om betalningsfrister mellan beslutsdag och förfallodag

har tagits in i 16 kap. skattebetalningslagen.

10 Debitering på skattekontot

10.1 Redovisning

10.1.1 Redovisningsuppgifter

Regeringens förslag: Den i dag använda uppbördsdeklarationen och

den särskilda deklarationen för mervärdesskatt skall ersättas med en

skattedeklaration.

 Redovisningen i en skattedeklaration skall omfatta samtliga de skatter

och avgifter för vilka det finns en redovisningsskyldighet och som

förfaller till betalning under den period som är aktuell. De uppgifter

som skall redovisas avser bl.a. innehållen preliminär skatt, arbets-

givaravgifter samt ingående och utgående mervärdesskatt.

 Utredningens förslag stämmer i huvudsak överens med regeringens

förslag. Utredningen har dock föreslagit en vidare möjlighet för regeringen

eller den myndighet regeringen bestämmer att ange vilka uppgifter som

skall lämnas på skattedeklarationen. Utredningen har också föreslagit att en

specifikation av gjorda avdrag vid redovisningen av arbetsgivaravgifterna

skall göras i en årlig avgiftsspecifikation.

 Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har inte haft något att

erinra mot förslagen. Riksrevisionsverket delar utredningens uppfattning att

frågan om särskilt redovisningsnummer inte behöver lagregleras men anser

att det inte kan överlåtas till Riksskatteverket att besluta om huruvida

särskilda redovisningnummer eller liknande redovisningsmetoder skall få

användas i fortsättningen. Riksskatteverket anser att den omständigheten att

redovisning av skatter och avgifter i fortsättningen avses ske i en enda

handling torde innebära betydande administrativa förenklingar för såväl

skatteförvaltningen som för de skattskyldiga. Verket anser däremot att den

förenkling av uppgiftslämnandet på månadsnivå, som skulle kunna

motivera ett extra uppgiftslämnande på årsnivå vad gäller de specificerade

uppgifterna om arbetsgivaravgifterna, inte längre är för handen. Uppgifter

om arbetsgivaravgifterna, motsvarande dem som i dag lämnas på

uppbördsdeklarationen, bör därför lämnas på den föreslagna

skattedeklarationen. Statistiska centralbyrån förordar att företagen endast

skall få använda ett organisationsnummer för de skatter och avgifter som

omfattas av skattekontot. Bankgirocentralen BGC AB välkomnar förslaget

att göra åtskillnad mellan deklaration och betalning. Härigenom skapas

förutsättningar för snabbare betalningar och för nya tekniska lösningar när

det gäller deklarationer och administrativ hantering. Postgirot Bank AB är

också positiv till detta förslag. Företagens Uppgiftslämnardelegation anser

att berörda lagbestämmelser bör utformas så att där anges vilka uppgifter

eller uppgiftsslag som kan komma i fråga i den månatliga

skattedeklarationen och att regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer inom detta utrymme får mandat att bestämma vilka uppgifter

som skall krävas in. Delegationen anser att bestämmelserna bör utformas

med hänsyn till behovet av förutsebarhet för de skattskyldiga och samtidigt

ge möjlighet till anpassning till nya förhållanden. Det bör dessutom finnas

ett visst reservutrymme på deklarationsblanketten. Av den anledningen och

för att minska uppgiftslämnarkostnaderna bör antalet uppgifter enbart för

kontrolländamål minimeras. Kooperativa förbundet anser att skattedeklara-

tionen också bör innehålla en notering om månadens betalda F-skatt. På så

sätt kan deklarationen vara ett dokument som ger företagaren en bild av

gjorda skattebetalningar. Svenska Revisorsamfundet vill särskilt framhålla

vikten av att redovisningsmetoderna förbättras genom utnyttjande av

modern teknik. Näringslivets Skattedelegation anser att det i lagen bör

anges vilka uppgifter som kan komma i fråga i den månatliga skatte-

deklarationen och att regeringen/myndigheten inom detta utrymme få

mandat att bestämma vilka uppgifter som skall krävas in.

 Skälen för regeringens förslag: Skattebetalningsutredningen har angett

fyra grundläggande krav som bör ställas på redovisningen av skatter och

avgifter. Den skall innehålla tillräckliga uppgifter för en korrekt debitering

på skattekontot, den skall skapa förutsättningar för så tidig debitering på

kontot som möjligt, den skall innehålla de omsättningsuppgifter avseende

mervärdesskatt som ett svenskt medlemskap i Europeiska unionen (EU)

kräver och den skall innehålla tillräckliga uppgifter för att skatte-

myndigheten skall kunna kontrollera redovisningen.

 För att snabbt ge skattemyndigheterna tillgång till redovisningsupp-

gifterna är det nödvändigt att skilja på deklaration och inbetalningskort.

Det är också så att redovisning och inbetalningskort i samma handling

begränsar utrymmet för att lämna uppgifter.

 Vi delar utredningens uppfattning om att inbetalningshandlingen bör

vara skild från deklarationshandlingen. Remissinstanserna har inte heller

haft något att invända mot vad utredningen anfört. Bankgirocentralen BGC

AB och Postgirot Bank AB har särskilt framhållit att de är positiva till

förslaget. Vi föreslår därför att den nya deklarationen i skattekontosystemet

Ä som vi i likhet med utredningen kallar skattedeklaration Ä utformas så att

inbetalningskortet blir skilt från redovisnings-handlingen.

 Utredningen anser vidare att deklarationen bör innehålla uppgifter om

preliminär skatt, arbetsgivaravgifter och mervärdesskatt. Alla identifika-

tionsuppgifter i redovisningshandlingen bör förtryckas. Dessutom bör

uppgifterna om debiterad preliminär skatt i förekommande fall förtryckas

på handlingen.

 Följande uppgifter har utredningen, förutom nödvändiga identifikations-

uppgifter och uppgift om den redovisningsperiod för vilken redovisning

lämnas, ansett behöva lämnas vid varje redovisningstillfälle.

Uppgifter om skatteavdrag

- skatteavdrag från ersättning för arbete och underlaget för avdraget,

- skatteavdrag från ränta eller utdelning och underlaget för avdraget.

Uppgifter om arbetsgivaravgifter

- underlaget för avgifterna,

- avdrag enligt 9 kap. 3 § skattebetalningslagen (kostnadsavdrag),

- periodens avgifter.

Uppgifter om mervärdesskatt

- utgående skatt,

- ingående skatt,

- omsättning, förvärv och överföringar av varor som transporteras mellan

EG-länder.

Dessutom har utredningen föreslagit att regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer skall få meddela ytterligare föreskrifter om vad

en skattedeklaration skall ta upp.

 De uppgifter som angetts avseende arbetsgivaravgifter är färre än de

uppgifter som i dag lämnas i en uppbördsdeklaration. Detta hänger

samman med att utredningen föreslagit att berörda arbetsgivare i stället

årligen skall vara skyldiga att lämna en specifikation över kostnadsavdrag

och de avgiftsunderlag på vilka lägre procentsatser använts vid uträkning

av arbetsgivaravgifterna. En sådan specifikation skulle användas enbart för

att specificera tidigare redovisningar. En arbetsgivare som vill korrigera en

tidigare lämnad redovisning skulle inte göra det genom specifikationen

utan genom att lämna en ny skattedeklaration för den aktuella

redovisningsperioden.

 Ett effektivt skattebetalningssystem förutsätter att varje redovisning i

 en

skattedeklaration skall kunna kontrolleras så snart den har lämnats. Detta

kan man inte göra fullt ut om den skattskyldige har rätt att vänta med en

specifikation av någon skatt eller avgift till en senare tidpunkt än då

skattedeklarationen skall lämnas. Med en sådan ordning kan det också i

vissa fall vara svårt att avgöra om en oriktig uppgift har lämnats i

skattedeklarationen eller inte. Detta medför problem vid tillämpningen av

sanktionsbestämmelserna. Vi anser därför i likhet med Riksskatteverket att

de specifikationer som bör göras vid redovisningen av arbetsgivaravgifter

skall göras redan i skattedeklarationerna och föreslår en sådan ordning.

Därigenom uppnår man också en viss administrativ förenkling av det nya

skattebetalningssystemet.

 Bestämmelser om vilka uppgifter som skall lämnas i en skatte-

deklaration är i grunden av sådan art att de bör ges i form av lag. Vi delar

därför Företagens Uppgiftslämnardelegations åsikt att lagbestämmelserna

bör utformas på ett sådant sätt att där anges vilka uppgifter eller

uppgiftsslag som kan komma i fråga i den månatliga skattedeklarationen.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör sedan

inom dessa ramar ha möjlighet att bestämma vilka uppgifter som skall

krävas in. Detta behöver dock inte anges i lagen utan kan ske genom

verkställighetsföreskrifter till lagen.

 När det gäller frågan om vilka uppgifter rörande skatteavdrag som skall

lämnas i en skattedeklaration anser vi att det är tillfyllest om det av lagen

framgår att uppgift skall lämnas om de skatteavdrag som arbetsgivaren

varit skyldig att göra och om det sammanlagda underlaget för skatte-

avdragen. I fråga om redovisningen av arbetsgivaravgifter bör det i lagen

anges att uppgift skall lämnas om de arbetsgivaravgifter som arbetsgivaren

varit skyldig att betala och om de sammanlagda underlagen för avgifterna

samt, i förekommande fall, om gjorda avdrag. Mervärdesskatteredo-

visningen måste, med hänsyn till vårt medlemskap i EU, bli något mer

komplicerad. I lagen bör anges att uppgift skall lämnas om utgående skatt,

om ingående skatt och om omsättning, förvärv och överföringar av varor

som transporteras mellan EG-länder. I lagen bör dessutom anges att en

skattedeklaration skall innehålla de ytterligare uppgifter som behövs för

beräkning och kontroll av skatteavdrag, arbetsgivaravgifter och mervärdes-

skatt. Inom de ramar som har angetts nu bör regeringen ha möjlighet att i

form av verkställighetsföreskrifter närmare precisera uppgiftsskyldigheten.

En sådan precisering bör också kunna delegeras till den myndighet som

regeringen bestämmer. Den myndighet som avses är Riksskatteverket.

 Vi föreslår en sådan ordning som vi nu har redovisat.

 Bestämmelser om vilka uppgifter en skattedeklaration skall innehålla

har tagits in i 10 kap. skattebetalningslagen.

Redovisningssätt

Inom skatteförvaltningen pågår en översyn inriktad på förbättrade redovis-

ningsmetoder. Målsättningen är att förkorta hanteringstider, underlätta för

företag och skatteförvaltning, sänka administrationskostnaderna, m.m.

Avsikten är att skatt- och avgiftsskyldiga skall kunna lämna sin redovisning

på i princip valfritt sätt.

 De möjligheter som den tekniska utvecklingen för med sig och som

Svenska Revisorsamfundet också pekat på kommer härvid självfallet att tas

till vara. Inom en näraliggande framtid Ä i stort sett i samband med att ett

skattekontosystem kan börja användas Ä kommer sannolikt förutsättningar

att finnas att föra över redovisningar till ett skattekonto genom exempelvis

linjeöverföring eller på diskett. Redan nu tas olika uppgifter, t.ex. räken-

skapsutdrag från företag, in med hjälp av sådan teknik.

 Om skattemyndigheterna alltid skall ha ett eget gränssnitt gentemot de

skattskyldiga eller om man, som Postgirot Bank AB föreslagit, kan ha en

förmedlande länk får det fortsatta utvecklingsarbetet visa. Redan nu bör

dock de skattskyldiga efter medgivande från Riksskatteverket eller den

myndighet som verket bestämmer ges möjlighet att lämna preliminära

självdeklarationer och skattedeklarationer i form av elektroniska dokument.

Denna fråga återkommer vi till i avsnitt 26.

Särskilt redovisningsnummer m.m.

Enligt nuvarande bestämmelser i 53 § 1 mom. uppbördslagen (1953:272)

har arbetsgivare en möjlighet att lämna uppbördsdeklarationer och

kontrolluppgifter under ett särskilt redovisningsnummer. Denna möjlighet

anses i dag vålla vissa problem i skattemyndigheternas integrerade och

samordnade verksamhet. Samtidigt är redovisningsmetoden till fördel för

de skattskyldiga. Enligt utredningens mening bör det lämnas åt Riks-

skatteverket att ta ställning till om och i så fall hur särskilda redovisnings-

nummer eller andra liknande redovisningsmetoder bör användas inom

ramen för ett nytt skattebetalningssystem.

 Riksrevisionsverket har invänt mot utredningens förslag och anser att

det inte kan överlåtas till Riksskatteverket att besluta om huruvida särskilda

redovisningnummer eller liknande redovisningsmetoder skall användas i

fortsättningen.

 Frågan om användande av särskilda redovisningsnummer eller andra

liknande redovisningsmetoder är inte av sådan art att den bör lagregleras.

Den blir dock sannolikt aktuell under arbetet med den förordning som

avses komplettera den föreslagna skattebetalningslagen. Om och i så fall i

vilken utsträckning beslutanderätten bör delegeras till Riksskatteverket får

vi ta ställning till då.

10.1.2 Redovisningstidpunkter

Regeringens förslag: Redovisning avseende de skatter och avgifter

som ingår i skattekontosystemet skall lämnas senast den 12 i månaden

efter redovisningsperioden (i januari och augusti den 17) dels av den

som enbart redovisar innehållen preliminär skatt och arbets-

givaravgifter, dels av skattskyldiga som har att redovisa mervärdes-

skatt varje månad om beskattningsunderlagen avseende mervärdes-

skatt för beskattningsåret, exklusive gemenskapsinterna förvärv och

import, uppgår till högst 40 miljoner kronor. Mervärdesskatten skall

dock i detta fall redovisas senast den 12 i andra månaden efter

redovisningsperioden.

 Skattskyldiga som redovisar mervärdesskatt med beskattningsunder-

lag som för beskattningsåret, exklusive gemenskapsinterna förvärv

och import, överstiger 40 miljoner kronor skall lämna sin redovisning

avseende de skatter och avgifter som ingår i skattekontosystemet

senast den 26 i månaden efter redovisningsperioden (i december senast

den 27). Om det finns särskilda skäl skall denna kategori skattskyldiga

kunna krävas på redovisning avseende innehållen preliminär skatt och

arbetsgivaravgifter senast den första förfallodagen i månaden, dvs.

senast den 12 (i januari den 17).

 Utredningens förslag stämmer överens med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har inte haft något att

invända mot förslaget. Svenska Bankföreningen anser det dock vara en

brist i förslaget att man inte uppnått en fullständig synkronisering mellan

betalning av skatter och avgifter och redovisningstidpunkter. Några

remissinstanser hävdar att tiden för redovisning av mervärdesskatten är för

kort och förordar en återgång till de redovisnings- och betalningstidpunkter

som gällde före den 1 januari 1996.

 Skälen för regeringens förslag: Vi har i avsnitt 9.3 framhållit att de

nu

gällande tidpunkterna för inbetalning av innehållen skatt,

arbetsgivaravgifter och mervärdesskatt nyss har beslutats av riksdagen och

att vi anser att det därefter inte har kommit fram några omständigheter som

motiverar en sådan generell senareläggning av inbetalningstidpunkterna

som några remissinstanser har förespråkat. Detta gäller i lika hög grad

tidpunkterna för redovisningen. Vi tar därför nu upp endast frågan om

vilka ändringar av redovisningstidpunkterna som det föreslagna skatte-

kontosystemet kräver.

 Nuvarande rutiner för hantering av uppbörds- och mervärdesskattede-

klarationer innebär att en betalning bokförs väsentligt tidigare än den tid-

punkt då redovisningen finns tillgänglig hos skattemyndigheten. Det

hänger samman bl.a. med att inbetalningen registreras av Postgirot Bank

AB som sedan skickar deklarationen till ett företag som med optisk läsning

tar hand om redovisningsdelen. Sambandet mellan inbetalning och redo-

visning blir känt för skattemyndigheten först ca 15 arbetsdagar efter

förfallodagen, dvs. närmare tre kalenderveckor efter denna dag.

 På ett skattekonto där krediteringar fortlöpande skall räknas av mot

debiteringar är det, som utredningen framhållit, önskvärt att debiteringarna

kan bokföras på kontot så tidigt som möjligt. Tidsperioden mellan den

skatt- eller avgiftsskyldiges redovisning och debiteringen på skattekontot

måste därför förkortas väsentligt.

 Enligt vårt förslag i avsnitt 9.3 kommer det Ä för kontohavare som skall

redovisa och betala skatter och avgifter varje månad Ä att finnas två olika

tidpunkter för betalning av skatter och avgifter beroende på storleken av

kontohavarens beskattningsunderlag till mervärdesskatt. I beskattnings-

underlagen ingår då inte gemenskapsinterna förvärv och import (se bet.

1995/96:SkU31, rskr. 1995/95:305, SFS 1996:713). Om beskattnings-

underlagen, exklusive gemenskapsinterna förvärv och import, för be-

skattningsåret, uppgår till högst 40 miljoner kronor skall samtliga skatter

och avgifter betalas senast den 12 (i januari och augusti den 17) i månaden

efter redovisningsperioden med undantag för mervärdesskatten som skall

betalas först vid motsvarande förfallodag i andra månaden efter

redovisningsperioden. Det innebär t.ex. att den 12 mars skall skatteavdrag,

arbetsgivaravgifter och debiterad preliminär skatt för februari samt

mervärdesskatt för januari ha betalats. För den vars beskattningsunderlag,

exklusive gemenskapsinterna förvärv och import, överstiger 40 miljoner

kronor skall innehållen preliminär skatt, arbetsgivaravgifter och debiterad

preliminär skatt betalas senast den 12 (i januari den 17) i månaden närmast

efter redovisningsperioden medan mervärdesskatten skall betalas senast

den 26 i samma månad. Dessa skattskyldiga har alltså två betalningsdagar

varje månad.

 För den antalsmässigt största gruppen kontohavare skall således

samtliga skatter och avgifter betalas senast den 12 varje månad. Denna

kategori kontohavare bör därför även lämna motsvarande redovisning

senast den 12 i månaden trots att redovisningen då kommer att avse två

olika redovisningsperioder Ä en för innehållen preliminär skatt och arbets-

givaravgifter och en för mervärdesskatt.

 För den andra gruppen kontohavare Ä ca 10 000 skattskyldiga Ä skall

betalningar i flertalet fall göras både den 12 och den 26 i månaden efter

redovisningsperioden. Den första förfallodagen gäller för innehållen skatt

och arbetsgivaravgifter och den andra för mervärdesskatt. Man kan då

tänka sig att den skattskyldige vid varje tidpunkt då ett belopp, som skall

följas av en redovisning, skall betalas, också ger in en redovis-

ningshandling. Detta skulle tillgodose Svenska Bankföreningens önskemål

om en fullständig synkronisering mellan betalning av skatter och avgifter

och redovisningstidpunkter. Det skulle emellertid för flertalet arbetsgivare

inom denna grupp innebära att redovisning fick lämnas två gånger varje

månad. Skattemyndigheten skulle då behöva stämma av dessa konton efter

varje sådan redovisning. Det skulle också kunna bli fråga om att föra om

betalningar, sända ut två betalningskrav, eventuellt ha två restföringar varje

månad m.m. Effektiviteten i skattekontot liksom de positiva effekterna för

de skatt- och avgiftsskyldiga i form av samordning och förenkling skulle

härigenom delvis gå förlorade.

 Utredningen har föreslagit en annan ordning där avlämnandet av

redovisningsuppgifter i stället knyts till den senare av de två betalnings-

tidpunkterna i månaden, dvs. till den 26. Det innebär att en skattskyldig

med beskattningsunderlag avseende mervärdesskatt, exklusive gemen-

skapsinterna förvärv och import, överstigande 40 miljoner kronor och som

har innehållen preliminär skatt, arbetsgivaravgifter och mervärdesskatt att

redovisa endast betalar innehållen preliminär skatt och arbetsgivaravgifter

den 12 (i januari den 17) i månaden. Den 26 i månaden redovisas inne-

hållen preliminär skatt, arbetsgivaravgifter och mervärdesskatt samt betalas

eventuell mervärdesskatt.

 Utredningens förslag innebär att när redovisningshandlingen har

kommit in till skattemyndigheten bokförs de olika redovisade beloppen i

kontot på respektive förfallodag, den 12 eller den 26. Ränta räknas på

eventuella underskott eller överskott. Ett gemensamt betalningskrav sänds i

förekommande fall ut. Även överlämnandet för indrivning kan härmed ske

vid ett tillfälle per månad. På så sätt når man för såväl de skatt- och

avgiftsskyldiga som myndigheterna längre i riktning mot ökad samordning

och förenkling. Vi föreslår därför samma ordning för redovisning av

skatter och avgifter som utredningen har gjort. I december ersätts dock den

26 med den 27.

 Även i de fall då den skattskyldige begär en återbetalning som har sin

grund i en överskjutande ingående mervärdesskatt bör krav ställas på att

redovisningen i övrigt för perioden har fullgjorts. Skattemyndigheten bör

vidare i vissa fall kunna kräva redovisning avseende innehållen preliminär

skatt och arbetsgivaravgifter vid den första förfallodagen i månaden. Denna

möjlighet behövs för att effektiva kontrollåtgärder skall kunna vidtas i

särskilda fall. Främst gäller det uppföljning vid upprepade betalningsför-

summelser. Men även generellt riktade kontrollinsatser kan motivera krav

på redovisning vid varje förfallodag. Härigenom skapas förutsättningar för

att skattemyndighetens borgenärsroll skall kunna utövas på ett effektivt sätt

genom bl.a. förebyggande åtgärder. Den möjlighet till ett tidigt agerade

som detta ger bör kunna leda till att antalet restföringar begränsas.

Samtidigt ges förutsättningar för skattemyndigheten att i förekommande

fall tidigare än annars lämna ett krav till kronofogdemyndigheten för in-

drivning. Befogenheten att kräva redovisning i förtid bör emellertid

användas bara i undantagsfall.

 Vi föreslår att regler av nu angiven innebörd skall tas in i 10 kap.

skattebetalningslagen.

10.2 Debitering av skatter och avgifter under året

Regeringens förslag: På ett skattekonto skall löpande bokföras dels

debiterad F-skatt och särskild A-skatt, dels innehållen preliminär skatt

och arbetsgivaravgifter samt mervärdesskatt som den betalnings-

skyldige redovisat i en skattedeklaration och dels skatt eller avgift som

påförts genom särskilt beslut av skattemyndigheten.

 Utredningens förslag stämmer överens med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har haft något att

invända mot utredningens förslag.

 Skälen för regeringens förslag: En viktig utgångspunkt är att

debiteringarna i ett skattekonto skall vara specificerade på ett sådant sätt att

det inte uppstår några tveksamheter kring hur den aktuella ställningen på

kontot har uppkommit. Ett datum för varje debitering bör anges. Det bör

också anges vilken skatt eller avgift som debiteringen avser samt vilket

belopp som bokförs. Det får inte finnas någon risk för sammanblandning

av de olika posterna.

 Utredningen har beskrivit rutinerna för bokföringen av skatter och

avgifter på skattekontot på följande sätt.

 Under året bokförs olika skatter och avgifter löpande på kontot. Vissa

poster, såsom de debiterade preliminära skatterna F-skatt och särskild A-

skatt, m.m. registreras i det centrala skatteregistret och bokförs på kontot

utifrån detta. Debiteringarna av dessa skatter bokförs på kontot först i

samband med att förfallodagen inträffar, dvs. i detta fall den 12 i månaden

(i januari och i vissa fall augusti den 17).

 Andra poster debiteras på grundval av lämnade redovisningar. Inne-

hållen preliminär skatt, arbetsgivaravgifter och mervärdesskatt debiteras

och, i förekommande fall, krediteras med ledning av den skatt- eller

avgiftsskyldiges redovisningshandling, dvs. skattedeklarationen.

 Om en betalning uteblir eller görs med för lågt belopp och det

härigenom uppkommer ett underskott på skattekontot beräknas ränta på

detta saldo.

 Under året kan särskilda beslut om skatter eller avgifter komma att

påverka kontot. Genom dessa beslut fastställs skatten eller avgiften för en

tidigare period. Som tidpunkt för debitering på kontot anges den dag då ett

belopp förfaller till betalning respektive den dag då beslutet meddelades

när fråga är om ett beslut som innebär en sänkning i förhållande till ett

tidigare fastställt belopp. Ränta på ett under- eller överskott på kontot

räknas från den tidpunkt då skatten eller avgiften ursprungligen förföll till

betalning. Samtidigt med beslutet ges dock automatiskt en viss betalnings-

frist.

 Vi delar utredningens uppfattning om hur skatter och avgifter bör

bokföras på ett skattekonto och föreslår en sådan ordning som utredningen

beskrivit.

 Bestämmelser om skattekonto har tagits in i 3 kap. skattebetalnings-

lagen.

10.3 Den slutliga skatten i skattekontosystemet

Regeringens förslag: Slutlig skatt skall bokföras på kontot på

förfallodagen. Samtidigt skall preliminär skatt som redovisats i

kontrolluppgift bokföras.

 Ett beslut om ändrad beräkning av den slutliga skatten skall bokföras

på kontot den dag då skattebeloppet förfaller till betalning.

 Utredningens förslag stämmer i huvudsak överens med regeringens

förslag.

 Remissinstanserna har inte haft något att invända mot utredningens

förslag.

 Skälen för regeringens förslag: I skattekontosystemet avses ett skatte-

besked ersätta bl.a. den nuvarande skattsedeln på slutlig skatt. Vi kommer

dessutom i ett senare avsnitt (se avsnitt 20) att föreslå att skattebesked skall

sändas ut löpande under taxeringsåret så fort skatteberäkningen är klar.

 Utredningen har föreslagit att skattemyndigheten skall bokföra den

slutliga skatten på kontot i samband med att ett skattebesked sänds ut. Det

betyder att vissa konton kommer att debiteras redan i augusti månad under

taxeringsåret, medan andra debiteras först i december månad samma år.

Samtidigt som den slutliga skatten debiteras på skattekontot skall den

preliminära skatten, som då finns registrerad i skatteregistret, krediteras.

 Debiteringen av slutlig skatt och kreditering av preliminär skatt samt

den följande avstämningen medför antingen att kontot jämnas ut eller att

det uppstår ett över- eller underskott på kontot.

 Ett underskott skall vara täckt vid en angiven senaste tidpunkt, till

vilken

automatiskt en betalningsfrist ges (se avsnitt 12.2). Ett överskott betalas

efter eventuell utredning ut till kontohavaren.

 Om den slutliga skatten för året ändras t.ex. på grund av ett beslut om

omprövning eller ett domstolsbeslut med anledning av ett överklagande,

debiteras eller krediteras kontot utifrån den betalningsdag som angetts i

beslutet eller, såvitt gäller återbetalning, den dag återbetalning skall ske.

Det över- eller underskott på kontot som beslutet ger upphov till är att se

som en ändring av den slutliga skatten för ett visst inkomstår. Om den

skattskyldige inte tidigare taxerats fastställs den slutliga skatten för första

gången genom beslutet. Ränta beräknas i förekommande fall fr.o.m. den 13

februari (i vissa fall fr.o.m. den 4 maj) under taxeringsåret. Det sagda kan

illustreras på följande sätt.

Exempel

Den slutliga skatten för inkomståret uppgår till 50 000 kr.

 Skattemyndigheten omprövar taxeringsbeslutet i en viss fråga och ett

beslut meddelas som innebär att taxeringen höjs.

 Den följande skatteberäkningen visar att den slutliga skatten för

inkomståret rätteligen skulle ha uppgått till 60 000 kr.

 På skattekontot debiteras ett belopp om 10 000 kr. Debiteringsdag är

den dag då ett eventuellt underskott skall vara täckt. Ränteberäkningsdag är

den 13 februari (i vissa fall den 4 maj) under taxeringsåret. Ränta debiteras

i samband med månadsavstämningen.

Regeringen delar utredningens uppfattning om hur den slutliga skatten

skall bokföras på skattekontot när skatten har bestämts genom ett

omprövningsbeslut. Även annan slutlig skatt bör enligt vår mening av

likformighetsskäl bokföras på skattekontot på förfallodagen. Vid samma

tillfälle bör den preliminära skatten krediteras. Bestämmelser om när

skatter och avgifter skall bokföras på skattekontot har tagits in i 3 kap.

skattebetalningslagen.

11 Kreditering på skattekontot

11.1 Krediteringsprincip

Regeringens förslag: På ett skattekonto skall bokföras varje betalning

som den skatt- eller avgiftsskyldige gör.

 Betalningar och övriga krediteringar skall bokföras utan någon inbör-

des avräkningsordning mellan olika skatter och avgifter på kontot.

 Utredningens förslag stämmer överens med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna har inte haft något

att invända mot förslagen. Riksskatteverket ställer sig bakom de allmänna

principer för kreditering på skattekontot som föreslagits av utredningen,

dvs. att betalningar skall bokföras utan avräkning mot någon speciell

debiteringspost. Statens löne- och pensionsverk förutsätter att de olika

ingående posterna vid en inbetalning till skattekontot särredovisas på

skattekontot från avstämningssynpunkt. Enligt Svenska Revisorsamfundet

synes ett system utan inbördes avräkningsordning i princip godtagbart

under förutsättning att det inte omfattar räntor och andra avgifter, såsom

förseningsavgifter, skattetillägg och liknande som debiteras kontot, i vart

fall så länge inte solidariskt betalningsansvar eller obeståndssituationer

aktualiseras. Samfundets mening är att först bör avräkning ske mot debi-

terade skatter, där likafördelning kan ske, och därefter bör överskjutande

belopp avräknas mot räntor, avgifter och liknande. Riksenheten mot

ekonomisk brottslighet anser visserligen att den föreslagna lösningen vid

första påseendet kan verka enkel och praktisk. Vid närmare skärskådande

kan Riksenheten dock konstatera att den har svagheter. En sägs vara att

vissa inbetalningar som inflyter kan vara sådana att de enbart får avräknas

mot en viss form av skatt. Riksenheten tänker då bl.a. på belopp som drivs

in i andra länder med stöd av konventioner eller bilaterala avtal. Enligt

utredningen är problemet försumbart. Riksenheten delar dock inte den

uppfattningen. Riksenheten har svårt att se att man kan undvara en

avräkningsordning. Företagarnas Riksorganisation anser att ett

minimikrav för att ett skattekontosystem skall införas måste vara att den

skattskyldige kan följa betalningen av varje skatt i sig och för varje period.

Vid en bedömning av hur grav en betalningsförseelse är, måste det gå att

på ett enkelt sätt följa vilken eller vilka betalningar som har varit sena.

 Skälen för regeringens förslag: I det föregående har betonats vikten av

att skattekontots debiteringar är tydliga. Det skall vara helt otvetydigt vilka

skatter och avgifter som har debiterats kontot och vid vilka tidpunkter de

debiterade beloppen skall vara betalda. Det är nödvändigt bl.a. för att den

skatt- eller avgiftsskyldige skall få en klar bild av sin skatte- och avgifts-

situation.

 Krediteringar i skattekontosystemet skulle kunna bokföras på ett sätt

som liknar dagens system där varje inbetalning avser en specifik skatt eller

avgift. I de fall ett konto visar underskott framgår det då vilken skatt eller

avgift som skulden avser. Det torde vara en sådan ordning som Statens

löne- och pensionsverk samt Företagarnas Riksorganisaion efterlyser.

 Med en sådan ordning blir emellertid fördelarna med ett system med

skattekonton avsevärt mera begränsade. Det finns visserligen en samlad

bild av den skatt- eller avgiftsskyldiges debiteringar och krediteringar. Men

de förenklingar i administrativt hänseende som anförts som ett av huvud-

skälen till att nuvarande system bör utvecklas i samordnande riktning nås

inte. Kvar finns skattemyndigheternas resurskrävande arbete med att

stämma av olika skatter och avgifter för sig, föra om belopp mellan skatte-

och avgiftsdebiteringar och perioder, m.m. Dessutom måste inbetal-

ningshandlingar vara märkta så att en betalning styrs till rätt debitering.

 Ett annat sätt att hantera betalningar och övriga krediteringar på

skatte-

kontot och som förordas av utredningen är att bokföra dem utan att de

hänförs till en viss skatt eller avgift. En betalning krediteras helt enkelt

kontot som en betalning avseende skatter och avgifter. Det innebär att

skattemyndigheten hanterar samtliga skatter och avgifter som ingår i ett

konto på ett för kontohavaren sammanhållet och enhetligt sätt. I sin

renodlade form leder detta förfarande till att det inte vid något tillfälle kan

anges vilken skatt eller avgift som är betald respektive obetald. I vart fall

gäller det om inte samtliga debiterade poster betalats. Så länge den skatt-

eller avgiftsskyldige fullgör sin betalningsskyldighet kan ju konstateras att

varje skatt och avgift som debiterats har betalats i sin helhet. Detsamma är

fallet om en överbetalning gjorts.

 Att de skatter och avgifter som ingår i skattekontosystemet betalas utan

en inbördes avräkningsordning är alltså en förutsättning för att de åsyftade

förenklingarna av det skatteadministrativa förfarandet skall kunna uppnås

fullt ut. Detsamma gäller i fråga om räntor, förseningsavgifter och

skattetillägg. Samtidigt kräver denna ordning särskilda överväganden

rörande utformningen och tillämpningen av vissa bestämmelser och hante-

ringsrutiner. Närmast gäller detta i fråga om solidarisk betalnings-

skyldighet, utlandshandräckning, förmånsrätt, beräkning av EU-bidragets

storlek och betalning av tilläggspensionsavgift som i dag förutsätter att det

kan anges om en specifik skatt eller avgift har betalats. Även uppgifter som

lämnas för statistikändamål eller bokföring grundas nu på att en betalning

specificeras som en viss skatt eller avgift.

 Enligt vår uppfattning är de nya problem som kan uppkomma inte alls

av sådan art eller omfattning att de bör hindra införandet av den ordning

som är att föredra från administrativ synpunkt, dvs. en krediteringsordning

utan avräkning mellan debiteringar av olika skatter och avgifter på ett

skattekonto. För att systemet skall bli så enkelt som möjligt att administrera

anser vi, till skillnad mot Svenska Revisorsamfundet, att systemet bör

omfatta även räntor, förseningsavgifter och skattetillägg. Vi föreslår därför

en sådan ordning.

 Hur de problem som kan vara förenade med vårt förslag bör lösas

behandlar vi i följande avsnitt. Vi vill här bara framhålla att den valda

metoden inte på något sätt gör redovisningen av krediterade belopp på

skattekontot mindre tydlig. Givetvis skall varje inbetalning av den skatt-

eller avgiftsskyldige registreras på skattekontot med uppgift om när

inbetalningen bokfördes på skattemyndighetens konto. Någon sådan

särredovisning som Statens löne- och pensionsverk samt Företagarnas

Riksorganisation nämnt kan det dock inte bli fråga om. En sådan särre-

dovisning är inte heller nödvändig eftersom inbetalda belopp skall fördelas

proportionellt mellan de vid inbetalningen debiterade och förfallna skatte-

och avgiftsfordringarna. En särredovisning är inte heller nödvändig för

beräkningen av kostnadsränta eftersom den avses knytas till ett eventuellt

underskott på skattekontot. Samma sak avses gälla vid överlämnande av

obetalda belopp till kronofogdemyndigheten för indrivning. Även de nu

nämnda frågorna behandlar vi närmare i senare avsnitt.

 Vi vill här bara tillägga att någon särredovisning av inbetalda belopp

inte heller är nödvändig för att bedöma hur allvarlig en betalnings-

försummelse är så som Företagarnas Riksorganisation gör gällande. Med

den enhetliga syn på skyldigheten att betala skatter och avgifter som vi

förordar är det helt utan betydelse vilken skatt eller avgift som är obetald.

Det som är väsentligt är om det på skattekontot finns ett över- eller

underskott och i så fall hur stort det är och hur länge det har funnits.

11.2 Likafördelningsmetoden

Regeringens förslag: Om det finns ett underskott på ett skattekonto

och det behöver anges om en skatt eller avgift är betald eller obetald

skall underskottet i regel fördelas proportionellt mellan de skatter och

avgifter som påförts under den aktuella perioden. Undantag från denna

likafördelningsmetod skall göras vid tillämpning av reglerna om

solidariskt ansvar. Likafördelningsmetoden skall inte heller gälla vid

tillämpning av obeståndsrekvisitet i samband med konkurs.

 Utredningens förslag stämmer överens med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: Huvuddelen av remissinstanserna har inte haft

något att invända mot förslaget. Riksskatteverket ställer sig bakom att

likafördelningsmetoden skall tillämpas i de fall det finns behov av att

kunna ange om viss skatt har betalats eller inte. Verket godtar också

förslaget om vid vilka situationer likafördelningsprincipen inte skall

tillämpas. Vad som avses med den aktuella perioden vid tillämpning av

likafördelningsmetoden finns inte angivet någonstans. I detta avseende

anser Riksskatteverket att ett förtydligande behövs. Enligt Malmö tingsrätts

uppfattning framgår det varken av bestämmelserna i aktiebolagslagen,

lagen om handelsbolag och enkla bolag eller av konkurslagen att avräkning

från skattekontot skall ske på något annat sätt än som sägs i

skattebetalningslagen. Den aktuella paragrafen bör därför kompletteras

med uttryckliga regler om när avräkning skall ske på annat sätt än som där

föreskrivs. Föreningen Auktoriserade Revisorer anser att likafördel-

ningsmetoden bör gälla endast om inbetalaren inte särskilt angett vad

inbetalningen avser. Den skatt- eller avgiftsskyldige skall således ha rätt att

själv välja vad en betalning avser vilket är en grundläggande rättighet.

Företagarnas Riksorganisation anser att likafördelningsmetoden är alltför

svår för de skattskyldiga att följa och förstå och därför oacceptabel. Ett

system måste vara utformat så att om ett underskott uppkommer för viss

period och rätt belopp betalas följande perioder skall dessa i sin helhet

anses vara till fullo betalda och underskottet endast hänföra sig till den

betalning genom vilken det ursprungliga underskottet har uppkommit.

Svenska Bankföreningen anser att risken för nya problem är så pass

överhängande med likafördelningsmetoden att man bör bokföra

betalningar och övriga krediteringar med en inbördes avräkningsordning.

 Skälen för regeringens förslag: I de flesta fall är det inte nödvändigt

att kunna ange vilka obetalda skatter eller avgifter som har genererat ett

underskott. Det är tillräckligt att veta hur ett underskott har uppkommit och

hur stort det är. I de fall behov finns av att se om den skatt- eller

avgiftsskyldige har betalat en viss skatt eller avgift eller hur mycket av en

debitering som har betalats föreslår utredningen att en fördelning skall ske

av gjorda betalningar enligt en likafördelningsmetod (proportionering).

Den utgår från att varje betalning av en skatt eller avgift skall behandlas

lika. Om endast en viss andel av det sammanlagt debiterade skatte- och

avgiftsbeloppet har betalats, anses varje debiterat delbelopp betalt efter den

kvotdel som delbeloppen utgör av de sammanlagda debiteringarna.

 Tillämpningen av den beskrivna metoden förutsätter att ett delvis nytt

synsätt får anläggas på betalningar av skatter och avgifter. I princip blir det

ur den enskildes perspektiv lika viktigt att betala varje förekommande skatt

eller avgift. Även från det allmännas sida blir den principiella ut-

gångspunkten att alla skatte- och avgiftsbetalningar anses lika viktiga.

Metoden kan sägas redan vara tillämplig vid betalning av arbetsgivarav-

gifterna. I detta sammanhang finns ju ingen inbördes avräkningsordning

mellan de olika slagen av arbetsgivaravgifter.

 Enligt vår mening har likafördelningsmetoden sådana stora fördelar att

den trots några remissinstansers invändningar bör införas. Det föreslagna

sättet att fördela betalningar av skatter och avgifter leder till att

ytterligare

förenklingar av det skatteadministrativa förfarandet kan åstadkommas. Vi

föreslår därför att likafördelningsmetoden skall införas i

skattekontosystemet.

 Riksskatteverket har ansett att ett förtydligande behövs i frågan om

till

vilken period ett visst underskott skall anses vara hänförligt. Enligt vår

mening bör den aktuella perioden i normalfallet vara en kalendermånad. I

vissa fall skall dock perioden avse inkomståret, se mer härom under avsnitt

16. Vid beräkningen av underlaget för den mervärdesskattebaserade

avgiften till EU utgör kalenderår beräkningsperiod.

 I vissa situationer är utgångspunkten för proportioneringen ett stort

antal

konton, exempelvis när det gäller att bestämma storleken av den svenska

EU-avgiften, medan det i andra situationer, exempelvis i samband med

utlandshandräckning, är ett enskilt konto som är intressant. I det följande

redogörs för nämnda situationer. Därefter tas upp fall då likafördelnings-

metoden inte bör användas.

Beräkning av den svenska EU-avgiften

Enligt gällande regelverk inom EU skall medlemsländerna genom s.k. egna

medel bidra till finansieringen av den gemensamma budgeten. Dessa egna

medel består av olika avgiftsslag, där ett procentuellt uttag på mervärdes-

skattebasen utgör ett av avgiftsslagen. I EU:s budget upptas detta

avgiftsslag till ett belopp som grundas på en överenskommen prognos av

mervärdesskattebasen för det år budgeten avser.

 Senast den 31 juli varje år skall medlemsländerna till kommissionen

lämna en redogörelse för hur mervärdesskattebasen beräknats. Denna

redogörelse ligger sedan till grund för slutreglering av den mervärdes-

skattebaserade avgiften. Regeringen har uppdragit åt Riksskatteverket att

administrera den mervärdesskattebaserade avgiften.

 Beräkningen av mervärdesskattebasen grundar sig på rådets förordning

nr 1553/89 av den 29 maj 1989 om den slutliga enhetliga ordningen för

uppbörd av egna medel som härrör från mervärdesskatt. Grunden för

beräkningen är den under föregående kalenderår betalda mervärdesskatten.

 Avgifter m.m. (skattetillägg, förseningsavgift, restavgifter, dröjsmåls-

avgifter och räntor) som ingår i betalda belopp skall räknas av.

 I ett skattekontosystem kommer det enligt våra förslag att finnas upp-

gifter om debiteringar på kontot för varje särskild skatt eller avgift medan

inbetalningarna inte går att hänföra till någon specifik skatt eller avgift. För

att kunna fullgöra åtagandet om redovisning av utfallet för

beräkningsunderlaget för den mervärdesskattebaserade avgiften behövs

därför efter avslutat budgetår en fördelning av inbetalningarna på skatteslag

så att inbetalningarna hänförliga till mervärdesskatt kan urskiljas.

 För kontohavare som har betalat enligt samtliga debiteringar och vars

konto således är utjämnat och för kontohavare med ett överskott på kontot

kan det inledningsvis konstateras att de debiterade beloppen för mervärdes-

skatt är desamma som den mervärdesskatt som har betalats.

 För att få fram en uppgift om betald mervärdesskatt för övriga skatt-

skyldiga, dvs. för sådana som har ett underskott på kontot, kan likaför-

delningsmetoden användas.

 Ett särskilt problem vad gäller effekter för statsbudgeten är att

andelen

restförda belopp kan variera mellan skatteslagen. Likafördelningsmetoden

kan alltså riskera att över- eller underskatta inbetalningarna av mervärdes-

skatt, vilket i sin tur innebär att vår betalning av mervärdesskattebaserad

avgift riskerar att bli större eller mindre än vad faktiska betalningar skulle

ge upphov till. Tillgänglig statistik visar att mervärdesskattens andel av

restförda belopp varierat kraftigt över åren och att det åtminstone periodvis

varit så att andelen restförd mervärdesskatt kraftigt överstigit andelen

restförda övriga skatter och avgifter. En tillämpning av

likafördelningsmetoden baserat på totalt på skattekontot debiterade skatter

och avgifter samt restförda belopp hade 1995 lett till en ökning av vår

avgift till EU:s budget med ca 40 miljoner kronor. Det är därför enligt

regeringens uppfattning viktigt att fördelningen görs på sådant sätt att

effekterna för statsbudgeten minimeras och en så korrekt fördelning som

möjligt erhålls, vilket i praktiken torde innebära en fördelning på

skattekontonivå.

Utlandshandräckning

För indrivning i utlandet av skatte- och avgiftsfordringar uppkomna här i

landet har Sverige ingått avtal om handräckning med ett antal olika länder.

Avtalen skiljer sig åt i vissa hänseenden exempelvis i fråga om vilka skatter

och avgifter som omfattas.

 Ett indrivningsuppdrag utgörs i skattekontosystemet endast av ett saldo

som avser fordran på skatter och avgifter. För att saldot i sin helhet skall

omfattas av ett visst handräckningsavtal krävs att avtalet också omfattar

alla de skatter och avgifter som hanteras i det aktuella skattekontot. Fråga

kan således uppkomma om vilken eller vilka delar av det överlämnade

underskottet som omfattas av avtalet.

 De flesta handräckningsärenden gäller nordiska länder. Under år 1996

gjordes 3 277 ansökningar. De nordiska handräckningsfallen kännetecknas

av att beloppen ofta är små och i flertalet fall rör fysiska personer med

uteslutande tjänsteinkomster. Skatter och avgifter på dessa inkomster torde

inte medföra några tillämpningsproblem.

 De handräckningsärenden som avser utomnordiska länder är få. Under

år 1996 handlades endast 190 sådana ärenden. Ärendena avser inte sällan

större belopp och är ofta begränsade till vissa skatter eller avgifter. Även

dessa ärenden omfattar till största delen tjänsteinkomster. Det kan dock

förekomma skatter eller avgifter som inte omfattas av ett handräcknings-

avtal.

 De ärenden där det blir nödvändigt att konstatera hur mycket av en eller

flera skatter och avgifter som är obetalt begränsar sig således i första hand

till relativt få handräckningsärenden som avser utomnordiska länder. Även

i dessa fall bör det obetalda beloppet anses fördela sig på olika skatter och

avgifter i enlighet med likafördelningsmetoden. Som framgått i det

föregående utgår metoden med likafördelning från att inbetalningarna i

normalfallet fördelar sig på kontots debiteringar under den aktuella

månaden utifrån hur stor andel som debiteringen i fråga utgör av kontots

sammanlagda debiteringar (proportionering).

Undantag från likafördelningsmetoden

I ett par fall får likafördelningsmetoden sådana konsekvenser för den

betalningsskyldige att den inte bör tillämpas. Som vi återkommer till i det

följande gäller det vid tillämpning av obeståndsrekvisitet i 2 kap. 9 §

konkurslagen (1987:672) i samband med konkurs (se avsnitt 14.5.2) och då

fråga är om solidarisk betalningsskyldighet (se avsnitt 23.3.2). I dessa fall

bör därför likafördelningsmetoden inte användas. I de angivna avsnitten

behandlas också frågan hur de aktuella undantagen från likaför-

delningsmetodens tillämpningsområde skall regleras lagtekniskt. Likaför-

delningsmetoden bör inte heller tillämpas när det skall avgöras hur stor del

av återförd ingående mervärdesskatt som har betalats in vid en fas-

tighetsförsäljning där frivillig skattskyldighet förelegat. Se vidare kom-

mentaren till 9 kap. 3 och 4 §§ mervärdesskattelagen (1994:200).

11.3 Kreditering av preliminär skatt

Regeringens förslag: Preliminär skatt som redovisas i kontrolluppgift

skall bokföras på skattekontot samtidigt som den slutliga skatten. En

kreditering på skattekontot skall också kunna grundas på särskilda

beskattningsbeslut som lett till att en skatt räknats om.

 Utredningens förslag stämmer överens med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: Huvuddelen av remissinstanserna har inte haft

något att invända mot förslaget. Riksrevisionsverket anser emellertid att

fysiska personer som betalar både A- och F-skatt och således har kontot

aktivt under hela året inte bör få fyllnadsinbetalningar av A-skatt kredi-

terade förrän slutskatten debiteras kontot. Härmed undviks att ett rän-

tegenererande överskott uppstår på kontot vilket är konsekvent i relation till

fysiska personer med enbart A-skatt. Riksskatteverket, Svenska Revi-

sorsamfundet och Näringslivets Skattedelegation för fram synpunkter på

förslaget om kreditering av preliminär skatt som dock främst tar sikte på

reglerna om beräkning av ränta.

 Skälen för regeringens förslag: Utredningen har dragit upp riktlinjerna

för hur den preliminära skatten skall krediteras på den skattskyldiges

skattekonto på följande sätt.

 Innehållen A-skatt för en arbetstagare skall under respektive år

debiteras

vid redovisningen och krediteras vid betalningen. Bokföringen sker på

arbetsgivarens konto. Debiteringen sker löpande med ledning av de redo-

visningshandlingar (skattedeklarationer) som arbetsgivaren lämnar under

året. Sådan debitering sker även för andra redovisare, exempelvis banker,

som är skyldiga att redovisa preliminär skatt som hållits inne genom

skatteavdrag från räntor och utdelningar. Motsvarande betalningar kredi-

teras och kontrolleras under löpande år endast på arbetsgivarens eller, när

det är fråga om skatteavdrag från ränta, på bankens skattekonto. Hur den

preliminära skatten fördelar sig på respektive skattskyldig, dvs. ar-

betstagare eller kontohavare i bank, redovisas först i och med att kontrol-

luppgifter lämnas, vilket skall ske senast den 31 januari året efter in-

komståret. Kontrolluppgifterna utgör härvid såväl krediteringsunderlag för

respektive skattskyldig som underlag för kontroll av de redovisade skatter

som debiterats på arbetsgivarens eller bankens konto under året. Det bör

tilläggas att kontrolluppgiften härutöver tjänar som underlag för faststäl-

lande och kontroll av den slutliga skatt som skall bestämmas för den

skattskyldige.

 För en skattskyldig med F-skatt eller särskild A-skatt utgör den åsatta

debiteringen underlag för det belopp som skall räknas av mot den slutliga

skatten. Har den skattskyldige både A-skatt och en debiterad preliminär

skatt avräknas såväl den debiterade skatten som den redovisade A-skatten.

 De nu redovisade riktlinjerna har remissinstanserna inte haft något att

invända emot. Vi ställer oss också bakom riktlinjerna och föreslår en

ordning som grundar sig på dessa.

 Några remissinstanser har dock haft synpunkter på hur fyllnadsinbe-

talningar av preliminär skatt skall hanteras i de fall den skattskyldige

debiterats preliminär skatt. Synpunkterna avser främst ränteberäkningen. I

skattekontosystemet avses ränta beräknas fr.o.m. en viss tidpunkt på

skillnaden mellan den preliminära och den slutliga skatten. Frågor om

beräkning av ränta behandlar vi i avsnitt 13.

Preliminär skatt via kontrolluppgift

Innehållen preliminär skatt som arbetsgivare, bank eller annan har redo-

visat i kontrolluppgift skall givetvis tillgodoräknas och krediteras på

skattekontot för respektive skattskyldig som en betalning av preliminär

skatt. I princip skulle det kunna ske när kontrolluppgiften kommer in, dvs.

redan fr.o.m. februari månad året efter inkomståret. Flera skäl talar emel-

lertid för att preliminär skatt som redovisats i kontrolluppgift bör bokföras

och krediteras på den skattskyldiges konto först i samband med att den

motsvarande slutliga skatten debiteras kontot.

 Skatt som redovisas i kontrolluppgift berör i första hand löntagare.

Skattebeloppet i dessa fall står i allmänhet i direkt proportion till inkomsten

och kan i de allra flesta fall förväntas tämligen väl stämma överens med

den slutliga skatt som senare kommer att debiteras. Att innan

slutskattedebiteringen kreditera ett skattebelopp som redovisats i kontrol-

luppgift kan medföra att fiktiva överskott och intäktsräntor uppstår och

kommer att hanteras i kontot fram till dess att den slutliga skatten debiteras.

Med hänsyn till att någon avräkningsordning inte tillämpas för krediterade

belopp kan också det motsatta förhållandet aktualiseras, dvs. att betal-

ningen tas i anspråk för en redan tidigare debiterad och eventuellt restförd

skuld. Resultatet kan då bli ett betalningskrav och att en eventuell ny

restföring sker för hela eller en del av den slutliga skatten trots att korrekt

preliminär skatt har betalats under året. En sådan ordning förefaller mindre

lämplig särskilt som den skattskyldige inte har möjlighet att själv påverka

tidpunkten för när den preliminära skatten tillgodoräknas.

 Ett annat skäl till att avvakta med krediteringen är behovet av att

först

säkerställa riktigheten i de belopp som skall räknas den skattskyldige

tillgodo. Avstämningen av preliminär skatt enligt kontrolluppgifter mot de

belopp som arbetsgivare löpande redovisat i skattedeklarationer under året

leder inte sällan till förändringar av de belopp som redovisats i kontrollupp-

gifterna.

 Det är vidare angeläget att så långt som möjligt skapa ett likformigt

för-

farande för avräkning av preliminär skatt Ä alltså oavsett vilken kategori

skattskyldiga som avräkningen gäller. På samma sätt som det är naturligt

att kreditera och räkna av en debiterad preliminär skatt först när den

slutliga skatten debiteras får detta anses naturligt vid motsvarande avräk-

ning för en skattskyldig med A-skatt.

 Hur och när en debiterad slutlig skatt bör bokföras på den

skattskyldiges

konto har redogjorts för i det föregående (se avsnitt 10.3). Med hänsyn till

vad som sagts nyss bör preliminär skatt som redovisats i kontrolluppgift

krediteras den skattskyldiges konto samtidigt som den slutliga skatten

debiteras. Vi föreslår en sådan ordning.

 Det bör framhållas att själva tidpunkten för denna debitering och

kreditering på kontot inte har att göra med den ränteberäkningsdag som

skall tillämpas för beloppen. Samma ränteberäkningsdag bör med det

undantag som vi återkommer till i avsnitt 13 gälla både den debiterade slut-

liga skatten och den preliminära skatt som redovisats i kontrolluppgift.

Som framgår av detta avsnitt skall ränta i princip räknas fr.o.m. den 13

februari året efter inkomståret.

F-skatt och särskild A-skatt

Debiterad preliminär skatt som har påförts för ett visst inkomstår skall

räknas av mot den slutliga skatt som har debiterats för året. Avräkning skall

enligt utredningens förslag ske genom att den preliminära skatten

krediteras skattekontot vid den tidpunkt då den slutliga skatten påförs och

debiteras kontot. Vi instämmer i detta förslag.

 EG (Europeiska gemenskapen) är en del av EU (Europeiska unionen). De regler som

 gäller

för mervärdesbeskattningen är EG-regler. I det följande används därför uttrycket

 EG i

anslutning till dessa regler.

 1

 2

 4

 84

 85

 87

 100

 101

 102

 103

 104

 105

 106

 108

 109

 111

 124

 125

 126

 127

 137

 138

 152

 155

 161

 162

 163

 164

 167

 169

 144

 146

 147

 148

 149

 162

 163

 163

 169

 171

 172

 172

 177

 179

 183

 184

 189

 190

 191

 192

 193

 194

 195

 196

 198

 199

 201

 202

 202

 203

 206

 207

 211

 212

 214

 216

 219

 223

 224

 224

 224

 227

 230

 231

 233

 234

 236

 237

 238

 253

 256

 241

 246

 256

 258

 265

 271

 279

 296

 16