Regeringens skrivelse

1997/98:60

Berättelse om verksamheten i Europeiska unionen

under 1997

Skr.

1997/98:60

Regeringen överlämnar denna skrivelse till riksdagen.

Stockholm den 19 februari 1998

Lena Hjelm-Wallén

 Pierre[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Utrikesdepartementet)

Skrivelsens huvudsakliga innehåll

I skrivelsen redogör regeringen för verksamheten i Europeiska unionen

under 1997 i enlighet med riksdagsordningens 10 kap. 1 §. Skrivelsen

behandlar Europeiska unionens övergripande utveckling, det ekonomiska

och sociala samarbetet, unionens förbindelser med omvärlden, det

rättsliga och inrikes samarbetet samt unionens institutioner, svenska

språket och rekrytering av svenskar.

Innehållsförteckning

SAMMANFATTNING

DEL 1 DEN ÖVERGRIPANDE UTVECKLINGEN I EUROPEISKA

UNIONEN

1 Samarbete i svenskt och europeiskt intresse 4

1.1 Sveriges prioriterade frågor i EU 4

1.2 Europeiska rådets möte i Amsterdam: Ny grundlag för EU 4

1.3 Europeiska rådets extra möte i Luxemburg: Samlad strategi

mot arbetslösheten 4

1.4 Europeiska rådets möte i Luxemburg: Historiskt beslut om

utvidgning 4

2 Regeringskonferensen 1996 1997 4

2.1 Förhandlingen 1997 4

2.2 Amsterdamfördraget 4

2.2.1 Frihet, säkerhet och rättvisa 4

2.2.2 Unionen och medborgaren 4

2.2.3 En effektiv och sammanhängande utrikespolitik 4

2.2.4 Unionens institutioner samt ett närmare

samarbete flexibilitet 4

2.2.5 Förenkling och konsolidering av fördragen 4

2.3 Utfallet av förhandlingarna från svensk utgångspunkt 4

3 Agenda 2000 4

3.1 EU:s utvidgning 4

3.1.1 Förmedlemskapsstrategin 4

3.2 Jordbruksreform och landsbygdsutveckling 4

3.3 Regional- och strukturpolitik 4

3.4 EU:s budget 4

3.5 Svenska utredningar om utvidgningens konsekvenser 4

3.5.1 Större EU säkrare Europa 4

3.5.2 Regionala konsekvenser av EU:s östutvidgning 4

3.5.3 EU:s jordbrukspolitik och östutvidgningen 4

3.5.4 Ett större och bättre Europa 4

3.5.5 Miljön i ett utvidgat EU 4

3.5.6 Arbetskraftens fria rörlighet trygghet och

jämställdhet 4

3.5.7 Ett utvidgat europeiskt område med frihet,

säkerhet och rättvisa 4

3.5.8 Kommerskollegiums utredningar 4

4 Den ekonomiska och monetära unionen (EMU) 4

4.1 Utvecklingen inom EU 4

4.1.1 Växelkurssystemet ERM 2 4

4.1.2 Stabilitets- och tillväxtpakten 4

4.1.3 Eurons legala status 4

4.1.4 Multilateral övervakning 4

4.1.5 Förfarandet vid alltför stora underskott i de

offentliga finanserna 4

4.1.6 Samordning av den ekonomiska politiken samt

artiklarna 109 och 109b 4

4.2 Sveriges agerande i EMU-frågan under 1997 4

4.2.1 Riksdagens beslut om Sverige och EMU 4

4.2.2 Förberedelser för ett eventuellt införande av

euron i Sverige 4

4.2.3 Det svenska konvergensprogrammet 4

4.2.4 Riksbankens ställning 4

4.2.5 Förhandlingar i EMU-frågor 4

4.3 Verksamheten i Europeiska monetära institutet 4

5 Öppenhet och insyn 4

5.1 Regeringskonferensen 4

5.2 EU:s institutioner 4

5.2.1 Rådet, kommissionen och Europaparlamentet 4

5.2.2 Mål i EG:s förstainstansrätt 4

5.2.3 Europeiska ombudsmannens öppenhetsarbete 4

6 Schengenavtalet 4

6.1 Sveriges deltagande i Schengensamarbetet 4

6.2 Införlivandet av Schengensamarbetet i EU 4

DEL 2 DET EKONOMISKA OCH SOCIALA

SAMARBETSOMRÅDET

7 Inre marknadens utveckling 4

7.1 Handlingsplanen för den inre marknaden 4

7.1.1 Resultattavla för den inre marknaden 4

7.2 Marknadskontroll 4

7.3 Effektivisering och regelförenkling 4

7.4 Administrativt samarbete 4

7.5 Medborgarnas Europa 4

7.6 Offentlig upphandling 4

7.7 Konkurrensfrågor 4

7.8 Statsstöd 4

7.9 Bolagsrätt 4

7.10 Redovisnings- och revisionsfrågor 4

7.11 Bygg- och bostadsfrågor 4

7.12 Överträdelseärenden 4

8 Fri rörlighet för varor 4

8.1 Tullunionen 4

8.1.1 EG:s tullagstiftning 4

8.1.2 Åtgärdsprogram för tullfrågor i gemenskapen

Tull 2000 4

8.1.3 Förenkling och rationalisering av gemenskapens

tullbestämmelser och tullförfaranden 4

8.1.4 Åtgärder för säkrare och effektivare transiteringar 4

8.1.5 Det svensk-norska gränstullsamarbetet 4

8.1.6 Tullsamarbetsavtal 4

8.2 Metoder att minska tekniska handelshinder 4

8.2.1 Harmoniserade tekniska föreskrifter 4

8.2.2 Provning, certifiering, marknadskontroll och

avtal med tredje land 4

8.2.3 Standardisering 4

8.2.4 Informationsprocedurer inom det icke

harmoniserade området (föreskrifter) 4

9 Fri rörlighet för tjänster och kapital 4

9.1 Finansiella tjänster 4

9.1.1 Bank- och kreditväsendet 4

9.1.2 Försäkringsväsendet 4

9.1.3 Värdepappersmarknaden 4

9.2 Telekommunikationer 4

9.3 Post 4

9.4 Turism 4

10 Fri rörlighet för personer samt arbetsmarknadsfrågor och sociala

frågor 4

10.1 Den sociala dimensionen 4

10.1.1 Den sociala dialogen 4

10.1.2 Sociala avtalets införlivande i EG-fördraget 4

10.2 Arbetsmarknadsfrågor 4

10.2.1 Kommittén för sysselsättnings- och

arbetsmarknadsfrågor 4

10.2.2 Rådsbeslut om gemenskapens verksamhet för

forskning, analys och samarbete på

sysselsättningsområdet 4

10.2.3 Informationssamhällets sociala och

arbetsmarknadspolitiska dimension 4

10.3 Arbetsmiljö- och arbetslivsfrågor 4

10.3.1 Kemiska ämnen 4

10.3.2 Cancerframkallande ämnen (carcinogener) 4

10.3.3 Grönbok om partnerskap för en ny

arbetsorganisation 4

10.4 Arbetsrätt 4

10.4.1 Vitbok om arbetstid 4

10.4.2 Deltidsarbete 4

10.4.3 Arbetstagarinflytande 4

10.4.4 Överlåtelsedirektivet 4

10.4.5 Utvidgning av direktiven om föräldraledighet

och europeiska företagsråd 4

10.5 Jämställdhet mellan kvinnor och män 4

10.5.1 EU:s handlingsprogram för jämställdhet 4

10.5.2 Positiv särbehandling 4

10.5.3 Bevisbördans placering i mål om

könsdiskriminering 4

10.5.4 Jämställdhetsfrågor i Amsterdamfördraget 4

10.6 Social trygghet 4

10.6.1 Samordning av social trygghet för migrerande

arbetare 4

10.6.2 Modernisering och nydaning av social trygghet

i Europeiska unionen 4

10.6.3 Kompletterande pensionsskydd 4

10.7 Etableringsrätt och erkännande av kompetensbevis 4

10.7.1 Etableringsrätt för advokater 4

10.7.2 Läkardirektivet 4

10.7.3 Erkännande av utländska examina 4

10.8 Handikappfrågor 4

10.8.1 Parkeringstillstånd 4

10.9 Folkhälsa 4

10.9.1 Folkhälsoprogram 4

10.9.2 Tobak 4

10.9.3 Svenska initiativ rörande alkohol 4

10.9.4 Narkotika 4

10.9.5 Narkotikafrågor utanför folkhälsoområdet 4

10.9.6 Horisontella narkotikaarbetsgruppen 4

10.10 Ungdomsfrågor 4

10.11 Idrott 4

11 Tillväxt och sysselsättning 4

11.1 Resultatet av Europeiska rådets möte i Amsterdam 4

11.1.1 Den nya avdelningen om sysselsättning 4

11.1.2 Resolutionen om tillväxt och sysselsättning 4

11.2 Resultatet av Europeiska rådets extra möte i Luxemburg

i november 1997 4

11.2.1 Tillämpningen av den nya avdelningen om

sysselsättning i fördraget 4

11.2.2 Europeiska investeringsbankens

handlingsprogram 4

11.2.3 Transeuropeiska nät (TEN) 4

11.2.4 Rapporter om sysselsättningen 1997 4

11.3 Sveriges agerande i sysselsättningsfrågan 4

11.3.1 Sveriges sysselsättningsprogram 4

11.3.2 Sveriges agerande inför toppmötet om

sysselsättning i Luxemburg 4

12 Skatter 4

12.1 Arbetet med ett skattepaket 4

12.2 Mervärdesskatt 4

12.3 Punktskatter 4

13 EU:s budget 4

13.1 Budgetens inkomster och Sveriges avgift till EU-budgeten 4

13.2 Budgetens utgifter och budgetarbetet under 1997 4

13.3 Återflödet från EU-budgeten 4

14 Åtgärder mot fusk och andra oegentligheter 4

14.1 Amsterdamfördraget 4

14.2 Åtgärder inom inrikes och rättsligt samarbete 4

14.3 Övriga åtgärder för att stärka skyddet av EU:s medel 4

14.3.1 SEM 2000 program för förbättrad styrning

och kontroll 4

14.3.2 Revisionsrättens iakttagelser 4

15 Transporter 4

15.1 Högnivågruppen om telematik på transportområdet 4

15.2 Sommartid 4

15.3 Landtransporter 4

15.3.1 Vägtransporter 4

15.3.2 Järnväg 4

15.3.3 Inre vattenvägar 4

15.4 Sjöfart 4

15.4.1 Sjösäkerhet 4

15.4.2 Gemensam sjöfartspolitik 4

15.4.3 Sjöfartsavtal med tredje land 4

15.5 Luftfart 4

15.5.1 Flygtrafikledning 4

15.5.2 Förhållandet till tredje länder 4

15.5.3 Flygsäkerhet 4

15.5.4 Lufttrafikföretagens ansvar vid flygolyckor 4

15.5.5 Flygplatsavgifter 4

15.6 Transeuropeiska nät för transporter 4

15.7 Körkort 4

15.8 Transport av farligt gods 4

16 Näringspolitik 4

16.1 Näringspolitikens inriktning 4

16.2 Småföretagspolitik 4

16.3 Branschfrågor 4

16.4 Kol- och stålfrågor 4

16.5 Kooperation 4

17 Energi 4

17.1 Den inre marknaden för gas 4

17.2 Förnybara energikällor 4

17.3 Andra energifrågor 4

18 Jordbruk 4

18.1 EU:s jordbrukspolitik 4

18.2 Miljö- och strukturfrågor 4

18.3 Animaliefrågor 4

18.4 Vegetabiliefrågor 4

18.5 Djurskydd och djurhälsa 4

18.6 Genresurser och genteknikfrågor 4

19 Livsmedel 4

19.1 Grönboken om livsmedelslagstiftningen 4

19.2 Livsmedelsstandarder 4

19.3 Bestrålning av livsmedel 4

19.4 Dricksvatten 4

19.5 Märkning av livsmedel 4

19.6 Salmonella i kött 4

20 Fiske 4

20.1 Externa resurser 4

20.2 Interna resurser 4

20.3 Marknadsfrågor 4

20.4 Strukturfrågor 4

21 Regional- och strukturpolitik 4

21.1 Målområden 4

21.1.1 De beslutande instanserna 4

21.1.2 Mål 2 Omvandling av regioner med

industriell tillbakagång 4

21.1.3 Mål 3 Bekämpning av långtids- och

ungdomsarbetslöshet 4

21.1.4 Mål 4 Kompetensutveckling av anställda 4

21.1.5 Mål 5a Lantbrukets och fiskets

omstrukturering och modernisering 4

21.1.6 Mål 5b Utveckling av landsbygdsområden 4

21.1.7 Mål 6 Utveckling av glest befolkade områden 4

21.2 Gemenskapsinitiativ 4

22 Miljö 4

22.1 Utvecklingen på de av Sverige prioriterade områdena 4

22.1.1 Försurning 4

22.1.2 Klimatpåverkan 4

22.1.3 Kemikalier och bekämpningsmedel 4

22.1.4 Kretsloppsanpassning 4

22.1.5 Biologisk mångfald, naturvård och genetiskt

modifierade organismer 4

22.1.6 Bilavgas- och bränslefrågor 4

22.2 Övriga miljöfrågor 4

22.2.1 Övergripande strategi för hållbar utveckling

inom EU 4

22.2.2 Översynen av det femte miljöhandlings-

programmet 4

22.2.3 LIFE 4

22.2.4 Kärnsäkerhet och strålskydd 4

22.2.5 Uppföljningen av UNCED 4

22.2.6 Miljöfrågorna i regeringskonferensen 4

22.2.7 Räddningstjänst, farlig industriell verksamhet 4

23 Konsumentpolitik 4

23.1 Regeringskonferensen 4

23.2 Konsumentpolitiken i framtiden m.m. 4

23.3 Livsmedelssäkerhet 4

23.4 Marknadsföring m.m. 4

23.5 Tvistlösning m.m. i konsumentförhållanden 4

23.6 Finansiella tjänster 4

23.7 Köprättsliga frågor 4

23.8 Miljömärkning 4

23.9 Fjärde direktivet om motorfordonsförsäkringar 4

24 Immaterialrätt 4

24.1 Mönsterskydd 4

24.2 Upphovsrätt 4

24.2.1 Ersättning vid vidareförsäljning 4

24.2.2 Upphovsrätt och informationssamhälle 4

24.3 Patent 4

24.3.1 Rättsligt skydd för biotekniska uppfinningar 4

24.4 Varumärken 4

24.5 Handelsrelaterade immaterialrättsfrågor 4

25 Utbildning 4

25.1 Sokrates 4

25.2 Leonardo da Vinci 4

25.3 Utbildningsprogrammen efter 1999 4

25.4 Europeiska skoldatanätet m.m. 4

25.5 Kvalitet i utbildningen 4

25.6 Övriga utbildningsfrågor 4

25.7 Internationellt samarbete 4

26 Forskning 4

26.1 Svenskt deltagande i det fjärde ramprogrammet 4

26.2 Det femte ramprogrammet för forskning och utveckling

1998 2002 4

26.3 Svenska prioriteringar i det femte ramprogrammet 4

26.4 Internationellt samarbete 4

27 Kultur och medier 4

27.1 Kulturprogram 4

27.2 Mediefrågor 4

27.3 Kultur och sysselsättning 4

27.4 Övriga frågor 4

28 Informationsteknik och samhället 4

DEL 3 EUROPEISKA UNIONENS FÖRBINDELSER MED

OMVÄRLDEN

29 Utrikes- och säkerhetspolitik 4

29.1 Säkerhetspolitik 4

29.2 Mänskliga rättigheter 4

29.3 Nedrustning 4

29.4 Icke-spridning 4

29.5 Förenta nationerna 4

29.6 Organisationen för säkerhet och samarbete i Europa

(OSSE) 4

29.7 Exportkontroll av strategiska produkter 4

29.8 Försvarsmaterielsamarbete 4

29.9 Administrativt samarbete 4

29.10 Protokollärt samarbete 4

30 Den gemensamma handelspolitiken 4

30.1 Svenska prioriteringar 4

30.2 Världshandelsorganisationen WTO 4

30.3 UNCTAD och råvarusamarbetet 4

30.4 GSP tullförmåner för utvecklingsländer 4

30.5 Förhandlingar om ett multilateralt investeringsavtal 4

30.6 Exportkrediter 4

30.7 Antidumpningspolitik 4

31 EU:s utvecklingssamarbete 4

31.1 Humanitärt bistånd och återuppbyggnadsfrågor 4

31.2 Samarbete med enskilda organisationer 4

31.3 EU:s livsmedelsbistånd 1997 4

31.4 Miljöfrågor 4

31.5 Jämställdhet i utvecklingssamarbetet 4

31.6 Samarbete om reformer av FN:s biståndsverksamhet 4

31.7 Stöd till befolkningsprogram i utvecklingsländer 4

31.8 Narkotikabekämpning 4

31.9 Minröjning 4

31.10 Makrofinansiellt stöd samt EIB:s projektutlåning till

tredje land 4

31.11 Samarbete med Afrika, Västindien och Stillahavs-

området 4

32 EU:s bilaterala och regionala förbindelser 4

32.1 Europeiska frihandelssammanslutningen (EFTA) och

Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) 4

32.2 De baltiska staterna 4

32.3 Östersjöregionen 4

32.4 Centraleuropa 4

32.5 Ryssland samt övriga OSS-stater 4

32.6 Staterna i f.d. Jugoslavien (utom Slovenien) samt

Albanien västra Balkan 4

32.7 Turkiet 4

32.8 Medelhavsländerna Maghreb/Mashrek 4

32.9 Mellanöstern och Gulfstaterna 4

32.10 Afrika 4

32.11 USA och Kanada 4

32.12 Latinamerika och Karibien 4

32.13 Euro-asiatisk dialog 4

32.14 Japan 4

32.15 Australien och Nya Zeeland 4

DEL 4 SAMARBETE I RÄTTSLIGA OCH INRIKES FRÅGOR

33 Polisiärt samarbete samt tullsamarbete 4

33.1 Europolkonventionen 4

33.2 Narkotika och organiserad brottslighet 4

33.3 Horisontella narkotikafrågor 4

33.4 Annat polissamarbete 4

33.5 Tullsamarbete 4

33.6 Terrorism 4

33.7 Brottsförebyggande arbete 4

34 Civil- och straffrättsligt samarbete 4

34.1 Brysselkonventionen 4

34.2 Brysselkonventionen II 4

34.3 Konventionen om insolvensförfaranden 4

34.4 Delgivningskonventionen 4

34.5 Europeisk exekutionstitel 4

34.6 Internationell organiserad brottslighet 4

34.7 Inbördes rättshjälp i brottmål 4

34.8 Människohandel och sexuellt utnyttjande av barn 4

34.9 Korruption 4

34.10 Återkallelse av körkort 4

34.11 Utlämningsfrågor 4

35 Gränskontroll, invandring och asyl 4

35.1 Konventionen om yttre gränskontroll 4

35.2 Dublinkonventionen 4

35.2.1 Eurodac-konventionen 4

35.3 Tredjelandsmedborgares rätt att resa in och bosätta

sig i EU 4

35.4 Asylpolitiken 4

35.5 Viseringspolitiken 4

35.6 Olaglig invandring 4

36 Åtgärder mot rasism och främlingsfientlighet 4

36.1 Europaåret mot rasism 4

36.2 Europeiskt centrum för övervakning av rasism och

främlingsfientlighet 4

DEL 5 EU:S INSTITUTIONER, SPRÅK OCH REKRYTERING

37 Institutionernas funktion och verksamhet 4

37.1 Rådet 4

37.2 Kommissionen 4

37.3 Europaparlamentet 4

37.4 EG-domstolen 4

37.5 Revisionsrätten 4

37.6 Ekonomiska och sociala kommittén 4

37.7 Regionkommittén 4

37.8 Europeiska investeringsbanken 4

37.9 Europeiska investeringsfonden 4

37.10 EU:s personalpolitik 4

38 Svenska språket och rekrytering av svenskar 4

38.1 Svenska språket i EU 4

38.2 Rekrytering av svenskar till EU-institutionerna

under 1997 4

BILAGOR

1.1 Viktigare förordningar, direktiv och beslut antagna

 under 1997 261

1.2 Viktigare rekommendationer, yttranden, meddelanden

 m.fl. icke bindande rättsakter under 1997 265

2.1 Svenska mål i EG-domstolen och förstainstansrätten

 under år 1997 268

2.2 Viktiga domar meddelade av EG-domstolen under 1997 273

3 Viktigare internationella avtal och överenskommelser

 ingångna 1997 280

4 Den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (GUSP):

 gemensamma ståndpunkter och åtgärder samt uttalanden 283

5 Samarbete i rättsliga och inrikes frågor: gemensamma

 ståndpunkter och åtgärder m.m. 291

6 EU-budgeten 1997 293

7.1 Statistik över Sveriges handel med EU:s medlemsländer 294

7.2 Statistik över EU:s handel med tredje land 295

8.1 Slutsatser från Europeiska rådets möte i Amsterdam 296

8.2 Slutsatser från Europeiska rådets möte i Luxemburg 310

8.3 Slutsatser från Europeiska rådets extra möte i

 Luxemburg 327

9.1 Svenska ledamöter i Europaparlamentet 341

9.2 Europeiska kommissionens ledamöter 344

9.3 Svenska ledamöter i Ekonomiska och sociala

 kommittén 347

9.4 Svenska ledamöter i Regionkommittén 348

10 Förkortningslista 349

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 19 februari 1998 352

Sammanfattning

Den övergripande utvecklingen i Europeiska unionen

Under sommaren 1997 avslutades den regeringskonferens som inletts

1996, vilket resulterade i ett nytt fördrag, det s.k. Amsterdamfördraget.

Fördraget kommer att träda i kraft när medlemsländerna har godkänt det i

enlighet med sina konstitutionella bestämmelser. Det nya fördraget inne-

bär bl.a. att grunden läggs för att besluta om åtgärder som möjliggör den

fria rörligheten för personer. Som ett led i detta införlivas Schengen-

samarbetet i EU. Sverige har fått gehör för flera av sina prioriterade frå-

gor genom att fördraget innehåller en förstärkt ställning för sysselsätt-

ning, jämställdhet, hållbar miljöutveckling och konsumentpolitik. Det

införs dessutom en grundläggande offentlighetsprincip. Inom den gemen-

samma utrikes- och säkerhetspolitiken kommer humanitära, fredsbeva-

rande och fredsfrämjande insatser att göras till unionens uppgifter.

I juli presenterade kommissionen sitt meddelande Agenda 2000, vilket

bl.a. innehåller en framåtblickande genomgång av unionens olika politik-

områden, en översikt av den förestående utvidgningens förväntade effek-

ter på EU, samt yttranden över kandidatländerna. Kommissionen föreslog

att medlemskapsförhandlingar skulle inledas med Estland, Polen, Slove-

nien, Ungern och Tjeckien. Cypern var sedan tidigare klart för förhand-

lingar. Under hösten har medlemsländerna diskuterat Agenda 2000.

Europeiska rådet beslutade i Luxemburg i december att förhandlings-

processen skall inledas samtidigt med alla kandidatländer under våren

1998. Samtliga kandidatländer kommer då att få inleda en av kommissio-

nen ledd genomgång av unionens regelverk. De sex länder som av

kommissionen ansetts redo för medlemskapsförhandlingar kommer i vår

också att få öppna mellanstatliga konferenser.

Vad gäller reformer av unionens politikområden har kommissionen

bl.a. föreslagit förändringar av jordbrukspolitiken i syfte att öka

konkurrenskraften. För regional- och strukturpolitiken är förslagen bl.a.

inriktade på att koncentrera, effektivisera och förenkla insatserna.

Kommissionen föreslår att taket för EU:s budget skall vara 1,27 procent

av BNI för perioden 2000 2006, vilket är samma andel som 1999, det

sista året i innevarande budgetperiod. Budgetförslaget innebär inga

nämnvärda förändringar av vare sig utgifternas fördelning, finansieringen

eller konstruktionen i övrigt. Jordbruksutgifternas och strukturutgifternas

utveckling i förhållande till BNI föreslås också vara oförändrade.

Europeiska monetära unionen (EMU)

Under året intensifierades förberedelserna för starten av den tredje etap-

pen av EMU. Europeiska rådet antog en resolution om ERM 2. Under

sommaren antogs den s.k. stabilitets- och tillväxtpakten, vilken syftar till

att säkerställa budgetdisciplin i tredje etappen av EMU.

Europeiska rådet antog även en resolution om samordning av den eko-

nomiska politiken. Där slås fast att Ekofin-rådet står i centrum för sam-

ordningen av medlemsstaternas ekonomiska politik. Ministrarna från de

stater som ingår i EMU får dock mötas informellt för att diskutera frågor

som har samband med det särskilda ansvar som de delar för den gemen-

samma valutan (euron). Varje gång frågor av gemensamt intresse berörs

skall de diskuteras av ministrarna från samtliga medlemsländer.

Regeringen har föreslagit och riksdagen har beslutat att Sverige inte

skall införa euron när den tredje etappen av EMU inleds den 1 januari

1999, men att Sverige bör hålla dörren öppen för ett eventuellt senare

deltagande. Sverige har ett stort intresse av att EMU blir framgångsrikt.

Schengen

Vid Europeiska rådets möte i Amsterdam beslutades att Schengen-

samarbetet skall införlivas i EU. Norge och Island skall associeras till

genomförandet av Schengenregelverket genom särskilda avtal baserade

på samarbetsavtalen från 1996. Arbetet har därutöver dominerats av frå-

gan om anslutningen av Italien, Grekland och Österrike till det operativa

samarbetet.

Det ekonomiska och sociala samarbetsområdet

Den inre marknaden för varor, personer, tjänster, kapital

En handlingsplan för den inre marknaden antogs av Europeiska rådet i

Amsterdam. Beträffande tullagstiftning har man under året diskuterat

bl.a. gränsöverskridande tillstånd. Medlemsstaterna har också arbetat

med att genomföra det strategiska åtgärdsprogrammet Tull 2000. Under

året trädde avtal om gränstullsamarbete i kraft mellan EG och Norge.

Beträffande den fria rörligheten för tjänster ägnades stor uppmärk-

samhet åt det finansiella området, dvs. bank-, försäkrings- och

värdepappersfrågor. Vidare gick arbetet med regler för telekommunika-

tioner inom unionen in i slutfasen inför avregleringen av telemarknaden.

Genom Amsterdamfördraget införlivas det sociala avtalet i EG-fördra-

get. Arbetet i den kommitté för sysselsättnings- och arbetsmarknads-

frågor som inrättades 1996 har under 1997 koncentrerats till att upprätta

och utveckla instrument för en effektiv övervakning och utvärdering av

sysselsättnings- och arbetsmarknadspolitiken samt att identifiera goda

exempel. En resolution om tillväxt och sysselsättning har antagits.

En politisk överenskommelse om att förbjuda direkt och indirekt

tobaksreklam har träffats.

Inom arbetsrätten har EU bl.a. ägnat sig åt frågor om deltidsarbete och

arbetstagarinflytande. På jämställdhetsområdet har uppmärksamhet äg-

nats bland annat åt s.k. positiv särbehandling.

Skatter, EU:s budget, åtgärder mot fusk och andra oegentligheter

Rådet beslutade om ett skattepaket bestående av en uppförandekod för

företagsbeskattning, ett framtida direktiv om beskattning av ränte- och

royaltybetalningar mellan företag samt riktlinjer för ett framtida direktiv

om sparande.

Sveriges avgift till EU 1997 uppgick enligt preliminärt utfall för stats-

budgeten till 20 181 miljoner kronor. Återbetalningen till följd av infas-

ningsöverenskommelsen motsvarade 661 miljoner kronor. Nettoavgiften

blev därmed 19 520 miljoner kronor. Återflödet till Sverige uppgick år

1996 till ca 10,8 miljarder kronor. För 1997 finns ännu inga slutliga be-

räkningar, men återflödet förväntas bli något högre 1997 än 1996.

Kontrollen över hur EU:s budgetmedel används har givits stor upp-

märksamhet. Kommissionen har bl.a. beslutat om en ny förordning med

minimistandard för medlemsländernas finansiella kontroll av struktur-

fondsmedlen.

Transporter, näringspolitik, energi, immaterialrätt

Arbetet på transportområdet har fokuserats på säkerhetsfrågor, på att

stärka konkurrenskraften hos miljövänliga transportslag och på förhål-

landet till tredje länder på marknaden för transporttjänster. I fråga om

landtransporterna har arbetet med att vitalisera gemenskapens järnvägar

fortsatt. För luftfarten har frågorna om den gemensamma flygtrafikled-

ningen och flygsäkerheten varit framträdande i rådsarbetet. Sjöfartsfrå-

gorna har koncentrerats kring säkerhetsaspekter, relationer till tredje län-

der och arbetet med att utforma en gemensam sjöfartspolitik.

Arbetet inom näringspolitiken har fokuserats på frågor om konkurrens-

kraft, särskilt inom tekoindustrin och informations- och kommunika-

tionsindustrin. Vad gäller branschfrågor har man i övrigt ägnat uppmärk-

samhet åt stöd till motorfordons- och varvsindustrin. Den s.k. Davignon-

gruppen har under året lämnat förslag rörande arbetstagarinflytande i s.k.

Europabolag.

På energiområdet har arbetet dominerats av behandlingen av kommis-

sionens förslag till direktiv om gemensamma regler för en inre marknad

för naturgas. En gemensam ståndpunkt antogs i december. Rådet har an-

tagit en resolution, vari kommissionen uppmanas att utarbeta en strategi

för att främja förnybara energikällor. Rådet har även antagit slutsatser om

klimatförändringar och energipolitik.

På immaterialrättens område antog rådet bl.a. en gemensam ståndpunkt

om mönsterskydd och en gemensam ståndpunkt om rättsligt skydd för

biotekniska uppfinningar.

Jordbruk, fiske

Förslagen till reform av den gemensamma jordbrukspolitiken som pre-

senterades i Agenda 2000 diskuterades mycket av jordbruksministrarna

under hösten 1997. Ministrarna presenterade sina slutsatser av diskussio-

nerna för Europeiska rådet i december. En WTO-panel fastslog att EU:s

bananregim inte är förenlig med WTO:s regler. EU har åtagit sig att följa

panelens utslag och ändra regimen. Som en åtgärd för att motverka den

s.k. galna ko-sjukan har kommissionen föreslagit att användning av s.k.

specificerat riskmaterial från slaktavfall skall förbjudas. Sådant risk-

material, som är en viktig ingrediens i de flesta läkemedel, har visat sig

svårt att ersätta, vilket gjort att ikraftträdandet av förbudet har skjutits

fram.

På fiskeområdet kunde länderna runt Nordostatlanten för första gången

nå en överenskommelse om total tillåten fångstmängd och fördelning av

den atlanto-skandiska sillen. Allt skarpare kritik har riktats mot de fiske-

avtal som EU sluter med bl.a. afrikanska länder. Kommissionen skall

därför se över avtalen och ge förslag till riktlinjer för dem. Beslut har

tagits om autonoma tullkvoter för vissa fiskprodukter. Resultatet blev

tillfredsställande för den svenska fiskenäringen.

Konsumentpolitik, livsmedel

Genom det nya Amsterdamfördraget stärks konsumenternas ställning i

EU. Konsumentintresset har getts en större tyngd i gemenskapens arbete

med livsmedelsfrågor. Under hösten presenterade kommissionen en ny

strategi på livsmedelssäkerhetsområdet som syftar till att förstärka skyd-

det för människors hälsa. I övrigt pågick arbetet inom områdena

marknadsföring, tvistlösning, finansiella och köprättsliga frågor samt

miljömärkning.

Kommissionen har presenterat en grönbok om livsmedelslagstiftning,

och medlemsstaterna har yttrat sig om den. Arbetet med förenkling av ett

antal livsmedelsstandarder har fortsatt. Sverige har i rådet tagit upp frå-

gan om att inte alla medlemsstater uppfyller sina åtaganden när det gäller

den svenska salmonellagarantin. Kommissionen har gett Sverige sitt

stöd.

Miljö, regional- och strukturpolitik

Inom miljöområdet presenterade kommissionen i mars sitt meddelande

om en strategi för att bekämpa försurningen. Mycket uppmärksamhet

ägnades åt förberedelser inför klimatkonferensen i Kyoto i december. EU

har agerat samordnat i dessa förhandlingar och har förberett gemen-

samma ståndpunkter inför de olika förhandlingsmötena. Andra viktiga

frågor under året rörde kretsloppsanpassning, kemikalier och bekämp-

ningsmedel samt åtgärder för att värna biologisk mångfald. Rådet har

även behandlat nya förslag om skärpta avgaskrav för fordon.

Under innevarande programperiod 1995 1999 kommer Sverige att ta

emot sammanlagt drygt 12 miljarder kronor från strukturfonderna. Åren

1995 1996 var arbetet inriktat på att utforma strukturfondsprogram och

bygga upp en organisation för genomförandet av dessa i Sverige. Först

under 1997 kunde verksamheten komma i gång i full skala. Kommissio-

nen godkände i december förslag till program inom gemenskapsinitiativ

rörande Östersjön och Nordsjön.

Utbildning, forskning, kultur och medier, informationsteknik

På utbildningsområdet antog man resolutioner och slutsatser rörande bl.a.

lärarutbildning om informationsteknik och kvalitet i utbildningen. Ett

projekt om ett europeiskt skoldatanät, initierat av Sverige, startade också

under året. Förberedelser för de associerade ländernas deltagande i ut-

bildningsprogrammen intensifierades, och man fattade beslut om att

öppna programmen för fyra av länderna. Europeiska rådet angav utbild-

ning och livslångt lärande som nyckelfaktorer för tillväxt och sysselsätt-

ning.

Inom forskningsområdet har arbetet dominerats av förberedelser för

det femte ramprogrammet för forskning och utveckling 1998 2002. För-

handlingar inleddes i slutet av 1997.

Inom kultur och medier präglades rådsarbetet av en första diskussion

om framtiden för EU:s verksamhet på kulturområdet, en revidering av

kulturprogrammen och kulturhuvudstadsprojektet samt fortsatta diskus-

sioner om den audiovisuella garantifonden. Beslut har fattats om Ariane-

och Raphaelprogrammen samt TV-direktivet.

Ett flerårigt gemenskapsprogram för att stimulera etablerandet av in-

formationssamhället Europa antogs. En deklaration om globala nätverk

har undertecknats, där man bl.a. behandlar elektronisk handel. Kommis-

sionen har antagit en handlingsplan för säker användning av Internet.

Europeiska unionens förbindelser med omvärlden

Det nya Amsterdamfördraget återspeglar den ambition som finns hos

medlemsstaterna att öka EU:s handlingsförmåga och effektivitet i den

gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Genom fördraget införs en

ny beslutstyp, gemensamma strategier. En gemensam enhet för politisk

planering och tidig varning kommer att inrättas. Under 1997 har med-

lemsstaterna genomfört gemensamma démarcher i ett antal frågor. EU

har även enats om gemensamma ståndpunkter bl.a. om stöd till konflikt-

förebyggande i Afrika, insatser i Albanien samt fortsatta sanktioner mot

Burma. Stöd har lämnats till fredsprocessen i Mellanöstern och till insat-

ser för valprocessen i Bosnien-Hercegovina.

Ett viktigt syfte med unionens förbindelser med omvärlden är att verka

för mänskliga rättigheter. Samarbetet om dessa frågor utgör en väsentlig

del i konfliktförebyggande och fredsbevarande insatser. Mellan EU-län-

derna sker ett regelbundet och omfattande samarbete i FN-frågor.

Handelspolitik, utvecklingssamarbete

Sverige har tillsammans med andra medlemsstater fortsatt att verka för

en fri världshandel med utgångspunkt i det multilaterala regelverket inom

ramen för världshandelsorganisationen WTO. Tre för Sverige viktiga

avtal har slutförts inom WTO: om handel med bastelekommunikations-

tjänster, om borttagande av tullar på IT-området samt om handeln med

finansiella tjänster.

I fråga om EU:s utvecklingssamarbete enades medlemsstaterna om en

gemensam ståndpunkt beträffande samfinansieringsprojekt mellan EU

och enskilda organisationer i medlemsstaterna samt beträffande det ar-

bete som genomförs av icke-statliga organisationer. Vidare har rådet an-

tagit en förordning om upphandling av livsmedelsbistånd, där det bl.a.

anges att lokal produktion och marknad skall främjas.

Unionens bilaterala och regionala förbindelser

EU har omfattande bilaterala och regionala förbindelser. Europeiska eko-

nomiska samarbetsområdet (EES) fungerade väl. Beträffande relatio-

nerna till de öst- och centraleuropeiska stater som ansökt om EU-med-

lemskap koncentrerades ansträngningarna till att förbereda dessa länder

för ett framtida medlemskap i unionen.

Inom samarbetet mellan EU och de tolv Medelhavsländerna har par-

terna diskuterat ett fördjupat ekonomiskt, politiskt och kulturellt/socialt

samarbete. De har även diskuterat ett handlingsprogram för prioriterade

åtgärder på miljöområdet.

EU ökade på olika sätt sin närvaro i Mellanöstern, liksom sina

politiska och ekonomiska ansträngningar för att fredsprocessen skall

lyckas. EU var ordförande i den multilaterala arbetsgruppen för regional

ekonomisk utveckling i Mellanöstern inom ramen för Madridprocessen.

EU har på olika sätt sökt medverka till en positiv utveckling i Afrika.

EU stöder i första hand regionala lösningar på problemen i Stora sjö-

regionen och har bl.a. fortsatt att verka för en internationell konferens om

fred, säkerhet och utveckling under ledning av FN och Afrikanska en-

hetsorganisationen. Rådet har bl.a. antagit en gemensam position om

förebyggande av konflikter i Afrika.

De amerikanska sanktionslagarna (t.ex. Helms-Burton) utgör fortsatt

centrala diskussionsämnen i dialogen med USA och Kanada. I april slöts

en delöverenskommelse mellan EU och USA, vilket innebär att USA

skjuter upp tillämpningen av den möjlighet lagen erbjuder till privaträtts-

liga processer i USA mot företag som handlar med nationaliserad egen-

dom på Kuba.

EU och Mexiko enades i juli om ett avtal om ekonomiskt partnerskap,

politisk samordning och samarbete.

Den process av närmande mellan EU och Asien som inleddes under

1996 har fortsatt under 1997. Samarbetsavtal mellan EU och Laos re-

spektive Kambodja har slutits. EU har fortlöpande en dialog om avregle-

ringar med Japan.

Samarbete i rättsliga och inrikes frågor

Inom det polisiära samarbetet har förberedelser för inrättandet av Euro-

pol ägt rum. Ett antal temamöten och seminarier om narkotikabekämp-

ning har hållits. I syfte att stärka och samordna narkotikaarbetet inom

EU:s olika samarbetsområden inrättades under våren 1997 den s.k. hori-

sontella narkotikaarbetsgruppen.

Arbetet med en ny konvention om internationell behörighet och om er-

kännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål fortsatte. Arbetet

med den s.k. delgivningskonventionen avslutades. Rådet har antagit en

handlingsplan mot den organiserade brottsligheten, innehållande 15 rikt-

linjer och 30 särskilda rekommendationer. Rådet har även antagit en ge-

mensam åtgärd angående bekämpning av människohandel och sexuellt

utnyttjande av barn.

En guide för effektiva metoder för personkontroll vid de yttre grän-

serna har tagits fram. Dokumentet har överlämnats till de central- och

östeuropeiska ansökarländerna. Den s.k. Dublinkonventionen med regler

om i vilket land en asylsökandes ansökan skall prövas trädde i kraft.

År 1997 fäste EU särskild vikt vid kampen mot rasism, bl.a. genom att

året utsetts till Europaåret mot rasism.

DEL 1 DEN ÖVERGRIPANDE UTVECKLINGEN I

EUROPEISKA UNIONEN

1 Samarbete i svenskt och europeiskt intresse

1997 var Sveriges tredje år som medlem i Europeiska unionen. Verksam-

heten i EU präglades av arbetet med att förbättra och fördjupa samarbetet

samt att förbereda unionen på att ta emot nya medlemmar. Ordförande-

land under det första halvåret var Nederländerna och under det andra

Luxemburg.

Fred är Europeiska unionens yttersta syfte. Erfarenheterna från åter-

kommande europeiska storkrig och två världskrig ligger bakom uppbyg-

gandet av det som i dag är EU. Den grundläggande tanken är att genom

integration och samarbete knyta Europas länder och folk så nära varandra

att krig inte skall kunna uppkomma. EU-samarbetet har varit framgångs-

rikt. Historiska fiender har försonats. I dag är det omöjligt att tänka sig

ett krig mellan EU:s medlemsländer.

Under det kalla kriget var dock integrationen begränsad till Väst-

europa. För Sveriges del skulle i det läget ett medlemskap ha stått i strid

med alliansfriheten. De politiska omvälvningarna i slutet av åttiotalet och

början av nittiotalet öppnade nya möjligheter för Europa och för Sverige.

Kommunismen kollapsade och demokratin segrade i flertalet länder i

Central- och Östeuropa. Samtidigt visade konflikten i forna Jugoslavien

att krig kunde bryta ut mitt i Europa.

Den historiska uppgiften är nu att överbrygga den politiska och eko-

nomiska klyftan mellan väst och öst och att skapa ett Europa präglat av

fred och välfärd, utan murar mellan länder och folk. Under 1997 fattade

EU vid sitt toppmöte i Luxemburg i december det avgörande beslutet att

inleda förhandlingsprocessen med de tio länder i Central- och Östeuropa

samt Cypern vilka ansökt om medlemskap. Det viktigaste motivet för

denna förestående utvidgning är detsamma som en gång banade väg för

den europeiska integrationen, nämligen att genom ekonomiskt och poli-

tiskt samarbete minska risken för krig och konflikter. Detta är en politik

som också ger Sverige ökad trygghet och säkerhet.

Samtidigt med arbetet att utvidga unionen fördjupas och effektiviseras

samarbetet. EU strävar efter att tydligare inrikta sig på de områden som

upplevs som mest relevanta av medborgarna. Dit hör exempelvis frågor

om fred, sysselsättning, arbetet för en god miljö, jämställdhet och kamp

mot brottslighet. Det är en utveckling av samarbetet som Sverige starkt

stöder.

Medlemskap i EU är ett uttryck för en vilja att solidariskt ta ansvar för

gemensamma angelägenheter. Samarbetet inom ekonomi, inre marknad,

kultur, forskning med mera ökar möjligheterna att skapa arbete och väl-

färd i medlemsländerna. Under 1997 fattades viktiga beslut för att bättre

samordna kampen mot arbetslösheten. Vid det extra toppmötet i Luxem-

burg i november antogs omfattande riktlinjer för sysselsättningspolitiken

som i allt väsentligt överensstämmer med svenska ambitioner på områ-

det.

Den ekonomiska och monetära unionen (EMU) övergår den 1 januari

1999 till den tredje etappen. En gemensam centralbank upprättas och en

gemensam valuta införs. Det är i svenskt intresse att valutaunionen blir

framgångsrik. Riksdagen har beslutat att Sverige inte bör delta från star-

ten 1999 med hänsyn till bristande folkligt stöd.

Den inre marknaden är i det närmaste genomförd. Återstår gör framför

allt att förverkliga den fria rörligheten för personer. Viktiga beslut för att

säkra att hela unionen blir ett område med frihet, säkerhet och rättvisa för

medborgarna fattades under 1997. En väl fungerande inre marknad är av

stor betydelse för svensk handel och ekonomi. Den handlingsplan som

EU antagit för att förbättra den inre marknadens funktion ligger väl i linje

med Sveriges syn på hur arbetet skall drivas vidare på detta område.

EU fortsätter att utveckla den gemensamma utrikes- och säkerhets-

politiken (GUSP). Genom denna samverkan kan medlemsländerna till-

sammans få ett större inflytande och spela en mer aktiv roll på den

världspolitiska scenen än om länderna hade agerat vart och ett för sig.

Det gäller särskilt ett mindre medlemsland som Sverige. Genom att på-

verka den gemensamma politiken har Sverige kunnat få större inflytande

också i andra internationella organisationer. EU är världens största bi-

ståndsgivare och verkar aktivt för att förebygga och bilägga konflikter i

världen. EU tar ett särskilt stort ansvar i återuppbyggnadsarbetet i forna

Jugoslavien, för Albanien samt spelar en aktiv roll i exempelvis Mellan-

östern och vid de stora sjöarna i Afrika (Rwanda och Burundi).

En grundläggande princip för samarbetet är att beslut skall fattas så

nära medborgarna som möjligt. Ett fördjupat europeiskt samarbete är

nödvändigt och rationellt på vissa områden. Andra frågor hanteras bäst i

medlemsländerna. Sverige värnar om denna s.k. närhetsprincip i EU-

arbetet. Detta innebär t.ex. att EU-budgeten endast skall finansiera åtgär-

der när EU-nivån innebär ett mervärde jämfört med nationella åtgärder

och nationell finansiering. En god avvägning mellan den europeiska och

den nationella kompetensen är i allas intresse och stärker medborgarnas

förtroende för samarbetet inom EU.

Regeringen fäster stor vikt vid att medborgarna engagerar sig i de eu-

ropeiska frågorna. Europafrågorna spänner över ett brett fält. Huvuddelen

av det som behandlas inom EU sammanfaller med inrikespolitiska fråge-

ställningar. EU erbjuder ännu en demokratisk arena för frågor av gemen-

samt intresse.

Sverige skall som medlem aktivt verka för att förbättra och stärka sam-

arbetet inom unionen. Det är viktigt att reformer med en annan inriktning

av politiken genomförs på flera områden. Medlemskapets möjligheter att

tillgodose såväl europeiska som svenska intressen skall tas till vara be-

slutsamt och i en anda av solidaritet.

Under 1997 har Sverige på ett framgångsrikt sätt kunnat föra fram sina

synpunkter inom en mängd områden, inte minst i samband med förhand-

lingarna om Amsterdamfördraget och beslutet om att inleda utvidgnings-

processen. Sveriges inflytande står väl i nivå med det som jämförbara

medlemsländer har.

EU har med Danmark, Finland och Sverige som medlemmar fått en

förstärkt nordisk dimension. Detta har bidragit till större genomslag på

olika sakområden för svenska och nordiska synpunkter.

1.1 Sveriges prioriterade frågor i EU

Under första halvåret 1997 prioriterade Sverige det reformarbete som

fördes inom regeringskonferensens ram och som resulterade i Amster-

damfördraget, vilket för närvarande ratificeras i medlemsländerna.

Under andra halvåret prioriterade Sverige arbetet inför det extra topp-

mötet om sysselsättningen, som hölls i november, samt förberedelserna

för beslutet om att inleda utvidgningsprocessen, vilket fattades i decem-

ber. Sverige fäste stor vikt vid arbetet på en reformering av EU:s jord-

bruks-, regional- och strukturpolitik samt vid utformning, finansiering

och användning av EU:s budget. Inga avgörande beslut fattades dock om

dessa senare frågor under 1997.

Sverige har på miljöområdet prioriterat arbetet med försurnings-

strategin med utgångspunkt från kommissionens under året presenterade

meddelande. På kemikalieområdet har betydande ansträngningar gjorts

vad gäller de s.k. övergångslösningarna.

Regeringen har aktivt drivit frågor om ökad öppenhet och insyn i EU:s

institutioner. Vidare skall nämnas kampen mot den organiserade brotts-

ligheten, bl.a. narkotikabekämpning.

På konsumentområdet har bl.a. aktiva insatser gjorts beträffande hälsa

och livsmedelssäkerhet.

I unionens förbindelser med omvärlden fäste Sverige särskild vikt vid

den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken och unionens arbete för

att främja fred och utveckling i världen.

Ett omfattande arbete har lagts ner på förberedelserna av den tredje

etappen av EMU, bl.a. i förhandlingarna om stabilitets- och tillväxtpak-

ten.

I det följande ges en översikt över Europeiska rådets möten under

1997. Besluten av Europeiska rådet, som också kallas EU:s toppmöte,

redovisas i avsnitten 2.2, 3.1, 11.1, 11.2. Vid Europeiska rådets möten

har från svensk sida deltagit statsminister Göran[REDACTED_EFTERNAMN] samt utrikes-

minister Lena Hjelm-Wallén. Vid mötet i Amsterdam och de båda i Lux-

emburg deltog även finansminister Erik[REDACTED_EFTERNAMN].

1.2 Europeiska rådets möte i Amsterdam:

Ny grundlag för EU

Efter över ett år av förhandlingar enades EU:s stats- och regeringschefer i

Amsterdam i mitten av juni 1997 om ett nytt fördrag. Mötet hade även

föregåtts av ett extra möte med Europeiska rådet i Noordwijk i slutet av

maj.

Det nya fördraget kom att kallas Amsterdamfördraget och innebär nya

villkor för samarbetet på en rad områden. Det gäller till exempel de av

Sverige prioriterade frågorna om sysselsättningen, miljön, öppenheten,

jämställdheten, konsumentpolitiken och utrikes- och säkerhetspolitiken.

Viktiga reformer beslutades också när det gäller hur EU skall skapa fri

rörlighet för personer inom EU och effektivare bekämpa internationell

brottslighet.

Däremot kunde en mer omfattande institutionell reform inte beslutas.

Förändringarna när det gäller beslutsregler och röstviktning inom EU:s

institutioner vid en utvidgning av unionen blev relativt begränsade.

Toppmötet beslutade därför att en ny regeringskonferens för dessa frågor

skall sammankallas när antalet medlemmar i unionen överstiger tjugo.

Regeringen bedömer att Amsterdamfördraget innebär väsentliga för-

bättringar av samarbetet inom EU på en rad områden. Framför allt gäller

det sysselsättningen, som får en betydligt mer framskjuten plats i fördra-

get. De svenska kraven har i stor utsträckning tillgodosetts även inom de

andra områden Sverige prioriterat.

Regeringen var beredd att fatta ett mer genomgripande beslut i de insti-

tutionella frågorna, men oenigheten bland medlemsländerna var för stor.

De framsteg som gjordes i det avseendet utgör dock en tillräcklig grund

för EU att gå vidare i arbetet med att ta emot nya medlemmar. Amster-

dammötet innebär grönt ljus för utvidgningen, vilket var dess kanske

viktigaste uppgift.

1.3 Europeiska rådets extra möte i Luxemburg:

Samlad strategi mot arbetslösheten

Ett extra toppmöte om sysselsättningen hölls i Luxemburg i november.

Ett syfte var att i enlighet med den nya sysselsättningsavdelningen i

Amsterdamfördraget utarbeta gemensamma riktlinjer för ökad syssel-

sättning.

De antagna riktlinjerna ligger väl i linje med svensk politik. Det gäller

särskilt åtgärder för att, framför allt genom utbildning, stärka individens

ställning på arbetsmarknaden och prioriteringen av frågan om jämställd-

het mellan män och kvinnor.

Toppmötet enades om övergripande mål för att stödja de arbetslösa.

Målen innebär bl.a. att varje arbetslös vuxen skall erbjudas någon form

av åtgärd innan ett år av arbetslöshet gått. För ungdomar gäller motsva-

rande inom ett halvår. Vidare bör varje medlemsstat sträva efter att ett

ökat antal arbetslösa erbjuds utbildning.

Ett centralt element i den nya avdelningen är en aktiv övervakning av

medlemsstaternas sysselsättningspolitik.

Sysselsättningsriktlinjerna följs upp av nationella handlingsplaner, och

en första avstämning av dessa sker vid Europeiska rådets möte i Cardiff i

juni 1998.

1.4 Europeiska rådets möte i Luxemburg:

Historiskt beslut om utvidgning

Europeiska rådets möte i Luxemburg den 12 13 december 1997 är histo-

riskt. Vid mötet gav EU beskedet att de tio kandidatländerna från Öst-

och Centraleuropa samt Cypern är välkomna att bli medlemmar så snart

de uppfyllt villkoren för medlemskap. Efter hårda förhandlingar under

hela hösten beslutade toppmötet även hur förhandlingsprocessen skall

läggas upp.

Sverige och Danmark bedrev ett intensivt arbete för att alla ansökar-

länder skulle inkluderas i utvidgningsprocessen från dess start. Enligt det

föreliggande förslaget från kommissionen skulle förhandlingar endast

inledas med sex av kandidatländerna.

Den kompromiss som antogs vid mötet innebär att utvidgnings-

processen inleds gemensamt med alla länder. Alla länder deltar i genom-

gången av EU:s regelverk. Sex länder Estland, Polen, Tjeckien, Ung-

ern, Slovenien och Cypern får starta de konkreta förhandlingarna först,

med möjlighet för de övriga att ansluta sig. Det betyder att väsentliga

element i det gemensamma förslaget från Sverige och Danmark fått ge-

hör.

Vid toppmötet beslutades också att en europeisk konferens skall hållas

med deltagande av medlemsländerna, de elva kandidatländerna samt

Turkiet.

Förberedelserna för EMU fortsatte. En resolution antogs om samord-

ning av ekonomisk politik, externa aspekter av EMU och rådets dialog

med Europeiska centralbanken (ECB).

2 Regeringskonferensen 1996 1997

EU:s regeringskonferens 1996 1997 sammankallades i enlighet med ar-

tikel N 2 i Fördraget om Europeiska unionen (Unionsfördraget). Inom

ramen för konferensen förhandlade medlemsländernas regeringar om

ändringar och tillägg i grundfördragen. I förhandlingen deltog också Eu-

ropeiska kommissionen.

2.1 Förhandlingen 1997

Under nederländskt ordförandeskap kunde de praktiska förhandlingarna i

regeringskonferensen avslutas vid Europeiska rådets möte i Amsterdam

den 16 17 juni.

Vårens förhandlingar var inledningsvis inriktade på att man skulle för-

söka nå fram till en lösning av de institutionella frågor som inte behand-

lades med särskilda förslag i det utkast till nytt fördrag som presenterades

för Europeiska rådet i Dublin i december 1996. Under senare delen av

våren kom resterande frågor återigen upp på dagordningen. Beträffande

behandlingen av en del av frågorna fanns det anledning att avvakta ut-

gången av det brittiska underhusvalet den 1 maj.

Slutfasen av konferensen blev mycket intensiv. I syfte att på ett tidigt

stadium identifiera de frågor som kunde komma att utgöra problem i slut-

skedet hölls ett extra möte med Europeiska rådet i Noordwijk i Nederlän-

derna den 23 maj.

Vid toppmötet i Amsterdam kunde stats- och regeringscheferna nå po-

litisk enighet om ett nytt fördrag. Efter juridisk och språklig granskning

färdigställdes det nya fördraget på unionens elva officiella språk. Till-

sammans med regeringskonferensens slutakt undertecknades fördraget av

unionens utrikesministrar den 2 oktober i Amsterdam. Fördraget kommer

att träda i kraft när medlemsländerna har godkänt det i enlighet med sina

konstitutionella bestämmelser.

Samråd med riksdagen

Utgångspunkten för regeringens ställningstaganden i regeringskonferen-

sen utgjordes av skrivelsen EU:s regeringskonferens 1996 och riksdagens

behandling av den (skr. 1995/96:30, bet. 1995/96: UU13, rskr.

1995/96:199). Till detta underlag lades under våren också vad riksdagen

hade uttalat om regeringskonferensen i samband med behandlingen av

regeringens skrivelse Berättelse om verksamheten i Europeiska unionen

under 1996 (skr. 1996/97:80, bet 1996/97:UU13, rskr 1996/97:269).

I enlighet med den ordning som etablerats fortsatte också under slut-

fasen av regeringskonferensen ett intensivt samråd mellan regeringen och

riksdagen främst inom ramen för EU-nämnden.

2.2 Amsterdamfördraget

Det nya fördraget innebär inte någon grundläggande förändring av EU-

samarbetets karaktär. EU förblir en sammanslutning av självständiga sta-

ter som inom ramen för gemenskapssamarbetet i vissa fall överlåtit be-

slutsbefogenheter till gemensamma institutioner. Amsterdamfördraget

ändrar inte heller den grundläggande struktur för samarbetet som etable-

rades genom Unionsfördraget.

Amsterdamfördraget består av tre delar. Den första delen innehåller

materiella ändringar i grundfördragen. Den andra delen innehåller resul-

tatet av arbetet med att förenkla grundfördragen. Dessa bestämmelser

syftar inte till att ändra de materiella reglerna. Fördragets tredje del inne-

håller allmänna och avslutande bestämmelser, bland vilka märks be-

stämmelsen om att artiklarna i Unionsfördraget och EG-fördraget skall

numreras om. Regeringskonferensen enades vidare om att anta 13 proto-

koll, som har samma rättsliga status som de fördrag till vilka de har fo-

gats. Regeringskonferensen antog 51 gemensamma förklaringar samt

beaktade 8 förklaringar av olika medlemsstater.

De viktigaste delarna av resultatet redovisas i det följande i enlighet

med den uppdelning av frågorna som tillämpades i regeringskonferensen.

2.2.1 Frihet, säkerhet och rättvisa

De grundläggande rättigheternas ställning i fördragen stärks. Det läggs

fast att EU bygger på ett antal gemensamma principer, däribland respek-

ten för de mänskliga rättigheterna, som måste respekteras av både med-

lemsstater och stater som aspirerar på medlemskap. Det införs en proce-

dur som möjliggör att rättigheter som tillkommer en medlemsstat enligt

fördragen tillfälligt upphävs för en medlemsstat som inte respekterar de

grundläggande principerna. Endast stater som respekterar unionens

grundläggande principer kan ansöka om medlemskap. EG-domstolens

rättsliga kontroll av att institutionerna respekterar Europakonventionen

fördragsfästs och skall omfatta även rättsliga och inrikes frågor.

Gemenskapens befogenhet att vidta åtgärder mot diskriminering ut-

ökas. Rådet får enhälligt besluta om åtgärder för att förhindra diskrimi-

nering på grund av kön, ras, etniskt ursprung, religion eller övertygelse,

funktionshinder eller sexuell läggning. Medlemsstaterna är också eniga

om att de funktionshindrades situation skall beaktas när

inremarknadslagstiftning beslutas.

Inom ramen för målet att göra unionen till ett område av frihet, säker-

het och rättvisa lägger man grunden för att senast inom fem år besluta om

sådana åtgärder som möjliggör att den fria rörligheten för personer säker-

ställs. Samtidigt införs bestämmelser som syftar till att stärka polis-

samarbetet och samarbetet i straffrättsliga frågor för att den fria rörlighe-

ten för personer inte skall genomföras till priset av minskad säkerhet för

de människor som bor i unionen. Som ett led i genomförandet av den fria

rörligheten för personer överförs vissa samarbetsområden inom det nuva-

rande mellanstatliga samarbetet i rättsliga och inrikes frågor till gemen-

skapssamarbetet.

Vidare införlivas Schengensamarbetet i EU. Bestämmelserna i

Schengenregelverket överförs till EU och infogas i de delar av EU:s re-

gelverk där de enligt sitt innehåll hör hemma.

Den fria rörligheten för personer genomförs på ett sätt som innebär att

den nordiska passfriheten kan bibehållas. Norge och Island garanteras

samarbetsavtal med EU baserade på deras nuvarande avtal med

Schengenländerna.

Samarbetet i polisfrågor och straffrättsliga frågor effektiviseras. Insti-

tutionerna och särskilt domstolen får en utökad roll, utan att samarbetets

grundläggande mellanstatliga karaktär förändras. I polissamarbetet ges

Europol vissa operativa uppgifter. Organisationen förblir dock ett verk-

tyg för medlemsstaternas myndigheter och ges inte självständiga befo-

genheter.

2.2.2 Unionen och medborgaren

Målet om en hög sysselsättning kommer till starkare uttryck i fördragen.

En ny avdelning i EG-fördraget innehåller artiklar som skapar en fast

grund för ett strukturerat samarbete. Huvudansvaret för sysselsättnings-

politiken ligger kvar hos medlemsstaterna. Dessas nationella politik skall

samordnas inom EU. Rådet skall fastställa särskilda sysselsättnings-

politiska riktlinjer och övervaka hur länderna efterlever riktlinjerna. Vid

behov skall rådet avge rekommendationer till medlemsstaterna.

EG:s politik på det sociala området blir ett intresse för samtliga med-

lemsstater genom att bestämmelserna i det sociala avtalet blir en del av

EG-fördraget.

Betydelsen av de fackliga rättigheterna lyfts fram särskilt genom hän-

visningar till Europarådets och EG:s sociala stadgor. Gemenskapen får

befogenhet att besluta om programsamarbete för att bekämpa social ut-

slagning.

Jämställdhet mellan kvinnor och män blir ett grundläggande mål som

även skall genomsyra all unionens politik. Gemenskapen får en uttrycklig

befogenhet att vidta åtgärder för att öka jämställdheten mellan kvinnor

och män på arbetsmarknaden och när det gäller rätten till lika lön. Regler

införs också som innebär att positiv särbehandling som ett medel för att

uppnå jämställdhet uttryckligen tillåts.

På miljöområdet läggs det grundläggande målet om en hållbar utveck-

ling fast i fördragen. Miljöskyddskraven får en viss särställning bland de

intressen som skall beaktas vid utformningen av unionens politik på olika

områden. Samtidigt som förutsättningarna förbättras för den gemen-

samma miljöpolitiken och kraven på gemenskapen att beakta miljökraven

skärps, förstärks också den s.k. miljögarantin.

EG-fördragets konsumentpolitiska avdelning förstärks. Gemenskapens

befogenhet att vidta åtgärder särskilt för att tillvarata konsumenternas

intressen förtydligas.

Medlemsstaternas och gemenskapens skyldighet att beakta djurens

välbefinnande vid utformningen av sin politik inom relevanta områden

fördragsfästs genom ett protokoll.

Subsidiaritetsprincipen och proportionalitetsprincipen stärks genom att

de gällande politiska riktlinjerna för tillämpning av principerna fördrags-

fästs i ett protokoll till EG-fördraget.

På öppenhetsområdet får EU en grundläggande offentlighetsprincip

som innebär att medborgare och de som är bosatta i EU skall ha rätt att ta

del av parlamentets, rådets och kommissionens handlingar. Handlings-

offentlighet blir därmed huvudregel inom de tre centrala institutionerna.

De närmare bestämmelserna om öppenheten, bl.a. sekretessbestämmel-

ser, skall läggas fast i en rättsakt som beslutas av parlamentet och rådet

gemensamt.

2.2.3 En effektiv och sammanhängande utrikespolitik

Samarbetet inom den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken för-

djupas, och förutsättningarna för ett effektivt samarbete förbättras. Sam-

tidigt behåller samarbetet sin grundläggande mellanstatliga karaktär.

Samarbetet fördjupas särskilt genom att Petersbergsuppgifterna

(humanitära, fredsbevarande och fredsfrämjande insatser) görs till unio-

nens uppgifter. Härigenom förbättras EU:s förmåga till krishantering, i

enlighet med Sveriges och Finlands förslag som lades fram vid rege-

ringskonferensen. De justerade formuleringarna i fördraget när det gäller

ett gemensamt försvar och EU:s relation till Västeuropeiska unionen

(VEU) innebär inte några åtaganden vare sig att successivt utveckla ett

gemensamt försvar inom unionen eller att integrera VEU med EU.

Samarbetet effektiviseras genom reformer av reglerna för besluts-

fattande. Rådet skall besluta med kvalificerad majoritet när det gäller

beslut på grundval av enhälligt antagna gemensamma strategier från Eu-

ropeiska rådet. Även beslut som syftar till att genomföra gemensamma

åtgärder och gemensamma ståndpunkter skall fattas med kvalificerad

majoritet. De beslut som fattas med sådan majoritet kommer alltid att

baseras på ett grundläggande enhälligt beslut. Möjligheten att fatta beslut

med kvalificerad majoritet omfattar inte den s.k. försvarsdimensionen.

Medlemsstaterna behåller sin vetorätt också vad gäller de beslut som

skall fattas med kvalificerad majoritet. Varje medlemsstat kan motsätta

sig att beslut tas på det sättet under åberopande av viktiga och uttalade

skäl som rör nationell politik. Vilka frågor som påkallar att vetorätten

utnyttjas bedömer varje medlemsstat suveränt.

Vid enhälliga beslut kompletteras vetorätten av en möjlighet till s.k.

konstruktivt avstående. Detta möjliggör för en medlemsstat att inte bli

skyldig att tillämpa ett beslut samtidigt som de medlemsstater som

önskar fatta beslut inte hindras att göra det.

EU:s gemensamma analys- och planeringsfunktion stärks genom inrät-

tandet av en särskild enhet som både skall arbeta med långsiktig plane-

ring och kunna agera med kort varsel. Enheten skall lyda under rådets

generalsekreterare, som genom Amsterdamfördraget också får

funktionen som s.k. hög representant för den gemensamma utrikes- och

säkerhetspolitiken.

När det gäller de yttre ekonomiska förbindelserna innehåller fördraget

endast en möjlighet för rådet att enhälligt besluta om att förfarandet en-

ligt EG-fördraget artikel 113 skall tillämpas också när det gäller tjänster

och inom immaterialrättsområdet.

Rådet kan enhälligt fatta beslut om att ingå internationella avtal som är

nödvändiga för genomförandet av den gemensamma utrikes- och säker-

hetspolitiken. Fördraget ger dock inte unionen formell status som juridisk

person.

2.2.4 Unionens institutioner samt ett närmare

samarbete flexibilitet

Regeringskonferensen förmådde inte enas om en reform av röstvikt-

ningen i rådet och av kommissionens sammansättning. Genom ett proto-

koll beslutades att de större medlemsstaterna, som i dag nominerar två

ledamöter till kommissionen, skall förlora denna möjlighet i samband

med nästa utvidgning under förutsättning att en reform av röstviktningen

i rådet då har genomförts. Ett år innan unionen utvidgas till att omfatta

över 20 medlemsstater skall en regeringskonferens sammankallas för att

göra en genomgripande institutionell översyn.

Effektiviteten i rådets beslutsfattande inom gemenskapssamarbetet

ökas genom att tillämpningen av röstning med kvalificerad majoritet ut-

ökas. Kommissionens ordförande får en starkare roll inom kommissionen

för att öka dess effektivitet.

Europaparlamentet får ökat medbeslutande främst till följd av att den

s.k. samarbetsproceduren i princip avskaffas. Medbeslutandeproceduren

förenklas samtidigt. Dessa reformer främjar sammantaget effektiviteten i

beslutsfattandet.

EG-domstolen behåller sin starka ställning. Dess behörighet breddas,

särskilt genom att de samarbetsområden som närmast berör den fria rör-

ligheten för personer flyttas till gemenskapssamarbetet.

Revisionsrätten får en stärkt ställning. Medlemsstaternas och gemen-

skapens skyldigheter att bekämpa bedrägerier mot EU:s budget förstärks

samtidigt.

Bestämmelser om ett närmare samarbete (flexibel integration) införs.

Det blir möjligt för en mindre krets medlemsstater, dock åtminstone en

majoritet, att bedriva ett närmare samarbete inom unionens ramar. Ett

närmare samarbete får dock sättas i gång endast om noggrant angivna

förutsättningar är uppfyllda, särskilt om samarbetet skall bedrivas inom

ramen för gemenskapssamarbetet.

Domstolen får behörighet att övervaka att förutsättningarna är upp-

fyllda också när det gäller rättsliga och inrikes frågor.

2.2.5 Förenkling och konsolidering av fördragen

En mängd bestämmelser och delar av bestämmelser som förlorat sin

rättsliga betydelse upphävs. EG-fördraget och Unionsfördraget numreras

samtidigt om.

2.3 Utfallet av förhandlingarna från svensk utgångspunkt

Sverige lade i konferensen fram egna förslag när det gällde frågorna om

sysselsättning, miljö, öppenhet, jämställdhet samt unionens förmåga till

krishantering. Även om Sverige inte fullt ut fick gehör för alla delar av

de egna förslagen måste det sammantagna resultatet betecknas som

mycket gott. Det kan särskilt noteras att bl.a. de svenska förhandlings-

insatserna ledde till ett väsentligt bättre resultat på viktiga områden som

miljö och öppenhet än de texter som fanns i det första utkastet till nytt

fördrag som förelades Europeiska rådet i Dublin. Också när det gäller

konsumentområdet var utfallet bra.

De övriga förändringar som beslutades av regeringskonferensen ligger

i allt väsentligt väl i linje med svenska förhandlingsståndpunkter, även

om enstaka undantag finns. Ett genomförande av en förhandling mellan

femton olika regeringar förutsätter att alla parter är beredda att kompro-

missa. Med beaktande av detta är resultatet av regeringskonferensen

mycket bra för svenskt vidkommande.

Regeringskonferensen hade två huvudmål: att inrikta samarbetet i EU

mer på de frågor och problem som människor möter i vardagen, och att

förbereda unionen för utvidgningen. När det gäller det första målet upp-

fyller Amsterdamfördraget även högt ställda förväntningar. När det gäller

målet att förbereda unionen för utvidgningen var det en besvikelse att

enighet inte kunde nås om en reform av röstviktningen och kommissio-

nens sammansättning. En sådan hade utan tvivel kunnat förenkla den

fortsatta utvidgningsprocessen. Samtidigt kan konstateras att det nya för-

draget innehåller reformer som är av största vikt i utvidgnings-

perspektivet. Det gäller inte minst förstärkningen av de grundläggande

rättigheternas ställning.

I och med Europeiska rådets beslut i Amsterdam och i Luxemburg har

utvidgningsprocessen satts i gång. Det står genom detta klart att rege-

ringskonferensen huvudsakligen uppnådde sina mål.

3 Agenda 2000

Vid Europeiska rådets möte i Madrid i december 1995 deklarerade rådet

att de nödvändiga besluten för att starta förhandlingar med de öst- och

centraleuropeiska länder som ansökt om medlemskap i EU (de s.k. kan-

didatländerna) skulle fattas inom sex månader efter att regeringskonfe-

rensen om en ny fördragstext avslutats. Kommissionen fick i uppdrag att

avge yttranden över de enskilda kandidatländernas ansökningar och att

utarbeta förslag till hur utvidgningsprocessen skulle genomföras. En rap-

port om utvidgningens effekter på unionen var redan påbörjad. Kommis-

sionen fick vidare till uppgift att mot bakgrund av utvidgningen göra en

detaljerad analys av EU:s finansiella system samt jordbruks- och struk-

turpolitiken. Resultatet blev omfattande. Kommissionen presenterade den

16 juli 1997 sitt meddelande Agenda 2000, som sträcker sig över totalt

cirka 1 200 sidor och innehåller såväl en framtidsinriktad genomgång av

unionens olika politikområden som en översikt av utvidgningens förvän-

tade effekter på unionen och förslag till hur den s.k. förmedlemskaps-

strategin skall förstärkas. Yttrandena över kandidatländerna utgör en bi-

laga och omfattar drygt 100 sidor per land.

3.1 EU:s utvidgning

Kommissionen föreslog i Agenda 2000 att förhandlingar om EU-

medlemskap skall inledas med Estland, Polen, Slovenien, Tjeckien och

Ungern. Enligt tidigare beslut skall förhandlingar också inledas med Cy-

pern. En årlig genomgång av framstegen i de länder som inte ingick i den

första gruppen Lettland, Litauen, Bulgarien, Rumänien och Slovakien

får enligt kommissionens förslag avgöra när man kan inleda förhand-

lingar med dessa länder. En förstärkt s.k. förmedlemskapsstrategi före-

slogs för att förbereda samtliga länder på medlemskapets krav.

Kommissionens bedömning baseras på de kriterier som antogs av Eu-

ropeiska rådet i Köpenhamn 1993: de politiska kraven (dvs. institutioner

som garanterar demokrati, rättssäkerhet, mänskliga rättigheter och skydd

av minoriteter), en fungerande marknadsekonomi och förmåga att klara

konkurrensen på den gemensamma marknaden samt möjlighet att påta

sig medlemskapets förpliktelser. Inget kandidatland uppfyller i dag helt

dessa krav och det finns uppenbara problem i alla kandidatländer t.ex. då

det gäller kvaliteten på deras förvaltningar och rättssystem. Enligt kom-

missionens bedömning borde emellertid de länder som den föreslår för-

handlingar med, på vissa villkor, kunna uppfylla kraven för medlemskap

på medellång sikt, dvs. fem till sex år.

Kommissionen tog också upp de bl.a. franska förslagen om en europe-

isk konferens som skulle omfatta en vidare krets än kandidatländerna och

behandla breda områden av gemensamt intresse. Kommissionen föreslog

att medlemsstaterna och alla europeiska länder med ambition om med-

lemskap och associeringsavtal med EU skall samlas i ett forum för dialog

inom framför allt områdena gemensam utrikes- och säkerhetspolitik

(GUSP) och rättsliga och inrikes frågor. Denna konferens skulle också

vara ett sätt att få med Turkiet i ett bredare samarbete.

Vid Europeiska rådet i Amsterdam i juni 1997 gavs utrikesministrarna

i uppdrag att under hösten förbereda en rapport till Europeiska rådets

möte i Luxemburg i december om kommissionens yttranden och Agenda

2000. Frågorna har diskuterats intensivt under hösten i

rådsarbetsgrupper, i Coreper och av utrikesministrarna. Även

jordbruksministrarna samt ekonomi- och finansministrarna har gett

bidrag till rapporten.

Hur beslutet i Luxemburg skulle utformas påverkar förhållandet

mellan Europas länder för en lång tid framöver. Sverige har därför

förordat en gemensam förhandlingsstart för alla kandidatländer som

uppfyller Köpenhamnskriterierna för en demokratisk stat, dvs. i

dagsläget alla utom Slovakien. Sverige delar i många avseenden

kommissionens bedömningar av de enskilda länderna, men det går inte

att bortse från att bedömningarna i många avseenden är statiska.

Utvecklingen i många kandidatländer går snabbt framåt, och på kort tid

kan den inbördes rangordningen mellan länderna förändras. Genom att

låta samtliga kandidatländer inleda förhandlingar samtidigt och låta dessa

fortsätta efter varje lands individuella förutsättningar, beaktar man det

dynamiska elementet. Processen blir heltäckande och lämnar ingen

utanför. En motsatt inriktning skulle däremot kunna ge en mycket

negativ reaktion i kandidatländerna och medverka till att

reformprocessen bromsas. Det skulle även kunna ge direkta effekter på

utländska investeringar etc.

En samtidig start innebär däremot inte att länderna samtidigt inträder

som medlemmar. Inträdeskraven skall, enligt svensk uppfattning, vara

rigoröst uppfyllda innan medlemskap blir aktuellt. Förhandlingstakten

bör avpassas efter ländernas förutsättningar, och varje kandidatland

måste behandlas individuellt och granskas utifrån objektiva kriterier.

Under hösten har en ökad förståelse för den svenska synen vuxit fram

bland medlemsländerna och man har känt ett behov av att kraftigare mar-

kera att det är en gemensam process som omfattar alla kandidatländerna.

Europeiska rådets möte i Luxemburg signal för historisk utvidgning

Europeiska rådet fattade i Luxemburg beslut om den förestående anslut-

nings- och förhandlingsprocessen. Resultatet stämmer i stora delar över-

ens med det förslag som Sverige och Danmark gemensamt presenterade

före toppmötet. Det innebär att anslutnings- och förhandlingsprocessen i

enlighet med fördragets stadganden (artikel O) inleds samtidigt med

samtliga elva kandidatländer den 30 mars 1998. För hela förhandlings-

processen finns en gemensam ram som innefattar de elva kandidat-

länderna. Under 1998 får samtliga kandidatländer en av kommissionen

ledd genomgång av unionens regelverk. För de sex länder som kommis-

sionen sommaren 1997 rekommenderade för förhandlingar upprättas in-

dividuella mellanstatliga konferenser. För övriga fem kandidatländer äger

genomgången rum inom ramen för den s.k. förmedlemskapsstrategin,

som syftar till att stödja samtliga kandidatländers anpassning till de krav

EU-medlemskapet ställer. Ett extra stöd om 100 miljoner ecu utfästes för

de fem kandidatländer som inte får inleda mellanstatliga konferenser di-

rekt.

Kommissionen kan genom regelbundna rapporter, som görs för samt-

liga elva kandidatländer, med början redan år 1998 rekommendera att

mellanstatliga konferenser öppnas med ett eller flera av de fem återstå-

ende kandidatländerna. Beslut om en sådan övergång tas av medlems-

staterna i allmänna rådet. Endast de länder som uppfyller de politiska

kriterierna får inleda mellanstatliga konferenser.

I en särskild uppmaning riktad till Cypern ombeds dess regering att i

handling visa sin vilja att inkludera representanter för den turk-

cypriotiska befolkningen i sin förhandlingsdelegation.

Luxemburgmötet fattade beslut om att upprätta en europeisk konferens

omfattande de femton medlemsstaterna, de elva kandidatländerna samt

Turkiet. Konferensen skall vara helt skild från själva medlemskapsför-

handlingarna och i första hand ta upp frågor av allmänt intresse i syfte att

intensifiera samarbetet på områden som utrikes- och säkerhetspolitik

samt rättsliga och inrikes frågor. Konferensen skall hålla sitt första möte i

London i mars 1998.

Europeiska rådet bekräftade att Turkiet har ett medlemskapsperspektiv

på lång sikt. Mot den bakgrunden kom medlemsländerna överens om att

ange en strategi för att föra Turkiet närmare unionen på alla områden.

Förslaget ligger i linje med de svenska idéer om en särskild Turkiet-

strategi som lades fram under hösten. Europeiska rådet föreslår att stra-

tegin bl.a. bör bestå i en utveckling av de möjligheter som det s.k.

Ankaraavtalet erbjuder: fördjupning av tullunionen, genomförande av

finansiellt samarbete, anpassning av lagstiftningen samt deltagande i

vissa gemenskapsprogram. Europeiska rådet erinrar vidare om att stär-

kandet av Turkiets band med EU även är avhängigt av att de politiska

och ekonomiska reformer som Turkiet har inlett fortsätter.

3.1.1 Förmedlemskapsstrategin

I samband med sina yttranden över de centraleuropeiska och baltiska

kandidatländerna presenterade kommissionen även ett förslag till för-

stärkt förmedlemskapsstrategi. Denna bygger i första hand vidare på den

strategi som utformades efter Europeiska rådets möten i Köpenhamn

1993 och[REDACTED_EFTERNAMN] 1994 och som syftade till att underlätta och påskynda de

central- och östeuropeiska kandidatländernas EU-anpassning.

Kommissionens förslag till ny strategi består av tre delar, varav

Europaavtalen alltjämt utgör en och utvidgat deltagande i gemen-

skapsprogrammen en annan. Den tredje delen består av en ram för sam-

verkan med varje kandidatland, kallad partnerskap för anslutning

(accession partnership). Ett sådant skall upprättas för samtliga berörda

länder, oberoende av om de anses mogna för förhandlingar eller ej. Det

finns däremot en koppling till kommissionens bedömningar av de olika

länderna, så till vida att partnerskap kommer att prioritera insatser för att

avhjälpa de brister i hur kraven för medlemskap uppfylls som konstate-

rats i yttrandena. På basis av partnerskapen skall respektive land upprätta

ett nationellt program för anpassning till EU:s regelverk.

Två centrala aspekter på medlemskapsförberedelserna står i centrum

för den förstärkta strategin: stärkandet av den institutionella och admi-

nistrativa kapaciteten i kandidatländerna samt utvecklandet av infrastruk-

turen i vid mening. De finansiella resurserna för den förstärkta förmed-

lemskapsstrategin kommer enligt kommissionens förslag att bestå av dels

det redan existerande samarbetsprogrammet för de centraleuropeiska och

baltiska länderna, Phare (1,5 miljarder ecu per år), dels fr.o.m. år 2000

 två nya anslag, ett för förmedlemskapsstöd på jordbruksområdet (0,5

miljarder ecu per år) och ett för regionalpolitiskt stöd (1 miljard ecu per

år).

För Phare-programmet har nya riktlinjer utarbetats. Ungefär 30 procent

av insatserna förutses gå till institutionsuppbyggnad och 70 procent till

investeringsstöd, men den faktiska fördelningen kommer att variera både

från land till land och över tiden. Dessutom skall man, så långt möjligt,

kombinera utveckling av infrastrukturen med förstärkning av institutio-

nerna.

För åren 1998 och 1999 gäller de fleråriga indikativa program som

godkänts för alla Phare-länderna. Hur resurserna skall fördelas därefter är

inte helt klart. Kommissionen har dock låtit förstå att särskild uppmärk-

samhet skall ägnas de kandidatländer som har längst väg att gå. Samtidigt

finns det villkor inbyggda i den nya strategin. Om länderna inte längre

uppfyller de grundläggande politiska och ekonomiska villkoren för an-

slutning (Köpenhamnskriterierna), eller om de inte förmår förverkliga

sina egna åtaganden i enlighet med det nationella programmet för an-

passning till EU:s regelverk, kan detta leda till minskade anslag. EU:s

medlemsstater kommer att spela en avgörande roll då det gäller sådana

beslut.

3.2 Jordbruksreform och landsbygdsutveckling

Generell inriktning av jordbruksreformen

Jordbrukets konkurrenskraft skall, enligt kommissionens förslag, öka

genom en ökad marknadsorientering med sänkta priser, vilket skall

gynna konsumenterna men även underlätta utvidgningen och nästa runda

med världshandelsorganisationen WTO. Prissänkningarna kompenseras i

huvudsak genom direktstöd till jordbrukarna. Budgetmässigt innebär

förslagen för EU besparingar på 3,7 miljarder ecu genom ett minskat

prisstöd och utgiftsökningar på 12,5 miljarder ecu för direktstöd och

kompletterande åtgärder. Med en ökad konkurrenskraft avser kommis-

sionen också säkra livsmedel av hög kvalitet och en miljöanpassad pro-

duktion i vilken hänsyn tas till djurens välfärd. En skälig levnadsstandard

för jordbrukarna är fortfarande en viktig utgångspunkt. Det föreslås

också att miljömål integreras i den gemensamma jordbrukspolitiken.

Förslagen är ett steg i rätt riktning, då man inriktar sig på prissänk-

ningar och inte på ytterligare produktionsbegränsningar. De är dock i

flera delar inte så långtgående som Sverige skulle ha önskat. Sverige fö-

respråkar en genomgripande reform av CAP, innebärande en marknads-

anpassning. De viktigaste inslagen i marknadsanpassningen är att pris-

nivån bör sänkas, liksom exportbidrag och gränsskydd, samt att kvoter

och andra produktionsbegränsningar bör slopas. Övergångsåtgärder i

form av tillfälliga och minskande direktstöd kan Sverige acceptera för att

underlätta en genomgripande reform. Det är också angeläget att reformer

påbörjas innan nya medlemsstater ansluts, så att dessa ges möjligheter att

delta i jordbrukspolitiken och konkurrera på lika villkor. Målet är ett

jordbruk som verkar på marknadsmässiga villkor och som samtidigt fyl-

ler högt ställda miljökrav.

Vegetabiliesektorn

Kommissionen föreslår bl.a. en sänkning av interventionspriset för

spannmål med 20 procent i ett steg år 2000. Sänkningen skall delvis

kompenseras med höjda arealstöd.

Förslagen är generellt sett acceptabla för Sverige frånsett att ingen av-

veckling av arealstödet föreslås. Prissänkningen bedöms vara rimlig och

Sverige stöder kommissionens åsikt att full kompensation i form av di-

rektstöd inte är motiverat. Produktionen kan i många fall ske konkurrens-

kraftigt utan stöd. Direktstöden bör dock vara tidsbegränsade och

avvecklas successivt. Kommissionen föreslår inga direktstöd i nya med-

lemsstater och inte heller hur dessa skall inlemmas i marknadsreglering-

arna för vegetabilier. Kommissionen borde även lägga fram ett reform-

förslag för sockersektorn, där nuvarande kvotordning löper ut år 2001.

Nötkötts- och mjölksektorerna

En prissänkning med sammanlagt 30 procent föreslås för nötkött under

åren 2000 2002. Som kompensation skall djurbidragen höjas. För mjölk-

sektorn föreslås att kvotsystemen förlängs från år 2000 till år 2006, och

mjölkpriset skall enligt förslaget sänkas med 10 procent under åren

2000 2006. Ett mjölkkobidrag införs som kompensation.

Liksom på vegetabilieområdet vill Sverige tidsbegränsa kompensa-

tionsstöden. Men till skillnad från vegetabilieområdet föreslås full kom-

pensation för prissänkningarna. Frånsett dessa två viktiga principer över-

ensstämmer förslagen för nötköttssektorn i stort sett med svenska önske-

mål, men åtgärderna bör vidtas tidigare. Vad gäller mjölksektorn är för-

slagen däremot otillräckliga. Kvoterna bör avvecklas och priserna bör

sänkas betydligt mer. Sverige förespråkar därför en successiv prissänk-

ning som leder till en konkurrenskraftig mjölkproduktion inom EU och

möjliggör export på världsmarknaden utan exportbidrag. Sverige efter-

strävar att en avveckling av mjölkkvoterna påbörjas redan år 2000. Ett

minimikrav för att acceptera att kvoterna finns kvar efter år 2000 är att en

avvecklingsplan för kvoterna utarbetas.

Tak för och differentiering av direktstöd

Kommissionen föreslår ett tak för hur mycket direktstöd ett jordbruks-

företag totalt får ta emot per år. Dessutom är avsikten att medlems-

staterna skall få möjlighet att differentiera direktstöden efter företags-

storlek på nationell nivå (s.k. modulering) enligt vissa gemensamma

regler.

Från svensk sida finns en tveksamhet till förslagen. Skälet är att de, om

de genomförs, riskerar att hindra utvecklingen av ett konkurrenskraftigt

jordbruk, eftersom strukturrationaliseringen kan motverkas och konkur-

rensen snedvridas. Förslagen kan även innebära betydande kontroll-

problem.

Miljö

Kommissionen föreslår en förstärkning och utökning av de miljöåtgärder

som infördes 1992. Denna inriktning stöder Sverige, som anser att de

miljötjänster som jordbrukarna utför behövs och att ersättning för dessa

bör vara en allt viktigare del av politiken. Miljöåtgärderna bör svara mot

de särskilda behov som miljösituationen i varje land eller region påkallar.

Uppnådda miljöresultat bör följas upp och utvärderas kontinuerligt för att

öka graden av genomskådlighet och möjlighet till målstyrning. Kommis-

sionen bör även i fortsättningen ha en central roll genom att pröva pro-

grammens miljöinriktning och för att motverka att konkurrenssnedvri-

dande situationer uppstår och att miljöersättning används på ett sätt som

är oförenligt med reglerna i världshandelsorganisationen WTO.

Stöden bör utformas som en ersättning för de specifika miljötjänster

som jordbrukarna utför åt samhället i övrigt. Miljöersättning och andra

miljöåtgärder bör vara frikopplade från marknadsordningarna, därför att

riktade miljöåtaganden inom miljöprogrammen är mer ändamålsenliga.

Landsbygdsutveckling

Kommissionens förslag om landsbygdsutveckling innebär en integrering

av åtgärder för att främja denna. De omfattar miljö- och strukturåtgärder

inom jordbruket samt åtgärder för att underlätta diversifiering av jord-

bruksföretagen och av landsbygdens näringsliv. Kommissionen föreslår

att dessa horisontella åtgärder för landsbygdsutveckling samlas i en bud-

getkategori. Sverige har ställt sig positivt till åtgärder som underlättar för

jordbrukarna att marknadsanpassa och diversifiera sina företag i samband

med en reform av den gemensamma jordbrukspolitiken. Däremot har

Sverige inte tagit ställning till att utgifterna flyttas från struktur- till

jord-

bruksbudgeten.

3.3 Regional- och strukturpolitik

Nuvarande programperiod för EU:s regional- och strukturpolitiska insat-

ser löper ut år 1999 och en ny programperiod avses påbörjas år 2000.

Förslag till inriktning på nästa programperiod och förändringar av nuva-

rande politik presenterades av Europeiska kommissionen i juli 1997 i

meddelandet Agenda 2000.

Förslagen i Agenda 2000 inriktas på att koncentrera, effektivisera och

förenkla de regional- och strukturpolitiska insatserna. En geografisk kon-

centration av insatser eftersträvas liksom en reducering av antalet mål

och gemenskapsinitiativ. De ekonomiskt minst utvecklade länderna och

regionerna samt perifert belägna och glest befolkade regioner ges högst

prioritet. Förslagen syftar också till ett ökat ansvar för medlemsländerna i

enlighet med närhetsprincipen samt effektivare kontroll och uppföljning.

Den svenska regeringen ställer sig positiv till förslagen om koncentra-

tion och effektivare kontroll och uppföljning. Budgeten för regional- och

strukturpolitiska insatser bör reduceras, vilket kan uppnås bl.a. genom att

koncentrera, effektivisera och förenkla insatserna. Sverige anser att man

så långt möjligt skall decentralisera ansvar för programarbete och

genomförande, vilket ligger i linje med närhetsprincipen.

Vid Europeiska rådets möte i Luxemburg i december 1997 berördes

endast regional- och strukturpolitiken så till vida att kommissionen upp-

manades att snarast presentera ett förslag till nytt regelverk för struktur-

fonderna. Kommissionen har aviserat ett sådant förslag till mitten av

mars 1998.

3.4 EU:s budget

Kommissionen föreslår i Agenda 2000 att taket för de egna medlen bör

uppgå till 1,27 procent av BNI för perioden 2000 2006. Detta är samma

relation till BNI som 1999, det sista året då nuvarande beslut gäller. En-

ligt kommissionens bedömningar skall utnyttjandet dock bli 1,22 procent

för den senare delen av perioden. Jordbruksriktlinjen, som innebär att

taket för jordbruksutgifterna tillåts öka med 74 procent av EU:s samlade

BNI-tillväxt, föreslås bibehållas oförändrad. Strukturutgifterna föreslås

bibehållas på nuvarande nivå, 0,46 procent av EU:s samlade BNI. Dess-

utom föreslås utgiftsnivån för strukturfonderna, liksom nu, vara ett mål i

sig. I Agenda 2000 föreslås vidare åtgärder för den interna politiken öka

snabbare än BNI-tillväxten i ett utvidgat EU, och för externa åtgärder

föreslås budgeten öka motsvarande BNI-tillväxten i de nuvarande 15

medlemsländerna. Gemenskapens administrativa utgifter föreslås öka

långsammare än BNI-tillväxten.

Sveriges åsikt om förslaget är att det i otillräcklig utsträckning beaktar

en kommande utvidgning. Den svenska ståndpunkten är att taket för ge-

menskapens budget, även efter en fullständig utvidgning, bör vara 1,27

procent av gemenskapens samlade BNI. Utgifterna för jordbrukspolitiken

och för strukturpolitiken bör minska och dessa politikområden bör re-

formeras mer långtgående än vad kommissionen föreslår. Vidare bör

budgetnivåerna inte kopplas till BNI utan fastställas i nominella termer.

Därtill bör utgiftsmålet för strukturutgifterna avskaffas.

Sverige anser också att finansieringen av budgeten bör ses över. En

korrigeringsmekanism bör införas för att undvika att enskilda medlems-

stater får stå för en orimlig finansieringsbörda.

3.5 Svenska utredningar om utvidgningens konsekvenser

Regeringen beslutade i början av 1997 om sju utredningar inför EU:s

kommande utvidgning för att analysera utvidgningens konsekvenser

inom områdena säkerhetspolitik, samhällsekonomi, jordbruk, regional

utveckling, miljö, personers fria rörlighet samt samarbetet i rättsliga och

inrikes frågor. Utredningarna lades fram under november och december

1997 och presenterades och debatterades vid ett seminarium ordnat av

Utrikesdepartementet den 4 december.

3.5.1 Större EU säkrare Europa

Ambassadör Sverker[REDACTED_EFTERNAMN] har utrett de säkerhetspolitiska konsekven-

serna av EU:s utvidgning (SOU 1997:143). Utredaren granskar motiven

bakom den förestående utvidgningen och konstaterar att kandidatländer-

nas medlemskapsansökningar inte bara grundar sig på en önskan om för-

stärkt europeisk identitet och integration, utan också på förhoppningar

om att medlemskapet skall ge skydd mot hot eller angrepp från tredje

land.[REDACTED_EFTERNAMN] analyserar EU:s utrikespolitiska roll och kommer fram till

att unionen, trots avsaknaden av säkerhetsgarantier mellan medlem-

marna, har en sådan yttre säkerhetsfunktion. Denna funktion grundar sig

på den solidaritet och det ömsesidiga beroendeförhållande som har vuxit

fram mellan medlemmarna, och som vid hot mot en medlemsstat kan ta

sig i uttryck i exempelvis EU-deklarationer, gemensamt agerade i FN

samt ekonomiska sanktioner.[REDACTED_EFTERNAMN] framhåller att det planerade EMU-

samarbetet kommer att förstärka solidariteten mellan de medlemmar som

delar valuta och därigenom ytterligare öka EU:s säkerhetspolitiska bety-

delse.

För Sverige och övriga nuvarande EU-medlemmar kommer utvidg-

ningen att få en säkerhetspolitisk betydelse genom den politiska stabilitet

och ekonomiska tillväxt som är att vänta i de nya medlemsländerna. Re-

dan i sina förberedelser inför medlemskapet har kandidatländerna gjort

stora ansträngningar för att fördjupa demokratin, förstärka marknadseko-

nomin och lösa utestående konflikter med grannländer. Utredaren fram-

håller att de baltiska ländernas EU-medlemskap kommer att vara av sär-

skild betydelse för Sveriges säkerhetspolitiska läge.

3.5.2 Regionala konsekvenser av EU:s östutvidgning

Lars-Inge[REDACTED_EFTERNAMN], docent och forskningschef vid Statens institut för

regionalpolitisk forskning, har utrett de regionalpolitiska konsekvenserna

av EU:s utvidgning (SOU 1997:160). Utredningen är i grunden positiv

till den förestående utvidgningen, men pekar samtidigt på ett antal pro-

blem. EU:s struktur- och regionalpolitik måste reformeras för att bana

väg för en utvidgning, vilket betyder att de nya medlemsstaterna inte kan

räkna med samma generösa stöd som de nuvarande medlemsstaterna får.

Utredaren menar att Sverige måste räkna med minskade bidrag.

Samtidigt kommer en utvidgning av EU att leda till ökad handel mel-

lan öst och väst. Inledningsvis kan handeln bygga på att länderna utnytt-

jar sina "komparativa fördelar", vilket betyder att Sverige importerar va-

ror från östländernas arbetskraftsintensiva industri och exporterar den

egna kunskaps- och forskningsintensiva produktionen. På längre sikt kan

vissa svenska regioner möta ökad konkurrens. Det svenska näringslivet

har långt drivna regionala specialiteter, och det är de lokala arbetsmark-

nader som till stor del består av arbetsintensiv industri som kommer att få

de största omställningsproblemen.
[REDACTED_EFTERNAMN] drar slutsatsen att den svenska regionalpolitiken måste reforme-

ras. Regionalt stöd som bevarar gamla strukturer måste avvecklas. Det

behövs en ökad samordning av de regionalpolitiska insatserna för att be-

mästra de problem som kan uppstå i vissa regioner och branscher. Regio-

ner måste därför, enligt utredaren, utveckla sina kollektiva resurser i

form av produktionsfaktorer, teknik, miljö och nätverk för att skapa

attraktiva arbetsmarknader.

3.5.3 EU:s jordbrukspolitik och östutvidgningen

Överdirektör P-G Öjeheim har utrett de jordbrukspolitiska konsekven-

serna av EU:s utvidgning (SOU 1997:150).

Utredaren pekar på problemen i kandidatländernas jordbruk, vilka bl.a.

är låg återinvestering, bristande kunskap i företagsekonomi samt oklarhet

om äganderätt av mark. Utredaren pekar också på möjligheterna i kandi-

datländernas jordbruk; bl.a. finns en stor rationaliseringspotential och

komparativa fördelar inom spannmål, frukt och grönsaker.

Vid ett scenario med en marginell förändring av den gemensamma

jordbrukspolitiken, som föreslås i Agenda 2000, gynnas nuvarande EU:s

jordbrukare mer än kandidatländernas. I Agenda 2000 föreslås kandidat-

ländernas jordbruk inte vara berättigade till direktstöd samtidigt som pro-

duktionsutvecklingen hämmas av kvoter och andra begränsningar av

produktionen. Dessa faktorer ger dem en svår konkurrensnackdel.

Öjeheim pekar också på att konsumenterna i kandidatländerna drabbas

om deras matpriser närmar sig EU:s.

Vid ett scenario med en fullständig liberalisering kan de komparativa

fördelarna utnyttjas även om kandidatländernas jordbruk har ett bräckligt

utgångsläge. Budgetmässigt blir detta scenario på längre sikt billigare.

Vid ett scenario med en successiv reformering ges tidsbegränsade di-

rektstöd som kompensation för prissänkningar för nuvarande EU:s jord-

brukare. Kandidatländerna ges strukturstöd för att bl.a. höja kvaliteten på

produkterna och för att öka kunskapen bland arbetskraften.

Öjeheims slutsatser är att det kan vara rimligt att ge tidsbegränsade di-

rektstöd till jordbrukare i nuvarande EU under en kortare tid. Struktur-

stöd till kandidatländerna kan behövas under en längre tid, bl.a. för att

möta rationaliseringar med alternativ sysselsättning i andra sektorer. Om

dagens stödpriser och direktstöd tillämpas i kandidatländerna leder detta

till för höga matpriser för konsumenterna och till en snedvridning av

ekonomin. En liberaliserad jordbrukspolitik i EU skulle således under-

lätta kandidatländernas anslutning till unionen.

3.5.4 Ett större och bättre Europa

Docent Johan[REDACTED_EFTERNAMN] har utrett de samhällsekonomiska konsekven-

serna av EU:s utvidgning (SOU 1997:156). Han konstaterar att utvidg-

ningen vad gäller samhällsekonomiska konsekvenser får klart positiva

effekter. För EU-länderna blir välfärdsvinsterna på kort sikt marginella.

På längre sikt kan de dock bli betydande. För länderna i Central- och

Östeuropa kan klart positiva konsekvenser avläsas redan på kort sikt ge-

nom ökad handel och kraftig tillväxt. Viktigt är att en positiv ekonomisk

utveckling kan förväntas öka stabiliteten och säkerheten i övriga Europa.

En hög materiell levnadsstandard är också förutsättning för stabila demo-

kratier. Det finns därmed en koppling till ökade säkerhetspolitiska vinster

att hämta av utvidgningen för Sverige och övriga EU-länder.

Utredaren går igenom ett antal områden: internationell handel, migra-

tion, internationella investeringar, kort- och medelfristiga välfärdseffek-

ter, långsiktiga tillväxteffekter, budgeten, jordbruket och regionalpoliti-

ken. Beträffande internationella investeringar betonas att kapitalinflödet

från de nuvarande EU-länderna till kandidatländerna blir betydande.

Denna omfördelning av kapital ger samhällsekonomiska vinster genom

att kapitalet utnyttjas där det ger störst avkastning. EU-medlemskapet ger

betydande effekter på inflödet av direkta investeringar i kandidatlän-

derna. Kapitalimport ökar i väsentlig grad efterfrågan på arbetskraft och

kan därför på kort sikt ha en positiv effekt på sysselsättningen i de be-

rörda länderna.

3.5.5 Miljön i ett utvidgat EU

Utredningen av miljökonsekvenserna av EU:s utvidgning (SOU

1997:149) har gjorts av Naturvårdsverkets generaldirektör Rolf

Annerberg. Utredaren konstaterar att miljösituationen i kandidatländerna

allmänt sett är problematisk, även om vissa förbättringar har skett under

senare år. En av utredarens övergripande slutsatser är att EU-medlem-

skapet kommer att innebära förbättringar av miljön på en rad områden i

kandidatländerna. Även miljön i EU som helhet, främst i de områden

som gränsar till kandidatländerna, kommer att förbättras. Ett skäl för

denna slutsats är att EU:s miljöpolitik står för det mest heltäckande inter-

nationella regelverket. Det innebär att samtliga medlemsstater blir skyl-

diga att se över och utveckla sin miljöpolitik.

För svensk del är det främst sydöstra Sverige som kommer att märka

förbättringar genom minskat nedfall från luftföroreningar. Miljön i Öster-

sjöregionen beräknas bli bättre genom EU-anpassningen av de kandidat-

länder som gränsar till Östersjön.

I utredningen ingår även en riskbedömning. Annerberg konstaterar att

utvidgningen kommer att medföra en ökning av transporterna med for-

don som inte uppfyller EU:s utsläppskrav. Detta kommer att få negativa

effekter. Nya fordon som säljs i de nya medlemsstaterna måste därför

uppfylla EU-kraven. Det behövs också bidrag, skatter och andra ekono-

miska styrmedel för att skynda på förnyelsen av fordonsparken.

Det är också viktigt att skärpa EU:s nuvarande miljölagstiftning för att

motverka negativa effekter av utvidgningen.

Enligt utredaren kommer miljövinsterna av en utvidgning dock att vara

övervägande och de kan uppnås snabbare om kommissionens förslag till

kraftigt ökade resurser till kandidatländerna genomförs (3 miljarder ecu

under 2 år).

3.5.6 Arbetskraftens fria rörlighet

trygghet och jämställdhet

Professor Lena Gonäs har utrett konsekvenserna av arbetskraftens fria

rörlighet i ett utvidgat EU (SOU 1997:153).

Utredaren kommer bl.a. fram till att en avreglerad arbetsmarknad

skulle kunna stimulera en hög invandring, vilket i sin tur medför konkur-

rens mellan inhemsk och invandrad arbetskraft. Detta kan få betydande

effekter på löneutvecklingen för lågutbildade och på

inkomstfördelningen i Sverige. Den svenska arbetsmarknadens

organisation i framtiden kommer att ha stor betydelse för invandringens

omfattning. De stora reallöneskillnaderna länderna emellan och en

möjlighet att kunna erhålla ett mer välbetalt arbete i ett rikare land kan

tänkas förorsaka en s.k. sökarbetslöshet. Vidare anser Gonäs att

kandidatländerna behöver mer stöd för utvecklingen av de sociala

trygghetssystemen. Enligt utredaren saknar kommissionen kritisk och

fördjupad analys av kandidatländernas sociala trygghetssystem, och att

det finns svagheter i kommissionens länderyttranden inom områden som

jämställdhet, arbetsmiljö och social trygghet.

Gonäs föreslår att ett temporärt organ inrättas i form av en från kom-

missionen fristående ombudsman. Ombudsmannen skall stimulera och

övervaka förberedelser ur olika synvinklar (arbetsliv, jämställdhet och

socialförsäkring). Enligt utredaren är områden som jämställdhet och ar-

betsmiljö exempel där frågorna inte getts tillräcklig prioritet i arbetet med

att anpassa de inhemska systemen till EU:s regelverk och institutioner.

Avslutningsvis menar utredaren att det måste finnas en beredskap från

EU:s sida att skapa övergångsregler för den fria rörligheten av arbets-

kraft. Liknande övergångsregler har tillämpats vid tidigare utvidgningar

(Spanien, Grekland).

3.5.7 Ett utvidgat europeiskt område med

frihet, säkerhet och rättvisa

F.d. generaldirektören Rütger Croneborg har utrett konsekvenserna av

EU:s östutvidgning för samarbetet i rättsliga och inrikes frågor (SOU

1997:159). Samarbetet i dessa frågor omfattar bl.a. invandring och asyl,

polis- och tullsamarbete, kontroll av EU:s yttre gräns, kampen mot nar-

kotikamissbruk och organiserad brottslighet samt civil- och straffrättsligt

samarbete.

Utredningen, som tar sin utgångspunkt i Sovjetväldets upplösning och

järnridåns fall, är i grunden positiv till den förestående utvidgningen men

pekar samtidigt på ett antal problem. I korthet anser utredaren att ut-

vidgningen rätt hanterad innebär lösningen på ett problem och inte att ett

problem uppstår. Den olagliga invandringen och den organiserade brotts-

ligheten i kandidatländerna är ett hot oavsett utvidgningsfrågans lösning.

Det bästa sättet att komma till rätta med detta hot är att dra in kandidat-

länderna i en process som slutar med medlemskap i EU. Skulle processen

vara framgångsrik innebär utvidgningen inte ett problem i sig utan

tvärtom lösningen på problemen med olaglig invandring och organiserad

brottslighet. För Sveriges del krävs det att rättsvårdande myndigheter

satsar ordentligt på gränsöverskridande samarbete. Vidare förutsätter ut-

vidgningen, enligt Croneborg, förtroende. EU måste ha förtroende för

kandidatländernas förmåga att i praktiken efterleva

"tredjepelarregelverket" och samarbeta med andra medlemsstater; EU

kan ses som en förtroendepakt. För närvarande finns stora brister i kandi-

datländernas lagstiftningar och hos deras rättsvårdande och förvaltande

myndigheter (domstolar, polis och tull, immigrationsmyndigheter etc.).

EU däribland Sverige måste därför ge kandidatländerna tillräckligt

stöd och bistånd. Slutligen framhåller utredningen att gräns- och utlän-

ningskontrollen måste förstärkas. Kandidatländerna är, med något undan-

tag, transitländer för olaglig migration västerut. I många fall är bristerna i

gränskontroll påtagliga, både vad gäller personal och utrustning. En mo-

dern gränskontroll byggs nu upp med stöd av EU, Sverige och de andra

medlemsstaterna. För Sveriges del innebär en utvidgning att bevakningen

av Östersjökusten bör förstärkas. Vidare måste Sveriges inre utlännings-

kontroll bli bättre.

3.5.8 Kommerskollegiums utredningar

Kommerskollegium har under 1997 presenterat två egna utredningar om

effekterna av EU:s nästa utvidgning.

Handelspolitiska effekter av EU:s utvidgning

Kommerskollegium har på Utrikesdepartementets uppdrag utrett konsek-

venserna av en utvidgning för EU:s gemensamma handelspolitik enligt

Romfördragets artikel 113, dvs. EU:s handel med tredje land.

De nya medlemmarna kommer automatiskt att bli involverade i hela

unionens yttre ekonomiska relationer. Detta kommer, utöver vad som

behövs för att administrera ländernas deltagande i den inre marknaden,

att kräva kompetens för att delta i EU:s interna handelspolitiska förbere-

delsearbete och beslutsfattande. Effekten på hela unionen förväntas bli att

beslutsprocesserna blir tyngre och spelfältet större.

Utredningens slutsats är att en östutvidgning kan komma att påverka

handelspolitiken i protektionistisk och återhållande riktning. Dessa risker

accentueras om kandidatländerna ansluts innan de i tillräcklig grad upp-

fyller de ekonomiska, legala och administrativa förutsättningarna för ett

medlemskap. En för tidig anslutning medför sannolikt även att antalet

övergångsarrangemang kommer att öka, vilket riskerar att fragmentera

handelspolitiken. Sverige bör, för att motverka en möjlig ökad protek-

tionism, främja långsiktiga mål och klara regler på handelsområdet inom

EU. Det är viktigt att EU:s mandat för den externa handelspolitiken läggs

fast innan utvidgningen för att minska risken för återhållande effekter. I

kandidatländerna bör Sverige verka för och bidra med tekniskt bistånd

samt även verka för en liberal handelspolitik.

Effekterna för fri rörlighet för varor ur ett inremarknads- och konsument-

perspektiv

Kommerskollegium har även på uppdrag av Närings- och handelsdepar-

tementet och tillsammans med SWEDAC och Konsumentverket utrett

konsekvenserna av EU:s utvidgning när det gäller fri rörlighet för varor

ur ett inremarknads- och konsumentperspektiv. När det gäller konsekven-

serna för den inre marknaden och konsumentskyddet vid en utvidgning är

kollegiets slutsats att det redan i dag finns en mängd olösta problem.

Dessa problem kommer sannolikt att förvärras om inte ansökarländerna

vid medlemskapstillfället har införlivat alla relevanta direktiv samt upp-

nått en utvecklingsnivå och mognad som möjliggör för dem att tillämpa

och efterleva det nödvändiga regelverket för en fungerande inre marknad

och ett konsumentskydd. Utredningens slutsats är att eventuella negativa

effekter av en utvidgning är en direkt funktion av den utvecklings-

nivå/mognad som kandidatländerna har uppnått vid ett medlemskap.

4 Den ekonomiska och monetära

unionen (EMU)

Redan i början av 70-talet gjordes försök att skapa en ekonomisk och

monetär union, vilka misslyckades. Förnyade försök ledde i slutet av 70-

talet till ett samarbete inom ramen för Europeiska monetära systemet

(EMS) med dess valutakursmekanism, ERM. Det var dock först under

1980-talet som medlemsstaterna på allvar återupptog tanken på att skapa

en ekonomisk och monetär union.

Bestämmelserna om EMU tillkom genom Unionsfördraget. EMU:s

första etapp inleddes dock redan den 1 juli 1990. År 1995 då Sverige blev

EU-medlem hade den andra etappen påbörjats.

4.1 Utvecklingen inom EU

Förberedelserna för starten av den tredje etappen av EMU intensifierades

under året. Viktiga beslut kopplade till införandet av den gemensamma

valutan fattades i samband med Europeiska rådets möten i juni i Amster-

dam och i december i Luxemburg.

EMU-processen dominerades under det första halvåret 1997 av föl-

jande frågor:

 förhållandet mellan EU-länder som deltar i valutaunionen och länder

som står utanför (ERM 2),

 säkerställandet av budgetdisciplin i den tredje etappen (stabilitets- och

tillväxtpakten),

 eurons legala status.

I Amsterdam inbjöds rådet och kommissionen av Europeiska rådet att

förbereda en rapport om förberedelserna inför tredje etappen till toppmö-

tet i Luxemburg. Denna rapport innehöll avsnitt om

 samordning av ekonomisk politik (Euro-X),

 externa aspekter av euron (artikel 109),

 organisation av rådets dialog med den europeiska centralbanken.

Därutöver har bl.a. övergångsregler för senare medlemmar, euro-myntens

utformande, tillsättandet av Europeiska centralbankens direktion och tid-

tabellen för beslut om deltagare i valutaunionen våren 1998 varit föremål

för diskussion under det gångna året. Vid det informella Ekofin-rådets

möte i september beslutades att samtidigt som stats- och regeringsche-

ferna redovisar vilka medlemsstater som skall delta i valutaunionen från

start så kommer de bilaterala omräkningskurserna mellan de deltagande

medlemsstaternas valutor att kungöras.

4.1.1 Växelkurssystemet ERM 2

Vid Europeiska rådets möte i Madrid i december 1995 ombads Ekofin-

rådet att studera relationerna mellan valutaunionen och de EU-länder

som inte deltar. Denna begäran följdes av ett omfattande arbete inom

rådet, kommissionen och Europeiska monetära institutet (EMI) med att

utforma en växelkursmekanism som kan träda i kraft då den tredje

etappen av EMU startar. En resolution om ERM 2 antogs av Europeiska

rådet i Amsterdam i juni 1997.

Ett viktigt motiv till upprättandet av ERM 2 var att värna om den inre

marknaden så att denna inte hotas av alltför stora växelkursfluktuationer.

ERM 2 baseras på en centralkurs och en standardbandbredd på

plus/minus 15 procent inom vilken valutakursen kan fluktuera. Det finns

möjlighet att bilateralt upprätta smalare band. Sådana smalare band

kommer inte att påverka tolkningen av växelkurskriteriet, som ligger till

grund för beslut om inträde i valutaunionen. Vid bandgränserna är inter-

ventioner från centralbankerna i princip obligatoriska. Interventionerna

kan dock avbrytas om prisstabilitetsmålen för Europeiska centralbanken

(ECB) eller de nationella centralbankerna hotas. Centralkurser kommer

endast att finnas mot euron; inte som i det nuvarande ERM, där det finns

bilaterala centralkurser mellan samtliga deltagande valutor. Centralkurser

och standardbandet kan ändras genom ett förfarande som liknar det som

gäller i det nuvarande ERM. Det innebär en procedur där deltagarna i

mekanismen samt ECB gemensamt beslutar, efter en procedur som inne-

fattar kommissionen och den ekonomiska och finansiella kommittén.

Deltagande i ERM 2 är frivilligt. I resolutionen anförs dock att med-

lemsstater med undantag kan förväntas att delta.

4.1.2 Stabilitets- och tillväxtpakten

Vid Europeiska rådets möte i Dublin i december 1996 enades stats- och

regeringscheferna om huvudelementen i stabilitets- och tillväxtpakten.

De uppdrog åt Ekofin-rådet att slutföra förhandlingarna om pakten i tid

till Europeiska rådets möte i Amsterdam i juni 1997. Under våren 1997

fördes omfattande förhandlingar för att lösa de resterande frågorna om

pakten. Ett flertal utestående förhandlingsfrågor fick sin lösning vid det

informella Ekofin-rådsmötet i Noordwijk i april 1997. Stabilitets- och

tillväxtpakten antogs planenligt vid Europeiska rådets möte i Amsterdam

samt vid det efterföljande Ekofin-rådsmötet sommaren 1997.

Stabilitets- och tillväxtpakten syftar till att säkerställa varaktig bud-

getdisciplin i tredje etappen av EMU. Pakten föreskriver både förebyg-

gande och avskräckande åtgärder och består av två rådsförordningar och

en vägledande resolution från Europeiska rådet. Den omfattar samtliga

medlemsstater, med viktiga inskränkningar för dem som inte deltar i va-

lutaunionen.

Genom rådets förordning (EG) nr 1466/97 om förstärkning av över-

vakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samord-

ningen av den ekonomiska politiken inrättas ett system för tidig varning.

Rådet ges möjlighet att på ett tidigt stadium varna en medlemsstat, om

det anser att referensvärdet 3 procent av BNP för underskottet i den of-

fentliga sektorns finanser kan komma att överskridas. Medlemsstaterna

skall enligt förordningen presentera stabilitets- respektive konver-

gensprogram. I programmen skall det anges ett medelfristigt mål för de

offentliga finanser som är nära balans eller överskott. Tidiga varningar i

form av rekommendationer från rådet skall riktas till berörda medlems-

stater vid betydande avvikelser från det medelfristiga målet eller den an-

passningsbana som fastställts för att uppnå detta mål.

I rådets förordning (EG) nr 1467/97 om påskyndande och förtydli-

gande av tillämpningen av förfarandet vid alltför stora underskott preci-

seras hur bestämmelserna i artikel 104c i EG-fördraget skall tillämpas.

Genom förordningen införs tidsfrister för de olika stegen i förfarandet.

Det definieras närmare under vilka omständigheter ett överskridande av

referensvärdet tre procent av BNP för underskottet skall räknas som

 undantagsvis och övergående och därmed inte föranleda ett beslut om

ett alltför stort underskott. I förordningen klargörs vidare i vilka situatio-

ner sanktioner skall användas. Regler fastläggs för beräkning av deposi-

tions- och bötesbelopp. De medlemsstater som inte deltar i valutaunionen

omfattas inte av slutstegen i underskottsförfarandet. Till dessa stater kan

det inte riktas krav på depositioner och böter.

I resolutionen från Europeiska rådet utfäster sig medlemsstaterna,

kommissionen och rådet att strikt och punktligt tillämpa bestämmelserna

i pakten. Medlemsstaterna åtar sig att respektera det medelfristiga målet

för den offentliga sektorns finanser nära balans eller överskott.

4.1.3 Eurons legala status

Under året nåddes en överenskommelse om de två rådsförordningar som

skall reglera införandet av euron. I förra årets skrivelse om verksamheten

i EU redogjordes för innehållet i dessa förordningar.

Den förordning som beslutas enligt artikel 235 i EG-fördraget, och

som innehåller bestämmelser om bl.a. kontraktskontinuitet och avrund-

ning, antogs av rådet i juni 1997, förordning (EG) nr 1103/97.

Förordningen enligt artikel 109 l.4 skall beslutas av de medlemsstater

som deltar i det tredje steget av EMU från starten den 1 januari 1999.

Rådet har dock redan godkänt ett utkast till förordning. Det publicerades

i juli 1997 i form av en bilaga till en rådsresolution (97/C 236/04).

4.1.4 Multilateral övervakning

Under våren 1997 lade kommissionen fram en rekommendation till all-

männa riktlinjer för hur den ekonomiska politiken skall bedrivas inneva-

rande år. På grundval av denna rekommendation presenterade rådet ett

utkast till allmänna riktlinjer, vilket behandlades av Europeiska rådets

möte i Amsterdam i juni 1997. Slutsatserna från mötet i Amsterdam låg

sedan till grund för en rekommendation som antogs av Ekofin-rådet i

juli. En uppföljning av 1996 års allmänna riktlinjer skedde när man

utarbetande nu gällande riktlinjer.

Enligt resolutionen om tillväxt och sysselsättning som antogs av Euro-

peiska rådet i Amsterdam i juni 1997, skall de allmänna riktlinjerna stär-

kas och utvecklas vad gäller sysselsättningen (se avsnitt 11). Resolutio-

nen uppmanar rådet att beakta de fleråriga sysselsättningsprogrammen,

så som det var tänkt i Essenförfarandet, när de allmänna riktlinjerna

formuleras. Denna förstärkta samordning av den ekonomiska politiken

skall komplettera bestämmelserna i den nya avdelningen om

sysselsättning. Sverige har verkat för att sysselsättningsfrågan ges större

utrymme i de allmänna riktlinjerna, vilket ligger väl i linje med synen på

sysselsättningspolitiken som en integrerad del av den ekonomiska

politiken i stort.

De allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och gemenskapens ekono-

miska politik

De allmänna riktlinjerna är av stor betydelse då dessa anger inriktningen

på och målen för den ekonomiska politiken för gemenskapen och med-

lemsstaterna under det kommande året. I riktlinjerna, vilka antogs i juli

1997, betonas vikten av en fortsatt stabilitetsinriktad politik i unionen.

Uppnådda resultat i fråga om pris- och växelkursstabilitet måste befästas.

Budgetkonsolideringen bör drivas vidare och utan avsteg från uppsatta

mål. Ju mer budgetkonsolideringen bedrivs med sikte på de medelfristiga

målen i stabilitets- och tillväxtpakten, desto mer kan penningpolitiken

och de monetära förhållandena understödja tillväxt och sysselsättning.

Strukturpolitiken bör ha en bred ansats och syfta till att förbättra varu-

och tjänstemarknadernas funktionssätt genom att skärpa konkurrensen

och stimulera innovation. I utformningen av regelverket på arbetsmark-

naden måste en balans uppnås mellan att upprätthålla sammanhållningen

i samhället och att skapa fler jobb.

4.1.5 Förfarandet vid alltför stora underskott

i de offentliga finanserna

Medlemsstaterna rapporterade på vanligt sätt in data om de offentliga

finanserna den 1 mars. På basis av rekommendationer från

kommissionen och efter hörande av Monetära kommittén beslutade rådet

i maj att upphäva besluten om ett alltför stort underskott i den offentliga

sektorns finanser i Finland och Nederländerna, i enlighet med artikel

104c.12 i EG-fördraget. Underskottet i den offentliga sektorns finanser

låg 1996 i dessa medlemsstater under det referensvärde som anges i

fördraget (3 procent av BNP) samtidigt som bruttoskulden i förhållande

till BNP bedömdes vara tillräcklig låg alternativt att minska i

tillfredsställande takt. Sedan tidigare omfattas inte Danmark, Luxemburg

och Irland av beslut om ett alltför stort underskott. Till den majoritet av

EU:s medlemsstater, däribland Sverige, som alltjämt omfattas av ett

sådant beslut utfärdade rådet, med stöd av artikel 104c.7 i fördraget,

rekommendationer om hur den aktuella situationen enligt rådets

uppfattning borde rättas till. Den rekommendation som riktar sig till

Sverige har offentliggjorts på svenskt initiativ.

4.1.6 Samordning av den ekonomiska politiken

samt artiklarna 109 och 109b

Europeiska rådet uppdrog i juni i Amsterdam åt ministerrådet och kom-

missionen att granska den ekonomiska samordningen i tredje etappen av

EMU och ange hur den kan förbättras. Vid Europeiska rådets möte i

Luxemburg mottogs en rapport om förberedelserna för den tredje etappen

av EMU och en resolution antogs om samordning av den ekonomiska

politiken samt om artiklarna 109 och 109b i fördraget.

I resolutionen slås fast att EMU kommer att stärka banden mellan eko-

nomierna i de länder som deltar i euro-samarbetet. Det anges i resolutio-

nen att övergången till en gemensam valuta kräver en förstärkt övervak-

ning och samordning från gemenskapens sida av den ekonomiska politi-

ken i medlemsstaterna i euro-området. Det fastslås vidare att det kommer

att finnas ett starkt ömsesidigt beroende mellan deltagande och icke del-

tagande medlemsstater eftersom samtliga ingår i den inre marknaden.

Samordningen inbegriper

 övervakning av den makroekonomiska utvecklingen i medlemssta-

terna för att säkerställa varaktig konvergens och av utvecklingen av

eurons växelkurs,

 övervakning av den offentliga sektorns finanser och av budgetpoliti-

ken i enlighet med fördraget och stabilitets- och tillväxtpakten,

 övervakning av medlemsstaternas strukturpolitik inom arbets-, varu-

och tjänstemarknaderna samt av kostnads- och pristrender, särskilt i

den mån det påverkar möjligheterna att uppnå varaktig icke-inflatorisk

tillväxt och skapa arbetstillfällen,

 främjande av skattereformer för att höja effektiviteten och åtgärder för

att motverka skadlig skattekonkurrens.

I resolutionen fastslås att Ekofin-rådet står i centrum för samordningen

av medlemsstaternas ekonomiska politik och att det är det enda organ

som kan fatta beslut. Vid Europeiska rådet beslutades dock att minist-

rarna från de stater som ingår i valutaunionen får mötas informellt för att

diskutera frågor som har samband med det särskilda ansvar som de delar

för den gemensamma valutan. Däremot skall frågor av gemensamt in-

tresse alltid diskuteras av ministrarna från samtliga medlemsstater.

Denna uppgörelse föranleddes av långa förhandlingar. De länder som

med största sannolikhet inte kommer att ingå i valutaunionen från start

Danmark, Grekland, Storbritannien och Sverige kunde inte acceptera

det ursprungliga franska förslaget som gjorde en klar distinktion mellan

deltagare och icke-deltagare. Förslaget avsåg att skapa ett informellt or-

gan (Euro-X) där finansministrarna från de stater som ingår i valutaunio-

nen skulle träffas inför varje Ekofin-möte och diskutera en bred krets av

frågor. En sådan ordning skulle ha undergrävt Ekofin-rådets roll genom

att deltagarländerna redan i förväg hade diskuterat de viktigaste frågorna,

och de övriga länderna skulle ha hamnat utanför betydelsefulla diskus-

sioner om ekonomisk politik.

Vad gäller genomförandet av fördragets bestämmelser om valutapolitik

(artikel 109) anges i resolutionen att växelkurser i allmänhet bör betrak-

tas som resultatet av all annan ekonomisk politik. I undantagsfall, t.ex.

vid fall av tydlig avvikelse i växelkursen, får rådet utarbeta allmänna

riktlinjer för valutapolitiken i förhållande till valutor i tredje land. Dessa

allmänna riktlinjer bör alltid respektera ECB:s oberoende och överens-

stämma med ECB:s huvudmål att upprätta prisstabilitet.

Därutöver beskriver resolutionen att den tredje etappen av EMU kom-

mer att kräva en kontinuerlig och fruktbar dialog mellan rådet och ECB

för att främja en harmonisk ekonomisk utveckling (artikel 109b). Kom-

missionens deltagande och ECB:s oberoende skall beaktas.

4.2 Sveriges agerande i EMU-frågan under 1997

4.2.1 Riksdagens beslut om Sverige och EMU

Sverige har alltsedan frågan om EMU först aktualiserades i samband

med Sveriges förhandling om medlemskap i EU intagit hållningen att

frågan om svenskt deltagande i valutaunionen skall avgöras av riksdagen.

Regeringen lade under hösten fram förslag till beslut i denna fråga.

Regeringen föreslog i sin proposition att Sverige inte bör införa euron

då den tredje etappen av EMU inleds den 1 januari 1999, men att Sverige

bör hålla dörren öppen för ett senare deltagande. Största möjliga hand-

lingsfrihet bör upprätthållas inför framtiden. Arbetet med de praktiska

förberedelserna kommer att fortsätta. Vidare framförs att om regeringen

senare finner att Sverige bör delta, skall frågan underställas svenska fol-

ket för prövning. Det är önskvärt att en sådan prövning sker i ett allmänt

val, men det kan inte heller uteslutas att det i stället kan ske genom ett

extraval eller en folkomröstning. Därefter ankommer det på riksdagen att

fatta slutligt beslut.

Enligt regeringen har svensk ekonomi uppnått en tillräcklig grad av

styrka och varaktig stabilitet för att kunna delta i valutaunionen. För

Sverige gäller dock att ett deltagande i valutaunionen måste ha stark

folklig förankring. Regeringen anser att det inte finns folkligt stöd för att

gå med i valutaunionen när den upprättas den 1 januari 1999.

I propositionen framhävs att Sverige har ett stort intresse av att EMU

blir framgångsrikt. Det är också angeläget att Sverige fortsätter sitt aktiva

engagemang i EU-arbetet och i den fortsatta integrationsprocessen.

Kraven på den ekonomiska politiken blir inte lägre om Sverige står

utanför valutaunionen. Det blir minst lika viktigt att bedriva en stabili-

tetsorienterad ekonomisk politik, framhåller regeringen i sin proposition.

Vidare framhålls det att Sverige utanför valutaunionen minst lika tydligt

måste demonstrera sin strävan både att upprätthålla ett fast penningvärde

och att etablera ett långsiktigt överskott i de offentliga finanserna.

Riksdagen beslutade i enlighet med regeringens förslag, prop.

1997/98:25 Sverige och den ekonomiska och monetära unionen.

4.2.2 Förberedelser för ett eventuellt införande

av euron i Sverige

Praktiska förberedelser inför starten av EMU:s tredje etapp 1999 påbör-

jades inom Regeringskansliet under 1996 och har pågått under hela året

1997. Arbetet har bedrivits inom ramen för den samordningsfunktion

med tillhörande fem arbetsgrupper som inrättades i augusti 1996 inom

Finansdepartementet. I arbetet har både alternativet deltagande i valuta-

unionen för Sveriges del 1999 och icke deltagande belysts. Arbetsgrup-

perna har arbetat med områdena lagstiftning, finansiell sektor, näringsliv,

offentlig administration samt medborgarfrågor. Två rapporter har publi-

cerats under 1997: Praktiska euroförberedelser i Sverige, del 1 och 2 (Ds

1997:9 samt Ds 1997:59). Dessa rapporter är avsedda som underlag för

ställningstaganden i hithörande frågor samt vid den praktiska planeringen

av förberedelserna inför starten av valutaunionen. Även om Sverige inte

deltar i valutaunionen från starten den 1 januari 1999 behöver vissa åt-

gärder vidtagas och ett visst beredningsarbete utföras med anledning av

att valutaunionen bildas. Eurotjänster förutses komma att efterfrågas, i

synnerhet i den finansiella sektorn och bland storföretagen i det övriga

näringslivet. Arbetet med praktiska förberedelser i Sverige kommer där-

för att fortsätta. Detta är också viktigt för att Sverige skall kunna upprätt-

hålla handlingsfrihet och en hög handlingsberedskap beträffande ett

eventuellt framtida deltagande i valutaunionen.

I december 1997 beslutade regeringen att inrätta en referensgrupp med

chefen för Finansdepartementet, statsrådet Erik[REDACTED_EFTERNAMN], som ordförande

med uppgift att

 bedöma hur det svenska euroförberedelsearbetet påverkas när Sverige

står utanför valutaunionen samt identifiera behovet av anpassnings-

åtgärder,

 identifiera behov och problem i samband med ett eventuellt senare

svenskt deltagande, inklusive frågor om övergångsperiodens längd,

 utveckla dialogen med olika aktörer som påverkas av införandet av

euron.

Statsråden Margareta[REDACTED_EFTERNAMN], Anders[REDACTED_EFTERNAMN] och Leif[REDACTED_EFTERNAMN]

samt riksbankschefen Urban[REDACTED_EFTERNAMN] skall ingå i gruppen. Härutöver

skall företrädare för viktiga näringslivsorganisationer samt arbetsmark-

nadens parter ingå.

Den ovan nämnda samordningsfunktionen med tillhörande arbetsgrup-

per med uppgift att arbeta med nationella praktiska euroförberedelser

skall biträda referensgruppen och ombesörja att gruppens beslut verk-

ställs.

4.2.3 Det svenska konvergensprogrammet

Som nybliven medlem i EU presenterade Sverige i juni 1995 ett konver-

gensprogram för den ekonomiska politiken. Det övergripande syftet med

programmet är att Sverige skall uppfylla konvergenskriterierna för delta-

gande i den ekonomiska och monetära unionen (EMU) oavsett om Sve-

rige ansluter sig till valutaunionen eller inte. I konvergensprogrammet

redovisades ett konsolideringsprogram för de offentliga finanserna på

118 miljarder kronor i budgetförstärkande åtgärder till och med år 1998

för att uppnå de budgetpolitiska målen. Det ursprungliga konsoliderings-

programmet utökades till 126 miljarder kronor i april 1996. Denna utök-

ning noterades inom EU. I konvergensprogrammet angavs vidare att re-

geringen varje halvår skall göra avstämningar. Sådana avstämningar har

lämnats vid följande tillfällen:

 i november 1995 i anslutning till propositionen En politik för arbete,

trygghet och utveckling (prop. 1995/96:25, bilaga 2),

 i april 1996 i anslutning till den ekonomiska vårpropositionen (prop.

1995/96:150, bilaga 2),

 i september 1996 i anslutning till budgetpropositionen (prop.

1996/97:1, bilaga 3),

 i april 1997 i anslutning till den ekonomiska vårpropositionen (prop.

1996/97:150, bilaga 2),

 i september 1997 i anslutning till budgetpropositionen (prop.

1997/98:1, bilaga 3).

Den fjärde avstämningen av konvergensprogrammet, vilken gjordes i

samband med den ekonomiska vårpropositionen i april 1997, visade att

de offentliga finanserna förbättrats snabbare än vad som förutsattes i

konvergensprogrammet, trots en svagare tillväxt. Inga nya budgetförstär-

kande åtgärder bedömdes behövas för att målen i konvergensprogrammet

skulle uppnås. Prognosen för 1998 visade inte bara på balans i de offent-

liga finanserna utan till och med på ett överskott. Inom ramen för de

budgetpolitiska målen fanns det därför utrymme för det åtgärdsprogram

för att reducera arbetslösheten som föreslogs i den ekonomiska vårpro-

positionen.

Den femte avstämningen gjordes i samband med budgetpropositionen i

september 1997. Även denna avstämning visar att de offentliga finan-

serna fortsatt att förbättras snabbare än vad som beräknades i konver-

gensprogrammet. Med ett finansiellt sparandeunderskott 1997 på 1,6

procent av BNP, beräknat enligt EU:s redovisningsprinciper, och en fort-

satt fallande bruttoskuldkvot bedöms Sverige uppnå konvergenskriteri-

erna för de offentliga finanserna. Den pågående konjunkturuppgången

förväntas förstärkas i år vilket, inom ramen för målet om balans i de of-

fentliga finanserna, ger utrymme för de åtgärder som föreslogs i budget-

propositionen för 1998.

4.2.4 Riksbankens ställning

I juli presenterades departementspromemorian Riksbankens ställning (Ds

1997:50). Promemorian byggde på en överenskommelse som träffades i

maj mellan fem av riksdagspartierna (Socialdemokraterna, Moderaterna,

Centerpartiet, Folkpartiet och Kristdemokraterna).

Förslagen i departementspromemorian avsåg tre områden, nämligen

Riksbankens ställning, dess ledningsorganisation och beslutanderätten

över valutapolitiken. Promemorian remissbehandlades, och förslagen

granskades under hösten av Lagrådet och Europeiska monetära institutet

(EMI).

I november överlämnade regeringen en proposition grundad på

fempartiuppgörelsen till riksdagen med förslag till de lagändringar som

Sverige måste göra för att uppfylla EG-fördragets krav under den andra

etappen av EMU (prop. 1997/98:40 Riksbankens ställning). De före-

slagna åtgärderna syftar till att stärka förtroendet för penningpolitiken

och därmed hålla nere räntor och inflation.

I propositionen föreslås bl.a. att Riksbanken skall ha ett lagstadgat

prisstabilitetsmål för sin verksamhet samt att en ny ledningsstruktur för

banken skall införas. Vidare föreslås vissa ändringar beträffande ansvaret

för valutapolitiken. Propositionen innehåller förslag till grundlagsänd-

ringar.

4.2.5 Förhandlingar i EMU-frågor

I de olika konkreta förhandlingar som fördes i olika EMU-frågor under

året agerade Sverige för att uppnå svenska mål.

Under våren slutfördes förhandlingarna om stabilitets- och tillväxt-

pakten. Texterna om pakten antogs vid Europeiska rådets möte i Amster-

dam i juni 1997 och vid efterföljande Ekofin-rådsmöte under sommaren.

Slutresultatet måste betraktas som tillfredsställande. Pakten skapar goda

förutsättningar att upprätthålla en varaktig budgetdisciplin i EMU:s

tredje etapp. Sverige agerade aktivt under förhandlingen och fick på ett

flertal punkter gehör för svenska krav.

Som framgår av avsnitt 4.1.1 antog Europeiska rådet i Amsterdam en

resolution om ERM 2. Sverige lade i förhandlingarna stor vikt vid att

deltagandet skulle vara frivilligt. Så blev också utfallet. Standardbredden

anges i resolutionen till plus/minus 15 procent, vilket Sverige förordat.

Bilaterala smalare band kan även fastställas. Sverige lade vikt vid att så-

dana smalare band inte får påverka tolkningen av växelkurskriteriet, som

ligger till grund för beslut om inträde i valutaunionen. Även här fick

Sverige gehör för sina åsikter.

Vid toppmötet i Luxemburg december 1997 verkade Sverige aktivt för

att påverka utformningen av de föreslagna informella mötena mellan

euroländernas finansministrar (Euro-X). Den överenskommelse som

nåddes var en kompromiss som gick i den riktning Sverige önskade. De

länder som inte deltar i valutaunionen kommer sinsemellan att behandlas

lika visavi de informella mötena. Ekofin-rådets centrala plats i samord-

ningen av ekonomisk politik understryks, liksom att det endast är i det

som beslut kan fattas. Frågor av gemensamt intresse skall alltid diskute-

ras mellan ministrarna från samtliga medlemsstater. Den krets av frågor

som kommer att diskuteras endast inneländerna emellan begränsas.

4.3 Verksamheten i Europeiska monetära institutet

Europeiska monetära institutet (EMI) fortsatte under året sina förberedel-

ser av det rättsliga, organisatoriska och logistiska regelverk som skall

användas i Europeiska centralbanken (ECB) och inom Europeiska cent-

ralbankssystemet (ECBS) under den tredje etappen. Förberedelsearbetet

har successivt övergått från allmän planering till utarbetande av detalje-

rade bestämmelser och genomförande av dessa i de nationella central-

bankerna.

EMI offentliggjorde under året två rapporter om utformningen av det

penningpolitiska styrsystemet inom ECBS i etapp tre. Båda rapporterna

redovisar relativt detaljerat vilka instrument som EMI förberett för detta

ändamål, hur motpartskretsen kan avgränsas, hur anbudsförfaranden är

avsedda att genomföras, vilka tillgångar som kan godtas som säkerhet

etc. Former för inrapportering av finansiell statistik har också utarbetats.

EMI publicerade även andra rapporter om förberedelsearbetet, bl.a. om

betalningssystemet TARGET och om systemet för avveckling av värde-

papperstransaktioner, vilka båda blir av betydelse för att genomföra

penningpolitiska transaktioner och andra gränsöverskridande betalningar

i etapp tre. Vidare förberedde EMI formerna för att förvalta ECB:s re-

servtillgångar och för det penning- och valutapolitiska samarbete som

kommer att aktualiseras mellan ECB och centralbankerna i länder med

undantag. Andra förberedelser inom EMI avsåg utformningen av sedlar i

euro. I samarbete med centralbankerna övervakade EMI den finansiella

sektorns förberedelser för införandet av euron.

EMI lade också under hösten fram en lägesrapport om i vad mån den

nationella lagstiftningen för centralbankerna i EU-länderna är förenlig

med fördraget. Fortlöpande avgav EMI vidare synpunkter på lagförslag

som EU-rådet och nationella myndigheter remitterat till EMI för ytt-

rande.

5 Öppenhet och insyn

För EU-samarbetets utveckling och medborgarnas förtroende för unionen

är frågorna om öppenhet och insyn av stor betydelse. Sverige har under

1997 fortsatt att verka för större öppenhet och insyn i EU:s institutioner,

framför allt i samband med EU:s regeringskonferens men även i det lö-

pande rådsarbetet och i flera mål vid EG:s förstainstansrätt.

5.1 Regeringskonferensen

I regeringskonferensen drev Sverige aktivt frågan om en fördragsregle-

ring av rätten att ta del av handlingar i EU:s institutioner. Resultatet

måste bedömas som mycket tillfredsställande ur svensk synvinkel. Sve-

rige vann visserligen inte gehör för alla sina ståndpunkter t.ex. skyldig-

heten för institutionerna att ha offentliga register men flera av de vikti-

gaste svenska kraven blev tillgodosedda. Frågan om offentliga register

avser regeringen att fortsätta att driva i kommande arbete med den över-

gripande rättsakt som skall beslutas med stöd av den nya artikeln om

handlingsoffentlighet i Amsterdamfördraget. I det nya fördraget finns nu

dels en allmän öppenhetsprincip, dels bestämmelser om handlingsoffent-

lighet och informationsskyldighet.

Enligt den allmänna öppenhetsprincipen skall besluten inom EU fattas

så öppet som möjligt. Detta gäller inom samtliga tre samarbetsområden.

Enligt den nya artikeln om handlingsoffentlighet skall alla EU-med-

borgare samt fysiska personer bosatta i en medlemsstat och juridiska per-

soner med säte i en medlemsstat ha rätt till tillgång till Europaparlamen-

tets, rådets och kommissionens handlingar. Allmänna principer och nöd-

vändiga sekretessregler skall beslutas av rådet i en rättsakt som skall

gälla alla tre institutionerna. Rättsakten skall vara klar senast två år efter

det att Amsterdamfördraget träder i kraft. Den skall beslutas enligt med-

beslutandeförfarandet, vilket innebär att rådet skall fatta beslut tillsam-

mans med Europaparlamentet på förslag av kommissionen. Varje institu-

tion skall sedan i sin arbetsordning införa bestämmelser på detaljnivå.

Reglerna om handlingsoffentlighet är tillämpliga på handlingar som rör

alla tre samarbetsområdena. De är givetvis tillämpliga på sådana hand-

lingar som en institution själv har upprättat. Det är också viktigt att no-

tera att den nya artikeln är så utformad att den även kan avse handlingar

som har upprättats utanför en institution och därefter kommit in dit. I en

gemensam förklaring uttalar konferensen att en medlemsstat har rätt att

begära att kommissionen eller rådet inte vidarebefordrar en handling med

ursprung från den staten till tredje man utan att medlemsstaten har lämnat

sitt medgivande.

Enligt bestämmelsen om informationsskyldighet skall rådet när det

handlar i egenskap av lagstiftare alltid offentliggöra omröstningsresulta-

ten, röstmotiveringarna och uttalandena till protokollet.

Konferensen beslutade också att förbättra informationen till allmänhe-

ten om samarbetet i rättsliga och inrikes frågor. Enligt en till fördraget

fogad gemensam förklaring skall initiativ till åtgärder från medlemssta-

terna och kommissionen samt rättsakter som rådet antar inom detta sam-

arbetsområde offentliggöras i Europeiska gemenskapernas officiella tid-

ning i enlighet med vad som anges i rådets respektive kommissionens

arbetsordning.

Fördragen har hittills saknat regler om öppenhet och insyn. Institutio-

nerna har således för närvarande ingen fördragsenlig skyldighet att ha

regler om handlingsoffentlighet. Europaparlamentet, rådet och kommis-

sionen har dock frivilligt antagit sådana regler som komplement till sina

arbetsordningar. Dessa regler kan ändras eller upphävas av institutio-

nerna själva. Genom att en princip om handlingsoffentlighet införs i

Amsterdamfördraget skapas en stabil och förutsebar ordning, enligt vil-

ken huvudregeln är att medborgarna skall ha rätt att ta del av de tre cent-

rala institutionernas handlingar.

5.2 EU:s institutioner

5.2.1 Rådet, kommissionen och Europaparlamentet

Rådet och kommissionen har sedan flera år tillbaka regler om hand-

lingsoffentlighet som grundas på en gemensam uppförandekodex. Med

verkan från och med den 1 oktober 1997 har Europaparlamentet antagit

motsvarande bestämmelser (beslut 97/632/EKSG, EG, Euratom). Även

flera av de särskilda EU-organen har antagit egna regler om handlings-

offentlighet.

5.2.2 Mål i EG:s förstainstansrätt

I målet World Wide Fund for Nature (WWF) UK mot kommissionen (T-

105/95) intervenerade Sverige, dvs. deltog utan att vara part, som enda

medlemsland på WWF:s sida. Frankrike och Storbritannien intervenerade

på kommissionens sida. I dom den 5 mars 1997 biföll förstainstansrätten

WWF:s talan om ogiltigförklaring av kommissionens beslut att vägra

lämna ut handlingar till WWF. Domstolen fann bl.a. att kommissionens

beslut inte uppfyllde EG-rättens krav på motivering av beslut.

I det s.k. Journalistenmålet (Svenska Journalistförbundet mot rådet, T-

174/95) har Sverige tillsammans med Danmark och Nederländerna inter-

venerat till stöd för Svenska Journalistförbundet, medan Frankrike och

Storbritannien har intervenerat till stöd för rådet. Svenska Journalistför-

bundet har yrkat att rådets beslut att inte lämna ut handlingar skall ogil-

tigförklaras. Som grund för sin talan har Svenska Journalistförbundet

bl.a. åberopat att rådets beslut är otillräckligt motiverat och att rådet inte

har gjort den nödvändiga avvägningen mellan sökandens intresse av att

få tillgång till rådets handlingar och rådets intresse av att hålla sina över-

läggningar hemliga. Förstainstansrätten höll muntlig förhandling den 17

september 1997. Domen har ännu inte meddelats.

5.2.3 Europeiska ombudsmannens öppenhetsarbete

Europeiska ombudsmannen har tidigare uppmanat EU:s institutioner och

organ att anta regler om handlingsoffentlighet (se även avsnitt 37.3). Som

nämnts ovan har Europaparlamentet och flera av EU:s organ nyligen an-

tagit sådana regler.

Flera personer som inte har fått tillgång till alla de handlingar som de

begärt hos rådet har vänt sig till ombudsmannen med klagomål. Rådet

har i dessa fall funnit att ombudsmannen egentligen saknar behörighet att

behandla klagomål som rör handlingar med anknytning till samarbetet i

rättsliga och inrikes frågor. Sverige har i särskilda röstförklaringar som

sin uppfattning uttryckt att ombudsmannen är behörig att behandla kla-

gomålen, eftersom de gäller påstådda missförhållanden vid tillämpningen

av rådets beslut 93/731/EG om allmänhetens tillgång till rådets hand-

lingar, där ombudsmannen har behörighet.

En vid kommissionen nyanställd person gjorde sommaren 1996 vissa

kritiska uttalanden mot kommissionen. Han mottog därpå ett brev från

kommissionen med en erinran om det krav på diskretion som enligt tjäns-

teföreskrifterna gäller för kommissionens tjänstemän. Ombudsmannen

har i ett beslut från november 1997 riktat viss kritik mot tjänsteföreskrif-

terna, eftersom de felaktigt kan uppfattas så att de inte tillåter en tjänste-

man att lämna någon som helst information om sitt arbete som inte redan

är offentliggjord. Samtidigt rekommenderar ombudsmannen kommissio-

nen att upprätta riktlinjer för tjänstemännen om vad som kan vara en

rimlig avvägning mellan privatpersonens grundläggande rätt till yttrande-

frihet och tjänstemannens ansvar och skyldigheter.

6 Schengenavtalet

Schengensamarbetet vilar på mellanstatliga överenskommelser, tillkomna

i syfte att utom ramen för EU påskynda förverkligandet av den fria rör-

ligheten för personer i enlighet med EG-fördragets regler. Tanken är att

en avveckling av kontrollerna vid de inre gränserna skall kompenseras av

en enhetlig yttre gränskontroll och ett utvecklat samarbete för bl.a.

brottsbekämpning, med målsättningen att Schengensamarbetet skall

bringa såväl frihet som säkerhet för de personer som vistas inom områ-

det.

Vad beträffar det svenska deltagandet i Schengensamarbetet har en

förutsättning härför varit att den nordiska passunionen skall kunna beva-

ras.

6.1 Sveriges deltagande i Schengensamarbetet

Alla EU-länder utom Storbritannien och Irland deltar i Schengensam-

arbetet, som är ett mellanstatligt samarbete utanför EU. Samarbetet syftar

till att påskynda förverkligandet av den fria rörligheten för personer i

enlighet med EG-fördragets regler. Schengenavtalet ingicks av

Frankrike, Tyskland och Beneluxstaterna år 1985, varefter en

tillämpningskonvention (Schengenkonventionen) undertecknades år

1990. I december 1996 undertecknade Sverige, Danmark och Finland

anslutningsavtal till Schengensamarbetet samtidigt som Norge och Island

undertecknade samarbetsavtal.

Schengenkonventionen innehåller regler om praktiska åtgärder för att

genomföra avvecklingen av gränskontrollerna vid de inre gränserna samt

övriga samarbetsåtgärder. Dessa s.k. kompensatoriska åtgärder gäller

bl.a. polissamarbete, informationsutbyte, dataskydd, harmoniserad vise-

ringspolitik och, inte minst, en enhetlig yttre gränskontroll. Schengen-

samarbetet löper parallellt med och har en nära koppling till EU, vars

regler inom samma områden automatiskt ersätter motsvarande Schengen-

regler. I linje härmed beslutades vid Europeiska rådet i Amsterdam i juni

1997 att Schengensamarbetet skall införlivas i EU. Därför är till Amster-

damfördraget fogat ett särskilt protokoll som reglerar Schengensamarbe-

tets införlivande i EU.

Utöver frågan om överförandet av Schengen till EU, vilken behandlas

nedan, har Schengensamarbetet under 1997 dominerats av frågan om

anslutningen av Italien, Grekland och Österrike till det operativa samar-

betet. Ur svensk synvinkel har turerna och diskussionen kring detta varit

av intresse inför den nordiska anslutningen till det operativa samarbetet,

vilken beräknas ske år 2000. Det visade sig att flera av de nu operativa

länderna ställde sig tveksamma till att häva gränskontrollerna framför allt

i förhållande till Grekland och Italien eftersom man hade invändningar

om effektiviteten av dessa länders yttre gränskontroll. I oktober 1997

träffades en överenskommelse, enligt vilken Österrike och Italien fullt ut

skall delta i det operativa samarbetet senast den 29 mars 1998 medan

Grekland skall delta endast delvis under 1998. I december 1998 skall

frågan om Greklands fulla deltagande i det operativa samarbetet tas upp.

För den nordiska anslutningen till det operativa samarbetet var det un-

der 1997 viktigt att snabbt lösa frågan om hur Schengens informations-

system (SIS) skall uppgraderas inför utvidgningen till de nordiska län-

derna. Tidtabellen för utvecklingen av det nya informationssystemet, SIS

II, drog ut på tiden, men i oktober 1997 beslutades att det nuvarande in-

formationssystemet skall uppgraderas för att rymma de nordiska länderna

år 2000.

6.2 Införlivandet av Schengensamarbetet i EU

Genom ett till Amsterdamfördraget fogat protokoll skall Schengensamar-

betet överföras till EU. För detta ändamål har två tillfälliga rådsarbets-

grupper inrättats; den ena arbetsgruppen skall ägna sig åt identifiering

och överföring av Schengenregelverket till EU, den andra arbetsgruppen

skall dels förhandla med Island och Norge om ett nytt samarbetsavtal,

dels behandla frågan om hur förhållandet till Storbritannien och Irland

skall regleras.

Genom Norges och Islands samarbetsavtal med Schengenländerna från

december 1996 säkerställdes den nordiska passunionens fortbestånd. Av-

talsförhandlingarna kännetecknades av stor förståelse för Norges och

Islands önskemål om deltagande. Enligt Amsterdamfördragets protokoll

om införlivandet av Schengensamarbetet i EU skall Norge och Island

associeras till genomförandet av Schengenregelverket genom särskilda

avtal, baserade på samarbetsavtalen från 1996. I en gemensam förklaring

till Amsterdamfördragets Schengenprotokoll anges att parterna skall

vidta alla nödvändiga åtgärder för att dessa avtal skall kunna träda i kraft

samtidigt med Amsterdamfördraget. Europeiska rådet uttalade i sina slut-

satser från toppmötet i Amsterdam att de lösningar som uppnåtts i rege-

ringskonferensen gör det möjligt att bibehålla den nordiska passunionen

inom ramen för ett bredare europeiskt samarbete om fri rörlighet för per-

soner. Målsättningen att avtalen med Norge och Island skall kunna träda i

kraft samtidigt med Amsterdamfördraget upprepades vid Europeiska rå-

dets möte i Luxemburg i december 1997.

Arbetet inom EU med att förbereda avtalen med Norge och Island har

inletts under hösten 1997. De nordiska länderna har löpande samråd i

Schengenfrågan med den samlade utgångspunkten att den nordiska

passunionen skall bevaras. Från nordisk sida görs gällande att det vid

toppmötet i Amsterdam gjordes ett politiskt åtagande att träffa en över-

enskommelse som tillgodoser detta önskemål.

DEL 2 DET EKONOMISKA OCH SOCIALA

SAMARBETSOMRÅDET

7 Inre marknadens utveckling

När kommissionens vitbok om fullbordandet av den inre marknaden

presenterades år 1985 innehöll den en rad förslag som då ansågs

nödvändiga för att fullborda den inre marknaden, dvs. skapa fri rörlighet

för varor, personer, tjänster och kapital. Flertalet av vitbokens föreslagna

direktiv och förordningar var genomförda år 1993. Arbetet i EU har

därefter handlat mindre om lagstiftningsfrågor och mer fokuserats till

tillämpningen av de gemensamma reglerna.

7.1 Handlingsplanen för den inre marknaden

Vid Europeiska rådet i Dublin beslutades att kommissionen skulle

utarbeta en målinriktad handlingsplan för att förbättra funktionen av den

inre marknaden. Inremarknadsministrarna har vid ett flertal tillfällen

framfört sina synpunkter på innehållet i kommissionens förslag till

handlingsplan. Handlingsplanen antogs på Europeiska rådets möte i

Amsterdam och innehåller fyra strategiska mål som är likvärdiga och

måste fullföljas parallellt till den 1 januari 1999. Målen innebär att

reglerna skall effektiviseras, orsakerna till snedvridning av konkurrensen

skall analyseras, sektoriella hinder för marknadsintegration skall

avskaffas och den inre marknaden skall vara till nytta för samtliga

medborgare. För att man skall följa utvecklingen kommer

handlingsplanen att avrapporteras vid varje Europeiskt råd fram till

december 1998. Inriktningen av handlingsplanen ligger väl i linje med

Sveriges syn på hur arbetet skall drivas vidare på den inre marknaden och

vad som framkom av skrivelsen om Sverige och den inre marknaden

(skr. 1996/97:83) som överlämnades till riksdagen i början av mars 1997.

I enlighet med handlingsplanens tidsplan inkom Sverige med underlag

om genomförandeläget den 1 oktober. Dessutom har Sverige i enlighet

med handlingsplanen utsett Kommerskollegium till samordningscentral

som skall tillse att problem mellan myndigheter i olika medlemsstater

och kommissionen blir lösta inom rimliga tidsfrister. Kommerskollegium

utsågs även till central kontaktpunkt dit företag och medborgare kan

vända sig med inremarknadsproblem.

7.1.1 Resultattavla för den inre marknaden

Enligt handlingsplanen för den inre marknaden skall kommissionen var

sjätte månad genomföra en revision av den inre marknaden för att se hur

medlemsstaterna, rådet och kommissionen uppfyller sina skyldigheter

enligt planen. Informationen sammanställs i form av en s.k. resultattavla

som redovisar tre huvudsakliga delar:

 genomförande av inre marknadsdirektiv i nationell lagstiftning,

 problemlösning och effektiv tillämpning i medlemsstaterna,

 genomförande av åtgärderna i handlingsplanen, gällande såväl EU:s

institutioner som medlemsstaterna.

Kommissionen kommer kontinuerligt att redogöra för hur näringslivet

och medborgarna i medlemsländerna upplever den inre marknaden och

undersöka ett specifikt område på den inre marknaden. Det första område

som tas upp är offentlig upphandling. Sverige är positivt inställt till

resultattavlan och dess utformning såsom den presenterats i den första

utgåvan. Den ger en bra överblick över den inre marknadens funktion

och redogör för återstående problem. Sverige har vid ett flertal tillfällen

påtalat vikten av att kriterierna för redovisningen måste vara klara,

objektiva och förutsebara.

7.2 Marknadskontroll

I Europa uppmärksammas alltmer vikten av en väl fungerande

marknadskontroll, dvs. kontrollen av att alla produkter som säljs på den

inre marknaden uppfyller gällande krav på säkerhet och funktion. Bland

annat har kommissionen pekat på behovet av gemensamma principer för

kontrollen. I handlingsplanen för den inre marknaden utpekas

marknadskontroll som ett prioriterat område.

Gemensamma riktlinjer och ett ökat informationsutbyte mellan de

marknadskontrollerande myndigheterna inom EU är ett viktigt led i

strävandena att skapa en harmoniserad säkerhetsnivå inom gemenskapen,

särskilt för CE-märkta produkter (europeisk standardmärkning för

produkter som uppfyller säkerhetskrav enligt antagna direktiv). Detta är

viktigt både för att öka allmänhetens säkerhet och för att tillverkarna

skall kunna agera på lika villkor. Svag kontroll i vissa länder kan leda till

att dessa blir dumpningsmarknad för osäkra produkter.

Klarläggande diskussioner har under året hållits om CE-märkets roll

och status. Vidare har förekomsten av parallella nationella märken

diskuterats. Nationella märken kan, även om de är frivilliga, förorsaka

handelshinder då det i regel förutsätter en ny nationell ansöknings- och

prov-omgång. I vissa fall ställer även den nationella märkningen högre

krav än EG-direktiven.

Den 16 17 oktober 1997 hölls en konferens om

marknadskontrollfrågor i samarbete med kommissionens representation i

Stockholm. Cirka 300 deltagare från samtliga EU-länder, öst- och

centraleuropeiska länder samt USA medverkade. Vid konferensen fanns

en bred enighet om att dessa frågor bör ägnas ett ökat intresse. Att EU:s

säkerhetsföreskrifter respekteras är fundamentalt för skyddet av liv och

hälsa samt för den inre marknadens funktion. Om konsumenterna inte

kan förlita sig på att kraven uppfylls kan förtroendet för varor tillverkade

i andra medlemsstater snabbt urholkas.

Ett särskilt brev sändes i anslutning till konferensen till samtliga

konsument- och handelsministrar i EES-länderna. I brevet föreslås att en

särskild arbetsgrupp skall bildas för att lyfta fram frågan om marknads-

kontroll. Därutöver pekas på en rad andra åtgärder som måste vidtas:

 alla medlemsländer skall införliva EU:s marknadsdirektiv som gäller

hälsa, säkerhet och miljö i sina lagar/föreskrifter, samt ha en pålitlig

struktur för att kontrollera produkter på marknaden,

 utbytet av information och samarbete mellan länderna måste bli bättre,

 kommissionen måste påskynda sitt arbete med gemensam lagstiftning

kring produktkontroll.

Styrelsen för ackreditering och teknisk kontroll (SWEDAC) har under

året givit ut en särskild handbok om marknadskontroll, vilken även finns

att tillgå på engelska. Handboken utgör en vägledning för marknads-

kontrollerande myndigheter.

Inom det s.k. PRAQ III, som är ett delprogram på 30 miljoner ecu

inom Phare (stöd till ekonomisk återuppbyggnad), lämnas teknisk

assistans till 13 öst- och centraleuropeiska länder. Bland aktiviteterna

finns kunskapsöverföring avseende uppbyggnad och organisation av

marknadskontrollsystem.

7.3 Effektivisering och regelförenkling

EU:s metod för regelförenkling, Simpler Legislation for the Internal

Market (SLIM), gick in i sin andra fas (SLIM II) under 1997. De nya

områden som skall analyseras är moms, finansiella tjänster

(bankväsendet), tullnomenklaturen för handel med tredje land och

lagstiftningen som rör gödningsmedel. Sverige deltar med en

representant i tullnomenklaturgruppen. Parallellt med SLIM II pågår

arbetet med att genomföra de förslag till förenklingar som framkommit i

SLIM I. Sverige har vid ett flertal tillfällen framfört att SLIM är ett

viktigt initiativ och att det är angeläget att uppnå konkreta resultat.

Kommissionen presenterade en sammanställning över dagsläget i sin

rapport KOM (97) 618.

En särskild arbetsgrupp, Business Environment Simplification Task

Force (BEST), tillsattes av kommissionen på uppmaning av Europeiska

rådet i Amsterdam. Gruppens uppgift är att arbeta med regelförenkling

för små och medelstora företag. Sverige representeras av en

småföretagare, och gruppens slutliga rapport skall ges in till Europeiska

rådets möte i juni 1998.

Kommissionen antog den 22 april 1997 en rekommendation om

förbättring och förenkling av företagsklimatet för nyetablerade företag

(97/344/EG). Rekommendationen, som inte har behandlats i rådet, är en

uppmaning från kommissionen till medlemsländerna att anstränga sig

ytterligare för att förenkla och förbättra förutsättningarna för småföretag,

speciellt när de startas och under deras första år. Rekommendationens

syfte är dock inte att skapa nya förpliktelser utan att stimulera utbyte av

erfarenheter mellan medlemsländerna.

Under slutet av året lämnade kommissionen sin årliga rapport Bättre

lagstiftning 1997 , dokument 1300/2/97 i enlighet med uppdrag från

Europeiska rådet i Edinburgh 1992.

7.4 Administrativt samarbete

Arbetet med att utveckla resolutionen från den 8 juli 1996 om att

förbättra samarbetet mellan förvaltningar för att genomföra den

lagstiftning som rör den inre marknaden har fortsatt under 1997.

Kommissionen avser att bygga upp en administrativ databas som skall

göras tillgänglig på Internet. Databasen kommer att innehålla konkreta

namn, telefonnummer och adressuppgifter till samtliga myndigheter som

ansvarar för de 18 ansvars-områden som ingår i resolutionen, och

fungera som ett stöd för samordningscentralerna och kontaktpunkterna i

medlemsländerna.

7.5 Medborgarnas Europa

Informationssatsningen som initierades av kommissionen 1995 och

formellt startade i november 1996 är nu på sitt andra år. Budgeten för fas

I och II uppgår till totalt 28 miljoner ecu. Totalt har ett flertal faktablad

och sex broschyrer kommit ut på 17 olika språk. Detta har resulterat i 25

olika versioner av broschyrerna och 4 000 varianter av faktabladen.

Sverige har dessutom i ett särskilt projekt tillsammans med

kommissionen tagit fram lättlästa broschyrer i kassettform. Årets

broschyrer handlar om att köpa och sälja varor, om att resa och om

jämställdhet på arbetsplatsen i EU. Projektet har starkt stöd från svenskt

håll eftersom det är viktigt att sprida saklig information om de

möjligheter och rättigheter som den inre marknaden erbjuder.

7.6 Offentlig upphandling

Kommissionens förslag om ändring av upphandlingsdirektiven har under

år 1997 diskuterats i en rådsarbetsgrupp. Förslaget innebär att GPA-

reglerna (Government Procurement Agreement) skall införlivas i

upphandlingsdirektiven. Förslaget är nu färdigbehandlat i arbetsgruppen.

Kommissionen presenterade i november 1996 en grönbok om offentlig

upphandling. Regeringen har i ett yttrande över grönboken framfört att

det är viktigast att medlemsländerna snarast genomför

upphandlingsdirektiven och att det blir en likartad tillämpning av

reglerna i alla berörda länder samt att det är angeläget att kommissionen

noggrant följer upp genomförandet av upphandlingsdirektiven.

I yttrandet förs också fram att regeringen anser att det finns ett stort

behov av att utreda vilka miljökrav som får ställas i

upphandlingssammanhang, eftersom det är viktigt att i framtiden kunna

ta större hänsyn till miljön.

Kommissionen skall 1998 presentera en handlingsplan när det gäller

offentlig upphandling.

7.7 Konkurrensfrågor

Konkurrenspolitiken utgör ett verktyg i gemenskapens insatser för att

förbättra konkurrensklimatet i Europa. Under året har arbetet med att

modernisera och förenkla konkurrensreglerna fortsatt. Kommissionen har

även försökt att koncentrera sina insatser på de viktigaste områdena.

I det internationella arbetet för en fri och öppen handel globalt finns

sedan ministerkonferensen i WTO i december 1996 en arbetsgrupp för att

studera frågan om sambandet mellan handel och konkurrens.

Utgångspunkten är att avvecklingen av tullar och andra handelshinder

inte får motverkas av nationella och internationella

konkurrensbegränsningar. Enighet har rått mellan medlemsländerna i

dessa frågor, vilket har underlättat EU:s roll som pådrivande i WTO-

arbetsgruppens arbete. Arbetet skall redovisas vid WTO:s ministerråd i

december 1998.

I fråga om EU:s förbindelser med tredje land har arbetet med ett

samarbetsavtal mellan EU och Kanada om samverkan på

konkurrensområdet slutförts. Avtalet innehåller, liksom tidigare avtal av

detta slag med USA, bl.a. föreskrifter om anmälningsförfarande,

samarbete och koordinering. Arbetet har också slutförts vad gäller ett

fördjupat samarbete mellan EU och USA. Tilläggsavtalet innebär att s.k.

positiv hövlighet införs i samarbetet, det vill säga att endera parten kan

begära att den andra parten skall vidta åtgärder inom ramen för sin

lagstiftning.

Översynen av förordningen om kontroll av företagskoncentrationer

(89/4064/EEG) har slutförts. Tidigare gränsvärden behålls i flera

medlemsstater. Kommissionens behörighet ökar dock genom införandet

av andra gränsvärden som skall fånga upp fall där nationell

anmälningsskyldighet föreligger. Kriterierna för de gemensamma företag

(joint ventures) som faller under förordningen har även utökats. Vidare

har bl.a. omsättningsberäkningen för finans- och kreditinstitut förändrats.

Kommissionen har antagit tre viktiga meddelanden under hösten.

Meddelandet om samarbete mellan kommissionen och nationella

konkurrensmyndigheter har till syfte att öka möjligheten att i enlighet

med subsidiaritetsprincipen delegera ärenden som saknar

gemenskapsintresse till nationell nivå. Vidare har väsentliga revideringar

gjorts i det s.k. de minimis-meddelandet, som avser samverkan mellan

företag som inte har märkbar effekt på konkurrensen. Ändringarna, som

har gjorts bl.a. för att få meddelandet mer anpassat till ett ekonomiskt

synsätt, innebär att gränsen för högsta tillåtna omsättning har tagits bort

medan olika trösklar för högsta marknadsandelar förts in för horisontella

respektiva vertikala avtal. Små och medelstora företag får särskilda

regler.

Kommissionen har också antagit ett meddelande som anger

principerna som tillämpas för att fastställa relevant marknad. Denna

definition skall ge vägledning vad gäller eventuella brott mot artiklarna

85 och 86 i EG-fördraget.

Under året publicerade kommissionen en grönbok om vertikala

konkurrensbegränsningar, det vill säga konkurrensbegränsande avtal

mellan olika handelsled. I grönboken presenterar kommissionen förslag

till förändringar mot en mer ekonomiskt inriktad och flexibel hållning.

Framför allt berörs vissa förordningar om gruppundantag, t.ex. för

ensamåterförsäljaravtal samt franchiseavtal. Dokumentet har varit

utgångspunkt för en bred debatt med medlemsstaterna och näringslivet.

Kommissionen har även inlett en första undersökningsfas vad gäller

horisontella konkurrensbegränsningar i syfte att även se över reglerna på

detta område. Med hänsyn till det pågående översynsarbetet har beslut

tagits om förlängd giltighet för flera gruppundantag.

Kommissionen samarbetar med medlemsstaternas

konkurrensmyndigheter i handläggningen av enskilda ärenden som rör

prövning av konkurrensbegränsande samarbete, företagsförvärv eller

missbruk av en dominerande ställning. Under 1997 mottog

Konkurrensverket omkring 500 ärenden som inlämnats till

kommissionen. Beslut har fattats bl.a. rörande samarbete mellan banker

respektive rederier och rörande allianser på teleområdet, t.ex. Telia. Ett

av de ärenden som berört Sverige rörde ett samarbete mellan Coca Cola

och Carlsberg. Ett principiellt viktigt avgörande om missbruk av

dominerande ställning vände sig mot Irish Sugar och gällde

marknadsföring av socker på Irland. Kommissionen behandlade också ett

viktigt ärende om förvärv mellan amerikanska flygplanstillverkare med

effekter på Europamarknaden, nämligen Boeings förvärv av McDonnell

Douglas. Förvärvet godkändes av kommissionen efter vissa åtaganden.

7.8 Statsstöd

EG:s regler om statligt stöd syftar till att förhindra att nationella

stödåtgärder till företag får konkurrenssnedvridande effekter som strider

mot det gemensamma intresset. Bestämmelserna om stöd till olika

ändamål preciseras fortlöpande av kommissionen efter samråd med

medlemsstaterna. Under året behandlades frågor kring ett antal sådana

reviderade eller nya riktlinjer för stöd på olika områden. Bland dessa kan

nämnas riktlinjer för regionalstöd, riktlinjer för undsättnings- och

omstruktureringsstöd till företag i svårigheter, rambestämmelser för stöd

till motorfordonsindustrin (se även avsnitt 16.3) samt de s.k.

multisektoriella rambestämmelserna för regionalt stöd till stora

investeringsprojekt. Dessutom har nya riktlinjer för stöd till utbildning

diskuterats.

En fråga som har övergripande principiell och praktisk betydelse för

den framtida hanteringen av statligt stöd gäller införandet av s.k.

gruppundantag för vissa kategorier av statsstöd från den i dag generella

förhandsanmälningsplikten enligt Romfördragets artikel 93.3. På

industrirådet i november beslutades om en särskild förordning som ger

kommissionen mandat att utfärda sådana gruppundantagsförordningar.

Syftet med en ordning med gruppundantag är att söka koncentrera och

effektivisera kontrollen på statsstödsområdet. Genom att undanta vissa

klart definierade stödåtgärder från förhandskontrollen avlastas

kommissionen mer rutinartade uppgifter, och större vikt kan läggas vid

granskning av ärenden av mer väsentlig betydelse. Avsikten är också att

åstadkomma en ökad överskådlighet och förenkling för medlemsstaterna

samt att underlätta den nationella planeringsprocessen vid införandet av

nya stödåtgärder.

Ett antal ärenden har också rört specifikt svenska intressen.

Kommissionen har under året, med vissa smärre förändringar, godkänt

två regionalpolitiska stödformer, nämligen transportbidrag och

sysselsättningsbidrag. Förhandlingar pågår fortfarande om nedsatta

socialavgifter som nu är den enda regionalpolitiska stödform som inte är

godkänd.

Kommissionen är generellt mycket restriktiv när det gäller

medlemsstaternas möjligheter att lämna driftstöd till s.k. känsliga

branscher. Sverige anmälde under 1996 transportbidrag för perioden

1995 96 till Scania AB (Luleå), Saab Automobile AB (Trollhättan) och

Volvo Lastvagnar AB (Umeå). Kommissionen har under 1997 godkänt

stödet till Scania och till Saab Automobile. Regeringen har under året

fört en dialog med kommissionen om transportbidrag till Volvo

Lastvagnar i Umeå. Kommissionen inledde i september ett förfarande

enligt artikel 93.2 i EG-fördraget i detta ärende. Det innebär att Sverige

inte kan lämna något stöd förrän kommissionen har fattat ett positivt

beslut.

Vid sidan av dessa ärenden har regeringen under året anmält ett antal

nya eller ändrade stödformer för kommissionens godkännande. Det

största antalet notifieringsärenden avser nya eller ändrade stöd till följd

av den svenska energiöverenskommelsen. I flertalet av dessa ärenden

pågår ännu kommissionens prövning.

En annan fråga av särskilt intresse för svensk del avser

domstolsförfarandet kring den franska statens stöd på 28 miljarder kronor

till Air France. Sverige engagerade sig som intervenient, dvs. deltagare

utan att vara part, i ärendet 1995 och har framfört såväl skriftliga som

muntliga synpunkter till EG:s förstainstansrätt. Förhandlingarna har

slutförts, och beslut i ärendet väntas.

7.9 Bolagsrätt

Frågan om att skapa en möjlighet att bilda och registrera Europabolag,

dvs. en ny gränsöverskridande bolagsform, har diskuterats sedan 1970-

talet. Det senaste publicerade förslaget härrör från år 1991 (EGT nr C

176, reviderad 1993). Förslaget har efter hörande av Europaparlamentet

och Ekonomiska och sociala kommittén behandlats i en arbetsgrupp

under ministerrådet. Något arbete i arbetsgruppen för Europabolag har

dock inte ägt rum under det svenska medlemskapet, förutom ett

sammanträde våren 1996.

Till förslaget är kopplat en fråga om information till och samråd med

arbetstagarna i Europabolaget. Skilda meningar hos medlemsstaterna i

denna fråga har hittills blockerat förslaget till förordning om

Europabolag. Kommissionen tillkännagav under hösten 1995 ett

meddelande som innehöll olika möjliga lösningar av frågan om

arbetstagarinflytande. I november 1996 gav kommissionen en

expertgrupp under ledning av Etienne Davignon i uppdrag att lämna

förslag rörande arbetstagarinflytande som kan leda till att den mångåriga

blockeringen av förslaget kan hävas. Gruppen lämnade sin rapport den

13 maj 1997.

Davignongruppen drog slutsatsen att det inte är möjligt att harmonisera

medlemsländernas system på detta område, eftersom de nationella

systemen skiljer sig åt kraftigt. Enligt gruppen är den bästa lösningen ett

arbetstagarinflytandesystem som förhandlas fram i varje Europabolag för

sig. Förhandlingsvägen rekommenderas starkt. Förhandlingar om

arbetstagarinflytande skall enligt gruppens förslag vara obligatoriska.

Förhandlingar inleds före bildandet av ett Europabolag och skall vara

slutförda inom tre månader från dess bildande. Om tidsgränsen

överskrids, träder ett system med stupstocksregler i kraft. Det innebär att

för det därefter bildade Europabolaget skall gälla vissa regler om

styrelserepresentation och annat arbetstagarinflytande som angetts i

direktivet.

Ordförandeskapet har härefter presenterat ett kompromissförslag till

direktiv om arbetstagarinflytandet i Europabolag. Förslaget har

diskuterats vid flera ministerrådsmöten under hösten 1997 (se även

avsnitt 10.4.3.).

Något arbete rörande de parallella förslagen om Europakooperativ,

europeiska föreningar och europeiska ömsesidiga företag har inte skett

under 1997.

Parlamentet har yttrat sig över kommissionens förslag till ett trettonde

bolagsrättsligt direktiv om övertagandebud (KOM (95) 655 slutlig). Med

anledning av parlamentets synpunkter har kommissionen presenterat ett

något reviderat förslag (KOM (97) 565 slutlig). Förslaget

överensstämmer i allt väsentligt med det tidigare förslaget. Det

reviderade förslaget har i december 1997 behandlats i en

rådsarbetsgrupp.

Under våren 1997 skickade kommissionen ut en enkät om

inställningen till i vilken riktning bolagsrätten bör utvecklas inom

gemenskapen. Enkäten behandlades vid en konferens i mitten av

december 1997 i vilken Sverige deltog.

7.10 Redovisnings- och revisionsfrågor

Det arbete med inriktning på en internationell harmonisering av

redovisningsnormerna som kommissionen inledde år 1995 har fortsatt.

Redovisningsfrågor, särskilt sådana med anknytning till det arbete som

sker inom International Accounting Standards Committee, har diskuterats

både i EG:s s.k. kontaktkommitté för redovisningsfrågor och i en särskild

teknisk underkommitté under kontaktkommittén. Sverige har deltagit i

detta arbete.

Kontaktkommittén har också beslutat att bilda ytterligare en teknisk

underkommitté. Den nya underkommittén skall behandla revisionsfrågor.

Dess arbete innebär ett fullföljande av det arbete om revisorns roll,

ställning och ansvar som kommissionen tog initiativ till år 1996. Den nya

underkommittén har ännu inte hållit något sammanträde.

7.11 Bygg- och bostadsfrågor

Byggfrågor ingår i EU:s kompetensområde. Samarbetet i

bostadspolitiska frågor sker informellt.

Byggfrågor

Den europeiska byggsektorn är i dag starkt nationellt baserad och består

till största delen av små och medelstora företag som försörjer sin lokala

marknad inom byggområdet. Det är angeläget att nationella särkrav

minskar och att möjligheter skapas till en ökad konkurrens inom

byggsektorn. EU-arbetet har under 1997 i huvudsak rört två direktiv,

byggproduktdirektivet och hissdirektivet.

Kommissionen har fortsatt arbetet med byggproduktdirektivet

(89/106/EEG) som trädde i kraft den 27 juni 1991. Direktivet omfattar

både byggnader och anläggningar och syftar till att underlätta fri handel

med byggprodukter. Målsättningen är att dessa produkter skall förses

med ett CE-märke, som innebär att produkten överensstämmer med en

harmoniserad europeisk standard. Arbetet med mandaten har påskyndats

under året och nu återstår endast ett fåtal mandat av totalt ca 40. Under

1997 har också den första produktgruppen, fästdon i betong, fått det

första europeiska tekniska godkännandet, vilket gör det möjligt att CE-

märka dessa produkter.

Sverige har vid flera tillfällen fört fram en europeisk bostadsmässa

som en möjlighet att skynda på genomförandet av byggproduktdirektivet.

En sådan mässa kan främja en europeisk samsyn på byggsektorn och

även skapa förutsättningar för fortsatt utveckling av den inre marknaden.

Regeringen tillkallade i december 1996 en särskild utredare som har till

uppgift att i samarbete med byggsektorns aktörer arbeta för att

genomföra en europeisk bostadsmässa i Sverige.

Kommissionen har även arbetat med hissdirektivet (95/16/EG).

Direktivet trädde i kraft den 1 juli 1997 och är under de två första åren

frivilligt. Det nuvarande arbetet består av tolkningsfrågor, tillämpning

och införlivande.

Arbetet med direktivförslaget om linbanor (KOM (93) 646 slutlig) är

för närvarande vilande.

Bostadsfrågor

Den 23 25 september 1997 hölls ett informellt möte mellan EU:s

bostadsministrar i Amsterdam. Bostadsfrågor ingår inte formellt i EU:s

kompetensområde, och ministermötena är främst avsedda som ett forum

för erfarenhetsutbyte och diskussion. Vid mötet diskuterades särskilt

bostadsministermötenas roll i samband med uppföljningen och

genomförandet av den s.k. Habitat-agendan (FN:s världskonferens om

boende, bebyggelse och stadsutveckling). Man enades om att

genomförandet av de åtaganden som Habitat-agendan innebär är en

viktig fråga att följa upp vid kommande bostadsministermöten. FN:s

boendekommission genomförde sin 16:e session den 28 april 7 maj 1997

i Nairobi. Sverige deltog aktivt i EU-samarbetet både före och under

mötet och i detta arbete drev Sverige frågan om rätten till ett rimligt

boende . Denna fråga är en av de viktigaste sakfrågorna som

boendekommissionen kommer att arbeta med under de närmaste åren.

7.12 Överträdelseärenden

Om kommissionen anser att en medlemsstat inte har uppfyllt sina

skyldigheter enligt EG-fördraget eller andra rättsakter, gäller enligt

artikel 169 i fördraget att kommissionen skall avge ett motiverat yttrande

efter att ha givit den berörda staten tillfälle att komma in med sina

synpunkter. Om inte medlemsstaten rättar sig efter det motiverade

yttrandet inom den tidsfrist som kommissionen har angivit, får

kommissionen föra ärendet vidare till EG-domstolen.

Motiverade yttranden

Kommissionen har under år 1997 överlämnat sex motiverade yttranden

till Sverige. Samtliga dessa har gällt genomförande av direktiv.

Kommissionen har påtalat att Sverige inte har anmält att åtgärder

vidtagits för att genomföra direktiven. Det rör sig om direktiven

91/69/EEG och 95/25/EG rörande djurhälsoproblem m.m., direktivet

86/609/EEG rörande försöksdjur, direktiven 71/161/EEG och 74/13/EEG

rörande skogsodlingsmaterial samt direktivet 92/72/EEG rörande

ozonföroreningar. Av de sex direktiven hade fem genomförts när tiden

för att besvara respektive motiverat yttrande löpte ut. Det återstående

direktivet (86/609/EEG) kommer att vara genomfört i början av år 1998.

Formella underrättelser

Det första steget i det formella överträdelseförfarandet är att

kommissionen genom en s.k. formell underrättelse ger medlemsstaten

tillfälle att komma in med sina synpunkter på ett påstått fördragsbrott.

Under år 1997 har kommissionen inlett nya överträdelseförfaranden

genom att överlämna sammanlagt 21 formella underrättelser till Sverige.

Sex av de formella underrättelserna rör offentlig upphandling.

Kommissionen har gjort gällande att svenska regler på området inte

överensstämmer med gällande direktiv. Kommissionen har också påtalat

att Rikspolisstyrelsen upphandlat i strid mot gemenskapsreglerna. Vidare

har kommissionen i en formell underrättelse haft invändningar mot att

Läkemedelsinspektionen tar ut avgifter även vad avser läkemedel som

redan är godkända inom gemenskapen. Ett ärende gäller att Sverige

enligt kommissionen inte ställer upp sådana krav på regelbundna

läkarundersökningar som föreskrivs om vissa körkortshavare i direktivet

91/439/EEG om körkort. I en annan formell underrättelse har

kommissionen haft invändningar mot svenska regler om farledsavgifter.

Två olika formella underrättelser rör de krav som ställs upp i Sverige

på tryckkärl respektive stegar. Ett ärende gäller att regler i utlännings-

förordningen om återkallande av uppehållstillstånd och bevis om

uppehållstillstånd enligt kommissionen inte överensstämmer med

direktiven om rätt till bosättning. En formell underrättelse handlar om att

Sverige inte skulle ha vidtagit de åtgärder som har föreskrivits till skydd

mot BSE (galna ko-sjukan). Ett annat ärende gäller regler om

studiebidrag till anhöriga till egenföretagare som är medborgare i en

annan medlemsstat. Kommissionen har också påtalat att Sverige brustit i

att anmäla tekniska regler till kommissionen enligt direktivet

83/189/EEG. Ärendet gäller Sprängämnesinspektionens föreskrifter om

öppna cisterner. Vidare har kommissionen i två formella underrättelser

gjort gällande att Sverige inte har uppfyllt sina skyldigheter enligt

direktivet 94/62/EG om förpackningar och förpackningsavfall och

direktivet 92/43/EEG om bevarande av växter och djur. Slutligen har

kommissionen i fyra olika formella underrättelser påtalat att Sverige inte

anmält åtgärder för genomförande av sammanlagt 43 direktiv.

I några ärenden, i vilka det formella förfarandet inleddes redan under

år 1996, har diskussioner förts med kommissionen även under år 1997.

Det gäller ärenden om den svenska regleringen på bilavgasområdet och

det svenska förbudet mot användning av trikloretylen och metylenklorid.

Syftet med diskussionerna har varit att finna lösningar som både

tillgodoser svenska miljökrav och överensstämmer med EG-rätten.

8 Fri rörlighet för varor

Fri rörlighet för varor inom EU skall säkerställas genom principen för

ömsesidigt erkännande av likvärdiga nationella regler eller genom att

varorna uppfyller kraven i den harmoniserade lagstiftningen. De

gemensamma reglerna inom tullområdet är en förutsättning för varors

fria rörlighet.

8.1 Tullunionen

Tullunionen är en väsentlig del av gemenskapslagstiftningen. Inom hela

området med tullagstiftning är regelverken gemensamma för samtliga

medlemsländer. Utformning och tolkning av tullagstiftningen är därför

av stor betydelse för såväl myndigheter som näringsliv.

8.1.1 EG:s tullagstiftning

Huvuddelen av EG:s tullagstiftning finns i rådets förordning (EEG) nr

2913/92 (tullkodexen) och dess tillämpningsföreskrifter samt i rådets

förordning (EEG) nr 2658/87 (tulltaxan).

En viktig fråga som diskuterats i tullkodexkommittén sektionen för

allmänna tullfrågor under året har gällt gränsöverskridande tillstånd.

Gränsöverskridande tillstånd innebär att företag skall kunna ansöka om

tillstånd för tullförfaranden eller förenklade förfaranden med giltighet i

flera medlemsstater. Varor skall kunna anmälas för övergång till fri

omsättning i flera medlemsstater medan den kompletterande

deklarationen skall lämnas i ett medlemsland, normalt i det land där

företagets huvudsakliga bokföring finns.

Fortfarande återstår att lösa problem som exempelvis rör frågan om

hur de 10 procent av tulluppbörden som tillfaller medlemsstaterna skall

fördelas samt frågor om mervärdesskatt och handelsstatistik.

I övrigt har man under året bl.a. diskuterat frågor om

 uppkomst av tullskuld då varor smugglas genom en eller flera

medlemsstater,

 möjligheten att befria företagen från att inge styrkande handlingar då

tulldeklarationer lämnas elektroniskt,

 möjligheten att utsträcka tiden för tullens tilläggsdebitering ytterligare

tolv månader utöver den nu stipulerade tiden om tre år efter det att

tullskulden uppkommit,

 frizoner,

 modernisering av tullförfaranden med ekonomisk verkan.

8.1.2 Åtgärdsprogram för tullfrågor i gemenskapen

Tull 2000

Med ett gemensamt beslut av Europaparlamentet och rådet den 19

december 1996 fastställdes det strategiska åtgärdsprogrammet Tull 2000.

Tullpolicykommittén, som utgörs av generaldirektörerna i EU, är

programmets styrkommitté. Denna kommitté har under året arbetat med

att genomföra programmet. Medlemsstaterna, däribland Sverige, har

utarbetat mer än hundratalet projektförslag i detta syfte. Kommissionen

har för sin del lagt fram förslag som syftar till att säkerställa finansiering

av programmets datoriseringsdel. Medlemsstaterna skulle före 1997 års

utgång avge interimsrapporter till kommissionen om hur programmet

genomförts och vilka verkningar det haft.

8.1.3 Förenkling och rationalisering av gemenskapens

tullbestämmelser och tullförfaranden

Stockholmsdeklarationen, som antogs av EU:s generaldirektörer den 10

maj 1996 och sedermera bekräftades i rådets resolution den 25 oktober

1996, har positivt bidragit till att tänkandet i EU alltmer sker i termer av

förenkling, rationalisering och modernisering av tullens arbete. Dessa

policyinstrument följs upp i berörda kommittéer, i första hand

tullpolicykommittén och tullkodexkommittén. En rad lagstiftningsförslag

i dessa syften behandlas för närvarande i berörda kommittéer.

Sverige driver, tillsammans med vissa andra EU-länder, frågan om en

långtgående datorisering av tullprocedurer och informationssystem. Detta

är en nödvändighet för att modernisera, effektivisera och rationalisera

tullförfarandena och kontrollverksamheten. Införandet av modern

informationsteknik i tullens arbete är en förutsättning för ett

framgångsrikt förenklingsarbete och bedöms dessutom underlätta

rationalisering av materiella tullbestämmelser. Datorisering och

användning av informationsteknik är också en förutsättning för att man

skall kunna förverkliga målsättningen i Tull 2000-programmet och i

Europaparlamentets transitrapport. Målet är att de femton tullverken

inom EU skall fungera som om de vore ett enda tullverk.

8.1.4 Åtgärder för säkrare och effektivare

transiteringar

Transitering innebär att varor transporteras under tullkontroll från en

plats till en annan utan att de beläggs med tullar och andra pålagor eller

blir föremål för handelspolitiska åtgärder. I Europa sker transitering av

varor huvudsakligen med tillämpning av gemenskapens

transiteringsförfarande, eller det gemensamma transiteringsförfarandet,

som tillämpas i samtliga EU- och EFTA-länder, i Polen, Ungern,

Tjeckien och Slovakien, eller TIR-förfarandet, som tillämpas i ytterligare

omkring tjugo länder.

Problem med bedrägerier i samband med transitering av framför allt

högbeskattade produkter har rapporterats sedan 1994 (av revisionsrätten

och kommissionen). Med anledning härav tillsatte Europaparlamentet en

särskild undersökningskommitté för att granska påstådda överträdelser av

gemenskapsrätten eller fall av missförhållanden vid tillämpningen av

gemenskapsrätten inom ramen för gemenskapens transiteringsförfarande.

Som en följd av undersökningskommitténs rapport lade kommissionen i

maj 1997 fram en åtgärdsplan för en reformering av

transiteringssystemen i Europa. Planen, som avser såväl gemenskapens

transiteringsförfarande och det gemensamma transiteringsförfarandet

som TIR-förfarandet, omfattar förslag dels till legala åtgärder i form av

ändringar av tullkodexen och dess tillämpningsbestämmelser, dels

operativa åtgärder som avser att förbättra den administrativa

tillämpningen av systemen, utveckla samarbetet mellan berörda

tulladministrationer och tullmyndigheter och med de ekonomiska

operatörerna, allt syftande till att bekämpa bedrägerierna. En väsentlig

del av reformen är datoriseringen av gemenskapens och det

gemensamma transiteringssystemet. Datoriseringsarbetet har pågått

sedan 1993 och baseras senast på en resolution som antogs av rådet i

november 1995, där kommissionen och medlemsstaterna uppmanas att

anslå nödvändiga finansiella och personella resurser för ändamålet.

Arbetet rörande ändringar i tullkodexen pågår sedan september 1997

på expertnivå. Arbete har också inletts för en reformering av det

gemensamma transiteringsförfarandet.

8.1.5 Det svensk-norska gränstullsamarbetet

Avtalet mellan EG och Norge om gränstullsamarbete, som nu utgör den

EG-rättsliga grund som gör det möjligt att behålla det nästan 40-åriga

gränstullsamarbetet mellan Sverige och Norge även efter Sveriges inträde

i EU, undertecknades i Bryssel den 10 april 1997 och trädde formellt i

kraft den 1 juli 1997.

Det första mötet med den gemensamma kommitté som upprättas av

avtalet ägde rum den 11 12 september i Narvik på norsk inbjudan.

Utöver kommissionen och Norge var inte mindre än nio medlemsländer

representerade vid mötet, vilket återspeglar det stora intresse avtalet

väckt; det är nämligen det enda i sitt slag som ingåtts av gemenskapen.

Vid mötet dryftades samarbetets praktiska tillämpning liksom vissa

institutionella aspekter (förvaltningsöverenskommelser, arbetsordning).

Vid studiebesök på tullkontoret i Björnfjäll, som ligger på svensk mark

men permanent bemannas av norska tulltjänstemän, demonstrerades hur

samarbetet fungerar i verkligheten.

8.1.6 Tullsamarbetsavtal

Administrativt tullsamarbete inom ramen för gemenskapskompetensen

mellan EU-medlemsländerna och kommissionen regleras i

rådsförordning (EG) nr 515/97. Däri finns materiella föreskrifter som i

stort motsvarar tidigare gällande regler. Dessa innebär att en

tullmyndighet på begäran skall lämna upplysningar till ett annat EU-

medlemsland eller till kommissionen, övervaka bl.a. transportmedel

samt inleda administrativa undersökningar för att säkerställa att tull- och

jordbrukslagstiftningen efterlevs inom EU. Nyheten är de regler som

krävs för att inrätta och förvalta det gemensamma

tullinformationssystemet, vilket tillkommit för att kompensera för

bortfallet av kontrollen vid de inre gränserna i EU:s inre marknad genom

effektivare och snabbare information i arbetet med att ingripa mot grövre

överträdelser av EU:s tull- och jordbrukslagstiftning.

Under året har tullsamarbetsavtal med USA, Korea, Färöarna samt

Schweiz trätt i kraft. Förhandlingar har inletts med sammanlagt 23

länder. Exempel härpå är Sydafrika, Mercosur, Chile samt ASEAN-

länderna. Gällande förhandlingsmandat innefattar dessutom bl.a.

Hongkong, Kina samt Japan.

8.2 Metoder att minska tekniska handelshinder

8.2.1 Harmoniserade tekniska föreskrifter

Från och med den 1 januari 1997 måste all elektrisk utrustning som

omfattas av lågspänningsdirektivet (73/23/EEG) vara CE-märkt.

Lågspänningsdirektivet har genom en ändring (93/68/EEG) blivit

utformat enligt den s.k. nya metoden, vilket innebär att produkterna dels

måste uppfylla direktivets krav, dels vara CE-märkta för att få släppas ut

på marknaden. Rådet har under året antagit ytterligare ett direktiv enligt

den nya metoden omfattande tryckbärande anordningar (97/23/EG).

Tillämpningen av direktivet blir obligatorisk den 29 maj 2002. Arbetet

med att få byggdirektivet (89/106/EEG) praktiskt tillämpligt har fortsatt.

Under året har beslut fattats om certifieringsförfaranden för ett antal

produkter fattats. Den första CE-märkta byggprodukten väntas finnas på

marknaden under 1998. Det kan också nämnas att kommissionen förelagt

rådet ett förslag till direktiv om teleutrustning som planeras ersätta

teleterminaldirektivet (91/263/EEG). Enligt förslaget skall, förutom

teleterminalutrustning, även radioutrustning omfattas av bestämmelserna.

Reviderings- och kompletteringsarbetet på produktområden som inte är

reglerade enligt den nya metoden har fortsatt. Inom

motorfordonsområdet har ett nytt direktiv om massa och dimensioner för

vissa kategorier av motorfordon och släpvagnar till dessa antagits under

året (97/27/EG). Kommissionen har också förelagt rådet ett förslag till

direktiv om bussar. Ett direktiv om återstående komponenter och

karakteristiska egenskaper hos två- eller trehjuliga motorfordon har

antagits under året (97/24/EG). När direktivet träder i kraft möjliggörs

helfordonsgodkännande för två- och trehjuliga fordon i likhet med vad

som redan gäller för bilar. Även livsmedels-, läkemedels- och

kemikalieområdena regleras ännu enligt den "äldre"

harmoniseringsmetoden. Här kan nämnas att en förordning om nya

livsmedel och livsmedelsingredienser har antagits (258/97).

Ett förslag till direktiv om tillämpning av god klinisk sed vid kliniska

prövningar av humanläkemedel har förelagts rådet. Det s.k.

begränsningsdirektivet om farliga ämnen och preparat (76/769/EEG) har

ändrats, varigenom ämnen som klassificeras som cancerframkallande,

mutagena eller reproduktionstoxiska samt preparat som innehåller dessa

ämnen från den 1 mars 1999 inte får släppas ut på marknaden

(97/56/EG).

8.2.2 Provning, certifiering, marknadskontroll

och avtal med tredje land

Frågor om standardisering, provning och certifiering diskuteras i en

rådgivande kommitté anknuten till kommissionen, High Officials Group

for Standardization Policy (HOGS). Kommitténs uppgift är dels att ge

kommissionen råd i dessa frågor, dels att skapa ett gemensamt synsätt i

frågorna.

EU har en helhetssyn på hur provning och certifiering skall

genomföras inom unionen. HOGS har under året fortsatt genomgången

av de grundläggande policydokumenten på området. Det kan avse krav

på s.k. anmälda organ, dvs. organ som utför provning och certifiering

enligt EG:s harmoniseringsdirektiv, eller krav på de organ som

utvärderar kompetensen hos de anmälda organen.

Avtal om ömsesidigt erkännande

Förhandlingar har under året fortsatt om avtal om ömsesidigt erkännande

(Mutual Recognition Agreements, MRA) som EU förhandlar om med

vissa tredje länder (främst USA, Kanada, Australien och Nya Zeeland).

Enligt dessa avtal skall provorgan i EU kunna utföra föreskriven

provning och certifiering mot de krav som gäller i det land som varan

skall exporteras till. En förutsättning för dessa avtal är att myndigheterna

i importlandet har förtroende för den provning som utförts i

tillverkningslandet.

Förhandlingarna med USA intensifierades under året vilket ledde till

parafering av avtalet i juni. Avtalet gäller teleterminaler, radiosändare,

elektriska och elektromagnetiska krav samt läkemedel och

medicinteknisk utrustning. Ett avtal har även paraferats med Kanada

inom samma sektorer. En särskild avsiktsförklaring, som anger att en

lösning skall nås innan årets slut för området industriella fästanordningar,

är fogad till avtalet med USA. Sverige har aktivt, inte minst inom den

transatlantiska dialogen, arbetat för att en lösning skall nås på detta

område. Detta är viktigt för bl.a. svensk bilindustri.

Förhandlingarna med Japan har återupptagits och befinner sig i ett

skede av identifikation av möjliga sektorer.

I de redan 1996 paraferade avtalen med Australien och Nya Zeeland

ingår samma sektorer som med USA med undantag för fritidsbåtar och

med tillägg av maskiner och tryckkärl. I avtalet med Australien ingår

även bilkomponenter. Diskussioner har pågått under året om

ackrediteringsformer.

Under året paraferades även avtalet med Israel som avser god

laboratoriesed.

Avtal med liknande innebörd mellan EU och de central- och

östeuropeiska länderna (s.k. ECAA, European Conformity Assessment

Agreements europeiska avtal om ömsesidigt erkännande av bedömning

om överenskommelse) förutsätts bli en övergångslösning inför

medlemskap. Under hösten har det pågått förhandlingar med Tjeckien

och Ungern om sådana europeiska avtal om ömsesidigt erkännande. Med

Polen har ett särskilt protokoll till Europaavtalet antagits vilket innehåller

ett interimsarrangemang inför ett ECAA-avtal.

Förhandlingarna med Schweiz som gäller ett stort antal sektorer är

blockerade av att en lösning för hela förhandlingspaketet inte kunnat nås.

I början av året behandlades ett meddelande från kommissionen om

EU:s handelspolitik rörande tekniska regler. Dokumentet är indelat i fyra

delar och rör WTO, MRA, teknisk assistans och samarbete på

föreskriftsområdet. Rådsslutsatser om meddelandet har antagits.

8.2.3 Standardisering

HOGS har under året diskuterat de dokument om den europeiska

standardiseringen som kommissionen presenterade under 1996. Under

året har vidare en studie om standarders legala roll i medlemsstaterna

genomförts av kommissionen.

Bakgrunden till diskussionerna är standardernas viktiga roll i

harmoniseringsarbetet samt att standardiseringsarbetet visat sig ta längre

tid än vad man ursprungligen förväntade sig. Vidare har

standardiseringsfrågor också tilldragit sig intresse i översynen av WTO:s

överenskommelse om tekniska handelshinder.

Inremarknadsrådet antog under året ett danskt förslag om att

kommissionen och medlemsstaterna tillsammans med

standardiseringsorganen skall studera varför standardiseringsarbetet inte

helt motsvarar förväntningarna.

8.2.4 Informationsprocedurer inom det icke

harmoniserade området (föreskrifter)

I informationsproceduren för förslag till tekniska föreskrifter enligt

direktiv 83/189/EEG anmäldes under året 900 nationella förslag. Det

innebär en kraftig ökning av anmälda förslag. Detta är troligen en följd

av domen i målet C-194/94 (se nedan). För svensk del anmäldes 22

förslag och mottogs reaktioner gällande förslag till föreskrifter om

byggregler, hissar, fordon, fartyg, brandfarliga gaser och vätskor,

kosttillskott och belastningsergonomi.

Sverige avlämnade detaljerade utlåtanden (allvarliga kommentarer) till

ett tyskt förslag om radiokommunikation och ett danskt förslag till

frivilligt kvalitetsmärkningssystem för svinbesättningar. Svenska

kommentarer lämnades till ett tyskt förslag om förpackningar, ett franskt

förslag om brandfarliga möbler, ett danskt förslag om hissar, ett franskt

förslag om textilprodukter (azofärgämnen), ett spanskt förslag om

varuhissplattformar och ett österrikiskt förslag om hissar.

Den ständiga kommittén för tekniska standarder och föreskrifter

83/189-kommittén sammanträdde tre gånger under 1997. Två möten

inställdes på grund av påstådd resursbrist. Bristen åsterspeglades även i

inskränkningar i den omfattande aktiviteten att översätta anmälda förslag

till alla EG-språk.

Ett antal standardiseringsmandat behandlades av kommittén. Särskilt

kan nämnas ett rammandat för barnomsorgsprodukter. Vidare har utlösta

skyddsklausuler och återkallande av harmoniserad status för standarder,

dvs. ytterst ansvaret för brister i standarder enligt nya metoden-direktiv,

diskuterats.

Följderna av EG-domstolens dom i målet C-194/94 med innebörd att

tekniska föreskrifter som ej anmälts i enlighet med direktiv 83/189/EEG

ej gäller har åskådliggjorts och diskuterats i kommittén liksom behovet

av riktlinjer för anmälningsskyldighet enligt direktivet.

Rådet antog den 27 november en gemensam ståndpunkt till

kommissionens förslag om att ändra direktiv 83/189/EEG så att även

informationssamhällets tjänster omfattas av direktivet. Ändringen

innebär att föreskrifter om bl.a. elektronisk handel måste anmälas på

förslagsstadiet till kommissionen, som cirkulerar anmälningarna till

övriga medlemsstater.

Sverige stödde förslaget i rådet. Informationssamhällets tjänster,

däribland elektronisk handel, kommer att bli en viktig ekonomisk faktor.

Transparens för de nationella reglerna på området liksom direktivets

instrument för att undvika handelshinder välkomnas därför.

Den 1 januari 1997 började beslut 3052/95 gälla. Beslutet innebär en

meddelandeplikt för nationella åtgärder som stoppar varor som lagligen

marknadsförts i ett annat medlemsland. Diskussionerna har under året

främst handlat om den praktiska hanteringen. Under året anmäldes 26

åtgärder. 21 av dessa rör meddelanden från Frankrike om stoppade

reagenser (medicintekniska produkter). I ett fall berördes produkter från

Sverige.

9 Fri rörlighet för tjänster och kapital

EG-reglerna på tjänsteområdet syftar till att förbättra möjligheterna för

medborgare och företag att fritt kunna utöva näringar inom tjänstesektorn

i andra medlemsländer på lika villkor som landets egna medborgare och

företag.

9.1 Finansiella tjänster

Det finansiella tjänsteområdet omfattar bank-, försäkrings- och

värdepappersfrågor. Under år 1997 var aktiviteten liksom föregående år

 stor inom EU på dessa ämnesområden. Nedan följer en redogörelse

under respektive huvudrubrik av de viktigaste frågorna som behandlades

under året.

9.1.1 Bank- och kreditväsendet

I januari antogs ett direktiv om gränsöverskridande betalningar. Syftet

med direktivet är att betalningar över gränserna skall bli snabbare och

säkrare. Av direktivet följer en skyldighet för banker och andra institut

som bedriver gränsöverskridande betalningsförmedling att informera

kunderna om villkoren för en sådan förmedling. Det skall få ta högst sex

dagar för en betalning att komma fram till betalningsmottagaren.

Betalningsavsändaren skall ha rätt att få tillbaka sina pengar om de

förkommer under betalningsförmedlingen, s.k. återbetalningsgaranti.

Direktivet omfattar betalningar upp till 50 000 ecu (ca 425 000 kronor).

Återbetalningsgarantin har dock begränsats till 12 500 ecu. Regeringen

anlitade i mars justitierådet Torkel Gregow för att utreda och föreslå hur

direktivets bestämmelser skall införas i svensk lag. Han lämnade sitt

förslag (PM angående betalningsöverföringar till och från andra stater

inom EU m.m) i december, varefter det sändes ut på remiss).

Kommissionen har under året arbetat med ett utkast till direktivförslag

om elektroniska pengar. Förslaget innebär att näringsrättsliga regler

införs för institut som ger ut elektroniska pengar. Tillståndsgivning och

tillsyn skall gälla för dessa institut, och detaljerade investeringslimiter

införs för mottagna medel. En särskild förenklad tillsynsordning kommer

dock att kunna tillämpas på företag med relativt små system för

elektroniska pengar efter godkännande av tillsynsmyndigheten.

Kommissionen avser att lägga fram ett direktivförslag i rådet inom kort,

troligtvis under våren 1998. Sverige anser att det är för tidigt att införa en

reglering på EU-nivå och att det omfattande regelverk som föreslås kan

leda till att den tekniska utvecklingen på området hämmas.

Kommissionen har under hösten arbetat fram ett utkast till direktiv om

distansavtal om finansiella tjänster mellan leverantörer och konsumenter

(se avsnitt 23.6).

Vidare lade kommissionen under året fram ytterligare ett

direktivförslag på kapitaltäckningsområdet KOM (97) 71, allmänt kallat

CAD II. Förslaget innebär huvudsakligen att kapitaltäckningskrav införs

avseende marknadsrisker för positioner i råvaror och råvaruderivat samt

att s.k. egna modeller får användas av kreditinstitut och

värdepappersföretag vid beräkningen av kapitaltäckningskraven. För

närvarande behandlas alltså tre direktivförslag om kapitaltäckning i rådet.

Utöver det redan nämnda förslaget även förslaget KOM (95) 709, som

behandlar riskviktning av fordringar med säkerhet i kommersiella

fastigheter och riskviktning av värdepapper med säkerhet i panträtter

(Mortgage Backed Securities), samt förslaget KOM (96) 183, vari bl.a.

föreslås utvidgad möjlighet till informationsutbyte mellan myndigheter,

lägre riskviktning för fordringar på kyrkor som har rätt att uppbära skatt,

förfinat sätt att beräkna kreditrisker i derivat, kapitaltäckningskrav för

kreditrisker i råvaruderivat, och möjlighet att undanta kontrakt som

handlats utanför börs (OTC), men som clearats genom en

clearingorganisation, från kapitaltäckning i likhet med det som gäller för

börshandlade kontrakt. Sverige var pådrivande för detta undantag och

lyckades få gehör för det i en principöverenskommelse i rådet som

omfattar samtliga tre direktiv.

9.1.2 Försäkringsväsendet

Kommissionen lade i oktober 1995 fram ett förslag till direktiv om

kompletterande tillsyn över försäkringsföretag som ingår i en

försäkringsgrupp, KOM (95) 406 slutlig. EG:s nuvarande solvensregler

för försäkringsföretag tar endast sikte på det enskilda företaget. Det

föreslagna direktivet är avsett att komplettera den tillsyn som genomförts

genom EG:s tidigare försäkringsdirektiv. Direktivförslaget innehåller

regler för beräkning av jämkad solvens för försäkringsföretag i en

försäkringsgrupp. Vid beräkningen skall dubbel användning av

kapitalbaselement mellan försäkringsbolag (s.k. double gearing) samt

kapital som skapats internt inom gruppen tas bort. Förslaget innehåller

vidare regler om informationsplikt för försäkringsföretag, övervakning

av affärstransaktioner inom gruppen samt samarbete och utbyte av

information mellan tillsynsmyndigheter. De föreslagna reglerna är

ägnade att öka försäkringsföretagens stabilitet och försäkringstagarnas

trygghet. Sverige stödjer därför i huvudsak direktivförslaget. Luxemburg

prioriterade liksom Irland och Nederländerna före det frågan och höll

möten i rådsarbetsgruppen med täta intervaller. Europaparlamentet

slutförde första läsningen av kommissionens förslag och avgav sitt

yttrande i oktober. Direktivförslaget behandlades i november i Coreper I.

Där fick man till stånd en politisk överenskommelse om ett

kompromissförslag som sedan bekräftades av inremarknadsrådet.

Närmast väntar man nu på att kommissionen skall färdigställa ett ändrat

direktivförslag.

Luxemburg gjorde under sin ordförandeperiod ett försök att blåsa liv i

kommissionens direktivförslag från 1987 om samordning av

bestämmelser om likvidation och konkurs av försäkringsföretag som

bedriver direkt försäkringsverksamhet, KOM (86) 768. Förslaget som

ändrades 1989, KOM (89) 394 hade inte varit föremål för behandling i

rådsarbetsgruppen sedan våren 1995. Två möten hölls under hösten, ett i

oktober och ett i december. Det är osäkert om Storbritannien kommer att

fortsätta arbetet under sin ordförandeperiod.

Kommissionen inledde under hösten ett arbete med att göra en översyn

av 1976 års försäkringsförmedlardirektiv. Det skall först undersökas i

vilken utsträckning 1991 års rekommendation om försäkringsförmedlare

har genomförts och därefter övervägas om ytterligare åtgärder behöver

vidtas för att stärka konsumentskyddet och underlätta för förmedlare att

driva verksamhet över gränserna. Ett första möte i en

kommissionsarbetsgrupp hölls i oktober, då bl.a. frågan om en

utvidgning av försäkringsförmedlardirektivet diskuterades.

Kommissionen planerar att fortsätta arbetet under våren.

Kommissionen höll dessutom under hösten två möten om översyn av

solvensmarginalen. Mötena har varit på expertgruppnivå.

9.1.3 Värdepappersmarknaden

En gemensam ståndpunkt beträffande kommissionens direktivförslag

KOM (96) 193 om slutgiltig avveckling i system för överföringar av

betalningar och värdepapper antogs enhälligt av ministerrådet (Ekofin)

den 13 oktober. Som framgår av det nya namnet på direktivförslaget

omfattar det numera även avveckling av värdepappersaffärer, helt i

enlighet med den svenska ståndpunkten.

Kommissionen lade under år 1994 fram ett direktivförslag (KOM (94)

329) om ändringar i 1985 års direktiv om fondföretag (85/611/EEG).

Direktivet innehåller regler för värdepappersfonder. Sedan enighet om

ändringsförslaget inte kunnat uppnås i en av rådets arbetsgrupper har

kommissionen beretts tillfälle att presentera ett reviderat ändringsförslag.

I oktober presenterade kommissionen utkast till två nya direktivförslag.

Det ena utkastet innehåller ändringar i 1985 års direktiv och det andra

utkastet är ett förslag till ett helt nytt direktiv om förvaltning av

finansiella tillgångar och reglering av fyra nya typer av fonder som inte

omfattas av 1985 års direktiv. Sverige har i huvudsak ställt sig positivt

till de presenterade förslagen.

Beträffande direktivförslaget om inrättande av en

värdepapperskommitté (KOM (95) 360), där Europaparlamentet och

rådet inte har lyckats ena sig om innehållet, initierades förliknings-

förhandlingar i slutet av året (jfr skr. 1995/96:190 s. 70 f.).

Värdepapperskommittén är tänkt att handlägga ändringar av teknisk natur

i kapitalkravsdirektivet och investeringstjänstedirektivet.

9.2 Telekommunikationer

Förberedelserna för en avreglering av telemarknaden inom EU fr.o.m. år

1998 har pågått sedan slutet av 1980-talet. Sverige har sedan inträdet i

unionen deltagit aktivt i denna process och är i princip positivt inställt till

det gemensamma regelverk som utformas. Den svenska telelagen

(1993:597) är i stort sett i överensstämmelse med EG:s regelverk, men

vissa justeringar kan komma att bli nödvändiga med anledning av de

senast antagna direktiven och med hänsyn till de direktiv som kan

förväntas antas inom den närmaste framtiden.

Under året har det hållits tre rådsmöten. Däremellan har frågorna

beretts i rådets arbetsgrupper samt i den s.k. ONP-kommittén, som är ett

rådgivande organ till kommissionen. Under året har ministerrådet

behandlat ett antal förslag som syftar till att anpassa nuvarande regelverk

till en liberaliserad marknad fr.o.m. den 1 januari 1998.

Europaparlamentet och rådet har bl.a. antagit ett direktiv om samtrafik

(97/33/EG). Direktivet preciserar de skyldigheter som skall gälla för att

medlemsländerna skall öppna de allmänt tillgängliga telenäten för

samtrafik med andra telekommunikationsföretag, såväl från det egna

landet som från andra medlemsländer. Principer anges för hur kostnader

för samtrafik skall beräknas, samt även hur eventuella kostnader för

samhällsomfattande tjänster skall fördelas.

Europaparlamentet och rådet har vidare antagit ett direktiv (97/51/EG)

om ändringar i det s.k. ONP-ramdirektivet (90/387/EG). Ändringarna i

direktivet innehåller bl.a. reviderade definitioner och krav på en effektiv

strukturell separering mellan den reglerande funktionen och alla

aktiviteter som är förknippade med ägarskap eller kontroll i de fall staten

bibehåller ett visst mått av ägande i telebolag. I samma direktiv ingår

även ändringar i rådets direktiv 92/44/EEG om tillhandahållande av

öppna nät för förhyrda förbindelser. Dessa ändringar fastställer att inga

tekniska restriktioner får finnas för anslutning av olika förhyrda

förbindelser till varandra eller till ett allmänt tillgängligt telenät.

Ändringarna syftar bl.a. till att säkerställa att alla användare, under

harmoniserade villkor, har tillgång till förbindelser från åtminstone ett

telekommunikationsföretag. Vidare betonas ytterligare principen om

icke-diskriminering. T.ex. skall samma villkor skall för såväl externa

som interna kunder inom teleorganisationen.

Under året har Europaparlamentet och rådet antagit direktiv 97/13/EG

om gemensamma ramar för tillståndsgivning på tele-

kommunikationsområdet. Direktivet syftar till att skapa ett övergripande

regelverk för allmänna auktorisationer och individuella tillstånd att

bedriva televerksamhet. Dock finns, med subsidiaritetsprincipen som

grund, viss valfrihet för medlemsstaterna att utforma sina egna

tillståndsgivningssystem inom ramen för regelverket.

Under våren 1997 antog Europaparlamentet och rådet beslut

710/97/EG om åtgärder på området för personliga satellitbaserade mobila

teletjänster (S-PCS). Syftet med beslutet är att harmonisera

frekvenskoordineringen för dessa tjänster på europeisk nivå för att

Europa skall följa med i utvecklingen av satellitbaserad

telekommunikation.

Europaparlamentet och rådet har antagit beslut om ett antal riktlinjer för

transeuropeiska nät på teleområdet (1336/97/EG). Riktlinjerna skall ange

hur bidrag skall fördelas till projekt på teleområdet, såsom förstudier och

utredningar kring teleapplikationer, utveckling av nät,

användarutveckling inom universitet och forskningscentrum,

distansarbete och distansundervisning. Bidrag skall fördelas enligt rådets

förordning (EG) nr 2236/95.

Europaparlamentet och rådet har vidare antagit direktiv 97/66/EG om

behandling av personuppgifter och skydd för privatlivet inom

telekommunikationsområdet. Direktivet syftar till att fastställa vissa

rättigheter och skyldigheter för abonnenter respektive tele-

kommunikationsföretag när det gäller vilka data och personuppgifter som

får publiceras.

Rådet har också enats om en gemensam ståndpunkt om kommissionens

förslag till ändringar i samtrafikdirektivet med avseende på

nummerportabilitet och förval av telekommunikationsföretag (KOM (97)

480 slutlig). Förslaget innebär att införandet av nummerportabilitet vid

byte av fastnätsföretag (dvs. abonnenten tar med sig sitt telefonnummer

vid byte av telekommunikationsföretag) tidigareläggs till den 1 januari

2000 (tidigare gällde den 1 januari 2003). Vidare skall förval (dvs.

abonnenten kan på förhand bestämma att en viss typ av samtal skall ske

genom ett visst företag) införas senast den 1 januari 2000 åtminstone hos

fastnätsföretag med en betydande ställning på marknaden.

I slutet av året enades rådet och parlamentet om ett nytt

taltelefonidirektiv. Direktivet avser i första hand att göra det tidigare

direktivet (95/62/EG) tillämpligt på alla telekommunikationsföretag på

en liberaliserad telemarknad samt att förtydliga innehållet av

samhällsomfattande tjänster i takt med utvecklingen på området.

Direktivet innehåller bl.a. bestämmelser om att ett fast, allmänt

tillgängligt telenät och en taltelefonitjänst skall tillhandahållas inom

medlemsstaten. Vidare skall medlemsstaten säkerställa att det finns

bestämmelser för abonnemangsavtal, taxe- och debiteringsprinciper,

kostnadsredovisning, nummerupplysningstjänster och telefonautomater.

Rådet har vidare enats om slutsatser beträffande kommissionens

meddelande (KOM (97) 513 slutlig) om strategi och policy för den

vidare utvecklingen av mobil och trådlös kommunikation (UMTS,

Universal Mobile Telecommunications System). I slutsatserna uppmanas

kommissionen att återkomma tidigt under år 1998 med ett förslag till

beslut om vissa frågor rörande den tredje generationens mobiltelefoni.

9.3 Post

Den 26 juli 1995 beslutade kommissionen att lägga fram ett förslag till

direktiv om gemensamma regler för utvecklingen av posttjänster i

gemenskapen och för förbättring av servicekvaliteten. Vid Europeiska

rådet i Dublin den 13 14 december 1996 uppmanades

telekommunikationsrådet att fortsätta sin granskning av förslaget till

postdirektiv och att fatta beslut före årets slut. Den 18 december 1996

antog rådet en gemensam ståndpunkt om förslaget som i korthet innebär

att medlemsstaterna kan behålla sitt monopol fram till år 2003. Vidare

diskussioner om en stegvis avreglering skall återupptas under år 2000.

Rådet antog gemensam ståndpunkt med kvalificerad majoritet. Sverige,

som ansåg att förslaget inte gick tillräckligt långt för att effektivisera

posttjänsterna, röstade tillsammans med två andra medlemsstater mot

förslaget. I den föregående diskussionen framförde Sverige att det

behövdes klara och tydliga regler för marknaden och dess företag. Rådet

gav Coreper i uppgift att slutföra arbetet med direktivet under våren

1997. Parlamentet beslutade efter den andra läsningen under hösten 1997

att lägga fram fem ändringsförslag. Av dessa var det ett som

medlemsländerna inte kunde acceptera. Förslaget innebar en strykning av

ett undantag som ger medlemsstaterna möjlighet att bevilja avsteg från

kravet på dörr-till-dörr-utdelning. En förlikning mellan parlamentet och

rådet förbereddes och ett nytt förslag till direktiv lämnades den 7

november 1997. Förslaget godkändes av båda parter och undantaget

bibehölls därmed i direktivet. Vid telekommunikationsrådet den 1

december 1997 godkändes det slutliga förslaget till direktiv.

Kommissionen har också lämnat ett förslag till riktlinjer för

tillämpningen av EG-fördragets konkurrensregler på postområdet.

Riktlinjerna är inte bindande utan skall tjäna som vägledning för

medlemsländerna, postföretag, kunder m.fl. De första reaktionerna på

förslaget blev kraftiga och det beslutades att det slutliga

tillkännagivandet skulle skjutas upp tills ett beslut fattats om direktivet.

Någon vidare information angående denna fråga har inte lämnats från

kommissionen.

9.4 Turism

Kommissionen lade i juni 1996 fram ett förslag till rådsbeslut om ett

första flerårigt program till stöd för europeisk turism (1997 2000)

Philoxenia. Förslaget till program har sedan dess diskuterats men inget

beslut har kunnat fattas. Ordförandeskapet lade i september 1997 fram ett

reviderat förslag. Förslaget har behandlats vid rådsarbetsgruppsmöten

och det har rått delade meningar kring behovet av ett sådant program. På

mötet den 26 november 1997 fattade rådet beslut om att inte genomföra

Philoxenia.

Vid sistnämnda rådsmöte redovisade kommissionen en rapport om

gemenskapsåtgärder som berör turismen (1995 1996). Vidare

diskuterades ett meddelande från kommissionen (november 1996) om

kampen mot turism där barn utnyttjas sexuellt. Rådet antog ett uttalande

om kampen mot sexturism riktad mot barn. En redogörelse lämnades av

ordförandeskapet för resultatet av en konferens om sysselsättning och

turism i Luxemburg den 4 5 november 1997. Rådet antog de slutsatser

om turism och sysselsättning som bl.a. pekade på turistnäringens viktiga

roll som sysselsättningsskapare.

10 Fri rörlighet för personer samt

arbetsmarknadsfrågor och sociala frågor

Den fria rörligheten för personer är en betydelsefull rättighet som gör det

möjligt för EU-medborgare att flytta inom unionen. Varje EU-

medborgare har även rätt att bedriva ekonomisk verksamhet och

tillhandahålla tjänster i en annan medlemsstat. En grundläggande

förutsättning för bl.a. den fria rörligheten är att varje EU-medborgare

som flyttar inom unionen inte skall diskrimineras på grund av sitt

medborgarskap. Frågor om social trygghet och etableringsrätt är av stor

betydelse för den fria rörligheten för personer.

10.1 Den sociala dimensionen

Den sociala dimensionen är ett sammanhängande begrepp för åtgärder

som syftar till att motverka negativa sociala effekter på den inre

marknaden samt att främja en positiv social utveckling. Den sociala

dimensionen omfattar i princip medborgare i deras egenskap av

arbetstagare. Arbetskraftens fria rörlighet, socialförsäkringsskydd för den

som flyttar och ömsesidigt erkännande av examina utgör centrala

beståndsdelar av den sociala dimensionen. Minst lika viktigt är

samarbetet på jämställdhets-, arbetsrätts- och arbetsmiljöområdena samt

utvecklingen av dialogen med arbetsmarknadens parter. Därutöver

inrymmer den sociala dimensionen åtgärder kopplade till strävan att

minska de regionala obalanserna inom gemenskapen samt även åtgärder

till stöd för ungdomar, äldre och funktionshindrade på arbetsmarknaden.

Inom många områden som omfattas av den sociala dimensionen fattas

beslut i huvudsak på nationell nivå. Endast då de föreslagna målen inte

kan uppnås av medlemsländerna själva förs besluten upp på gemenskaps-

nivå. EU kan besluta om lagstiftning, främst på arbetsmiljö-, arbetsrätts-

och jämställdhetsområdena. Sysselsättningspolitik och

sysselsättningsskapande åtgärder är av nationell kompetens och skall inte

finansieras av EU-budgeten. Det finns dock inga hinder för att medel tas

från EU-budgeten för att finansiera samarbetsprojekt, erfarenhetsutbyte

och dylikt.

Genom avtalet om socialpolitik, i anslutning till Unionsfördragets

sociala protokoll, gavs arbetsmarknadens parter och de kollektivavtal

dessa sluter en förstärkt roll. Om parterna så önskar kan de sluta avtal på

Europanivå med stöd av avtalet om socialpolitik.

10.1.1 Den sociala dialogen

Genom EG-fördraget skapades Ekonomiska och sociala kommittén,

(ESK). I ESK ingår bl.a. företrädare för arbetsmarknadens parter. På

Jacques Delors initiativ inleddes år 1985 den s.k. Val Duchesse-dialogen

mellan den europeiska fackliga samorganisationen EFS och

arbetsgivarorganisationerna UNICE och CEEP och kommissionen. Dessa

överläggningar har därefter formellt förankrats genom artikel 118b i EG-

fördraget. Med stöd av denna artikel skall kommissionen sträva efter att

utveckla dialogen mellan arbetsgivare och arbetstagare på europeisk nivå

så att den, om parterna så önskar, kan leda till avtalsreglerade

relationer .

Parterna har under året aktivt medverkat i EU-arbetet på

sysselsättningsområdet. Vid ett möte med sociala dialog-kommittén den

13 november 1997 antog UNICE, CEEP och EFS en deklaration inför

toppmötet om sysselsättning den 21 november 1997.

10.1.2 Sociala avtalets införlivande i EG-fördraget

Ett viktigt resultat av regeringskonferensen är att det sociala protokollet

avskaffas och innehållet i avtalet om socialpolitik integreras med

fördraget. De nya bestämmelserna i avdelning VIII av fördraget bygger

på innehållet i avtalet om socialpolitik, till vilket fogats merparten av de

delar i de existerande artiklarna 117 122 som inte innefattats i avtalet.

Sverige har på ett framgångsrikt sätt verkat för att integrera avtalet med

fördraget i förhandlingarna.

Genom Amsterdamfördraget skapas en enhetlig fördragsmässig grund

för EU-ländernas samarbete på det sociala området, ett samarbete som

kommer att omfattas av samtliga medlemsländer. Kommissionen åläggs

nu i enlighet med artikel 118a att alltid samråda med arbetsmarknadens

parter innan kommissionen presenterar socialpolitiska förslag. Detta

innebär en väsentlig förstärkning av arbetsmarknadsparternas roll i EU-

arbetet på dessa områden.

10.2 Arbetsmarknadsfrågor

10.2.1 Kommittén för sysselsättnings- och

arbetsmarknadsfrågor

I december 1996 beslutade rådet att inrätta en kommitté för

sysselsättnings- och arbetsmarknadsfrågor (rådsbeslut 12404/96).

Kommittén skall fungera som stöd- och beredningsorgan för

arbetsmarknads- och socialministrarna i arbetet med

sysselsättningsfrågor. Kommittén skall

 följa utvecklingen på sysselsättningsområdet i gemenskapen,

 övervaka medlemsstaternas sysselsättnings- och

arbetsmarknadspolitik,

 underlätta informations- och erfarenhetsutbytet mellan

medlemsstaterna samt med kommissionen,

 sammanställa rapporter och utarbeta förslag till rådet.

Kommitténs arbete skall samordnas med det arbete som bedrivs inom

ramen för ekonomisk-politiska kommittén och även upprätthålla

erforderliga kontakter med den permanenta sysselsättningskommittén.

Kommittén skall bestå av två ordinarie ledamöter och två suppleanter per

medlemsstat samt två ledamöter och två suppleanter från kommissionen.

Kommissionen skall tillhandahålla kommitténs sekretariat, och mötena

organiseras av rådssekretariatet.

Under 1997 avhölls tio möten i kommittén. Arbetet i kommittén har

under året koncentrerats till att upprätta och utveckla instrument för en

effektiv övervakning och utvärdering av sysselsättnings- och

arbetsmarknadspolitik samt att identifiera goda exempel. Utvecklingen

av gemensamma indikatorer och upprättandet av s.k. benchmarking har

varit centralt i arbetet. Kommittén har särskilt studerat benchmarking

som metod för att utvärdera situationen för ungdomar, långtidsarbetslösa

och kvinnor.

Kommittén har vidare haft en central roll i upprättandet av

interimsrapporten inför Europeiska rådets möte i Amsterdam samt den

gemensamma rapporten om sysselsättning inför Europeiska rådets extra

möte om sysselsättning i Luxemburg. Kommissionens förslag till

riktlinjer för sysselsättningen har behandlats i kommittén, och inför

behandlingen av riktlinjerna i rådet för arbetsmarknads- och

socialministrar avgav kommittén ett yttrande över förslaget till riktlinjer.

10.2.2 Rådsbeslut om gemenskapens verksamhet för forskning,

analys och samarbete på sysselsättningsområdet

Rådet beslutade den 15 december 1997 att anta ett gemenskapsprogram,

som skall främja forskning, samarbete och uppföljning på

sysselsättningsområdet. Programmet skall bidra till att identifiera goda

exempel och ge metodologiskt stöd till sådana projekt som syftar till att

informera om efterföljansvärda praktiska lösningar, framför allt vad

gäller ungdomar, långtidsarbetslösa och särskilt utsatta grupper.

Programverksamheten skall övervakas av en blandad kommitté med

företrädare för medlemsstaterna och kommissionen. Arbetsmarknadens

parter skall på lämpligt sätt knytas till kommitténs arbete. Budgeten

uppgår till 30 miljoner ecu för perioden 1998 2000. Rådsbeslutet togs

med stöd av artikel 235 i Romfördraget, vilken kräver att

medlemsländerna är enhälliga vid beslutstagandet.

10.2.3 Informationssamhällets sociala och

arbetsmarknadspolitiska dimension

I grönboken med titeln "Leva och arbeta i informationssamhället

Människan i centrum", KOM (96) 389, tog kommissionen upp frågor

om vad det framväxande informationssamhället innebär för det framtida

arbetslivet, för tillväxt och sysselsättning samt för levnadsförhållandena

och den sociala sammanhållningen. Avsikten var att skapa ett underlag

för riktlinjer för informationssamhället på europeisk nivå. Synpunkter på

grönboken inhämtades under senare delen av 1996. Synpunkter lämnades

från svensk sida genom ett yttrande i december 1996.

I juli 1997 följde kommissionen upp grönboken med ett meddelande

om informationssamhällets sociala och arbetsmarknadspolitiska

dimension, KOM (97) 390 slutlig. I meddelandet angavs grundläggande

mål och avsedda åtgärder inom olika delområden. Ett av dessa gäller

distansarbete, där kommissionen avser att bl.a. ta upp berörda frågor med

arbetsmarknadens parter inom ramen för den sociala dialogen.

10.3 Arbetsmiljö- och arbetslivsfrågor

10.3.1 Kemiska ämnen

EG-kommissionen lade redan år 1993 fram ett första förslag om ett nytt

rådsdirektiv om skydd av arbetstagare mot risker vid användning av

kemiska ämnen i arbetet. Förslaget reviderades år 1994.

Det föreslagna direktivet avses ersätta rådets direktiv 80/1107/EEG om

skydd för arbetstagare mot risker för exponering för kemiska, fysikaliska

och biologiska agenser, rådets direktiv 82/605/EEG om skydd mot risker

vid exponering i arbetet för blymetall och dess joniska föreningar samt

rådets direktiv 88/364/EEG om arbetarskydd genom förbud mot vissa

agenser och arbetsmoment. Det föreslagna direktivet kommer därigenom

att bli ett omfattande och centralt arbetsmiljödirektiv om användningen

av kemiska ämnen i arbetet. Det blir om det antas det fjortonde

särdirektivet till ramdirektivet, direktiv 89/391/EEG, vilket innehåller

allmänna bestämmelser om arbetsmiljön och avser miljöarbetet.

I oktober 1996 förde det irländska ordförandeskapet upp frågan i

rådsarbetet. Frågan om en gemensam ståndpunkt har därefter behandlats i

rådsarbetsgruppen vid ett flertal möten under hösten 1996 samt 1997.

Den 7 oktober antog 1997 rådet den gemensamma ståndpunkten rörande

direktivet. Ståndpunkten har överlämnats till Europaparlamentet för

yttrande vid dess andra läsning.

10.3.2 Cancerframkallande ämnen (carcinogener)

Den 27 juni 1997 antog rådet ett direktiv om ändring av direktivet

90/394/EEG om skydd för arbetstagare mot risker vid exponering för

carcinogener i arbetet. Ändringarna i direktivet innebär framför allt att ett

gränsvärde för bensen och en definition av gränsvärde förs in i direktivet

samt vissa tillägg när det gäller definitionen av carcinogener och upptag

genom huden.

Direktivet innebär ett steg på vägen när det gäller att utveckla bindande

gränsvärden på europeisk nivå. Antagandet av direktivet underlättade

möjligheterna att komma i gång med arbetet med direktivet om kemiska

ämnen.

I samband med antagandet av ändringsdirektivet uppmanade rådet

kommissionen att under 1997 se över och komma med förslag till

ytterligare ändringar av direktiv 90/394/EEG vad avser mutagena ämnen,

trädamm och motsvarande ämnen samt införlivande av bestämmelser om

vinylklorid och asbest. Detta arbete har påbörjats och ett förslag till ett

andra ändringsdirektiv förväntas inom kort.

10.3.3 Grönbok om partnerskap för en ny

arbetsorganisation

Kommissionen lade i april 1997 fram en grönbok om ett partnerskap för

en ny arbetsorganisation, KOM (97) 128 slutlig. I grönboken tar

kommissionen upp olika frågor om arbetsorganisationens betydelse för

sysselsättningen, konkurrenskraften, arbetsmiljön m.m. Den syftar till att

stimulera en europeisk debatt om nya former av arbetsorganisation.

Synpunkter har inhämtats under senare delen av 1997. Ett svenskt

yttrande över grönboken har lämnats. Sverige välkomnar kommissionens

initiativ och anser det vara ett viktigt bidrag och incitament för att

utveckla en europeisk debatt och dialog om alla aspekter av en god

arbetsorganisation. Sverige delar åsikten att utvecklingen av moderna

och flexibla arbetsorganisationer är av grundläggande betydelse för

tillväxten och sysselsättningen samt att detta är nära kopplat till

individens trygghet i arbetslivet.

10.4 Arbetsrätt

10.4.1 Vitbok om arbetstid

Rådets direktiv 93/104/EG om arbetstidens förläggning i vissa avseenden

 det s.k. arbetstidsdirektivet skall tillämpas inom alla arbetsområden

med undantag för luft-, järnvägs-, väg- och sjötransporter, havsfiske och

annat arbete till sjöss, samt det arbete som utförs av läkare under

utbildning. Undantaget omfattar såväl mobila som icke-mobila

arbetstagare. Inte heller egenföretagare omfattas av arbetstidsdirektivet.

I samband med andra läsningen av förslaget till vad som skulle bli

arbetstidsdirektivet åtog sig kommissionen att så snart som möjligt ta

initiativ vad gäller de sektorer som undantagits från direktivet och att

förbereda dessa initiativ med de europeiska parterna. Kommissionen har

återkommit till åtagandet i det medelfristiga sociala

handlingsprogrammet 1995 1997.

Vitboken innehåller bakgrund och analys av de undantagna sektorerna,

en beskrivning av olika alternativa åtgärdsvägar samt förslag till

förfarande och slutsatser.

Kommissionen föreslår ett differentierat tillvägagångssätt, som innebär

att arbetstidsdirektivet utvidgas till att omfatta alla icke-mobila

arbetstagare, låter vissa principiellt viktiga bestämmelser i

arbetstidsdirektivet, t.ex. bestämmelsen om fyra veckors betald semester,

omfatta även mobila arbetstagare, samt skapar en särskild sektorsvis

lagstiftning om arbetstid och vilotider för mobila arbetstagare.

10.4.2 Deltidsarbete

I oktober 1996 inleddes förhandlingar på gemenskapsnivå mellan

arbetsmarknadens parter (UNICE, CEEP och EFS) enligt avtalet om

socialpolitik i syfte att åstadkomma regler på gemenskapsnivå om

deltidsarbete, visstidsanställning och andra s.k. atypiska

anställningsformer. Förhandlingarna avslutades med att det mellan

parterna slöts ett ramavtal innehållande regler om icke-diskriminering av

deltidsarbetande och främjande av möjligheterna för deltidsarbete.

Parterna ansåg att frågan om deltidsarbetande skulle prioriteras och

deklarerade sin avsikt att överväga behovet av liknande arrangemang för

andra s.k. atypiska arbetstagare. Parterna har därefter överlämnat

ramavtalet till kommissionen med begäran om att det skall genomföras

genom ett rådsbeslut enligt artikel 4.2 i avtalet om socialpolitik. Den 23

juli 1997 överlämnade kommissionen ett förslag till direktiv om

ramavtalet till rådet för beslut. Europaparlamentet har beretts tillfälle att

yttra sig över förslaget och godkände det den 19 november. Vid

rådsmötet den 15 december 1997 antogs direktivet enhälligt.

Sverige är positivt till att förfarandet enligt avtalet om socialpolitik

används i en fråga av detta slag och har stött den utformning det kom att

få. Det är viktigt att direktivet begränsar sig till sådana bestämmelser

som är absolut nödvändiga för att genomföra det till direktivet bifogade

ramavtalet och inte tillför eller ändrar något i avtalet.

10.4.3 Arbetstagarinflytande

Under år 1995 inledde kommissionen ett arbete som syftar till att

genomföra de sedan tidigare vilande förslagen om olika europeiska

associationsformer genom att söka lösa frågan om arbetstagarinflytandet,

vilken varit den stora stötestenen. Som ett led i detta arbete tillsatte

kommissionen i november 1996 en expertgrupp under ledning av Etienne

Davignon. Gruppen fick i uppdrag att lämna förslag om

arbetstagarinflytande som kan leda till att den mångåriga blockeringen av

förslagen till europeiska associationsformer (framför allt de s.k.

Europabolagen) kan hävas. Gruppen lämnade sin rapport den 13 maj

1997. Den var inriktad på frågan om arbetstagarinflytande i

Europabolagen, medan övriga associationsformer lämnades åt sidan.

Davignonrapporten, som den kommit att kallas, föranledde under

sommaren ett förslag från ordförandeskapet till ändring av

kommissionens förslag rörande ett direktiv om arbetstagarinflytandet i

Europabolag. Det nya förslaget bygger i stor utsträckning på det gällande

direktivet om europeiska företagsråd (94/45/EG), men innebär därutöver

att arbetstagarna har rätt att om inte annat överenskommits utse

representanter i Europabolagets styrelse.

Sverige har välkomnat Davignonrapporten som ett mycket konstruktivt

bidrag till den pågående diskussionen. Rapporten betonar starkt

förhandlingar och avtal mellan arbetsgivare och arbetstagare som

huvudregel, samtidigt som den föreslår regler som blir tillämpliga först

om förhandlingarna misslyckas. Denna inriktning har stötts från svensk

sida, liksom förslaget om styrelserepresentation för arbetstagarna.

Förslaget från ordförandeskapet har diskuterats i rådet under hösten

1997.

Kommissionen har under hösten i enlighet med förfarandet i det s.k.

sociala protokollet inlett ett samråd med arbetsmarknadens parter på

Europanivå. Samrådet rör innehållet i ett förslag till gemenskapsregler

om information till och samråd med arbetstagare på nationell nivå.

10.4.4 Överlåtelsedirektivet

Rådets direktiv 77/187/EEG, det s.k. överlåtelsedirektivet, innehåller

föreskrifter om skydd för arbetstagares rättigheter vid överlåtelse av

företag, verksamheter och delar av verksamheter. Direktivet är genomfört

i svensk rätt (se prop. 1994/95:192, bet. 1994/95:AU4, rskr.

1994/95:123).

Kommissionen presenterade 1994 ett förslag till ändring av direktivet.

Syftet med omarbetningen var i huvudsak att precisera

tillämpningsområdet, särskilt såvitt avser entreprenadsituationer, att göra

direktivet mer flexibelt vid överlåtelser i insolvenssituationer och att

samordna lydelsen med ändringar som gjorts i andra direktiv.

Kommissionen lade, efter att ha hört Ekonomiska och sociala

kommittén, Regionkommittén och Europaparlamentet, i februari 1997

fram ett nytt förslag till direktiv. Kommissionens nya förslag innehåller

ett tiotal förslag till förändringar. Förslaget innebär bl.a. att den tidigare

föreslagna definitionen av vad som är en överlåtelse utgår, dvs. ingen

förändring av direktivets tillämpningsområde. Kommissionen har som

skäl för detta anfört bl.a. den kritik som de övriga institutionerna riktat

mot förslaget. 1997 års förslag har behandlats tre gånger i

rådsarbetsgruppen under hösten 1997.

Sveriges huvudståndpunkt har varit att inte motsätta sig att direktivet

omarbetas. Omarbetningen får dock inte medföra att direktivets

tillämpningsområde inskränks i förhållande till vad som gäller i dag.

10.4.5 Utvidgning av direktiven om föräldraledighet

och europeiska företagsråd

Kommissionen presenterade den 23 september 1997 två direktivförslag

som en uppföljning av överenskommelsen vid Europeiska rådet i

Amsterdam, enligt vilken Storbritannien skulle sätta i kraft de direktiv

som antagits enligt avtalet om socialpolitik. Genom att ha ställt sig vid

sidan av det sociala protokollet omfattas inte Storbritannien av de två

direktiv som antagits med stöd av avtalet om socialpolitik, som fogats till

sociala protokollet. Vid rådsmötet den 15 december 1997 antogs båda

direktiven.

Rådets direktiv om utvidgning av rådets direktiv 94/45/EG av den 22

september 1994, om inrättande av ett europeiskt företagsråd eller ett

förfarande i gemenskapsföretag och grupper av gemenskapsföretag för

information och samråd med arbetstagare, innehåller regler som innebär

att direktivet anpassas tekniskt i två hänseenden: dels höjs det maximala

antalet arbetstagarrepresentanter i det särskilda förhandlingsorganet från

17 till 18, dels ges de nya företag som kommer att omfattas möjlighet att

innan ikraftträdandet träffa avtal som ersätter direktivets regler.

Storbritannien beviljas en period på två år efter antagandet för att

genomföra direktivet.

Rådets direktiv angående utvidgning av rådets direktiv 96/34/EG av

den 3 juni 1996 om ramavtalet om föräldraledighet, undertecknat av

UNICE, CEEP och EFS, till att omfatta Storbritannien, innehåller i sak

endast ett tillägg till föräldraledighetsdirektivet om att slutdatumet för att

genomföra detta direktiv för Storbritanniens del skall vara två år efter

antagandet.

10.5 Jämställdhet mellan kvinnor och män

10.5.1 EU:s handlingsprogram för jämställdhet

En styrkommitté följer tillämpningen av rådets handlingsprogram för

jämställdhetsarbetet inom EU för åren 1996 2000 som antogs den 22

december 1995. Programmet syftar främst till erfarenhetsutbyte,

spridande av goda exempel i jämställdhetsarbetet och stöd till projekt.

Programmets prioriterade områden är bl.a. jämställdhet på

arbetsmarknaden och i ekonomin, förvärvsarbete och föräldraskap,

könsfördelningen i beslutande organ, förbättrade möjligheter för kvinnor

att utnyttja sina rättigheter enligt EG-rätten på jämställdhetsområdet,

samt metoder och modeller för integrering av ett jämställdhetsperspektiv

på alla politikområden.

I styrkommittén ingår representanter från medlems- och EES-

ländernas regeringar, och kommissionen är ordförande. Kommittén har

bl.a. till uppgift att fatta beslut om de samarbetsprojekt mellan

medlemsländerna som skall beviljas medel med anledning av

programmet.

Under år 1997 fick tre svenska projekt stöd från programmet. Av dessa

fick två projekt från år 1996 förlängt stöd: Sveriges Radio (ett

samarbetsprojekt med Danmarks Radio och Grekland) om jämställdhet

inom medier samt Länsstyrelsen i Östergötlands län (ett samarbetsprojekt

med Storbritannien, Tyskland och Italien). Ett nytt projekt fick stöd:

Sydkraft AB om att bryta den könsuppdelade arbetsmarknaden inom

energisektorn (i samarbete med Irland). Flera svenska organisationer och

myndigheter har även deltagit som samarbetspartner i projekt som

startats i andra medlemsländer. Det blir en ny projektomgång för

perioden 1 juli 1998 till 1 juli 1999.

10.5.2 Positiv särbehandling

Efter den av EG-domstolen den 17 oktober 1995 meddelade domen i

målet C-450/93 Eckard Kalanke mot Frei Hansestadt, Bremen, har frågor

om positiv särbehandling av underrepresenterat kön vid bl.a. rekrytering

diskuterats i olika forum inom EU under 1997. Vid rådsmötet den 2

december 1996 beslutade ministrarna att inte genomföra den av

kommissionen föreslagna ändringen i det s.k. likabehandlingsdirektivet

(76/207/EEG). Kommissionens förslag hade föranletts av utslaget i den

s.k. Kalanke-domen och syftade till att klargöra att vissa former av

positiv särbehandling kunde, trots domen, förenas med EG-rätten. Skälet

till att rådet inte ville genomföra den föreslagna ändringen var bl.a. att

man i första hand ville avvakta resultatet av EU:s regeringskonferens (se

nedan) samt ytterligare en dom i EG-domstolen i samma ämne, den s.k.

Marschall-domen.

Domen i Marschall-målet (C-409/95/EEG) kom den 11 november

1997 efter en muntlig förhandling i vilken flera medlemsländer deltog,

bl.a. Sverige. Sverige hade även tidigare lämnat ett skriftligt yttrande till

domstolen i vilket man klargjorde sin inställning att den i målet aktuella

bestämmelsen om positiv särbehandling inte kunde anses strida mot

likabehandlingsdirektivet.

I domen klargjorde domstolen bl.a. att likabehandlingsdirektivet inte

hindrar nationella regler om positiv särbehandling av kvinnor i fall då

sökande av olika kön har likvärdiga meriter om det inte på grund av

omständigheter som hänger samman med en manlig sökandes person

finns övervägande skäl för att välja denne.

10.5.3 Bevisbördans placering i mål om

könsdiskriminering

Ett förslag i frågan om bevisbördans fördelning i mål om

könsdiskriminering lades första gången fram av kommissionen år 1988.

Något beslut fattades emellertid inte den gången eftersom man inte kunde

uppnå enhällighet i rådet.

Den 20 september 1996 presenterade kommissionen ett nytt förslag till

direktiv. Den 10 april 1997 avgav Europaparlamentet sitt yttrande över

förslaget. Yttrandet innehöll ett tjugotal förslag till förändringar. Med

anledning av parlamentets yttrande lade kommissionen den 14 maj 1997

fram ett reviderat förslag till direktiv.

Den 24 juli 1997 antog medlemsstaterna en gemensam ståndpunkt i

frågan. De två viktigaste artiklarna gäller dels en definition av begreppet

indirekt diskriminering, dels fördelningen av bevisbördan i

könsdiskrimineringsmål. Bestämmelserna överensstämmer i stort med de

svenska reglerna i jämställdhetslagen.

Europaparlamentet yttrade sig över den gemensamma ståndpunkten i

november 1997.

Den 15 december 1997 beslutade arbetsmarknads- och

socialministrarna att direktivet skulle antas i enlighet med texten i den

gemensamma ståndpunkten. Sverige ansåg texten vara tillfredsställande,

men gjorde dock tillsammans med Finland en skriftlig markering om att

det hade varit önskvärt att den träffade överenskommelsen kunnat

säkerställa att käranden inte skall behöva visa att svaranden haft ett

diskriminerande syfte för att det skall vara fråga om könsdiskriminering.

10.5.4 Jämställdhetsfrågor i Amsterdamfördraget

I oktober 1997 undertecknades Amsterdamfördraget av EU:s

utrikesministrar. Fördraget innehåller en väsentlig förstärkning av

jämställdhetsfrågorna, bl.a. som en följd av att Sverige drivit den frågan

under förhandlingarna. Jämställdhet mellan kvinnor och män skrivs nu in

som ett av EU:s grundläggande mål. Även den s.k.

mainstreamingprincipen, dvs. att ett jämställdhetsperspektiv skall

anläggas och främjas i gemenskapens alla aktiviteter, skrivs in i

fördraget. Det nuvarande lönediskrimineringsförbudet i artikel 119

skärps och omfattar även lönediskriminering vid likvärdigt arbete.

Artikel 119 byggs även ut och anger nu uttryckligen att EU skall fatta

beslut för att öka jämställdheten på arbetsmarknaden och för att säkra att

likalönsprincipen iakttas. Det klargörs även att det är tillåtet att använda

s.k. positiv särbehandling av underrepresenterat kön i syfte att

åstadkomma jämställdhet i praktiken på arbetsmarknaden.

Att den sistnämnda frågan, i vilken Sverige särskilt engagerat sig, nu

fördragsfästs, innebär att det framöver blir tillåtet för medlemsländerna

att använda positiv särbehandling om de så önskar. Det är en viktig

markering efter domstolens dom i det s.k. Kalankefallet (se avsnitt

10.5.2).

10.6 Social trygghet

För att underlätta den fria rörligheten av personer har EU regler för

samordning av medlemsstaternas sociala trygghetssystem. Det innebär i

stort att en arbetstagare med familj har rätt att ta med sig de sociala

förmåner som intjänats vid arbete i en medlemsstat i de fall vederbörande

flyttar till en annan medlemsstat samt rätt till sociala förmåner i

värdlandet.

10.6.1 Samordning av social trygghet för

migrerande arbetare

För att underlätta den fria rörligheten inom EU för arbetstagare och

egenföretagare finns ett regelverk, i huvudsak i förordning (EEG) nr

1408/71 om samordning av medlemsländernas system för social

trygghet.

Rådet antog den 27 juni (EGT nr L 176) en ändring av förordningen

som bl.a. innebär en utökad rätt till sjukvårdsförmåner för försäkrade

som studerar i en annan medlemsstat.

Kommissionen har under året (EGT nr C 161) lagt fram ett förslag till

ändring av sitt tidigare förslag (EGT nr C 68) om samordning av

arbetslöshetsförmåner. Förslagen har inte lett till något beslut av

ministerrådet.

Kommissionen har vidare lagt fram ett förslag (EGT nr C 290) till

vissa tekniska ändringar av förordningen föranlett av vissa ändringar i

medlemsstaternas nationella lagstiftningar om social trygghet.

Parlamentet har ännu inte yttrat sig i ärendet.

I rådsarbetet har under året ett flertal arbetsgruppssammanträden ägt

rum för att diskutera kommissionens förslag från år 1991 (EGT nr C 46)

om utvidgning av förordningens personkrets att omfatta alla försäkrade.

Någon enighet har ännu inte kunnat uppnås. De problematiska frågorna

är i första hand vissa medlemsländers speciella försäkringssystem för

offentliganställda och i andra hand de nordiska ländernas

folkpensionssystem.

10.6.2 Modernisering och nydaning av social trygghet

i Europeiska unionen

I mars 1997 presenterade kommissionen ett meddelande om

modernisering och nydaning av social trygghet i Europeiska unionen

(KOM (97) 102 slutlig). Meddelandet bygger på den debatt som hölls

året innan om den sociala trygghetens framtid. Det nya meddelandet kan

ses som ett handlingsprogram för kommissionens arbete kring åtgärder i

syfte att stödja medlemsstaternas ansträngningar att modernisera och

förbättra sina sociala trygghetssystem. En debatt har ägt rum i

ministerrådet (arbetsmarknads- och socialministrarna), vilken fokuserade

kring frågor om social trygghet som en produktiv faktor samt den

europeiska dimensionen med utgångspunkt i den påverkan integrationen

kan ha på nationell politik. Sverige har särskilt framhållit förhållandet

mellan trygghetssystemens utformning och deras möjlighet att underlätta

flexibilitet och stödja sysselsättning.

10.6.3 Kompletterande pensionsskydd

Kommissionen har lagt fram en grönbok om kompletterande

pensionsskydd på den inre marknaden, KOM (97) 283 slutlig.

Grönboken täcker in flera aspekter på tilläggspensioner och tar bland

annat sikte på två olika områden där direktiv diskuteras eller har

diskuterats. Det gäller dels det år 1994 tillbakadragna förslaget till

pensionsfondsdirektiv (KOM 93/171), dels ett förslag till direktivet om

skydd för tjänstepensionsrättigheter vid flyttning till annat land i EU.

Pensionsfondsdirektivet syftar till enhetliga liberaliserade regler för

förvaltning av pensionsfonder i Europa.

Inriktningen på förslaget till direktiv om skydd för

tjänstepensionsrättigheter vid flyttning till annat land i EU, KOM (97)

486 slutlig, är principen om lika behandling av personer som byter

anställning inom ett och samma medlemsland och personer som byter

arbetsgivare och medlemsland.

10.7 Etableringsrätt och erkännande av kompetensbevis

Inom gemenskapen finns det ett stort antal direktiv som syftar till att

uppnå fri rörlighet för arbetstagare, etableringsfrihet och frihet att

tillhandahålla tjänster, sammanlagt närmare femtio direktiv. Huvuddelen

av direktiven omfattar särskilda yrkesområden och innebär en

harmonisering av lagstiftningen; de flesta direktiv är mycket gamla. De

två senaste direktiven är antagna med hänsyn till subsidiaritetsprincipen

och är mer generella till sin karaktär.

Syftet med dessa bestämmelser är att undanröja de hinder för den fria

rörligheten för personer som medlemsländernas olika krav på

kompetensbevis för utövande av en viss yrkesverksamhet utgör. Den

form av hinder som dessa personer kan möta är att ett annat land har

särskilda restriktioner för ett visst yrke som innebär att yrkesutövaren

måste ha ett särskilt nationellt behörighets- eller kompetensbevis.

När det gäller de äldsta s.k. etableringsdirektiven berör de i stort sett

inte alls svensk lagstiftning eftersom dessa yrkesområden inte är

reglerade i Sverige, med undantag för elinstallatörer och arbetare i

byggbranschen. Svenska medborgare som vill arbeta utomlands möter

däremot en mängd krav, bl.a. krav på att uppvisa intyg på svensk

kompetens (yrkesutbildningsbevis) samt för självständiga

näringsidkare (t.ex. hårfrisörer) bevis på yrkesverksamhet enligt vissa

principer. Direktiven har införlivats i svensk rätt genom att de

handelskammare som auktoriserats av Kommerskollegium skall utfärda

sådana intyg om faktiskt utövande av yrkesverksamhet som kan behövas

för att få idka näring enligt direktiven. Dessa direktiv berör huvuddelen

av hantverksyrkena och en stor del av serviceyrkena.

Vidare finns särskilda direktiv för enskilda yrkesområden, som är

antagna enligt harmoniseringsprincipen och som alltså innebär att

länderna skall godkänna behöriga yrkesutövare från övriga länder. Detta

gäller följande yrken: läkare, sjuksköterskor, barnmorskor, tandläkare,

apotekare, veterinärer och arkitekter. De två generella direktiven berör

alla andra yrken, som inte omfattas av de tidigare nämnda.

Högskoleverket har till uppgift att vara informationscentral för de

generella direktiven.

10.7.1 Etableringsrätt för advokater

Ministerrådet beslutade den 15 december 1997 om ett direktiv som

ytterligare skall underlätta för advokater att bedriva verksamhet i andra

medlemsländer än den där auktorisation erhållits. Innan direktivet blir

formellt antaget krävs ett godkännande av Europaparlamentet, vilket

beräknas ske inom kort.

Det finns i dag två direktiv som underlättar för advokater att arbeta

utomlands: dels ett direktiv som rör advokaters rätt att erbjuda tjänster,

dels ett generellt direktiv om erkännande av examens- och

kompetensbevis. Syftet med ett ytterligare advokatdirektiv är att

underlätta en advokats tillträde till, eller rätt att stadigvarande utöva,

advokatyrket i ett annat medlemsland än det där han eller hon fick sin

behörighet.

Direktivet ger möjlighet för advokater att verka i ett annat medlems-

land (värdlandet) än det där de har erhållit sin behörighet/advokattitel. En

utländsk advokat tillåts att verka i värdlandet, använda sitt hemlands

yrkestitel och utöva samma typ av verksamhet som värdlandets

advokater. Vidare underlättas integrering i värdlandets

advokatorganisation för den som önskar det. En kontroll av

yrkeskvalifikationerna görs av värdlandets behöriga myndighet.

Direktivet ger vidare utländska advokater rätt att utöva

advokatverksamhet i advokatgrupp (i bolag eller andra

sammanslutningar) under gemensamt namn. Värdlandet har dock rätt att

hindra advokatgrupper som kontrolleras av andra än advokater. En

advokat som arbetar under sitt hemlands titel får verka som anställd vid

offentliga eller privata organ, om värdlandets "egna" advokater har rätt

till det.

Direktivet skall införlivas av medlemsstaterna inom två år från

ikraftträdandet.

10.7.2 Läkardirektivet

Under året har en ändring i det så kallade läkardirektivet (direktiv

93/16/EEG om underlättande av läkares fria rörlighet och ömsesidigt

erkännande av deras utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis)

trätt i kraft. Avsikten med ändringen är att införa ett kommittéförfarande

för att möjliggöra en smidig uppdatering av förteckningarna över

medicinska specialiteter och längd på utbildning genom att

beslutanderätten läggs på kommissionen (EGT nr L 219).

10.7.3 Erkännande av utländska examina

Hösten 1997 inleddes beredning i en rådsarbetsgrupp om ett förslag att

sammanföra ett 35-tal direktiv som möjliggör för medborgare i ett

medlemsland att etablera näringsverksamhet, tillhandahålla tjänster samt

arbeta som anställda i annat medlemsland i en verksamhet som är

reglerad i värdlandet till ett generellt samlingsdirektiv. Huvudprincipen

är att värdlandet vid sin prövning om tillstånd i princip skall godta

erhållen yrkesutbildning, yrkeserfarenhet samt intyg om konkursfrihet,

god vandel och ekonomisk ställning som medborgaren erhållit i

hemlandet eller i senaste hemvistlandet.

10.8 Handikappfrågor

Sverige deltar sedan i februari i Europeiska kommissionens

högnivågrupp för handikappfrågor. Detta organ är tänkt att vara ett forum

där medlemsstaterna kan upprätthålla en dialog sinsemellan och

gentemot kommissionen i handikappfrågor.

Sverige har i gruppen bl.a. presenterat AMS-projektet Unga

handikappade som syftar till att hjälpa unga funktionshindrade att

komma in på arbetsmarknaden.

Sverige stödde i IGC-förhandlingarna, som sommaren 1997

utmynnade i Amsterdamfördraget, det förslag som ledde till att artikel

13, som bl.a. möjliggör att rådet enhälligt kan vidta nödvändiga åtgärder

för att bekämpa diskriminering baserad på funktionshinder, kunde införas

i fördraget. Förslaget om en deklaration till artikel 95 (f.d. 100a), som

uppmanar staterna att beakta funktionshindrade vid standardisering och

samordning av varor som har producerats inom den inre marknaden,

stöddes likaledes av Sverige.

10.8.1 Parkeringstillstånd

Rådet antog i december en gemensam ståndpunkt om en

rekommendation om parkeringstillstånd för funktionshindrade personer.

10.9 Folkhälsa

Inom EU pågår samarbete inom folkhälsoprogram vad avser cancer, aids

och vissa andra smittsamma sjukdomar, narkotika samt hälsofrämjande

aktiviteter. Ett program för hälsoövervakning antogs i början av året.

Socialstyrelsen är svensk koordinator för programmet.

Frågan om hälsorelaterad statistik lyftes under året fram, då

kommissionen presenterade en rapport om könsrelaterad hälsostatistik.

En resolution antogs därefter av rådet i december om att könsrelaterad

hälsostatistik bör beaktas inom EU:s program inom folkhälsoområdet.

10.9.1 Folkhälsoprogram

En gemensam ståndpunkt vad avser ett epidemiologiskt nätverk för

övervakning av smittsamma sjukdomar inom gemenskapen har antagits.

Kommissionen har under året presenterat tre nya program på

folkhälsoområdet avseende sällsynta sjukdomar, förebyggande av

personskador samt miljörelaterade sjukdomar.

Vid ministerrådet den 4 december träffades en politisk

överenskommelse om folkhälsoprogrammet om sällsynta sjukdomar.

Folkhälsoprogrammen om förebyggande av personskador respektive

miljörelaterade sjukdomar har inte hunnit lika långt i beredningen.

10.9.2 Tobak

Den 4 december 1997 träffade Hälsoministerrådet en politisk

överenskommelse om att förbjuda direkt och indirekt tobaksreklam.

Kommissionens förslag till ett direktiv har tidigare diskuterats under flera

år utan att det har kunnat nås någon kvalificerad majoritet i rådet för ett

sådant direktiv.

10.9.3 Svenska initiativ rörande alkohol

Socialminister Margot[REDACTED_EFTERNAMN] skrev i juni 1996 till

kommissionsledamoten Pádraig Flynn för att föreslå att kommissionen

skulle ta initiativ till att göra jämförande undersökningar och analyser av

alkoholproblemens omfattning i samtliga EU-länder. Detta har resulterat

i att Sverige tillsammans med Finland i september 1997 har inlämnat två

ansökningar om medel från kommissionen för att göra jämförande

studier om EU-ländernas alkoholpolitik samt om alkoholkonsumtionen

och dess effekter på folkhälsan i EU:s medlemsstater.

Vid hälsoministermötet i juni 1997 reste statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] frågan

om alkoläskens skadeverkningar, i synnerhet vad gäller ungdomar, och

vilka gemensamma åtgärder som eventuellt kunde vidtas inom EU. Inom

ramen för kommissionens expertarbetsgrupp Alkohol och hälsa hölls ett

möte i november 1997 som enbart ägnades åt diskussioner om ett förslag

till rådsrekommendation om tillämpningsregler för alkoläsk. Arbetet i

gruppen fortsätter.

10.9.4 Narkotika

Utgångspunkten för EU:s narkotikapolitik är att narkotikahandel och

narkotikamissbruk är ett flerdimensionellt problem som kräver åtgärder

inom en rad olika samhällssektorer och politikområden. En framgångsrik

narkotikastrategi måste därför inriktas mot att minska både utbudet och

efterfrågan och är därmed en fråga för samtliga tre pelare. Artikel 129 i

Romfördraget utgör grunden för narkotikasamarbetet på

folkhälsoområdet. Kommissionen presenterade i juni 1994 ett förslag till

åtgärdsprogram för gemenskapen för att förebygga narkotikamissbruk

inom ramen för verksamheten på folkhälsoområdet (1995 2000).

Programmet antogs vid hälsoministerrådet den 12 november 1996.

10.9.5 Narkotikafrågor utanför folkhälsoområdet

En global narkotikastrategi antogs vid Europeiska rådets möte i Cannes i

juni 1995. Insatserna på narkotikaområdet avrapporterades till

Europeiska rådet i Luxemburg i december 1997. Bland insatserna under

året kan nämnas att ett varningssystem för nya syntetiska droger har

beslutats och är under uppbyggnad. Ett antal konferenser har avhållits

under året, bl.a. om syntetiska droger, forskning om syntetiska droger

och utbildning och träning inom narkotikaområdet.

EU har inrättat ett särskilt europeiskt centrum för kontroll av narkotika

och narkotikamissbruk i Lissabon. Syftet är att samla och bearbeta

information om narkotika och narkotikaberoende i medlemsstaterna för

att ta fram tillförlitliga och jämförbara data om narkotikaproblemen.

Centret har under 1997 presenterat sin andra årsrapport.

10.9.6 Horisontella narkotikaarbetsgruppen

Den horisontella narkotikaarbetsgruppen inrättades i januari 1997 med

syfte att inom rådet ta hand om de övergripande narkotikafrågor som rör

flera områden. Under året har arbetsgruppen bl.a. berett frågan om

varningssystemet för syntetiska droger. Vidare har frågor som rört

Karibien och Västindien stått på dagordningen. Det är också den

horisontella arbetsgruppen som ansvarat för narkotikarapporten till

Europeiska rådet (CORDROG 74) liksom en rapport om uppföljning av

en gemensam åtgärd om tillnärmning av narkotikalagstiftning.

Arbetsgruppen har också förberett FN:s generalförsamlings särskilda

session om narkotika som skall hållas i juni 1998 (se även avsnitt 33.3).

10.10 Ungdomsfrågor

Ungdom för Europa

EU:s samarbete på ungdomsområdet omfattar enligt fördraget främst

stöd till ungdoms- och ungdomsledarutbyte. Huvuddelen av aktiviteterna

sker inom programmet Ungdom för Europa, där det nuvarande

programmet sträcker sig över perioden 1995 1999 och har en budget på

sammanlagt 126 miljoner ecu. Drygt 2 000 svenska ungdomar har

deltagit i programmet under 1997. Under samma år har Ungdom för

Europa, liksom övriga program inom utbildnings- och ungdomsområdet,

öppnats för deltagande från flera av de associerade länderna i Öst- och

Centraleuropa. En halvtidsutvärdering av programmet Ungdom för

Europa har genomförts i syfte att identifiera åtgärder för att utveckla

programmets genomförande. Sverige har i detta sammanhang verkat för

att öka programmets användarvänlighet genom att förenkla och

decentralisera hur det genomförs.

Därutöver har kommissionen i november lämnat ett meddelande till

rådet om inriktningen på framtida program inom utbildnings- och

ungdomsområdet (se avsnitt 25.3).

Europeisk volontärtjänst för ungdomar

Kommissionen påbörjade under 1996 en försöksverksamhet med

europeisk volontärtjänst för ungdomar, som har fortsatt under 1997. I

januari 1997 lade kommissionen fram ett förslag till program för

europeisk volontärtjänst för ungdomar under perioden 1998 2002.

Genom programmet föreslås att ekonomiskt stöd ges för att ungdomar i

åldern 18 25 år skall kunna tjänstgöra som volontärer i ett annat land

inom ramen för olika typer av utbildande projekt med samhällsnyttig

verksamhet. Sedan parlamentet lagt fram sina ändringsförslag antog rådet

i oktober en gemensam ståndpunkt i frågan. Rådets inställning är att

programmet bör begränsas till två år och att budgeten bör sänkas från

kommissionens förslag om 60 till 35 miljoner ecu. Rådets inställning

ligger väl i linje med den ståndpunkt Sverige drivit.

Vid rådsmötet i oktober antogs även en förklaring om kampen mot

rasism, främlingsfientlighet och antisemitism inom ungdomsrådet (se

avsnitt 36.1).

10.11 Idrott

Idrott omfattas inte av fördraget och härigenom har inte heller någon

gemenskapspolitik förutsatts. EG-domstolen har dock i vissa domar

fastställt principen att idrotten bör underkastas gemenskapsrätten i de fall

den utgör en ekonomisk aktivitet inom ramen för den inre marknaden.

Den senaste domen av stor betydelse på idrottsområdet meddelades i

december 1995 i det s.k. Bosman-fallet (mål C-415/93). Domen har för

idrotten i Sverige medfört att olika specialidrottsförbund genomfört vissa

förändringar i sina tävlingsbestämmelser.

Under det nederländska ordförandeskapet har diskussioner förts om

olika frågor kring idrotten och EU. Detta har resulterat i en särskild

deklaration som antogs av stats- och regeringscheferna vid Europeiska

rådets möte i Amsterdam. Idrottens sociala betydelse betonades, särskilt

för att skapa identitet och gemenskap människor emellan. Konferensen

uppmanade därför Europeiska unionens organ att beakta synpunkter från

idrottssammanslutningar när det gäller viktiga frågor som rör idrott. I

samband därmed bör särskild uppmärksamhet ägnas det som är särskilt

kännetecknande för amatöridrotten.

För att skapa större förståelse mellan Europas folk har kommissionen

utarbetat ett idrottsprogram, det s.k. Eurathlonprogrammet. Syftet med

detta är att främja den roll som idrotten spelar för den sociala

integrationen, hälsomedvetandet och solidariteten människor emellan.

Bidrag kan ges till idrottsföreningar för projekt som omfattar minst tre

medlemsländer. Under 1997 har stöd utgått till bl.a. genomförandet av de

europeiska olympiska vinterspelen för ungdomar i Sundsvall i februari.

11 Tillväxt och sysselsättning

Under senare år har sysselsättningsfrågan fått en alltmer framskjuten

position i EU:s arbete. Steg mot stärkt samarbete om sysselsättning togs i

Bryssel 1993 då man antog en handlingsplan baserad på kommissionens

vitbok om tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning. Vid Europeiska

rådets möte i[REDACTED_EFTERNAMN] i december 1994 var sysselsättningen ett huvudtema,

och konkreta steg togs mot en mer systematisk övervakning av

sysselsättningspolitiken. Samarbetet har utvecklats genom Europeiska

rådets möten i Madrid (december 1995), Florens (juni 1996) och Dublin

(december 1996). Sysselsättningsfrågan var under 1997 föremål för

intensivt arbete i EU, dels inom ramen för regeringskonferensen, dels i

det reguljära rådsarbetet. Vid Europeiska rådets möten i Amsterdam i

juni och i Luxemburg i november 1997 stärktes EU:s

sysselsättningssamarbete ytterligare.

11.1 Resultatet av Europeiska rådets möte i Amsterdam

Vid Europeiska rådets möte i Amsterdam i juni 1997 enades EU:s stats-

och regeringschefer om fördragsändringar som stärker grunden för EU-

ländernas samarbete inom sysselsättningsområdet. Främjandet av en hög

sysselsättningsnivå blir ett uttryckligt mål för Europeiska unionen, och

en ny avdelning om sysselsättning förs in i EG-fördraget. Ett annat

viktigt inslag vid mötet utgjordes av att Europeiska rådet antog en separat

resolution om tillväxt och sysselsättning vid sidan av resolutionen om

stabilitets- och tillväxtpakten.

11.1.1 Den nya avdelningen om sysselsättning

Bakgrund

Ett övergripande mål i den regeringskonferens som föregick

Amsterdamfördraget har varit att förändra Europeiska unionen så att den

bättre motsvarar medborgarnas förväntningar. Den fortsatt höga

arbetslösheten i Europa blev en särskilt viktig fråga i detta sammanhang.

Målet att främja en hög sysselsättningsnivå finns inskrivet i artikel 2 i

EG-fördraget. Frågor som rör sysselsättning behandlas även i andra

artiklar i EG-fördraget, t.ex. artikel 118 och avtalet om socialpolitik, som

har fogats till EG-fördraget genom det s.k. sociala protokollet. Fördraget

har emellertid hittills saknat en samlad och tydlig grund för EU-

ländernas samarbete på sysselsättningsområdet. Exempelvis har

övervakningen av sysselsättningspolitiken inte givits samma tyngd och

klara formulering som övervakningen av övrig ekonomisk politik.

Den svenska regeringen har prioriterat sysselsättningsfrågan mycket

högt i det europeiska samarbetet. Därför blev sysselsättning en mycket

viktig fråga för Sverige också i regeringskonferensen. I september 1995

tog Sverige ett första initiativ i frågan. I juni 1996 konkretiserades de

svenska idéerna i regeringskonferensen och i september samma år lade

Sverige fram ett förslag till fördragsändringar i syfte att stärka grunden

för samarbetet om sysselsättning.

Resultatet av regeringskonferensen är en betydande framgång för

svensk del. Enighet nåddes om att förstärka målformuleringarna om

sysselsättning i fördragen och att föra in en ny avdelning om

sysselsättning i EG-fördraget, i vilken en procedur för samordning och

övervakning av sysselsättningspolitiken läggs fast. Förhandlingsresultatet

har stora likheter med det svenska förslaget.

Mål

Målen i fördragen stärks, dels genom att artikel B i Fördraget om

Europeiska unionen och artiklarna 2 och 3 i EG-fördraget ändras, dels

genom målangivelser i den nya avdelningen.

Ändringarna innebär bl.a. att medlemsstaterna och gemenskapen skall

arbeta för en samordnad strategi för sysselsättning. Sysselsättningen skall

beaktas vid utformningen och genomförandet av all gemenskapspolitik.

Frågan ges därmed en mer framträdande plats i gemenskapens arbete.

Samordning och övervakning

I en central formulering i den nya avdelningen slås det fast att

medlemsländerna skall betrakta främjandet av sysselsättningen som en

fråga av gemensamt intresse och samordna sina åtgärder på området

inom rådet. Gemenskapen skall medverka till att målen om en hög

sysselsättningsnivå uppnås genom att uppmuntra samarbete mellan

medlemsstaterna samt stödja och vid behov komplettera deras åtgärder,

samtidigt som de enskilda medlemsstaternas befogenheter skall

respekteras. Fördragsändringen innebär inte att sysselsättningspolitiken

skall harmoniseras på gemenskapsnivå. Huvudansvaret för

sysselsättningspolitiken kommer fortsatt att ligga hos medlemsstaterna.

Därmed behandlas sysselsättningspolitiken på ett sätt som motsvarar

andra delar av den ekonomiska politiken. Detta ligger i linje med

regeringens uppfattning att övervakningen av sysselsättningspolitiken

skall ges samma tyngd och konkretion som den som tillämpas på övrig

ekonomisk politik.

Det fördragsfästa förfarandet ålägger Europeiska rådet att en gång om

året ge sysselsättningsfrågan en grundlig behandling. Europeiska rådets

överväganden skall baseras på en gemensam rapport från rådet och

kommissionen om sysselsättningsläget i gemenskapen.

Rådet skall årligen på grundval av Europeiska rådets slutsatser lägga

fast riktlinjer för sysselsättningspolitiken. De skall stämma överens med

de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken enligt artikel 103.2

i EG-fördraget.

Med utgångspunkt från sysselsättningsriktlinjerna skall rådet på

grundval av medlemsstaternas rapporter och kommentarer från

sysselsättningskommittén utvärdera hur sysselsättningspolitiken

genomförts i medlemsstaterna. Om rådet efter denna granskning bedömer

att så är lämpligt kan det på rekommendation av kommissionen lämna

rekommendationer till enskilda medlemsstater.

Stödåtgärder

Rådet skall även kunna besluta om så kallade stödåtgärder för att främja

samarbete mellan medlemsstaterna och stödja deras arbete på

sysselsättningsområdet. Stödåtgärderna åsyftar främst informations- och

erfarenhetsutbyte, särskilt genom pilotprojekt. Vad som avses är

tämligen begränsade insatser och inte finanspolitiska stimulanser eller

gemensamma åtgärder i sysselsättningsskapande syfte. Inte heller skall

någon harmonisering av medlemsstaternas lagar eller andra författningar

äga rum. Varaktigheten av dessa åtgärder skall inte överstiga fem år.

Sysselsättningskommitté

En rådgivande sysselsättningskommitté med två representanter från varje

medlemsstat respektive kommissionen skall inrättas för att främja en

sammanhållen syn på och en bättre samordning av

sysselsättningspolitiken mellan medlemsstaterna. Kommittén skall

samråda med arbetsmarknadens parter.

11.1.2 Resolutionen om tillväxt och sysselsättning

Europeiska rådets möte i Amsterdam antog en resolution om tillväxt och

sysselsättning. Resolutionen innehåller följande huvudelement:

 förstärkt samordning av sysselsättningspolitiken i de allmänna

riktlinjerna för medlemsstaternas och gemenskapens ekonomiska

politik,

 omgående tillämpning i så stor utsträckning som möjligt av

förfarandena i den nya avdelningen om sysselsättning,

 en granskning av all relevant befintlig gemenskapspolitik från

sysselsättningssynpunkt,

 ytterligare ansträngningar för att fullborda den inre marknaden,

 Europeiska investeringsbanken och Europeiska investeringsfonden

utvidgar sin verksamhet till områden som bedöms viktiga för

sysselsättningen.

För att bibehålla dynamiken när det gäller att främja ekonomisk tillväxt

och bekämpa arbetslösheten beslutade Europeiska rådet att hålla ett extra

möte om sysselsättning under det luxemburgska ordförandeskapet hösten

1997. Vidare riktade Europeiska rådet en uppmaning till rådet att söka se

till att relevanta bestämmelser i den nya avdelningen om sysselsättning

omedelbart börjar tillämpas.

11.2 Resultatet av Europeiska rådets extra

möte i Luxemburg i november 1997

Resultaten av sysselsättningstoppmötet visar redan nu betydelsen av de

nya fördragsbestämmelserna om sysselsättning. Redan innan fördraget

träder i kraft har förutsättningar skapats för att bestämmelserna skall få

genomslag i praktiken. Bl.a. antog Europeiska rådet slutsatser om

sysselsättningsriktlinjer för 1998 och angav en konkret uppföljning av

dessa. Europeiska rådet ställde sig också bakom Europeiska

investeringsbankens sysselsättningsinitiativ.

11.2.1 Tillämpningen av den nya avdelningen om

sysselsättning i fördraget

Överenskommelsen vid sysselsättningstoppmötet i Luxemburg gör det

möjligt att i praktiken genomföra en ordning motsvarande

Amsterdamfördragets bestämmelser om samordning av

medlemsstaternas sysselsättningspolitik i förtid med början 1998. Denna

samordning skall ske på grundval av gemensamma riktlinjer för

sysselsättningen. Riktlinjerna bygger på erfarenheterna från den

multilaterala övervakningen av den ekonomiska politiken. Vid

samordningen skall hänsyn tas till skillnader mellan förhållandena i EU:s

medlemsstater.

Riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik 1998

Den 1 oktober 1997 presenterade kommissionen ett förslag till riktlinjer

för medlemsstaternas sysselsättningspolitik. Innan förslaget förelades

Europeiska rådets möte i Luxemburg var det föremål för behandling i

Ekofin-rådet och rådet för arbetsmarknads- och socialministrar.

Europeiska rådet i Luxemburg ställde sig i stora delar bakom

kommissionens förslag och enades kring målformuleringar för

medlemsstaternas sysselsättningspolitik. Riktlinjerna för denna politik

kan delas in i fyra huvudområden:

 Att förbättra anställbarheten genom att angripa

ungdomsarbetslösheten och förebygga långtidsarbetslösheten samt att

gå från passiva till aktiva åtgärder, bl.a. genom kraftfulla satsningar på

utbildning.

 Att utveckla företagarandan det skall bli lättare att starta och driva

företag genom att skapa klara, stabila och tillförlitliga bestämmelser.

Skattesystemen skall bli gynnsammare för sysselsättningen.

 Att uppmuntra företagens och de anställdas anpassningsförmåga

genom att främja moderniseringar av arbetsorganisationen och

arbetsformerna.

 Att stärka jämställdhetspolitiken genom att angripa diskriminering

mellan män och kvinnor samt att göra det möjligt att förena yrkesliv

och familjeliv. Funktionshindrade personers inträde i yrkeslivet skall

främjas.

Den 15 december antog rådet för arbetsmarknads- och socialministrar en

resolution på förslag av kommissionen. Resolutionen anger riktlinjer för

medlemsstaternas sysselsättningspolitik för 1998 i linje med

ordförandeskapets slutsatser från Europeiska rådets möte i Luxemburg.

11.2.2 Europeiska investeringsbankens

handlingsprogram

Vid Europeiska rådets möte i Amsterdam i juni uppmanades Europeiska

investeringsbanken (EIB) att öka sina ansträngningar för att skapa

sysselsättning i unionen genom ökade investeringar. Resultatet blev

Amsterdam Special Action Programme som innebär att banken vidgar

sitt utlåningsmandat. De nya sektorerna man därmed ges möjlighet att

investera i är utbildning och sjuk- och hälsovård. Därutöver kommer

banken att öka sitt engagemang i projekt som är miljöskyddande samt i

de stora infrastrukturprojekt som ingår i de transeuropeiska näten. Som

en tredje komponent kommer EIB, tillsammans med Europeiska

investeringsfonden, att bli aktiva på riskkapitalmarknaden i

medlemsländerna. Detta handlingsprogram möjliggör en ökad utlåning

på 10 miljarder ecu under en femårsperiod. Kostnaderna finansieras med

bankens egna resurser.

11.2.3 Transeuropeiska nät (TEN)

Utbyggnaden av de transeuropeiska näten är ett av de främsta medlen för

att stärka den europeiska konkurrenskraften och därmed sysselsättningen.

I syfte att stimulera genomförandet av TEN redovisade en grupp

bestående av transportministrarnas personliga representanter samt

företrädare för banker och industri en rapport med förslag till åtgärder för

att underlätta privat medfinansiering (s.k. Private-public partnerships,

PPP) av infrastrukturprojekt inom transportområdet. Rapportens förslag

kommer att fungera som utgångspunkt då man arbetar vidare med

finansieringsproblematiken kring TEN.

11.2.4 Rapporter om sysselsättningen 1997

Den gemensamma rapporten om sysselsättning

Vid Europeiska rådets möte i[REDACTED_EFTERNAMN] i december 1994 fastställdes

förfaranden för övervakning av medlemsstaternas sysselsättningspolitik.

Länderna ombads utarbeta fleråriga nationella sysselsättningsprogram

som underlag till en gemensam rapport. Den gemensamma rapporten om

sysselsättning sammanställs årligen av kommissionen och rådet i dess

sammansättning av ekonomi- och finansministrar respektive av

arbetsmarknadsministrar för att följa sysselsättningsutvecklingen och

övervaka medlemsstaternas politik på området. Varje år läggs rapporten

fram för godkännande inför Europeiska rådets möte i december. Hittills

har tre gemensamma rapporter om sysselsättning presenterats. Den första

lades fram i Madrid i december 1995. Den andra rapporten om

sysselsättning presenterades vid toppmötet i Dublin i december 1996 och

den tredje vid toppmötet i Luxemburg i december 1997. Inför Europeiska

rådets möten i Florens i juni 1996 och i Amsterdam i juni 1997 framlades

interimsrapporter.

Årets gemensamma rapport om sysselsättning vilken förelades

Europeiska rådets extra möte i Luxemburg har även baserats på underlag

från EU:s stats- och regeringschefer ställda till Luxemburgs

premiärminister Jean-Claude Juncker. Utifrån de nationella

sysselsättningsprogrammen och breven ställda till Juncker beskrivs och

utvärderas medlemsstaternas politik. Därtill presenteras goda exempel på

sysselsättningspolitik i syfte att belysa framgångsrika åtgärder och

möjligheten att genomföra dem i andra medlemsstater. Rapporten

betonar behovet av att bedriva en enhetlig och samordnad politik i

sysselsättningsfrågan. I enlighet med Europeiska rådets slutsatser från

Madrid (1995) framhålls vikten av att bekämpa långtidsarbetslösheten

och ungdomsarbetslösheten samt att skapa lika villkor för kvinnor och

män på arbetsmarknaden. För att förbättra arbetsmarknadens

funktionssätt omnämns i första hand en omallokering av resurser till

aktiva arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Andra viktiga inslag är

effektivisering av skattesystem och lönepolitik. Rapporten framhåller

vikten av flexibilitet för att bemöta strukturella förändringar samt pekar

på den växande rollen för lokala initiativ.

Rapport från högnivågruppen för konkurrenskraftsfrågor

I slutsatserna från toppmötet i[REDACTED_EFTERNAMN] i december 1994 slog Europeiska

rådet fast att särskild uppmärksamhet skulle ges åt Europas

konkurrenskraft och välkomnade kommissionens ambition att inrätta en

högnivågrupp för konkurrenskraftsfrågor. Gruppen fick ett tvåårigt

mandat från 1995 till 1996 och ordförandeskapet innehades till en början

av Carlo Ciampi och senare av Percy Barnevik. Den 21 maj 1997 erhöll

gruppen ett förnyat tvåårigt mandat. Ordförande är Jean-Claude Paye,

tidigare generalsekreterare i OECD. På uppmaning från Europeiska rådet

i Amsterdam presenterade gruppen en rapport Konkurrenskraft för

sysselsättning vilken förelades toppmötet i Luxemburg den 20 21

november. Rapporten uppmärksammade frågor kring

kompetensutveckling och innovationer, minskad byråkrati och

effektivisering av den offentliga sektorn samt genomförandet av den inre

marknaden.

Komplement till nationella sysselsättningsåtgärder

Kommissionen antog den 12 november ett meddelande vilket

presenterades inför toppmötet om sysselsättning i Luxemburg.

Meddelandet behandlar åtgärder på EU-nivå vilka kan komplettera

nationella initiativ för ökad sysselsättning.

Regelförenkling för små och medelstora företag

I ordförandeskapets slutsatser från Amsterdam slås fast att Europeiska

rådets möte om sysselsättning under det luxemburgska ordförandeskapet

bl.a. skulle granska framstegen i genomförandet av initiativen rörande

sysselsättningsskapande möjligheter för små och medelstora företag. Den

s.k. BEST-gruppen (Business Environment Simplification Task Force)

inkom med en rapport om gruppens initiala arbete till toppmötet i

Luxemburg. Gruppens arbete koncentreras på hur man kan förbättra

företagsklimat genom att förenkla regelverk och administration för

företag.

Europaparlamentets resolution samt finansiella initiativ

Parlamentet antog den 21 oktober 1997 en resolution om sysselsättning

inför toppmötet i Luxemburg den 20 21 november. Resolutionen syftar

framför allt till att utveckla rådande idéer och definiera en aktiv

arbetsmarknadspolitisk strategi som kan genomföras med kort varsel på

både unionsnivå och nationell nivå. Resolutionen förespråkar konkreta

målsättningar, som medlemsstaterna förpliktar sig att följa på samma sätt

som konvergenskriterierna. Vidare förespråkas en ökad samordning av

den ekonomiska politiken och en omedelbar sänkning av momsen på den

arbetskraftsintensiva sektorn.

Europeiska rådet i Luxemburg uttalade sitt stöd för ett initiativ som är

ett resultat av en överenskommelse mellan Europaparlamentet och rådet

om att under en treårsperiod avsätta medel från EU-budgeten för att bl.a.

hjälpa små och medelstora företag att skapa varaktig sysselsättning

(europeiskt sysselsättningsinitiativ). Under denna budgetpost skall det

anslås 450 miljoner ecu, fördelat över de tre närmaste åren.

Arbetsmarknadens parters bidrag till toppmötet

Arbetsmarknadens parter bidrog på olika sätt med underlag till

Europeiska rådets möte den 21 november. UNICE (Arbetsgivarnas

organisation på Europanivå) och EFS (Europeiska fackliga

samorganisationen) antog vid sitt toppmöte med sociala dialog-

kommittén den 13 november en deklaration inför sysselsättningsmötet.

Ekonomiska och sociala kommittén avgav två yttranden: det ena

utgjorde en kommentar till själva toppmötet om sysselsättning; det andra

behandlade kommissionens förslag till riktlinjer.

På nationell nivå har LO, TCO och SACO lagt fram en gemensam

skrivelse till statsministern med anledning av toppmötet. I skrivelsen

poängterades bl.a. behovet av investeringar i infrastruktur inom EU i

kombination med satsningar på utbildning och kunskapslyft.

Storbritanniens sysselsättningsinitiativ Att sätta Europa i arbete

Storbritanniens finansminister Gordon Brown offentliggjorde den 3 juni

1997 ett sysselsättningsinitiativ Att sätta Europa i arbete i syfte att

intensifiera EU:s verksamhet på sysselsättningsområdet. Inom ramen för

detta initiativ presenterade Storbritannien den 11 september en

handlingsplan (the UK Employment Action Plan), vilken lyfte fram

åtgärder som prioriteras i Storbritannien. Sunda statsfinanser och låg

inflation, investeringar i humankapital, åtgärder för särskilt utsatta

grupper samt förbättring av produkt- och tjänstemarknadernas

funktionssätt står i centrum för sysselsättningspolitiken.

11.3 Sveriges agerande i sysselsättningsfrågan

Den svenska regeringen har prioriterat sysselsättningsfrågan mycket högt

i det europeiska samarbetet både inom ramen för regeringskonferensen

och i det reguljära rådsarbetet.

11.3.1 Sveriges sysselsättningsprogram

Vid Europeiska rådets möte i[REDACTED_EFTERNAMN] i december 1994 lyfte stats- och

regeringscheferna fram fem huvudområden för sysselsättningsåtgärder

som borde prioriteras. Ett inslag i det nya samarbetet skulle vara en

förstärkt övervakning av medlemsstaternas sysselsättningspolitik.

Medlemsstaterna anmodades att utarbeta fleråriga nationella

sysselsättningsprogram utifrån rekommendationerna på de fem

områdena. Vid Europeiska rådets möte i Madrid i december 1995

bekräftades att kampen mot arbetslöshet skall vara den viktigaste

uppgiften för unionen. Det beslutades att ansträngningarna bör ökas till

förmån för unga, långtidsarbetslösa och kvinnor, som är särskilt hårt

drabbade av arbetslösheten. Detta beslut ligger i linje med slutsatserna

från Europeiska rådets möte i[REDACTED_EFTERNAMN].

I det svenska fleråriga sysselsättningsprogrammet, som upprättades

1995, redovisades utvecklingen utförligt för dessa tre grupper och de

insatser som den svenska regeringen vidtagit för att bekämpa

arbetslösheten bland dem.

År 1996 utarbetade Sverige en uppföljning av

sysselsättningsprogrammet och liksom i 1995 års program betonades att

den svenska politiken på detta område är en integrerad del av den

ekonomiska politiken. Politiken på sysselsättningsområdet är inriktad på

en långsiktigt hållbar utveckling, som bygger på en god

produktivitetsutveckling och tillväxt. Sverige lägger särskild vikt vid

åtgärder inriktade på att underlätta expansion och nyanställningar samt

på att öka flexibiliteten, bl.a. genom att stärka arbetskraftens kompetens

och konkurrensförmåga. Vidare utvecklades beskrivningen av

regeringens insatser för unga, långtidsarbetslösa och kvinnor ytterligare.

I syfte att öka jämförbarheten i uppföljningsrapporterna av de fleråriga

sysselsättningsprogrammen antog kommittén för sysselsättnings- och

arbetsmarknadsfrågor under våren 1997 ett gemensamt ramverk för

medlemsstaternas upprättade rapporter över hur deras

sysselsättningsprogram hade genomförts. Sverige presenterade sin

rapport upprättad enligt den gemensamma mallen i augusti 1997.

Rapporten koncentrerades kring de prioriteringar som fastställts i det

fleråriga sysselsättningsprogrammet med fokus på utvärdering av

genomförda åtgärder.

Den 18 november antog kommissionen ett meddelande om miljö och

sysselsättning (COM(97) 592 final). Meddelandet presenterades för

ministrarna på ministerrådsmötet den 16 december. Det behandlar

möjligheterna att integrera målen för miljö och sysselsättning både inom

arbetsmarknads- och skattepolitikens områden och lämnar några

konkreta förslag till hur detta skall ske.

11.3.2 Sveriges agerande inför toppmötet om

sysselsättning i Luxemburg

Inför toppmötet den 20 21 november uppmanade Luxemburgs

premiärminister Jean-Claude Juncker EU:s medlemsländer att identifiera

tre-fyra åtgärder som visat sig framgångsrika när det gäller att bekämpa

arbetslösheten. I statsminister Göran Perssons brev till Juncker betonades

bl.a. vikten av sunda statsfinanser, genomförandet av den inre marknaden

och en väl fungerande och flexibel arbetsmarknad. Vidare framhölls att

utvidgningen av EU skall ses som en möjlighet och inte ett hot mot

sysselsättningen.

Sverige uttalade tidigt sitt stöd för kommissionens förslag till

sysselsättningsriktlinjer och idén att i riktlinjerna formulera kvantitativa

mål för ländernas politik. Kommissionens riktlinjer ligger väl i linje med

svensk politik, inte minst vad gäller tonvikten på positiv flexibilitet ,

som uppnås genom åtgärder som syftar till att stärka individens ställning

på arbetsmarknaden. Sverige uppskattade särskilt att jämställdhet mellan

kvinnor och män prioriteras i kommissionens riktlinjer för

sysselsättningen.

På svenskt initiativ formulerades ett gemensamt yttrande inför

toppmötet i Luxemburg av statsminister Göran[REDACTED_EFTERNAMN] tillsammans med

Italiens premiärminister Romani Prodi och Storbritanniens

premiärminister Tony Blair. I yttrandet vilket tillställdes Luxemburgs

premiärminister Juncker betonades vikten av att toppmötet i Luxemburg

kunde enas kring konkreta åtgärder som stärker företagens

konkurrenskraft och arbetskraftens anställbarhet.

12 Skatter

Arbetet med att harmonisera skatterna inom EU har pågått en lång tid.

Det gäller företrädesvis de indirekta skatterna där gemenskapens

ansträngningar lett till förhållandevis långtgående resultat. På andra

områden, som beskattning av individer och företag, går arbetet emellertid

långsammare.

12.1 Arbetet med ett skattepaket

Arbetet

På initiativ av Ekofin-rådet tillkallades i april 1996 en särskild

högnivågrupp med uppgift att överväga beskattningen inom Europeiska

unionen. Kommissionen lämnade en rapport på grundval av gruppens

arbete. I rapporten konstaterades att fortsatt arbete behövdes beträffande

bl.a. beskattning av sparande, åtgärder för att motverka skadlig

skattekonkurrens, och ett förbud mot källskatter på ränte- och

royaltybetalningar. Kommissionens rapport presenterades för Europeiska

rådet i Dublin i december 1996 varvid rådet välkomnade kommissionens

avsikt att fortsätta diskussionerna i en arbetsgrupp för skattepolitik.

Arbetet med ett skattepaket har därefter bedrivits i skattepolitiska

gruppen, en grupp under kommissionsledamoten Montis ledning med

representanter på hög nivå från medlemsstaterna. Mot bakgrund av

diskussionerna i gruppen presenterade kommissionen dokumentet Ett

åtgärdspaket för att angripa skadlig skattekonkurrens i Europeiska

unionen (KOM 97/564 slutlig). Ekofin-rådet fattade den 1 december

1997 beslut om skattepaketet. Beslutet består av en rad slutsatser

beträffande beståndsdelarna i paketet, nämligen en uppförandekod för

företagsbeskattning, ett framtida direktiv om beskattning av ränte- och

royaltybetalningar mellan företag samt riktlinjer för ett framtida direktiv

om sparande.

En uppförandekod för företagsbeskattning

Ekofin-rådet och medlemsstaterna har antagit en uppförandekod för

företagsbeskattning. Syftet med koden är att minska de snedvridningar

som kan bli följden av skadlig skattekonkurrens. Koden är ett politiskt

bindande dokument, om än inte legalt bindande. Koden innehåller bl.a.

kriterier för vad som skall anses vara skadlig skattekonkurrens,

anvisningar om hur information om gällande och planerade

skatteåtgärder skall tillhandahållas, bestämmelser om hur och av vem

skatteåtgärderna skall granskas, ett åtagande av medlemsstaterna att inte

införa nya skadliga skatteåtgärder samt att avveckla gällande

bestämmelser som kan anses skadliga. I koden finns även ett åtagande av

kommissionen att se över tillämpningen av statsstödsreglerna i

skattesammanhang.

Ett framtida direktiv om ränte- och royaltybetalningar

I Ekofin-rådets beslut anges att kommissionen inom kort skall presentera

ett direktivförslag beträffande ränte- och royaltybetalningar mellan

företag. Avsikten är att källskatter som tas ut på bruttobetalningar

avseende ränta och royalty mellan företag skall avskaffas inom unionen.

Ett framtida direktiv om beskattning av sparande

Ekofin-rådet har godtagit riktlinjer som kan ligga till grund för ett

framtida direktiv om beskattning av sparande. I riktlinjerna sägs bl.a. att

tillämpningsområdet kan vara räntor som betalas till fysiska personer

som är bosatta i en annan medlemsstat. Som ett första steg mot en

effektiv beskattning kan ett direktiv baseras på samexistensmodellen,

dvs. antingen en minimikällskatt eller informationsutbyte eller en

kombination av de båda.

12.2 Mervärdesskatt

Beskattningsland för telekommunikationstjänster

Ministerrådet har bemyndigat Sverige och övriga medlemsländer att

införa regler som innebär att telekommunikationstjänster i huvudsak

skall mervärdesbeskattas i kundens land och inte som hittills i det land

där den som tillhandahåller tjänsten har sin verksamhet. Syftet är att

motverka skatteflykt från EU till tredje land inom

telekommunikationsområdet och att förhindra konkurrenssnedvridning

mellan inhemska och utländska leverantörer. Den nya

beskattningsprincipen infördes i svensk mervärdesskattelagstiftning den

1 juli 1997 genom prop. 1996/97:81, bet. 1996/97:SkU22, rskr

1996/97:262.

Fiscalis-programmet

Kommissionen har lagt fram ett förslag till handlingsprogram som syftar

till att förstärka de indirekta skattesystemen på den inre marknaden, det

s.k. Fiscalis-programmet, KOM (97) 175 slutlig. Genom

tjänstemannautbyten, seminarier och gemensamma utbildningsalternativ

för skattetjänstemän skall programmet bidra till ett effektiviserat

samarbete. I Fiscalis-programmet skall även ingå multilateral

kontrollverksamhet samt utveckling och underhåll av redan existerande

system för kommunikation och informationsutbyte inom området för

indirekt skatt. Programmet avser en tidsperiod om fem år (1998 2002)

och är mer långtgående än nuvarande samarbets- och utbytesprogram

(Matthaeus-Tax-programmet) som upphör vid årsskiftet. Parlamentet

yttrade sig över förslaget i november 1997. Rådet enades om en s.k.

gemensam ståndpunkt under december. Ståndpunkten kommer därefter

att, i enlighet med den procedur som föreskrivits, delges parlamentet.

Mervärdesskattekommittén

Kommissionen har i ett direktivförslag till rådet föreslagit ökade

befogenheter för den s.k. mervärdesskattekommittén, KOM (97) 325

slutlig. Den upprättades vid tillkomsten av sjätte

mervärdesskattedirektivet, 77/388/EEG, för att underlätta en enhetlig

tillämpning av direktivet. Kommittén, som består av företrädare för

medlemsländerna och kommissionen, har i dag endast en rådgivande

funktion. Dess riktlinjer för tillämpningen är inte offentliga och de är

heller inte bindande för medlemsländerna. Som ett led i

harmoniseringssträvandena inom gemenskapen föreslås nu att

mervärdesskattekommitténs ställning förändras från att vara enbart

rådgivande till att också bli normgivande. Kommittén skall genom

kvalificerad majoritet kunna fatta bindande beslut i olika tolkningsfrågor

framför allt i fall där det finns risk för dubbel beskattning eller ingen

beskattning alls. Det föreslås också att kommitténs arbete skall bli

offentligt.

12.3 Punktskatter

Energibeskattningsdirektiv

Kommissionen har i mars 1997 presenterat ett förslag till nytt

energibeskattningsdirektiv (KOM (97) 30). Förslaget innebär en samlad

beskattning av samtliga energiprodukter. All form av indirekt

beskattning, utom moms, omfattas. Tanken är inte att det skall införas

någon ny skatt genom direktivförslaget, utan syftet är att skapa en

gemensam ram för beskattningsåtgärder på energiområdet. Samtidigt

innebär förslaget en ökad flexibilitet för medlemsstaterna i förhållande

till det nuvarande mineral-oljedirektivet (direktiv 92/81/EEG).

Miljöskatter och miljöavgifter på den inre marknaden

Kommissionen har i januari 1997 lagt fram ett meddelande om

ekonomiska styrmedel i miljöpolitiken (Miljöskatter och miljöavgifter på

den inre marknaden KOM (97) 9). Meddelandet har presenterats på

miljörådsmöten 3 4 mars och 16 oktober. Syftet är att förklara gällande

juridiska regler för miljöskatter på nationell nivå, så att medlemsstaterna

blir medvetna om vilka möjligheter och begränsningar som finns när det

gäller att ensidigt införa miljöskatter. Meddelandet behandlar inte för-

och nackdelar vad gäller ekonomisk och miljömässig effektivitet vid

användning av miljöpålagor på medlemsstatsnivå. Kommissionen

konstaterar att användningen av miljöskatter och miljöavgifter ökar i

medlemsländerna, och att man önskar stödja denna utveckling, då den

ger möjligheter till en mer kostnadseffektiv miljöpolitik. Man drar

slutsatsen att det finns ett betydande utrymme för handling i

medlemsländerna.

Punktskattekommittén

Kommissionen har i ett direktivförslag till rådet föreslagit ökade

befogenheter för den s.k. punktskattekommittén, KOM (97) 326 slutlig.

Denna upprättades vid tillkomsten av det s.k. cirkulationsdirektivet för

punktskattepliktiga varor, 92/12/EEG, för att granska de

gemenskapsåtgärder som är nödvändiga för att genomföra

bestämmelserna om punktskatter. Kommittén består av företrädare för

medlemsländerna och kommissionen. Den fungerar i dag dels som

normgivande kommitté vad gäller åtgärder som är nödvändiga för

tillämpningen av vissa angivna artiklar i direktiv 92/12/EEG, dels som

rådgivande kommitté för tillämpningen av andra

gemenskapsbestämmelser om punktskatter. Kommitténs beslut fattas

med kvalificerad majoritet. Dess riktlinjer för tillämpningen av de

gemensamma punktskattebestämmelserna är inte offentliga och de är inte

heller bindande för medlemsstaterna. Som ett led i

harmoniseringssträvandena inom gemenskapen föreslås nu att

punktskattekommitténs normgivande befogenhet utvidgas. Kommittén

skall genom kvalificerad majoritet kunna fatta bindande beslut vad gäller

nödvändiga åtgärder för en korrekt och enhetlig tillämpning av

bestämmelserna i direktiv 92/12/EEG och bestämmelserna i de s.k.

strukturdirektiven på punktskatteområdet. Gemenskapsbestämmelser för

skattenivåer faller utanför förslagets tillämpningsområde.

13 EU:s budget

EU:s budget omfattar Europeiska gemenskapens samtliga förväntade

inkomster och utgifter. Därutöver omfattar budgeten i huvudsak endast

administrativa merkostnader för den gemensamma utrikes- och

säkerhetspolitiken och för det rättsliga och inrikes samarbetet.

13.1 Budgetens inkomster och Sveriges avgift

till EU-budgeten

EU-budgeten omfattar Europeiska gemenskapens samtliga förväntade

inkomster och utgifter. I viss utsträckning kan också utgifter avseende

unionens utrikes- och säkerhetspolitiska samarbete samt samarbetet i

rättsliga och inrikes frågor hanteras inom ramen för EU-budgeten.

Budgeten finansieras huvudsakligen av de s.k. egna medlen, vilka utgörs

av avgifter från medlemsländerna. Övriga inkomster ger bidrag till

finansieringen och utgörs av eventuellt överskott från föregående år,

diverse gemenskapsskatter, räntor på böter, EES-ländernas bidrag och

diverse övriga inkomster.

Egna medel definieras i rådets beslut om systemet för gemenskapernas

egna medel (94/728/EG, Euroatom). Den sammanlagda avgiften från

medlemsländerna till gemenskapsbudgeten består av fyra

huvudkomponenter: tullar, särskilda jordbrukstullar och sockeravgifter,

mervärdesskattebaserad avgift samt en avgift beräknad på

bruttonationalinkomsten. I egna medel-beslutet ges också Storbritannien

en budgetreduktion.

Inkomsterna från den gemensamma tulltaxan utgör egna medel för

Europeiska gemenskapen och tillfaller därför gemenskapsbudgeten.

Medlemsländerna får dock behålla 10 procent av uppburna medel för att

täcka administrativa kostnader i samband med uppbörden.

Särskilda tullar på jordbruksprodukter och de särskilda avgifterna på

sockerproduktionen vilka tas ut i enlighet med EG:s regelverk utgör i

likhet med tullarna enligt den gemensamma tulltaxan

gemenskapsbudgetens egna medel. Även för dessa avgifter gäller att

medlemslandet får behålla 10 procent av uppbörden för att täcka

administrativa kostnader kopplade till uppbörden.

Den mervärdesskattebaserade komponenten i avgiften till EU:s budget

beräknas som en procentuell andel av en prognos av medlemslandets

mervärdesskattebas för det år budgeten avser. Den nationella skattebasen

korrigeras härvid för (godkända) avvikelser från och variationer inom

EU:s sjätte mervärdesskattedirektiv så att en enhetlig skattebas erhålles.

Uttaget var för 1997 högst satt till 1,16 procent av momsbasen. Det

faktiska uttaget fastställs i EU-budgeten för respektive år. Efter avslutat

budgetår korrigeras utfallet för avvikelser från den prognosticerade basen

så att fastställt procentuellt uttag vidmakthålls.

Avgiften baserad på bruttonationalinkomsten (BNI-avgiften) beräknas

på en prognos av medlemslandets BNI till marknadspriser för

budgeteringsåret. Uttaget beräknas som en procentuell andel av

gemenskapens samlade BNI mot bakgrund av återstående

finansieringsbehov sedan övriga avgifter beräknats. BNI-avgiften

korrigeras i efterhand med hänsyn till utfall.

Vid Europeiska rådets möte i Edinburgh 1992 träffades en

överenskommelse om gemenskapsbudgetens utveckling och finansiering

under perioden 1993 1999. Överenskommelsen har därefter

formaliserats i rådets beslut om gemenskapens egna medel (94/728/EG,

Euroatom), vilket under 1996 antogs i enlighet med fördraget. Beslutet

fastställer budgetens totala volymutveckling genom att fastställa

utvecklingen för uttaget av egna medel. Taket är fastställt i förhållande

till gemenskapens samlade BNI. Beslutet innebär att budgetens högsta

möjliga omslutning under perioden ökar från 1,20 procent av BNI till

1,27 procent 1999. Principerna för fördelningen mellan medelsslagen

fastställs också i egna medelsbeslutet. Där anges en successiv

förskjutning av tyngdpunkten från momsbasavgiften mot BNI-avgiften.

Detta tar sig uttryck i att momsbasuttaget under perioden 1995 1999

minskas i lika steg från 1,4 procent 1994 till 1 procent 1999, samt att

taket för uttaget av moms-basavgift under samma period för

medlemsländer med BNI per capita lägre än 90 procent av

gemenskapsgenomsnittet sänks till 50 procent 1995 och för övriga sänks

i lika steg under perioden från 55 procent till 50 procent av BNI 1999.

Detta är uttryck för en önskan att åstadkomma större progressivitet i

uttaget från medlemsländerna. I beslutet förlängs också den brittiska

budgetreduktionen.

För svensk del innebär beslutet att vår andel av finansieringen av

budgeten kan förväntas öka under perioden.

Sverige får enligt anslutningsfördraget under de fyra första åren av

medlemskapet en successivt minskande återbetalning av delar av avgiften

enligt den s.k. infasningsöverenskommelsen.

Avgiften för 1997 uppgick enligt preliminärt utfall för statsbudgeten

till 20 181 miljoner kronor. Återbetalningen till följd av

infasningsöverenskommelsen motsvarade 661 miljoner kronor.

Nettoavgiften blev därmed 19 520 miljoner kronor.

13.2 Budgetens utgifter och budgetarbetet under 1997

EU:s budget omfattade år 1997 ca 89,1 miljarder ecu i s.k.

åtagandebemyndiganden, vilket motsvarar ca 760 miljarder kronor.

Ungefär hälften av utgifterna går till jordbruksstöd under utgiftskategori

1 och omkring en tredjedel till olika former av strukturstöd såsom

regional- och arbetsmarknadsstöd under utgiftskategori 2. EU-budgeten

finansierar inom ramen för utgiftskategori 3 dessutom olika åtgärder som

hänger samman med den inre marknaden, t.ex. forskning och utveckling,

miljöåtgärder, kulturstöd och investeringar i infrastruktur. Vidare

finansieras utrikespolitiska åtgärder (kategori 4), främst i form av

bistånd, samt administrationskostnader för EU:s olika institutioner

(kategori 5). Utgiftskategorierna 3 5 tar i anspråk ca 5 procent vardera av

EU-budgeten.

EU-budgetens inriktning och nivå bestäms av tre faktorer. För det

första har långtidsbudgeten, det finansiella perspektivet, avgörande

betydelse genom att ange ramar för de fem utgiftskategorierna och ramen

för de totala utgifterna. För det andra bestäms inriktningen och i stor

utsträckning nivån på utgifterna inom ramen för den ordinarie

lagstiftningsprocessen inom EU. För det tredje spelar EU:s egen årliga

budgetprocess en viktig roll för att slutligt avgöra nivån på utgifterna.

Sverige har i budgetprocessen 1997 verkat för en restriktiv EU-budget

för 1998. Under 1997 har Ekofin-rådet, som inte har någon egentlig roll i

budgetprocessen, haft en viktig funktion för att åstadkomma en restriktiv

budget för 1998. Både vid Ekofin-rådet i januari och vid det informella

Ekofin-rådets möte i april framförde flertalet medlemsstater, däribland

Sverige, vikten av en restriktiv budget för 1998. Detta bidrog till att

kommissionens budgetförslag för 1998 var mer restriktivt än tidigare års

förslag. Sverige, tillsammans med flertalet medlemsstater, ansåg dock att

det fanns utrymme för ytterligare neddragningar, vilket ledde till att

budgetrådet i juli beslutade om en lägre budget för 1998 än vad

kommissionen föreslagit.

Rådet och Europaparlamentet har därefter under hösten enats i en

paketöverenskommelse som innebär neddragningar på 1,2 miljarder ecu

(10 miljarder kronor) av betalningsbemyndiganden jämfört med

kommissionens förslag. Hälften av neddragningarna görs på

jordbruksområdet.

Sverige driver generellt en återhållsam budgetpolitik inom EU.

Förbättrad budgetdisciplin vid användningen av EU:s medel är en

prioriterad fråga för Sverige. Besparingen som Europaparlamentet och

rådet enades kring innebär att de svenska avgiftsinbetalningarna under

1998 minskar med 300 miljoner kronor jämfört med vad som blivit fallet

med kommissionens ursprungliga budgetförslag. Även om Sverige skulle

vilja genomföra mer strukturellt inriktade besparingar framför allt

genom förändringar av jordbruks- och strukturfondspolitiken och genom

att minska åtagandebemyndiganden på andra områden ligger den

överenskomna besparingen väl i linje med de svenska intressena.

13.3 Återflödet från EU-budgeten

Med återflöde brukar normalt avses de utgifter på EU:s budget som riktar

sig mot ett särskilt medlemsland. Det är inte möjligt att beskriva hela

EU-budgeten i sådana termer. Redovisningen av EU-budgeten är inte

heller upplagd på ett sådant sätt att återflödet för ett enskilt land är lätt

avläsbart. Återflödet är intressant bl.a. som ett utryck för hur man

använder de resurser som medlemsländerna genom sina betalningar till

budgeten ställer till EU:s förfogande. För 1997 finns ännu inga

sammanställningar över budgetens utfall i detta perspektiv.

Kommissionen har dock överlämnat en sammanställning över

utgifterna för 1996 fördelade på medlemsländerna. I sammanställningen

framgår att det faktiska återflödet till Sverige 1996 uppgick till 1 260

miljoner ecu (mecu) eller 10,8 miljarder kronor vid kursen 8,60 kr/ecu,

vilket är den kurs som redovisas för betalningarna 1996. I detta belopp

ingår den s.k. infasningsåterbetalningen i enlighet med

anslutningsfördraget. Infasningen uppgick 1996 till ca 3,6 miljarder

kronor.

Räknat per capita uppgick återflödet till 143 ecu, vilket innebar att

enbart Storbritannien, Tyskland och Nederländerna hade lägre återflöde

per capita än Sverige. Det bör dock påpekas att 1996 inte är ett helt

representativt år för Sverige och de övriga nya medlemsländerna, dels

beroende på infasningsarrangemangen, dels på att återflödet inte i alla

delar kan antas ha kommit upp i en normal nivå.

Det svenska återflödet fördelade sig enligt följande (anges i miljoner

ecu):

Jordbruksstöd

624,1

50 %

Strukturfonder

96,6

8 %

Infasning

432,0

34 %

Inre åtgärder

107,9

8 %

varav:

Forskning och utbildning

72,7

6 %

Utbildning, ungdom och kultur

15,3

1 %

Transeuropeiska nätverk

8,3

Energi och miljö

4,8

Övrigt

6,8

Totalt

1260,0

100 %

Av återflödet utan infasningen utgjorde jordbruksstödet 75 procent och

strukturstöden 12 procent, dvs. tillsammans 87 procent av återflödet.

Fördelningen innehåller inga administrativa utgifter. Utrikes åtgärder,

programsamarbete med tredje land liksom betalningar till Europeiska

investeringsfonden har inte heller tagits med i kommissionens

redovisning per medlemsland.

På statsbudgeten bruttoredovisas det återflöde som administreras av

svenska myndigheter, dvs. betalningarna från kommissionen redovisas

mot inkomsttitel, medan de utbetalningar svenska myndigheter gör på

kommissionens vägnar redovisas mot anslag på statsbudgetens

utgiftssida. Alla betalningar från kommissionen av detta slag till svenska

myndigheter redovisas under inkomsttitel 6000. Man kan alltså där få en

uppfattning om storleksordningen på den del av återflödet som

administreras av svenska myndigheter ett visst år beskrivet i termer av

kommissionens utbetalningar. Det är dock viktigt att påpeka att svenska

myndigheter inte administrerar samtliga utgifter på EU-budgeten som

riktar sig mot Sverige och alltså skulle ingå i termen återflöde. Exempel

på återflöde som inte fångas över statsbudgeten är forskningsstöd inom

ramprogrammet för forskning. Det preliminära utfallet för inkomsttitel

6000 år 1997 uppgår till ca 8,7 miljarder kronor. Den gemensamma

jordbrukspolitiken svarade för 6,4 miljarder av detta och

strukturfonderna för 2,2 miljarder kronor. Infasningsåterbetalningen

redovisas separat under inkomsttitel 7000 och ingår alltså inte i det

redovisade återflödet. Som nämnts under avsnitt 13.1 uppgår dessa

betalningar 1997 till 661 miljoner kronor.

Vad gäller strukturpolitiken är utfallet för ett enskilt år något missvisande

eftersom utformningen av strukturfondsbeslutet innebär att ett visst

belopp görs tillgängligt för Sverige under perioden 1995-1999, men att

utfallet fördelat över åren kan variera beroende på de beslutade

programmens utformning och betalningstidpunkter. Tillgängligt belopp

för hela femårsperioden motsvarar i genomsnitt 2,5 miljarder kronor per

år

14 Åtgärder mot fusk och andra oegentligheter

Kontrollen över hur EU:s budgetmedel används har givits stor

uppmärksamhet även under 1997. EG-fördraget föreskriver att

medlemsstaterna skall bekämpa bedrägerier som riktar sig mot unionens

finansiella intressen. Medlemsstaterna har också förbundit sig att låta

nationella förvaltningar samarbeta med kommissionen för att skydda

medlemsstaterna mot bedrägerier.

14.1 Amsterdamfördraget

I den förra fördragsöversynen som beslutades i Maastricht infördes för

första gången en särskild bestämmelse i fördraget, artikel 209a, som

klargjorde medlemsstaternas ansvar att skydda EU-medlen mot

bedrägerier. Kampen mot bedrägerier och andra oegentligheter med EU:s

medel har fortsatt stått mycket högt på unionens dagordning, vilket har

resulterat i flera viktiga tillägg till dessa bestämmelser.

Tilläggen innebär att EU:s institutioner och medlemsstater är skyldiga

att se till att EU-medlen ges ett likvärdigt skydd i hela unionen, dvs.

samtliga medel i EU:s budget och i alla medlemsstater. Detta innebär att

en medlemsstat inte längre kan släpa efter med att vidta åtgärder mot

bedrägerier mot EU:s budget med hänvisning till att nationella regler för

nationella medel inte kräver det.

Beslut om att införa horisontella regler för att bekämpa bedrägerier,

dvs. som berör samtliga sektorer och som inte avser rent straffrättsliga

åtgärder, ingår numera också bland de frågor som till följd av

regeringskonferensen skall beslutas med kvalificerad majoritet i rådet.

Tidigare krävdes enhällighet, vilket innebar att viktiga beslut om åtgärder

kunde blockeras av en enskild medlemsstat.

14.2 Åtgärder inom inrikes och rättsligt samarbete

En straffrättslig konvention om skydd för EG:s finansiella intressen

(bedrägerikonventionen) skrevs under av medlemsstaterna den 26 juli

1995 (EGT C nr 316, 27.11.1995, s. 48). Konventionen innebär att

staterna åtar sig att straffbelägga olika former av bedrägerier som

skadligt kan påverka EU:s budget. Ett första protokoll till konventionen

med bestämmelser om korruption som kan inverka menligt på EG:s

finanser undertecknades den 27 september 1996 (EGT C nr 313,

23.10.1996, s. 1).

Den arbetsgrupp som tagit fram dessa instrument har under året

färdigställt ett andra protokoll till bedrägerikonventionen. Protokollet

undertecknades den 19 juni 1997 (EGT C nr 221, 19.7.1997, s. 11). Det

innehåller främst regler om ansvar för juridiska personer för EU-

bedrägerier som begås i dess verksamhet och om samarbete med

kommissionen i brottsundersökningar rörande EU-bedrägerier. Dessutom

finns regler om penningtvätt och förverkande. Det informationsutbyte

med kommissionen som kan bli aktuellt i samband med

brottsundersökningar omgärdas av regler om dataskydd. EG-domstolen

ges en roll som uttolkare av protokollet vid tolkningstvister.

14.3 Övriga åtgärder för att stärka skyddet av EU:s medel

14.3.1 SEM 2000 program för förbättrad

styrning och kontroll

Under 1997 har flera viktiga åtgärder beslutats inom ramen för

kommissionens program för förbättrad styrning och kontroll, SEM 2000

(Sound and Efficient Management), i linje med de rekommendationer

som Europeiska rådet ställde sig bakom i december 1996. Den särskilda

gruppen med personliga representanter för finansministrarna har under

året sammanträtt tre gånger under kommissionsledamöterna Gradins och

Liikanens ledning. Uppgiften har varit att följa arbetet samt försöka lösa

vissa utestående frågor. Lägesrapporter har lämnats till Ekofin-rådet i

juni och november 1997. Den senare rapporten överlämnades även till

Europeiska rådet i Luxemburg i december.

De viktigaste framstegen har gjorts inom strukturfondsområdet. I mars

infördes klarare regler och riktlinjer för vad strukturfondsmedlen får

användas till. I oktober beslutade kommissionen om en ny förordning,

förordning (EG) nr 2064/97, med bestämmelser om minimistandard för

medlemsstaternas finansiella kontroll av strukturfondsmedlen.

Kommissionen har även antagit riktlinjer för tillämpning av s.k.

finansiella nettokorrigeringar riktade mot medlemsstater som underlåter

att vidta erforderliga åtgärder mot oegentligheter med

strukturfondsmedel.

Ett annat viktigt område där åtgärder inletts är transitområdet, dvs.

förtullningssystemet för varor och tjänster inom EU. Ett gemensamt

datoriserat system för samtliga tullkontor t.ex. är under uppbyggnad. Ett

tredje område är den utvecklade dialogen mellan revisionsrätten,

kommissionen och medlemsstaterna.

14.3.2 Revisionsrättens iakttagelser

Revisionsrätten presenterade i november 1997 sin årsrapport avseende

1996. Samtidigt presenterades en revisionsförklaring om huruvida

redovisningen av EU-budgeten är rättvisande och tillförlitlig och om de

underliggande transaktionerna är lagliga och korrekta, även denna

avseende 1996. Rätten har under 1997 vidare utgivit sex specialrapporter

(tre på jordbruksområdet och tre om bistånd).

I årsrapporten konstateras i huvudsak samma typ av brister som

noterades i föregående års rapport. På nästan samtliga områden finns

iakttagelser om brister i förvaltning och kontroll som tyder på att

utvecklingen av lämpliga redovisnings- och kontrollsystem släpar efter.

Rätten konstaterar att kommissionen har svårigheter att inom

bidragssystemen kontrollera unionens finanser avseende laglighet,

korrekthet och sund ekonomisk förvaltning. Problemen är av sådan art att

kommissionen inte är i stånd att utöva sin centrala roll när det gäller

förvaltningen av budgeten. Problemen är särskilt påtagliga när det gäller

strukturfonderna, men även den gemensamma jordbrukspolitiken.

Iakttagelser som påtalas utöver bristande redovisnings- och

kontrollsystem är t.ex. bristfälliga definitioner av programmens mål och

innehåll, avsaknad av medfinansiering och brist på information om hur

verksamheterna framskrider. I övrigt påtalas bland annat bristande

samordning, svaga utvärderingar, otydliga avtalsbestämmelser (bistånd),

bristande kontroller på plats (fiskefonden), godkännande av projekt utan

att det finns tillräckliga anslag (bistånd), komplexa regler ledande till

felaktiga utbetalningar (stöd till små och medelstora företag).

Förbättringar av styrsystem på framför allt jordbruksområdet

konstateras, vilket har lett till att felaktiga utbetalningar upptäcks och

korrigeras. Kommissionen strävar också efter att lösa många av de

problem och svagheter som rätten påpekar genom att fullfölja SEM

2000-initiativet.

Rådets beredning av rättens iakttagelser för 1996 inleds i januari 1998

och kommer att avslutas med att en rekommendation avges till

Europaparlamentet om huruvida kommissionen bör beviljas ansvarsfrihet

för 1996 års budget. Parlamentet tar ställning till detta i april 1998.

15 Transporter

På transportområdet skall EG-fördragets övergripande mål uppnås inom

ramen för en gemensam transportpolitik. I detta syfte skall rådet fatta

beslut om gemensamma regler för transporter till, från och genom

medlemsstaternas territorier, villkor för utländska företag som utför

transporter i en medlemsstat, åtgärder för att förbättra

transportsäkerheten och andra lämpliga bestämmelser.

15.1 Högnivågruppen om telematik på transportområdet

Under år 1995 inrättade rådet en högnivågrupp för telematik på

transportområdet, dvs. informationsteknik tillämpad inom vägtrafiken.

Gruppen har samlats två gånger under 1997. Under våren avslutade

gruppen arbetet med att ta fram en handlingsplan åt kommissionen.

Planen avser en gemenskapsstrategi och ram för utbyggnaden av

vägtransporttelematiken i Europa och skall också innehålla förslag till

inledande åtgärder. Som områden med högsta prioritet föreslås

trafikinformationstjänster, elektronisk avgiftsbetalning, utbyte av

transportinformation, informationshantering, utformningen av

gränssnittet människa och maskiner samt systemarkitektur. För att främja

införandet av radiotjänsten RDS-TMC och utbyte av trafikinformation

inom ramen för handlingsplanen har man undertecknat två

överenskommelser. Kommissionen har överlämnat handlingsplanen till

rådet som antagit rådsslutsatser och en resolution i frågan. Rådet har

också tagit upp frågorna om möjlighet för användare att utnyttja olika

system (interoperabilitet) och elektronisk avgiftsbetalning och som ett

led i detta antagit en resolution.

15.2 Sommartid

Europaparlamentet och rådet har den 22 juli 1997 enats om sitt åttonde

direktiv 97/44/EG om bestämmelser som rör sommartid. Genom

direktivet övergår samtliga medlemsstater till sommartid samtidigt den

sista söndagen i mars och tillbaka till normaltid sista söndagen i oktober.

Direktivet gäller åren 1998 2001.

15.3 Landtransporter

15.3.1 Vägtransporter

Färdskrivare

Rådet godkände vid sitt möte den 17 18 juni 1997 ett utkast till

gemensam ståndpunkt om ändring av förordning (EEG) nr 3821/85 om

färd-skrivare vid vägtransporter och direktiv 88/599/EEG om

tillämpningen av förordningarna (EEG) nr 3820/85 och nr 3821/85.

Innehållet i ståndpunkten syftar till att förbättra tillämpningen och

efterlevnaden av den sociala lagstiftningen om vägtransporter och i

synnerhet förarnas kör- och vilotider. I den gemensamma ståndpunkten

föreskrivs bl.a. att det skall vara obligatoriskt att utrusta alla nya fordon

med en helt digital färdskrivare från och med den 1 juli 2000 om alla

villkor är uppfyllda.

Tillträde till yrket

Rådet kunde den 9 oktober 1997 nå politisk enighet om innehållet i en

gemensam ståndpunkt beträffande ett förslag till ändring av direktivet

96/26/EG om tillträde till yrket . I den gemensamma ståndpunkten

föreskrivs bl.a. skärpta krav vad gäller de ekonomiska resurserna och

kompetensen för att bedriva yrkesmässig trafik.

Vägtransportavtal med länder utanför EU

Kommissionen har under året fortsatt förhandlingarna med Schweiz om

att ingå avtal om luft- och landtransporter i syfte att bl.a. få använda

lastbilar med totalvikt upp till 40 ton för transporter på schweiziskt

territorium. Förhandlingarna har även under 1997 erbjudit stora

svårigheter och flera viktiga frågor är fortfarande olösta, särskilt vad

gäller regler om vägavgifter och deras omfattning.

Vidare pågår det förhandlingar om tillfälliga busstransporter samt om

vissa transittrafikfrågor med bl.a. länderna i Central- och Östeuropa.

Motorfordonsfrågor

Under 1997 trädde direktiv 96/53/EG om mått och vikt för tunga fordon i

trafik i kraft inom gemenskapen. Direktivet ger möjlighet för Sverige och

Finland att behålla sina längre fordonskombinationer på 24 respektive 22

m under förutsättning att länderna på sina territorier tillåter

transportföretag att använda fordonskombinationer enligt ett

modulsystem som medger en maximal längd av 25,25 m. Det svenska

modulsystemet infördes den 1 november 1997, och ett liknande system

infördes den 1 augusti 1997 i Finland. På sikt finns möjligheten att även

övriga medlemsländer kan använda dessa längre fordon. Under 1997

antogs också direktiv 97/27/EG om massa och dimensioner för tunga

fordon som ger möjlighet till ett gemensamt typgodkännade av chassi

och hytt. Det innebär ett steg på vägen mot ett fullständigt system för

typgodkännade av sådana fordon. Direktiv 97/24/EG som fastställer

regler för komponenter och egenskaper hos två- och trehjuliga

motorfordon antogs i juni 1997 och innebär att ett fullständigt system för

typgodkännande av dessa fordon kommer att införas i Sverige senast den

18 december 1998. I typgodkännandedirektivet för jord- och

skogsbrukstraktorer har den högsta tillåtna hastigheten höjts från 30

km/tim till 40 km/tim genom bl.a. ändring i direktiv 97/54/EG.

Förändringen kommer att träda i kraft i svensk lagstiftning i februari

1998.

De flesta frågor som rör delar och egenskaper hos motorfordon

behandlas först i ECE (Ekonomiska kommittén för Europa), som är ett

europeiskt organ under Förenta nationerna, för att sedan införlivas i

gemenskapsrätten genom direktiv. En ECE-överenskommelse från år

1958 har reviderats för att möjliggöra att gemenskapen blir medlem i

organisationen och företräder medlemsländerna. Ett sådant beslut togs i

november 1997. Samtidigt förhandlar gemenskapen med USA om en

parallell överenskommelse mellan ECE och USA som möjliggör

ömsesidig tillämpning av regler om motorfordon.

Vägtrafiksäkerhet

År 1991 inrättade kommissionen en högnivågrupp för trafiksäkerhet, och

år 1993 presenterade kommissionen ett första handlingsprogram om

vägtrafiksäkerhet. Programmet har genomförts, vilket har lett till klara

framsteg enligt den utvärdering som kommissionen har låtit göra. Under

våren 1997 lade kommissionen fram ett nytt förslag till

handlingsprogram för trafiksäkerhet avseende åren 1997 2001. Rådet

behandlade det nya trafiksäkerhetsprogrammet i juni 1997 och

välkomnade bl.a. att kommissionens högnivågrupp planerar nya

gemensamma initiativ för ett integrerat synsätt på trafiksäkerhet.

Rådet uppmuntrar kommissionen att bl.a. samla in och sprida uppgifter

som kan leda till förbättringar av trafikanternas beteenden och

infrastrukturen. Vidare uppmanas kommissionen att i samarbete med

medlemsstaterna ta initiativ till att minska riskerna för och

konsekvenserna av trafikolyckor. Bland åtgärder som rådet förespråkar

kan nämnas fortsatta prov inom ramen för Euro-NCAP (krockprov av

nya bilar), förbättring av personbilars fronter, förbättring av standarder

för bilars säkerhetsutrustning och ökning av dess användning.

Hösten 1997 aviserade kommissionen att man överväger att föreslå en

harmonisering av straffgränsen för maximal alkoholkoncentration i

blodet vid bilkörning till 0,5 promille. Ett eventuellt förslag kommer

endast att påverka de medlemsstater som i dag har en högre gräns än 0,5

promille. Kommissionen har också aktualiserat frågan om varselljus.

Dessutom har man diskuterat prioriteringar av väginformatikåtgärder

som främjar trafiksäkerhet.

Beskattning av tung trafik vid utnyttjande av viss infrastruktur

Hösten 1996 överlämnade kommissionen till rådet ett förslag till nytt

direktiv om beskattning av tunga lastfordon för användning av vissa

infrastrukturer (KOM (96) 331 slutlig). Det nya direktivet skall ersätta

det som nu tillämpas, rådets direktiv 93/89/EEG, som i juli 1995 på

formella grunder upphävdes av EG-domstolen. Kommissionens förslag

innehåller flera nyheter i förhållande till det gamla direktivet, bl.a.

förslag om införande av en differentiering av vägavgifterna beroende på

fordonens miljöpåverkan. Medlemsstaterna har under rådsbehandlingen

ännu inte kunnat nå enighet om innehållet i det nya direktivet.

Behandlingen av förslaget fortsätter därför även under 1998.

15.3.2 Järnväg

Godskorridorer för järnväg

Kommissionen överlämnade i maj ett meddelande till Europaparlamentet

och rådet om godskorridorer för järnväg (s.k. freight freeways). I

meddelandet beskrivs de kriterier som bör gälla för korridorerna. Dessa

skall vara öppna för alla och ha förenklade regler för banupplåtelse.

Vidare sammanfattas det arbete som genomförts i den av kommissionen

ledda högnivågruppen om godskorridorer. Meddelandet behandlades vid

transportministermötet i juni. Vid samma möte tillkännagav Sverige att

man tillsammans med Danmark skulle ansluta sig till det frivilliga arbete

med att etablera godskorridorer som sedan början av året bedrivits av

Nederländerna, Tyskland, Österrike och Italien. Målsättningen är att

korridorerna till de nordiska länderna skall vara öppna hösten 1998.

I samband med transportministrarnas möte i december 1997 ingick

ministrarna i Österrike, Danmark, Tyskland, Italien, Nederländerna och

Sverige en underhandsöverenskommelse om ett pilotprojekt för nord

sydliga korridorer för godstrafik. När man undertecknade

överenskommelsen förväntade man sig också att transportministrarna i

Schweiz och Norge skulle ansluta sig till överenskommelsen.

Kombinerade transporter

Kommissionen har under 1997 tagit initiativ till att omarbeta direktiven

92/106/EEG och 96/53/EG för att främja kombinerade transporter.

Förslag har lagts fram om att utvidga begreppet kombinerad transport ,

om att tillåta tyngre laster (44 ton) och om att införa förmåner för

lastbilar i kombitrafik (t.ex. att undanta dessa från helgrestriktioner och

ge fordonsskattelättnader). Sverige har en positiv inställning till att

främja kombinerade transporter. EU satsar på kombinerad trafik genom

det s.k. PACT-programmet, där pilotprojekt kan få ekonomiskt stöd.

Sverige medverkar vid värderingen av projektansökningarna.

15.3.3 Inre vattenvägar

Arbetet med att slutföra de år 1995 beslutade åtgärderna om bl.a.

avreglering av transporterna på de inre vattenvägarna har pågått även

under 1997. Inför EU:s utvidgning pågår nu förhandlingar bl.a. med

Polen och Ungern om att koppla samman deras inre vattenvägar med

dem inom unionen och skapa gemensamma regler. Ett särskilt direktiv

om transporter av farligt gods på de inre vattenvägarna är under

beredning.

15.4 Sjöfart

15.4.1 Sjösäkerhet

Rådet har under året antagit en gemensam ståndpunkt om kommissionens

förslag till säkerhetsbestämmelser och säkerhetsstandarder för

passagerarfartyg. Ett direktiv om införande av harmoniserade

säkerhetsregler för fiskefartyg som har en längd av 24 meter eller däröver

har slutligt antagits. Under året har rådsarbetet framför allt koncentrerats

på två förslag från kommissionen, nämligen registrering av

ombordvarande på passagerarfartyg, och ändringar i rådets direktiv

94/58/EG om minimikrav på utbildning för sjöfolk.

Ändring av direktivet om hamnstatskontroll

Mot slutet av året har rådet behandlat ett förslag till vissa ändringar i

rådets direktiv 95/21/EG om hamnstatskontroll. Ändringarna föranleds

av att den internationella säkerhetsorganisationskoden (ISM-koden),

börjar gälla internationellt för flertalet fartygskategorier den 1 juli 1998.

Internationella haverikommissionens rapport om Estonias förlisning

Vid transportministrarnas möte den 10 11 december 1997 tog Sverige

upp den rapport som lämnats av den internationella haverikommissionen

med anledning av M/S Estonias förlisning. Bl.a. framhölls avsnittet i

rapporten som handlar om att nya regler för konstruktion, utrustning

m.m. i princip inte gäller retroaktivt för existerande fartyg. Sverige

inbjöd också till en sjösäkerhetskonferens i Stockholm under april 1998

för att närmare diskutera de rekommendationer som förts fram efter

Estonia-katastrofen.

15.4.2 Gemensam sjöfartspolitik

I mars 1996 presenterade kommissionen sitt sjöfartspolitiska idéförslag

 Mot en ny sjöfartspolitik , som resulterade i en rådsresolution i

december 1996. I maj 1997 publicerade kommissionen Gemenskapens

riktlinjer för statligt stöd till sjötransport (97/C205/05), i vilken man

redovisar alla de statliga stöd som är tillåtna att använda. Flera

medlemsstater har under året påbörjat en utökning av sina stödsystem

inom ramen för de nya reglerna.

Närsjöfarten behandlades ånyo under våren 1997 i anslutning till

ordförandeskapets förslag om att stärka den organisatoriska basen i

medlemsstaterna, och en resolution antogs med den innebörden.

Kommissionen genomförde sitt årliga Maritime Industries Forum i juni

1997 i Göteborg med cirka 200 deltagare från hela unionen. Den svenska

regeringen stod som värd med stöd av ett stort antal sjöfartsintressenter.

Under hösten 1997 redovisade kommissionen sin andra rapport om hur

utvecklingen av sjöfartscabotaget fortskrider. Den beslutade

avregleringen genomförs stegvis enligt den plan som fastlagts, och

kommissionen menar att den inte på något avgörande sätt påverkat

konkurrenssituationen negativt. Kommissionen föreslog samtidigt att

cabotageförordningen skulle införlivas i EES-avtalet. Ett sådant beslut

har nu fattats.

15.4.3 Sjöfartsavtal med tredje land

I det sjöfartspolitiska idédokumentet från 1996 lade kommissionen fram

tankegången att förhållandena mellan gemenskapen och tredje land borde

regleras betydligt bättre än i dag och att kommissionen skulle ges

tydligare förhandlingsmandat såväl i multi- som bilaterala

avtalssammanhang. Medlemsstaterna har i princip ställt sig positiva till

en sådan inriktning men krävt att också själva få ett avgörande inflytande

i förhandlingarna. Diskussionerna är ännu inte avslutade i den

principiella delen. Kommissionen har dock ansett att det oberoende av

detta är mycket angeläget att träffa sjöfartsavtal med bl.a.

Folkrepubliken Kina och Indien. EU:s handelsflotta diskrimineras i viss

utsträckning, och dessa problem bör undanröjas.

15.5 Luftfart

15.5.1 Flygtrafikledning

Arbetet med att reformera den europeiska flygtrafikledningen har fortsatt

inom EU, ECAC (European Civil Aviation Conference) och Eurocontrol

den europeiska organisationen för säkrare flygtrafiktjänster. Den 14

februari 1997 fattade ECAC:s transportministrar beslut om

genomgripande institutionella förändringar av Eurocontrol i syfte att

stärka organisationens reglerande befogenheter inom

flygtrafikledningsområdet. Den 27 juni 1997 undertecknades den

reviderade Eurocontrolkonventionen i enlighet med ministrarnas beslut.

Inom EU har diskussionerna fortsatt om gemenskapens framtida roll som

medlem av Eurocontrol. Sverige stöder de övergripande målsättningarna

i detta arbete. Ett viktigt svenskt krav är att behålla vårt integrerade

civila/militära flygtrafikledningssystem.

15.5.2 Förhållandet till tredje länder

EU och USA

Kommissionen, med biträde av medlemsstaterna, har haft ytterligare en

luftfartsförhandling med USA, grundad på det mandat rådet beslutade om

i juni 1996. Förhandlingarna har i sin första fas omfattat vissa

regelverksfrågor knutna till genomförandet av det gemensamma

lufttrafikområdet över Atlanten, vilket är förhandlingarnas slutmål. Den

amerikanska inställningen har varit att även frågor om bl.a.

trafikrättigheter måste upp på bordet för att egentliga förhandlingar skall

kunna inledas. Kommissionen har nyligen, för att kunna komma vidare,

presenterat ett förslag till ett utvidgat mandat som skulle ge

kommissionen möjlighet att diskutera alla aspekter av ett gemensamt

lufttrafikområde med USA. Rådet har debatterat detta förslag.

Sverige har ställt sig positivt till kommissionens arbete under

förutsättning att det inte kommer att medföra en försämring av vad som

gäller enligt det s.k. open skies-avtal som Sverige redan har med USA.

EU och Schweiz

Förhandlingar pågår fortfarande med Schweiz om luftfart. Dessa

förhandlingar är dock sammankopplade med frågor om bl.a.

vägtransporter (se avsnitt 15.3.1).

EU och Central- och Östeuropa

Kommissionen, tillsammans med medlemsstaterna, har under våren 1997

på bilateral basis haft inledande diskussioner med de tio central- och

östeuropeiska staterna inför luftfartsförhandlingarna om utvidgning av

den inre luftfartsmarknaden. Sverige har medverkat vid diskussionerna

med de baltiska staterna och Polen. En oberoende säkerhetsbedömning

av respektive stat har parallellt utförts av Joint Aviation Authorities

(JAA). Vid ett möte i september 1997 med den speciella kommittén,

bestående av kommissionen, medlemsstaterna samt de östeuropeiska

staterna, godkändes enhälligt förhandlingarnas slutmål om en gemensam

inre luftfartsmarknad. Under 1998 kommer man att inleda de bilaterala

förhandlingarna mellan gemenskapen och de central- och östeuropeiska

länderna om utvidgning av den inre luftfartsmarknaden. Sverige kommer

att vara representerat i förhandlingsdelegationen.

15.5.3 Flygsäkerhet

Ett direktivförslag angående rampinspektioner av flygplan har utarbetats

av kommissionen och diskuterats vid ministerrådet i juni 1997. Förslaget

innebär att medlemsstaterna åläggs att göra utökade rampinspektioner av

flygplan från länder utanför EU, att staterna skall upprätta en gemensam

databas för att lokalisera säkerhetsbrister, att experthjälp skall kunna

erbjudas till tredje land samt att kommissionen och medlemsstaterna

skall kunna meddela flygförbud för flygbolag som inte uppfyller

säkerhetskraven. Sverige har välkomnat kommissionens förslag. Ett

utestående problem för Sverige är relaterat till sekretess vad gäller vissa

uppgifter i den gemensamma databasen. Sverige har i frågan verkat för

öppenhet och offentlighet.

Diskussionerna om att bilda en gemensam europeisk

flygsäkerhetsmyndighet har fortsatt under året. Flera tekniska frågor har

bearbetats, bl.a. om organisationens verksamheter och struktur. Enighet

har uppnåtts vad gäller organisationens legala natur, vilket innebär att

flera stater utöver EU-staterna skall kunna bli medlemmar i

säkerhetsmyndigheten. Sverige stöder den övergripande inriktningen i

arbetet.

Ministerrådet har i december 1997 godkänt ett avtal om samarbete och

utveckling av ett europeiskt bidrag till ett globalt system för

satellitnavigering. Avtalsparterna EG, Europeiska rymdstyrelsen (ESA)

och Eurocontrol skall tillsammans verka för att Europa skall kunna

tillhandahålla tjänster för satellitnavigering som svarar mot alla civila

användares operationella behov. Sverige stöder den långsiktiga

inriktningen av kommissionens avtalsförslag, medan vi är tveksamma till

några av de kortsiktiga lösningarna där vi förordar en mer flexibel

inriktning.

15.5.4 Lufttrafikföretagens ansvar vid flygolyckor

Under hösten 1997 har rådet beslutat förordning (EG) nr 2027/97 av den

9 oktober 1997 om lufttrafikföretags skadeståndsansvar vid olyckor.

Innebörden av EG-förordningen är i huvudsak att en passagerare som

drabbas av en personskada vid en flygolycka när han flyger med ett s.k.

EG-lufttrafikföretag får förbättrade möjligheter till ersättning av

företaget. Företaget ansvarar strikt för ett belopp motsvarande omkring

en miljon kronor (100 000 särskilda dragningsrätter). För belopp

därutöver måste företaget bevisa att man vidtagit alla nödvändiga

åtgärder för att undvika skadan eller att det var omöjligt för företaget att

vidta sådana åtgärder för att undgå ytterligare skadeståndsansvar. Vid en

olycka skall lufttrafikföretaget betala ut ett förskott till den

skadeståndsberättigade. I förordningen finns också vissa bestämmelser

om information som skall ges till passagerarna. En obligatorisk

skyldighet för lufttrafikföretagen att ha försäkring till ett visst belopp

införs också. Förordningen träder i kraft den 17 oktober 1998.

15.5.5 Flygplatsavgifter

Kommissionen har under året lagt ett förslag till direktiv om

flygplatsavgifter (KOM (97) 154 slutlig). Förslaget har behandlats dels i

rådsarbetsgrupper, dels som punkter med avrapportering av arbetsläget

vid två ministerråd. Förslaget har mötts med tveksamhet ur olika

synvinklar från medlemsstaterna. Från svensk sida har frågorna om

möjligheter till korssubventionering av våra flygplatser samt om rätten

att ta ut miljörelaterade landningsavgifter tilldragit sig det största

intresset.

15.6 Transeuropeiska nät för transporter

Kommissionen fattade i juli 1997 beslut om fördelning av ekonomiskt

stöd till transeuropeiska nät för transporter (TEN-T).

Rådets förordning (EG) nr 2236/95 om allmänna regler för

gemenskapens finansiella stöd på området för transeuropeiska nät är

gemensam för transport-, tele- och energinäten och utgör den rättsliga

grunden för det ekonomiska stöd som genom årliga beslut i

finansieringskommittén fördelas till projekt av gemensamt intresse. I

1997 års EG-budget finns det avsatt 352 miljoner ecu till TEN-T. Av

dessa har 18,85 miljoner ecu reserverats till följande svenska projekt:

 byggande av svenska landanslutningar till Öresundsförbindelsen,

 trafiklednings- och informationstjänster i norra Europa,

 väg E 6 förbi Uddevalla (Lerbo Torp),

 projektering av dubbelspår på sträckan Helsingborg Landskrona

Kävlinge,

 projektering av dubbelspår på sträckan Varberg Hamra,

 projektering av ny isbrytare,

 utredningar för bana 3 på Arlanda.

Sverige har tillsammans med Danmark erhållit 20 miljoner ecu i bidrag

till Öresundsförbindelsens kust till kust-del .

Under året har en högnivågrupp under ledning av

kommissionsledamoten Kinnock utarbetat en rapport om offentligt

privat samarbete för finansiering av transeuropeiska nät. Rapporten har

överlämnats till rådet.

15.7 Körkort

Genom beslut den 2 juni 1997 antog rådet direktiv 97/26/EG om ändring

av direktiv 91/439/EEG om körkort, vilket innebär bl.a. att vissa

harmoniserade gemenskapskoder för begränsningar i rätten att köra

införs fr.o.m. den 1 januari 1998. Gemenskapskoderna innebär att

utländska myndigheter inte längre behöver lexikon för att förstå olika

former av villkor för körkortsinnehav, utan dessa anges i form av

sifferkombinationer.

Vidare innebär ändringen i direktivet att definitionen av motorcykel

ändras och att en särskild kommitté bildas för att anpassa den del av

bilagorna 1 och 1a (körkortets utseende och innehåll) som rör de

harmoniserade koderna och bilaga 2 (förarprovskrav) och bilaga 3

(medicinska krav) som rör vetenskapliga och tekniska framsteg.

15.8 Transport av farligt gods

Under 1997 har inget nytt direktiv antagits av rådet. Emellertid har rådets

arbetsgrupper behandlat förslag dels till direktiv om motorfordon och

släpvagnar till dessa fordon vad gäller transport av farligt gods på väg

m.m., dels till direktiv om transportabel tryckutrustning. Behandlingen av

dessa direktivförslag kommer att fortsätta under 1998. Sverige ser i

princip positivt på respektive direktivförslag.

Kommissionen har under året diskuterat utkastet till ett direktivförslag

om harmoniseringen av reglerna för examination av säkerhetsrådgivare.

Utkastet till direktiv är att se som ett underdirektiv till det direktiv som

antogs 1996 om säkerhetsrådgivare vid transport av farligt gods på vägar,

järnvägar och inre vattenvägar.

16 Näringspolitik

EU:s näringspolitik skall säkerställa att nödvändiga förutsättningar finns

för industrins konkurrensförmåga. Unionens insatser skall inriktas på att

påskynda industrins anpassning till strukturförändringar och främja ett

gynnsamt näringslivsklimat.

16.1 Näringspolitikens inriktning

Under 1997 har det arbete kring konkurrenskraftsfrågor som inleddes

under 1996 fortsatt. Diskussioner har förts i såväl ministerrådet som i

generaldirektörsgruppen för industrifrågor (GD III, kommissionen).

Ministerrådet har under året sammanträtt vid två tillfällen. Dessutom

hölls ett informellt ministerråd i februari i[REDACTED_EFTERNAMN]. Det finns en ambition

bland medlemsstaterna och kommissionen att försöka stärka

industrirådets roll i frågor som rör det europeiska näringslivets

konkurrenskraft. Ett moment i detta är att man planerar att hålla årliga

konkurrenskraftsdebatter inom ramen för industrirådets arbete. Den

första kommer att hållas under Storbritanniens ordförandeskap. Dessa

debatter skall bl.a. baseras på olika konkurrenskraftsstudier från såväl

kommissionen som medlemsstaterna. Vidare kan de

benchmarkingprojekt som bedrivs i samarbete mellan kommissionen och

medlemsstaterna utgöra underlag inför debatterna. Dessa projekt som

bl.a. rör småföretagens riskkapitalförsörjning samt informations- och

kommunikationsteknik och nya arbetsorganisationer har satts igång

under 1997. En aktiv och konstruktiv dialog med näringslivet

eftersträvas. Sverige är positivt inställt till arbetet kring

konkurrenskraftsfrågor.

I oktober skulle ett industriministermöte inom ramen för det

ekonomiska och finansiella partnerskapet i Barcelonadeklarationen ha

hållits i Marocko. Mötet ställdes dock in i sista stund av politiska skäl.

(Se även avsnitt 32.8.)

Kommissionens generaldirektörsgrupp (GD III) för industrifrågor

diskuterar regelbundet idéer, förslag och utredningsinsatser som underlag

för analys och utformning av näringspolitiska åtgärder och program.

Under året har gruppens arbete koncentrerats kring åtgärder ägnade att

öka den europeiska industrins konkurrenskraft, bl.a. som underlag för

diskussioner i industrirådet. Ett antal pilotprojekt har påbörjats med

målsättning att pröva benchmarking som ett verktyg för att sprida

kunskap om bästa arbetsmetoder inom områden av betydelse för

konkurrenskraft och tillväxt. Sverige deltar i två av dessa projekt, som

omfattar dels finansiering av innovationer, dels spridning av ny teknik

och nya organisationsformer. Gruppen hade vidare i oktober ett möte

med kollegor från partnerländerna runt Medelhavet som förberedelse

inför ett planerat möte med näringsministrarna inom ramen för det

ekonomiska och finansiella partnerskapet i Barcelonadeklarationen.

16.2 Småföretagspolitik

I enlighet med gemenskapens fleråriga program för små och medelstora

företag i Europeiska unionen (1997 2000) har bl.a. två stora

partnerskapsmässor, s.k. Europartenariat, och ca 30 branschspecifika

partnerskapsmässor, s.k. Interprise, anordnats. Vid dessa mässor

fokuseras möjligheten till samarbete. Svenska företag har under 1997

deltagit i flera mässor med gott resultat. Programmets största operativa

verksamhet är dock informationsnätverket Euro Info Centre (EIC), vars

ca 240 informationskontor i Europa, varav 9 i Sverige, hjälper små och

medelstora företag med frågor som rör EU och den inre marknaden.

Under året har de svenska EIC-kontoren fått ta emot ett ökat antal frågor

från företag, främst vad gäller möjlighet till finansiering från EU.

Under varje programperiod anordnas en europeisk konferens för

hantverks- och småföretag. Den tredje konferensen anordnades i Milano

den 20 21 november under temat Employment through Innovation.

Konferensen föregicks av ett antal förkonferenser varav en, som

behandlade standardiseringsfrågor, hölls i Stockholm. Kommissionen

beslutade den 5 november 1997 om en stödmekanism för bildandet av

gränsöverskridande samriskföretag (joint ventures), avsedd för små och

medelstora företag i gemenskapen (K (97) 3385 slutlig). Projektet kallas

Joint European Ventures och förväntas komma igång under 1998.

Europeiska kommissionen antog den 22 april 1997 en rekommendation

om förbättring och förenkling av företagsklimatet för nyetablerade

företag (97/344/EG). Rekommendationen, som inte har behandlats i

rådet, är en uppmaning från kommissionen till medlemsländerna att

anstränga sig ytterligare för att förenkla och förbättra förutsättningarna

för småföretag, speciellt när dessa startas och under deras första år.

Rekommendationens syfte är dock inte att skapa nya förpliktelser utan att

utgöra ett underlag för och stimulera utbyte av erfarenheter mellan

medlemsländerna. Rekommendationen belyser de problem som finns

idag och syftar till att lyfta fram lyckade förändringar och reformer i

olika medlemsländer.

16.3 Branschfrågor

De diskussioner kring hinder för att åstadkomma fri rörlighet för

läkemedel och en väl fungerande inre marknad på läkemedelsområdet

som initierades 1996 har fortsatt under året. Kommissionen räknar med

att lämna förslag på området under 1998.

Kommissionen presenterade vid industrirådsmötet i november ett

meddelande innehållande en handlingsplan för den europeiska textil- och

beklädnadsindustrins konkurrenskraft. Meddelandet är ett resultat av de

arbetsgrupper på tekoområdet som kommissionsledamoten Bangemann

bildade 1996.

Inom gruv- och mineralområdet deltar Sverige i Raw Material Supply

Expert Group som är en beredningsgrupp för frågor rörande bl.a. gruvor,

kalk-, sten-, och mineralutvinning. I gruppen deltar även representanter

från relevanta industriorganisationer som t.ex. Euromines och

Eurometaux. Expertgruppen har mötts en gång under 1997 och bl.a.

diskuterat femte ramprogrammet för forskning och utveckling,

klassificering av substanser samt direktivet om deponering av avfall.

Under året har den europeiska informations- och

kommunikationsindustrins konkurrenskraftssituation diskuterats. Det

nederländska ordförandeskapet tog upp frågan vid det informella

ministerrådet i[REDACTED_EFTERNAMN]. Därefter presenterade kommissionen ett

meddelande om näringen. I meddelandet analyseras näringen och vissa

angelägna policyinitiativ identifieras. Kommissionen förespråkar att man

fortsätter arbeta för att ta bort handelshinder på IT-produkter, att förbättra

standardiseringsarbetet, att utnyttja de möjligheter som östutvidgningen

medför, att främja industriellt samarbete, att underlätta för små och

medelstora företag samt att satsa på kompetenshöjande åtgärder. Frågan

kring en handlingsplan för informations- och kommunikationsindustrins

konkurrenskraft har diskuterats i rådet och i generaldirektörsgruppen i

GD III i kommissionen. Ännu har inget beslut i frågan fattats.

Kommissionen presenterade under hösten ett förslag till nya

rambestämmelser för statligt stöd till motorfordonsindustrin som skall

införas i form av ett förslag till lämpliga åtgärder enligt artikel 93.1 i EG-

fördraget. Förslaget innebär bl.a. att definitionen av begreppet

motorfordonsindustri vidgas, vilket får till följd att fler företag än

tidigare, t.ex. vissa underleverantörsgrupper, omfattas av

sektorsbestämmelserna. Rambestämmelserna skall träda i kraft 1 januari

1998 och gälla under en treårsperiod. Sverige motsatte sig förslaget

eftersom det kunde innebära sämre möjligheter att bedriva en effektiv

regionalpolitik och föreslog i stället att kommissionen skulle prioritera

arbetet med att införa flersektoriella rambestämmelser. Sverige

accepterade dock senare rambestämmelserna efter vissa klarlägganden

av kommissionen.

Inom ramen för OECD har ett avtal träffats mellan EU, Japan, Norge,

Sydkorea och USA som i princip innebär att allt statligt stöd till

varvsindustrin skulle upphöra fr.o.m. ingången av år 1996. Avtalet har

emellertid ännu inte kunnat träda i kraft, eftersom USA som enda part

ännu inte deponerat sitt ratifikationsinstrument hos OECD. Som en följd

av OECD-avtalet fattade ministerrådet under år 1995 beslut om två

förordningar som införlivar avtalets regler i gemenskapsrätten. Dessa

förordningar börjar gälla den dag som OECD-avtalet träder i kraft.

På grund av osäkerheten om OECD-avtalets ikraftträdande

konstaterades vid ministerrådets möte i april 1997 att det fanns en

kvalificerad majoritet för dels ett särskilt program för varvsindustrin, dels

en förlängning av det sjunde varvsdirektivet t.o.m. den 31 december

1998. Underförstått är att det sjunde varvsdirektivet skall upphöra så

snart som OECD-avtalet träder i kraft eller så snart det nya programmet

antagits. Sverige och Finland godtog inte dessa slutsatser. Sverige

röstade därför emot förlängningen av det sjunde varvsdirektivet vid

rådets beslut i december 1997.

Vid industrirådets möte i november 1997 presenterades som en

uppföljning av mötet i april dels ett meddelande om varvsindustrins

konkurrenskraft, dels ett förslag till förordning om fastställande av nya

regler om stöd till varvsindustrin. Meddelandet innehåller dels en

kartläggning av varvsindustrin runt om i världen, dels en analys av

konkurrenssituationen, och dels överväganden om hur den europeiska

varvsindustrin skall kunna möta denna konkurrens. Härvid understryks

betydelsen av satsningar på samarbete, FoU och innovationer. Den

föreslagna förordningen som är tänkt att ersätta det sjunde

varvsdirektivet togs upp till en första diskussion, och rådets beslut väntas

bli fattat först under våren 1998. Förordningen innebär att i princip

följande stöd medges: driftsstöd till utgången av år 2000,

nedläggningsstöd, omstruktureringsstöd, investeringsstöd för

innovationer, regionala investeringsstöd, stöd till forskning och

utveckling samt stöd till miljöskydd. Av de nämnda stöden är endast

driftsstödet, nedläggningsstödet och investeringsstödet för innovationer

avsedda endast för varvsindustrin. Förordningen är tänkt att tillämpas

under åren 1999 2003. För tiden därefter skall varvsindustrin arbeta

under samma villkor som övrig industri.

Den permanenta skogskommittén med undergrupper inom

generaldirektorat VI har under året diskuterat förslag till reglering av

handel och kontroll av skogsutsädesmaterial och åtgärder för skydd av

skogen mot försurning och skogsbrand. Kommittén har även påbörjat en

diskussion kring utvärdering av stödet till skogsbruksåtgärder inom

jordbruket enligt förordning (EEG) nr 2080/92.

Arbetet, som initierats av Europaparlamentet, med förslag till

gemenskapsåtgärder på skogsområdet som komplement till nationell

skogspolitik har fortsatt under året. Parlamentet har bl.a. uttalat sig för

ekonomiska förstärkningar av befintliga stöd till skogsvård och

forskning. Sverige har starkt motsatt sig en gemensam skogspolitik av

hänsyn till vitt skilda förhållanden inom EU och skogsnäringens olika

betydelse i medlemsländerna och hävdat att skogsbruk skall kunna

bedrivas utan statliga subventioner. Medlemsländerna har med

kommissionen diskuterat förslag till tänkbar utformning av en gemensam

skogsstrategi men några konkreta förslag har ännu inte redovisats.

EU har också aktivt deltagit i arbetet inom den mellanstatliga panelen

inom FN:s ram. Panelens arbete avslutades våren 1997 och kommer att

fortsätta i delvis annan form i ett nytt mellanstatligt skogsforum, som år

2000 skall återrapportera till FN. EU har dock hittills inte lyckats få

gehör för förslag om att starta förhandlingar om en global

skogskonvention.

EU deltar också i den internationella tropiska timmerorganisationen

vars nya avtal, ITTA 1994, provisoriskt trätt i kraft den 1 januari 1997.

16.4 Kol- och stålfrågor

Fördraget om Europeiska kol- och stålgemenskapen (EKSG) upphör den

23 juli 2002. En nedtrappning av EKSG:s verksamhet har redan inletts.

När fördraget upphör krävs det att någon tar ansvar för fortsatt

förvaltning av EKSG:s ännu oavslutade finansiella ärenden och tar över

dess tillgångar och skulder. Kommissionen presenterade på

industrirådsmötet i november ett meddelande i frågan.

Kommissionen föreslår att EKSG:s tillgångar och skulder när fördraget

löper ut går till de kvarvarande gemenskaperna och att förvaltningen av

medlen anförtros dessa gemenskaper företrädda av kommissionen. De

totala nettoinkomsterna (ca 40 miljoner ecu per år) från förvaltningen av

tillgångarna tas med som inkomst i den allmänna budgeten och används

för att finansiera forskning som ligger utanför men kompletterar

ramprogrammet. Forskningssatsningen skall förvaltas av kommissionen

och riktas mot sektorer med anknytning till kol- och stålindustrin. Denna

forskningsfinansiering skall inrättas på obestämd tid och åtföljas av

möjligheter till revidering, t.ex. i samband med att fjärde ramprogrammet

löper ut. Förfaranden och bestämmelser för genomförandet bör till stor

del bygga på de nuvarande. Sverige delar i allt väsentligt kommissionens

uppfattning om de finansiella aspekterna på EKSG:s utgång.

16.5 Kooperation

I mars 1992 lade kommissionen fram tre förslag till rådsförordningar:

KOM (91) 273 slutlig, med stadgar för europeiska (ideella) föreningar

för europeiska kooperativa föreningar och för europeiska ömsesidiga

bolag. Till förordningsförslagen är kopplade förslag till direktiv med

bestämmelser om de anställdas medinflytande i de olika associationerna.

Förslagen skall beredas i samarbete med Europaparlamentet och

Ekonomiska och sociala kommittén, vilka båda har varit starkt

pådrivande när det gäller tillkomsten av förslagen.

Förslagen är paralleller till det tidigare förslaget om europeiska

aktiebolag (SE), som trots långvariga och stora ansträngningar ännu inte

lett fram till något beslut. Förslagen skall göra det möjligt för företag

som drivs i respektive associationsform att utnyttja den inre marknadens

fördelar på samma villkor som gäller för andra företag. Förslagen har

behandlats i en rådsarbetsgrupp. Inga sammanträden med arbetsgruppen

har hållits under 1997. Det fortsatta arbetet vad gäller samtliga av

förslagen blockeras fortfarande av motsättningar om direktivet om

arbetstagarnas inflytande.

Under våren 1997 lämnade den s.k. Davignongruppen förslag om

arbetstagarinflytandet i SE. Förslaget innebär att arbetstagarinflytande

skall förhandlas fram i varje aktiebolag för sig. Sådana förhandlingar

skall vara obligatoriska, inledas innan SE bildas och vara slutförda inom

tre månader från bildandet av SE. Ordförandeskapet har härefter

upprättat ett direktivförslag om arbetstagarinflytande i Europabolag.

Davignongruppens förslag och ordförandeskapets direktivförslag är helt

inriktade på att lösa problemen för Europabolagen medan de övriga

associationsformerna har lämnats åt sidan.

Kommissionen presenterade 1994 ett förslag till ett flerårigt program

för kooperativa företag, ömsesidiga bolag och föreningar och stiftelser i

gemenskapen. Oenighet har därefter rått bland medlemsländerna om hur

programmet administrativt skall förverkligas. Diskussioner har förts om

huruvida programmet skall integreras i gemenskapens fleråriga program

för små och medelstora företag i EU (1997 2000) eller vara ett

självständigt program.

Sverige anser att förslaget till program generellt sett är mycket bra och

har under 1996, för att underlätta att programmet antas, släppt sin

reservation som förordade en integrering av programmet i det fleråriga

programmet för små och medelstora företag till förmån för ett

självständigt program.

Rådet har emellertid inte lyckats anta ett flerårigt program för

kooperativa företag, ömsesidiga bolag och föreningar och stiftelser. Det

är osäkert om det kommer upp till beslut framöver. Däremot har medel

avsatts i EU:s budget.

17 Energi

Energi är inget gemensamt politikområde i EU. Samarbetet omfattar

dock, genom Unionsfördragets förändring av EG-fördraget som trädde i

kraft 1993, åtgärder på energiområdet. Bland annat har samarbetet

handlat om olika direktiv inom ramen för en gemensam el- respektive

gasmarknad. Andra frågor som aktualiserats är bl.a. transeuropeiska nät

inom energisektorn och olika program för effektivare energianvändning.

17.1 Den inre marknaden för gas

Energiarbetet har under 1997 dominerats av behandlingen av

kommissionens förslag till direktiv om gemensamma regler för en inre

marknad för naturgas (gasmarknadsdirektivet). Ett motsvarande direktiv

för el antogs av rådet i december 1996. Elmarknadsdirektivet skall vara

genomfört i nationell lagstiftning till februari 1999.

Vid energirådsmötet i december 1996 antogs rådsslutsatser som har

legat till grund för arbetet med gasmarknadsdirektivet under 1997. Vid

energirådsmötet i maj diskuterades några av direktivets huvudfrågor.

Diskussionen sammanfattades i ordförandeslutsatser. I juli 1997

presenterade ordförandeskapet ett nytt direktivförslag som diskuterades

vid ett extra energirådsmöte den 27 oktober. Ministrarna enades då om

vissa av de utestående politiska frågorna. Vid energirådsmötet den 8

december antogs en gemensam ståndpunkt. Europaparlamentet skall

inom tre månader avge sitt yttrande över den av rådet antagna

gemensamma ståndpunkten.

Direktivet syftar till att skapa gemensamma regler för en inre marknad

för gas. Det innehåller allmänna regler för sektorns organisation och för

tillträde till marknaden, liksom regler för lagring, överföring och

distribution av naturgas. Under en tioårsperiod får gaskunderna gradvis

rätt att utnyttja andras gasledningar för att kunna köpa gas på marknaden

i stället för att vara beroende av ett monopolföretag. Efter tioårsperioden

skall minst 33 procent av gasmarknaden vara öppen för konkurrens.

Vidare skall då alla kraftproducenter och alla andra gaskunder med en

årlig gaskonsumtion som överstiger 5 miljoner kubikmeter vara

berättigade att utnyttja andras gasledningar.

17.2 Förnybara energikällor

I november 1996 presenterade kommissionen en grönbok om en strategi

för förnybara energikällor. Ministermötet i maj 1997 enades om en

resolution i vilken rådet uppmanade kommissionen att utarbeta en

strategi för att främja dessa energikällor.

I strategin, som kommissionen överlämnade till rådet i början av

december, föreslås bl.a. som ett indikativt mål att medlemsstaterna fram

till år 2010 fördubblar andelen förnybara energikällor till 12 procent av

den totala energianvändningen. Kommissionen anser att politiken bör

inriktas på att främja användningen av biomassa, vindkraftverk och

solenergi. Enligt kommissionen kan strategin bidra till att skapa ett

konkurrenskraftigt energisystem för hela Europa med betydande

möjligheter för export av kunnande och investeringar till tredje land.

Vid energirådsmötet i december 1997 enades ministrarna även om en

tvåårig budget för ALTENER II-programmet, vilket innebär en

fortsättning och utvidgning av ALTENER som löpte ut 1997.

Programmets övergripande mål är att bidra till att skapa de nödvändiga

villkoren för en aktionsplan för förnybara energikällor särskilt vad gäller

de legala, socioekonomiska och administrativa villkoren. Programmet

skall också bidra till att uppmuntra privata och offentliga investeringar i

produktion och användning av energi från sådana energikällor.

ALTENER utgör en betydelsefull del av EU:s strategi för att minska

gemenskapens koldioxidutsläpp från energisektorn.

17.3 Andra energifrågor

Rådet enades den 27 maj om slutsatser om klimatförändringar och

energipolitik. I stora drag innebär slutsatserna att EU, med hänvisning till

främst FN:s klimatkonvention, på ett tidigt stadium skall medverka i

utformningen av klimatpolitiken i de delar som är relevanta för

energiområdet. Dessa delar omfattar bl.a. initiativ kring förnybara

energikällor och energieffektiviseringar.

Vid samma ministermöte antogs en strategi för energisamarbete mellan

EU och Asien. Strategin, som utgör en del av den mer övergripande

strategin för Asien, utgår från tillväxten i regionen och dess

återverkningar för EU inom tre områden: energiförsörjningen,

marknaden för energiutrustning och den globala miljön.

I maj gav rådet kommissionen i uppdrag att ta fram en strategi för att

främja kraftvärmeproduktion inom EU. Kommissionen överlämnade ett

förslag till rådet i november. Enligt förslaget är främjandet av kraftvärme

ett värdefullt bidrag till effektivare energianvändning, minskade

koldioxidutsläpp och ökad försörjningstrygghet inom unionen. Därefter

utarbetades en rådsresolution som innehåller riktlinjer för hur länderna

kan främja kraftvärme och undanröja hinder för utvecklingen. Enligt

resolutionen, som antogs av rådet den 8 december, skall kommissionen

utarbeta ett förslag till handlingsplan för att främja kraftvärme som

baseras på riktlinjerna i strategin.

Kommissionen presenterade ett förslag till ramprogram för energi vid

rådsmötet i december. Enligt förslaget inordnas där bl.a. programmen

SAVE II, SYNERGY och ALTENER II samt delar av THERMIE

(demonstrations- och spridningsprogram inriktat på icke-nukleär energi i

det fjärde ramprogrammet för forskning och utveckling). Tanken är att

ramprogrammet skall möjliggöra tydligare prioriteringar och bättre

samordning av gemenskapens arbete inom energiområdet.

Rådet beslutade i slutet av året om en ettårig förlängning av

programmet för energisamarbete med tredje land (SYNERGY).

Programmet ger i huvudsak stöd till informations- och

utbildningsaktiviteter och ökar bl.a. möjligheterna att ytterligare införliva

länder i Central- och Östeuropa i det europeiska samarbetet.

Två för Sverige viktiga TEN-studier på energiområdet är under

genomförande. Det är den s.k. Baltic Ring för el och Nordic Grid för gas.

Arbetet med uppföljningen av den europeiska energistadgan har förts

framåt inom EU genom institutionernas och flertalet medlemsstaters

beslut om ratifikation i december av energistadgefördraget och det

särskilda protokollet om energieffektivitet.

18 Jordbruk

Den gemensamma jordbrukspolitiken är som helhet EU:s mest

omfattande samarbetsområde. Politikens övergripande mål anges i EG-

fördraget. Politiken genomförs med stöd av gränsskydd mot tredje land,

interna marknadsregleringar, exportsubventioner samt struktur- och

regionalpolitiska åtgärder. Grundläggande är den gemensamma

finansieringen över EU-budgeten.

18.1 EU:s jordbrukspolitik

Arbetet med reformer av den gemensamma jordbrukspolitiken har under

år 1997 fortsatt inom EU. I juli presenterade kommissionen Agenda 2000

som bl.a. innehåller förslag till reform av jordbrukspolitiken (se avsnitt

3.2).

Sverige strävar efter att reformera den gemensamma

jordbrukspolitiken. Som ett led i detta arbete tillsatte regeringen en

parlamentarisk kommitté med uppgift att komma med förslag på hur

EU:s gemensamma jordbrukspolitik bör reformeras. I juni presenterade

kommittén sitt betänkande Mat och miljö svensk strategi för EU:s

jordbruk i framtiden .

Jordbruksdepartementet har aviserat en proposition under våren 1998

på grundval av bl.a. kommitténs betänkande. På uppdrag av regeringen

genomfördes dessutom en utredning om utvidgningens konsekvenser för

jordbruket och den gemensamma jordbrukspolitiken. Utredningen

redovisades i oktober 1997 (se avsnitt 3.5.3).

18.2 Miljö- och strukturfrågor

Utbyggt miljöprogram

Det svenska miljöprogrammet för jordbruket enligt rådets förordning

(EEG) nr 2078/92 om produktionsmetoder inom jordbruket som är

förenliga med miljöskydds- och naturvårdskraven har genomgått en

första översyn och utvärdering. Resultaten av utvärderingen har legat till

grund för vissa förändrings- och utbyggnadsförslag av miljöprogrammet

som avses genomföras från år 1998. Under år 1997 har miljöprogrammet

utökats med ersättning till flerårig vallodling. Med den nu föreslagna

utbyggnaden, som beskrivs i regeringens proposition 1997/98:2 Hållbart

fiske och jordbruk och som fått anslagna medel i budgetpropositionen

för år 1998, motsvarar omfattningen av det svenska miljöprogrammet

den kostnadsram som tilldelats Sverige i anslutningsfördraget med EU.

Denna uppgår till totalt 2 800 miljoner kronor per år inklusive EU:s

medfinansiering.

För att miljöprogrammet på ett effektivare sätt skall medverka till att

miljömålen för jordbruket uppfylls omfattar utbyggnadsförslaget,

förutom förändringar och förenklingar av befintliga miljöåtgärder, höjda

ersättningsnivåer och utökade arealmål samt vissa helt nya miljöåtgärder.

Ett nytt delprogram för resurshushållande konventionellt jordbruk införs

i hela landet. Jordbrukarna ersätts för miljöåtgärder som skall minska

problemen med växtnäringsläckaget och riskerna med

bekämpningsmedelsanvändningen samt för kompetenshöjande insatser

inom området. Dessutom föreslås en ny åtgärd för restaurering av

slåtterängar.

Ekologisk djurhållning

Under året har en rådsarbetsgrupp behandlat kommissionens förslag om

ändring av rådets förordning (EEG) nr 2092/91 om ekologisk produktion

av jordbruksprodukter och uppgifter därom på jordbruksprodukter och

livsmedel. Förslaget innebär att förordningen även skall innefatta

ekologisk djurhållning. På basis av det arbete som bedrivits under år

1997 kommer kommissionen att förelägga rådet ett reviderat förslag.

Gränsvärde för kadmium

Enligt anslutningsfördraget gäller en fyraårig övergångsperiod för det

svenska gränsvärdet för kadmium i handelsgödsel. Perioden löper ut den

31 december 1998, och Sverige har under 1997 ytterligare intensifierat

arbetet för att kunna behålla gränsvärdet även efter denna tidpunkt. (Se

även avsnitt 22.1.3.)

18.3 Animaliefrågor

Mjölk

Sedan den 1 april 1995 begränsas Sveriges mjölkproduktion av ett

kvotsystem. Jordbruksverket har i uppdrag att administrera försäljning

och köp av kvoter. Handel med mjölkkvoter kan dock bara ske inom

fastställda kvotområden. Fr.o.m. den 1 juni 1997 är Sverige indelat i två

kvotregioner. Tidigare fanns det tre regioner. Region 1 omfattar numera

stödområde 1, 2a, 2b och 3. Region 2 består av övriga landet.

I samband med 1997 års prisförhandlingar beviljades Sverige fortsatt

undantag från EU:s regler om konsumtionsmjölkens fetthalt. Det innebär

att standardmjölk, vars fetthalt avviker från EU:s fetthaltskrav, kan

fortsätta att saluföras i Sverige fram till utgången av år 1999 då

undantaget löper ut. I december antog rådet en helt ny förordning om

konsumtionsmjölk. I samband därmed lyckades Sverige, tillsammans

med några andra medlemsländer, få igenom en ändring av

fetthaltsgränsen, som innebär att den svenska lättmjölken inte längre

avviker från EU:s bestämmelser. Under prisförhandlingarna beslutades

att även filmjölk skall ingå bland stödberättigade produkter i

skolmjölksprogrammet.

Kött

Jordbruksrådet beslutade i slutet av oktober 1996 om åtgärder på kort sikt

för att skapa balans mellan utbud och efterfrågan i nötköttssektorn. En av

åtgärderna var att införa två kalvslaktsprogram som nu varit i gång i

drygt ett år. Fram till mitten av november 1997 hade ca 1,3 miljoner

kalvar slaktats med bearbetningsbidrag. (Bearbetningsbidrag beviljas för

spädkalvar som slaktas vid åldern 10 20 dagar. Köttet får inte användas

som livsmedel.) Lika många, 1,3 miljoner, slaktades med bidrag för tidig

kalvslakt. (Bidrag för tidig kalvslakt beviljas för kalvar som slaktas vid

en vikt på högst 85 % av den normala medelvikten för kalvar. Köttet får

användas som livsmedel.) Det senare bidraget har utnyttjats aktivt i

Sverige, framför allt i början av året. Fram till mitten av november hade

drygt 46 000 kalvar (varav det sökts bidrag för tidig kalvslakt för 24 261)

slaktats i Sverige jämfört med drygt 28 000 under samma period år 1996.

Bidragssystemen kommer att fortsätta att tillämpas även under år 1998.

I april 1997 beslutade jordbruksrådet om nya regler för identifiering

och registrering av nötkreatur samt märkning av nötkött. Sverige kommer

att registrera samtliga nötkreatur födda från den 1 januari 1995 i en

central databas med början den 1 januari 1998. Köttmärkningssystemet

kommer att börja tillämpas från den 1 april 1998.

Ägg

Sverige erhöll under sommaren 1996 förlängt undantag för att införa

marknadsordningarna för ägg till den 1 januari 1998. Vissa justeringar i

regelverket har gjorts för att underlätta övergången. Den ändring av

märkningskriterierna för ägg som tidigare aviserats har bordlagts tills

vidare på grund av att rådet nu aktualiserat frågan om en översyn av bl.a.

hönsburarnas storlek. Dessa frågor bör enligt rådet behandlas i ett

sammanhang. Lönsamheten inom äggsektorn har varit förhållandevis god

i EU under år 1997.

Fågelkött

Marknadsordningarna för fågelkött trädde i kraft den 1 januari 1997 och

har fungerat bra. Den svenska fågelköttssektorn har det senaste året

upplevt en kraftig uppgång i produktion och konsumtion vilket medfört

både ökad import och export. En del av ökningen torde bero på BSE-

krisen och den svinpest som härjar i vissa delar av Europa.

Världsmarknadspriset på kyckling sjönk under 1997 till låga nivåer,

främst på grund av ökad brasiliansk export. För att möta denna

utveckling höjde kommissionen exportbidragen för särskilt

konkurrensutsatta regioner, däribland Mellersta Östern.

18.4 Vegetabiliefrågor

Jordbruksgrödor

Vad gäller marknadsordningen för spannmål gjordes under året ett antal

ändringar i EU:s regelverk som innebar anpassningar till nordiska

förhållanden. En ny lösning uppnåddes för det särskilda

exportbidragssystemet för havre från Sverige och Finland. Dessutom

beslutade rådet att förlänga Sveriges och Finlands undantag när det gäller

kravet på minimistorlek på kärnor av korn vid interventionsköp. För

svensk del fick dessutom ytterligare tre nordliga län en permanent

senarelagd sista dag för sådd (den 15 juni).

Det obligatoriska arealuttaget beslutades ligga kvar på 5 % även för

regleringsåret 1998/99. Världsmarknadspriset på spannmål låg på en

fortsatt relativt hög nivå, vilket gjorde att kommissionen under vissa

perioder införde exportavgifter för att motverka prishöjningar inom EU.

Medelhavsprodukter

Under året hölls inledande diskussioner om reformer av

marknadsordningarna för tobak respektive olivolja. Vad gäller

tobaksregleringen drev Sverige den principiella ståndpunkten att

tobaksodling inte bör stödjas, eftersom tobakens skadeverkningar är

allmänt erkända. Sverige anser att inriktningen på stödåtgärderna bör

leda till att tobaksodlingen inom EU minskas. Omställningsstöd för dem

som frivilligt vill lämna branschen kan vara en sådan åtgärd.

Bananer

De förslag till ändring av rådets förordning (EEG) nr 404/93 om den

gemensamma marknadsordningen för bananer som lades fram av

kommissionen under år 1995 och 1996 hade ännu inte antagits av rådet

vid utgången av år 1997. Inom ramen för världshandelsorganisationen

WTO har USA, Guatemala, Honduras, Ecuador och Mexiko ifrågasatt

WTO-förenligheten vad avser EU:s importregim för bananer. WTO-

panelens slutliga rapport om EU:s importregim för bananer presenterades

den 29 april 1997. Rapporten fördömer i många avseenden regimen och

slår fast att vissa delar strider mot olika delar av WTO:s regelverk. Bägge

parter överklagade panelens slutsatser. Överprövningsorganet gick ännu

längre vad gäller importregimens bristande WTO-förenlighet. EU har nu

åtagit sig att följa WTO-organens slutsatser och att respektera sina

internationella åtaganden. EU måste fr.o.m. den 1 januari 1999 tillämpa

en ny WTO-förenlig importregim för bananer. Kommissionen har som

uppgift att snarast presentera ett förslag för rådet.

Utsäde

Luxemburg tog under hösten åter upp arbetet med det så kallade

utsädespaketet från 1993. Förslaget innehåller bl.a. genomförandet av

den inre marknaden på utsädesområdet och syftar till att eventuella

tekniska handelshinder för den fria rörligheten för utsäde skall tas bort.

18.5 Djurskydd och djurhälsa

Mellanstationer och resplaner vid djurtransporter

Rådets direktiv 95/29/EEG av den 29 juni 1995 om ändring av direktiv

91/628/EEG om skydd av djur vid transport innehåller bestämmelser om

att det skall finnas mellanstationer och resplaner då djur transporteras.

Vid ministerrådsmötet i juni 1997 antogs rådets förordning om

gemenskapskrav för mellanstationer och om ändring av färdplanen. I

förordningen fastläggs de krav som mellanstationerna måste uppfylla på

mottagningsplatsens uppbyggnad, utfodring, vattning, lastning, lossning

och i förekommande fall anordningar för hållande av olika slag av djur.

Dessutom fastläggs krav på mellanstationerna vad avser smittskydd och

hygien, skötsel och drift. Den behöriga myndighetens ansvar regleras

också liksom det ansvar som åvilar den officiella veterinären i detta

sammanhang.

BSE den s.k. galna ko-sjukan

Frågor relaterade till BSE (Bovine Spongiform Encefalopati, den s.k.

galna ko-sjukan) har i likhet med det föregående året varit aktuella på

olika nivåer inom EU-arbetet. I avsikt att minska riskerna för spridning

av BSE-smitta presenterade kommissionen i slutet av år 1996 ett förslag

om förbud mot användande av s.k. specificerat riskmaterial. Med sådant

riskmaterial avses slaktavfall från nötkreatur, får och getter bestående av

skalle inklusive hjärna, ögon, tonsiller och ryggmärg. Förslaget röstades

ned vid ministerrådet (jordbruk) i december 1996, med hänvisning bl.a.

till att det var för långtgående och därmed för ekonomiskt betungande.

Det hänvisades också till att förslaget inte medgav undantag från reglerna

för regioner och medlemsstater som kan anses fria från BSE-smitta, s.k.

regionalisering inom gemenskapen, medan utrymme för undantag

medgavs för tredje länder. Sverige röstade dock för förslaget. I juni 1997

presenterades ett delvis nytt förslag i Ständiga veterinärkommittén.

Beroende på röstningsutfallen i kommittén och sedermera ministerrådet

(jordbruk) återförvisades förslaget till kommissionen för fastställande.

Enligt kommissionsbeslutet är all användning av specificerat riskmaterial

förbjuden från den 1 januari 1998. Eftersom cirka 70 % av alla läkemedel

innehåller substanser som utvinns ur specificerat riskmaterial har beslutet

kritiserats av framför allt läkemedelsindustrin som förutser stora problem

med att förse konsumenterna med läkemedel om beslutet genomförs från

nämnda datum. Diskussioner pågick under senhösten om ändringar av

kommissionsbeslutet, och efter omröstning i Ständiga

veterinärkommittén beslutades att ikraftträdandedatumet flyttas fram till

den 1 april 1998.

Under året har diskussioner också pågått bl.a. om möjligheterna att

lätta på förbudet mot export av nötkött från Storbritannien och tillåta

export från s.k. certifierade besättningar.

I slutet av år 1996 genomförde en veterinärdelegation från

kommissionen en utvärdering av medlemsländernas skyddsåtgärder mot

BSE. Resultatet av utvärderingen blev att kommissionen i juni 1997

beslutade att inleda ett överträdelseförfarande mot tio medlemsländer,

däribland Sverige, med motiveringen att kommissionen ansåg att brister

förelåg bl.a. i fråga om införlivandet av EG:s regelverk. För svenskt

vidkommande gällde kritiken bl.a. införlivandet av bestämmelserna om

omhändertagandet av animaliskt högriskavfall och godkännande av

anläggningar för bearbetning av sådant material enligt direktiv

90/667/EEG, samt Sveriges tolkning av beslutet 96/449/EG i fråga om

behandlingen av ben av livsmedelskvalitet. Sverige bemötte kritiken på

samtliga punkter, och kommissionen har inte beslutat om några

ytterligare åtgärder mot Sverige.

Hormoner

USA och tre andra länder har klagat på EU:s importförbud för

hormonbehandlat kött. De anser inte att förbudet är förenligt med WTO:s

regler då det enligt dem inte är vetenskapligt styrkt att hormonbehandlat

kött utgör en fara för konsumenterna. WTO tillsatte en panel som i sitt

utslag den 18 augusti 1997 fällde EU:s importförbud. Sverige

tillsammans med övriga medlemsstater i EU stödde hösten 1997

kommissionens förslag till överklagande. Kommissionen menar bl.a. att

panelerna inte tagit tillräcklig hänsyn till vad man presenterat i form av

vetenskapliga bevis samt att panelerna tolkat de olika WTO-reglerna

felaktigt. Överprövningsorganet presenterade sitt utslag i januari 1998.

Foder

Diskussioner om användningen av antibiotika som fodertillsats har pågått

under året, både i ministerrådet och i grupper under kommissionen.

Bland frågor som särskilt uppmärksammats kan nämnas

resistensproblematiken samt bristerna i fråga om överensstämmelse i

riskvärderingen av antibiotiska substanser som används både som

fodertillsatser och som veterinärmedicinska läkemedel. I syfte att

ytterligare aktualisera de risker som föreligger med en okritisk och

vidsträckt användning av antibiotika anordnade Sverige en konferens i

Bryssel i november. På konferensen redovisades också den vetenskapliga

utredning som skall ligga till grund för Sveriges ansökan om anpassning

av EU:s lagstiftning om förbud mot antibiotika och liknande substanser

som fodertillsatser. Konferensen möttes med stort intresse, och ca 200

personer deltog, representerande olika myndigheter, vetenskapliga

institutioner, konsumenter, industrin m.m.

Under året har ett flertal foderfrågor behandlats på arbetsgruppsnivå.

Bland dessa kan nämnas bestämmelser för foder för särskilda

näringsbehov, avgiftssystem för inspektioner m.m., de s.k. Novel Feed-

bestämmelserna som innefattar bl.a. genetiskt modifierade produkter,

samt komplettering med substanser innehållande enzymer och

mikroorganismer i rådets direktiv 70/524/EEG om fodertillsatser.

Sverige överlämnade i juni ansökningar om anpassning av EU:s

bestämmelser i fråga om de särordningar om foder, t.ex. kadavermjöl och

aflatoxin, som löpte ut den 31 december 1997. Till

ansökningshandlingarna fogades vetenskapligt baserade undersökningar,

som utgör motiv för Sveriges ansökningar. Förhandlingarna med

kommissionen och övriga medlemsstater påbörjades under december för

slutförande under 1998.

18.6 Genresurser och genteknikfrågor

Bevarande och långsiktigt hållbart brukande av genresurser är av stor

betydelse för den framtida växt- och djurförädlingen. Under år 1997 har

Förenta nationernas organ för livsmedel och jordbruk (FAO) haft två

sessioner inom sin kommission för genetiska resurser för att revidera

FAO:s internationella åtagande för växtgenetiska resurser. Avsikten är att

åstadkomma en harmonisering med konventionen för biologisk

mångfald. EU har spelat en aktiv roll i förhandlingarna. Gemensamma

ståndpunkter har utarbetats i kommittén för växtgenetiska resurser inom

jordbruket. FAO har under år 1997 bildat en arbetsgrupp för

djurgenetiska resurser inom jordbruket. Även inom detta område pågår

arbete inom unionen i avsikt att ta fram gemensamma ståndpunkter.

Under året har kommissionen utarbetat en lägesrapport om

genomförandet av rådets förordning (EG) nr 1467/94 om bevarande,

karakterisering, insamling och nyttjande av genetiska resurser inom

jordbruket. Rapporten har diskuterats i och blivit väl mottagen av rådet.

Kommissionen har under året presenterat riktlinjer som innebär ökade

krav på märkning i alla led från råvara till färdig produkt. Kommissionen

har under året godkänt en typ av genetiskt modifierad majs och två typer

av genetiskt modifierad raps. Den mest betydelsefulla fråga som under

året behandlats enligt direktivet är ställningstagandet till Österrikes och

Luxemburgs förbud mot den under året godkända majsen. Efter initiativ

från ett flertal medlemsstater är ärendets slutliga avgörande uppskjutet

till i april 1998 i avvaktan på ett program för uppföljning av eventuell

resistensutveckling hos de skadeinsekter som den genetiska

modifieringen riktar sig emot. En rad nya produkter, f.n. tretton stycken,

står på tur att granskas av de behöriga myndigheterna, och

arbetsbelastningen inom såväl kommissionen som medlemsstaterna

väntas öka.

19 Livsmedel

Flertalet av EG:s rättsakter på livsmedelsområdet är totalharmoniserade,

vilket innebär att det inte är tillåtet för de enskilda medlemsländerna att

ha vare sig strängare eller mer liberala bestämmelser. Det pågående

arbetet inom gemenskapen innefattar såväl nyreglering som

modernisering av det befintliga regelverket på området. En under år 1997

presenterad grönbok om livsmedelslagstiftningen är ett väsentligt inslag i

detta arbete.

19.1 Grönboken om livsmedelslagstiftningen

Kommissionens grönbok om livsmedelslagstiftningen i EU presenterades

den 30 april 1997. I Sverige har grönboken remissbehandlats, och

Sverige överlämnade sitt yttrande till kommissionen den 19 september

1997. Grönboken har under hösten diskuterats i fyra olika

rådskonstellationer: jordbruksrådet, konsumentrådet, inre marknadsrådet

och hälsorådet. Medlemsstaternas yttranden över grönboken behandlas

nu av kommissionen. Kommissionens syfte med grönboken är att

 undersöka i vilken utsträckning lagstiftningen tillgodoser

konsumenternas, producenternas, tillverkarnas och handlarnas krav

och förväntningar,

 bedöma hur åtgärder för att stärka oberoende och objektivitet samt

likvärdighet och effektivitet hos de allmänna kontroll- och

övervakningssystemen uppfyller de grundläggande målsättningarna att

säkerställa ett tryggt och hälsosamt livsmedelsutbud och att skydda

konsumenternas övriga intressen,

 väcka debatt om livsmedelslagstiftningen och, därigenom,

 göra det möjligt för kommissionen att föreslå lämpliga åtgärder för

den framtida utvecklingen av gemenskapens livsmedelslagstiftning,

där så behövs.

19.2 Livsmedelsstandarder

Under år 1997 har kommissionen fortsatt arbetet med förenkling av vissa

livsmedelsstandarder där man endast skall precisera de huvudkrav som är

nödvändiga för att tillförsäkra den fria rörligheten av varor inom EU.

Förslag finns om ändring av direktiven för kakao- och chokladvaror,

vissa former av socker, honung, juice och nektar, mjölkpulver och

kondenserad mjölk, kaffe- och cikoriaextrakt och sylt, gelé och

marmelad. Sverige anser generellt att man skall sträva efter att inte ha

alltför detaljerade vertikala standarder, dvs. som gäller för vissa

varugrupper, utan i största möjliga mån använda sig av och hänvisa till

horisontella, generella standarder. Sverige har dock inga större

invändningar mot förslagen.

I förslaget om direktiv för kakao- och chokladvaror kvarstår

tvisteämnet om man skall acceptera att vissa chokladvaror får innehålla

upp till 5 procent andra vegetabiliska fetter utöver den mängd kakaosmör

som är obligatorisk i dessa produkter. Sveriges nu gällande regler tillåter

sådan inblandning och Sveriges ståndpunkt är att den skall tillåtas även i

fortsättningen. Några medlemsstater anser däremot att kvaliteten på

choklad skulle komma att sänkas och att många tropiska länder skulle

mista viktiga exportinkomster om inblandning av annat vegetabiliskt fett

än kakaosmör tillåts. Europaparlamentet har vid sin första genomgång av

förslaget accepterat inblandning av annat vegetabiliskt fett än kakaosmör

under förutsättning att fettet är av tropiskt ursprung.

19.3 Bestrålning av livsmedel

Den svenska riksdagen beslutade i december 1996 att tillåta bestrålning

av vissa kryddor eftersom kryddorna kan vara bärare av

salmonellasmitta. Sverige har i övrigt ett nationellt förbud mot

bestrålning av livsmedel och import av bestrålade livsmedel.

Kommissionen presenterade år 1988 ett förslag till parlamentets

direktiv om bestrålning av livsmedel. Parlamentet sade emellertid nej till

bestrålning av andra livsmedel än örter och kryddor. Efter flera

kompromissförslag antogs formellt en gemensam ståndpunkt i oktober

1997 vid ministerrådet (energi). Förslaget godkänner bestrålning av

örtkryddor, kryddor och smakgivande ingredienser av vegetabiliskt

ursprung. Senast i slutet av år 2000 skall kommissionen lägga fram ett

förslag till slutlig lista över livsmedel som får bestrålas. Fram till dess får

medlemsländerna behålla existerande förbud mot bestrålning, såväl för

den egna industrin som i handeln med andra länder.

Sverige röstade för förslaget trots att Sveriges grundläggande

inställning är att livsmedel inte skall bestrålas. Avgörande för detta var

att förslaget innebär att frågan om bestrålning av livsmedel får en

gemensam reglering inom EU och att det tillgodoser konsumenternas

viktiga krav på att alla livsmedel som bestrålats och även livsmedel där

bestrålade ingredienser ingår skall märkas.

19.4 Dricksvatten

EU:s nu gällande bestämmelser om kvaliteten på vatten avsett för att

användas som dricksvatten finns i direktiv 80/778/EEG. Kommissionen

presenterade under år 1996 ett förslag att förenkla, uppdatera och

konsolidera det gällande direktivet. Vid ministerrådet (miljö) i oktober

1997 antogs en gemensam ståndpunkt rörande förslaget. Det innebär inte

några omfattande förändringar för Sverige.

Förslaget omfattar allt vatten, antingen i sitt ursprungliga tillstånd eller

efter beredning, avsett att drickas eller för andra hushållsändamål, oavsett

ursprung och hur vattnet tillhandahålls. Vidare omfattas allt vatten som

används i livsmedelsproducerande företag för tillverkning, förädling,

konservering, eller saluförande av varor eller ämnen som är avsedda som

livsmedel.

Det är ett s.k. minimidirektiv, vilket innebär att medlemsländerna får

utöka undersökningarna och ställa upp strängare gränsvärden än dem

som direktivet anger.

19.5 Märkning av livsmedel

Den 27 januari 1997 beslutade rådet om en ändring av direktiv

79/112/EEG om märkning av livsmedel. Ändringen omfattar bl.a.

kraftigt utökade krav på mängddeklaration av karaktärsgivande

ingredienser och tydligare regler för beteckningar under vilka livsmedel

saluhålls samt krav om att ange när stärkelse innehåller gluten.

Beslut om en förordning om märkning av nötkött och

nötköttsprodukter togs av ministerrådet (jordbruk) i april 1997.

Förordningen innehåller bestämmelser om vilka uppgifter en sådan

märkning omfattar och krav på spårbarhet. Märkningssystemet är

frivilligt men de medlemsländer som väljer att införa det måste följa

EU:s nya regler. Nötkött och nötköttsprodukter skall kunna märkas med

uppgift om ursprungsland och med bl.a. information om utfodring.

19.6 Salmonella i kött

I medlemskapsförhandlingarna fick Sverige och Finland garantier för att

bl.a. färskt (kylt och fryst) nöt-, svin- och fjäderfäkött som förs in i

Sverige från andra EU-länder skall vara fritt från salmonella. Varje

köttleverans skall salmonellakontrolleras innan den lämnar

produktionsanläggningen och åtföljas av ett veterinärintyg utfärdat av en

officiell veterinär som utvisar att partiet är salmonellafritt. Undantag från

kravet på salmonellaundersökning gäller om köttet skall ingå i en

köttprodukt som värmebehandlas på en nivå som dödar

salmonellabakterierna.

Enligt artikel 4 i rådets beslut 95/411/EG skall Sverige under år 1998

rapportera om kontrollprogrammen och erfarenheterna av tillämpningen

av salmonellagarantierna. För att kunna göra detta har Livsmedelsverket

under mars september 1997 genomfört Garantiprojektet en

kartläggning av den praktiska tillämpningen av regelverket för kött från

annat EU-land . Projektet har genomförts på ett icke-diskriminerande vis

på importerade partier av färskt kött av fjäderfä, nötkreatur och svin. Inga

kostnader för kontroll, provtagning och analys av partierna inom ramarna

för detta projekt har drabbat importörer. Garantiprojektet visade att

salmonellagarantierna inte fungerar tillfredsställande vid införsel från

vissa länder och av vissa produkter.

Den svenska jordbruksministern tog upp detta problem vid

ministerrådsmötet den 22 23 september 1997 för att försäkra sig om att

medlemsländerna är medvetna om salmonellagarantierna och hur

allvarligt Sverige ser på att garantierna upprätthålls. Kommissionens

företrädare förklarade att kommissionen skall granska frågan och ta

kontakt med de medlemsstater som inte uppfyller sina åtaganden.

Antalet personer som smittats av salmonella i Sverige har emellertid

inte ökat efter inträdet i EU.

20 Fiske

Den gemensamma fiskeripolitiken är en fullt utvecklad

gemenskapspolitik som innebär för medlemsländerna gemensamma

bestämmelser som omfattar fiskerinäringens alla aspekter, från havet till

konsumenten. När den gemensamma fiskeripolitiken hade tillämpats i tio

år underkastades den åren 1992 och 1993 en fullständig omprövning,

något som även medförde betydande anpassningar. Nya riktlinjer

utarbetades och nya instrument infördes på förvaltningens område och

för stödet till fiskerisektorn. En ny omfattande kartläggning av den

gemensamma fiskeripolitiken har nyligen påbörjats inför den revidering

som senast måste beslutas år 2002.

20.1 Externa resurser

Fisket av atlanto-skandisk sill i Nordostatlanten

För år 1997 kunde parterna inom Nordostatlantiska fiskerikommissionen

för första gången nå en överenskommelse om en total tillåten

fångstmängd och fördelning av den atlanto-skandiska sillen på nationellt

och internationellt vatten i Nordostatlanten. Fångstmängden uppgick

totalt till 1,5 miljoner ton, varav EU:s kvot uppgick till 130 000 ton.

Nordsjösamarbetet

Våren 1997 hölls inom ramen för Nordsjösamarbetet en

ministerkonferens med fiske- och miljöministrar. Konferensen

behandlade frågan om ett förbättrat internationellt samarbete i Nordsjön

inom fiske- och miljösektorerna. Vid konferensen antogs en politisk

deklaration, Bergendeklarationen, som behandlar frågan om hur

försiktighetsprincipen bör tillämpas i fiskeripolitiken i syfte att skapa ett

mer långsiktigt och ekologiskt hållbart fiske. Deklarationen innebär en

förstärkt integrering mellan

miljö- och fiskeriförvaltning genom att verka för att ekosystemens

övergripande natur och biologiska mångfald bevaras samt att hänsyn tas

till behov av skydd för akvatiska arter och deras miljöer.

Internationell aktionsplan för förvaltning av naturlaxen i Östersjön

På bl.a. svenskt initiativ inom EU antog Fiskerikommissionen för

Östersjön vid ett extra möte i februari 1997 en långsiktig plan för att bl.a.

bevara de genetiskt unika vilda laxstammarna i Östersjön. I planen anges

bl.a. att senast år 2010 skall minst 50 % av den potentiella produktionen

av vild lax vara återuppbyggd. Utslagning av vilda bestånd skall

förhindras. Vidare skall vilda bestånd återskapas i nuvarande och

potentiella naturlaxälvar. Samtidigt skall ett så stort fiske som möjligt

tillåtas, men fisket bör inriktas mot den odlade laxen.

Bilaterala fiskeavtal

EU har för närvarande fiskeavtal med 26 länder, främst med flera

afrikanska länder men även med de baltiska länderna, Polen och

Ryssland. Allt skarpare kritik har riktats mot EU:s fiskeavtal främst vad

gäller den avtalstyp där gemenskapen kontant betalar fiskerättigheter i

avtalspartens vatten. Kritiken har avsett bl.a. de ökande utgifterna från

EU-budgeten för i stort sett oförändrad mängd fiskerättigheter, avtalens

bristande förenlighet med hållbart fiske och nya övergripande

internationella överenskommelser samt avtalens brist på samstämmighet

med bl.a. biståndspolitiken. Mot denna bakgrund har ministerrådet

(fiske) uppdragit åt kommissionen att göra en översyn av avtalen och

lägga fram förslag till politiska och finansiella riktlinjer för avtalen.

20.2 Interna resurser

Tekniska regleringar av fisket

Beslut har tagits om ett nytt mycket omfattande tekniskt åtgärdspaket för

att bevara fiskeresurserna. Syftet är att minska fångsterna av ungfisk,

förbättra selektiviteten i fiskeredskapen samt begränsa fiskeaktiviteten i

vissa områden under vissa tider. Frågor som för svenskt vidkommande är

viktiga, bl.a. frågan om fortsatt användning av sorteringsmaskiner

ombord på fiskefartygen, har lösts på ett tillfredsställande sätt.

Kontrollbestämmelser

Slutligt beslut att införa satellitövervakning av gemenskapens fiskefartyg

togs våren 1997. I samband med att ett politiskt beslut togs i frågan vid

rådsmötet i december 1996 satte sig bland andra Sverige emot att

systemet skulle införas, bl.a. därför att kostnaderna inte ansågs motsvara

nyttan med systemet.

20.3 Marknadsfrågor

Autonoma tullkvoter

Beslut har tagits om autonoma tullkvoter för vissa fiskprodukter för år

1997 och första delen av år 1998. Kvoterna innebär att en viss mängd

råvara för beredning får importeras till nedsatt tullsats. Härigenom

försöker man tillgodose fiskberedningsindustrins behov av jämn tillgång

till råvara och dess konkurrenskraft, samtidigt som balansen upprätthålls

vad avser EU-fiskarnas avsättning inom EU. Resultatet blev

tillfredsställande för den svenska fiskerinäringen.

20.4 Strukturfrågor

Fleråriga utvecklingsprogram för fiskeflottan (FUP IV)

De fleråriga utvecklingsprogrammen används av EU som ett instrument

för att begränsa och omstrukturera den gemensamma fiskeflottan och

därigenom få den att stå i bättre balans med fiskeresurserna. Till och med

år 1996 pågick det tredje programmet (FUP III) för detta ändamål. Vid

rådsmötet den 20 december 1996 kunde fiskeriministrarna inte nå ett

beslut om FUP IV för gemenskapens fiskeflotta för perioden den 1

januari 1997 till den 31 december 2002. Efter omfattande diskussioner

kunde dock beslut tas vid rådsmötet (fiske) i april 1997. Härefter vidtog

bilaterala överläggningar med kommissionen för att utforma nationella

program. Sverige lyckades därvid få igenom önskemålet att tillämpa

aktivitetsreduktion i stället för kapacitetsreduktion för torskfiskeflottan i

Östersjön, som är viktig för det svenska fisket. Även i övrigt blev

resultatet beträffande det svenska nationella programmet

tillfredsställande.

21 Regional- och strukturpolitik

Den gemensamma regional- och strukturpolitiken är det viktigaste

instrumentet för att minska obalanserna och skillnaderna i ekonomisk

utveckling mellan regionerna i EU och på så sätt skapa en högre grad av

social och ekonomisk sammanhållning inom unionen. Dessutom är

minskade regionala skillnader en nödvändighet om alla regioner inom

unionen till fullo skall kunna dra nytta av den inre marknaden och andra

tillväxt-inriktade åtgärder, som tillsammans med bl.a. den tekniska

utvecklingen verkar i centraliserande riktning.

EU:s regional- och strukturpolitik kanaliseras via fyra strukturfonder:

regionalfonden, socialfonden, jordbruksfonden samt fiskefonden. Av

medlen från dessa fonder avsätts ca 90 procent till sex olika mål för re-

gional- och strukturpolitiken. Målen innefattar kriterier för när EU:s

regional- och strukturpolitik kan komma i fråga. Av de sju målen är alla

utom mål 1 aktuella för Sveriges del. Vidare avsätts 9 procent av medlen

till ett antal gemenskapsinitiativ, samt 1 procent till s.k. pilotprojekt.

Under perioden 1995 1999 kommer Sverige att sammanlagt ta emot

cirka 1,4 miljarder ecu (drygt 12 miljarder kronor) från strukturfonderna.

Ett villkor för att medel från fonderna skall betalas ut är att de

kompletteras med svenska offentliga medel samt i vissa fall privata

medel. Insatserna sker inom ramen för särskilda program som i flertalet

fall utarbetas i samarbete mellan lokala, regionala och nationella

myndigheter och som fastställs i förhandlingar mellan kommissionen och

den svenska regeringen.

21.1 Målområden

21.1.1 De beslutande instanserna

För målen 2, 5b och 6 gäller att regionala beslutsgrupper, med status som

egna myndigheter, fattar beslut om EU-medel till enskilda projekt. För

beslut inom mål 3 har regionala partnerskap inrättats för att bistå

länsarbetsnämnderna. Beslut om projekt inom mål 4 fattas av Svenska

EU-programkontoret för utbildning och kompetensutveckling i

samverkan med regionala partnerskap.

Särskilda övervakningskommittéer, en för varje program, har inrättats

med uppgift att ge riktlinjer för, följa upp och utvärdera hur programmen

genomförs. Närings- och teknikutvecklingsverket är kommittésekretariat

för mål 2 och mål 6, Arbetsmarknadsstyrelsen för mål 3, Svenska EU-

programkontoret för utbildning och kompetensutveckling för mål 4,

Jordbruksverket och Fiskeriverket för vissa åtgärder inom mål 5a samt

Glesbygdsverket för mål 5b. I kommittéerna ingår bl.a. företrädare för

departement, myndigheter, regionala organ, arbetsmarknadens parter

samt kommissionen.

21.1.2 Mål 2 Omvandling av regioner med

industriell tillbakagång

Mål 2 syftar till omvandling av regioner som har påverkats av industriell

tillbakagång. I Sverige har fem mål 2-områden avgränsats: norra

Norrlandskusten, Ångermanlandskusten, Bergslagen, Fyrstad och delar

av Blekinge. Mål 2-områdena får 160 miljoner ecu (1 360 miljoner

kronor) från strukturfonderna under perioden 1995 1999. Till detta

kommer svensk offentlig medfinansiering som uppgår till 352,5 miljoner

ecu (2 996 miljoner kronor) samt privata medel. Under året har

övervakningskommittéerna för vart och ett av de fem områdena hållit två

möten. Vid det senaste sammanträdet i respektive region redovisades

rapporter om läget efter halva programperioden. Utvärderarna har

granskat programmen, genomförandet och resultaten samt lämnat

rekommendationer till förändringar av programmen till

övervakningskommittéerna. Respektive region har lämnat förslag till

ändringar av programdokumentet i syfte att underlätta det fortsatta

genomförandet.

Övervakningskommittéerna beslutade bland annat att höja EU:s andel

av den offentliga finansieringen i programmen, fördela indexeringsmedel

samt överföra medel mellan åtgärder. Dessutom beslutades att föreslå

kommissionen att godkänna regionalt utvecklingsstöd som offentlig

medfinansiering till EU-medel.

I oktober hade beslutsgrupperna godkänt projekt för närmare 50

procent av EU-medlen för programperioden. Besluten om fördelning av

de offentliga medlen i de fem mål 2-områdena fördelar sig enligt

följande:

Mål 2-område

Ramar och beslut om offentlig

medelsfördelning i oktober 1997

Offentliga

ramar i milj. kr

Offentliga

beslut i milj. kr

Varav EU-

medel i milj. kr

Norra Norrlands-

kusten

1 012

397

115

Ångermanlands-

kusten

403

210

77

Bergslagen

1 852

906

250

Fyrstad

680

357

101

Blekinge

409

169

61

Totalt

4 356

2 039

604

Stöd har lämnats till ett stort antal projekt med inriktning på små och

medelstora företag. Projekten syftar bl.a. till att stimulera nyföretagande

och marknadsutvidgning i företagen såväl nationellt som internationellt.

Det finns även projekt som är inriktade på att öka kompetensen inom

särskilda områden, t.ex. informationsteknik. Ett antal projekt är av

samverkanskaraktär, där flera företag inleder samarbete om t.ex. produkt-

och processutveckling.

21.1.3 Mål 3 Bekämpning av långtids- och

ungdomsarbetslöshet

Mål 3 syftar till att slussa in ungdomar på arbetsmarknaden, bekämpa

långtidsarbetslöshet och integrera dem som riskerar att uteslutas från

arbetsmarknaden. Till den senare gruppen räknas i programmet

invandrare i de tre storstadsområdena samt arbetshandikappade. De

svenska mål 3-insatserna är inriktade på kompetensutveckling, skapande

av sysselsättning via datortek och aktivitetscentrum, vägledning och

rådgivning, utveckling av små och medelstora företag samt hjälp till egen

företagarverksamhet. Mål 3-programmet ligger väl i linje med den

svenska s.k. arbetslinjen, där syftet är att engagera de arbetssökande i

aktiva åtgärder som platsförmedling, rådgivning och utbildning för att de

snabbt skall komma in på arbetsmarknaden. Satsningarna inom mål 3-

programmet är av offensiv karaktär och överensstämmer väl med den

aktiva arbetsmarknadspolitik som Sverige allmänt vill verka för inom

EU.

Sverige har för programperioden 1995 1999 tilldelats 347 miljoner

ecu från EU, eller ca 2,9 miljarder kronor. Till detta kommer nationell

medfinansiering med 424 miljoner ecu, motsvarande ca 3,6 miljarder

kronor. I november 1997 var totalt 73 procent av medlen intecknade och

985 mål 3-projekt hade registrerats. Av dessa projekt har hittills 842 haft

sammanlagt drygt 72 000 deltagare. Antalet deltagare har ökat successivt

varje månad fram till maj 1997 då 27 600 deltagare samtidigt fanns i mål

3-projekt, vilket motsvarade 13 procent av Arbetsmarknadsverkets

dåvarande åtgärdsvolym.

I en oberoende utvärdering av mål 3 som upphandlats av

övervakningskommittén konstateras att prioriteringen av målgrupperna i

programmet ligger fortsatt väl i linje med den nationella

arbetsmarknadspolitiken. En väsentlig aspekt är att jämföra resultaten av

mål 3-programmet och de ordinarie arbetsmarknadspolitiska åtgärderna.

Resultaten ligger i vissa fall bättre till i mål 3-programmet, i vissa fall

sämre. Datainsamlingen som låg till grund för utvärderingen gjordes i

mars 1997 och det var då för tidigt att dra några långtgående slutsatser av

dessa resultat. Utvärdering för resten av programperioden har

upphandlats under år 1997.

Avsikten är att erfarenheterna av mål 3-projekten skall omsättas i

reguljär arbetsmarknadspolitik. Arbete pågår därför för att ta fram de

mest framgångsrika projekt som bedöms vara överförbara och för att

sprida information om dem.

21.1.4 Mål 4 Kompetensutveckling av anställda

Mål 4 syftar till att åstadkomma en tydligt ökad förändringsbenägenhet

och kompetensutveckling hos företag och anställda. Målet är att få i gång

en utveckling hos de anställda som går hand i hand med en utveckling av

företaget och nya sätt att organisera arbetet. Målgruppen är anställda i

företag med upp till 49 anställda, men i vissa fall upp till 250 anställda.

Sverige har som enda medlemsstat fått utvidga målgruppen till anställda

inom vård och omsorg i offentlig sektor. Av dem som omfattas av mål 4-

insatserna skall hälften vara kvinnor.

Mål 4 genomförs i två steg. Steg 1 omfattar en analys av de anställdas

och företagets behov. En handlingsplan skall därefter upprättas. Steg 2

innebär att handlingsplanen genomförs. Det kan därvid handla om

kompetensutveckling och organisationsutveckling genom interna insatser

eller med stöd av studieförbund, utbildningsföretag eller offentliga

utbildningsanordnare. Preliminära och definitiva beslut per den 12

oktober 1997 om steg 1 omfattar närmare 14 000 företag. I dessa företag

arbetar ca 136 000 kvinnor och ca 147 000 män.

Mål 4 omfattar under perioden 1996 99 totalt 613 miljoner ecu eller ca

5 210 miljoner kronor. Deltagande företag och institutioner svarar för 50

procent av medlen medan EU och svenska staten svarar för 25 procent

vardera. Av EU-medlen och den statliga medfinansieringen var ca 40

procent intecknade per den 30 oktober 1997.

Under året har en oberoende utvärdering upphandlats av

övervakningskommittén för programmet. Rapporten visar på det positiva

mottagande som mål 4 har fått bland företag och institutioner. I rapporten

påpekas att ansträngningar bör göras för att i än högre grad styra

verksamheten mot de kvalitativa målen och de grupper som prioriteras i

programdokumentet, nämligen korttidsutbildade och kvinnor.

Mål 4 har resulterat i en mängd goda exempel på hur företags behov av

organisationsförändring och av kompetensutveckling kan tillgodoses.

Den lokala organisationen av arbetet med mål 4 för samman

arbetsmarknadens parter och andra lokala aktörer.

21.1.5 Mål 5a Lantbrukets och fiskets

omstrukturering och modernisering

Mål 5a syftar till effektivare jord- och skogsbruk samt rationellare

fiskenäring samtidigt som miljö- och naturvärden bevaras.

Strukturstöd till jordbruket

Europeiska kommissionen avgav den 24 januari 1997 ett positivt beslut

om investeringsstöd till företagare med jordbruks-, trädgårds- eller

renskötselföretag. Stödet regleras i rådets förordning (EG) nr 1431/96 om

investeringsstöd till företagare med jordbruks-, trädgårds- eller

renskötselföretag. Tillämpningen av stödet har i praktiken påbörjats från

halvårsskiftet.

Det har under året funnits ett mycket stort intresse av att komma i

åtnjutande av stöd till investeringar som avser förädling eller saluföring

av produkter från jordbruket eller skogsbruket (SFS 1995:1271). Vad

gäller startstöd till yngre företagare med jordbruks-, trädgårds- eller

renskötselföretag (SFS 1995:1195) är dock intresset något lägre än

tidigare prognostiserat.

Under året har efterfrågan på kompensationsbidrag till mindre gynnade

områden (SFS 1995:1174) varit större än beräknat i norra Sverige. I de

södra stödområdena har emellertid ansökningarna varit i linje med

tidigare prognoser.

Strukturstöd till fisket

Det har under året funnits ett mycket stort intresse för att utnyttja

strukturstöd till investeringar inom fiskesektorn, särskilt vad avser

åtgärder inom flottan och beredningsindustrin. Likaså har riktade insatser

genomförts mot syd- och ostkusten för att förbättra möjligheterna att

landa fisk längs dessa kuststräckor.

21.1.6 Mål 5b Utveckling av landsbygdsområden

Mål 5b syftar till utveckling av landsbygdsområden. Sverige har fem mål

5b-områden: Västerbotten/Gävleborg/Dalarna, Västra Sverige, Sydöstra

Sverige, Gotland samt Skärgården (omfattar bebodda öar utan fast

landförbindelse). Mål 5b omfattar 138 miljoner ecu (1 173 miljoner

kronor) från strukturfonderna under perioden 1995 1999. Till detta

kommer svensk offentlig medfinansiering, som uppgår till 322 miljoner

ecu (2 737 miljoner kronor), samt privata medel.

Övervakningskommittéerna har, i de flesta fall, haft två möten vardera

under året. De frågor som behandlats har, förutom uppföljningen av

programmen, varit den halvtidsutvärdering som har genomförts och de

förändringar som motiverats av denna. Syftet är att underlätta det

fortsatta genomförandet.

Utvärderingarna av programmen har generellt pekat på att programmen

är välbalanserade och svarar väl mot regionens behov. Dock anser de att

målsättningarna mätt i antal förväntade nya arbetstillfällen är väl

optimistiska. De pekar också på behov av särskilda insatser för att

stimulera utveckling inom områden där programmet utvecklas långsamt.

De pekar vidare på brister i sekretariatens resurser samt i urvalskriterier

och uppföljningssystem.

Beslutsfattandet i programmen har tagit ordentlig fart under år 1997,

och huvuddelen av den eftersläpning i genomförandet som tidigare

funnits i förhållande till mål 2 och mål 6 har åtgärdats. I september hade

beslutsgrupperna godkänt projekt för drygt 40 procent av EU-medlem för

programperioden. Besluten fördelar sig enligt följande:

Mål 5b-område

Beslut om offentlig medelsfördelning

t.o.m. 30 september 1997

Offentliga

ramar i milj. kr

Offentliga

beslut i milj. kr

Varav EU-

medel i milj. kr

Västerbotten/Gävle

borg/Dalarna

1 111

386

122

Västra Sverige

777

528

164

Sydöstra Sverige

1 382

582

167

Gotland

314

119

33

Skärgården

200

62

14

Totalt

3 784

1 677

500

Programmen ligger nu på en rimlig nivå med beaktande av att

genomförandet startade först under senare delen av år 1996. I vissa av

programmen finns obalanser när det varit svårigheter att få i gång

projekt. Fyra av de fem övervakningskommittéerna har dock under

december fattat beslut om åtgärder för att rätta till dessa obalanser. Det

rör sig om höjning av nivån med EU-medlen, informationsinsatser samt

åtgärder för att bredda målgrupper.

Programmen har mycket olika karaktär men generellt har

utvecklingsinsatser för näringslivet och åtgärder för utveckling, kultur

och turism stor efterfrågan medan insatser för utveckling och

vidareförädling inom de areella näringarna och åtgärder riktade mot

kvinnligt företagande utvecklats mindre bra.

21.1.7 Mål 6 Utveckling av glest befolkade

områden

Mål 6 syftar till utveckling av glest befolkade områden. Det berör 43

kommuner i Norrbottens, Västerbottens, Västernorrlands, Jämtlands,

Gävleborgs, Dalarnas och Värmlands län. Den ekonomiska ramen från

EU uppgår till 304,1 miljoner ecu för perioden 1995 1999. Sveriges

offentliga medfinansiering är 293,1 miljoner ecu (2 491 miljoner kronor).

Den totala ramen för programmet är 761,5 miljoner ecu (6 473 miljoner

kronor). Förhållandet mellan EU och Sverige beror främst på att EU

finansierar den större delen av 5a-åtgärderna. Ramen har ökat med

anledning av tilläggsbeslut om indexeringsmedel och att nya medel har

förts till regionalfonden från jordbruksfonden.

Tre nya åtgärder har tillförts programmet: investeringsstöd till

jordbruks-, trädgårds- och renskötselföretag, investeringar i järnvägsnätet

samt stöd till vissa sysselsättningspakter. Dessutom har programmet

kompletterats med ett nytt område som möjliggör för unga entreprenörer

att få lån för att starta och utveckla företag.

Övervakningskommittén har under året haft två möten. Den har

behandlat stöd till turismforskning vid Mitthögskolan i Östersund med 35

miljoner kr, utvärderingsrapporter, fastställande av nya indikatorer i

programmet och fördelning av medel till de länsvisa beslutsgrupperna för

åren 1998 99. Programmets uppräkningsmedel, indexeringsmedlen, har

fördelats till tekniskt stöd, länsvisa beslutsgrupper,

sysselsättningspakterna i Jämtland och Värmland samt till förstärkning

av åtgärder riktade mot informationsteknik och samisk kultur.

Övervakningskommittén har även haft en halvtidsavstämning av

programmets genomförande. I samband med den avstämningen beslutade

kommittén att slå samman ett antal åtgärder för att skapa större

flexibilitet i resursplaneringen för beslutsgrupperna samt att öka

medfinansieringsgraden från EU till högst 75 procent för projekt som

riktar sig mot lokal utveckling och rennäringen. Dessutom förtydligades

den senare åtgärden så att den även innefattar kombinationsnäringar.

Därutöver beslutade kommittén att föreslå kommissionen att godkänna

det regionala utvecklingsstödet som medfinansiering i

strukturfondsprojekt.

Fram till och med september hade beslutsgrupperna beviljat 1 036

miljoner kronor i EU-medel. Totalt uppgår projektets kostnader till 2 743

miljoner kronor. De offentliga medlen uppgår till 1 187 miljoner kronor

och de privata medlen till 520 miljoner kronor. Totalt sett har 48 procent

av EU-medlen intecknats när knappt hälften av programperioden är

genomförd. Det största projektet, Miljö- och rymdforskningsinstitutet i

Kiruna, har beviljats 76,5 miljoner kronor från EU.

21.2 Gemenskapsinitiativ

Av strukturfondsmedlen används cirka 9 procent för så kallade

gemenskapsinitiativ som initieras av kommissionen och som omfattar

insatser inom ett antal områden gemensamma för hela unionen.

Gemenskapsprogrammen styrs på samma sätt som målprogrammen via

övervakningskommittéer som följer upp och utvärderar hur programmen

genomförs. Själva programdokumenten benämns operativa program.

Närings- och teknikutvecklingsverket är kommittésekretariat för

INTERREG II A, KONVER, URBAN och Småföretagsinitiativet,

Glesbygdsverket för LEADER II, Svenska EU-programkontoret för

utbildning och kompetensutveckling för ADAPT,

Arbetsmarknadsstyrelsen för EMPLOYMENT samt Fiskeriverket för

PESCA.

Sverige omfattas av sammanlagt åtta INTERREG II A-program med

syfte att stärka och utveckla det gränsregionala samarbetet mellan

regioner i Sverige, Danmark, Norge, Finland och Ryssland. De åtta

programmen omfattar totalt 61,8 miljoner ecu (ca 525 miljoner kronor)

från EU varav den svenska delen står för 39,5 miljoner ecu (ca 336

miljoner kronor. Programmen omfattar lika mycket i svensk offentlig

finansiering. Därutöver tillkommer privat finansiering. I de

Interregprogram där Sverige samarbetar med Finland är medlen

sammanslagna och förvaltas som en helhet. Under året har de

interregionala beslutsgrupperna arbetat intensivt med att genomföra sina

respektive program. Totalt sett har beslutsgrupperna t.o.m. oktober fattat

beslut om en tredjedel av EU-medlen. Om man inkluderar den offentliga

och den privata medfinansieringen omsluter beviljade projekt totalt drygt

350 miljoner kronor. Övervakningskommittéerna för respektive program

har hållit två möten under året. De har bland annat utsett utvärderare för

de olika programmen.

INTERREG II C är ett initiativ som kommissionen inrättade år 1996

med syfte att öka samarbetet över gränserna vad avser regional

utvecklingsplanering. Sverige ingår i två INTERREG II C-regioner. Den

ena är Östersjön, där delar av Sverige, Danmark, Tyskland och Finland

ingår. Även angränsande icke-medlemsländer har möjlighet att delta i

arbetet. Den andra regionen är Nordsjön, där delar av Sverige, Danmark,

Tyskland, Nederländerna, Storbritannien och Norge ingår. Förslagen till

program överlämnades under våren till kommissionen, och beslut om

godkännande av programmen togs under december månad. EU bidrar

totalt med 24 miljoner ecu (ca 204 miljoner kronor), varav 5,6 miljoner

ecu (47,6 miljoner kronor) för svensk del till Östersjöprogrammet. För

Nordsjöprogrammet bidrar EU totalt med 14 miljoner ecu (119 miljoner

kronor), varav 1,5 miljoner ecu (ca 12,8 miljoner kronor) för svensk del.

Båda programmen omfattar lika mycket i nationell medfinansiering.

EMPLOYMENT har till syfte att genom transnationella

utvecklingsprojekt öka jämställdheten på arbetsmarknaden samt förbättra

möjligheterna till arbete för arbetshandikappade, utsatta grupper och

ungdomar. EU bidrar med totalt 24 miljoner ecu (ca 204 miljoner kronor)

under programperioden. Nationell medfinansiering om ca 27 miljoner

ecu (ca 230 miljoner kronor) tillkommer. Antalet projekt uppgår till totalt

ca 110 fördelat på två ansökningsomgångar. Den andra och sista

ansökningsomgången genomfördes under år 1997. I en oberoende

interimsutvärdering som upphandlats av övervakningskommittén är

helhetsbedömningen att programmet har genomförts på ett

tillfredsställande sätt. Den transnationella dimensionen bedöms därvid

som till övervägande delen positiv, trots att den orsakar ett merarbete. I

vad mån projekten har varit förnyande är dock enligt utvärderingen mer

svårbedömt.

ADAPT syftar till att genom transnationella utvecklingsprojekt

underlätta för anställda att klara arbetsmarknadens förändrade krav,

skapa nya arbetstillfällen och stärka företagens konkurrensförmåga. EU

bidrar med totalt 13 miljoner ecu (ca 111 miljoner kronor) under

programperioden. Den nationella medfinansieringen uppgår till ca 15

miljoner ecu (ca 128 miljoner kronor). Totalt har ca 55 projekt beslutats

inom programmet, fördelat på två ansökningsomgångar. Liksom inom

EMPLOYMENT genomfördes den andra och sista ansökningsomgången

under år 1997. Övervakningskommittén har upphandlat en oberoende

interimsutvärdering av programmet. I utvärderingsrapporten lyfts ett

antal projekt fram som förnyande. De transnationella partnerskapen

utgörs enligt utvärderingen i en del fall av ett faktiskt samarbete, medan

de i andra fall endast innebär ett erfarenhetsutbyte.

KONVER syftar till att bidra till ekonomisk utveckling i regioner som

sedan länge är starkt beroende av försvarssektorn. I Sverige ingår

kommunerna Karlskoga och Karlsborg. Programmet omfattar 3,4

miljoner ecu (28,5 miljoner kronor) från EU och lika mycket från

svenska offentliga finansiärer under perioden 1996 1999. Privata medel

tillkommer. Genomförandet av programmet kom i gång i början av året.

Totalt hade i mitten av oktober projekt godkänts för 7,8 miljoner kronor.

Övervakningskommittén för KONVER är gemensam med mål 2

Bergslagen. Under året har den sammanträtt två gånger.

LEADER II syftar till att utveckla människors initiativkraft och

engagemang för att stimulera en fortsatt ekonomisk utveckling av

landsbygden. LEADER II genomförs i Sverige inom ramen för två

operativa program, ett för mål 6-området och ett för 5b-områdena. I mål

5b-områdena uppgår EU-medlen till 12,3 miljoner ecu (ca 104,6 miljoner

kronor), och mål 6 omfattar 4,3 miljoner ecu (ca 36,6 miljoner kronor)

från EU. Den nationella medfinansieringen uppgår i mål 6-området till

50 procent och i mål 5b-områdena till 70 procent. Insatserna sker via tolv

s.k. LAG-grupper (Local Action Groups) som genomför projekt i

geografiskt avgränsade områden. Fram till mitten av september hade

endast 3,6 miljoner kronor beviljats till projekt i mål 6, och motsvarande

siffra för 5b-områdena var 7,3 miljoner kronor. Anledningen till den låga

beslutstakten är bl.a. geografisk avgränsning och bildandet av LAG-

grupper samt inkörningsproblem.

Småföretagsinitiativet vänder sig till små och medelstora företag i

målområdena 2, 5b och 6. Stöd kan ges för insatser inom tre områden:

marknadsutveckling, användning av ny teknik samt miljöstrategier. EU

bidrar med 17,2 miljoner ecu (146,2 miljoner kronor) och lika mycket

skall komma från nationell offentlig finansiering. Dessutom tillkommer

14,4 miljoner ecu (122,4 miljoner kronor) från privata aktörer. Arbetet

startades på allvar i början av år 1997 och präglades inledningsvis av en

omfattande informationsspridning om initiativet. Efter annonsering

genom "call for proposals" (projektinbjudan) fokuserades arbetet allt mer

kring bearbetning av inkomna projektförslag. Fram till november 1997

har initiativet behandlat ca 120 ansökningar av vilka 22 projekt formellt

har beviljats såväl EU-medel, ca 16 miljoner kronor, som svensk

offentlig medfinansiering. Därutöver har 23 projekt beviljats EU-medel

under förutsättning att den nationella medfinansieringen kan ordnas.

URBAN syftar till att angripa problem i stadsområden och förorter. I

Sverige berörs endast ett par stadsdelar i Malmö kommun. Programmet

omfattar ca 5 miljoner ecu (ca 42,5 miljoner kronor) från kommissionen

och lika mycket från svenska offentliga finansiärer. Tre möten har hållits

i beslutsgruppen fram till oktober och på dessa har 14 projekt godkänts

för 2,1 miljoner kronor eller 5 procent av den totala EU-ramen.

PESCA syftar till att främja ökad variation inom näringslivet på orter

som varit starkt beroende av fiskerinäringen. Sexton kommuner inom

fem områden (Norrlandskusten, ostkusten, sydkusten, västkusten samt

insjön Vänern) berörs av initiativet. För PESCA bidrar EU med 4,1

miljoner ecu (34,9 miljoner kronor) medan nationell offentlig

medfinansiering och privat finansiering uppgår till 2,8 respektive 4

miljoner ecu (23,8 respektive 34 miljoner kronor).

Övervakningskommittén har sammanträtt fyra gånger, senast i november.

Programmet har framskridit långsamt, och endast ca 10 procent av

tillgängliga medel har beviljats till olika projekt. Under hösten 1997 har

de flesta berörda parter och organisationer varit delaktiga i en diskussion

om programmets framtid, vilket bör få effekter på nyttjandegraden under

åren 1998 och 1999.

22 Miljö

EU:s miljöpolitik skall bidra till att bevara, skydda och förbättra miljön,

skydda människors hälsa, utnyttja naturresurserna varsamt och rationellt

samt främja åtgärder på internationell nivå. Miljöfrågorna har funnits på

gemenskapens dagordning sedan 1972 då det första

handlingsprogrammet för miljön antogs. Formerna för den gemensamma

miljöpolitiken utvecklades ytterligare när Unionsfördraget trädde i kraft

1993. De ändringar i fördragen som kommer att beslutas genom

Amsterdamfördraget innebär ännu en viktig utveckling av de

grundläggande principerna för skyddet av miljön. Hållbar utveckling slås

fast som ett övergripande mål för hela EU.

Under 1997 har hållits fyra miljöministerrådsmöten. Vidare

arrangerades i april ett informellt ministermöte om miljön och de små

och medelstora företagen.

22.1 Utvecklingen på de av Sverige prioriterade områdena

22.1.1 Försurning

Försurning är ett allvarligt miljöproblem i Sverige, och merparten av de

luftföroreningar som bidrar till försurningen kommer från andra länder

(ca 80 %). Av dessa kommer ca 50 % från övriga EU-stater. Mot denna

bakgrund är det naturligt att se försurningen som en prioriterad

miljöfråga i EU-arbetet. I mars 1995 lyckades Sverige få gehör för att

kommissionen skulle få i uppgift att ta fram en strategi för att begränsa

utsläppen av försurande ämnen. Kommissionen presenterade sitt

meddelande, KOM (97) 88, om en strategi för att bekämpa försurningen i

mars 1997. Vid utarbetandet av strategin deltog en svensk nationell

expert.

I EU:s femte miljöhandlingsprogram sägs att utsläppen av försurande

ämnen skall minskas så att kritiska belastningsgränser inte överskrids

någonstans i unionen. Detta är också det långsiktiga målet i

kommissionens strategi, men i denna fastställs också ett delmål som

innebär en minskning av den areal som består av oskyddade ekosystem

med 50 % till år 2010. Kommissionens meddelande innebär långtgående

åtgärder och kommer att medföra en betydlig förbättring för svensk del.

Om strategin genomförs kommer 1,6 % av Sveriges yta att vara över den

kritiska belastningsgränsen år 2010 jämfört med 23 % år 1990.

Kommissionens meddelande innehåller ett antal förslag till åtgärder

som skall vidtas för att man skall kunna uppnå delmålet. Två av dessa,

revidering av direktiv 93/12/EEG om minskning av svavelhalten i vissa

flytande bränslen och ratificeringen av 1994 års svavelprotokoll inom

konventionen om långväga gränsöverskridande luftföroreningar,

behandlas för närvarande i rådet. Förslaget om att ratificera 1994 års

svavelprotokoll har accepterats av alla länder. Storbritannien planerar att

behandla direktivet om svavel i bränslen under sitt ordförandeskap våren

1998. Utöver dessa åtgärder avser kommissionen att lägga fram förslag

om en revidering av direktiv 88/609/EEG om stora

förbränningsanläggningar samt ett nytt direktiv med nationella tak för

utsläpp av svaveldioxid, kväveoxider och ammoniak. Det första förslaget

kommer att presenteras under våren 1998 och det senare beräknas bli

klart i december 1998.

Rådsslutsatser om kommissionens meddelande antogs på rådsmötet i

december 1997.

22.1.2 Klimatpåverkan

Under året har det pågått förhandlingar om ett protokoll till FN:s

ramkonvention för klimatförändringar. Frågan behandlades vid

konventionens tredje partsmöte som ägde rum i Kyoto i december 1997.

Förhandlingarna har förberetts i en förhandlingsgrupp som tillsattes av

det första partsmötet i Berlin 1995. Vid mötena i gruppen förhandlades

bl.a. om bindande utsläppsreduktioner för alla industriländer (de s.k.

annex-1-länderna) samt gemensamma åtgärder för att bekämpa

klimatförändringarna.

EU har varit drivande under det globala förhandlingsarbetet. EU:s

ståndpunkter har förberetts i en särskild rådsarbetsgrupp, ad hoc-gruppen

för klimatfrågor. Under hösten 1996 började gruppen mer konkret

diskutera ett förhandlingsbud för EU vad gäller bindande

utsläppsreduktioner. Ståndpunkterna utvecklades vidare under det

nederländska ordförandeskapet våren 1997. I rådsslutsatser i mars och

juni 1997 presenterades EU:s förslag till reduktionsåtaganden: att alla

industriländer skall minska sina sammanvägda utsläpp av koldioxid,

metan och dikväveoxid med 15 % till år 2010 och med minst 7,5 % till år

2005. I rådsslutsatserna i mars presenterades också en indikativ

bördefördelning för hur EU skulle kunna fördela ett gemensamt mål. Det

betonades dock att denna fördelning skulle omarbetas beroende på

utfallet av förhandlingarna i Kyoto.

Arbetet i ad hoc-gruppen har också inneburit att medlemsländerna

försökt precisera vilka gemensamma åtgärder man behöver genomföra

för att uppfylla EU:s klimatmål. Följande åtgärdsområden för reduktion

av växthusgaser har pekats ut:

 borttagande av hinder mot ökad användning av förnybara energikällor,

 åtgärder för energieffektivisering för hushållsapparater,

 införande av minimiskattesatser på bränslen,

 reduktion av koldioxidutsläppen från nya personbilar,

 införande av bränsleskatter och/eller effektivitetskrav på internationell

sjö- och luftfart,

 successivt borttagande av subsidier på fossila bränslen och andra

subventioner som hindrar en effektiv energianvändning,

 införande av ett ramverk för miljöskatter,

 introduktion av frivilliga åtaganden för tung industri,

 koordinering av normer för energieffektivitet och/eller ekonomiska

incitament för utveckling av avancerade industriprocesser,

 åtgärder för minskade utsläpp av metan.

Det fortsatta arbetet med dessa områden innebär en ytterligare

precisering och prioritering av åtgärder som behövs för att uppfylla EU:s

kommande klimatmål. I detta arbete skall också vikt läggas vid kostnader

och möjlighet till reduktioner.

Kyotokonferensen blev en framgång. Man lyckades åstadkomma ett

protokoll som innebär bindande reduktioner av växthusgaserna

koldioxid, metan, dikväveoxid, freoner och svavelhexafluorid.

Sammanlagt innebär överenskommelsen en minskning av dessa gaser

med 5,2 % från annex-1-länderna (OECD+CIT) från 1990 års nivå.

Reduktionerna skall uppnås under perioden 2008 2012. EU har åtagit sig

att gemensamt minska utsläppen för de ifrågavarande gaserna med 8 %.

EU hade, som nämnts ovan, förut föreslagit en minskning med 15 %

för koldioxid, metan och dikväveoxid till år 2010. EU:s

reduktionsåtagande enligt protokollet på 8 % motsvarar ungefär en

reduktion på 11 % för de tre gaser som ingick i EU:s utgångsbud.

EU har tidigare deklarerat sin avsikt att uppfylla åtaganden gentemot

det kommande protokollet gemensamt i en s.k. utsläppsbubbla. I

förhandlingarna fick EU gehör för denna möjlighet och i protokollet

finns en artikel som reglerar sådana samarbetsformer. EU har också

under förhandlingarna förklarat sin avsikt att uppfylla sina åtaganden på

detta sätt. Tidigare har som ovan nämnts en indikativ bördefördelning

diskuterats inom EU. Nu väntas EU fastställa en slutlig bördefördelning

som kommer att notifieras till konventionssekretariatet. Arbetet med att

utarbeta denna bördefördelning kommer att inledas under våren 1998.

22.1.3 Kemikalier och bekämpningsmedel

 Svenska övergångsregler

Sverige fick, i likhet med Finland och Österrike, i samband med inträdet i

EU rätten att till utgången av 1998 tillämpa sina strängare regler på vissa

specificerade delar av kemikalieområdet. Liksom under år 1996 har

kommissionen haft två möten med de tre nya medlemsländerna om läget

beträffande de olika övergångslösningarna på kemikalieområdet.

Unionen har förbundit sig att under övergångstiden se över de

gemensamma reglerna. Detta arbete har pågått under året, och både

Regeringskansliet och myndigheterna i Sverige arbetar aktivt för att EU:s

regler skall anpassas till den svenska säkerhetsnivån. Redan har positiva

resultat uppnåtts i fråga om klassificeringen av enskilda ämnen.

Översynen är dock inte slutförd, och slutliga beslut i flera av frågorna

kan inte väntas förrän under 1998. Kemikalieinspektionen har lagt ned

stora resurser på att ta fram ett faktaunderlag som kan användas vid

revideringen av de rättsakter från vilka Sverige har undantag. Av

betydelse för de svenska undantagen är det förslag till ändring av

direktivet om klassificering och märkning av farliga beredningar som nu

behandlas i rådet och parlamentet. I övrigt kommer de flesta av

undantagen att kunna behandlas av kommissionen genom beslut enligt

kommittéförfaranden. Detta gäller t.ex. det så kallade

begränsningsdirektivet (76/769/EEG) som behöver ändras med hänsyn

till de strängare svenska reglerna för PCP, arsenik, kadmium och

tennorganiska föreningar. För att få underlag till en revidering av

bestämmelserna för dessa ämnen har kommissionen anlitat

konsultföretag som gör en miljö- och hälsomässig bedömning av

ämnena. Dessutom skall för- och nackdelar med ytterligare

begränsningar belysas. De första utkasten till rapporter har blivit

tillgängliga under hösten.

Europaparlamentet yttrade sig första gången i juni 1997 om förslaget

till ändring av direktivet om klassificering och märkning av farliga

beredningar. Kommissionen har därefter lagt fram ett reviderat förslag

som under hösten har diskuterats i rådet. Arbetet kommer att fortsätta

under 1998 med målsättningen att beslut skall fattas före årets utgång.

Kommissionen har också under hösten börjat diskutera med

medlemsländerna om en revidering av batteridirektivet, som har

betydelse för Sveriges undantag när det gäller kvicksilverhalten i vissa

batterier.

Bekämpningsmedel

Under året har arbetet med ett nytt direktiv om biocider fortsatt. Förslaget

avser bekämpningsmedel som används till annat än växtskydd, t.ex.

träskyddsmedel. Då Europaparlamentet under året kom med förslag till

ändringar har diskussioner om vilka av dessa som kan accepteras av både

rådet och parlamentet skett vid förlikningsförfarande under hösten.

Denna process är nu avslutad och en överenskommelse har nåtts.

Inom ramen för det existerande direktivet om växtskyddsmedel som

avser bekämpningsmedel inom jordbruket och trädgårdsodlingen finns

ett tioårsprogram för utvärdering av alla verksamma ämnen som i dag

används i medlen. Sverige svarar för utvärderingen av fyra verksamma

ämnen i en första omgång.

Utsläpp av flyktiga organiska ämnen

Förslag till ett direktiv om begränsning av utsläpp av flyktiga organiska

ämnen från industriell verksamhet behandlas för närvarande i

Europaparlamentet och rådet. I detta direktivförslag, liksom i

biociddirektivet, har substitutionsprincipen fått tydligt genomslag i den

gemensamma ståndpunkt som rådet enats om.

22.1.4 Kretsloppsanpassning

Kommissionen har under 1997 arbetat med ett förslag till ändring av

direktivet om batterier och ackumulatorer som innehåller farliga ämnen.

Bl.a. diskuteras en utvidgning av direktivets tillämpningsområde till att

omfatta alla batterier, liksom införande av avvecklingsmål för kadmium

och kvicksilver i batterier.

Andra områden där det under 1997 pågått arbete inom kommissionen

är ett nytt direktiv om förbränning av icke-farligt avfall och en revidering

av direktivet om farligt avfall för att inkludera även hushållens farliga

avfall. EUROSTAT har under året arbetat med ett förslag till förordning

om avfallsstatistik.

22.1.5 Biologisk mångfald, naturvård och genetiskt

modifierade organismer

Den globala FN-konventionen om biologisk mångfald är en viktig

utgångspunkt för arbetet inom unionen på detta område. Kommissionen

har under året i samråd med medlemsstaterna arbetat med att utveckla en

strategi för biologisk mångfald. Med utgångspunkt från tidigare

erfarenheter av arbete med nationella strategier har Sverige agerat för att

integrera bevarandet och det hållbara nyttjandet av den biologiska

mångfalden framför allt inom de areella näringarna. Sverige har då

betonat principen om sektorsintegrerat miljöansvar.

Sverige har fått gott gehör för sin linje. Det förslag till strategi som

finns har sektorsansvaret för den biologiska mångfalden som en bärande

princip. Strategin inriktas i första hand på sektorer med en stor grad av

gemensamhetspolitik, som t.ex. jordbruk och fiske, men behandlar även

andra sektorer som naturvård, bistånd, turism, skog etc. där den kommer

att utgöra en grund för utvecklandet av sektorsvisa aktionsplaner inom

relevanta sektorer. Strategin beräknas bli antagen under första delen av

1998. Kommissionen har även arbetat fram en rapport till partsmötet

inom ramen för konventionen om biologisk mångfald. I denna redovisas

EU:s hittillsvarande arbete med och erfarenheter av att genomföra

konventionen.

EU:s viktigaste instrument för den gemensamma naturvårdspolitiken

är direktiven om bevarande av vilda fåglar (79/409/EEG) och om

bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter (92/43/EEG), det s.k.

art- och habitatdirektivet. Enligt direktiven skall medlemsstaterna skapa

ett nätverk av särskilda bevarandeområden benämnt Natura 2000.

Områdena skall väljas ut med hänsyn till de naturtyper, livsmiljöer och

arter som räknas upp i direktiven. Regeringen har hittills rapporterat

sammanlagt 225 särskilda skyddsområden enligt fågeldirektivet, och

1 038 områden enligt art- och habitatdirektivet. Den sammanlagda

arealen uppgår till mer än 40 000 kvadratkilometer. Sverige har därmed

föreslagit störst areal till Natura 2000 av alla EU-länder och efter Italien

flest områden. Det förslag som gemensamt lades fram 1996 av Sverige

och Finland för att komplettera de ovanstående direktiven med nordiska

arter och naturtyper för att få dem bättre anpassade till nordiska

förhållanden antogs under året.

Det förekommer en omfattande handel med vilda djur och växter av

vilka en del hotas till sin existens. Handeln med dessa regleras i

konventionen om internationell handel med utrotningshotade arter av

vilda djur och växter (CITES). Gemenskapens kontroll av CITES-

reglerade varor vid unionens gräns mot tredje land har utsatts för både

internationell och intern kritik för bristande effektivitet. I början av 1990-

talet påbörjades arbetet med att utarbeta en ny förordning om handel med

hotade arter. Den nya förordningen (EG) nr 228/97 om skyddet av arter

av vilda djur och växter genom kontroll av handeln trädde i kraft den 1

juni 1997. Det nya regelverket är ett betydelsefullt framsteg för att

kontrollera handeln med hotade arter. Sverige har under året genomfört

ändringar i lagen (1994:1818) om åtgärder beträffande djur och växter

som tillhör skyddade arter enligt direktivet.

Inom EU regleras genteknikfrågorna i två direktiv, som behandlar

innesluten användning av genetiskt modifierade organismer (direktiv

90/219/EEG) och avsiktlig utsättning av genetiskt modifierade

organismer i miljön (direktiv 90/220/EEG). De senare reglerna har

debatterats ingående inom EU under de senaste åren. Rutinerna har

uppfattats som tidsödande och byråkratiska. Bristen på gemensamma

normer för riskbedömning har lett till att olika medlemsländer kommit

till skilda slutsatser med samma underlag som utgångspunkt. Det har

funnits ett stort behov av att se över de gemensamma reglerna på

området.

En sådan översyn har påbörjats av kommissionen. Beslut om ett

förslag till ändringar av direktiv 90/219/EEG har fattats i december 1997.

Arbetet med översynen av det mer kontroversiella direktiv 90/220/EEG

pågår i kommissionen, och ett färdigt förslag förväntas under första

hälften av 1998. Syftet med revideringen är att effektivisera de

administrativa rutinerna med bibehållen hög säkerhet för miljö och

mänsklig hälsa. Från svensk sida har förts fram att det är särskilt viktigt

att de långsiktiga miljöeffekterna av olika tillämpningar bedöms i större

utsträckning än i dag. Vidare är det angeläget att utveckla gemensam syn

på värdering av positiva och negativa miljökonsekvenser samt att

utveckla en gemensam politik när det gäller vissa tillämpningar av

antibiotikaresistens, markörer, herbicidtolerans och insektsresistens.

Inom ramen för konventionen om biologisk mångfald förhandlas ett

protokoll om biosäkerhet. Protokollet syftar till att minimera riskerna för

bevarandet och det uthålliga nyttjandet av den biologiska mångfalden

vid gränsöverskridande transporter av levande organismer som

framställts genom modern bioteknik. Som part till konventionen spelar

EU en viktig roll i förhandlingsarbetet. Viktiga frågor i sammanhanget är

att protokollet harmoniserar ansökningsförfaranden för att underlätta för

sökande och för att länder utan utvecklad nationell lagstiftning skall

kunna tillämpa protokollets regelsystem. Det är viktigt att EU:s syn på

och arbetet med att utveckla protokollet samordnas med den pågående

revideringen av EU:s egen lagstiftning om genetiskt modifierade

organismer.

22.1.6 Bilavgas- och bränslefrågor

Ministerrådet har under året behandlat två nya förslag från kommissionen

om skärpta avgaskrav för nya fordon. Förslagen har tagits fram genom

det s.k. Auto/Oilprogrammet och avser personbilar och lätta lastbilar och

bussar.

För båda förslagen drev Sverige aktivt, och fick gehör för, två viktiga

principer:

 Ett gemensamt system för hållbarhetskrav i kombination med

tillverkaransvar skall införas inom EU. Hållbarhetskrav kommer att

gälla för samtliga fordon som godkänts enligt direktivet.

 Särskilda kallkörningskrav skall införas för nya bensindrivna fordon.

Dessa krav införs med början år 2002.

Förslagen innebär i övrigt att avgaskraven för samtliga berörda fordon

skärps med början år 2000. En indikativ kravnivå för år 2005 införs för

att kunna gynnas med ekonomiska styrmedel. Vidare kommer krav om

datoriserade felindikeringssystem för avgasreningsutrustningen att

införas.

Rådet har även inom Auto/Oil-programmet under året behandlat

kommissionens förslag till kvalitetskrav på fordonsbränslen, bensin och

diesel, som skall gälla från år 2000. Sverige har aktivt verkat för

skärpningar i direktivet och särskilt av gränsvärdena på svavel i både

bensin och diesel. Vidare har Sverige verkat för att gränsvärden för ett

andra steg år 2005 skall införas i direktivet. Rådet kom preliminärt

överens om att sänka gränsvärdet något för svavel i bensin samt att införa

gränsvärden för svavelhalten i bensin och diesel år 2005, vilket var en

framgång för Sverige.

22.2 Övriga miljöfrågor

22.2.1 Övergripande strategi för hållbar utveckling inom EU

I slutsatserna från Europeiska rådets möte i december 1997 i Luxemburg

betonar rådet sin övertygelse som uttrycks i den framtida artikel 6 i

fördraget att miljöskyddskraven bör integreras i gemenskapens politik

och åtgärder, särskilt i syfte att främja en hållbar utveckling. Mot denna

bakgrund uppmanar Europeiska rådet kommissionen att före mötet i juni

1998 förelägga det en strategi för att uppnå detta mål.

Rekommendationen har tillkommit på svenskt initiativ. Syftet har varit

att föra upp frågan om hållbar utveckling och behovet av integrering av

miljöhänsyn i alla politikområden på högsta politiska nivå.

Förutsättningarna för att driva på en sådan utveckling inom hela EU bör

därmed förbättras. Ett strategiskt dokument från kommissionen kan

också tjäna som förberedelse av det övergripande handlingsprogram på

miljöområdet som kommer att följa efter det femte

miljöhandlingsprogrammet (se avsnitt 22.2.2). En utgångspunkt för det

svenska förslaget har varit de förändringar i fördraget som införs i och

med att Amsterdamfördraget genomförs (se avsnitt 22.2.6). Initiativet

aviserades i den rapport som Statsrådsdelegationen för ekologiskt hållbar

utveckling lämnade våren 1997, i vilken det sades att Sverige skall verka

för att Europeiska rådet skall beställa en övergripande vitbok för hållbar

utveckling.

22.2.2 Översynen av det femte

miljöhandlingsprogrammet

Miljöministrarna kom i december 1996 överens om en gemensam

ståndpunkt i fråga om översynen av det femte

miljöhandlingsprogrammet. Översynens förslag till aktionsplan har under

1997 behandlats av Europaparlamentet enligt medbeslutandeförfarandet.

I juli antog parlamentet ett trettiotal förslag till ändringar av vilka

kommissionen accepterade hälften. Rådets behandling pågår och ett

förlikningsförfarande förbereds. Beslut bör dock kunna antas slutligt

under 1998.

22.2.3 LIFE

Målet för EU:s miljöfond LIFE är att bidra till utvecklingen och

genomförandet av EU:s miljöpolitik. Fonden stöder dels

naturvårdsåtgärder (LIFE Natur), dels pilot- och utvecklingsprojekt av

innovativ karaktär (LIFE Miljö). Under åren 1996 1999 löper LIFE II.

Det s.k. referensbeloppet för denna period uppgår till 450 miljoner ecu.

Den årliga budgeten uppgår till ca 800 miljoner kronor. Av medlen går

46 % till naturvårdsåtgärder; det är här fråga om att genomföra habitat-

och fågeldirektiven samt att bilda det ekologiska nätverket Natura 2000.

Till andra åtgärder för att genomföra EU:s miljöpolitik, såsom

utvecklingsprojekt, går likaledes 46 %. Resterande medel används dels

för stöd till länder som angränsar till Medelhavet och Östersjön men som

inte är associerade till EU (5 %), dels till utvärdering av och information

om LIFE-projekt (3 %). Under år 1997 har detaljerad information om

beviljade projekt lagts ut på kommissionens hemsida på Internet. En

större utvärdering av LIFE II har nyligen beslutats, och dess resultat

kommer att ligga till grund för rådets ställningstagande till en eventuell

fortsättning av LIFE efter år 1999.

I Sverige svarar Naturvårdsverket, i samråd med Närings- och

teknikutvecklingsverket, för administrationen av LIFE. Efter Sveriges

inträde i EU har omkring 155 miljoner kronor kommit svenska

miljöprojekt till del. Under år 1997 satsades drygt 50 miljoner kronor ur

fonden på sådana svenska projekt. Stöd har därvid lämnats främst till

projekt om vattensnål teknik, mikrovågstorkning av färg, omvandling av

avfall med plasmateknologi, återvinning av plast samt miljöhänsyn i

fysisk planering. Även projekt för skydd av naturskogar, myrar och

läderbaggen har fått bidrag. Ett nytt inslag är svenskt partnerskap i andra

länders projekt; detta har medfört såväl värdefull erfarenhet som ett

tillskott av medel för svenskt vidkommande.

22.2.4 Kärnsäkerhet och strålskydd

Direktiv 97/437/Euratom om skydd för personers hälsa mot faror vid

joniserande strålning i samband med medicinsk bestrålning, det s.k.

patientdirektivet, antogs den 30 juni. Genom direktivet upphävs direktiv

84/466/Euratom. De nya reglerna innebär en anpassning till de nya

grundläggande säkerhetsnormer som tidigare antagits inom Euratom.

Arbetet för att stärka det internationella atomenergiorganets (IAEA)

safeguard-system (kärnämneskontroll) det s.k. 93+2-programmet

fortsatte under året. Förhandlingarna i Wien om ett s.k. modellprotokoll

slutfördes. EU-länderna utarbetade därefter gemensamt mandat för

kommissionen att förhandla med IAEA om tilläggsprotokoll till

safeguardsavtalen med organisationen på grundval av modellprotokollet.

Förhandlingsmandaten antogs av rådet den 1 december. EU:s

förhandlingar med IAEA påbörjades därefter i Luxemburg den 2

december. IAEA:s 93+2-program utgör ett viktigt element i stärkandet av

den internationella icke-spridningsregimen på kärnvapenområdet.

Under senvåren slutfördes förhandlingarna om Euratoms medlemskap

i KEDO (The Korean Peninsula Energy Development Organization).

Efter beslut av ministerrådet i juli anslöt sig Euratom till KEDO den 19

september. Syftet med medlemskapet är att från EU:s sida bidra till att

säkra den fredliga användningen av kärnenergi på koreanska halvön, visa

starkt stöd för IAEA:s ansträngningar att säkerställa Nordkoreas

efterlevnad av sitt safeguard-avtal och att bidra till kärnsäkerhet i

Nordkorea. Unionen önskar vidare genom medlemskapet i KEDO stärka

samarbetet med USA inom ramen för den nya transatlantiska agendan

och med Japan och Sydkorea inom ramen för EU:s strategi för samarbete

med Asien.

22.2.5 Uppföljningen av UNCED

Inom EU pågick ett intensivt koordinerings- och förhandlingsarbete inför

både Kommissionens för hållbar utveckling (CSD) femte möte i april

1997 och generalförsamlingens nittonde extra möte (UNGASS) i juni.

CSD ägnade sitt femte möte åt förberedelser och förhandlingar inför

generalförsamlingens extra möte. Syftet med UNGASS var att göra en

utvärdering och bedömning av arbetet med Agenda 21 samt att enas om

ett program för att driva på genomförandet av den.

Fem möten hölls i Bryssel under våren för att förbereda EU-positioner

inför CSD och UNGASS. Samråd skedde även i anslutning till CSD:s

intersessionella möte i månadsskiftet februari/mars, själva CSD-mötet

samt UNGASS. Sverige deltog aktivt i förberedelserna och bidrog bl.a.

till att utveckla EU:s ståndpunkter om vatten, hållbara produktions- och

konsumtionsmönster, jämställdhet och CSD:s framtida arbetsprogram.

EU blev genom goda interna förberedelser en dominerande aktör vid

UNGASS och bidrog därigenom till att vatten och energi finns med i

CSD:s femåriga arbetsprogram. EU:s positioner avspeglas också i att

bekämpande av fattigdom samt hållbara produktions- och

konsumtionsmönster är genomgående teman för de kommande fem åren.

Ytterligare EU-initiativ som gav genomslag var att eko-effektivitet, dvs.

förbättrad material- och energieffektivitet, skall eftersträvas. Svenska

prioriteringar avspeglas väl i besluten. Bakom detta låg främst ett

krävande och långsiktigt arbete i EU, underlättat av ett utmärkt

nederländskt ordförandeskap.

CSD:s sjätte möte äger rum under april maj 1998, och ett intensivt

förberedelsearbete pågår inom EU. Hittills har fyra möten ägt rum under

hösten, och förhandlingar pågår om EU-ståndpunkter för t.ex.

färskvatten.

22.2.6 Miljöfrågorna i regeringskonferensen

Amsterdamfördraget innebär en viktig utveckling av de grundläggande

principerna för EU-politiken för en hållbar utveckling och skyddet av

miljön. De ändringar i fördragen som beslutades ligger helt i linje med de

förslag som presenterades av Sverige under regeringskonferensen.

I kort sammanfattning innebär ändringarna att hållbar utveckling slås

fast som ett övergripande mål för hela EU i både Unionsfördraget och

EG-fördraget. Kravet på att integrera miljöaspekter i den politik som

bedrivs på andra politikområden lyfts fram från artikel 130r.2 i EG-

fördraget till fördragets inledning. Genom ändringarna i den s.k.

miljögarantin (artikel 100a.4) klarläggs bl.a. rätten att under vissa

förutsättningar införa nationella regler på områden där det redan finns

harmoniserade regler. Viktiga nyheter är att miljögarantin kan tillämpas

på rättsakter som beslutas av kommissionen efter delegation från rådet

och parlamentet och att kommissionen får en tidsfrist för beslut när

regeln åberopas av en medlemsstat. Genom en ändring i artikel 100a.3

klargörs att det inte bara är kommissionen utan också rådet och

Europaparlamentet som skall sträva mot en hög miljöskyddsnivå när

regler beslutas för den inre marknaden.

Av stor betydelse är slutligen att medbeslutandeförfarandet med

Europaparlamentet (artikel 189b) blir tillämpligt för i princip alla beslut

på miljöområdet.

22.2.7 Räddningstjänst, farlig industriell verksamhet

Rådet beslutade i december 1996 om det nya Seveso-direktivet

(96/82/EG) om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av

allvarliga olyckshändelser där farliga ämnen ingår. Det fortsatta arbetet

med att införa och tillämpa direktivet har behandlats av kommissionens

Seveso-kommitté vid två möten under 1997. Härutöver har Seveso-

kommitténs undergrupper arbetat med vissa tillämpningsfrågor m.m.

Regeringen har tillsatt Utredningen om kemikalieolyckor m.m. (Fö

1996:09) som skall lämna förslag bl.a. om genomförandet av det nya

Seveso-direktivet i Sverige och om hur myndighetsansvaret inom

området skall regleras.

Rådet beslutade den 19 december 1997 (98/22/EG) om att inrätta ett

program för gemenskapsåtgärder till förmån för räddningstjänsten.

Programmet, som är tvåårigt (1998 1999), inrättades för att bidra till

skyddet av personer, miljö och egendom vid naturkatastrofer eller

tekniska katastrofer, utan att detta påverkar fördelningen av

befogenheterna på nationell nivå.

Programmet syftar till att stödja och komplettera medlemsstaternas

ansträngningar inom ramen för deras räddningstjänståtgärder på

nationell, regional och lokal nivå, liksom till att stimulera

medlemsstaternas samarbete på detta område.

23 Konsumentpolitik

EU-samarbetet på konsumentområdet skall enligt EG-fördraget bidra till

att en hög konsumentskyddsnivå uppnås genom tillnärmning av

medlemsstaternas bestämmelser som syftar till att upprätthålla den inre

marknaden och få den att fungera. EU kan också göra särskilda insatser

som understöder och kompletterar medlemsstaternas politik på området.

23.1 Regeringskonferensen

I konsumentskyddsartikeln 129a i EG-fördraget framstår åtgärder inom

ramen för förverkligandet av den inre marknaden (enligt artikel 100a)

som gemenskapens huvudsakliga medel att bidra till en hög nivå på

konsumentskyddet. Vid sidan av detta kan gemenskapen göra vissa

 särskilda insatser med stöd av konsumentskyddsartikeln.

Konsumentområdet kan därför uppfattas som ett underordnat

politikområde.

Genom Amsterdamfördraget tydliggörs emellertid att

konsumentpolitiken även är ett självständigt politikområde.

Målformuleringen i första punkten i artikel 129a har uttryckts klarare och

även kompletterats med en skrivning som innebär att gemenskapen skall

bidra till att främja konsumenternas rätt till utbildning och att organisera

sig.

Även gemenskapens befogenheter på konsumentområdet har kommit

till uttryck tydligare. Gemenskapen skall vidta åtgärder med huvudsyftet

att uppnå målen att främja konsumenternas intressen och säkerställa en

hög konsumentskyddsnivå. Rådet skall besluta om åtgärder som, i likhet

med vad som gäller för särskilda insatser i dag, kan vara inriktade på att

stödja eller komplettera medlemsstaternas politik. Åtgärderna kan

emellertid också avse att övervaka deras politik.

En annan viktig förändring är att konsumentskyddskraven skall

beaktas när gemenskapens övriga politik och verksamhet utformas och

genomförs.

Även andra förändringar av betydelse för konsumentintresset har

genomförts. Artikel 100a.3 har förstärkts på så sätt att det inte bara är

kommissionen utan också rådet och Europaparlamentet som skall sträva

efter en hög miljö- och konsumentskyddsnivå när regler beslutas för den

inre marknaden. Förändringen i artikel 129 innebär att parlamentet får

medbeslutanderätt för sådana åtgärder inom veterinär- och

växtskyddsområdena som direkt syftar till att skydda folkhälsan.

23.2 Konsumentpolitiken i framtiden m.m.

Det nederländska ordförandeskapet presenterade i februari 1997 ett

meddelande om den framtida konsumentpolitiken. En huvudprincip i

dokumentet är att konsumenter på olika sätt skall stödjas så att de kan

spela en mer betydelsefull roll på marknaden. Stödet bör främst ske

genom starka konsumentorganisationer. Med välutbildade och

välinformerade konsumenter kan marknaden lösa huvuddelen av de

problem som konsumenterna kan tänkas möta. Ingrepp från

statsmakterna bör endast göras då det verkligen är nödvändigt.

Med utgångspunkt i dokumentet hölls en diskussionen på

konsumentministermötet den 10 april. Diskussionen koncentrerades

kring frågor om hur konsumenternas ställning på marknaden kan

förstärkas, när det är befogat att statsmakterna ingriper med lagstiftning,

samt på vilka områden översyn och förenkling kan göras av befintlig

konsumentskyddande lagstiftning.

Alla medlemsstater välkomnade ordförandeskapets initiativ på detta

område. Många medlemsstater framhöll marknadens viktiga roll men

betonade att även lagstiftning i många fall är nödvändig. Vikten av fri

konkurrens och öppna marknader för konsumenterna underströks.

Konsumenternas förtroende för den gemensamma marknaden måste

stärkas. Såväl konsumentorganisationer som konsumentmyndigheter har

en viktig roll att spela på marknaden. Flera medlemsstater framhöll

behovet av förstärkningar i fördraget. En dialog mellan

konsumentrepresentanter och företag ansågs vara ett bra komplement till

lagstiftning. Viktiga frågor som nämndes var hälsa och säkerhet,

finansiella tjänster, utbildning och information, den nya

informationstekniken etc. Alla frågor som är av gränsöverskridande

karaktär bör beaktas i detta arbete.

Sverige framhöll att subsidiaritetsprincipen även framdeles är en viktig

princip. Möjligheten att upprätthålla strängare nationella regler måste

finnas. I anslutning till detta menade Sverige att en oroväckande tendens

i EU-arbetet är att den s.k. sändarlandsprincipen i flera fall riskerar att bli

vägledande. Sverige framhöll även behovet av att tydliga, realistiska och

uppföljbara verksamhetsmål läggs fast för EU:s konsumentpolitiska

arbete. Vidare konstaterade Sverige att konkurrens är bra men att det i

många fall även krävs att statsmakterna ingriper med

konsumentskyddande lagstiftning för att stärka konsumenternas roll

gentemot producenterna.

Kommissionen sammanfattade diskussionen med att framhålla att

ansträngningar måste göras för att skapa en fungerande marknad som

gynnar konsumenterna. Det är nödvändigt att marknaden fungerar, men

detta är inte tillräckligt för att konsumenterna skall kunna balansera

företagens makt. Inom vissa sektorer krävs åtgärder som marknaden inte

själv kan lösa. Bristen på balans mellan konsumenter och företag beror

bl.a. på att konsumentorganisationerna är svaga i flertalet medlemsstater

och att konsumenterna inte har relevant utbildning och inte får tillräcklig

information. Målet för konsumentpolitiken bör vara att skapa en sådan

balans. Åtgärder i form av lagstiftning behövs bl.a. på områden som

finansiella tjänster, livsmedel och IT. Kommissionens fortsatta arbete

kommer därför att inriktas på en utvärdering av vad som hittills gjorts, att

lyfta fram vissa områden där behov av lagstiftning finns, att skapa en

konstruktiv dialog mellan producenter och konsumenter samt att stärka

konsumentorganisationernas roll.

23.3 Livsmedelssäkerhet

Det luxemburgska ordförandeskapet initierade en diskussion om

livsmedelssäkerhet i fyra olika ministerråd under hösten 1997.

Diskussionen i konsumentministerrådet baserades dels på

kommissionens meddelande om konsumenters hälsa och

livsmedelssäkerhet, dels på grönboken om allmänna principer för

gemenskapens livsmedelslagstiftning. Dessutom berördes den föreslagna

utvidgningen av direktiv 85/374/EEG om tillnärmning av

medlemsstaternas lagar och andra författningar om skadeståndsansvar för

produkter med säkerhetsbrister och om produktansvar, det s.k.

produktansvarsdirektivet.

Kommissionens meddelande om livsmedelssäkerhet och

konsumenthälsa (dok. 8386/97) innehåller en presentation av

kommissionens nya strategi på livsmedelssäkerhetsområdet och den

överflyttning av ansvaret för vissa livsmedelsfrågor som under året har

genomförts inom kommissionen. Frågor som rör livsmedelssäkerhet och

ansvaret för konsumenternas hälsoskydd har förts över till EU:s

konsumentdirektorat (GD XXIV) från jordbruksdirektoratet (GD VI) och

direktoraten för industri (GD III) och inre marknaden (GD XV).

Lagstiftningen inom detta område kommer dock även i fortsättningen att

behandlas av andra direktorat. Det är således bara kontrollfunktionerna

och ansvaret för den vetenskapliga rådgivningen som förts över till

konsumentdirektoratet.

Målet med denna nya politiska inriktning är att förstärka skyddet för

människors hälsa. Syftet med den nya strategin presenterades av

kommissionens ordförande Jacques Santer inför Europaparlamentet den

18 februari 1997, varvid han betonade att

 ansvaret för lagstiftning skall hållas avskilt från ansvaret för

vetenskapligt samråd,

 ansvaret för lagstiftning skall hållas avskilt från ansvaret för

inspektioner,

 det skall finnas större insyn och mera vitt tillgänglig information

under beslutsprocessen när det gäller inspektioner.

Meddelandet behandlar i detalj kommissionens strategi, särskilt med

avseende på vetenskapliga utlåtanden, riskanalys samt kontroll och

tillsyn. Dessa tre komponenter bör alltid ligga till grund för

verksamheten på livsmedelssäkerhetsområdet, både när det gäller att

utarbeta ny lagstiftning och att verkställa och handha befintlig

lagstiftning.

Sverige stöder kommissionens ambitioner i den nya strategin för

livsmedelssäkerhet. Kommissionens omorganisation är en tydlig och bra

markering av konsumentintressenas vikt i organisationen och är, enligt

svensk mening, ett steg i rätt riktning mot att stärka skyddet för

konsumenternas hälsa och säkerhet.

Framtiden för gemenskapssystemet för information om olyckor i hemmet

och på fritiden

Under konsumentministerrådsmötet den 3 november diskuterades

framtiden för EU:s skaderegistreringssystem för hem- och fritidsolyckor

(EHLASS). Sverige deltar i systemet sedan 1995. Skaderegistreringen

används för att kartlägga hem- och fritidsolyckor, ge underlag för

djupstudier av särskilda olyckstyper, fastställa sambandet mellan

produkter eller tjänster och olyckor, prioritera insatser och följa upp

vidtagna åtgärder. När skaderegistreringen väl är utbyggd inom EU

kommer den systematiskt att kunna användas för att bl.a. förbättra

riskvärderingen inom Europastandardiseringen, ge ett bättre underlag för

den europeiska marknadskontrollen och öka möjligheterna till

samordning av det skadepreventiva arbetet mellan medlemsländerna.

EHLASS har varit ett försöksprojekt inom EU sedan mer än tio år.

Man har successivt förlängt projektet i treårsperioder. Systemet är

produktinriktat och omfattar hittills 65 sjukhus inom EU som regelbundet

rapporterar om skador som sker i hemmet och på fritiden.

Kommissionen har nyligen publicerat en konsultrapport där man gör

en utvärdering av systemet. Slutsatserna i rapporten är att man ger ett

starkt stöd för EHLASS-systemet och för att förbättringar av systemet

bör genomföras. Ett antal åtgärder föreslås som skall leda till sådana

förbättringar att systemets potential kan utnyttjas inom ramen för

nuvarande kostnader.

Sverige anser att ett väl utbyggt och fungerande

skaderapporteringssystem utgör en mycket viktig grund för allt

produktsäkerhetsarbete. Att ha säkra produkter på marknaden är en viktig

konsumentfråga. Sverige stöder därför att åtgärder vidtas för att förbättra

systemet.

Meddelande från kommissionen om konsumentutbildning

Kommissionsledamoten Bonino presenterade under året ett meddelande

om konsumentutbildning. Dokumentet utgör dels en beskrivning av

konsumentutbildningen i de olika medlemsstaterna, dels en översikt av

existerande EU-program på området och dels en beskrivning av åtgärder

på området som nyligen vidtagits av kommissionen.

23.4 Marknadsföring m.m.

De s.k. barnreklammålen i EG-domstolen

Den 9 juli fällde EG-domstolen sitt avgörande i målen C-34/95, C-35/95

och C-36/95 från Marknadsdomstolen. Målen gällde frågorna huruvida

artikel 30 eller artikel 59 i EG-fördraget eller rådets direktiv 89/552/EEG

(TV-direktivet) hindrar en medlemsstat att ingripa mot TV-reklam som

en annonsör låter sända från en annan medlemsstat, bl.a. reklam riktad

till barn under 12 år.

Domstolen uttalade i sin dom att varken TV-direktivet, artikel 30 eller

artikel 59 i EG-fördraget hindrar att en medlemsstat, med stöd av

generella föreskrifter om skydd för konsumenter mot vilseledande

reklam, ingriper mot en annonsör till följd av TV-reklam som sänts från

en annan medlemsstat. På sändningar som härrör från andra

medlemsstater utgör däremot TV-direktivet hinder för att tillämpa en

nationell lagstiftning om radiosändning, i vilken föreskrivs att reklam

som sänds under annonstid i televisionen inte får syfta till att fånga

uppmärksamheten hos barn under 12 år.

Prisinformation

Syftet med direktivförslaget om prisinformation är att föreskriva att

försäljningspris och jämförpris skall anges på alla varor som erbjuds

konsumenter, för att därigenom underlätta prisjämförelser. Arbetet med

direktivet har pågått sedan 1995. Förlikningsförhandlingarna avslutades i

december i och med att såväl Europaparlamentet som rådet godkände

förlikningskommitténs förslag. Direktivet kommer att antas slutligt i

början av 1998.

Direktivet som helhet möjliggör för Sverige att behålla sitt system

samtidigt som det bidrar till en nivåhöjning av kravet på prisinformation i

många andra EU-länder.

Jämförande reklam

Direktivet om jämförande reklam innebär att jämförelser med

konkurrenter eller varor i reklamen som huvudregel skall vara tillåtna

under förutsättning att den uppfyller vissa krav som avser att skydda

konsumenter och näringsidkare. Till skillnad från många andra direktiv

på konsument-området är detta av s.k. maximikaraktär, vilket innebär att

nationella regler inte får vara strängare. Direktivet antogs slutligt den 6

oktober 1997 (97/55/EG).

Aktörer på den svenska marknaden har, till skillnad mot i flera andra

medlemsstater, relativt långtgående möjligheter att använda jämförande

reklam i marknadsföringen. Sveriges mål har därför varit att denna

möjlighet skall kunna bibehållas i så stor utsträckning som möjligt.

Förslaget var inledningsvis så utformat att det fanns en risk för att de

svenska reglerna om otillbörlig marknadsföring inte skulle kunna

tillämpas på reklam som innehåller en jämförelse. Efter svenska insatser

har förslaget utformats så att medlemsstaterna fortfarande kan ingripa

mot reklam som är otillbörlig från andra utgångspunkter än själva

jämförelsen. Direktivet torde i sin slutliga utformning inte få några större

effekter på de svenska reglerna. Eftersom det har maximikaraktär medan

direktivet om vilseledande reklam (på vars principer

marknadsföringslagen vilar) har minimikaraktär måste ett delvis nytt

svenskt regelsystems utformning närmare övervägas.

23.5 Tvistlösning m.m. i konsumentförhållanden

Direktiv om ansökan om förbud för att skydda konsumenternas intressen

Direktivets ändamål är att samordna medlemsstaternas lagar om vissa

rättsliga åtgärder mot förfaranden som strider mot bestämmelser i de

direktiv som anges i en förteckning i bilaga till direktivförslaget. Syftet

är att det skall bli lättare att stoppa gränsöverskridande överträdelser som

har sitt ursprung i en medlemsstat, men får verkan i en annan.

Detta vill man uppnå genom principen om ömsesidigt erkännande av

organ som är behöriga att inge ansökan på det nationella planet. Ett

sådant nationellt behörigt organ får rätt att företräda det kollektiva

konsumentintresset, när konsumenters rätt överträtts av en näringsidkare

i ett annat medlemsland, genom att väcka talan vid domstol eller behörig

myndighet i det landet.

Sverige framhöll vid rådsmötet den 10 april att direktivet inte löser

problemen vid gränsöverskridande köp på det sätt som är bäst för

konsumenterna, men att det ändå är ett steg i rätt riktning. Det villkor

som Sverige ställde för att rösta ja var att en gemensam deklaration

antogs av rådet och kommissionen om att man bör arbeta vidare med

denna fråga för att finna mer konsumentvänliga lösningar. Med stöd av

fem andra medlemsstater lämnade Sverige en särskild deklaration om att

direktivets tillämpning inte skall leda till en sänkning av

konsumentskyddsnivån i medlemsstaterna. Ministerrådet antog en

gemensam ståndpunkt i frågan i oktober 1997.

Ett annat sätt att lösa problem som kan uppstå vid gränsöverskridande

handel när det gäller överträdelser av konsumenternas rätt är att reglera

frågan om i vilket land en ansökan om förbudsföreläggande skall

behandlas. Sverige tar upp den frågan i arbetet med att revidera den

konvention om domstolars internationella behörighet och verkställighet

av domar som gäller mellan medlemsstaterna (se avsnitt 34.1).

Handlingsplan för tvistlösning

Vid konsumentministerrådets möte den 25 november 1996 antogs rådets

slutsatser om handlingsplanen för tvistlösning. Syftet med denna är att ge

konsumenten möjlighet att få sin rätt prövad vid gränsöverskridande

tvister och underlätta tvistlösning i och utanför domstol. Försöksprojekt

med frivilligt deltagande medlemsstater kommer att genomföras i

områden med omfattande gränsöverskridande handel.

Sverige är positivt till att tvistlösning över gränserna underlättas och

att försöksprojekt genomförs i syfte att finna lämpliga former för

snabbare och enklare tvistlösning. Vid konsumentministrarnas möte den

3 november 1997 informerade kommissionsledamoten Bonino om att

kommissionen inom en nära framtid avser att lägga fram ett förslag till

rekommendation samt ett ändrat formulär som är avsett att användas i de

gränsöverskridande utomrättsliga förfarandena.

23.6 Finansiella tjänster

Konsumentkrediter

Ett förslag till ändring i konsumentkreditdirektivet har också diskuterats

under året. Syftet med de nu föreslagna ändringarna är att skapa enhetlig

grund för beräkning av den effektiva räntan. Sverige anser att det är

positivt att det läggs fast en sådan beräkningsgrund.

Beslut om gemensam ståndpunkt togs vid konsumentministerrådet den

10 april. Parlamentet hade inga ändringsförslag efter sin andra läsning av

förslaget. Genom ett rådsbeslut den 18 december 1997 antogs direktivet.

Detta innebär att Sverige kan fortsätta att beräkna den effektiva räntan på

samma sätt som tidigare.

Meddelande om finansiella tjänster

Kommissionen presenterade i juli 1997 ett meddelande om hur

konsumenternas förtroende kan stärkas på området finansiella tjänster.

Meddelandet utgör en uppföljning av den grönbok om finansiella tjänster

som kommissionen publicerade den 22 maj 1996. Av meddelandet

framgår att utgångspunkten för kommissionens insatser är att icke-

bindande åtgärder skall användas i så stor utsträckning som möjligt för

att stärka konsumenternas förtroende för finansiella tjänster. Om detta

visar sig resultatlöst kommer dock mer tvingande åtgärder att föreslås. På

några områden sägs dock behovet av mer bindande åtgärder redan vara

identifierat. Det rör sig bl.a. om förslag till direktiv på områdena

distansavtal för finansiella tjänster, försäkringsförmedlare och

elektroniska pengar. Vidare förutskickas en revidering av

konsumentkreditdirektivet. På områden som problemet med

överskuldsättning och konsumenternas tillgång till finansiella tjänster

utlovar kommissionen djupare analyser innan några förslag till åtgärder

läggs fram.

Distansavtal om finansiella tjänster

Direktiv 97/7/EG om konsumentskydd vid distansavtal är inte tillämpligt

på finansiella tjänster (se avsnitt 23.7). Under 1997 har kommissionen

därför arbetat med ett utkast till direktivförslag om distansavtal för

sådana tjänster. Det huvudsakliga syftet med ett direktiv är att underlätta

de finansiella tjänsternas fria rörlighet och att stärka konsumentskyddet.

Liksom det allmänna direktivet innehåller utkastet bestämmelser om bl.a.

leverantörens informationsskyldighet och konsumentens ångerrätt. Bland

annat beroende på de finansiella tjänsternas särskilda karaktär har dock

bestämmelserna i vissa avseenden getts en något annorlunda utformning

än i det allmänna direktivet.

Gränsöverskridande betalningar

I januari 1997 antogs ett direktiv om gränsöverskridande betalningar.

Syftet med direktivet är att betalningar över gränserna skall bli snabbare

och säkrare. Av direktivet följer en skyldighet för banker och andra

institut som bedriver gränsöverskridande betalningsförmedling att

informera kunderna om villkoren för sådan förmedling (se avsnitt 9.1.1).

23.7 Köprättsliga frågor

Distansavtal

Direktivet 97/7/EG om konsumentskydd vid distansavtal antogs i maj

1997 (EGT nr L 144). Det syftar till att underlätta varors och tjänsters

fria rörlighet och stärka konsumentskyddet vid köp av varor och tjänster i

de fall köpare och säljare inte träffar varandra i samband med att avtalet

ingås (t.ex. vid postorderförsäljning, telefonförsäljning och försäljning

via Internet). Direktivet innehåller bl.a. bestämmelser om säljarens

informationsskyldighet och konsumentens ångerrätt. Direktivet skall vara

genomfört senast den 4 juni år 2000.

Köp av varor

Ett direktivförslag som behandlats under året rör köp av varor (KOM

(95) 520 slutlig). Direktivförslaget syftar till att säkerställa en lägsta

konsumentskyddsnivå vad gäller fel i varor som konsumenter köper.

Bakgrunden är att de existerande skillnaderna i medlemsstaternas lagar är

stora, vilket medför svårigheter inte minst för den gränsöverskridande

handeln. Arbetet med direktivförslaget i rådets arbetsgrupp för

konsumentskydd och information har varit intensivt under det

luxemburgska ordförandeskapet. Sverige är allmänt sett positivt inställt

till förslaget. I samarbete med de andra nordiska medlemsstaterna har

Sverige påverkat arbetet så att direktivförslaget har utvecklats i positiv

riktning såväl rätts-politiskt som systematiskt och tekniskt. Fortfarande

återstår dock mycket arbete innan en gemensam ståndpunkt kan antas.

23.8 Miljömärkning

Arbetet med kriterieutveckling i det europeiska miljömärkningssystemet

har gått fortsatt trögt. Kriterier för 12 produktgrupper har fastställts men

endast inom 6 av dessa finns licenser tilldelade. Cirka 160 varor på den

europeiska marknaden har märkts med EU-blomman. Som jämförelse

kan nämnas att i det nordiska systemet har kriterier för 50

produktgrupper fastställts, och mer än 1 500 svanmärkta varor finns ute

på den nordiska marknaden.

Åtta medlemsländer har nationella märkningsordningar och tre länder

 Italien, Grekland och Irland planerar att starta egna system.

Storbritannien, Portugal och Luxemburg saknar egna märkningssystem.

Under år 1996 genomförde kommissionen en översyn av den

förordning som reglerar EU:s miljömärkningssystem, och under 1997 har

ett förslag till ändringar lagts fram. Förslaget syftar till att effektivisera

arbetet med miljömärkning inom EU och till att åstadkomma ett

trovärdigt system som får synligt genomslag på den europeiska

marknaden. Enligt förslaget skall bl.a. ett graderat system införas. En

produkt skall kunna märkas med en, två eller tre blommor beroende på

vilken av tre fastställda kravnivåer produkten uppfyller.

Enligt förslaget skall en från kommissionen fristående organisation,

European Eco-labelling Organization (EEO), inrättas för att handha

kriterieutveckling m.fl. uppgifter inom den europeiska miljömärkningen.

Organisationen skall arbeta på mandat av kommissionen.

I kommissionens förslag finns också regler om förhållandet mellan å

ena sidan nationella miljömärkningsordningar, både offentliga och

privata, och å andra sidan EU-systemet. Enligt förslaget skall nationella

system dra tillbaka sina kriterier för en produktgrupp för vilken EU har

fastställt kriterier senast fem år efter det att EEO har inrättats.

Förslaget behandlas för närvarande i parlamentet men har ännu inte

tagits upp till behandling i rådet. Sverige, i likhet med flera andra

medlemsländer, har ställt sig tveksamt till att nå framgång med ett

graderat system. Ett sådant kan vara svårtolkat för konsumenterna. Det är

också tveksamt om producenter är intresserade av att ansöka om

märkningar som är sämre än bäst.

Sverige och flera andra länder med nationella märkningssystem är inte

beredda att avstå från ordningar som har uppnått hög trovärdighet hos

både konsumenter och producenter för ett system som hittills har mötts

med så föga intresse. Risken finns att nationella kriterier med högre

miljö- och kvalitetskrav måste dras tillbaka av formella skäl och ersättas

av kriterier med lägre kravnivåer.

23.9 Fjärde direktivet om motorfordonsförsäkringar

Under året har kommissionen arbetat med ett förslag till fjärde direktiv

om motorfordonsförsäkring. Det har till syfte att skydda dem som

drabbas av trafikskador i en annan medlemsstat än hemlandet.

Direktivförslaget har behandlats i en expertgrupp och i

försäkringskommittén under kommissionen. I oktober överlämnades

direktivförslaget till rådet (KOM (97) 510 slutlig), och det skall nu

diskuteras i en arbetsgrupp.

Förslaget till direktiv innebär att

 det införs en rätt för den skadelidande att rikta krav direkt mot

motpartens försäkringsbolag (direktanspråk),

 alla försäkringsbolag måste ha en skaderegleringsrepresentant i varje

medlemsstat,

 informationsorgan inrättas i alla medlemsstater så att den skadelidande

kan ta reda på vilken försäkringsgivare som försäkrat det aktuella

fordonet och vem som är försäkringsgivarens representant i den

aktuella medlemsstaten,

 varje stat inrättar skadeersättningsorgan som ansvarar för reglering av

uppkomna skador om det inte finns någon skaderegleringsrepresentant

i den skadelidandes hemland eller om försäkringsgivaren inte reagerar

på framställda krav.

24 Immaterialrätt

För att den inre marknaden skall fungera effektivt måste

medlemsstaternas immaterialrättsliga lagstiftning på en del områden

tillnärmas genom åtgärder på gemenskapsnivå.

24.1 Mönsterskydd

Mönsterskydd är ett immaterialrättsligt skydd för varors utseende

(design). Såväl rent funktionell formgivning som utsmyckningar och

ornament kan skyddas. Skyddet innebär att formgivaren får en viss

ensamrätt till det yrkesmässiga utnyttjandet av ett mönster. Inom EU

varierar mönsterrätten från medlemsstat till medlemsstat både när det

gäller förutsättningarna för att få mönsterskydd och skyddets omfattning

och innebörd.

Efter flera års arbete med ett direktiv som harmoniserar mönsterrätten

inom EU antog rådet den 17 juni 1997 en gemensam ståndpunkt (EGT nr

C 237, 4.8.1997, s. 1). Den kontroversiella frågan om mönsterskydd för

reservdelar till exempelvis bilar löstes i rådet genom att man uteslöt

sådana produkter från harmoniseringen. Rådets gemensamma ståndpunkt

innebär alltså att varje medlemsstat är fri att anta eller behålla olika

särregler och undantag när det gäller mönsterskydd för reservdelar.

Europaparlamentet genomförde sin andra läsning i oktober 1997 och

antog då elva ändringsförslag. Ett av dessa gäller att införa en s.k.

reparationsklausul. Genom denna undantagsregel föreslås det bli tillåtet

att tillverka kopior av reservdelar utan att mönsterhavaren (ofta ett

bilföretag) lämnat sitt samtycke. Denna rätt skall förenas med en

skyldighet att betala skälig ersättning.

24.2 Upphovsrätt

24.2.1 Ersättning vid vidareförsäljning

I de flesta medlemsstater, däribland Sverige, finns regler om rätt till

ersättning för upphovsmän vid yrkesmässig vidareförsäljning av

exemplar av deras konstverk (droit de suite). Arbete på ett direktiv i syfte

att harmonisera de nationella reglerna pågår i en rådsarbetsgrupp. Arbetet

kommer att fortsätta under 1998.

24.2.2 Upphovsrätt och informationssamhälle

Vid en diplomatkonferens i december 1996 antogs vissa konventioner

om upphovsrätten och informationssamhället. Diskussioner har pågått i

en rådsarbetsgrupp om konventionernas innehåll m.m. Ett förslag till

direktiv som ytterligare preciserar vissa frågor förväntas från

kommissionen och kommer därefter att behandlas i en rådsarbetsgrupp.

24.3 Patent

24.3.1 Rättsligt skydd för biotekniska uppfinningar

Ett tidigare försök att harmonisera patenträtten när det gäller biotekniska

uppfinningar misslyckades 1995, då Europaparlamentet röstade nej till

det gemensamma utkast som en förlikningskommitté enats om. Senare

samma år presenterade kommissionen ett nytt förslag till direktiv om det

rättsliga skyddet för biotekniska uppfinningar (KOM (97) 446 slutlig).

Därigenom inleddes den beslutsprocedur som nu pågår.

Det föreslagna direktivet syftar till att harmonisera reglerna om

förutsättningarna för att få patent på en bioteknisk uppfinning och

rättsverkningarna av ett meddelat patent. Bl.a. anges principer för i vilka

fall patent skall anses uteslutet på etiska grunder.

Europaparlamentet yttrade sig i juli 1997. Redan i augusti samma år

lade kommissionen fram sitt ändrade förslag, varvid 65 av parlamentets

66 ändringsförslag beaktades på något sätt. Generellt kan sägas att

Europaparlamentet förordade en starkare betoning av etiska aspekter och

att kommissionen i stor utsträckning hörsammade detta.

Europaparlamentet ansåg att man för att förverkliga konventionen om

biologisk mångfald borde införa en regel om att en patentsökande som

utvecklat sin uppfinning med hjälp av växt- eller djurmaterial måste visa

att materialet åtkommits och exporterats i enlighet med lagarna på

ursprungsorten. Kommissionen fann emellertid en sådan bestämmelse

oförenlig med de internationella konventioner som gäller på

immaterialrättsområdet och beaktade därför inte Europaparlamentets

yttrande i den delen.

I rådsarbetsgruppen för immaterialrättsliga frågor har det pågått ett

intensivt arbete under Luxemburgs ordförandeskap. Vissa tillägg och

justeringar har utarbetats för att göra den etiska gränsdragningen ännu

tydligare. Arbetet ledde fram till att rådet den 27 november 1997 kunde

anta en politisk överenskommelse om en gemensam ståndpunkt som

ligger väl i linje med Europaparlamentets ställningstagande. Endast en

medlemsstat röstade emot. Två länder lade ner sina röster.

24.4 Varumärken

Enligt rådets förordning (EG) nr 40/94 av den 20 december 1993 om

gemenskapsvarumärket är det möjligt att på grundval av en enda ansökan

till en varumärkesbyrå i Alicante få ett varumärkesskydd som gäller i

samtliga medlemsstater. Det finns liknande system på en mera

världsomspännande nivå. Ett sådant system kallas för Madridprotokollet.

Under 1997 har arbete pågått i en rådsarbetsgrupp i syfte att tillskapa

regler som förenar gemenskapsvarumärket och Madridprotokollet.

24.5 Handelsrelaterade immaterialrättsfrågor

Trade-Related Aspects of Intellectual Property Rights (TRIPS)-rådet i

WTO har under 1997 genomfört de två återstående granskningarna av

hur i-länderna genomfört TRIPS-avtalet i sin nationella lagstiftning. För

u-länderna träder avtalet i kraft först år 2000 med några undantag. Vid

två tillfällen under året granskades berörda WTO-länders lagstiftning vad

gäller patent, mönster, integrerade kretsar och opublicerad information

respektive sanktionslagstiftningen. Sverige har därmed gått igenom

översynen, och några utestående problem har inte konstaterats.

USA begärde i maj konsultationer med Sverige samt ytterligare

några EU-länder inom ramen för WTO:s tvistlösningssystem för

påstådda brott mot TRIPS-avtalets artikel 50, som handlar om

interimistiska åtgärder. USA:s motivering var att man ansåg att artikel 50

i TRIPS-avtalet innehåller en skyldighet att på civilrättslig väg

tillhandahålla rättsmedel för att möjliggöra bevissäkring i

immaterialrättsmål utan motpartens hörande. Konsultationerna med

Sverige genomfördes den 28 juni med Europeiska kommissionen och

övriga intresserade EU-länder närvarande. Det område som

konsultationerna gällde ligger inom den nationella kompetensen. Sverige

kunde vid konsultationerna meddela att man av interna skäl håller på att

se över sin lagstiftning vad gäller bevissäkring i civilrättsliga mål. USA

uttryckte tillfredsställelse över denna information.

25 Utbildning

Gemenskapen skall bidra till utvecklingen av en utbildning av god

kvalitet genom att främja samarbetet mellan medlemsländerna samt

genomföra en yrkesutbildningspolitik som stöder och kompletterar

medlemsländernas egna insatser. Det sker för närvarande i programmen

Sokrates och Leonardo da Vinci, som genomförs under perioden 1995

1999. Gemenskapen och medlemsstaterna skall också främja samarbete

på utbildningsområdet med länder utanför EU och med internationella

organisationer.

25.1 Sokrates

Sokrates omfattar delprogrammen Erasmus för högre utbildning och

Comenius för skolan samt övergripande åtgärder. I de senare ingår

språkprogrammet Lingua, olika nätverk och program för informations-

och erfarenhetsutbyte samt distans- och vuxenutbildning. Budgeten är för

programperioden 850 miljoner ecu.

Efterfrågan på programmets tjänster har kraftigt överstigit tillgängliga

resurser. Efter en översyn av utvecklingen i Sokrates konstaterade

kommissionen i en rapport, som presenterades i mars 1997, att

programmålen inte skulle kunna uppfyllas inom den angivna

budgetramen, och lade samtidigt fram ett förslag om en höjning av

programbudgeten med 50 miljoner ecu för perioden 1998 1999. Rådet

godkände i september ett budgettillskott om 25 miljoner medan

Europaparlamentet i sitt yttrande i oktober förordade en höjning med 100

miljoner ecu. Beslut fattas i början av år 1998.

Deltagandet i Sverige

Under läsåret 1996/97 fullgjorde ungefär 3 000 svenska studenter delar

av sin utbildning vid något universitet i ett annat europeiskt land inom

ramen för delprogrammet Erasmus. Under samma period bedrev ca 2 500

utländska Erasmusstudenter studier vid svenska högskolor. Det finns ett

växande intresse för deltagande i Comenius. Denna utveckling är särskilt

markant beträffande fortbildning i annat medlemsland samt partnerskap

mellan skolor för språkutbildning. Under åren 1995 97 har Sverige

deltagit i totalt 572 projekt (Erasmus ej inräknat), varav 140 med svensk

koordinator.

25.2 Leonardo da Vinci

Leonardoprogrammet ger stöd till åtgärder för att förbättra den

grundläggande yrkesutbildningen och kompetensutvecklingen i företag,

inklusive åtgärder för bättre språkkunskaper, kunskapsutveckling och

innovation samt informationsutbyte. Budgeten är för programperioden

620 miljoner ecu.

På grundval av rapporter från medlemsländerna presenterade

kommissionen i juni 1997 en rapport om programgenomförandet under

perioden 1995 1996. Sverige konstaterade i sin rapport, som

överlämnades i januari 1997, att programmet trots ett komplicerat

förfarande för projektansökningar väckt stort intresse och redan haft

positiva effekter. Skolor, företag, organisationer m.fl. har fått nya

impulser, och intresset för språk, kultur och levnadssätt i andra länder har

ökat hos både lärare och elever, särskilt genom de möjligheter till

utlandspraktik och utbyten som programmet erbjuder. Till och med år

1997 beviljade kommissionen medel till 141 svenska utbytesprogram och

47 projekt.

25.3 Utbildningsprogrammen efter 1999

I november lämnade kommissionen ett meddelande till rådet om

programverksamheten när det gäller utbildning och ungdomsutbyte under

perioden 2000 2006. Förslag till beslut läggs fram i maj 1998.

Kommissionen tänker sig tre nya program med en gemensam

grundstruktur och de gemensamma målen att främja tillgång till

utbildning och livslångt lärande för alla, aktivt och solidariskt

medborgarskap samt kompetensutveckling för sysselsättning. Stöd skall

ges till åtgärder för fysisk rörlighet, virtuell rörlighet och

informationsteknik i undervisningen, nätverk för samarbete, språk- och

kulturkunskap, innovation samt information. Administrationen skall

förenklas och besluten om program-aktiviteterna fattas närmare dem som

direkt berörs av dessa; därmed skall programmen bli synligare och lättare

tillgängliga för medborgarna. De nya programmen förutsätts träda i kraft

den 1 januari år 2000.

25.4 Europeiska skoldatanätet m.m.

Uppbyggnaden av Europeiska skoldatanätet inleddes hösten 1997, sedan

kommissionen i juli beviljat medel till projektet. Där deltar samtliga EU-

länder samt Island, Norge och Schweiz, men Sverige har svarat för

samordningen av projektansökningar och kontraktsförhandlingar med

kommissionen. Sverige har även, genom Kommittén för det europeiska

skoldatanätet som Utbildningsdepartementet tillsatte i början av hösten,

ansvarat för utvecklingen av en interimistisk plattform för skoldatanätet

på Internet. Plattformen invigs våren 1998 och erbjuder bl.a. stöd till

lärare, kontaktfunktioner och nyhetstjänster.

Sverige hade vidare en aktiv roll i kampanjen Internet-dagar Europa,

som kommissionen genomförde den 18 25 oktober 1997 för att öka

användningen av Internet i skolorna ett led i uppföljningen av den

handlingsplan för lärande i informationssamhället som kommissionen

lade fram hösten 1996. Under kampanjen genomfördes 270 olika projekt

i medlemsländerna.

Det nederländska ordförandeskapet tog i anslutning till

handlingsplanen upp frågan om lärarutbildning för användning av

informations- och kommunikationsteknik i undervisningen. Vid ett

informellt rådsmöte i Amsterdam i mars 1997 ställde sig

utbildningsministrarna positiva till samarbete på området och enades i

juni om rådsslutsatser. Kommissionen uppmanades där att i

utbildningsprogrammen främja inrättande av nätverk för

erfarenhetsutbyte och pilotprojekt mellan lärarhögskolor m.fl. samt

samarbete kring programvaruproduktion.

25.5 Kvalitet i utbildningen

Med utgångspunkt i bl.a. pilotprojekt som genomfördes 1994 1995 lade

kommissionen i maj 1997 fram ett förslag till rekommendation från rådet

om europeiskt samarbete i fråga om kvalitetssäkring i den högre

utbildningen. Syftet skulle vara att främja varaktiga system för

kvalitetsbedömning i medlemsländerna och institutionalisera ett

europeiskt samarbete på området, exempelvis genom att inrätta ett

nätverk bestående av berörda myndigheter och organisationer.

I november ställde sig rådet bakom en reviderad version av förslaget

men beslut kan fattas först under 1998.

I november antogs även ett förslag från det luxemburgska

ordförandeskapet till slutsatser om utvärdering av skolundervisningens

kvalitet. Medlemsländerna uppmanades att utöka sitt samarbete på

området, särskilt när det gäller utvärdering av elevresultat, och

kommissionen fick i uppdrag att stödja detta i utbildningsprogrammen.

Kommissionen uppmanades också att utnyttja resultaten av de

pilotprojekt om utvärdering som genomförs 1997 1998 inom ramen för

Sokrates samt att beakta utvärderingsfrågor i utformningen av det

framtida utbildningssamarbetet.

I slutsatser som antogs i juni, på initiativ av det nederländska

ordförandeskapet, framhöll rådet att våld och andra övergrepp i skolan är

faktorer som inverkar på utbildningskvaliteten och välkomnade ett

informations- och erfarenhetsutbyte om åtgärder för att säkerställa en

trygg skolmiljö. Kommissionen uppmanades att inrätta en expertgrupp

med representanter för bl.a. europeiska lärar- och

föräldrasammanslutningar samt genomföra pilotprojekt med särskild

inriktning på hur våld i skolan kan förebyggas.

25.6 Övriga utbildningsfrågor

Under våren 1997 lämnade medlemsländerna rapporter till

kommissionen med kommentarer till den grönbok som kommissionen

lade fram hösten 1996 om undanröjande av hinder för rörlighet över

gränserna för deltagarna i EG-programmen för utbildning, forskning och

ungdomsutbyte. Sverige framhöll i sin rapport, som överlämnades i april,

framför allt vikten av insatser för att se till att programdeltagarna har

tillgång till god information om villkoren för studier och praktik i olika

medlemsländer och för att främja ömsesidig respekt för skillnaderna

mellan utbildningssystemen. Utbildningsministrarna gav även sina

synpunkter på kommissionens överväganden och åtgärdsförslag vid det

informella rådsmötet i mars och vid rådsmötet den 26 juni.

Kommissionen avser att under våren 1998 presentera en handlingsplan

för uppföljning av grönboken med målet att i nästa generations EG-

program en halv miljon studenter, forskare, lärare m.fl. skall studera eller

praktisera i ett annat medlemsland.

I juni antog rådet slutliga slutsatser om vitboken om utbildning för

kunskapssamhället (1995). Utgångspunkten var ett meddelande från

kommissionen om reaktionerna på vitboken och de försöksverksamheter

som kommissionen inlett för att följa upp sina förslag, t.ex. projekt om en

andra chans till utbildning för arbetslösa ungdomar och nya system för

erkännande av kvalifikationer. Rådet konstaterade att kommissionen i

utformningen av försöksverksamheterna tagit hänsyn till rådets

ställningstagande i de preliminära slutsatser om vitboken som antogs i

maj 1996, och att tillfälle till analys av verksamhetsresultaten skulle ges i

arbetet med de kommande utbildningsprogrammen.

Kommissionen tog i vitboken bl.a. fasta på rådets tidigare riktlinjer om

undervisning i den obligatoriska skolan i minst två EU-språk utöver

modersmålet. I en resolution som antogs i november 1997, på förslag av

det luxemburgska ordförandeskapet, anmodade rådet kommissionen att i

utbildningsprogrammen främja sådan undervisning redan i de första

årskurserna. Det skall t.ex. ske genom stöd till samarbete mellan skolor

och spridning av undervisningsmaterial samt till rörlighet och

kompetensutveckling för lärare. Kommissionen anmodades också att

beakta vikten av tidig språkundervisning i utformningen av det framtida

utbildningssamarbetet.

I november antogs även ett uttalande om respekt för olikheter och

kamp mot rasism och främlingsfientlighet. Rådet utvecklade där

principerna i rådsresolutionen av den 23 oktober 1995 om åtgärder inom

utbildningssystemen mot rasism och främlingsfientlighet och beslutade

att den 21 mars varje år skall vara Den kulturella mångfaldens dag i

skolorna.

25.7 Internationellt samarbete

År 1997 ingick EG avtal med Cypern om deltagande i Sokrates och

Leonardo, och respektive associeringsråd fattade beslut om Rumäniens,

Tjeckiens och Ungerns medverkan i dessa program. Under året inleddes

även förberedelser för motsvarande beslut om övriga ansökarländer. De

öst- och centraleuropeiska länderna redovisade sina prioriteringar för

programdeltagandet vid ett informellt möte i samband med rådsmötet den

20 november.

I april hölls ett första möte mellan utbildningsministrarna i EU-

länderna och samtliga mottagarländer i Phare. Vid mötet, som ägde rum i

Warszawa, enades ministrarna om att utveckla ett samarbete när det

gäller t.ex. kvalitetsfrågor, rörlighet över gränserna, erkännande av

kvalifikationer, livslångt lärande och språk samt att fortsätta

diskussionerna vid ett nytt möte våren 1998.

I april föreslog också kommissionen en ändring av förordningen om

Europeiska yrkesutbildningsstiftelsen, som ger stöd till mottagarländerna

i Phare och Tacis. Syftet är att även medelhavsländerna skall kunna

omfattas av stiftelsens verksamhet.

Arbetsmarknads- och socialministrarna godkände i oktober en

reviderad version av förslaget men beslut fattas först under våren 1998.

26 Forskning

För samarbetet inom forskning och teknisk utveckling skall gemenskapen

ha som mål att stärka den vetenskapliga och teknologiska grunden för

industrin inom gemenskapen, att främja utvecklingen av dennas

internationella konkurrensförmåga och att underlätta alla

forskningsinsatser som anses nödvändiga enligt andra kapitel i EG-

fördraget.

26.1 Svenskt deltagande i det fjärde ramprogrammet

Det svenska deltagandet i det fjärde ramprogrammet är liksom tidigare år

mycket högt i förhållande till den relativa andel som Sverige har inom

forskningssamarbetet. Sverige svarar för 5,5 % av allt deltagande, vilket

motsvarar cirka 1 500 projekt.

Sverige betalar ungefär 800 miljoner kronor per år för ramprogrammet

(ca 2,9 % av budgeten) och deltar för cirka 1 100 miljoner kronor (ca 3,8

%). Under 1997 har det även visat sig att antalet svenska projekt-

koordinationer har ökat. Dessutom har antalet småföretag som deltar i

s.k. Craft-projekt ökat.

26.2 Det femte ramprogrammet för forskning

och utveckling 1998 2002

Under 1997 inleddes förhandlingarna om utformningen av det femte

ramprogrammet för forskning och utveckling 1998 2002. Kommissionen

presenterade sitt förslag i början av april. Detta har varit föremål för

omfattande beredning i olika EU-organ. Beslut om ramprogrammet

väntas hösten 1998.

Kommissionen föreslår att programmets struktur skall förändras. I

stället för 18 särprogram enligt det fjärde ramprogrammet föreslås 3

tematiska och 3 horisontella program. De tematiska programmen

utformas med en problemlösande utgångspunkt i stället för disciplin-

orientering, vilket var utgångspunkten för de tidigare ramprogrammen.

De tematiska programmen delas därefter in i 16 s.k. nyckelaktiviteter

(key-actions). Dessa föreslås innehålla fokuserade och koordinerade

FoU-insatser. I tillägg föreslås satsningar på såväl generiska teknologier

(frågor med framtids-utvecklingspotential) samt infrastrukturåtgärder, för

respektive tematiskt program.

De tematiska programmen är:

 forska i bioresurser och ekosystem,

 utveckla ett användarvänligt informationssamhälle,

 främja en konkurrenskraftig och hållbar tillväxt.

De tre horisontella programmen är:

 stärka gemenskapens internationella roll,

 förnya samt integrera de små och medelstora företagen,

 stärka den mänskliga potentialen.

26.3 Svenska prioriteringar i det femte ramprogrammet

Inför kommissionens förslag till utformning av det femte

ramprogrammet har Sverige utarbetat egna prioriteringar. Sverige,

liksom de flesta övriga medlemsstater, föreslår att antalet tematiska

program skall vara fler än tre, dock högst sex stycken. Europaparlamentet

har efter sin första läsning i december föreslagit fyra.

Från svensk sida prioriteras särskilda program för miljö och energi.

Sverige har begärt ett särskilt tematiskt program för humaniora och

samhällsvetenskap. Dessutom betonas vikten av ökade satsningar för

forskning om skog och landtransporter. En viktig fråga för Sverige är att

regelverket om det femte ramprogrammets administration förenklas och

förtydligas väsentligt i förhållande till vad som gäller för det fjärde

ramprogrammet. Detta gäller inte minst reglerna för de små och de

medelstora företagens deltagande.

Kommissionen har föreslagit en budget på 16,3 miljarder ecu för det

femte ramprogrammet inklusive Euratom. Parlamentet har föreslagit 16,7

miljarder ecu. Den svenska huvudlinjen är att budgeten för det femte

ramprogrammet inte skall överstiga budgeten för det fjärde

ramprogrammet, dvs. 13,2 miljarder ecu.

26.4 Internationellt samarbete

Under 1997 har samarbetsavtal slutits med USA och Sydafrika.

Dessutom har ministerrådet beslutat om ett förhandlingsmandat för ett

samarbetsavtal med Ryssland.

27 Kultur och medier

EU skall bidra till kulturell utveckling i medlemsstaterna. Detta skall ske

med respekt för nationella och regionala intressen samtidigt som det

gemensamma kulturarvet skall framhävas. EU:s insatser skall främja

samarbetet mellan medlemsstaterna och vid behov stödja verksamhet

som syftar till att sprida kunskap om de europeiska folkens kultur och

historia, att bevara och skydda kulturarv och att främja icke-kommersiellt

kulturutbyte och konstnärligt skapande även inom den audiovisuella

sektorn.

27.1 Kulturprogram

Kalejdoskop

Till 1997 års stödfördelning inkom totalt 914 ansökningar, en ökning

med 28 % jämfört med 1996. Av dessa fick 128 (14 %) stöd med

sammanlagt 6,8 miljoner ecu. Tio av stöden var s.k. storskaliga projekt.

Den svenska utdelningen blev något bättre än föregående år. Fem

svenska ansökningar fick totalt 430 057 ecu, vilket motsvarar ca 4 % av

antalet stödda projekt och ca 6 % av stödsumman. Ett av stöden var inom

åtgärd 2, där Stockholms Stadsteater fick 250 000 ecu för ETC-festivalen

i Stockholm 1997. Därutöver deltog svenska organisationer som

medarrangörer i 15 andra projekt.

Dessutom fördelades 530 000 ecu till Europeiska ungdomsorkestern,

300 000 ecu till Europeiska barockorkestern, 400 000 ecu till

kulturhuvudstaden Thessaloniki och 100 000 ecu till kulturmånaden i

Ljubljana. Sammanlagt har således drygt 8 miljoner ecu fördelats under

Kalejdoskop-programmet 1997.

Ariane

Beslut om Ariane-programmet togs i maj 1997 (efter förlikning mellan

rådet och parlamentet). För programmets första år inkom sammanlagt

484 ansökningar. Av dessa avsåg 264 översättningar, vilket innebär en

ökning med hela 50 % jämfört med pilotprojektet för böcker och läsning

1996. Under 1997 fördelades totalt 2,3 miljoner ecu till 184 projekt,

varav 141 översättningar som fick totalt 734 000 ecu.

De svenska ansökningarna var i år jämnare fördelade på olika

stödåtgärder än förra året då översättningarna dominerade. Sex svenska

förlag fick sammanlagt 58 000 ecu för 10 översättningar, varav en gällde

stödet för referensverk. Tre svenska ansökningar om litterära samarbets-

och fortbildningsprojekt fick totalt 127 000 ecu. Sverige fick därmed 7 %

av antalet stödda projekt och 8 % av stödsumman. Utländska förlag fick

stöd för 10 skönlitterära översättningar från svenska, vilket placerar

svenskan på femte plats bland originalspråken, efter franskan, engelskan,

tyskan och italienskan, men före t.ex. spanskan, holländskan och

danskan.

Raphael

Beslut om Raphael-programmet fattades i juli 1997 (efter förlikning

mellan rådet och parlamentet). I avvaktan på det formella beslutet utlyste

kommissionen pilotprojekt sommaren 1997 under mycket varierande

teman, bl.a. att med hjälp av modern teknik studera, bevara och

uppmärksamma dekorerade fasader samt att utveckla tematiska nätverk

mellan europeiska museer. Av totalt 841 ansökningar beviljades 91 stöd

inom en ram på drygt 9,4 miljoner ecu. Sverige är ansvarig samordnare

för 3 av projekten, som tilldelats totalt 370 000 ecu. Sverige deltar i

ytterligare 13 projekt som sammanlagt tilldelats nära 870 000 ecu.

Kulturramprogrammet

Vid rådsmötet i juni 1997 antogs ett rådsbeslut om det framtida kulturella

samarbetet efter att nuvarande kulturprogram löpt ut. Rådet anmodar där

kommissionen att senast den 1 maj 1998 lägga fram förslag om ett s.k.

kulturramprogram som omfattar nuvarande tre kulturprogram (Ariane,

Kalejdoskop och Raphael).

Hösten 1997 skickade kommissionen ett frågeformulär om ett

kulturramprogram till samtliga medlemsländer. Frågor ställdes om

programmets huvudsakliga målsättningar, riktlinjerna för programmet,

vilka områden som skall ingå, ett nytt stödsystem och vilken typ av

verksamhet som skall stödjas. Kommissionen ställde också frågor om

beaktande av kulturella aspekter vid genomförandet av övrig

gemenskapspolitik (uppföljning av artikel 128:4).

Sverige har i sitt svar betonat vikten av att kulturfrågorna integreras i

övrig gemenskapspolitik, särskilt strukturfonderna och

sysselsättningspolitiken. EU:s insatser vad gäller programmets riktlinjer

bör, mot bakgrund av subsidiaritetsprincipen, inriktas på

gränsöverskridande erfarenhetsutbyte, nätverksbildning och stöd till

spridning av verk. Vidare framhåller Sverige principen om att urvalet av

projekt som är stödberättigade görs av professionella konstnärliga

bedömare. Sverige anser att systemet med expert-juries bör bibehållas i

det nya ramprogrammet. För Sverige är det vidare särskilt viktigt att ett

nytt ramprogram administreras så kostnadseffektivt som möjligt.

Vid rådsmötet i november 1997 diskuterade kulturministrarna hur man

skall lösa övergångsperioden från nuvarande kulturprogram till det nya

ramprogrammet. Raphael löper ut den 31 december 2000, medan

Kalejdoskop och Ariane löper ut redan den 31 december 1998.

Kulturramprogrammet är dock tänkt att träda i kraft först den 1 januari

2000. Rådet har noterat att kommissionen avser att lägga förslag i frågan

under 1998.

Kulturhuvudstadsprojektet

Kulturhuvudstadsprojektets framtid diskuterades vid rådsmötet både i

juni och i november 1997. Ett kommissionsförslag kommer att behandlas

1998. Projektet har sedan 1985 varit ett mellanstatligt projekt, men

kommissionen vill fr.o.m. år 2001 införa ett gemenskapsinitiativ baserat

på artikel 128. Förslaget innebär bl.a. att en stad per år utses, att

kulturmånadsprojektet upphör och att ett nytt jury-system införs.

Vid rådsmötet i juni 1997 skulle ministrarna ha fattat beslut om val av

kulturhuvudstad år 2001 (enhällighetsbeslut), men man kunde inte

komma överens. Sverige stöder Rigas kandidatur för år 2001.

27.2 Mediefrågor

MEDIA II

Under 1997 har ansökningsomgångar ägt rum inom samtliga av de tre

delprogrammen utbildning, distribution och utveckling. Budgeten för

hela programmet var under året ca 60 miljoner ecu. Bland de totalt 32

beviljade ansökningarna till utbildningsprogrammet fanns inte någon

svensk ansökan. Av drygt 400 beviljade ansökningar inom

utvecklingsprogrammet var 16 svenska. Av ca 480 beviljade ansökningar

inom distributionsprogrammet (selektivt stöd) var 23 svenska. Utöver

detta har under året ett nytt system för automatiskt distributionsstöd trätt i

kraft. Inom ramen för det automatiska systemet har 6 svenska

distributörer beviljats sammanlagt ca 290 000 ecu för distribution av

europeisk film under 1996.

Garantifonden

Kommissionen lade i november 1995 fram ett förslag till garantifond för

stöd till europeisk audiovisuell produktion. Fondens kapital föreslogs bli

200 miljoner ecu, varav EU-budgeten skulle täcka 90 miljoner ecu.

Övriga insatser skulle komma från den privata finansiella marknaden.

Kommissionens förslag har inte vunnit stöd bland ett antal

medlemsländer. Kritiken har främst avsett fondens inriktning på

produktioner från större länder och språkområden, bristen på intresse

från privata finansiärer samt problem med att få fonden att fungera enligt

kommersiella principer.

Kommissionens förslag har vidareutvecklats i ett antal

kompromissförslag. Det senaste förslaget presenterades av det

luxemburgska ordförandeskapet under hösten 1997. Förslaget innebär att

bidraget från EG-budgeten minskas till totalt 30 miljoner ecu. Under en

försöksperiod skall fonden enbart behandla filmprojekt; TV-produktioner

utesluts. En kvot föreslås skapas till förmån för projekt med en budget

om mindre än 4 miljoner ecu. Den finansiella sektorn förutsätts inte

medverka i finansieringen av fonden. Även detta kompromissförslag har

kritiserats av flera medlemsländer. Sverige har ställt sig negativt till

förslaget, bl.a. mot bakgrund av att finansieringen av bidraget från EG-

budgeten inte är klar och att TV-sektorn inte omfattas av förslaget.

Vid det formella ministerrådsmötet den 24 november 1997 beslutades

att frågan skulle lämnas över till det brittiska ordförandeskapet med

uppdrag att särskilt analysera frågor kring distribution av

filmproduktioner.

TV-direktivet

Ändringarna i det direktiv som brukar kallas TV utan gränser ,

89/552/EEG, beslutades i juni 1997. Då hade kommissionens förslag om

ändringar diskuterats i ungefär två år. Vid 1997 års början hade

Europaparlamentet avslutat sin andra läsning och föreslagit ett stort antal

ändringar i ministerrådets gemensamma ståndpunkt från juni 1996.

Förlikningsförhandlingen ägde rum den 16 april 1997, varvid en

överenskommelse nåddes mellan parlamentet och rådet. Efter det att

parlamentet för sin del hade godkänt överenskommelsen beslutade

ministerrådet den 30 juni 1997 att godkänna det ändrade direktivet.

De viktigaste ändringarna i förhållande till 1989 års direktiv är

följande. Reglerna för att bestämma vilken medlemsstat som skall

ansvara för ett visst TV-företag förtydligas. En helt ny regel införs som

skall säkerställa att TV-sändningar av viktiga evenemang även i

framtiden blir tillgängliga för den stora publiken. Köp-TV-inslag regleras

på i princip samma sätt som reklaminslag. En kontaktkommitté inrättas

som skall fungera som ett forum för diskussioner mellan kommissionen

och medlemsstaterna om direktivets tillämpning.

Under behandlingen av kommissionens ändringsförslag drev Sverige

bl.a. frågan om ett förbud i direktivet mot TV-reklam som särskilt vänder

sig till barn. Eftersom Sverige inte fick gehör för dessa synpunkter

röstade Sverige mot ministerrådets gemensamma ståndpunkt. Med

hänsyn till att parlamentet inte återkom till sitt tidigare förslag om

skärpta regler, och att det därmed inte fanns möjlighet att nå längre i

frågan, beslutade Sverige att vid den slutliga omröstningen rösta för det

ändrade direktivet.

Även om Sverige vid denna revidering av TV-direktivet inte lyckades

få med ett förbud mot reklam riktad till barn, så har vi dock skapat ett

intresse för frågan. Rådet har beslutat att kommissionen skall göra en

studie av effekterna av TV-reklam på minderåriga. Möjligheterna att

genom tekniska anordningar ge föräldrar möjlighet att filtrera bort

program som de inte önskar att barnen skall se skall också belysas av

kommissionen.

Bakgrunden till den nya bestämmelsen om TV-sändningar av

evenemang är att TV-rättigheterna till viktiga evenemang, framför allt

inom sportområdet, i ökad utsträckning säljs med avsikt att evenemangen

skall sändas ut i olika former av betal-TV. De nya reglerna syftar till att

säkerställa att i varje fall de viktigaste evenemangen även i fortsättningen

skall kunna sändas i TV till hela befolkningen. De omfattar inte bara

sportevenemang utan alla evenemang av särskild vikt för samhället.

Reglerna innebär att en medlemsstat har rätt att besluta att TV-företag

som har ensamrätt till TV-sändning från evenemang inte får utnyttja

denna rättighet på sådant sätt att en betydande del av befolkningen

hindras att följa evenemanget i direktsändning i fri TV. De andra

medlemsstaterna skall se till att även de TV-företag som de har ansvar

för respekterar sådana beslut. En förutsättning för det sistnämnda är att

beslutet har anmälts till kommissionen och att kommissionen har kommit

fram till att åtgärderna är förenliga med gemenskapsrätten.

Ändringarna i direktivet skall vara genomförda i medlemsstaternas

lagstiftning senast den 30 december 1998.

Public service-protokollet

Radio- och TV-företag med uppgift att verka i allmänhetens tjänst finns i

de flesta medlemsstater. Dessa företag har ett grundläggande ansvar för

information, nyhetsförmedling, kulturförmedling och offentlig debatt.

Verksamheten är emellertid inte begränsad till dessa områden, utan

företagen sänder program av många olika slag, även sådana som utgör

huvudinnehållet i kommersiell radio och TV.

Kommersiella TV-företag har klagat till kommissionen eftersom de

anser att konkurrensen snedvrids genom att allmännyttiga TV-företag i

många länder erhåller finansiering både från det allmänna och genom

reklamintäkter.

En viss osäkerhet har tidigare rått om rättsläget bl.a. när det gäller hur

man skall betrakta finansiering med allmänna medel som inte avser

endast vissa begränsade uppgifter.

Vid regeringskonferensens avslutning i Amsterdam enades man, med

bl.a. Sverige som pådrivande part, om ett protokoll som i huvudsak

innebär att varje medlemsstat har rätt att bestämma omfattningen och

organisationen av den allmännyttiga sändningsverksamheten.

Finansieringen får dock inte påverka handelsvillkoren och konkurrensen

inom gemenskapen i en omfattning som kan strida mot det gemensamma

intresset, varvid kraven på att utföra uppdraget att verka i allmänhetens

tjänst skall beaktas.

Skydd för minderåriga och mänsklig värdighet

Hösten 1996 presenterade kommissionen en grönbok om skyddet av

minderåriga och mänsklig värdighet inom de audiovisuella tjänsterna och

informationstjänsterna. Syftet med grönboken är att diskutera alternativa

åtgärder. Sverige framhöll i sitt svar på grönboken i mars 1997 att

nationella eller överstatliga insatser i nuvarande skede i första hand bör

ha till uppgift att stödja branschens frivilliga åtaganden.

I november 1997 följde kommissionen upp sin grönbok genom ett

förslag till rekommendationer om skyddet av minderåriga och mänsklig

värdighet inom de audiovisuella tjänsterna och informationstjänsterna.

De rekommendationer som föreslås syftar till att främja åtgärder för

självreglering. Medlemsstaterna skall bl.a. uppmuntra att organ för

självreglering att etiska regler upprättas. Parallellt med detta arbete har

kommissionen arbetat fram en plan om olagligt och skadligt innehåll på

Internet.

Konvergens

I december 1997 beslutade kommissionen om en grönbok om

konvergensen mellan sektorerna för telekommunikationer, medier och

informationsteknik, och vilka följder detta får för lagstiftningen.

Grönboken har skickats ut till medlemsstaterna för synpunkter fram till i

april 1998.

27.3 Kultur och sysselsättning

Sommaren 1997 sände kommissionen en enkät till medlemsstaterna mot

bakgrund av den planerade grönboken om kultur och sysselsättning

(presenteras i början av 1998). Kommissionen efterfrågade exempel på

särskilt representativa projekt som visar på sysselsättningspotentialen i

kultursektorn.

I svaret till kommissionen understryks kulturens instrumentella roll för

sysselsättningen. Tillväxt och sysselsättning är centralt i den svenska

regeringens politik. Den svenska regeringen har lyft fram kulturområdets

möjligheter att bidra till tillväxt och regional utveckling som ett led i

kampen mot arbetslösheten. Erfarenheterna av tidigare insatser visar att

kulturprojekt kan påverka sysselsättningen positivt. Vidare lämnades

följande fyra svenska exempel på kultursektorns sysselsättningspotential:

SESAM-projektet, Karlskrona och örlogsbas, Folkoperan och Film i

Väst.

27.4 Övriga frågor

Rådet har under 1997 tagit initiativ till en kommissionsstudie där man

skall undersöka om och i så fall hur man kan tillåta att nationella fasta

bokpriser kan länkas samman i vissa europeiska språkområden. Rådet har

även antagit rådsslutsatser där kommissionen uppmanas att, i sitt förslag

till ett s.k. kulturramprogram, lägga fram förslag till förmån för musiken

i Europa. Vidare har rådet fattat beslut om att anmoda kommissionen att

göra en studie om moms för kulturella varor och tjänster. Frågan om

momssatser är dock en fråga för Ecofin-rådet.

I rådets eller kommissionens regi har expertkonferenser hållits om bl.a.

den europeiska musikindustrin, forskningscentrum på kulturområdet,

kulturstatistik, kulturhuvudstadsprojektet och digital-TV-teknik.

28 Informationsteknik och samhället

EU lägger stor vikt vid att följa och stödja det framväxande

informationssamhället. En av de mer centrala händelserna under året var

den konferens om globala nätverk som hölls i Bonn den 6 8 juli 1997.

Vid konferensen undertecknades en deklaration om globala nätverk.

Denna behandlar frågor om hur alla skall beredas tillgång till de globala

nätverken på likvärdiga villkor och hur förtroendet för nätverken skall

kunna upprätthållas.

Vid teleministerrådet den 1 december 1997 antogs ett flerårigt

gemenskapsprogram för att stimulera etablerandet av

informationssamhället i Europa. Programmet har följande mål:

 att öka allmänhetens medvetenhet och förståelse för vilken potentiell

betydelse informationssamhället och dess nya tillämpningar har över

hela Europa,

 att optimera de socio-ekonomiska fördelarna av

informationssamhället,

 att stärka Europas roll i den globala dimensionen av

informationssamhället.

Programmet kommer att löpa från 1 januari 1998 till 31 december 2002

och omfattar ett antal åtgärder inom respektive målområde. Budgeten är

satt till 25 miljoner ecu.

Elektronisk handel

Bonndeklarationen förespråkade ett brett angreppssätt på de frågor som

sammanhänger med de globala nätverken såsom Internet. En central del

av deklarationen var behandlingen av elektronisk handel. Frågan har

också aktualiserats genom det amerikanska initiativet A Framework for

Global Electronic Commerce som presenterades av USA:s president

Bill Clinton den 1 juli 1997. President Clintons initiativ tar, till skillnad

från den europeiska deklarationen, bara upp frågor som är av vikt för

handeln. Det finns dock inga större principiella skillnader i synen på vad

som är centralt för utvecklingen av global elektronisk handel. En dialog

har inletts mellan EU och USA där syftet är att finna gemensamma

utgångspunkter för hur möjligheterna till handel på Internet skall kunna

utnyttjas till sin fulla potential. Den 5 december 1997 antogs ett

gemensamt uttalande om elektronisk handel.

Kommissionen har under året antagit två dokument som är viktiga för

det fortsatta utvecklingsarbetet. Det första var ett meddelande om

elektronisk handel (KOM (97) 157 slutlig) som antogs den 16 april 1997.

Det andra var ett meddelande om digitala signaturer (KOM (97) 503

slutlig) från den 8 oktober 1997. En grundläggande förutsättning för

säker handel på nätet är att man kan skapa säkra system för digitalaa

signaturer. Elektronisk handel och digitala signaturer är frågor som måste

hanteras både i ett europeiskt och internationellt perspektiv. Det EU-

arbete som nu pågår förväntas få stor betydelse för utvecklingen.

Handlingsplan för Internet

Internet fortsätter att utvecklas i snabb takt. Kommissionen antog den 26

november 1997 en handlingsplan för säker användning av Internet.

Genom planen vill kommissionen underlätta IT-branschens arbete med

att finna modeller för självreglering så att den kan ta ett större ansvar för

innehållsfrågor, bl.a. genom att stödja framväxten av system för

klassning och filtrering av innehåll. Utöver detta syftar planen till att öka

den allmänna medvetenheten om hur innehållsfrågor på Internet kan

hanteras samt stödja utvecklingen, utreda legala frågor och koordinera

arbetet på internationell nivå.

Kommissionen avser att lägga ett förslag till beslut om att rådet skall

anta en budget på totalt 30 miljoner ecu för att genomföra

handlingsplanen under perioden 1998 2001.

Övriga initiativ

Under det gångna året inleddes aktiviteter på flera områden där det

troligtvis kommer att synas resultat under 1998. Utöver det arbete som

nämnts ovan finns det ytterligare ett antal initiativ som förtjänar att

nämnas i detta sammanhang. Kommissionen arbetar bl.a. med en

åtgärdsplan för att stärka den europeiska IT-industrins konkurrenskraft.

Vidare har ett system för information och samarbete kring reglering av

informationssamhällets tjänster tagits fram. Systemet är baserat på

direktiv 83/189/EEG som reglerar ett informationsförfarande för tekniska

standarder och föreskrifter. Syftet är att motverka nationella regleringar

som försvårar tillhandahållande av tjänster inom EU. I slutet av året

presenterade kommissionen ett meddelande (KOM (97) 623 slutlig) om

den s.k. konvergensen inom sektorerna för telekommunikationer, medier

och informationsteknik och om hur den påverkar regelverken inom dessa

sektorer.

DEL 3 EUROPEISKA UNIONENS FÖRBINDELSER MED

OMVÄRLDEN

29 Utrikes- och säkerhetspolitik

Det samarbete som etablerades i Maastricht genom Fördraget om Europeiska unionen

 på det

utrikes- och säkerhetspolitiska området (GUSP) fortsätter att fördjupas.

Utrikesministrarna

möts månatligen för att diskutera utrikespolitiska frågor. På tjänstemannanivå

förbereds

frågorna inom EU:s politiska kommitté samt därunder inom ett antal olika GUSP-

arbetsgrupper.

Samarbetet utgör EU:s andra pelare och är mellanstatligt till sin karaktär. I

princip samtliga

beslut fattas i dag med enhällighet. Det nya Amsterdamfördraget återspeglar

samtidigt den

ambition som funnits hos medlemsstaterna att öka EU:s handlingsförmåga och

effektivitet i

GUSP för att främja fred och säkerhet. En ny beslutstyp, gemensamma strategier,

har förts in

i det nya fördraget som ett komplement till Europeiska rådets nuvarande

befogenhet att ange

riktlinjer i GUSP. Dessa beslut kommer att fattas av Europeiska rådet med

enhällighet. Beslut

i ministerrådet kommer i större utsträckning att fattas med kvalificerad

majoritet, dock med

bibehållen vetorätt. Beträffande insatser som rör försvarsdimensionen gäller

fortsatt

enhällighet. Även möjligheten till röstnedläggning, vid enhälliga beslut,

förutses bidra till

ökad effektivitet.

Sverige har aktivt verkat för att EU skall ges bättre förutsättningar att agera

inom ramen för

krishantering. Efter ett svensk-finskt initiativ fastställer det nya fördraget

att humanitära,

fredsbevarande och fredsskapande insatser skall bli ett huvudelement i det

säkerhetspolitiska

samarbetet. Sverige och övriga observatörer i VEU ges härvid rätt (men inte

skyldighet) att

fullt ut delta i dessa uppgifter. Beslut om deltagande är i varje enskilt fall

nationellt.

Observatörerna får vidare full rätt att delta i planering och beslutsfattande i

sådana insatser till

vilka de själva bidrar.

Förberedelser har redan inletts för att inrätta en gemensam enhet för politisk

planering och

tidig förvarning i GUSP. Denna enhet kommer att ledas av ministerrådets

generalsekreterare,

vilken enligt det nya fördraget skall fungera som EU:s höge representant för

GUSP.

Under året har medlemsstaterna genomfört gemensamma démarcher i ett antal olika

frågor.

En god sammanhållning har bidragit till en tydlig attityd i den politiska

dialogen med länder

där brister i respekten för de mänskliga rättigheterna förekommer. Uppföljningen

 av EU:s

förbindelser med Kuba och med Kina är exempel på detta.

EU har bl.a. enats om gemensamma ståndpunkter om stöd till konfliktförebyggande

i

Afrika, om EU:s deltagande i de internationella insatserna i Albanien, samt om

fortsatta

sanktioner mot Burma (Myanmar) och Nigeria mot bakgrund av brister i respekten

för de

mänskliga rättigheterna. EU har också enats om att gemensamt följa upp FN:s

sanktioner mot

UNITA i Angola och mot Sierra Leone.

EU-insatser inom ramen för GUSP genomförs genom beslut av rådet om gemensamma

åtgärder. De finansiella medel som behövs tas som regel från ett särskilt anslag

 i

gemenskapsbudgeten (30 miljoner ecu under 1997). Under året har EU på detta sätt

 lämnat

stöd till fredsprocessen i Mellanöstern och till OSSE:s insatser för

valprocessen i Bosnien-

Hercegovina. Vidare har EU deltagit i det internationella samfundets

ansträngningar i

området kring de stora sjöarna i Afrika. Betydande bidrag till röjning av

antipersonella minor

har också lämnats.

En förteckning över gemensamma ståndpunkter och åtgärder som antagits under året

 samt

över gemensamma uttalanden finns i bilaga 4.

29.1 Säkerhetspolitik

Inom ramen för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken har unionens

medlemsländer samordnat sin politik på ett antal områden av säkerhetspolitisk

betydelse.

Till de viktigaste frågorna hör förberedelserna för EU:s utvidgning till Öst-

och

Centraleuropa. Europeiska rådets beslut vid toppmötet i Luxemburg, att en

genomgång av

EU:s regelverk under 1998 skall göras med samtliga kandidatländer, har direkt

relevans för

utvecklingen i Sveriges närområde. Vid mötet beslutades också att förhandlingar

om

villkoren för medlemskap, inom ramen för en mellanstatlig konferens, skall i en

första

omgång inledas med sex kandidatländer, däribland Estland och Polen.

Förberedelser för

förhandlingar med övriga kandidatländer, bl.a. Lettland och Litauen, skall också

 inledas.

Balkan har även under 1997 stått högt på EU:s dagordning. EU har såsom den

enskilt

största bidragsgivaren aktivt stött fredsprocessen i Bosnien-Hercegovina,

framför allt genom

återuppbyggnadsinsatser. Efter den svåra krisen i Albanien i början av 1997 har

EU bidragit

till återuppbyggnads- och säkerhetsinsatser i landet. EU har också givit

finansiellt stöd till

den polisrådgivningsinsats (MAPE) som VEU genomför inom ramen för OSSE:s

övergripande mandat i Albanien. Sverige deltar för närvarande med fyra poliser i

 MAPE.

EU:s egen övervakningsinsats i Balkanområdet (ECMM) har verksamt bidragit till

fredsprocessen i Bosnien och Kroatien. En ECMM-grupp har även tjänstgjort i

Albanien.

EU fortsatte att utveckla relationerna med Ryssland i syfte att stärka Rysslands

demokratiska och ekonomiska reformer och att integrera landet i de europeiska

samarbetsstrukturerna. Under året har EU:s handlingsplan för Ryssland fortsatt

genomförts.

EU ägnade också betydande uppmärksamhet åt relationerna med Ukraina, där framför

 allt

insatser för att stärka den stagnerande reformprocessen stått i fokus. Oenighet

kring

genomförandet av 1995 års överenskommelse mellan EU och Ukraina att stänga

kärnkraftverket Tjernobyl senast år 2000 har fortsatt utgjort en stötesten i

relationerna.

I OSSE samordnar EU-kretsen sina ståndpunkter inom flertalet områden. Stor

uppmärksamhet har under 1997 ägnats främjandet av demokrati, mänskliga

rättigheter och

rättsstatliga principer, bl.a. genom unionens fältmissioner på Balkan.

EU och VEU har under året upprättat närmare institutionella relationer i

enlighet med

utfallet av EU:s regeringskonferens. Samarbetet handlar framför allt om att

utveckla

arbetsrelationerna mellan EU och VEU så att EU effektivt skall kunna använda sig

 av VEU

för att göra insatser vid kriser.

EU samarbetar även inom nedrustningsområdet. I FN:s generalförsamling intog EU-

länderna en gemensam hållning i flertalet resolutioner och beslut som fördes

till omröstning.

På kemvapenområdet verkade EU bl.a. genom démarcher i USA och Ryssland för dessa

länders ratificering av C-vapenkonventionen.

EU har under 1997 haft kontinuerliga kontakter för samordning och samverkan med

ytterligare ett antal internationella organisationer och finansorgan.

Beredning av möjliga stödinsatser i Medelhavsområdet och i konfliktområden,

exempelvis

i Afrika, pågår löpande.

29.2 Mänskliga rättigheter

Inom EU:s gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik intar de mänskliga

rättigheterna (MR)

en framträdande plats. Samarbetet kring dessa frågor är intensivt och frågor om

mänskliga

rättigheter kommer in som ett viktigt element i ett ökat antal utrikes- och

biståndspolitiska

överväganden. Stärkandet av och skyddet för de mänskliga rättigheterna ses som

en viktig

konfliktförebyggande och fredsbevarande insats. EU:s politik i detta avseende

stämmer väl

överens med Sveriges traditionella syn på dessa frågor. MR-frågor kommer i EU

upp i en rad

bilaterala och regionala sammanhang. Nedan behandlas dock endast kortfattat EU:s

 agerande

vid de större FN-mötena om MR.

Under 1997 års möte med FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna var EU

huvudförslagsställare till nio resolutioner. Sex av dessa gällde MR-situationen

i enskilda

länder, varav situationen i Östra Timor för året kom att ta formen av en

resolution i stället för

ett ordförandeuttalande. Nytt var också att den av EU framlagda resolutionen om

MR i

Nigeria innehöll ett mandat för en särskild landrapportör. Till skillnad från

tidigare kunde EU

detta år emellertid inte enas om en resolution om situationen i Kina, varför

denna lades fram

av Danmark med bl.a. tio EU-länder, däribland Sverige, som medförslagsställare.

EU-

länderna röstade dock samtliga för att resolutionen borde tas upp för

sakbehandling av

kommissionen, något som emellertid inte blev fallet.

Bland de tematiska resolutionerna drev EU ånyo omnibusresolutionen om barnets

rättigheter i nära samarbete med den latinamerikanska och karibiska

ländergruppen. EU drev

även en resolution om stärkandet av Högkommissarien för MR:s kontor

(MR-centret), ett

arbete som i år blev osedvanligt utdraget och kontroversiellt. Bland EU:s många

anföranden

kan, förutom det sedvanliga anförandet om MR-situationen i enskilda länder,

särskilt noteras

anförandet om tortyr som på de nordiska EU-ländernas initiativ innehöll ett

avsnitt om

Turkiet.

Trots oenigheten i MR-kommissionen lyckades EU under hösten 1997 enas om att

inleda

en villkorslös MR-dialog med Kina. Två expertmöten mellan EU-trojkan och Kina

hölls före

årets slut varvid bl.a. konkreta arbetsprojekt på MR-området diskuterades.

Under FN:s 52:a generalförsamling 1997 var EU huvudförslagsställare till

resolutioner om

barnets rättigheter och MR i Nigeria, Irak respektive Iran och

medförslagsställare till ett stort

antal andra. Vidare höll EU ett antal anföranden, bl.a. om MR i enskilda länder

och om

genomförande av MR-konventionerna.

EU har vidare under året inlett utarbetandet av en särskild EG-förordning avsedd

 att reglera

de medel som under den gemensamma budgeten anslås till MR och demokrati.

Till sist kan noteras att Europeiska rådet vid toppmötet i Luxemburg den 12 13

december

1997 godkände en förklaring i samband med inledningen av 50-årsjubileet av den

allmänna

förklaringen om de mänskliga rättigheterna, i vilken man bl.a. erinrade om att

"unionen

bygger på principerna om frihet, demokrati och respekt för de mänskliga

rättigheterna" och

betonade att MR är "en väsentlig faktor i de internationella förbindelserna och

en av

hörnstenarna i det europeiska samarbetet samt i förbindelserna mellan Europeiska

 unionen

och tredje land".

29.3 Nedrustning

Inom nedrustningsområdet skedde under året ett nära samarbete inom EU. I den

inledande

allmänna debatten i FN:s generalförsamlings första utskott, där

nedrustningsfrågorna

behandlas, höll ordförandelandet i EU ett gemensamt anförande. EU:s

medlemsländer intog

en gemensam hållning i fråga om 17 av de 22 resolutioner och beslut som fördes

till

omröstning i generalförsamlingen. I två fall var röstfördelningen mellan

EU-länderna helt

splittrad med såväl ja- som nej-röster och avståenden. Det ena fallet gällde

resolutionen om

Internationella domstolens rådgivande yttrande om lagligheten av hot om eller

användning av

kärnvapen. Av EU-länderna röstade endast Sverige och Irland för denna

resolution.

Nära samarbete förekom också vid mötena under året med den förberedande

kommittén

för icke-spridningsfördragets granskningskonferens år 2000 och FN:s

nedrustningskommission. Vidare företogs två EU-démarcher i olika huvudstäder

för att

uppmana till undertecknande av fördraget om fullständigt förbud mot

kärnsprängningar

respektive rapportering till FN:s register över konventionella vapen.

Ministerrådet antog den 28 november en gemensam åtgärd om antipersonella minor.

Förutom välkomnandet av Ottawakonventionen om ett internationellt totalförbud

mot

antipersonella minor innefattar den gemensamma åtgärden tre element: fortsatta

politiska

ansträngningar från EU:s sida för att eliminera antipersonella minor världen

över (inbegripet

åtgärder för att befordra anslutning till det reviderade minprotokollet till

konventionen om

särskilt inhumana vapen och till Ottawakonventionen); ett moratorium för

överföring och

produktion av antipersonella minor; fortsatt mångsidigt stöd till

minröjningsverksamhet och

därmed sammanhängande åtgärder.

Ett nära samråd ägde under året rum mellan medlemmarna i EU även inom ramen för

konventionerna om förbud mot biologiska och kemiska vapen. EU välkomnade det

beslut den

fjärde granskningskonferensen för B-vapenkonventionen antog i december 1996 om

att

påskynda förhandlingarna i Genève om ett kontrollsystem för konventionen. EU:s

medlemsstater enades om att intensifiera sina ansträngningar för att bidra till

att om möjligt

slutföra dessa förhandlingar under 1998, och uppmanade andra stater att göra

detsamma.

C-vapenkonventionen trädde i kraft den 29 april 1997 och i samband därmed

upprättades

Organisationen för förbud mot kemiska vapen. Vid den första konferensen med

konventionsstaterna hölls förutom nationella anföranden ett gemensamt

EU-anförande i vilket

betonades vikten av universell anslutning till konventionen och framför allt de

två största

deklarerade vapeninnehavarnas anslutning. Under året företogs särskilda

EU-démarcher i

Washington och Moskva som uppmanade till ratifikation av konventionen. USA

ratificerade

kort tid före den första konferensen i maj. Ministerrådet antog den 21 maj en

deklaration om

bistånd till Ryssland för verksamhet kopplad till förstöring av kemiska vapen

och

produktionsanläggningar. Biståndet var villkorat till en rysk ratifikation av

konventionen. Vid

den andra konferensen med konventionsstaterna i december höll EU ett gemensamt

anförande. I detta välkomnades att Ryssland ratificerat konventionen strax före

konferensen.

Vidare betonades åter vikten av universell anslutning till konventionen och dess

 fulla

genomförande.

29.4 Icke-spridning

Arbetet för att stärka det internationella atomenergiorganets (IAEA),

safeguards-system (kärnämneskontroll) det s.k. 93+2-programmet fortsatte

under året.

Förhandlingarna i Wien om ett s.k. modellprotokoll slutfördes. EU-länderna

utarbetade

därefter gemensamt mandat för kommissionen att förhandla med IAEA om

tilläggsprotokoll

till safe-guards-avtalen med organisationen på basis av modellprotokollet.

Förhandlingsmandaten antogs av rådet den 1 december. IAEA:s 93+2-program utgör

ett

viktigt element i stärkandet av den internationella icke-spridningsregimen på

kärnvapenområdet.

Under senvåren slutfördes förhandlingarna om Euratoms medlemskap i KEDO (The

Korean Peninsula Energy Development Organization). Efter beslut av ministerrådet

 i juli

anslöt sig Euratom till KEDO den 19 september. Syftet med medlemskapet är att

från EU:s

sida bidra till att säkra den fredliga användningen av kärnenergi på koreanska

halvön, visa

starkt stöd för IAEA:s ansträngningar att säkerställa Nordkoreas efterlevnad av

sitt

safeguards-avtal och att bidra till kärnsäkerhet i Nordkorea. Unionen önskar

vidare genom

medlemskapet i KEDO stärka samarbetet med USA inom ramen för den "nya

transatlantiska

agendan" och med Japan och Sydkorea inom ramen för EU:s strategi för samarbete

med

Asien.

29.5 Förenta nationerna

Mellan EU-länderna sker ett regelbundet och mycket omfattande samarbete i

FN-frågor.

Medlemsstaternas delegationer i FN-huvudstäderna New York, Genève, Wien, Nairobi

 m.fl.

förbereder och samordnar under ordförandeskapets ledning EU:s

ställningstaganden,

anföranden m.m. i praktiskt taget alla aktuella ärenden. Ett intensivt samarbete

 förekommer

också vid större konferenser, vissa fackorgans styrelsemöten och kommittémöten

etc. EU är

därigenom sedan ett antal år en av huvudaktörerna i FN.

Sverige upprätthåller sin traditionellt mycket aktiva roll i FN-sammanhang. Som

medlem i

den betydelsefulla EU-gruppen kan Sverige sägas ha vunnit i inflytande, även om

den

nationella profilen kanske i vissa fall blivit mindre framträdande. Huvudregeln

är att när det

råder enighet i en fråga framförs endast EU:s gemensamma ståndpunkt, medan det

annars står

varje medlemsland fritt att i samråd med ordförandeskapet framföra egna

nationella

synpunkter.

EU-samordningen sträcker sig inte till FN:s säkerhetsråd, utan varje medlem

svarar där för

sina egna ställningstaganden. I Unionsfördraget sägs att medlemsstater som också

 är

medlemmar av säkerhetsrådet skall "rådgöra med varandra" och "hålla övriga

medlemsstater

fullt informerade". EU-samordningen sträcker sig inte heller till

styrelsearbetet i de

frivilligfinansierade fonderna och programmen, som t.ex. UNDP (FN:s

utvecklingsprogram),

UNFPA (FN:s befolkningsfond) och UNICEF (FN:s barnfond), eftersom

bidragsgivandet

sker på nationell basis.

Det nordiska samarbetet i FN är fortsatt mycket omfattande. Det innefattar

informationsutbyte, gemensamt analys- och förankringsarbete, och, i förekommande

 fall,

samfällda initiativ. En gemensam nordisk profil upprätthålls när så är möjligt.

Detta sker

antingen genom att de nordiska länder som inte är EU-medlemmar ansluter sig till

 EU:s linje

eller genom särskilda nordiska framträdanden.

29.6 Organisationen för säkerhet och samarbete i Europa (OSSE)

Europeiska unionens gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik präglar i stor

utsträckning

verksamheten inom OSSE. Samråd och utarbetande av gemensamma ståndpunkter inom

unionen sker inom merparten av OSSE:s verksamhetsområden. Unionen har också

regelbundna möten med associationsländerna i aktuella frågor.

Rustningskontrollsfrågorna

inom OSSE är normalt inte föremål för EU-samordning.

Starkast märks unionens samordning i frågor som rör OSSE:s operativa verksamhet

i fält.

Under 1997 har således EU-kretsen ägnat stor uppmärksamhet åt främjandet av

demokrati,

mänskliga rättigheter och rättsstatliga principer bl.a. på Balkan (där OSSE har

upprättat

fältmissioner i Kroatien, Bosnien och Hercegovina samt Albanien).

Inom OSSE:s normativa arbete på en "allomfattande säkerhetsmodell för det 21:a

århundradet" bidrar unionen med förslag som berör stärkandet av OSSE:s normer

samt dess

roll i det framväxande europeiska säkerhetssamarbetet. Viktiga delar härav rör

samarbetet

mellan olika säkerhetsrelaterade organisationer samt främjande av efterlevnaden

av de

åtaganden på t.ex. MR-området som medlemsländerna gjort. Även OSSE:s budget har

 blivit

föremål för unionens uppmärksamhet. Europeiska unionen fortsätter också att

tills vidare

vid sidan av OSSE, men med sikte på ett införlivande med OSSE driva ett

initiativ som

syftar till att stödja regionalt samarbete i sydöstra Europa.

29.7 Exportkontroll av strategiska produkter

Artikel 223 i EG-fördraget gör det fortsatt möjligt för medlemsstaterna att ha

sin egen

nationella lagstiftning i fråga om krigsmaterielexport. Inom den gemensamma

utrikes- och

säkerhetspolitiken (GUSP) finns dock ett informationsutbyte och en dialog om

krigsmaterielexport. Åtta kriterier som skall vara vägledande för

medlemsstaternas nationella

exportkontrollpolitik identifierades år 1991 och 1992. Diskussioner om

tolkningen av dessa

kriterier förs löpande. Syftet är att en samsyn om tillämpningen successivt

skall växa fram.

Sverige verkar för en restriktiv tolkning.

Även exportkontrollen av strategiska produkter som inte räknas till

krigsmateriel, s.k. varor

med dubbla användningsområden (dual use-produkter), är föremål för

informationsutbyte

inom ramen för GUSP. Samtliga EU:s medlemsstater är medlemmar i de fyra

existerande

globala exportkontrollarrangemangen: Nuclear Suppliers'''' Group (kontrollerar

export av varor

och teknologi som kan användas för tillverkning av kärnvapen), Australiengruppen

(biologiska och kemiska vapen), missilkontrollregimen samt det s.k. Wassenaar-

arrangemanget (exportkontroll av både krigsmateriel och dual use-produkter).

EU-länderna

utarbetar gemensamma ståndpunkter inför möten inom ramen för

exportkontrollarrangemangen.

EU har en gemensam förordning (EG) nr 3381/94 om kontroll av strategiska

produkter

som syftar till fri rörlighet för sådana produkter (med vissa undantag) inom EU

samt

exportkontroll gentemot tredje land. Bilagorna till förordningen uppdateras

kontinuerligt.

Tillämpningen av förordningen om exportkontroll för dual use-produkter

diskuteras

regelbundet i en särskild samordningsgrupp för detta ändamål.

29.8 Försvarsmaterielsamarbete

Samarbetet inom unionen på försvarsmaterielområdet sker fortfarande

huvudsakligen på

grundval av nationell rätt och i hägnet av artikel 223 i EG-fördraget, som

medger nationella

undantag från tillämpningen av den inre marknadens regler med hänvisning till

egna

väsentliga säkerhetsintressen.

Kommissionen har i två meddelanden presenterat sin syn på frågorna om dels

europeisk

flyg- och rymdindustri, dels gemensam strategi avseende försvarsindustrin i

allmänhet.

Utgångspunkten för kommissionen är att unionen på dessa områden långsiktigt

behöver en

konkurrenskraftig industriell och teknologisk bas. Detta kräver enligt

kommissionen att ett

gemensamt regelverk snarast etableras, om det är möjligt och lämpligt, främst

genom att den

inre marknadens regelsystem tillämpas i större utsträckning. Meddelandena har

ställts till

rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén.

29.9 Administrativt samarbete

Samarbetet inom andra pelaren omfattar även administrativa frågor. Det innebär

att man

gemensamt belyser frågor som rör medlemsländernas utrikesförvaltningar ur ett

organisatoriskt, resursmässigt och administrativt perspektiv.

Det kan till exempel gälla frågor om samlokalisering av utlandsmyndigheter i

tredje land.

Genom sådan samlokalisering önskar man uppnå kostnadseffektiva lösningar genom

att t.ex.

nyttja gemensamma administrativa stödtjänster. En annan uppgift är att diskutera

 och utbyta

erfarenheter av genomförda organisationsförändringar i medlemsländernas

utrikesförvaltningar.

Under det gångna året har mycket engagemang ägnats frågan om samlokalisering i

Nigeria,

det s.k. Abuja II-projektet. Beslut har tagits om ett avtal om sådan

samlokalisering. Länder

som Irland, Danmark, Finland, Spanien och Sverige medverkar dock inte i

projektet av

kostnadsskäl. Samtliga länder framhåller emellertid att man delar åsikten om

samlokalisering

som sådan.

Uppmärksamhet har under året också ägnats frågor om lokalanställdas villkor och

villkor

för hardship-poster hos de olika medlemsländerna för erfarenhetsutbyte. Från

inte minst

svensk sida har ett omfattande material ställts till förfogande för en sådan

diskussion.

Avsikten är inte att medlemsländerna skall införa samma system, därtill är

nuvarande system

alltför olika och bör så vara även i fortsättningen.

Inom EU har ett samarbete också skett vad gäller utbildning av nyantagna

diplomater,

växeltjänstgöring i medlemsländernas utrikesförvaltningar samt hälso- och

sjukvårdsområdet.

29.10 Protokollärt samarbete

Inom ramen för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken diskuteras även

protokoll,

dvs. frågor som rör folkrättsliga och ceremoniella regler för umgänget mellan

stater, i

synnerhet tolkning och tillämpning av 1961 års Wienkonvention om diplomatiska

förbindelser.

Arbetet omfattade under 1997 framför allt jämförelser av praxis på

immunitetsområdet

vilket syftade till harmonisering där sådan är möjlig och lämplig, samt

bevakning av

utvecklingen i icke-medlemsländer som misstänks bryta mot Wienkonventionen.

Bland annat har man diskuterat immunitet och privileger för EU:s institutioner,

utländska

ambassaders skulder, samt status för sambor till diplomater stationerade i

medlemsländerna.

En protokollär guide för officiella besök har också reviderats.

Detta fördjupade samarbete i protokollära frågor uppskattas mycket av Sverige

som

värdesätter en harmonisering på området.

30 Den gemensamma handelspolitiken

Sedan 1 januari 1995 bedrivs den svenska handelspolitiken i huvudsak inom

ramarna för

EU:s gemensamma handelspolitik, fastställd i Romfördragets artikel 113. Denna

handelspolitiken är en av grundpelarna i EU-samarbetet och gör samtidigt EU till

 den

viktigaste aktören på området vid sidan av USA.

30.1 Svenska prioriteringar

De svenska prioriteringarna för handelspolitiken fastslogs i regeringens

skrivelse till

riksdagen (1996/97:71), vilken överlämnades den 3 mars 1997. Den övergripande

målsättningen är att verka för att EU fortsätter arbetet för en fri världshandel

 med

utgångspunkt i det multilaterala regelverket inom ramen för

världshandelsorganisationen

WTO. Ett starkt multilateralt regelverk, som förmår anpassa sig till

globaliseringens

utmaningar, utgör en av förutsättningarna för att de övergripande

handelspolitiska målen skall

uppnås. Det är även avgörande för att utvecklingen av bilaterala och regionala

samarbetsformer, såväl inom Europa som i andra delar av världen, sker på ett

sätt som inte

bidrar till ökade handelshinder. Under året har tre för svenskt vidkommande

viktiga avtal

slutförts inom WTO: avtalet om handel med bastelekommunikationstjänster, avtalet

 om

bortagande av tullar på IT-området samt avtalet om handeln med finansiella

tjänster.

Samtidigt har EU:s handelspolitiska förbindelser fördjupats, framför allt inom

närområdet,

genom det transatlantiska samarbetet samt samverkan med de asiatiska länderna

inte minst

inom Asia-Europe Meeting.

30.2 Världshandelsorganisationen WTO

WTO:s arbete under 1997

Under året har flera viktiga framgångar noterats inom WTO. Här kan främst nämnas

slutförandet av två avtal inom tjänstehandelsområdet: det s.k.

bastelefoniavtalet i februari och

finanstjänsteavtalet i december, samt informationsteknikavtalet i mars. De båda

förstnämnda

avtalen var restposter från Uruguayrundan som slutfördes 1994, medan en

inledning av

förhandlingar om IT-avtalet beslutades vid WTO:s ministerkonferens i Singapore

1996.

Bland WTO:s övriga aktiviteter under året kan särskilt noteras ett möte om

handelsrelaterat

stöd för de minst utvecklade länderna. Mötet arrangerades i samarbete med andra

berörda

organisationer på handelsområdet, som UNCTAD, ITC, Världsbanken, IMF och UNDP.

Huvudsyftet med mötet var att skapa en efterfrågestyrd, integrerad och

sammanhängande

ansats för handelsrelaterat tekniskt bistånd till ett antal minst utvecklade

länder. Dessutom har

ett analytiskt arbete startat i syfte att förbereda nya förhandlingar på

jordbruksområdet.

Uppföljning av WTO:s första ministerkonferens i Singapore 1996

Singaporekonferensen, som avrapporterats både i regeringens skrivelse 1996/97:71

 och i en

mötesrapport från ministerkonferensen, blev mycket lyckad. Uppföljningen från

konferensen

har resulterat i, förutom arbete som pågår sedan tidigare, slutförandet av

IT-avtalet samt

igångsättande av analytiskt arbete inom områdena handel och investeringar,

handel och

konkurrens, transparens inom offentlig upphandling samt förenkling av

handelsprocedurer.

Arbetet inom dessa nya områden kommer att fortsätta under 1998.

Förberedelser för WTO:s andra ministerkonferens i Genève 1998

WTO:s andra ministerkonferens kommer sannolikt att bli mer begränsad till sitt

sakinnehåll

än den föregående i Singapore. Dess viktigaste roll blir att inleda ett

förberedelsearbete inför

påföljande konferens, vilken planeras att äga rum mot slutet av år 1999 eller år

 2000. Vid

denna konferens förväntas beslut fattas om nya stora multilaterala

handelsförhandlingar.

Dessutom kan nya handelspolitiska frågor föras upp på dagordningen, t.ex.

elektronisk handel

eller handel och korruption.

Avtal om handeln med finansiella tjänster

De i april 1997 återupptagna WTO-förhandlingarna om finansiella tjänster

avslutades den 12

december. Det innebär att det interimsavtal om finansiella tjänster som slöts

1995 ersätts med

ett permanent avtal med deltagande av 70 länder. Avtalet, som beräknas träda i

kraft under

första kvartalet 1999, berör i första hand bank- och försäkringsverksamhet samt

olika former

av kapitalförvaltning. Det ger garantier om ett visst marknadstillträde för

utländska

finansföretag i de länder som anslutit sig till avtalet. De åtaganden länderna

gjort i avtalet

väntas dessutom bidra till en effektivare infrastruktur för finanstjänster,

vilket är till stor nytta

för världshandeln generellt.

Avtal om handeln med bastelekommunikationstjänster

Den 15 februari nåddes ett avtal i WTO om handel med

bastelekommunikationstjänster. Det

är tänkt att träda i kraft den 1 januari 1998. Sjuttio länder har, i varierande

omfattning och

med olika infasningsperioder, gjort åtaganden om avreglering av och ökat

tillträde för

utländska teleoperatörer till sina respektive telekommunikationsmarknader.

Genom avtalet

skapas öppnare regimer för telekommunikationer och ett regelverk som främjar

konkurrens,

vilket bidrar till lägre kommunikationskostnader för användarna och nya

affärsmöjligheter för

teleoperatörerna. Efterfrågan på olika typer av teleutrustning förutspås öka som

 ett resultat av

en högre tillväxt i telesektorn världen över till följd av avtalet.

Informationsteknikavtalet (ITA)

Under hösten 1997 har arbete inletts med att utveckla det i mars beslutade

IT-avtalet. Denna

utveckling sker i två delar. Dels skall listan över tullfria produkter

uppdateras och nya

produkter föras upp, dels skall förhandlingar om s.k. icke-tariffära

handelshinder, såsom

diskriminerande standarder, behandlas under ITA. På det förstnämnda området har

EU tagit

fram ett förslag till produktlista. Behandlingen av andra handelshinder än

tullar, vilket är högt

prioriterat av EU, har ännu ej inletts.

Elektronisk handel

Marknaden för elektronisk handel växer. Affärer mellan företag och individer

flyttas i allt

större utsträckning till de elektroniska vägarna, inte minst till Internet. I

syfte att sätta fokus

på vikten av analys och arbete på området har under 1997 initiativ tagits både

av USA och

EU (KOM (97) 157 slutlig). De två initiativen har många beröringspunkter, inte

minst

handelspolitiska. Vid toppmötet den 5 december mellan EU och USA presenterades

en

gemensam deklaration om elektronisk handel. Deklarationen betonar vissa

grundläggande

principer, som att den elektroniska handelns utveckling skall styras av

marknaden och den

privata sektorn, att regeringar skall se till att det regelverk som utvecklas

undviker att skapa

nya handelshinder och att konsumentintressen, skatteintressen, skydd för

immaterialrätter etc.

tas tillvara. Sverige välkomnade deklarationen. En gemensam deklaration med USA

ansågs

viktig inte minst i uppspelet inför WTO:s ministermöte 1998, där området

sannolikt finns

med på dagordningen.

Textil och konfektion (Teko)

Som EU-medlem har Sverige sedan den 1 januari 1995 tillämpat EU:s tekopolitik

med

begränsningar mot ett trettiotal länder och övervakning mot ytterligare ett

tjugotal. Enligt

Uruguayrundans tekoavtal skall alla tekobegränsningar mellan WTO-medlemsländer

gradvis

avvecklas i fyra steg och avslutas år 2005.

Med de tre nya medlemsländerna Österrikes, Finlands och Sveriges inträde i

unionen har

det blivit svårare för kommissionen att få igenom restriktiva förslag, på det

sätt som tidigare

gjorts. EU försöker vid varje förhandling att uppnå förbättrat marknadstillträde

 för sin egen

tekoexport. Textil och konfektion är fortfarande den största enskilda

industrisektorn inom

EU. Sveriges aktiva agerande under 1997 för att få till stånd förbättringar i

tekoavtalen med

Lettland och Litauen har lett till att dessa länder från 1 januari 1998 slipper

sina s.k. tulltak. I

de nya avtalen försvinner tekotullarna mellan EU och Lettland respektive

Litauen.

Kommissionen har trots många försök inte lyckats nå någon överenskommelse med

Ryssland

på tekoområdet. EU har således fortsatt att behålla de ensidigt införda

begränsningarna.

Sverige är principiellt emot ensidiga restriktioner på tekoområdet. Samtliga

tekobegränsningar mot de centraleuropeiska länderna Bulgarien, Rumänien, Polen,

Slovakien, Tjeckien och Ungern upphörde den 31 december 1997. Ett svenskt

förslag om

elektroniskt beviljande av importlicenser lades fram i Bryssel i februari.

Kommissionen och

samtliga medlemsländer ställde sig bakom det och det infördes i revideringen av

rådets

förordning (EG) nr 3030/93 om gemensamma regler för import av vissa

textilprodukter från

tredje land. Beslutet innebär avsevärda förenklingar för importörerna vid

tullklarering.

30.3 UNCTAD och råvarusamarbetet

UNCTAD

Sverige samordnar sitt agerande inom FN:s konferens för handel och utveckling

(UNCTAD)

med sina samarbetspartner inom EU. I UNCTAD förekommer både blandad och s.k.

exklusiv

gemensam kompetens eftersom vissa delar av dess verksamhet ligger utanför den

gemensamma handelspolitiken. På initiativ av EU-länderna kunde en omfattande

reform av

UNCTAD:s verksamhet fastställas vid den ministerkonferens som hölls i Sydafrika

våren

1996. Där fastslogs att FN-organets huvuduppgift är att genom analys och

tekniskt bistånd

stimulera och bistå u-länderna att delta i det multilaterala handelssystemet.

Samtidigt lades

grunden för effektivisering och reformering av UNCTAD:s mellanstatliga arbete,

bl.a. genom

färre möten och fokusering av arbetet på ett fåtal ämnen. Det tekniska biståndet

 har fått en

ökad inriktning mot de minst utvecklade länderna och deras behov av stöd för att

 kunna delta

i internationell handel. Reformarbetet har fortsatt under 1997. Sverige har som

aktiv deltagare

i EU-kretsen verkat för ytterligare effektivisering och konkretisering av

verksamheten. En

mer uttalad pragmatism har under året märkts i det mellanstatliga samarbetet

inom

UNCTAD:s ram genom att dialogen mellan u-länder och i-länder fördjupats och

inriktats mot

mer realistiska förväntningar och jordnära lösningar på u-ländernas problem att

aktivt delta i

det internationella handelssystemet.

Råvarusamarbetet

Sverige fortsätter att delta i det internationella råvarusamarbetet. Den

tidigare höga svenska

profilen har dock under 1980 1990-talen alltmer ersatts av en betydligt lägre

aktivitetsnivå på

grund av ändrade politiska och ekonomiska förutsättningar. Tron på

regleringstänkande har

successivt fått vika för marknadsanpassade lösningar på råvarusektorns problem.

I den mån

internationella råvaruavtal innehåller reglerande mekanismer utgör de en del av

den

gemensamma handelspolitiken, där EU har en exklusiv kompetens. För andra

råvaruavtal

gäller blandad kompetens. Råvaruavtal med blandad kompetens mellan

medlemsländerna och

EU gäller kaffe, kakao, naturgummi, jute, tropiskt timmer och spannmål. EU:s

medlemsländer söker genom ett omfattande samrådsförfarande uppträda gemensamt på

 hela

råvarufältet.

30.4 GSP tullförmåner för utvecklingsländer

För utvecklingsländerna finns sedan 1970-talet en gemensam grundsyn om en

stimulansordning genom tullsänkningar från de industrialiserade ländernas sida.

Systemet

"Generalized System of Preferences" (GSP) omfattar tullförmåner för ett stort

antal

industrivaror och för ett begränsat antal jordbruksvaror. GSP-systemet är en del

 av den

gemensamma handelspolitiken inom EG. Nu är två förordningar om

u-landspreferenser i

kraft, en för industrivaror och en för jordbruksvaror. Dessa system har det

traditionella målet

att främja export genom att främja den grundläggande ekonomiska tillväxten i

utvecklingsländerna. I förordningarna anges att särskilda stimulansordningar i

form av

tullsänkningar till skydd för arbetstagares rättigheter och miljöskydd får

införas fr.o.m.

januari 1998. Dessa är nya grunder till preferensbehandling med syfte att

förbättra

utvecklingen på social- och arbetsmarknadsområdet samt miljöområdet i

utvecklingsländerna.

Sverige verkar för att stödja en hållbar utveckling på miljöområdet samt för

förbättrade

arbetsvillkor. Regeringen arbetar konsekvent inom tullområdet med att förenkla

regelverket

och för en ökad liberalisering och frihandel. Målsättningen är att förordningen

om förmåner

baserade på sociala villkor och/eller miljövillkor skall beslutas under det

första kvartalet

1998.

I gällande förordningar anges även att de mest utvecklade länderna skall kunna

uteslutas

från systemet på grund av sin utvecklingsnivå. I den presenterade förordningen

anges

Hongkong, Singapore och Sydkorea som aktuella länder för uteslutning. De mest

utvecklade

länderna utesluts ur GSP-systemet den 1 maj 1998.

30.5 Förhandlingar om ett multilateralt investeringsavtal

Förhandlingar om ett multilateralt investeringsavtal pågår sedan hösten 1995 i

OECD.

Tidsfristen för förhandlingarna har utsträckts till OECD:s ministermöte våren

1998. I

förhandlingarna deltar OECD-länderna och kommissionen, men avtalet skall även

vara öppet

för andra länder att ansluta sig till.

Målsättningen är att skapa säkra, ickediskriminerande, förutsättningar för

utländska

investerare och investeringar. Det skall finnas en hög nivå på åtaganden om

investeringsliberalisering och skydd av investeringar samt en effektiv

tvistlösningsmekanism.

Sedan förhandlingarnas början har stora steg tagits mot ett färdigt avtal.

Textförslag har

presenterats för flertalet av de element som skall bygga upp avtalet. Vissa

frågor kvarstår

emellertid att lösa, t.ex. tilldrar sig miljö, arbetstagares rättigheter och

extraterritoriell

tillämpning av lagar på investeringsområdet stort intresse i förhandlingarna.

Nyckelproblemen inför slutfasen av förhandlingarna gäller i vilken utsträckning

olika typer

av undantag skall medges från huvudregeln om icke-diskriminering. Sverige lägger

 stor vikt

vid att ett avtal med så liberala och bindande regler som möjligt kommer till

stånd och att

länder utanför OECD-kretsen ansluter sig till det. Sverige stöder och deltar

därför aktivt i

förhandlingarna.

30.6 Exportkrediter

Kommissionen presenterade i juni 1997 ett nytt direktivförslag om harmonisering

av

medellång och lång exportkreditförsäkring. Förslaget, som är baserat på artikel

113 i

Romfördraget, avser affärer som har en risktid på mer än två år med länder

utanför unionen.

Förslaget har samband med de riktlinjer om premiesättning m.m. som antogs av

OECD:s

konsensus-grupp i juni 1997. Sedan förslaget omarbetats på basis av synpunkter

från

medlemsstaterna presenterade ordförandeskapet under senhösten en reviderad

version som

samtliga medlemsstater förefaller kunna acceptera. Rådet väntas godkänna detta

förslag

under början av 1998. Förslaget innebär inte att verksamheten på detta område

harmoniseras i

någon högre grad, utan medför framför allt en större öppenhet genom de

notifieringssystem

som stadgas.

Kommissionen framlade i augusti 1997 på basis av statsstödsregler ett meddelande

 om

avveckling av statligt stöd till exportkreditförsäkring på det konkurrensutsatta

 området. Med

detta avses kommersiella risker på privata gäldenärer i de flesta OECD-länder

med

riskperioder på upp till två år. Syftet är att förhindra att statsstödd

verksamhet konkurrerar på

ojämlika villkor med privat försäkringverksamhet. Regeringen fattade redan i

juni 1997 och

på basis av riksdagens godkännande beslut om att Exportkreditnämnden senast vid

utgången

av 1997 skulle upphöra med den verksamhet som omfattades av meddelandet.

30.7 Antidumpningspolitik

Verksamheten mot påstått dumpad import från tredje länder har under år 1997 haft

 ungefär

samma omfattning som tidigare. Vid slutet av året var antidumpningstullar i

kraft i ett knappt

80-tal fall, och undersökningar pågick i ett 20-tal fall.

I några uppmärksammade fall har dock inte kommissionen lyckats få

medlemsländernas

stöd (oblekt bomullsväv från Egypten, Indien, Indonesien, Kina, Pakistan och

Turkiet) eller

tvingats ändra sina förslag för att få dem antagna (lax från Norge, handväskor

från Kina). Det

bör också noteras att antidumpningsåtgärderna mot elektroniska mikrokretsar från

 Japan och

Sydkorea avvecklats under året. Sverige har fortsatt att driva en starkt kritisk

 linje till

politiken på antidumpningsområdet.

31 EU:s utvecklingssamarbete

Utvecklingssamarbetet är en integrerad del av unionens samlade externa politik

och skall

enligt Unionsfördraget vara ett komplement till medlemsstaternas nationella

politik.

Målsättningarna för den gemensamma politiken är en varaktig ekonomisk och social

utveckling, integration i världsekonomin samt kamp mot fattigdomen i

utvecklingsländerna.

Dessutom skall biståndspolitiken bidra till att utveckla demokratin och

respekten för de

mänskliga rättigheterna. Målsättningarna överensstämmer med svenska

biståndspolitiska

prioriteringar.

31.1 Humanitärt bistånd och återuppbyggnadsfrågor

Gemenskapens humanitära bistånd hanteras av Europeiska byrån för humanitärt

bistånd

(ECHO). ECHO, som nu har existerat i fem år, finansierar drygt en femtedel av

det totala

internationella humanitära biståndet och är därmed den största enskilda

finansiären av

humanitär hjälp. ECHO är verksam i ett 60-tal länder och kanaliserar merparten

av stödet via

internationella organisationer och drygt 170 enskilda organisationer med vilka

man har

ramavtal.

I en särskild rapport, 2/97 från revisionsrätten i Luxemburg, har gemenskapens

humanitära

biståndsinsatser för 1992 1995 granskats. Rapporten pekade på positiva resultat

med

inrättandet av ECHO men också på brister i samordningen av biståndet.

Revisionsrätten

rekommenderade därför att upprätta av en speciell stadga för det humanitära

biståndet.

Även om ECHO utför vissa kortare återuppbyggnadsinsatser hanteras merparten av

rehabiliteringsbiståndet på generaldirektorat VIII. Nära samråd sker mellan ECHO

 och övriga

direktorat för att åstadkomma koppling mellan katastrof-, rehabiliterings- och

utvecklingsinsatser i samarbetsländerna.

31.2 Samarbete med enskilda organisationer

Rådsbehandlingen av de förslag till förordningar om bistånd via enskilda

organisationer som

påbörjades år 1995 fortsatte under år 1997. Medlemsländerna kunde enas om en

gemensam

ståndpunkt både beträffande den förordning som reglerar samfinansieringsprojekt

mellan EU

och enskilda organisationer i medlemsländerna och den förordning som reglerar

decentraliserat samarbete som genomförs av icke-statliga organisationer i

gemenskapen och i

samarbetsländerna. Behandlingen i kommissionen av ett förslag till förenkling av

avtalsformerna för samarbetet med enskilda organisationer är ännu inte avslutad.

31.3 EU:s livsmedelsbistånd 1997

Unionen är en stor givare av livsmedelsbistånd, vilket uppgår till ca 10% av den

 totala

biståndsbudgeten. Under 1990-talet har dock EU:s livsmedelsbistånd successivt

minskat, och

nuvarande nivå innebär en halvering jämfört med nivåerna i början av 1990-talet.

 Den nya

förordning (EG) nr 1292/96 som antogs förra året har medfört en större

fokusering på den

övergripande livsmedelssäkerheten vid årets biståndsinsatser, vilket ses som

något positivt

från svensk sida.

Vidare har en ny förordning för upphandling av livsmedelsbistånd antagits under

1997.

Man har även under året diskuterat en uppförandekod för livsmedelsbistånd. Även

uppförandekoden innehåller aspekter som ligger i linje med svensk

biståndspolicy, bl.a.

genom främjande av lokal produktion och marknad. Diskussionerna kommer att

fortsätta

under 1998.

31.4 Miljöfrågor

En förordning om åtgärder som vidtagits på miljöområdet i utvecklingsländerna

inom ramen

för hållbar utveckling, ( EG) nr 722/97 antogs av rådet år 1997. Förordningens

syfte är att

genomföra rekommendationerna från FN:s konferens om miljö och utveckling, bidra

till att

integrera miljödimensionen i de utvecklingsprocesser som stöds i

utvecklingsländerna och

därigenom förbättra människors livsmiljö.

I förordningen slås fast att gemenskapen skall bidra med finansiellt stöd som

ges i form av

gåvomedel och tekniskt bistånd för att underlätta att aspekter som rör miljö och

 hållbar

utveckling integreras i utvecklingsprocessen i utvecklingsländerna.

Verksamheten skall koncentreras på vissa områden, för att bistå u-länderna att

bl.a.

 utarbeta nationella strategier och andra riktlinjer för hållbar utveckling,

 bevara biologisk mångfald,

 bevara särskilt utsatta områden, såsom marin miljö,

 förbättra markutnyttjandet,

 förbättra stadsmiljön,

 tillämpa och överföra teknik som är särskilt anpassad till lokala

förhållanden,

 undvika utsläpp som är skadliga för klimatet.

Stödet kan lämnas för pilotprojekt samt för att utarbeta riktlinjer,

miljökonsekvensbedömningar och utvärderingar av den förda politiken. Mottagare

är inte

bara regeringar och regioner utan också regionala myndigheter, enskilda

organisationer m.fl.,

inte minst på lokal nivå.

Förutom stödet som utgår direkt från EU:s budget (45 miljoner ecu för perioden

1997

1999) skall möjligheten till medfinansiering också undersökas särskilt hos

medlemsstaterna

och hos multilaterala, regionala eller andra organisationer.

Kommissionens projektförslag skall presenteras för en rådgivande kommitté.

Kommissionen är beslutande och lämnar en årlig rapport till parlamentet och

rådet.

31.5 Jämställdhet i utvecklingssamarbetet

EU:s ministerråd antog i december 1995 en resolution som slår fast att ett

jämställdhetsperspektiv skall genomsyra allt utvecklingssamarbete, såväl inom

kommissionen

som i medlemsländerna. I resolutionen framhålls bl.a. att både kvinnor och män

skall delta i

planering och medverka i alla led av genomförande och utvärdering. Enligt rådets

 beslut

genomfördes under hösten 1997 en översyn av vad som gjorts på området.

Rapporteringen

visade att både kommissionen och EU:s medlemsländer nu arbetar mer systematiskt

för att

uppmärksamma både kvinnor och män i utvecklingssamarbetet, t.ex. vad gäller

fattigdomsbekämpning, demokrati, mänskliga rättigheter och hållbar utveckling.

Sverige har

framhållit att större satsningar krävs för att utvecklingssamarbetet skall

omfatta både kvinnor

och män.

Sverige har under 1997 presenterat ett förslag till förordning om integrering av

 jämställdhet

i utvecklingssamarbetet (dok 97/0151 SYN). Förordningen skall styra en

budgetpost om 5

miljoner ecu som kan ställas till förfogande för rådgivning, metodutveckling och

 utbildning

för att integrera jämställdhet i kommissionens utvecklingssamarbete. Förslaget,

som under

1997 har godkänts av ministerrådet och parlamentet i en första läsning,

förväntas antas under

1998. Redan nu kan dock kommissionen ta i anspråk medel från anslaget.

31.6 Samarbete om reformer av FN:s biståndsverksamhet

EU har under året spelat en konstruktivt drivande roll inom många delar av

arbetet med att

reformera FN. Den gemensamma ståndpunkten för reformering av FN:s ekonomiska och

sociala verksamhet, på svenskt initiativ, utarbetades och antogs i EU under

1996, har under

1997 varit en viktig utgångspunkt för EU:s agerande. Ståndpunkten inriktas på

att stärka FN

bl.a. genom att effektivisera och konsolidera verksamheten.

När höstens generalförsamling behandlade generalsekreterarens omfattande

reformförslag,

som presenterats i juli 1997, kom EU:s samarbete naturligt att breddas till att

omfatta hela

reformpaketet. Regelbundna och täta samråd skedde dels i förmöten i New York

inför

förhandlingarna, dels i rådsarbetsgruppen för FN-frågor. Även om det inte fanns

enighet på

detaljnivå kring alla förslag höll den gemensamma linjen i generalförsamlingens

övergripande förhandlingar. EU:s enighet och drivande roll bidrog starkt till

att

förhandlingarna framgångsrikt kunde avslutas genom att två reformresolutioner

antogs före

årets slut. Från EU:s sida hade Sverige gärna sett att besluten om reformer gått

 längre än vad

som blev fallet. De representerar ett viktigt steg framåt i reformarbetet och

utgör en bra grund

för EU:s fortsatta samarbete i reformprocessen.

31.7 Stöd till befolkningsprogram i utvecklingsländer

Rådet har under 1996 och 1997 behandlat kommissionens förslag att gemenskapen

skall

inleda samarbete för att stödja utvecklingsländers arbete att utveckla,

genomföra och

utvärdera program och projekt på befolkningsområdet. Samarbetet skall vara

baserat på

principen att individer och familjer fritt och välinformerat skall kunna fatta

beslut om antal

barn och tiden mellan födslarna. Programmet skall, bl.a. genom utbildning av

kvinnor, bidra

till att skapa sociokulturella och ekonomiska förutsättningar för

familjeplanering.

Programmet skall hjälpa till att utveckla och omstrukturera hälsovårdssystemen

så att

tillgången till och kvaliteten på hälsoservice på det reproduktiva området

förbättras och

därigenom minskar hälsoriskerna för kvinnor och barn. EU-förslaget saknade

inledningsvis

den helhetssyn som genomsyrar handlingsprogrammet från Kairo. Genom bl.a.

svenskt

agerande fick förslaget en bättre inriktning och omfattar nu även ungdomars roll

 och våld mot

kvinnor. Den slutliga förordningen (EG) nr 1484/97, antogs den 22 juli 1997.

31.8 Narkotikabekämpning

EU har länge, inom ramen för Loméavtalen, samarbetat med utvecklingsländer på

narkotikaområdet. Under perioden 1987 1994 har totalt 67 miljoner ecu satsats på

 ett stort

antal projekt i utvecklingsländer.

Det förslag som 1995 lades fram av kommissionen om samarbete mellan nordliga och

sydliga länder inom bekämpningen av narkotika och narkotikaberoende behandlades

under

1996 och 1997 av rådet.

Förslaget avser i huvudsak att ge stöd till utvecklingsländer när de upprättar

och genomför

av nationella handlingsplaner som skall identifiera mål, strategier och

prioriteringar för

narkotikabekämpningen i landet. Planen skall omfatta ett integrerat angreppssätt

 som spänner

över olika discipliner och sektorer, t.ex. förebyggande åtgärder,

polissamarbete, kontroll av

handel och alternativutvecklingsprogram. Detta skall enligt förslaget ske i

nära samarbete

med FN:s narkotikaprogram. Förordningen (EG) nr 2046/97 antogs av rådet 13

oktober 1997.

31.9 Minröjning

EU fortsatte under året sitt omfattande bistånd till minröjning, minoffren och

därmed

relaterade aktiviteter. Ytterligare ca 40 miljoner ecu anvisades för dessa

ändamål, varigenom

EU:s samlade bidrag (sedan 1992) ökade till ca 110 miljoner ecu.

Huvuddelen, uppskattningsvis 25 miljoner ecu, täcktes som vanligt med olika

biståndsanslag och gick till minröjningsoperationer främst i Bosnien, Angola,

Kambodja och

Laos samt humanitära insatser i främst Afghanistan, norra Irak, Bosnien och

Angola. Av de

återstående 15 miljonerna, som täcktes med GUSP-medel och varav 7 miljoner

avsattes redan

hösten 1996, gick 8 miljoner till Internationella röda korskommitténs särskilda

appell om stöd

till minoffren och 1,43 miljoner till kommitténs verksamhet i f.d. Jugoslavien

och Irak.

Vidare anvisades 2,07 miljoner som stöd till den ekonomiska

samarbetsorganisationens South

African Development Community (SADC) regionala minröjningsprogram i södra Afrika

samt 3,5 miljoner (via FN:s minfond) för minröjningsinsatser i Angola,

MoVambique, f.d.

Jugoslavien och Tadzjikistan.

Anmärkningsvärda framsteg har också noterats beträffande strävandena, främst i

kommissionen och EU-parlamentet, för att uppnå gemensamma forskningsinsatser på

minröjningsområdet. Av särskild vikt är den uppgörelse som träffades i december

mellan

rådet och parlamentet och som innebär att 15 miljoner ecu ställts till

förfogande för dylika

insatser inom ramen för ett av EU:s industriella utvecklings- och

samarbetsprogram, det s.k.

Esprit-programmet. Omnämnas förtjänar också det pilotprojekt med flygburen

minfältsdetektering i Angola, med medverkan av ett tjugotal företag från olika

medlemsländer, som drogs i gång i somras med kraftigt stöd från kommissionens

biståndsavdelning (1,6 miljoner ecu). I tillägg kommer ett antal studier,

seminarier och

workshops, som genomförts i syfte att främja EU-satsningar på olika områden.

31.10 Makrofinansiellt stöd samt EIB:s projektutlåning

till tredje land

Makrofinansiellt stöd som kompletterar anpassningsprogram som stöds av

Internationella

valutafonden har hittills utgått i första hand till reformländer i Central- och

Östeuropa.

Behoven bland dessa länder har dock minskat i takt med att den makroekonomiska

balansen

återställts. Under 1997 har beslut om nya insatser i Bulgarien (upp till 250

miljoner ecu) och

Makedonien (40 miljoner ecu) fattats. Vidare har beslut fattats om en

räddningsoperation för

Georgien och Armenien, som egentligen inte är berättigade för makrofinansiellt

stöd. Vid

Sovjetunionens sönderfall fick de nya länderna bl.a. ärva skulder till EU efter

en stödinsats

för Sovjetunionen 1991. För Georgien och Armenien fanns inga förutsättningar att

 återbetala

lånen. EU beslutade därför om en exceptionell insats bestående av långfristiga

lån om

sammanlagt 170 miljoner ecu och gåvor om sammanlagt 95 miljoner ecu för de båda

länderna. Slutligen har makrofinansiellt stöd för Ukraina om 150 miljoner ecu

förberetts, men

något beslut har ännu inte fattats.

Europeiska investeringsbanken (EIB) finansierade projekt utanför EU för ca 3 244

 miljoner

ecu under 1997. Av dessa härrör 3 190 miljoner ecu från EIB:s egna medel och 55

miljoner

ecu från EU:s budget eller från medlemsländernas budgetmedel (Europeiska

utvecklingsfonden). Huvudsakligen finansierades projekt i Central- och Östeuropa

 och

Medelhavsregionen, men även AVS-länderna (se nedan), ALA-länderna (asiatiska och

latinamerikanska länder som omfattas av EU:s biståndsprogram) och Sydafrika kom

i

åtnjutande av projektfinansiering från EIB. Under 1997 beslutade styrelsen att

möjliggöra en

omfattande ökning av utlåningen till EU:s kandidatländer i syfte att förbereda

dem på ett

kommande medlemskap. EIB:s ram för utlåning till projekt i kandidatländerna

uppgår till 7

miljarder ecu fram till början av år 2000, och dessa medel kommer huvudsakligen

att

finansiera transport-, energi-, telekommunikations- och miljöprojekt.

31.11 Samarbete med Afrika, Västindien

och Stillahavsområdet

Inom ramen för Lomékonventionen samarbetar EU med de s.k AVS-länderna i Afrika,

Västindien och Stillahavsområdet. Samarbetet finansieras utanför ordinarie

budget genom

särskilda bidrag till Europeiska utvecklingsfonden (EUF).

Lomékonventionen täcker ett mycket brett spektrum, bl.a. politisk dialog,

utvecklingssamarbete samt handel och råvaror. Konventionen undertecknades första

 gången

år 1975 (Lomé I) och har förlängts vid ett antal tillfällen. En revidering av

nuvarande

konvention, Lomé IV, antogs vid ett extra ministermöte i november 1995 och

godkändes av

riksdagen samma år (prop. 1995/96:36, bet. 1995/96:UU 24, rskr. 1995/96:257,).

Den har

ännu inte trätt i kraft, trots att ett stort antal länder, såväl bland EU:s

medlemsstater som

bland AVS-länderna, har ratificerat den reviderade konventionen. Sverige

ratificerade

konventionen den 13 juni 1996.

I april ägde det årliga ministermötet mellan EU och AVS-länderna rum i

Luxemburg. Då

upptogs Sydafrika i AVS-medlemskretsen, som därmed omfattar 71 länder.

Lomé IV löper ut den 29 februari år 2000. Förhandlingar om samarbetet mellan EU

och

AVS-länderna efter Lomé IV skall inledas senast i september 1998.

Förberedelserna inför

dessa förhandlingar påbörjades i samband med att kommissionen vid

utvecklingsrådet i

november 1996 presenterade ett diskussionsunderlag i ämnet: Grönbok om

förbindelserna

mellan EU och AVS-länderna inför 2000-talet (KOM (96) 570 slutlig). År 1997 har

präglats

av ett omfattande förberedelsearbete i form av konsultationer och diskussioner,

både i AVS-

länderna och i EU-kretsen.

Med utgångspunkt i resultaten av förda konsultationer lade kommissionen i

november fram

ett förslag till politiska riktlinjer för samarbetet EU AVS (KOM (97) 537).

Kommissionens

förslag sammanfattades under fem rubriker:

1. Förstärkt partnerskap med en tydligare politisk dimension.

2. Integrerat förhållningssätt till fattigdomsbekämpning.

3. Övergång från handelspreferenser till ett bredare ekonomiskt samarbete.

4. Större selektivitet i och striktare användning av samarbetsinstrumenten.

5. Geografisk differentiering inom ramen för en fortsatt sammanhållen AVS-grupp.

Förslaget diskuterades dels i allmänna rådet, dels i utvecklingsrådet, som i

stort tillstyrkte

kommissionens förslag. Mot denna bakgrund skall kommissionen tidigt år 1998

presentera ett

förslag till förhandlingsmandat.

32 EU:s bilaterala och regionala förbindelser

EU:s förbindelser med tredje land och regionala organisationer ökar och får allt

 fastare

former. Allt fler överenskommelser ingås vars syfte är att ange ramarna för en

politisk dialog

och främja samarbetet gällande t.ex. handel, ekonomiska och finansiella frågor

och utbyte på

de kulturella, sociala och tekniska områdena. Huruvida det är unionen eller

gemenskapen som

skall ingå avtal eller på annat sätt utveckla förbindelserna med tredje land

eller internationella

sammanslutningar är avhängigt EU:s grundfördrag.

32.1 Europeiska frihandelssammanslutningen (EFTA) och Europeiska

ekonomiska samarbetsområdet (EES)

Medlemmar i EFTA är Schweiz, Norge, Island och Liechtenstein. De tre sistnämnda

deltar i

även EES, och de benämns nedan EES/EFTA-staterna. Liechtenstein inträdde i EES i

 maj

1995.

För Sveriges förbindelser med Norge och Island, vilka tillsammans svarar för en

betydande

del av Sveriges yttre ekonomiska förbindelser och även i övrigt står Sverige

mycket nära,

utgör EES-avtalet ett omfattande ramverk. Från svensk sida bedöms det löpande

EES-arbetet

vara en viktig länk till de tre EFTA-stater som även är med i EES och

prioriteras således.

EES innebär att väsentliga delar av regelverket för EU:s inre marknad även

gäller i och

gentemot Norge, Island och Liechtenstein. Dessutom innefattas i EES-samarbetet

ett antal

s.k. angränsande politikområden, t.ex. forskning, utbildning och statistik, samt

 även

utrikespolitisk dialog. EES reglerar vidare frihandel mellan Norge, Island och

Liechtenstein

sinsemellan.

Som EU-medlem är Sverige fortfarande egen avtalspart i EES-avtalet. Sedan

inträdet i EU

företräds Sverige dock liksom övriga EU-länder huvudsakligen av kommissionen

 i det

löpande arbetet.

Två gånger under året har EU- och EES/EFTA-staterna mötts på ministernivå. Detta

 sker i

EES-rådet, vars huvuduppgift är att ge övergripande politisk vägledning för

samarbetet, men

som även utnyttjas för en dialog om utrikespolitiska frågor. Vid årets första

möte, i juni 1997,

kunde EES-rådet bl.a. notera att EES-avtalet fungerar väl, att fortsatta

framsteg gjorts i fråga

om att införliva gemenskapslagstiftning i EES-avtalet och att framsteg gjorts

även när det

gäller EES/EFTA-staternas deltagande i gemenskapens kommittéer. Vidare betonades

betydelsen av den utrikespolitiska dialogen inom ramen för EES-samarbetet. Vid

det andra

mötet, i november 1997, kunde EES-rådet konstatera att samarbetet fortsatt att

fungera väl

under året samt att takten i införlivandet av regelverk i EES-avtalet ökat.

Rådet underströk

vikten av att EES/EFTA-staterna deltar i förverkligandet av den inre marknaden.

Av de frågor som har behandlats i EES under året kan nämnas handel med

bearbetade

jordbruksprodukter, veterinära gränskontroller, ursprungsregler och ömsesidigt

erkännande

av provningsresultat samt sjöfartstransporter.

Ny relevant EU-lagstiftning för den inre marknaden skall i princip alltid föras

över även till

EES-avtalet genom beslut i gemensamma EES-kommittén, som möts månadsvis. EES-

kommittén är ett viktigt forum för ömsesidigt informationsutbyte. Mycket av det

löpande

arbetet sker i olika undergrupper.

Sektorförhandlingar med Schweiz

Då Schweiz år 1992 valde att ställa sig utanför EES regleras mycket av unionens

 och alltså

Sveriges handel med Schweiz alltjämt av det bilaterala frihandelsavtal mellan

EG och

Schweiz som fanns redan före EES.

De bilaterala s.k. sektorförhandlingar som inleddes i slutet av 1994 mellan EU

och

Schweiz, i syfte att knyta Schweiz närmare EU:s inre marknad, fortsatte under

1997, men

kunde inte slutföras under året. Förhandlingarna rör flera sektorer: offentlig

upphandling,

forskning och utveckling, ömsesidigt tekniskt erkännande, bearbetade

jordbruksprodukter,

luft- och landtransporter samt personers fria rörlighet. EU eftersträvar en

samlad, balanserad

förhandlingslösning.

Det är fortfarande och framför allt de svåra frågorna på landtransportsområdet

som

förhindrar en lösning av hela avtalspaketet.

32.2 De baltiska staterna

EU:s förbindelser med de baltiska staterna inträdde i ett kvalitativt nytt skede

 under 1997.

Europeiska kommissionen rekommenderade i juli EU att inleda direkta

medlemskapsförhandlingar med sex kandidatländer, däribland Estland. Europeiska

rådets

beslut vid toppmötet i Luxemburg att följa denna rekommendation och att påskynda

förberedelserna för förhandlingar även med Lettland och Litauen innebär att ett

avgörande

steg mot integration av de baltiska staterna med EU har tagits. I och med detta

är det inte

längre en fråga om huruvida, utan snarare om när de baltiska länderna kommer att

 upptas som

medlemmar av EU.

EU:s bistånd till de baltiska länderna har även fått en tydligare

förmedlemskapskaraktär än

tidigare. Inom Europeiska kommissionens biståndsprogram för de centraleuropeiska

 och

baltiska staterna, Phare, har ökade insatser avsatts med uttalat syfte att

främja övergången till

marknadsekonomiska, demokratiska och socialt integrerade samhällen, möjliga att

ansluta till

EU. Den totala budgeten 1997 var för Lettland 37,6 miljoner ecu, Litauen 43,2

miljoner ecu

och Estland 30,8 miljoner ecu. Europaavtalen med Estland, Lettland och Litauen

har

ratificerats av alla parter och förutses träda i kraft den 1 februari 1998.

Särskild uppmärksamhet har riktats mot det rättsliga samarbetet, bl.a. med syfte

 att

förbättra gränsbevakningen i de baltiska länderna. Dessa länders gränser blir,

vid ett framtida

EU-medlemskap, EU:s yttre gränser.

32.3 Östersjöregionen

Östersjöstaternas råd (CBSS Council of the Baltic Sea States), i vilket

Europeiska

kommissionen är medlem sedan starten 1992, består i övrigt av de fem nordiska

länderna, de

tre baltiska staterna, Polen, Ryssland och Tyskland. Rådet ger härmed unika

möjligheter för

samordnade insatser för regionens utveckling. Kommissionens "Östersjöinitiativ",

 som

sedermera fastställdes av Europeiska rådet och lades fram vid Östersjöstaternas

regeringschefsmöte i Visby 1996, tar fasta på detta förhållande.

Som en uppföljning av initiativet och Visbymötet, antog utrikesministrarna i

Kalmar den

2 3 juli 1996 ett handlingsprogram inom områdena mellanfolkligt samarbete,

medborgerlig

säkerhet, ekonomiskt samarbete samt miljö. Huvuddelen av programmet berör frågor

 av

betydelse för anpassningen av kandidatländerna till EU.

Kommissionen bidrar till genomförandet av Visbyprocessen genom att delta aktivt

i den av

regeringscheferna initierade aktionsgruppen mot organiserad brottslighet samt

genom att

under verksamhetsåret 1996/97 leda den viktiga arbetsgruppen för ekonomiskt

samarbete.

Kommissionen har tagit initiativ till att organisera ett näringslivsråd (Baltic

Sea Business

Advisory Council) för att stärka det ekonomiska samarbetet i regionen. Detta

förberedde

under hösten tillsammans med det s.k. Baltic Sea Business Summit (en

sammanslutning av

företagsledare i Östersjöregionen) förslag som överlämnades vid det toppmöte

mellan

Östersjöstaternas regeringschefer som ägde rum i Riga i januari 1998.

En viktig aspekt på samarbetet i Östersjöstaternas råd är att Ryssland är

medlem. Ett

förstärkt regionalt samarbete grannländer emellan ökar den politiska

stabiliteten i området.

Det finska initiativet under 1997 till en "nordlig dimension" befäster

ytterligare de

möjligheter och behov som finns för en fortgående integrering av alla länder i

norr. I denna

process spelar EU en allt viktigare roll.

Kommissionen stödjer CBSS MR-kommissarie genom sekondering av personal från de

baltiska staterna och Ryssland. Bidrag till den gemensamma satsningen på

reformering av

universiteten i Tartu, Riga och Vilnius genom EuroFaculty har lämnats av

samtliga

medlemmar i CBSS.

Europeiska unionen har också på andra sätt visat Östersjöregionen fortsatt

uppmärksamhet.

Det gränsöverskridande regionala samarbetet (Cross Border Cooperation, CBC) har

vidareutvecklats, bl.a. genom utökade möjligheter att stödja småskaliga

samarbetsprojekt

mellan de vid Östersjön belägna EU-staterna och Estland, Lettland, Litauen och

Polen.

Riktlinjer har också utarbetats för bidrag till CBC-projekt i vilka man kan

kombinera

samarbetsprogrammen för de centraleuropeiska och baltiska staterna (Phare)

respektive

Ryssland och övriga OSS-länder (Tacis) med varandra och med EU:s särskilda

program för

regional fysisk planering, Interreg II C. För att avhjälpa vissa brister i den

administrativa

kapaciteten, framför allt i de baltiska staterna, har kommissionen gett särskilt

 stöd till de

regionala och lokala organ som skall ansvara för genomförandet av projekten i

CBC-

programmen.

32.4 Centraleuropa

EU fortsatte under 1997 att bygga ut och förstärka relationerna med länderna i

Central- och

Östeuropa enligt den i[REDACTED_EFTERNAMN] 1994 fastlagda strategin. Denna

förmedlemskapsstrategi har

som syfte att förbereda och bana väg för dessa länders medlemskap i EU. De

viktigaste

verktygen i denna process är associeringsavtalen (Europaavtalen), den

strukturerade dialogen,

vitboken för laganpassning och biståndsprogrammet Phare. EU har Europaavtal i

kraft med

Bulgarien, Polen, Rumänien, Slovakien, Tjeckien och Ungern. Avtalet med

Slovenien

förutses träda i kraft under 1998.

Europaavtalens mål är att ge en ram för politisk dialog, främja ökning av

handeln, etablera

goda ekonomiska relationer, ge en ram för tekniskt och ekonomiskt bistånd från

EU, främja

kulturellt samarbete, och allmänt vara en ram för associeringsländernas gradvisa

 integration i

gemenskapen.

I juli 1997 publicerade Europeiska kommissionen sina utlåtanden om

kandidatländerna. I

dessa yttranden har kommissionen bedömt hur länderna uppfyller kraven för

medlemskap i

EU. Kommissionen föreslog att EU skulle inleda medlemskapsförhandlingar med

Estland,

Polen, Slovenien, Tjeckien och Ungern. Dessa utlåtanden behandlades sedan av

medlemsländerna och ministerrådet under hösten 1997, bl.a. i en särskild

arbetsgrupp för

utvidgningen. Europeiska rådet i Luxemburg beslutade i december hur de kommande

medlemskapsförhandlingarna skall genomföras.

De bilaterala relationerna med kandidatländerna inom ramen för Europaavtalen har

 EU

under 1997 skött genom ett omfattande samarbete i associeringsråd,

associeringskommittéer,

parlamentariska associeringskommittéer och olika undergrupper.

Associeringskommittéerna

fungerar som ett nav för verksamheten. Ministerrådsarbetsgruppen för

Central-europa har

också haft en central uppgift. Arbetet har i stort sett varit framgångsrikt.

Kandidatländerna

har dock varit kritiska mot hur den strukturerade dialogen bedrivits på

EU-sidan. Den har

uppfattats som alltför formaliserad och substanslös med bristfälligt deltagande

av bl.a. EU-

ministrarna. Inom EU har man tagit fasta på detta och har föreslagit flexiblare

samarbetsformer som mer anpassats till respektive kandidatland.

Liksom under 1996 har jordbruksfrågor varit ett viktigt samarbets- och

problemområde.

Främst har man arbetat med att anpassa Europaavtalen med anledning av att EU

fått tre nya

medlemsländer samt med anledning av resultaten från Uruguayrundan. Även

vinhandeln

mellan EU och kandidatländerna har stått på dagordningen flera gånger. Sverige

har hela

tiden agerat för att EU i enlighet med förmedlemskapsstrategin skall bereda

kandidatländerna

ökat tillträde till den gemensamma marknaden. Andra viktiga frågor har varit

tjeckiska och

slovakiska krav på importdepositioner, något som EU ansett strida mot

Europaavtalen och

WTO och som båda länderna till slut tog bort.

32.5 Ryssland samt övriga OSS-stater

Ryssland

I EU:s utrikespolitiska samarbete intar relationerna till Ryssland en central

plats. Ett gott

förhållande mellan EU och ett demokratiskt Ryssland är av avgörande betydelse

för

stabiliteten i Europa. EU verkar därför aktivt för ett partnerskap med Ryssland

i syfte att

stärka landets demokratiska och ekonomiska reformprocesser. Ett annat

övergripande mål är

att integrera Ryssland i europeiska samarbetsstrukturer och undvika att nya

skiljelinjer skapas

i Europa. Sverige deltar aktivt i utformandet av EU:s samlade Rysslandspolitik.

I och med ikraftträdandet av partnerskaps- och samarbetsavtalet (se nedan) har

en ny fas

inletts i EU:s relationer med Ryssland. Sverige tog därför initiativ till att

rådet den 24

november debatterade relationerna till Ryssland i syfte att bl.a. se över

möjligheterna att

eliminera vissa handelshinder, inte minst i syfte att stödja Ryssland i den

anpassning som är

nödvändig för ett framtida WTO-medlemskap.

För förverkligandet av den handlingsplan som EU antog 1996 spelar det fortsatta

Tacis-

programmet en viktig roll. Årsprogrammet för 1997, till ett belopp av 128

miljoner ecu

(inklusive utnyttjandet av vissa horisontella program), avsåg insatser inom

företagsrestrukturering, utbildning, socialt reformarbete, transporter, energi

och miljö.

Härutöver ges fortsatt stöd till förbättrandet av kärnsäkerheten. Även utökat

regionalt

samarbete vid Rysslands västgränser ingår i Tacis-samarbetet. Det kan noteras

att Sverige

genom Östekonomiska institutet har fått ett betydelsefullt Tacis-uppdrag som

avser

samverkan med Russian European Centre for Economic Policy.

Ukraina

EU ägnade fortsatt betydande uppmärksamhet åt relationerna till Ukraina under

det gångna

året. Framför allt har oron över den stagnerade reformprocessen, vilken delats

av Sverige,

varit i fokus. Prioriteringarna för bidrag till en demokratisk och ekonomisk

reformutveckling

i Ukraina, vilka fastställdes i EU:s aktionsplan under 1996, fortsatte att

gälla. Ett aktivare

genomförande av aktionsplanen är eftersträvansvärt, och från svensk sida har

inte minst

vikten av att stärka det civila samhället i Ukraina betonats. I september hölls

det första

toppmötet mellan EU och Ukraina i Kiev, där såväl EU:s ordförandeskap som

kommissionen

betonade vikten av att Ukraina genomför ekonomiska och sociala reformer. Bristen

 på

gensvar från den ukrainska ledningen var en besvikelse.

EU:s partnerskaps- och samarbetsavtal med Ukraina beräknas kunna träda i kraft

under

början av 1998, vilket torde komma att ytterligare bidra till utvecklingen av

relationerna

mellan EU och Ukraina.

En stötesten i relationerna mellan EU och Ukraina det gångna året har varit

uppfyllandet av

det "Memorandum of Understanding" från 1995 mellan kommissionen, G7 och Ukraina,

 som

innehåller ett ömsesidigt åtagande att stänga kärnkraftverket i Tjernobyl senast

 år 2000.

Vidare beslutades under året att bygga en ny sarkofag över den havererade

reaktorn i

Tjernobyl. EU, såväl som Sverige, har förbundit sig att bidra finansiellt till

detta projekt.

Ett nytt Tacis-program för 1998 som omfattar samarbetsprojekt inom

institutionsbyggnad,

ekonomiska reformer och utveckling av den privata sektorn, samt energi och miljö

 är under

förhandling med den ukrainska motparten.

Vitryssland

Det politiska klimatet i Vitryssland försämrades ytterligare under det gångna

året och

medförde grava inskränkningar av de grundläggande friheterna och kränkningar av

de

mänskliga rättigheterna. Den rådande bekymmersamma konstitutionella, politiska

och

ekonomiska situationen i landet föranledde ministerrådet att i upprepade

slutsatser och

uttalanden, vilka stöddes av Sverige, inta en ståndpunkt i förhållande till

Vitryssland.

I avsaknad av övertygande ansträngningar från vitrysk sida att gå vidare med

nödvändiga

demokratiska reformer har man tills vidare beslutat avbryta genomförandet av

interimsavtalet, skjuta upp ingåendet av partnerskaps- och samarbetsavtalet och

dra in stödet

för Vitrysslands medlemskap i Europarådet. Bilaterala ministerkontakter mellan

EU och

Vitryssland skall endast tas genom ordförandeskapet eller trojkan. Genomförandet

 av

gemenskapens program för tekniskt bistånd, med undantag av humanitära projekt,

regionala

projekt och sådana projekt som direkt stöder demokratiseringsprocessen, skall

frysas.

Samtidigt avser man att genom ett särskilt Tacis-program erbjuda Vitryssland

bistånd till

demokratiseringsprocessen och utvecklingen av det civila samhället.

Moldova

EU:s partnerskaps- och samarbetsavtal med Moldova har inte trätt i kraft, och

den politiska

dialog som däri förutses har inte påbörjats. EU:s aktiviteter har därmed

begränsats till

uttalanden av ordförandeskapet i samband med för landet viktigare händelser. Det

nederländska ordförandeskapet gjorde t.ex. ett uttalande på EU:s vägnar om det i

 maj

ingångna samförståndsavtalet mellan Moldova och Transnistrien. Moldova har

tillkännagett

en önskan att stärka banden med EU.

OSS-länderna i Kaukasus och Centralasien

Även gentemot övriga länder i f.d. Sovjetunionen syftar EU:s politik till att

främja en

utveckling mot ökad stabilitet i regionen. Sverige har bidragit till

utformningen av EU:s

relationer med länderna i Kaukasus och Centralasien, bl.a. genom att föra fram

vikten av att

utveckla demokrati och marknadsekonomi, upprätthålla respekten för mänskliga

rättigheter

samt bilägga konflikter i områdena.

Partnerskaps- och samarbetsavtal

Redan 1994 ingicks s.k. partnerskaps- och samarbetsavtal mellan gemenskaperna

och deras

medlemsstater och Ryssland, Ukraina och Moldova. Motsvarande avtal ingicks 1995

med

Kazakstan, Kirgizistan och Vitryssland och 1996 med Armenien, Azerbajdzjan,

Georgien och

Uzbekistan. I avtalen behandlas frågor om politisk dialog, varuhandel,

affärsverksamhet och

investeringar, betalningar och kapital, konkurrens- och immaterialrätt samt

brottsförebyggande, kulturellt och finansiellt samarbete. I det handelspolitiska

 avsnittet

tillerkänner parterna varandra mest-gynnad-nationsbehandling. Partnerskaps- och

samarbetsavtalen skall ratificeras av samtliga avtalsslutande parter, en

procedur som visat sig

ta flera år i anspråk. Vad gäller avtalen med Ryssland, Ukraina och Moldova,

vilka således

undertecknades 1994, behövs dessutom ett anpassningsprotokoll för att göra

Sverige, Finland

och Österrike till avtalsparter. Även detta protokoll måste ratificeras av

samtliga parter för att

partnerskapsavtalet skall kunna träda i kraft. Denna procedur fördröjer därför

ikraftträdandet

med ännu något eller några år.

Sverige har varit drivande i frågan att finna en lösning för ett snabbt

ikraftträdande av

avtalen med Ryssland, Ukraina och Moldova. Sverige har också tagit initiativet

till att en

förklaring har utarbetats om provisorisk tillämpning av anpassningsprotokollet.

En sådan har

också avgivits av samtliga parter i samband med undertecknandet. Detta har

inneburit att

avtalet med Ryssland, som en direkt följd av förklaringen om provisorisk

tillämpning, kunde

träda i kraft den 1 december 1997.

Sverige har ratificerat samtliga partnerskaps- och samarbetsavtal.

Barentssamarbetet

Barentsrådet bildades i januari 1993. Rådet består av utrikesministrarna i de

fem nordiska

länderna och Ryska federationen samt en representant för Europeiska

kommissionen.

Frankrike, Italien, Japan, Kanada, Nederländerna, Polen, Storbritannien,

Tyskland och USA

är observatörer. Sverige innehade under 1997 ordförandeskapet i Barents

euro-arktiska råd

(Barentsrådet). Ordförandeskapet överlämnades till Norge vid ett

utrikesministermöte i Luleå

den 19 20 januari 1998.

Under året har banden mellan EU och Barentssamarbetet stärkts bl.a. genom ett

särskilt

möte med kommissionen i Bryssel och Barentsrådets ämbetsmannakommitté.

Kommissionen

deltar numera mera aktivt i arbetet än tidigare. Kommissionen har genom Tacis-

och

Interregprogrammen lämnat ansenliga bidrag till projekt främst syftande till

ökad

kärnsäkerhet, energieffektivisering, bättre transportmöjligheter och nya

gränsövergångar.

Kommissionen kommer vid ministermötet i januari att lämna en utförlig

redogörelse för sina

insatser i regionen.

Kommissionen rapporterade vid Europeiska rådets möte i Luxemburg om sitt

engagemang

i olika regionala samarbetsinitiativ, bl.a. i Barentsrådet. Den positiva

utvecklingen i

Barentsregionen noterades. Ministerrådet uppmanades att behandla dessa

rapporter.

32.6 Staterna i f.d. Jugoslavien (utom Slovenien)

samt Albanien västra Balkan

Bosnien-Hercegovina

Under 1997 har omfattande ansträngningar och resurser från EU:s håll lagts ned

på att stödja

fredsprocessen i Bosnien-Hercegovina. Bistånds- och återuppbyggnadsfrågor var i

fokus även

under 1997, liksom de komplicerade flykting- och återvandringsfrågorna.

EU har varit en av huvudaktörerna i de konferenser som under 1997 hållits om

genomförandet av det bosniska fredsavtalets civila delar. Vid mötet med rådet

för

fredsavtalets genomförande (Peace Implementation Council, PIC) i Bonn den 9 10

december

antogs slutsatser som bl.a. innehöll ett stärkande av mandatet för den höge

representanten.

Denne skall om parterna inte kan komma överens i frågor som är viktiga för

fredsprocessen

kunna besluta interimistiskt i deras ställe, och den höge representanten skall

ges möjlighet att

avsätta politiker som motarbetar fredsavtalets genomförande. Vid mötet betonades

 återigen

parternas eget ansvar för fredsprocessen och behovet av att ställa krav på

parterna för att de

skall komma i åtnjutande av bistånd från EU och andra givare. Sverige deltog

aktivt i

processen och betonade att det civila genomförandet måste fortsätta med

oförminskad kraft

och där särskilt att resultaten från höstens lokalval genomförs så att de

gemensamma

institutionerna börjar fungera, samt att flyktingar och internflyktingar ges

faktiska

förutsättningar att återvända till sin hemorter.

Kroatien

Situationen i Kroatien har med anledning av att UNTAES-mandatet löper ut i

början på 1998,

då den exekutiva makten i östra Slavonien övergår till Kroatien, krävt särskild

uppmärksamhet. Den internationella närvaron i Kroatien kommer i stället att

domineras av

OSSE. Sverige har uttryckt stöd för både OSSE:s och FN:s fortsatta engagemang i

landet.

Förbundsrepubliken Jugoslavien

Vad gäller EU:s förhållande till Förbundsrepubliken Jugoslavien har framför allt

utvecklingen i Kosovo följts med stor oro. Eftersom det alltjämt är EU:s

uppfattning att en

unionsnärvaro där skulle kunna bidra till en positiv politisk utveckling har EU

även under

1997 drivit ett förslag om ett informationskontor i Pristina. EU förespråkar att

 Kosovo skall

återfå politisk autonomi inom Förbundsrepubliken Jugoslavien samt att de

mänskliga

rättigheterna skall respekteras i området.

F.d. jugoslaviska republiken Makedonien

Även situationen i Makedonien har under 1997 funnits med på EU:s dagordning,

mycket

beroende på de tilltagande inter-etniska spänningarna mellan albaner och slaver

inom det

makedonska samhället. OSSE:s minoritetskommissarie har i sina ansträngningar

haft

framgångar, som samtliga EU-stater understött.

Albanien

Albanien drabbades i början av 1997 av en allvarlig kris med våldsamma upplopp

som följd.

EU, VEU och OSSE var snabbt på plats och lyckades förhindra en total

samhällskollaps.

Efter att demokratiska val kunnat genomföras den 29 juli har två

ministerkonferenser

genomförts under Italiens ledning. Vid dessa konferenser uttalades en bred vilja

 att stödja

återuppbyggnad och återskapande av säkerhet. I mitten av juni 1998 kommer dessa

ansträngningar att ses över vid ytterligare en minsterkonferens, denna gång i

Tirana. EU

deltar aktivt både inom dessa konferenser och genom bl.a. European Commission

Monitor

Mission.

Utvecklingssamarbete

Alltsedan konflikterna i f.d. Jugoslavien startade har EU varit den överlägset

största

biståndsgivaren. Insatserna i området härstammar från såväl Europeiska byrån för

 humanitärt

bistånd som Phare (Bosnien-Hercegovina, Makedonien och Albanien) och

kommissionens

GD 1A. Det är därför svårt att uppskatta det sammantagna värdet av insatserna

men de torde

överskrida 400 miljoner ecu, varav mer än 300 miljoner ecu har använts för

återuppbyggnadsinsatser i Bosnien-Hercegovina. Insatserna har varit inriktade på

 humanitärt

bistånd och stöd till det civila samhället. Ett genomgående tema har varit stöd

till insatser

som underlättar för flyktingar att återvända. Ett särskilt samarbete mellan EU

och de mest

berörda länderna Tyskland, Österrike, Schweiz och Sverige har förekommit i

frågan om

flyktingåtervändande.

Den årliga givarkonferensen för Bosnien-Hercegovina blev försenad och

sammankallades

av EU och Världsbanken gemensamt inte förrän i juli månad. Det uppställda målet

om 1,4

miljarder USD för insatser under 1997 nåddes med god marginal. Det rådde bred

enighet om

att återuppbyggnadsbiståndet även fortsättningsvis skall villkoras till

parternas medverkan i

att fredsprocessen genomförs.

I oktober månad hölls en särskild givarkonferens för Albanien, även den under

ledning av

EU och Världsbanken.

Handelspolitiska relationer

EU har under 1997 förlängt avtalet om ensidigt handelstillträde till unionen för

 vissa varor i

enlighet med dem som gällde för hela det forna Jugoslavien. Dessa s.k. autonoma

handelsåtgärder omfattade under 1997 även Förbundsrepubliken Jugoslavien.

Ett handels- och samarbetsavtal mellan EU och Makedonien undertecknades under

1997

och trädde i kraft under december månad.

32.7 Turkiet

Turkiets utsikter att utveckla en närmare relation till EU och på sikt nå ett

medlemskap har

utgjort en central fråga i EU under året.

Sverige har verkat för att samma objektiva kriterier för medlemskap skall gälla

alla

ansökarländer, inklusive Turkiet, men också betonat Turkiets eget ansvar att

komma till rätta

med en rad problem. Turkiet måste fullt ut uppfylla de s.k.

Köpenhamnskriterierna, som

beslutades under toppmötet i Köpenhamn 1993. Det första av dessa behandlar de

politiska

kraven, såsom demokrati, pluralism, respekt för mänskliga rättigheter, skydd av

minoriteter

etc. Sverige har verkat för att EU skall utarbeta en strategi eller "färdplan"

för Turkiet till

vägledning och stimulans för efterlevnaden av kriterierna och utvecklande av en

fördjupad

relation mellan Turkiet och EU mot bakgrund av medlemskapsperspektivet. I ett

första skede

borde en kraftsamling ske till de områden som berör det politiska kriteriet.

Förhandlingar om förmånskoncessioner för handeln med jordbruksprodukter

slutfördes den

25 april och avtalet förväntas träda i kraft den 1 januari 1998. Avtalet

utgjorde en viktig etapp

på vägen mot den liberalisering av handeln med jordbruksprodukter som föreskrevs

 i

associeringsavtalet mellan Turkiet och gemenskapen och beslut 1/95 av

associeringsrådet

EG Turkiet.

Det planerade associeringsrådet med Turkiet hölls den 29 april. EU bekräftade

Turkiets

medlemskapsperspektiv och slog fast att Turkiet skulle behandlas enligt samma

objektiva

kriterier och normer som övriga ansökarländer.

I en dialog mellan Grekland och Turkiet har länderna diskuterat frågan om att

frigöra det

s.k. finansiella protokollet som utlovats till Turkiet i samband med

tullunionen. Någon

lösning har inte uppnåtts, men båda parter har deklarerat sin vilja att

fortsätta kontakterna

under ledning av EU:s ordförandeskap. De meddelade att man hade tillsatt en

grupp (s.k. wise

men group) bestående av två representanter från vartdera landet för att utarbeta

rekommendationer om hur ett antal utestående frågor länderna emellan skulle

kunna hanteras.

I samband med EU:s informella utrikesministermöte i Apeldoorn den 15 16 mars

uppmanades kommissionen att utarbeta ett meddelande om den framtida utvecklingen

 av

förbindelserna mellan EU och Turkiet mot bakgrund av den tullunion som trädde i

kraft den

31 december 1995. Meddelandet presenterades den 18 juli och behandlades under

hösten i

rådsarbetsgruppen för Sydösteuropa och i de ständiga representanternas kommitté.

Slutsatserna om meddelandet antogs vid Europeiska rådet i Luxemburg, och

kommissionen

uppmanades att lägga fram detaljerade förslag i enlighet med riktlinjerna i

meddelandet.

Detta omfattar följande områden som kan bli föremål för närmare samarbete mellan

 EU och

Turkiet: mänskliga rättigheter och humanitära frågor, konsolidering av

tullunionen,

liberalisering av handeln med jordbruksprodukter, liberalisering av

tjänstehandel, deltagande

i gemenskapsprogram, samarbete om rättsliga och inrikes frågor, miljösamarbete,

telekommunikationer och informationsteknik, samarbete om investeringar på

industriområdet, regionalpolitiskt och gränsöverskridande samarbete,

konsumentpolitiskt

samarbete och återupptagande av den makroekonomiska dialogen.

Europeiska rådet i Luxemburg den 12 13 december beslutade, bl.a. på svenskt

initiativ, att

utarbeta en europeisk strategi för Turkiet. Rådet bekräftade att Turkiet har

möjlighet att

ansluta sig till unionen, att Turkiet skall bedömas på grundval av samma

objektiva kriterier

som övriga kandidatländer samt att en strategi för att förbereda Turkiets

anslutning skall

utarbetas. Strategin innebär framför allt möjligheter att fördjupa och bredda

det samarbete

som etablerades genom tullunionen. Dessutom inbjöds Turkiet till den europeiska

konferensen, där frågor av gemensamt intresse kan behandlas, tillsammans med

kandidatländerna i Central- och Östeuropa samt Cypern. Det slogs dock fast att

Turkiet ännu

inte är moget för reella anslutningsförhandlingar på grund av den politiska och

ekonomiska

situationen i landet. Närmandet mellan EU och Turkiet är även avhängigt

politiska reformer i

Turkiet, särskilt vad gäller respekten för de mänskliga rättigheterna. Turkiet

måste även agera

konstruktivt i fråga om relationerna med Grekland och bidra till en lösning av

Cypernkonflikten.

32.8 Medelhavsländerna Maghreb/Mashrek

Partnerskapet Europa Medelhavet (den s.k. Barcelonaprocessen) etablerades vid

Barcelonakonferensen den 28 november 1995. Partnerskapets syfte är att skapa en

bas för

samarbetet mellan EU och tolv icke-medlemsländer i Medelhavsregionen, nämligen

Marocko, Algeriet, Tunisien, Egypten, Israel, Jordanien, Syrien, Libanon,

Turkiet, Cypern

och Malta samt den palestinska myndigheten.

Samarbetet skall omfatta politisk dialog, säkerhetspolitik, ekonomiskt och

finansiellt stöd

till partnerländerna och utbyte på de kulturella, sociala och tekniska områdena.

 Den politiska

dialogen skall främja utvecklingen av demokratiska institutioner och respekten

för mänskliga

rättigheter. Den skall också tjäna som instrument för säkerheten i regionen.

Barcelonaprocessen är inte avsedd att ersätta andra åtgärder för fred,

stabilitet och utveckling

i området. Däremot kan den bidra till att göra dessa framgångsrika. Motsatsen

kan emellertid

inträffa, dvs. att Barcelonaprocessen påverkas av en negativ utveckling i andra

processer som

berör regionen. Sålunda försvårades det politiska och säkerhetspolitiska arbetet

 under året i

Barcelonaprocessen genom avsaknaden av framsteg i fredsprocessen i Mellanöstern.

Ministermötet på Malta i april skulle ha ägnats åt att granska processen sedan

november

1995 och ange prioriteringar för det kommande arbetet men kom i stället

huvudsakligen att

ägnas diskussioner om åtgärder för att åter få i gång fredsprocessen. Ett möte

mellan Yassir

Arafat och den israeliska utrikesministern Levy kom till stånd.

Trots ett politiskt trögare förhandlingsklimat sökte partnerländerna under 1997

att, inom

ramen för den politiska dialogen, fortsätta arbetet med att genomföra ett antal

förtroende- och

säkerhetsskapande åtgärder, t.ex. upprättandet av ett nätverk mellan politiska

forskningsinstitut i Europa och Medelhavsländerna, samt ett system för att

förhindra och

bemästra katastrofer. Andra förtroende- och säkerhetsskapande åtgärder mellan

partnerländerna har diskuterats under året inklusive möjligheten att på lång

sikt upprätta en

säkerhetsstadga för Medelhavet.

Inom ramen för det ekonomiska och finansiella partnerskapet har arbetet med att

bedöma

investeringshinder och att främja investeringar hos de tolv sydliga parterna i

Medelhavsregionen fortsatt. En konferens om privata investeringar hölls i London

 i mars

1997. En analys görs av de sydliga parternas behov i fråga om ekonomisk

modernisering. Ett

expertmöte med detta syfte hölls i Bryssel i mars 1997. Ett

Europa Medelhavsenergiforum

inrättades i maj 1997 i syfte att stärka energisamarbetet runt Medelhavet. Dess

 allmänna

syfte är att bidra till att organisera och övervaka energisamarbetet samt utgöra

 en permanent

ram för dialog och informationsutbyte.

Under året hölls även en konferens i Lissabon om transportfrågor runt

Medelhavet.

Vidare har den konferens om lokal vattenförsörjning i Medelhavsområdet som hölls

 i

november 1996 följts upp genom utarbetandet av ett gemensamt informationssystem

för

expertis och kunskap rörande vattenfrågor.

Ett miljöministermöte hölls i Helsingfors i november 1997. Ministrarna

diskuterade

upprättandet av ett handlingsprogram på kort och medellång sikt för prioriterade

 åtgärder på

miljöområdet. Bland de viktigaste åtgärdsområdena ingår integrerad förvaltning

av vatten,

mark och kustområden, avfallshantering samt "hot spots" (betydande

föroreningskällor).

Vidare ingår bland de prioriterade områdena kontroll av erosion och

jordförstöring samt

ökenspridning. Ministrarna konstaterade att de erfarenheter som gjorts av

miljösamarbetet

runt Östersjön kunde användas för samarbetet runt Medelhavet.

Inom ramen för partnerskapet i sociala och kulturella frågor hölls i mars 1997 i

Nederländerna en konferens om staten och det civila samhället samt i december en

 konferens

om social- och hälsofrågor. Möten har hållits i Italien och Grekland om

audiovisuellt

samarbete. I Spanien hölls en konferens om det gemensamma audiovisuella och

cinematografiska arvet.

Frihandel och ekonomiskt stöd är två viktiga komponenter i EU:s politik för

Medelhavsområdet. EU har inlett förhandlingar om associeringsavtal med en rad

Medelhavsländer i syfte att på sikt skapa ett frihandelsområde runt Medelhavet.

Som ett

första steg skall frihandel för industrivaror vara införd till år 2010.

Hittills har avtal slutits

med Israel, Marocko och Tunisien år 1995, med Jordanien i april 1997 samt med

den

palestinska myndigheten i juli 1997. Sverige ratificerade de tre förstnämnda

under 1996 och

kommer att ratificera avtalet med Jordanien under första halvåret 1998. Med

undantag av

interimsavtalet med den palestinska myndigheten, vilket är ett gemenskapsavtal

och således

inte behöver ratificeras av EU-ländernas parlament, har de övriga avtalen ännu

inte trätt i

kraft eftersom ratificeringsprocessen i EU-länderna inte avslutats.

Förhandlingar om associeringsavtal pågår med Egypten, Libanon och Algeriet.

Förberedande samtal har under året förts med Syrien.

EU har anslagit 4 685 miljoner ecu för perioden 1996 1999 till

utvecklingssamarbetet med

länderna i Medelhavsregionen. Av detta svarade Sverige under 1997, genom sin

medlemsavgift till EU, för 170 miljoner kronor.

Av EU:s Medelhavsbistånd för perioden var redan en del tidigare beslutat.

Återstoden, ca 3

424 miljoner ecu, regleras genom den s.k. MEDA-förordningen, som anger

beslutsformerna

och huvudområdena för biståndssamarbetet. Biståndet utgår efter nationella och

regionala

strategier, vilka baseras på partnerländernas prioriteringar och i enlighet med

målen och

syftena i Barcelonadeklarationen och MEDA-förordningen. Biståndet skall gå till

ekonomisk

omvandling, till stärkande av den socio-ekonomiska jämvikten och stöd för

utveckling av det

civila samhället samt till regionalt samarbete. Beslut om att stödja projekt

fattas av en

kommitté, där medlemsstaterna är representerade.

Sverige tog under året initiativ till ett första EU-uttalande om våldet i

Algeriet.

32.9 Mellanöstern och Gulfstaterna

EU har under 1997 på olika sätt ökat sin närvaro i regionen, liksom sina

politiska och

ekonomiska ansträngningar för att fredsprocessen skall lyckas. Sverige bidrog

till att unionen

intog en konsekvent och fast hållning i frågor som rör den israeliska

bosättningspolitiken,

Jerusalems status, israeliska avspärrningar av palestinska områden samt

fördömanden av

terrorism.

EU:s särskilda sändebud för fredsprocessen i Mellanöstern, Miguel Angel

Moratinos,

verkade under året bl.a. för att en gemensam dialog mellan EU och Israel om den

palestinska

ekonomin skulle leda till konkreta israeliska åtgärder. Han sökte även få

Israels och

palestiniernas accept för en uppförandekod i syfte att underlätta parternas

fortsatta

förhandlingar. Han initierade vidare inrättandet av en permanent

säkerhetskommitté.

EU beslutade i april 1997 att inrätta ett program för att bistå den palestinska

myndigheten i

dess strävan att motverka terroristhandlingar. Förutom tekniskt inriktade

insatser ingår i

programmet att främja den palestinska polisens insikter om de mänskliga

rättigheterna.

Svensken Nils[REDACTED_EFTERNAMN] utsågs att samordna detta biståndsprogram.

Vid Europeiska rådets möte i Amsterdam i juni 1997 antogs en appell i syfte att

manifestera EU:s fortsatta stöd till fredsprocessen. Vid Europeiska rådets möte

i Luxemburg

den 12 13 december ingick i ordförandeslutsatserna ett avsnitt om fredsprocessen

 i

Mellanöstern. Slutsatserna trycker bl.a. på nödvändigheten av att parterna

följer redan

ingångna avtal. EU uttryckte sin beredvillighet att fortsatt stå till parternas

förfogande.

EU var under 1997 ordförande i den multilaterala arbetsgruppen för regional

ekonomisk

utveckling i Mellanöstern inom ramen för Madridprocessen. Sverige deltog i den

fjärde

regionala ekonomiska konferensen (MENA IV) för Mellanöstern och Nordafrika, som

hölls i

Doha i Qatar i november 1997. MENA-konferenserna syftar till att stödja

fredsprocessen i

Mellanöstern genom att stärka ekonomiskt samarbete mellan länderna i regionen.

Det sjunde ministermötet inom ramen för samarbetet mellan EU och Gulfstaterna i

Gulf

Cooperation Council (GCC) hölls i Doha i Qatar i februari 1997. Vid mötet, i

vilket

utrikesminister Lena Hjelm-Wallén deltog, behandlades framför allt

förhandlingarna om ett

frihandelsavtal mellan EU och GCC. Från EU:s sida underströks kravet att GCC

skall

upprätta en intern tullunion innan frihandelsavtalet med EU ingås. På

dagordningen återfanns

också frågor om kulturdialog och de mänskliga rättigheterna.

EU ingick 1997 ett samarbetsavtal med Yemen.

När en tysk domstol den 10 april förklarade den iranska statsledningen skyldig

till

terrorism, eftersom den beordrat ett attentat mot en restaurang i Berlin 1992,

beslutade EU

samma dag att kalla hem sina ambassadörer för samordnade konsultationer. Iran

svarade med

att kalla hem landets ambassadörer i huvudstäderna i EU:s medlemsstater.

Allmänna rådet

antog den 29 april en deklaration om EU:s relationer med Iran. Deklarationen

slog fast att

framsteg i förbindelserna endast kunde göras om Iran respekterade internationell

 rätt och

avstod från terrorism. EU beslutade även att tills vidare suspendera den så

kallade kritiska

dialogen med Iran. Samtliga EU-staters ambassadörer återvände till Teheran i

november.

32.10 Afrika

Under 1997 har EU fortsatt sin aktiva dialog med de afrikanska staterna i syfte

att på olika

sätt söka medverka till en positiv utveckling i Afrika. Denna strävan har tagit

sig uttryck bl.a.

i beslutet att verka för att ett EU-afrikanskt toppmöte med deltagande av stats-

 och

regeringschefer från Europa och Afrika hålls senast år 2000.

Maktskiftet i Kinshasa våren 1997 ledde till diskussioner i EU-kretsen om att

återuppta det

sedan 1992 frusna biståndet till Demokratiska republiken Kongo (DRK, f.d.

Zaire). Den 15

september gjorde rådet ett uttalande om biståndet till DRK, och vid ett

givarmöte i Bryssel

den 4 december i Världsbankens regi tillkännagav Europakommissionen att man

avsåg

återuppta stöd omfattande 77 miljoner ecu inom områdena hälsa, infrastruktur och

 demokrati.

Vidare beslutade EU i slutet av året att förlänga av den gemensamma aktionen

till stöd för

demokratiseringsprocessen.

EU:s bistånd till Stora sjö-området (Rwanda, Burundi, Demokratiska republiken

Kongo)

uppgick 1997 till ca 140 miljoner ecu. Huvuddelen av biståndet utgörs av

humanitärt bistånd

från ECHO och av visst livsmedelsbistånd. EU ger även bidrag till den

internationella

krigsförbrytartribunalen för Rwanda, med säte i Arusha, Tanzania.

EU stöder i första hand regionala lösningar på problemen i Stora sjö-regionen

och har

under 1997 bl.a. fortsatt att verka för en internationell konferens om fred,

säkerhet och

utveckling under ledning av FN och OAU. EU följer situationen och söker aktivt

bidra till en

positiv utveckling genom sitt speciella sändebud Aldo Ajello. Rådet har under

1997 fattat

beslut om en fortsatt finansiering av Ajellos mission i Stora sjö-regionen.

Under 1997 har kommissionen fört fortsatta förhandlingar med Sydafrika om ett

brett

samarbetsavtal, innehållande bl.a. ett avtal om frihandel. Förhandlingarna

inleddes 1995.

Efter inledande svårigheter har emellertid ett viss momentum återskapats under

senare delen

av 1997 och förhandlingarna tycks nu gå in i ett konstruktivt skede.

Förhoppningen är att

förhandlingarna om ett frihandelsavtal skall kunna slutföras under 1998. Därtill

 kan noteras

att EU AVS ministerrådsmöte i april fattade beslut om Sydafrikas partiella

anslutning till

Lomékonventionen. Detta, liksom ett avtal om frihandel, utgör en del i det

slutgiltiga

övergripande samarbetsavtalet. Sverige har genomgående verkat för att Sydafrika

medges

största möjliga tillträde till den europeiska marknaden.

Situationen i fråga om demokrati och mänskliga rättigheter i Nigeria har inte

förbättrats

under 1997 heller. Av denna anledning förlängdes EU:s sanktioner från 1993 och

1995 till

och med den 1 november 1998.

EU har en livaktig dialog med South African Development Community. Det senaste

ministermötet hölls i Windhoek 1996. Ett nytt möte förbereds i Wien i november

1998.

Mellan ministermötena hålls årliga möten på högre tjänstemannanivå samt löpande

trojkamöten. Ett tjänstemannamöte avhölls i början av december i Zambia.

Dialogen omfattar

i princip allt som parterna kommer överens om, även om man framför allt från

EU-sidan

strävat efter att undanta frågor som behandlas i andra forum. På agendan står

sålunda bl.a.

politiska frågor, inklusive demokrati och mänskliga rättigheter. Sedan det förra

 ministermötet

har gemensamma tematiska möten hållits om hiv/aids, vattenfrågor, småföretagande

 och

droghandel.

Allmänna rådet antog den 2 juni 1997 en gemensam ståndpunkt om förebyggande av

konflikter i Afrika. Beslutet togs mot bakgrund av det stora antalet väpnade

konflikter i

Afrika, som delvis också är av ny typ. Det syftade främst till att samordna

medlemsstaternas

politik på området. I enlighet med beslutet lade ordförandeskapet i samarbete

med

kommissionen i november fram ett förslag i Afrikaarbetsgruppen om genomförande

av den

gemensamma ståndpunkten. Förslaget antogs vid gruppens möte i december. Gruppen

skall

nu bl.a. diskutera länder som bedöms kunna stå inför en kris och eventuellt

möjliga åtgärder

före krisen.

32.11 USA och Kanada

Stärkandet av det transatlantiska samarbetet löper vidare med utgångspunkt i den

gemensamma deklaration och handlingsplan som antogs vid toppmötet mellan EU och

 USA

i Madrid 1995. Handlingsplanen spänner över ett brett fält av samarbetsområden:

utrikes- och

säkerhetspolitik, ekonomi, handelspolitik och kulturutbyte.

Sverige anser att det transatlantiska samarbetet är ett område med hög prioritet

 för

medlemsländerna. Samarbetet har tydlig inverkan på enskilda sakområden, den

övergripande

säkerhetssituationen i Europa och etablerandet av en global säkerhetsordning.

Handlingsplanen mellan EU och USA är mest konkret inom det handelspolitiska

området.

Inom ramen för detta samarbete har det t.ex. upprättats en affärsmannadialog.

Ett möte hölls i

Rom i november 1997, där svenskt näringsliv var representerat på hög nivå. Denna

 dialog har

bl.a. fungerat pådrivande i förhandlingarna om två centrala frågor avtalet om

ömsesidigt

godkännande av respektive länders produktprövningar samt undertecknandet av ett

informationstekniksavtal. Vid mötet i Rom diskuterades bl.a. ett fortsatt och

vidareutvecklat

samarbete inom standardiseringsområdet, stärkandet av WTO-systemet samt

elektronisk

handel.

Sverige menar att en huvuduppgift för parterna är att gemensamt verka för att

främja det

multilaterala handelssystemet och världshandelsorganisationen WTO. Framgångarna

vid

WTO:s ministermöte i Singapore i december 1996 är ett bevis för vikten av det

transatlantiska samarbetet på detta område.

De amerikanska sanktionslagarna, Cuban Liberty and Democratic Solidarity Act

("Helms-

Burton") och Iran-Libya Sanctions Act ("d''''Amato"), utgör fortsatt centrala

diskussionsämnen

i dialogen med USA och Kanada. Enligt EU:s uppfattning rymmer dessa lagar

oacceptabla

exterritoriella element. EU antog i november 1996 en förordning i vilken det

fastslås att det är

illegalt för medlemsländerna att följa de amerikanska exterritoriella lagarna.

Med anledning

av denna trädde en svensk kompletterande lag i kraft den 1 januari 1998.

Den 11 april 1997 slöts en delöverenskommelse mellan EU och USA, vilket innebär

att

USA uppskjuter tillämpningen av den möjlighet lagen erbjuder till

privaträttsliga processer i

USA mot företag som handlar med nationaliserad egendom på Kuba. Uppgörelsen fick

 till

följd att EU tills vidare suspenderade sin WTO-panel.

Sverige har deltagit aktivt i de förhandlingar som förts enligt

delöverenskommelsen mellan

EU och USA i april. Sverige anser att en förhandlingslösning är angelägen och

välkomnar

därför de konsultationer som nu pågår.

En gemensam handlingsplan och deklaration mellan EU och Kanada kunde

undertecknas

den 17 december 1996. Förhandlingarna drog ut på tiden, främst på grund av

oenighet om

fiskefrågor. Sverige välkomnar att möjligheter därmed skapats för en ytterligare

konkretisering av samarbetet EU och Kanada. En gemensam handelsstudie mellan EU

och

Kanada utarbetas nu. Syftet med studien är att identifiera omständigheter som

kan utgöra

hinder för handeln mellan parterna, som därefter gemensamt skall söka avskaffa

dessa hinder.

32.12 Latinamerika och Karibien

Den regelbundna politiska dialogen mellan EU och Latinamerika inleddes i början

av 1980-

talet. Sedan dess har årliga ministermöten hållits med Centralamerika (San

José-konferenser)

och med Riogruppen, vilken omfattar Sydamerika och Mexiko med de

centralamerikanska

länderna som observatörer.

På initiativ av Frankrike och Spanien lanserades under året ett förslag om att

hålla ett

toppmöte mellan EU och Latinamerika/Karibien. Förslaget om ett toppmöte, som

förväntas

äga rum 1999, bekräftades vid Europeiska rådets möte i Amsterdam.

Efter relativt långdragna förhandlingar mellan Europeiska gemenskapen och Mexiko

enades parterna i juli 1997 om ett avtal om ekonomiskt partnerskap, politisk

samordning och

samarbete. Avtalet, som undertecknades i anslutning till allmänna rådet den 8

december

1997, består formellt av två avtal: ett globalt avtal om institutionalisering av

 en politisk

dialog, ekonomisk samverkan och samarbete inom ett antal olika områden, samt ett

interimsavtal om handel och handelsrelaterade frågor. Syftet med interimsavtalet

 är att

tidigarelägga de förhandlingar om handelsliberaliseringar som föreskrivs i det

globala avtalet

och som faller inom gemenskapens kompetensområde. Kommissionen skall under

första

halvåret 1998 presentera ett förslag till förhandlingsmandat, vilket skall

beslutas av rådet.

Förhandlingar om handelsliberaliseringar förutses däremot komma i gång först

under senare

delen av 1998.

Avtal har tidigare ingåtts mellan EU och Mercosur (Argentina, Brasilien,

Paraguay och

Uruguay)1995 respektive EU och Chile 1996. Båda avtalen är ramavtal som

inledningsvis

syftar till att förbereda processen att uppnå handelsliberaliseringar och på

sikt etablera en

associering av politisk och ekonomisk karaktär. EU och Mercosur respektive EU

och Chile

har inlett ett gemensamt arbete med att ta fram ett faktaunderlag som efter

granskning i

expertgrupper under våren 1998 kommer att utgöra bas för ett beslut om och när

frihandelsförhandlingar skall inledas.

Kuba

Den 2 december 1996 antog rådet en gemensam ståndpunkt som klargör EU:s politik

gentemot Kuba. I ståndpunkten fastställs att EU vill uppmuntra en fredlig

övergångsprocess

till pluralistisk demokrati, respekt för mänskliga rättigheter och grundläggande

 friheter samt

en hållbar återhämtning och förbättring av det kubanska folkets levnadsstandard.

 Vidare

uttrycker EU en stark önskan att bli Kubas partner i den fortskridande öppningen

 i den

kubanska ekonomin samtidigt som det slås fast att ett närmare samarbete kommer

att vara

beroende av att läget förbättras vad avser mänskliga rättigheter.

Under 1997 har man gjort ansträngningar för att följa upp den gemensamma

ståndpunkten

genom att söka få till stånd en resultatinriktad och konstruktiv dialog med den

kubanska

regeringen. Det har särskilt gällt respekten för mänskliga rättigheter och

demokrati, där EU

protesterat mot fängslanden av dissidenter och företrädare för

människorättsorganisationer.

Trots att inga påtagliga resultat kan påvisas är rådet ense om att stå fast vid

den gemensamma

ståndpunkten. Den 3 december 1997 upprepade rådet att EU:s mål när det gäller

Kuba

fortfarande är att främja en process i enlighet med den gemensamma ståndpunkten,

 såsom

den fastställdes den 2 december 1996.

32.13 Euro-asiatisk dialog

I mars 1996 hölls det ett möte i Bangkok mellan EU och tio asiatiska länder, som

 blev

inledningen till den process av närmande mellan Europa och Asien som kallas

Asia-Europe

Meeting eller ASEM. I ASEM-dialogen deltar EU:s femton medlemsländer, tio

asiatiska

länder (ASEAN:s dåvarande sju medlemmar och Japan, Kina, Sydkorea) samt

Europeiska

kommissionen.

ASEM-dialogen syftar till att, genom politisk dialog samt vetenskapligt och

kulturellt

utbyte, skapa förståelse och samsyn mellan Europa och Asien samt att underlätta

för

handelsutbyte och investeringsflöden. Dialogen har rönt uppskattning både på

europeisk och

asiatisk sida och framsteg har gjorts. Bland konkreta resultat kan nämnas

inrättande av en

stiftelse för kulturellt och vetenskapligt utbyte, ASEF (Asia-Europe

Foundation), samt

utarbetande av aktionsplaner inom områdena handel och investeringar. Vidare har

Sverige i

samarbete med Frankrike och med deltagande från samtliga ASEM-länder genomfört

ett

seminarium vid Raoul Wallenberginstitutet i[REDACTED_EFTERNAMN] om mänskliga rättigheter och

rättsstaten.

ASEM:s andra toppmöte äger rum i London i april 1998.

ASEM-dialogen har gett Europa och Sverige goda möjligheter att bredda och

fördjupa

kontakterna med Asien, en region som innefattar världens två folkrikaste stater

och där också

ett antal länder med långsiktig tillväxtpotential återfinns.

EU:s politik gentemot Kina

I EU:s Kinastrategi finns målsättningen att verka för att Kina inlemmas i det

internationella

samfundet och på ett konstruktivt sätt engageras i arbetet för fred och säkerhet

 samt

efterlevnad av internationella konventioner om mänskliga rättigheter och

icke-spridning av

kärnvapen, etc. Sverige deltar aktivt i utformandet av EU:s Kinapolitik.

På handelsområdet stöder Sverige Kinas ansökan om medlemskap i

världshandelsorganisationen WTO på de villkor som organisationen ställer upp.

Den 3 5

december hölls ett blandkommissionsmöte med Sverige och Kina i Stockholm, varvid

 export-

och importhinder samt frågor rörande investeringar och immaterialrätt

diskuterades. Dessa

överläggningar sker på basis av ett handelsavtal som anpassats till gällande

kompetensfördelning mellan kommissionen och medlemsstaterna.

 Kina och Hongkong

Kommissionen utarbetade i maj en kommunikation om Hongkong. I slutsatserna som

antogs

av allmänna rådet noterar unionen den höga grad av autonomi som staden kommer

att ha

även i fortsättningen. Vidare framhålls att unionen kommer att behandla Hongkong

 som en

autonom enhet när det gäller handel och fortsätta att noga följa utvecklingen av

 den

ekonomiska och politiska situationen där.

Kvotering av import från Kina

Vid upprättandet av EG:s inre marknad infördes gemensamma begränsningskvoter mot

 Kina,

bl.a. för import av vissa industrivaror samt en del andra produkter, som

jordbruksvaror och

teko. Sverige uppnådde i anslutningsförhandlingarna en uppjustering av dessa

kvoter

motsvarande importen från de nya medlemsländerna.

Under 1997 diskuterades i EU en ny översyn av kvotsystemet mot Kina. Sverige,

som 1996

lyckades få gehör för sin linje att kvoterna på handskar skulle avskaffas, har

för 1997 fått till

stånd avskaffande av kvoterna för glas och delar till leksaker. Ett fåtal kvoter

 kvarstår: de för

skor, porslin, keramik, tekovaror samt vissa jordbruksprodukter. Den svenska

regeringen tar

dock i EU-sammanhang fortlöpande upp frågan om att avskaffa de återstående

kvoterna.

Sydkorea

I maj 1997 undertecknades ett avtal mellan EU och Sydkorea om tullsamarbete.

Vice

ordföranden i kommissionen, Sir Leon Brittan, besökte Sydkorea i oktober 1997

för samtal

med, bland andra, president Kim

Young-Sam. Samtalen inriktades på handelsliberaliseringar, och ett bilateralt

handelsavtal

mellan EU och Sydkorea om upphandling slöts.

Nordkorea

Förhållandena i Nordkorea är omvittnat svåra. Två års översvämningar har skadat

Nordkoreas skördar. Årets torka samt skadorna av tyfonen Winnie har förvärrat

situationen.

Strukturella problem inom jordbruket och avsaknad av reformer ligger också till

grund för

dagens brist på livsmedel.

Kommissionen fattade i maj 1997 beslut om ett bidrag på cirka 55 miljoner ecu

(nära 500

miljoner kronor) varav merparten avser livsmedelshjälp som framför allt

kanaliserats via

World Food Programme.

Sydostasien

I februari hölls i Singapore ett toppmöte mellan utrikesministrarna från EU och

den

sydöstasiatiska samarbetsorganisationen Association of South East Asian Nations

(ASEAN)

där en gemensam deklaration antogs som syftar till att stärka och utveckla

samarbetet på det

ekonomiska och politiska området.

Dialogen mellan EU och de sydostasiatiska länderna har även förts vid ett antal

möten i

multilaterala forum, som till exempel ASEM (Asia-Europe Meeting), ARF (ASEAN

Regional Forum) och ASEAN PMC (Post-Ministerial Conference).

Under året har samarbetsavtal mellan EU och Laos respektive Kambodja slutits.

Avtalet

med Kambodja har emellertid inte kunnat ratificeras på grund av den oklara

politiska

situationen i landet.

Som en reaktion på den fortsatt allvarliga situationen i Burma förlängde EU:s

ministerråd

under 1997 den gemensamma ståndpunkt som antogs 1996. I denna uppmanar EU

regimen

att inleda en dialog med de demokratiska krafterna och dess ledare Aung San Suu

Kyi. Den

gemensamma ståndpunkten innefattar även: krigsmaterielembargo, utvisning av

burmesisk

militär personal vid EU-ambassader, avbrytande av allt bistånd med undantag för

humanitärt

bistånd, visumförbud från EU:s sida för medlemmar i militärregimen och i

militär- och

säkerhetsstyrkorna samt ett stopp för politiskt besöksutbyte.

EU:s utrikesministrar beslutade i mars att upphäva Burmas tullförmåner, efter

det att

tvångsarbete påvisats.

Burma blev tillsammans med Laos ny medlem i ASEAN i juli. I konsekvens med EU:s

gemensamma ståndpunkt har EU klargjort att man under rådande politiska

omständigheter i

Burma inte kan acceptera att landet ansluts till det samarbetsavtal som sedan

1980 finns

mellan EU och ASEAN. Ett planerat möte mellan EU och ASEAN fick ställas in på

grund av

att man inte kunde enas om formerna för Burmas närvaro.

EU:s Indienkommunikation

EU breddar och fördjupar såväl de ekonomiska som de politiska relationerna med

Indien

grundat på kommissionens s.k. Indienkommunikation. Samarbetet inkluderar

säkerhetspolitik, nedrustning och fredsbevarande, miljöfrågor, bekämpning av

fattigdom,

respekt för mänskliga rättigheter, främjande av demokrati samt

handelsliberaliseringar på

multilateral basis i enlighet med Världshandelsorganisationens regelverk. EU

hade ett

blandkommissionsmöte som behandlade handel och ekonomiskt samarbete med Indien i

 maj

1997 och avser att upprätta en expertgrupp under våren 1998.

EU:s relationer med andra länder i Sydasien

EU förhandlar om samarbetsavtal med Pakistan och Bangladesh. Avtalen innebär

upprättande

av blandkommissioner mellan EU och Pakistan respektive mellan EU och Bangladesh.

EU har ingått ett ramavtal för samarbete om mänskliga rättigheter, demokrati och

 FN-

frågor med Nepal. EU har även blandkommissionsmöten med Nepal; det första ägde

rum

1996. En europeisk handelskammare har etablerats i Sri Lanka. EU har ett

Memorandum of

Understanding om samarbete med SAARC (South Asian Association for Regional

Cooperation) vad gäller handelsliberaliseringar.

32.14 Japan

År 1988 antog EU:s ministerråd för första gången riktlinjer för en särskild

Japanpolitik.

Samarbetet konkretiserades 1991 på Japans begäran i en gemensam deklaration.

Denna

inkluderar ekonomiska såväl som allmän- och säkerhetspolitiska delar.

Förbindelserna har

genom denna deklaration formaliserats och intensifierats. Den utgör således det

institutionella

ramverket för relationerna mellan EU och Japan.

Samarbetets formella ram utgörs av årliga toppmöten med deltagande av Japans

premiärminister, Europakommissionens ordförande och ordföranden i Europeiska

rådet. Det

senaste (sjätte) toppmötet hölls i[REDACTED_EFTERNAMN] den 25 juni 1997. Vid mötet underströks

vikten av

goda bilaterala relationer och en önskan om en breddning och fördjupning av

förbindelserna.

Japan och EU har också gemensamma intressen i en rad globala frågor, och en

utvidgning av

samarbetet i FN och andra internationella organisationer står högt på

dagordningen.

Institutionaliserade möten på ministernivå hålls årligen. Vidare träffas

rådstrojkan, en

viceordförande från kommissionen och den japanske utrikesministern två gånger

per år.

Härtill kommer sektoriella möten på ministernivå och löpande konsultationer på

tjänstemannanivå.

Japan är EU:s näst största handelspartner. EU:s handelspolitik gentemot Japan är

 aktiv och

syftar till marknadsöppningar, där EU valt att koncentrera sina ansträngningar

på de

strukturella avregleringsfrågorna. Som ett led i detta arbete har EU en

fortlöpande dialog om

avregleringen med Japan. Högnivåkonsultationer hölls i detta ämne den 17-18

november

1997 i Tokyo, där representanter för kommissionen och 14 japanska ministerier

deltog.

Samtalen fördes i positiv och konstruktiv anda, och framsteg kunde noteras i

både s.k.

horisontella frågor (distributionsfrågor, MRA avtal för ömsesidigt erkännande,

konkurrenspolitik) och sektoriella frågor (finansiella tjänster,

telekommunikationer och

transportfrågor).

Kommissionen satsar sedan 1994 betydande resurser på exportfrämjande åtgärder

och

utbildningsprogram i Japan. Dessa går under beteckningen EXPROM. Mässor,

delegationsresor och informationsaktiviteter arrangeras under beteckningen

"Gateway-to-

Japan" (GTJ). EXPROM Experts Group (Japan) diskuterade hösten 1997 den framtida

inriktningen av Gateway to Japan 2 (1997 2001). En svensk koordinator från

näringslivet är

utsedd för dessa aktiviteter.

I syfte att öka kunskaperna i det japanska språket och insikten om förhållanden

på den

japanska marknaden anordnas sedan 1979 utbildningsprogram i EU:s regi (Executive

Training Programme ETP) för företagsrepresentanter från medlemsstaterna.

Svenska

företag deltar i GTJ-aktiviteterna, och ett par svenskar har valts ut till nästa

 ETP-omgång.

32.15 Australien och Nya Zeeland

Den 26 juni 1997 undertecknade EU och Australien en gemensam deklaration, i

vilken ett

fördjupat framtida samarbete mellan parterna bekräftades. Deklarationen, i

vilken bl.a.

framhålls att EU är en av Australiens största handelspartner, bekräftar ett

fortsatt nära

samarbete på handelsområdet, inte minst inom WTO. Samtidigt framhålls samarbetet

 på

områdena forsknings och teknologi, utbildning, kultur, miljö samt bistånd. Ramen

 för

dialogen blir möten på ministernivå mellan EU:s ordförandeland, kommissionen och

Australien.

Med Nya Zeeland fördes sonderande samtal om ett eventuellt samarbetsavtal.

DEL 4 SAMARBETE I RÄTTSLIGA OCH INRIKES FRÅGOR

Medlemsstaternas samarbete i rättsliga och inrikes frågor är reglerat i

avdelning VI i EU-

fördraget och kallas också för EU:s tredje pelare. Syftet med samarbetet är att

förverkliga

unionens mål att uppnå fri rörlighet för personer samtidigt som säkerheten och

tryggheten för

medborgarna säkerställs. Samarbetet äger rum i frågor som rör asyl och

invandring, polis-

och tullsamarbete samt civil- och straffrätt.

Samarbetet i rättsliga och inrikes frågor är mellanstatligt till sin natur,

vilket bl.a. innebär

att rådets beslut fattas med enhällighet och att de åtgärder som beslutas

genomförs i enlighet

med medlemsstaternas nationella regler. Någon normgivningskompetens har med

andra ord

inte förts över till unionen på det sätt som är fallet med samarbetet i EG

(första pelaren). På

samma sätt som inom EU i övrigt leds arbetet av rådet, som vid de tillfällen när

 rådet

sammanträder på detta område består av medlemsstaternas justitie- och

inrikesministrar.

Under rådet finns ett tjugotal arbetsgrupper och kommittéer som behandlar de

olika

sakfrågorna och förbereder dessa för beslut i rådet. Rådets beslut utgörs av

gemensamma

åtgärder, gemensamma ståndpunkter och resolutioner. Även rekommendationer och

andra

former av beslut förekommer. Ett särskilt betydelsefullt instrument på detta

område är vidare

konventioner, vilka upprättas av rådet och undertecknas av medlemsstaterna.

33 Polisiärt samarbete samt tullsamarbete

33.1 Europolkonventionen

Konventionen om upprättandet av en europeisk polisbyrå (Europolkonventionen)

undertecknades av medlemsstaterna i juli 1995. I juli 1996 undertecknades ett

tilläggsprotokoll som ger varje medlemsstat som så önskar möjlighet att låta

sina nationella

domstolar inhämta förhandsavgörande från EG-domstolen om konventionens tolkning

(EGT

nr C 299, 9.10.1996, s. 1). Samtliga medlemsstater utom Storbritannien har

förklarat sig ha

för avsikt att använda denna möjlighet.

Medlemsstaterna har uttalat målsättningen att konventionen skall ratificeras

under år 1997.

Regeringen har efter riksdagens godkännande i oktober 1997 ratificerat

konventionen och

tilläggsprotokollet om domstolen (prop. 1996/97:164, bet. 1997/98:JuU2, rskr.

1997/98:22).

De flesta medlemsstaterna har nu ratificerat konventionen och de återstående är

på god väg.

Förberedelserna i övrigt för inrättandet av Europol har fortsatt under året.

Sålunda har i den

särskilda rådsarbetsgruppen för Europolfrågor intensivt arbetat i syfte att

utarbeta bl.a. de

tillämpningsföreskrifter som enligt konventionen krävs för att Europols arbete

skall komma i

gång i praktiken. Det gäller:

 arbetsordning för styrelsen,

 personalreglemente,

 budget- och ekonomiföreskrifter,

 föreskrifter om de nationella sambandsmännens rättigheter och skyldigheter i

förhållande

till Europol,

 sekretessregler för Europols datoriserade registersystem,

 regler för hanteringen av analysfiler,

 överenskommelse om immunitet och privilegier,

 arbetsordning för den gemensamma tillsynsmyndigheten.

Arbetet med styrelsens arbetsordning slutfördes redan under år 1995, och arbetet

 med

föreskrifterna om de nationella sambandsmännens rättigheter och skyldigheter

samt budget-

och ekonomiföreskrifterna har slutförts under år 1996. Övriga nödvändiga

tillämpningsföreskrifter har helt eller i det närmaste slutförts under 1997. Vad

 som återstår är

detaljföreskrifter om arbetsordningen för den gemensamma tillsynsmyndigheten och

 de

formella avtalen med Nederländerna om bl.a. Europols huvudkontor.

Sammantaget har alltså arbetet med tillämpningsföreskrifterna och även

förberedelserna i

övrigt för Europols inrättande förts framåt på ett sådant sätt att det finns

goda

förutsättningar för att Europol under 1998 skall kunna komma i gång med sin

verksamhet.

Sverige har också efter riksdagens godkännande ratificerat tilläggsprotokollet

om

immunitet och privilegier för Europol och dess tjänstemän (prop. 1997/98:31,

bet.

1997/98:JuU5, rskr. 1997/98:64; EGT nr C 221, 19.7.1997, s. 1).

I avvaktan på att Europols verksamhet kommer i gång finns en provisorisk

samarbetsstruktur i form av Europols narkotikaenhet (ENE), som sedan januari

1994 är

verksam i[REDACTED_EFTERNAMN].

Vid ENE finns bl.a. sambandsmän från medlemsstaternas nationella polis- och

tullmyndigheter. Sverige har en sambandsman från Polisen och en från Tullen.

33.2 Narkotika och organiserad brottslighet

En grupp nationella experter har av Europeiska rådet haft i uppdrag att se till

att den

handlingsplan för kampen mot narkotikamissbruk som antogs inom unionen år 1995

blir

genomförd. I en rapport, som överlämnades till Europeiska rådet i Dublin i

december 1996,

har expertgruppen redovisat ett sextiotal förslag till konkreta åtgärder, vilka

har präglat

arbetet i gruppen under året. Uppmärksamheten har särskilt riktats mot problemet

 med

syntetiska droger, mot åtgärder för att förstärka de yttre gränskontrollerna och

 mot

penningtvätt.

Under 1997 har ett antal temamöten och seminarier rörande narkotikabekämpning

ägt rum

inom ramen för samarbetet i EU, bl.a. om åtgärder mot syntetiska droger där man

diskuterade

frågor om prekursorer, produktion och identifiering, internationellt samarbete,

lagstiftning

och lagförande. Vidare ägde seminarier rum som behandlade frågor om

latinamerikanska

brottsgrupperingar och kriminalunderrättelseverksamhet.

En inventering har utförts av de nya syntetiska droger som påträffats i

medlemsstaterna, i

den mån dessa inte omfattas av FN-konventionerna. Sammanställningen har utgjort

ett viktigt

bidrag till den diskussion som förts i den horisontella arbetsgruppen för

narkotikafrågor i dess

framtagande av ett s.k. tidigt varningssystem.

Ett svenskt förslag till en genomförbarhetsstudie avseende åtgärder i

bekämpandet av den

illegala amfetaminhandeln har antagits under året, det s.k. amfetaminprojektet.

Studien

kommer att genomföras under 1998 med deltagande av ett begränsat antal

medlemsstater.

En reviderad upplaga av den gemensamma handboken för utförande av s.k.

kontrollerade

leveranser togs fram under året. I den nya versionen återfinns även de

Schengenassocierade

staterna Norge och Island samt de central- och östeuropeiska och baltiska

staterna.

Inom ramen för samarbetet mot den organiserade brottsligheten har åtgärder

vidtagits som

riktar sig även mot annan brottslighet än illegal narkotikahantering, t.ex.

människohandel och

sexuella övergrepp mot barn, penningtvätt, bedrägerier med kreditkort och stulna

 fordon. Ett

flertal seminarier och expertmöten har ägt rum och en ny upplaga av

förteckningen över

polis- och tullsambandsmän samt en katalog över expertkunskaper har tagits fram.

Ett antal gemensamma möten med arbetsgruppen för narkotika och organiserad

brottslighet

och arbetsgruppen för tullfrågor - jämväl med representanter från Central- och

Östeuropa

samt de baltiska staterna - har ägt rum under året. Vid dessa möten har såväl

narkotikabrottsligheten som den organiserade brottsligheten diskuterats. I detta

 sammanhang

har en utvärdering av tillämpningen av rådets resolution om utarbetande av avtal

 om polis-

och tullsamarbete utförts.

Slutligen kan nämnas att det har diskuterats huruvida arbetsgruppen för

narkotika och

organiserad brottslighet skall upphöra eller bli en renodlad narkotikagrupp för

tredjepelarfrågor. Det har nu beslutats att gruppen inte kommer att formellt

avskaffas. Inga

möten kommer emellertid att avhållas under det brittiska ordförandeskapet (våren

 1998).

Gruppens framtid kommer att granskas på nytt vid ett senare tillfälle.

33.3 Horisontella narkotikafrågor

I syfte att stärka och samordna narkotikaarbetet under EU:s olika pelare

inrättades under

våren 1997 den s.k. horisontella narkotikagruppen som en permanent

pelarövergripande

arbetsgrupp direkt underställd Coreper (se även avsnitt 10.9.6).

Till grund för mycket av horisontella narkotikagruppens arbete har legat den

handlingsplan

för kampen mot drogmissbruk (den s.k. 66-punktsplanen) som antogs av Europeiska

rådet i

Dublin den 13 14 december 1996, liksom den gemensamma åtgärd om tillnärmning av

lagstiftning och praktisk tillämpning på narkotikaområdet som beslutades vid

samma tillfälle

(96/750/RIF, EGT nr L 342, 31.12.1996, s. 6).

Under våren 1997 antogs en av horisontella narkotikagruppen utarbetad gemensam

åtgärd

om inrättandet av ett s.k. tidigt varningssystem för nya syntetiska droger

(97/396/RIF, EGT

nr L 167, 25.6.1997, s. 1). Avsikten med systemet är att skapa ett nätverk

mellan

medlemsstaterna, Europol och narkotikaobservatoriet för utbyte av information om

 nya

syntetiska droger som dyker upp på missbruksmarknaden. Informationen skall

utvärderas av

narkotikaobservatoriet med stöd av nationella experter och ligga till grund för

ett eventuellt

beslut av rådet att vissa droger skall föras under nationell kontroll. Systemet

skall bli

operationellt den 1 januari 1998.

33.4 Annat polissamarbete

Arbetet i den särskilda rådsarbetsgruppen för polissamarbete, som bl.a. ägnar

sig åt tekniska

frågor, resulterade under året i bl.a. en resolution om utbyte av resultat av

DNA-analyser

(EGT nr C 193, 24.6.1997, s. 2). Arbetet med att ta fram en enhetlig

radiokommunikationsstandard för polis- och räddningstjänst fortsatte. Andra

frågor som har

varit aktuella under året är kryptering, internet och en fortsatt inventering av

 de åtgärder som

medlemsländerna har vidtagit för att genomföra den år 1995 antagna resolutionen

om

telefonavlyssning. Ny säkerhetsteknik, videoövervakning etc. är nya frågor som

kommit upp

på dagordningen under året.

När det gäller det icke-tekniska samarbetet har man koncentrerat sig på frågor

som rör

polisutbildning samt bistånd och samarbete med Central- och Östeuropa och de

baltiska

staterna. En grupp är satt att utföra länderstudier av utbildningsbehov hos de

nämnda

länderna samt föreslå rekommendationer för utbildningsinsatser mot bakgrund av

dessa

studier. Vidare antogs en resolution om förebyggande och bemästrande av

huliganism genom

erfarenhetsutbyte, utestängning från arenor och mediapolicy (EGT nr C 193,

24.6.1997, s. 1)

och en gemensam åtgärd om samarbete på området för allmän ordning och säkerhet

(97/339/RIF, EGT nr L 147, 5.6.1997, s. 1).

Förfalskning av eurosedlar är en fråga som diskuteras i arbetsgruppen. Syftet är

 att komma

fram till en minimistandard för hur framtida förfalskning av den gemensamma

valutan skall

hanteras.

En atlas över medlemsstaternas polisorganisationer är under framtagande. Atlasen

 skall

användas vid polisutbildningen i respektive medlemsstat.

Initiativ vad avser brottsförebyggande arbete har tagits under året. Ett

dokument som bl.a.

innehåller förslag till kontaktpunkter i respektive medlemsstat behandlas för

närvarande i

arbetsgruppen. Dokumentet har tagits fram av Nederländerna i samarbete med

Sverige och

Belgien och har sin grund i bl.a. det seminarium om brottsförebyggande arbete

som hölls i

Stockholm i maj 1996.

Ett antal seminarier har ägt rum under året, bl.a. om brottsförebyggande arbete,

 stulna bilar

och kriminologisk forskning.

33.5 Tullsamarbete

Under året genomfördes ett antal gemensamma kontrollaktioner mot den illegala

trafiken av

narkotika. Besluten rörande dessa aktioner togs av rådsarbetsgruppen för

tullsamarbete. En

ansenlig mängd av olika slags droger har genom dessa kunnat beslagtas.

I syfte att intensifiera kampen mot bl.a. den illegala handeln med narkotika

utarbetades

under året ett strategiskt åtgärdsprogram för tredje pelaren med en detaljerad

plan över det

vidare arbetet. Syftet med programmet är också att skapa ett allt närmare

samarbete mellan

EU:s medlemsstater, dels mellan tullförvaltningarna, dels mellan tull och polis.

 Förhandlingar

pågår dock för närvarande.

Arbetet på en ny konvention om ömsesidigt bistånd mellan nationella

tullmyndigheter, den

s.k. Neapelkonventionen ("Neapel II") som i huvudsak är en omarbetning av 1967

års

Neapelkonvention, har slutförts under året. Konventionen undertecknades den 18

december

(EGT nr C 24, 23.1.1998, s. 1). Syftet med konventionen är att öka samarbetet

mellan

medlemsstaternas tullmyndigheter i form av utbyte av upplysningar och bistånd

vid kontroller

och utredningar. Neapel II skall ses som ytterligare ett vapen i kampen mot den

illegala

handeln med exempelvis narkotika och olaglig kommersiell gränsöverskridande

handel med

skattepliktiga varor. Konventionen skapar dessutom förutsättningar för att gå

ännu längre i

samarbetet mellan berörda tulladministrationer, vilket effektiviserar samarbetet

 högst

väsentligt.

Under året har riksdagen godkänt den konvention om användning av

informationsteknik för

tulländamål (CIS-konventionen) och ett avtal om provisorisk tillämpning av

konventionen

som undertecknades under år 1995 (prop. 1997/98:11, bet. 1997/98:SkU8, rskr.

1997/98:74).

Konventionen syftar till att underlätta utbytet av information om grövre

brottslighet som

tullmyndigheterna har att ingripa mot, t.ex. narkotikasmuggling.

33.6 Terrorism

Under det nederländska ordförandeskapet (våren 1997) infördes gemensamma möten

mellan

andra pelarens arbetsgrupp mot terrorism, den s.k. Coter, och tredje pelarens

terrorismarbetsgrupp. Detta har inneburit att man, utifrån

terrorismarbetsgruppens aspekt, fått

avsevärt större kunskap om vad som är på gång i Coter och dessutom haft en viss

möjlighet

att påverka skeendet i den arbetsgrupp i vilken resultatet i hög grad påverkar

det operativa

arbetet i medlemsländerna.

I likhet med tidigare år har under 1997 hotbildsdokument om inre och yttre

terrorismhot i

EU upprättats halvårsvis.

Terrorismarbetsgruppen har under året arbetat fram ett underlag för att

underlätta

statistikinsamlingen till dokumentet rörande rasism och främlingsfientlighet.

I början av året utarbetades en sammanställning över specialiserad kompetens,

skicklighet

och sakkunskap beträffande bekämpning och samarbete mot terrorism.

I november ägde ett seminarium om finansiering av terrorism rum i Luxemburg.

Förutom

experter från EU-länder deltog också experter från USA, Japan och Kanada. I

slutsatserna

från seminariet kan främst nämnas nödvändigheten av att intensifiera kampen mot

terrorism

redan i finansieringsledet och att samarbeta gränsöverskridande mellan olika

brottsbekämpande instanser.

33.7 Brottsförebyggande arbete

Vid ett möte med ministerrådet för inrikes och rättsliga frågor i juni 1995

föreslog Sverige att

den s.k. K 4-kommittén skulle få i uppdrag att göra en kartläggning av det

brottsförebyggande arbetet inom EU och föreslå eventuella ytterligare åtgärder.

Förslaget

godtogs av rådet. Som ett led i fullgörandet av ministrarnas uppdrag anordnade

Sverige i maj

1996 ett seminarium i ämnet med deltagande från medlemsländerna.

Frågan behandlades också vid ministerrådsmötet för inrikes och rättsliga frågor

i november

1996. Sverige uttalade där att det är dags att gå vidare och försöka finna en

struktur för det

fortsatta brottsförebyggande arbetet inom EU och att en möjlig väg kunde vara

att utforma

något rättsligt instrument, t.ex. en gemensam åtgärd, i frågan.

Det nederländska ordförandeskapet anordnade i maj 1997 en konferens om

brottsförebyggande arbete. Konferensen utmynnade i ett antal rekommendationer.

Vid

polissamarbetsgruppens möte i november 1997 presenterade Nederländerna ett

förslag till ett

utökat samarbete mellan medlemsstaterna inom området för brottsförebyggande

åtgärder.

34 Civil- och straffrättsligt samarbete

34.1 Brysselkonventionen

Unionens medlemsländer undertecknade i november 1996 en konvention om Sveriges,

Finlands och Österrikes tillträde till 1968 års Brysselkonvention (EGT nr C 15,

15.1.1997, s.

1). Brysselkonventionen, som har ingåtts mellan EU:s medlemsstater, innehåller

dels regler

om domstolars internationella behörighet (jurisdiktion), dels regler om

verkställighet av

domar på privaträttens område. Reglerna innebär att enhetliga

jurisdiktionsregler tillämpas

inom hela EU-området och att en dom som har meddelats i ett av länderna normalt

skall

erkännas och verkställas i de övriga länderna inom unionen.

Sverige har genom medlemskapet förbundit sig att tillträda Brysselkonventionen.

En

proposition med förslag om att konventionen skall införlivas med svensk rätt och

 med förslag

till de övriga lagändringar som krävs kommer att överlämnas till riksdagen våren

 1998. Det

blir fråga om mycket små nyheter i sak, eftersom en med Brysselkonventionen så

gott som

identisk konvention Luganokonventionen redan gäller i Sverige.

Luganokonventionen

ingicks år 1988 mellan EU:s medlemsstater och de dåvarande EFTA-länderna. En

nyhet i och

med tillträdet till Brysselkonventionen är att den summariska processen omfattas

 av

konventionens regler. En annan nyhet är att EG-domstolen är behörig att tolka

den.

I december 1997 inrättade rådet en särskild arbetsgrupp som skall behandla vissa

 frågor om

att förändra och förbättra Brysselkonventionen, samt beslutade att arbetet också

 skall avse

Luganokonventionen och göras tillsammans med EFTA-staterna.

34.2 Brysselkonventionen II

Arbetet med en konvention om internationell behörighet och om erkännande och

verkställighet av domar i äktenskapsmål ( Brysselkonventionen II ) har pågått

sedan år 1994.

Sedan ett s.k. kompromisspaket godkändes av ministerrådet i december 1997 om den

planerade konventionens huvudsakliga innehåll och grundprinciper, finns det goda

 utsikter att

en färdig text skall kunna antas under år 1998.

Den nya konventionen skall ge enhetliga regler för vilket lands myndigheter som

skall

kunna ta upp frågor om äktenskapsskillnad och annan upplösning av äktenskap samt

 sådana

frågor om vårdnad om barn och umgänge med barn som har samband med

äktenskapsmålet.

Dessa frågor skall inte kunna prövas samtidigt i olika EU-stater med kanske

olika resultat

som följd. Konventionen skall vidare leda till att länderna erkänner varandras

avgöranden

utan att något särskilt förfarande behöver anlitas. Frågor om tillämplig lag

behandlas inte i

konventionen, som inte heller avser att harmonisera ländernas materiella

lagstiftning på

området.

En fråga som Sverige aktivt har drivit är att konventionen inte skall få hindra

ett djupare

samarbete mellan de nordiska länderna i enlighet med artikel K 7 i

Maastricht-fördraget. De

övriga EU-staterna har nu godkänt detta. En annan svensk och nordisk framgång är

 en

uttrycklig bestämmelse i konventionen enligt vilken en stat inte får vägra

erkännande av en

skilsmässa därför att en skilsmässa på samma grunder inte skulle ha varit möjlig

 i den stat där

domen görs gällande.

34.3 Konventionen om insolvensförfaranden

Efter beslut av gemenskapens justitieministrar 1989 bildades en arbetsgrupp för

att, inom

ramen för artikel 220 i EG-fördraget, åstadkomma en konvention på det

insolvensrättsliga

området. I november 1995 undertecknades en färdig konvention av tolv

medlemsstater. De

övriga tre, Storbritannien, Irland och Nederländerna, hade tiden fram till och

med den 24 maj

1996 på sig att underteckna konventionen. Irland och Nederländerna undertecknade

konventionen inom den utsatta tiden, däremot inte Storbritannien. Arbetet med en

 rapport

som närmare beskriver innebörden av konventionens olika artiklar, en s.k.

förklarande

rapport, slutfördes i början av 1996. Det är för dagen osäkert om och när

förhandlingarna om

konventionen kan slutföras. En utförligare beskrivning av konventionen återfinns

 i berättelsen

om verksamheten i EU under 1996, rskr. 1996/97:80.

34.4 Delgivningskonventionen

1965 års Haagkonvention om delgivning i utlandet av handlingar i mål och ärenden

 av civil

eller kommersiell natur har tillträtts av ett 30-tal länder i och utanför

Europa. Inom EU

väcktes frågan om inte Haagkonventionens system, med centralorgan i varje land

för

mottagande och ibland även för avsändande av delgivningshandlingar, är

omständligt och att

det skulle vara snabbare och effektivare med mera direkta kontakter mellan

tjänstemän och

myndigheter som skall delge. 1993 bildades därför en rådsarbetsgrupp med uppdrag

 att finna

ett förenklat och snabbare men ändå rättssäkert sätt att skicka

delgivningshandlingar till

utlandet. Detta arbete slutfördes under 1997 och utmynnade i den s.k.

delgivningskonventionen (konventionen om delgivning i Europeiska unionens

medlemsstater

av handlingar i mål och ärenden av civil eller kommersiell natur), som antogs av

ministerrådet den 26 maj 1997. Vid detta tillfälle antogs även protokollet om

domstolens

tolkning av delgivningskonventionen. De båda förklarande rapporterna till

konventionen samt

till protokollet om domstolens tolkning antogs i juni 1997 (EGT nr C 261,

27.8.1997

(samtliga)).

34.5 Europeisk exekutionstitel

Våren 1997 tillsattes en arbetsgrupp med ovanstående namn som skall behandla

frågor om

verkställighet inom EU av domar och beslut på civilrättens område. Sverige är

redan anslutet

till flera konventioner som gäller verkställighet av utländska domar (och ibland

 även

domstols internationella behörighet). Den viktigaste är 1988 års

Luganokonvention, som

gäller inom EU-EFTA kretsen. Sverige är också i färd med att tillträda 1968

års

Brysselkonvention, som tillämpas bara mellan EU-länder och till vilken

Luganokonventionen

är en parallellkonvention (se avsnitt 34.1).

I arbetsgruppen har bl.a. diskuterats förenklingar av det system för

verkställighetsprövning

som de nyssnämnda konventionerna föreskriver, s.k. exekvaturprövning. Även

effektiviseringar av systemet för säkerhetsåtgärder har diskuterats, liksom

frågor om

standardformulär för ansökan och ett ökat informationsutbyte. Det är en öppen

fråga om

eventuella förändringar bör göras i de existerande konventionerna eller om ett

nytt fristående

instrument bör skapas.

34.6 Internationell organiserad brottslighet

Europeiska rådet betonade vid sitt möte i Dublin i december 1996 sin avsikt att

bekämpa den

organiserade brottsligheten och underströk behovet av konsekventa och samordnade

 åtgärder

från unionens sida. Rådet beslutade att inrätta en högnivågrupp med uppgift att

utarbeta en

övergripande handlingsplan med särskilda rekommendationer, som bl.a. skulle

innehålla en

realistisk tidsplan för arbetets utförande. Gruppen fick i uppdrag att undersöka

 den

organiserade brottsligheten i alla dess aspekter. Eventuella förslag till

fördragsändringar

skulle hänskjutas till den då pågående regeringskonferensen.

Högnivågruppen hade sex möten och avslutade sitt arbete i april 1997. Gruppen

utarbetade

ett förslag till en särskild handlingsplan mot den organiserade brottsligheten.

Planen antogs

formellt av rådet i april 1997 (EGT nr C 251, 15.8.1997, s. 1) och godkändes av

Europeiska

rådet vid dess möte i Amsterdam i juni 1997.

Handlingsplanen innehåller 15 politiska riktlinjer och 30 särskilda

rekommendationer.

Båda slagen innehåller uppmaningar till rådet att vidta en rad konkreta åtgärder

 som spänner

över ett vitt fält. Det rör frågor om att vidta åtgärder för att straffbelägga

vissa förfaranden

och att undersöka i vad mån harmonisering eller tillnärmning av medlemsstaternas

lagstiftning kan bidra till kampen mot den organiserade brottsligheten.

Handlingsplanen

betonar också vikten av att det i varje medlemsstat finns effektiv och väl

utvecklad

lagstiftning mot penningtvätt och när det gäller att förverka vinning av brott.

Riktlinjerna och

rekommendationerna lägger stor vikt vid hur det rättsliga och polisiära

samarbetet är

organiserat. Ett flertal rekommendationer handlar om att skapa nätverk, centrala

kontaktpunkter och andra kontaktytor för att befrämja informationsutbyte och

samarbete

mellan de rättsliga myndigheterna och polis- och tullmyndigheter, både inom

varje

medlemsstat och mellan dessa. I detta sammanhang betonas vikten av ett

tvärsektoriellt

arbetssätt i kampen mot organiserad brottslighet. Europols roll som ett verktyg

mot

organiserad brottslighet är särskilt viktig. Bl.a. innehåller handlingsplanen

rekommendationer

om Europols framtida operativa befogenheter, som sedermera kom att inflyta i

artikel K 2.2. i

Amsterdamfördraget. Medlemsstaterna rekommenderas att ratificera

Europolkonventionen

snarast och senast innan utgången av 1997. Riksdagen har godkänt konventionen i

oktober

1997 (se avsnitt 33.1).

En viktig utgångspunkt för handlingsplanen är att en rad åtgärder redan har

vidtagits och ett

antal olika överenskommelser redan har träffats inom ramen för EU och andra

internationella

organ för att förbättra samarbetet mellan länderna på det rättsliga och

polisiära området för att

bekämpa bl.a. organiserad brottslighet. En huvuduppgift för rådet är att se till

 att dessa

instrument tillträds av alla medlemsländer och att de genomförs på ett effektivt

 sätt. Slutligen

innehåller handlingsplanen riktlinjer och rekommendationer som syftar till att

involvera

främst ansökarländerna i arbetet, bl.a. genom att utarbeta föranslutningsavtal

som tar sikte på

att genomföra åtgärder mot organiserad brottslighet och antagande av

konventioner och andra

rättsakter inom detta område.

Den sektorsövergripande arbetsgruppen mot organiserad brottslighet

En av handlingsplanens rekommendationer gick ut på att det under rådet skulle

inrättas en

sektorsövergripande arbetsgrupp mot den organiserade brottsligheten. En sådan

har också

inrättats - gruppen hade sitt första sammanträde redan i mitten av juli 1997.

Gruppen har

sedan dess mötts ungefär en gång per månad. Den består av representanter på hög

nivå från

medlemsstaternas berörda departement eller ministerier, åklagar-, polis- och

tullväsen.

Arbetsgruppen har under hösten 1997 utarbetat förslag till en gemensam åtgärd om

 att

inrätta ett europeiskt rättsligt nätverk för att underlätta informationsutbyte

och konkret

samarbete mellan åklagare eller förundersökningsledare i medlemsstaterna. Vidare

 har det

genom en gemensam åtgärd som utarbetats av gruppen tillskapats en modell för att

 utvärdera

hur staterna har införlivat och genomfört de internationella överenskommelser

som de har

ingått med betydelse för bekämpning av organiserad brottslighet (97/827/RIF, EGT

 nr L 344,

15.12.1997, s. 7). Arbetsgruppen har också deltagit i utarbetandet av ett

utbytes-, utbildnings-

och samarbetsprogram för personer med ansvar för kampen mot organiserad

brottslighet, det

s.k. Falconeprogrammet. Detta påminner om de andra liknande finansieringsprogram

 som

finns inom tredje pelaren i dag. Inom gruppen är också en gemensam åtgärd om att

straffbelägga deltagande i en kriminell organisation under utarbetande.

Diskussionerna har

dock inte slutförts.

I arbetsgruppen har också frågor om penningtvätt, särskilt med användning av

Internet, och

förverkande behandlats, liksom en rad praktiska frågor om formerna för

myndighetssamverkan inom och mellan medlemsstaterna.

34.7 Inbördes rättshjälp i brottmål

År 1995 inrättades inom EU en arbetsgrupp för att behandla frågan om

effektivisering av det

internationella samarbetet i brottmål (internationell rättshjälp). Arbetsgruppen

 behandlar

huvudsakligen frågor om utökade möjligheter till direkt kontakt mellan de olika

staternas

myndigheter i ärenden som rör internationellt samarbete, användande av modern

teknik

(videokonferens och telefonförhör) vid förhör med vittnen som befinner sig i en

annan stat än

domstolen, samt framställningar om husrannsakan, beslag och förverkande eller

återställande

av egendom som tillskansats genom brott. Även frågor om hemlig avlyssning av

telekommunikation och gränsöverskridande samarbetsmetoder (kontrollerade

leveranser och

hemliga utredningar) är aktuella i arbetsgruppen.

Arbetet syftar till att åstadkomma en konvention som kompletterar 1959 års

Europakonvention om inbördes rättshjälp i brottmål. Enligt högnivågruppens

handlingsplan

mot organiserad brottslighet (se ovan) skall konventionen vara klar till

halvårsskiftet 1998.

Ministerrådet beslutade den 4 5 december att arbetsgruppen därefter skall

påbörja

behandlingen av ett tilläggsprotokoll där de frågor som gruppen ännu inte har

slutbehandlat

skall regleras. Gruppens arbete är högt prioriterat.

34.8 Människohandel och sexuellt utnyttjande av barn

I februari 1997 antog ministerrådet formellt en gemensam åtgärd om bekämpning av

människohandel och sexuellt utnyttjande av barn (97/154/RIF, EGT nr L 63,

4.3.1997, s. 2),

genom vilken medlemsstaterna åtar sig att vidta ett flertal åtgärder i dessa

frågor. Enligt den

gemensamma åtgärden skall medlemsstaterna bl.a. se till att sexuellt utnyttjande

 av barn,

inklusive handel med barn, samt sexuellt utnyttjande av vuxna där tvång,

bedrägeri eller

annat otillbörligt påtryckningsmedel har använts, och handel med vuxna i

vinstsyfte för

sexuella ändamål, beivras med effektiva, proportionella och avskräckande straff.

 En

utförligare beskrivning av den gemensamma åtgärden återfinns i berättelsen om

verksamheten inom EU under 1996, Skr. 1996/97:80.

För att konkretisera detta beslut antog EU:s justitie- och

jämställdhetsministrar vid en

ministerkonferens anordnad av Nederländerna i april 1997 en deklaration med

riktlinjer för

att förebygga och bekämpa handel med kvinnor för sexuellt utnyttjande (s.k.

trafficking in

women). Deklarationen innehåller rekommendationer för såväl det europeiska som

det övriga

internationella samarbetet. Den behandlar även arbetet på nationell nivå för att

 förebygga,

utreda och lagföra olika förfaranden som kan bli aktuella i samband med handel

med kvinnor

samt förslag om att tillhandahålla hjälp och stöd till de drabbade kvinnorna.

Enligt

deklarationen skall medlemsländerna bl.a. utse (eller utreda förutsättningarna

för utseendet

av) en s.k. nationell rapportör i frågor som rör handel med kvinnor. Regeringen

har utsett

Rikspolisstyrelsen att vara nationell rapportör för Sverige. I uppdraget ligger

bl.a. att samla

uppgifter om omfattningen av handel med kvinnor i Sverige och andra länder och

om hur den

kan förebyggas och bekämpas samt att regelbundet rapportera till regeringen.

Genom det s.k. Stop-programmet (96/700/RIF, EGT nr L 322, 12.12.1996, s. 7) har

också

olika projekt stötts för att öka kunskapen och kompetensen hos de personer som

möter dem

som riskerar eller har utsatts för människohandel och sexuellt utnyttjande av

barn. Bland

annat har Sverige erhållit ekonomiskt stöd för att sprida de erfarenheter som

vunnits av det

s.k. digitaliserade referensbibliotek över beslagtagen barnpornografi som förs

hos

Rikskriminalpolisen.

34.9 Korruption

Som nämnts i avsnitt 14.2 undertecknade medlemsstaterna i september 1996 ett

protokoll till

den s.k. bedrägerikonventionen med bestämmelser om korruption som menligt kan

påverka

EU:s budget. Sedan det arbetet avslutats fortsatte man inom EU:s tredje pelare

med

utarbetandet av en fristående konvention om korruption. Den undertecknades av

medlemsstaterna den 26 maj 1997 (EGT nr C 195, 25.6.1997, s. 1). Bestämmelserna

i

konventionen överensstämmer till stora delar med vad medlemsstaterna redan gått

 med på i

bedrägerikonventionen och korruptionsprotokollet. Den går emellertid längre i

det att det inte

finns något rekvisit om skada för EU:s finanser.

Luxemburg lade i inledningen av sitt ordförandeskap fram ett förslag till

gemensam åtgärd

om korruption på det privata området (muta och bestickning av bl.a. anställda i

företag). Det

är dock oklart om slutprodukten kommer att vara en gemensam åtgärd eller en

konvention.

Förslaget diskuterades på arbetsgruppsnivå under hösten, och arbetet kommer att

fortsätta

under det brittiska ordförandeskapet. Sverige kan i stort stödja förslaget. Vår

lagstiftning

täcker redan korruption i den privata sektorn.

Under hösten förhandlades också en korruptionskonvention inom OECD. EU antog två

gemensamma ståndpunkter beträffande dessa förhandlingar (EGT nr L 279,

13.10.1997, s. 1

och L nr 320, 21.11.1997, s. 1), som fungerade som förhandlingsmandat för

EU-länderna i

vissa frågor. Avsikten med ståndpunkterna var bl.a. att säkerställa att

OECD-konventionen

inte stred mot de instrument som tagits fram inom EU. I den första allmänt

hållna

ståndpunkten betonades bl.a. vikten av en gemensam hållning i förhandlingarna,

och i den

andra togs ställning till vissa sakfrågor, bl.a. konventionens ikraftträdande.

34.10 Återkallelse av körkort

I rådsarbetsgruppen har man fortsatt arbetet med att försöka komma överens om

ett förslag

till konvention om hur beslut om att återkalla rätten att framföra fordon skall

få rättsverkan

även i andra medlemsstater än den där beslutet om vägran att godkänna ett

utländskt körkort

har meddelats. Arbetet är svårt. Medlemsstaterna har mycket olika syn på om en

körkortsåterkallelse är en straffrättslig sanktion eller en administrativ åtgärd

 som beslutas

utifrån hänsyn till trafiksäkerheten. Vidare har medlemsstaterna mycket

skiftande

återkallelsetider för de överträdelser som föranleder en åtgärd. Utkastet till

konvention om

återkallelse av rätten att framföra motorfordon diskuterades vid ministermötet

för rättsliga

och inrikes frågor den 4 5 december 1997, då man kunde konstatera att vissa

framsteg

gjorts. Det brittiska ordförandeskapet har fått i uppdrag att försöka slutföra

arbetet under

våren 1998.

34.11 Utlämningsfrågor

I mars 1995 undertecknades en konvention om ett förenklat utlämningsförfarande

inom EU

(EGT nr C 78, 30.3.1995, s. 1). I prop. 1996/97:88 föreslogs att Sverige skulle

ratificera

konventionen, samt lämnades förslag till nödvändiga lagändringar. Propositionen

antogs av

riksdagen den 23 april 1997 (rskr. 1996/97:198).

En andra konvention om utlämning, som behandlar materiella frågor, antogs i

september

1996 (EGT nr C 313, 23.10.1996, s. 11). En förklarande rapport till konventionen

 godkändes

av rådet den 26 maj 1997 (EGT nr C 191, 23.6.1997, s. 13). Frågan om

konventionens

införlivande i svensk rätt bereds för närvarande i Regeringskansliet.

35 Gränskontroll, invandring och asyl

35.1 Konventionen om yttre gränskontroll

Arbetet med utkastet till yttre gränskontrollkonvention, som innehåller regler

för hur

personkontroll vid EU:s yttre gräns skall genomföras, är ännu inte avslutat. Det

 återstår ännu

ett fåtal frågor, vilka visat sig svåra att lösa. Det gäller främst den

territoriella tillämpningen

och frågor om EG-domstolens eventuella roll. Det senaste årets arbete har inte

lett till några

egentliga framsteg. Under 1997 har däremot en guide för effektiva metoder för

personkontroll

vid de yttre gränserna tagits fram. Detta dokument har överlämnats till

ansökarländerna.

35.2 Dublinkonventionen

Dublinkonventionen från år 1990 bygger på en tillämpning av den s.k. första

asyllandsprincipen samt det något vidare konceptet "säkert tredje land".

Konventionen har

som syfte att säkerställa att var och en som ansöker om asyl i någon medlemsstat

 skall få sin

asylansökan prövad, och att en asylsökande inte sänds från en medlemsstat till

en annan utan

att någon stat anser sig ha ansvar för prövningen.

Konventionen trädde i kraft för de tolv ursprungliga signatärstaterna den 1

september 1997.

För Sveriges del, liksom för Österrike, trädde konventionen i kraft den 1

oktober 1997 (se

prop. 1996/97:87). För Finlands del kommer den att träda i kraft den 1 januari

1998.

En särskild kommitté har inrättats enligt artikel 18 i konventionen för att

bl.a. besluta om

tillämpningsföreskrifter och pröva frågor om tillämpningen av konventionen. I

Sverige har ett

femtiotal fall blivit aktuella för prövning enligt Dublinkonventionen under de

två första

månaderna som konventionen varit i kraft för Sveriges del.

35.2.1 Eurodac-konventionen

Under 1997 har arbetet med konventionen om upprättandet av det datoriserade

fingeravtryckssystemet Eurodac fortsatt. Eurodac skall utgöra ett komplement

till

Dublinkonventionen, som trädde i kraft under 1997. Ett antal frågor är

fortfarande utestående

men arbetet har skridit framåt.

35.3 Tredjelandsmedborgares rätt att resa in

och bosätta sig i EU

Tre rättsakter har arbetats fram under året.

Först antog rådet i maj 1997 ett beslut om utbyte av information rörande bistånd

 till

medborgare i tredje land som frivilligt återvänder till hemlandet (EGT nr L 147,

 5.6.1997, s.

3). Ett tidigare förslag om harmonisering av medlemsstaternas bestämmelser inom

området

ansågs vara för långtgående, varför beslutet endast omfattar informationsutbyte.

 Av beslutet

framgår att de medlemsstater som har vidtagit åtgärder i syfte att utarbeta

program för att

stödja tredjelandsmedborgare vilka frivilligt önskar återvända till sitt hemland

 skall avlägga

rapport om dessa en gång per år. Informationen skall innefatta bl.a. vilka

myndigheter som

genomför programmet, vilka personer som omfattas, stödets art och storlek och de

 följder

programmet beräknas få. Sverige har under december 1997 rapporterat om de

bestämmelser

som finns på området, dvs. vilka former av bidrag som de utlänningar, vilka

väljer att

återvända till hemlandet eller ett annat land, kan beviljas efter det att de

vistats i Sverige med

eller utan uppehållstillstånd.

Vidare antogs i juni 1997 en resolution om riktlinjer för behandlingen av

underåriga

tredjelandsmedborgare som, utan sällskap av en vuxen person, ansöker om

uppehållstillstånd

i en medlemsstat (EGT nr C 221, 19.7.1997, s. 23). Syftet med resolutionen är

att fastställa

villkoren för de underårigas inresa och vistelse i, samt eventuella återresa

från, unionen. Av

resolutionen, som hänvisar till barnkonventionens krav, framgår bl.a. att

omyndiga i vissa

situationer kan vägras inresa men alltid skall ha rätt att ansöka om asyl. Det

fastslås även

minimigarantier för mottagandet, innebärande bl.a. att identiteten skall

fastställas så snart

som möjligt, att arbetet med att efterforska föräldrar måste påbörjas utan

dröjsmål, att

företrädare skall utses för den omyndige samt att skolgång och hälsovård måste

säkerställas.

När det gäller återsändande av underåriga till hemlandet eller annat land

påpekas att detta

endast får ske om barnets omvårdnad är tryggad. Resolutionen ligger i linje med

svensk

praxis och kommer således inte att innebära någon förändring av denna.

Slutligen har en resolution om åtgärder för bekämpande av skenäktenskap antagits

 i

december 1997. I det här sammanhanget avses med sken-äktenskap ett äktenskap som

 ingås

mellan en tredjelandsmedborgare å ena sidan och en medborgare i en medlemsstat

eller en

tredjelandsmedborgare som är bosatt i en medlemsstat å andra sidan, när

äktenskapets enda

syfte är att kringgå invandringsbestämmelserna. I resolutionen ges exempel på

omständigheter som kan tyda på att det rör sig om ett skenäktenskap. Enligt

resolutionen skall

en ansökan om uppehållstillstånd avslås om det rör sig om ett skenäktenskap. Av

resolutionen

framgår även vilka möjligheter den tredjelandsmedborgare vars ansökan om

uppehållstillstånd har avslagits har att överklaga ett beslut. Resolutionen

ligger i linje med

svensk praxis och kommer således inte att innebära någon förändring av denna.

Man har även ägnat sig åt att följa upp hur medlemsstaterna har genomfört

tidigare fattade

beslut på området. Det kan också nämnas att kommissionen har presenterat ett

förslag till

invandringskonvention. Det egentliga granskningsarbetet kommer dock att påbörjas

 först

under 1998. Vidare har arbetsgruppen för migrationsfrågor, tillsammans med

arbetsgrupper

inom framför allt andra pelaren, uppmärksammat det växande problemet med att

vissa tredje

länder vägrar att återta egna medborgare som avvisats eller utvisats från en

medlemsstat.

Samtal har förts med företrädare för dessa stater i samband med högnivåbesök. De

 stater som

är aktuella i sammanhanget är Indien, Kina, Vietnam, Nigeria, Liberia, Etiopien

och Somalia.

35.4 Asylpolitiken

Arbetet med asylfrågor har inom EU under 1997 till viss del koncentrerats kring

ikraftträdandet av Dublinkonventionen (se avsnitt 35.2).

Rådet har under 1997 antagit ett beslut om övervakning av de rättsakter som

antagits på

asylområdet och en resolution som berör underåriga asylsökande utan medföljande

vuxen (se

avsnitt 35.3).

Rådet antog vidare i juli 1997 två gemensamma åtgärder, som gällde endast under

kalenderåret 1997, vari specificerades inom vilka områden rörande asyl- och

skyddsfrågor

man ville använda budgeterade medel. I de gemensamma åtgärderna anges att

projekt inom

vissa specifika områden (t.ex. yrkesutbildning) för asylsökande, flyktingar och

 fördrivna

personer som har fått tillfälligt skydd i medlemsstaterna skall finansieras av

EU. Medel för

sådana projekt skulle beviljas av kommissionen efter ansökan. Avsikten var att

det skulle röra

sig om pilotprojekt och utgöra en försöksverksamhet. Från svenskt håll har det

ansökts om

medel för vissa projekt, varav två har beviljats medel. Kommissionen avser att

under 1998

genomföra en utvärdering av om de områden som angivits i de två rättsakterna är

lämpliga

och önskvärda, liksom av de projekt som påbörjats och genomförts.

Under 1997 presenterade kommissionen ett förslag till gemensam åtgärd om

tillfälligt

skydd för fördrivna personer, vilken är avsedd att ses som ett komplement till

1951 års

konvention angående flyktingars rättsliga ställning. Förslaget om tillfälligt

skydd är föremål

för förhandlingar som kan förväntas bli utdragna.

Den arbetsgrupp inom asylpolitikens område som benämns CIREA (Centrum för utbyte

 av

information och diskussion kring asylfrågor) har som målsättning att samla,

utbyta och sprida

information samt ställa samman dokumentation om asylrelaterade frågor inom EU.

Ett nära

samarbete mellan FN:s flyktingkommissarie och CIREA har sedan 1995 tagit form,

bland

annat genom att den förra numera vanligen närvarar och bidrar med material

vid CIREA:s

möten då genomgångar görs av tredje länder som genererar många asylsökande.

35.5 Viseringspolitiken

Inga nya rättsakter på viseringsområdet har tillkommit under 1997. Under året

har arbetet

med det befintliga regelverket fortskridit. Den av rådet 1996 beslutade

gemensamma åtgärden

angående ett system för flygplatstransitering (96/197/RIF, EGT nr L 63,

13.3.1996, s. 8)

trädde för svensk del i kraft den 1 september 1997. Detta innebar införandet av

en ny typ av

visering i Sverige. Medborgare i de stater som räknas upp i den gemensamma

åtgärden skall,

då de passerar via internationellt flygplatsområde i en medlemsstat, ha

flygplatstransitvisering. Rådets förordning (EG) nr 2317/95, som fastställer

vilka tredje

länders medborgare som måste ha visering vid passerandet av medlemsstaternas

yttre gränser,

har varit i kraft sedan 1995. Europaparlamentet har i EG-domstolen fört talan

mot rådet och

yrkat att förordningen skall upphävas (C-392/95). Grunden för talan var att

förordningen

antagits utan att parlamentet rådfrågats på vederbörligt sätt. Dom i målet

avkunnades den 10

juni 1997 och innebär, sammanfattningsvis, att förordningen ogiltigförklaras men

 att den trots

det skall ha fortsatt verkan till dess rådet antagit en ny förordning. Under

senhösten 1997 har

ett utkast till ny förordningstext lämnats till Europaparlamentet.

35.6 Olaglig invandring

Samarbete kring frågor som rör olaglig invandring bedrivs inom Centrum för

information,

reflexion och utbyte i frågor som rör gränspassage och invandring (CIREFI).

CIREFI har som

mål att samla in, utbyta och vidarebefordra information samt att sammanställa

dokumentation

om alla frågor som rör gränspassage och illegal invandring. Syftet med ett

sådant

informationsutbyte är att underlätta samordning mellan berörda organ och

harmonisera

medlemsstaternas praxis, politik och lagstiftning. Under det irländska

ordförandeskapet 1996

initierades en reform av CIREFI:s arbetsmetoder, som bl.a. innebär en

förbättring av

hanteringen av statistiska data och utformandet av gemensamma definitioner.

Detta arbete har

under den senare hälften av 1997 resulterat i två rapporter innehållande förslag

 till nytt

system för hantering av den statistik som medlemsstaterna inger till CIREFI.

Under hösten

1997 har CIREFI vidare insamlat information och statistik om den ökade illegala

invandringen av personer med irakiskt ursprung. Diskussionen om invandringen av

irakier

har även skett inom andra arbetsgrupper och nivåer samt i ett möte mellan

representanter från

andra och tredje pelaren. Hitintills har medlemsstaterna enats om att söka

stärka den yttre

gränskontrollen samt påbörja en dialog med berörda tredje länder. Arbetet med

denna fråga

kommer att fortsätta under nästa år.

CIREFI har vidare haft kontinuerligt utbyte om frågor kring olaglig invandring

och

gränskontroll med de associerade staterna samt USA och Kanada. Under den andra

hälften av

1997 fokuserades denna dialog med tredje länder på människohandel och sexuell

exploatering. Vidare utbytte man information om smuggling och invandring av

personer med

irakiskt ursprung.

36 Åtgärder mot rasism och främlingsfientlighet

EG-fördraget omfattar inte några regler om gemensamma åtaganden vad gäller

bekämpandet

av rasism, främlingsfientlighet och antisemitism. Arbete med att bekämpa sådana

yttringar

bedrivs dock inte enbart på nationell nivå utan även på unionsnivå. I och med

Amsterdamfördragets ikraftträdande ges emellertid rådet rätt att på förslag av

kommissionen

besluta om åtgärder mot rasism, främlingsfientlighet och etnisk diskriminering.

36.1 Europaåret mot rasism

Enligt ett beslut av rådet utsågs 1997 till Europaåret mot rasism. Under året

genomfördes

aktiviteter både på europeisk nivå och inom varje medlemsland. På den europeiska

 nivån

arrangerades bl.a. ett antal internationella konferenser om metoder och

strategier för att

bekämpa rasism.

I Sverige tillsatte regeringen en nationell samordningskommitté för att

initiera, leda och

samordna de svenska aktiviteterna under Europaåret. I kommittén ingår personer

med

förankring i en rad olika samhällsområden, såsom näringslivet, fackliga

organisationer,

skolan, kultur och media.

Under året har kommittén genomfört ett antal aktiviteter på olika områden och

lagt grunden

till ytterligare aktiviteter att genomföras under början av 1998. På skolområdet

 har kommittén

bl.a. sammanställt och skickat ut ett material till samtliga grund- och

gymnasieskolor avsett

att användas i skolans arbete om rasism, främlingsfientlighet och antisemitism.

Kommittén

har dessutom arrangerat ett seminarium för lärarutbildare för att uppmärksamma

vikten av att

skolorna arbetar mot rasism. Kommittén genomför tillsammans med SABO (Sveriges

allmännyttiga bostadsföretag) ett bostadsprojekt med syfte att uppmuntra ett

lokalt förankrat

arbete mot rasism i ett antal utvalda bostadsområden. På medieområdet har

kommittén tagit

initiativ till att det inrättas en stipendiefond för att ge journalister

möjligheter att fördjupa sig

i frågor som rör det mångkulturella samhället. Ett antal större seminarier för

yrkesverksamma

journalister för att uppmärksamma frågeställningar som rör medierna och det

mångkulturella

samhället arrangeras också. I december arrangerade kommittén ett internationellt

 seminarium

om den rasism som tar sig uttryck i politiska partier och andra etablerade

strukturer.

Kommittén skall redovisa sitt arbete senast den 30 juni 1998.

Under det gångna året har frågor om rasism och främlingsfientlighet

uppmärksammats vid

ett par olika ministerrådsmöten. Vid ungdomsministrarnas möte i oktober och vid

utbildningsministrarnas möte i november antogs uttalanden om respekt för

olikheter och

kamp mot rasism och främlingsfientlighet. Rådet tog i sina uttalanden upp olika

åtgärder mot

sådana yttringar inom såväl ungdoms- som utbildnings-området. Rådet beslutade

även att den

21 mars varje år skall vara Den kulturella mångfaldens dag i skolorna, och att

dagen på olika

sätt skall ägnas åt att stärka ungdomars medvetenhet i dessa frågor.

36.2 Europeiskt centrum för övervakning av

rasism och främlingsfientlighet

Rådet beslutade i juni 1997 att det skall inrättas ett europeiskt centrum för

övervakning av

rasism och främlingsfientlighet. Det skall placeras i Wien, ha högst 25

anställda och

samarbeta nära med Europarådet. Dess uppgift blir att informera om omfattningen

och

utvecklingen av rasismen i Europa och om dess orsaker. Det skall samla in

uppgifter antingen

på egen hand, genom samarbete med andra institutioner eller genom forskning och

undersökningar. En ytterligare uppgift är att inrätta och samordna ett

europeiskt nätverk för

information om rasism och främlingsfientlighet, som skall samarbeta med

universitet,

frivilligorganisationer och andra nationella och internationella institutioner

på området.

En gång årligen skall centret publicera en rapport om situationen vad gäller

rasism och

främlingsfientlighet och då också redovisa goda exempel på åtgärder mot rasism.

DEL 5 EU:S INSTITUTIONER, SPRÅK OCH REKRYTERING

37 Institutionernas funktion och verksamhet

Samarbetet i EU bedrivs inom olika institutioner och fackorgan. Institutionernas

 funktion,

men också huvuddragen i deras verksamhet under år 1997, redovisas som bakgrund

till

skrivelsens redogörelse för verksamheten inom samarbetets olika politikområden.

De politiska riktlinjerna för unionens utveckling fastställs av Europeiska

rådet. Detta består

av medlemsländernas stats- eller regeringschefer samt Europeiska kommissionens

ordförande, biträdda av medlemsländernas utrikesministrar samt en medlem av

kommissionen.

37.1 Rådet

Funktion

Ministerrådet, EU:s beslutande och lagstiftande organ, är det forum där

medlemsländerna för

fram, diskuterar och sammanjämkar sina synpunkter. Rådet fattar beslut på

grundval av

kommissionens förslag. Rådet består av en regeringsledamot från varje land.

Utrikesministrarna möts i allmänna rådet i regel en gång i månaden, liksom

ekonomi- och

finansministrarna i Ekofin-rådet. Därutöver hålls ett stort antal

fackministermöten.

Arbetets karaktär är ett resultat av en mångårig utveckling. Efter hand har en

ökad

användning av majoritetsröstning införts. Denna beslutsform tillämpas nu för mer

 än tre

fjärdedelar av alla beslut. Röstreglerna i rådet vid beslut med kvalificerad

majoritet bygger på

att varje stat har ett visst röstetal som varierar mellan 2 och 10. Sverige har

4 av de totalt 87

rösterna.

De ständiga representanternas kommitté, Coreper, förbereder rådets arbete med

hjälp av ett

stort antal rådsarbetsgrupper där medlemsländerna företräds av tjänstemän. Vid

sidan av

Coreper finns andra förberedande organ med särskilda ansvarsområden: Politiska

kommittén

(den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken), K 4-kommittén (rättsligt och

inrikes

samarbete), Monetära kommittén (ekonomisk och monetär politik), Särskilda

jordbrukskommittén (den gemensamma jordbrukspolitiken) och den s.k.

113-kommittén (den

gemensamma handelspolitiken).

Verksamhet

Rådet har under 1997 haft cirka 200 aktiva arbetsgrupper på olika områden,

inklusive arbetet

inom den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken och samarbetet i rättsliga

och inrikes

frågor. Rådet har under året sammanträtt 83 gånger i sina olika

sammansättningar. Därtill

kommer ett antal informella ministermöten, då rådet inte kan fatta beslut, men

som ger

ministrarna möjlighet till politisk diskussion.

Budgeten för 1997 avsåg 2 529 anställda vid rådssekretariatet. Driftskostnaden

1997 var

budgeterad till 320 miljoner ecu.

Sverige har under året varit fortsatt pådrivande för att uppnå en högre grad av

öppenhet,

inte minst i EU:s regeringskonferens. Förhandlingsresultatet var ur denna

synvinkel mycket

tillfredställande. (se kap. 2). Av betydelse för rådets framtida funktion är

även

Amsterdamfördragets bestämmelser om att öka effektiviteten i rådets arbete och

röstviktningsfrågan (se kap. 2).

37.2 Kommissionen

Funktion

Europeiska kommissionen består av 20 ledamöter. Den nuvarande kommissionen

tillträdde i

januari 1995 och medlemmarna har utsetts för en period om fem år. Den svenska

ledamoten

är Anita[REDACTED_EFTERNAMN]. Ledamöterna skall i sitt arbete agera i unionens allmänna

intresse under full

oavhängighet. De får varken begära eller ta emot instruktioner från någon

regering eller något

annat organ.

Kommissionen är ett opartiskt organ och skall övervaka tillämpningen av

fördragens

bestämmelser och de beslut som fattas på grundval av fördragen. Kommissionen kan

 inför

EG-domstolen väcka talan mot andra institutioner eller medlemsstater för att de

åsidosatt

fördraget. Kommissionen är också den institution som har rätt att ta initiativ

till lagstiftning.

Vad gäller det mellanstatliga samarbetet har kommissionen med några undantag

samma rätt

som medlemsstaterna att lägga fram förslag. Kommissionen har även en

verkställande roll,

framför allt rörande den inre marknadens funktion och utveckling.

Verksamhet

Viktiga framsteg har under 1997 uppnåtts på områden som kommissionen särskilt

prioriterade i sitt arbetsprogram för året:

 tillväxt, sysselsättning och euro,

 den europeiska samhällsmodellen (rör bl.a. utbildning, konsumenthälsa och

livsmedelssäkerhet, miljöpolitik, politik för ekonomisk och social

sammanhållning och

arbetet med området för frihet, säkerhet och rättvisa),

 unionens roll i världen,

 att förbereda framtiden.

I juli lade kommissionen fram "Agenda 2000" som är svar på den begäran som

gjordes av

Europeiska rådet i Madrid i december 1995 inför den utmaning som utvidgningen

innebär.

Internt har kommissionen lagt vikt vid att förstärka sina verkställande

uppgifter, särskilt i

fråga om insyn, förvaltning och kontroll. Kommissionen har fortsatt sitt arbete

med SEM

2000 (sund och effektiv ekonomisk förvaltning) som syftar till att göra

förvaltningen mer

effektiv. Kommissionen har också antagit sitt arbetsprogram för

bedrägeribekämpning och

skydd av gemenskapens intressen.

Kommissionens driftsbudget för 1997 uppgick till totalt 2 224 miljoner ecu och

omfattade

21 190 anställda.

37.3 Europaparlamentet

Funktion

Europaparlamentet har lagstiftande befogenheter och budgetmakt. Parlamentet

utövar

demokratisk kontroll över verksamheten inom unionen, dels genom frågor till

rådet och

kommissionen, dels genom att granska EU:s räkenskaper och bevilja ansvarsfrihet

för

kommissionen. Parlamentet har även möjligheten att avsätta kommissionen genom

misstroendevotum. Dess möjligheter att påverka EU:s beslut har successivt

förstärkts, och

kommer att förstärkas ytterligare när Amsterdamfördraget träder i kraft.

Av Europaparlamentets 626 ledamöter är 22 från Sverige (se bilaga 9.1). Sedan

1979 väljs

ledamöterna i direkta allmänna val för en mandatperiod om fem år i stort sett

samtidigt i alla

medlemsstater. Nästa val äger rum i juni 1999. Vid parlamentets sammanträden är

ledamöterna grupperade efter partitillhörighet och inte efter nationalitet. Det

finns sju olika

politiska partigrupper samt ett litet antal grupplösa ledamöter. Närmare 100

politiska partier

från EU:s medlemsstater finns representerade. Parlamentets ordinarie plenarmöten

 äger rum i

Strasbourg och extrasessionerna samt utskottsmötena i Bryssel.

Europaparlamentet väljer talman och företrädare bland sina ledamöter. Den

nuvarande

talmannen spanjoren José Maria Gil-Robles ingår i Europeiska folkpartiets grupp

(EPP).

Dessutom väljs 14 vice ordförande. Arbetet bedrivs i 20 fasta utskott med ansvar

 för olika

sakområden. I varje sakfråga utses en föredragande som presenterar utskottets

betänkanden i

parlamentets plenarmöte. Vid behov kan även tillfälliga utskott inrättas.

Vid parlamentet finns sedan 1995 en europeisk ombudsman. Jacob Söderman från

Finland

är den förste som innehar detta ämbete. Hans uppgift är att ta emot och granska

klagomål från

enskilda medborgare och företag på hur EU:s institutioner utövar sin makt.

Verksamhet

Under 1997 har parlamentet varit aktivt bl.a. när det gällt mänskliga

rättigheter, miljö, hälsa

och sociala frågor. Andra viktiga frågor har varit EU:s regeringskonferens,

sysselsättningstoppmötet, samt EU:s utvidgning där parlamentet tog ställning för

 en

gemensam förhandlingsstart för samtliga kandidatländer. Parlamentet har även

engagerat sig i

BSE-frågan (galna ko-sjukan). För att följa kommissionens arbete i frågan

inrättades ett

tillfälligt utskott som lade fram ett betänkande i november 1997. I detta

godkändes

kommissionens insatser.

Svenska ledamöter har varit aktiva inom många områden, såsom biståndsområdet och

miljöområdet, och i synnerhet i kampen mot försurning och för en förlängning av

svenska

undantag på kemikalieområdet. Vidare har ledamöterna engagerat sig i mänskliga

rättigheter,

kampen mot organiserad brottslighet, jämställdhetsfrågan (företrädesvis i kampen

 mot

kvinnovåld), samt sjösäkerhet. Svenska ledamöter fortsätter att uppmärksamma

Östersjöområdet. Ett betänkande om förstärkt ekonomiskt och säkerhetsmässigt

samarbete

med Östersjöregionen lades fram av den svenske parlamentsledamoten

Burenstam-Linder i

juni.

Av ombudsmannens arbete under 1997 märks framför allt ett flertal undersökningar

 om

öppenhet, bl.a. tillgång till handlingar (se även avsnitt 5.2.3).

Parlamentets budget är 833 miljoner ecu under 1997 och det finns ca 4 100

anställda.

37.4 EG-domstolen

Funktion

EG-domstolens huvudsakliga uppgifter är att tolka och döma i tvister om

tillämpningen av

EG-rätten. Domstolens avgöranden är bindande för medlemsstaterna. Domstolar och

rättstillämpande myndigheter i medlemsstaterna har att följa de vägledande

avgöranden som

EG-domstolen träffar.

Målen vid EG-domstolen är av olika slag. De vanligaste är mål om

förhandsavgörande. På

begäran av nationella domstolar i medlemsstaterna lämnar domstolen bindande

uttalanden om

tolkningen av fördragen eller giltigheten och tolkningen av rättsakter som har

beslutats av

EG:s institutioner. En annan måltyp vid domstolen är mål om fördragsbrott, där

kommissionen eller andra medlemsstater kan väcka talan mot en medlemsstat som

har

underlåtit att uppfylla sina förpliktelser enligt fördraget. Därutöver finns det

 mål där talan

väckts om ogiltighet av rättsakter som har beslutats av institutionerna.

En förstainstansrätt som prövar vissa typer av mål är också knuten till

EG-domstolen.

Såväl domstolen som Förstainstansrätten består av 15 domare, en från varje

medlemsstat. I

EG-domstolen finns också 8 generaladvokater.

Verksamhet

Medlemsstaterna har i likhet med vissa av EG:s institutioner möjlighet att yttra

 sig i mål om

förhandsavgörande. I vissa typer av mål finns det också en möjlighet att

intervenera, dvs. föra

talan till stöd för en av de ordinarie parterna i målet. För medlemsstaterna är

det viktigt att

kunna utnyttja dessa möjligheter. Det gäller inte bara i de mål där den

nationella

lagstiftningen är direkt berörd utan även i andra mål som kan påverka Sveriges

inhemska

lagstiftning.

Under år 1997 fick EG-domstolen ta emot 239 begäran om förhandsavgöranden från

nationella domstolar. Av dessa kom 7 från svenska domstolar. De mest aktiva

länderna i detta

hänseende är Italien (50 mål) och Tyskland (46 mål). Den svenska regeringen

yttrade sig i 20

mål om förhandsavgörande under året. Den andra dominerande måltypen i domstolen

var

direktstämda mål, i vilka en institution eller medlemsstat väcker talan mot en

annan

medlemsstat eller institution. 162 sådana mål väcktes under året. Under år 1997

väckte den

svenska regeringen för första gången talan mot rådet i ett mål. Den svenska

regeringen

ansökte dessutom under året om intervention i ett mål vid Förstainstansrätten.

Den ursprungliga driftsbudgeten för 1997 uppgick till 123,1 miljoner ecu och

omfattade

953 anställda.

I bilaga 2.1 redogörs för viktigare mål som Sverige tagit aktiv del i. I bilaga

2.2 redogörs

för viktigare domar som EG-domstolen har meddelat under år 1997.

Vidare kan nämnas att EG-domstolen i juni 1997 avlade ett officiellt besök i

Sverige på

gemensam inbjudan av justitieminister Laila Freivalds och utrikesminister Lena

Hjelm-
[REDACTED_EFTERNAMN].

37.5 Revisionsrätten

Funktion

Revisionsrätten är EU:s externa revisionsorgan som svarar för granskningen av

hur medlen

på EU:s budget används och redovisas och redovisningen för de institutioner som

gemenskapen upprättat. Den prövar också om inkomsterna och utgifterna är

förenliga med

regelverken och om den ekonomiska förvaltningen skett på ett sunt sätt. I detta

ligger normalt

att granska måluppfyllelsen och huruvida systemen för administration och

kontroll är

ändamålsenliga. Revisionsrättens granskningar sker dels vid respektive

EU-institution, dels

på plats i de länder där gemenskapsmedlen administreras eller används. På

nationell nivå sker

granskningen med bistånd av landets externa revisionsorgan.

Inom ramen för regeringskonferensen som avslutades i Amsterdam gjordes vissa

tillägg

och ändringar i de delar av EU-fördraget som berör Revisionsrätten. De

viktigaste

förändringarna var att den gavs fördragsfäst rätt att föra talan inför domstolen

 för att tillvarata

sina intressen. Vidare fastlades i fördraget att rätten inom ramen för sin

granskning skall

rapportera alla fall av oegentligheter. Vad gäller Revisionsrättens tillgång

till information

som innehas av Europeiska investeringsbanken i dess förvaltning av

gemenskapsmedel skall

denna regleras i en överenskommelse mellan rätten, banken och kommissionen. Ett

tillägg

gjordes som innebär att rådet och Europaparlamentet inom ramen för beviljandet

av

ansvarsfrihet för kommissionen skall granska även revisionsförklaringen.

Verksamhet

Revisionsrättens rapporter utgör det viktigaste underlaget för rådets

ställningstagande till om

den skall rekommendera Europaparlamentet att bevilja kommissionen ansvarsfrihet

för dess

genomförande av budgeten. I mars 1997 beslutade rådet att rekommendera att

kommissionen

beviljades ansvarsfrihet för budgetåret 1995. Till beslutet fogades en rad

kommentarer om

vilka åtgärder som rådet ansåg behövde vidtas av kommissionen med anledning av

Revisionsrättens iakttagelser.

Under 1997 har revisionsrätten avgivit sex specialrapporter. I november

presenterades

årsrapporten som innehåller en sammanfattning av rättens iakttagelser avseende

genomförandet av budgeten 1996. Vid samma tillfälle presenterades även

revisionsförklaringen. Revisionsrätten har även lämnat yttranden på förslag till

 nya

rådsförordningar m.m.

Revisionsrättens budget är 57,7 miljoner ecu för 1997 och det finns 503

anställda.

37.6 Ekonomiska och sociala kommittén

Funktion

Ekonomiska och sociala kommittén (ESK) består av företrädare för olika grupper

från de

ekonomiska och sociala områdena. Här finns representanter från tillverkning,

jordbruk,

transportföretag, arbetstagare, köpmän, hantverkare, fria yrken och allmänna

samhällsintressen. Dessa är i sin tur indelade i tre grupper: en för

arbetsgivare, en för

arbetstagare och en för övriga intressen. ESK:s uppgift är att liksom

parlamentet delta i

beslutsproceduren genom att avlämna yttranden över kommissionens och rådets

förslag.

Kommittén skall på detta sätt tillförsäkra att samhällets viktigaste

intressegrupper bereds

tillfälle att ge sin syn på förslagen. Kommitténs yttranden är dock endast

rådgivande.

ESK:s medlemmar nomineras av varje medlemsstat som ger rådet en namnlista på

kandidater. Rådet inhämtar därefter ett yttrande från kommissionen. ESK har 222

medlemmar, varav 12 är från Sverige. Dessa representerar SAF, SACO, LO, TCO,

LRF,

Svensk handel, Sveriges konsumentråd, Kooperativa institutet och

Handikappförbundens

samarbetsorgan. De svenska ledamöternas namn framgår av bilaga 9.3.

Verksamhet

Under 1996 hade ESK nio plenarmöten samt en mängd möten i de nio utskotten och

kommitténs arbetsgrupper. ESK har behandlat en rad viktiga frågor bl.a. inom

social- och

arbetsmarknadsområdet. Till exempel har kommittén behandlat frågan om

förtroendepakten

om sysselsättning. På nordiskt initiativ har ESK utgett en årsrapport om EU:s

relationer till

Östersjöområdet.

37.7 Regionkommittén

Funktion

I Regionkommittén finns representanter för olika regionala och lokala organ i de

 femton

medlemsstaterna. Ledamöterna är 222 till antalet och utsedda för fyra år.

Kommittén håller

plenarsessioner fyra till fem gånger per år. Verksamheten bedrivs i åtta

utskott, och ett nionde

utskott har följt förhandlingarna i regeringskonferensen, vilken avslutades i

juni 1997.

 För Regionkommitténs del resulterade förslagen till ändring i fördraget i en

utökad

administrativ självständighet genom att den administrativa samordningen med

Ekonomiska

och sociala kommittén upphör. Regionkommittén får också rätt att fastställa sin

egen

arbetsordning. Europaparlamentet ges rätt att konsultera både Regionkommittén

och

Ekonomiska och sociala kommittén. Vidare skall de båda kommittéerna höras inom

ytterligare ett antal beslutsområden. Rådet och kommissionen kan, förutom i de

fall som

särskilt anges i fördraget, höra Regionkommittén i alla de fall där någon av

institutionerna

finner det lämpligt. Särskilt gäller detta sådana fall som rör

gränsöverskridande samarbete.

De svenska ledamöterna i Regionkommittén nomineras av Svenska Kommunförbundet

och

Landstingsförbundet. Regeringen föreslår sedan EU:s ministerråd att utnämna

ledamöterna.

Ett par svenska ledamöter har under det gångna året ställt sina platser till

förfogande (se

bilaga 9.4). Regionkommitténs nuvarande mandatperiod upphör den 25 januari 1998.

 Förslag

till svensk representation i kommittén under den kommande fyraårsperioden har

tillställts

ministerrådet.

Verksamhet

En rad stats- och regeringschefer samt ett stort antal representanter för städer

 och regioner

deltog i ett möte i maj under temat The Summit of Amsterdam. Vid detta

redovisade

Regionkommittén inför det kommande toppmötet i Amsterdam sina ståndpunkter i

fråga om

de föreslagna fördragsförändringarna.

Regionkommittén har haft fem plenarmöten under år 1997. Den svenska delegationen

 har

svarat för åtta rapportörskap, dvs. yttranden som antagits av plenarsessionen.

Joakim[REDACTED_EFTERNAMN]

har tillsammans med en finländsk ledamot lämnat ett meddelande om antagandet av

regionala

utvecklingsprogram i de nya medlemsländerna. Arne[REDACTED_EFTERNAMN] har rapporterat om

genomförande av gemenskapens miljölagstiftning och Christina Tallberg om femte

ramprogrammet för Europeiska gemenskapens verksamhet inom området forskning,

teknisk

utveckling och demonstration (1998 2002). Bengt Mollstedt har haft ansvar för

två

rapportörskap kring meddelanden från kommissionen om vissa åtgärder inom

folkhälsoområdet. Evalisa Birath[REDACTED_EFTERNAMN] har svarat för en grönbok om offentlig

upphandling inom EU, Anders Gustâv för ett förslag till rådets beslut om

främjande av en

säker och hållbar utveckling inom transportsektorn samt Ulla[REDACTED_EFTERNAMN] för en

grönbok om ett

partnerskap för en ny arbetsorganisation.

37.8 Europeiska investeringsbanken

Europeiska investeringsbanken (EIB) är EU:s husbank med uppgift att erbjuda

finansiering

till projekt som syftar till att främja europeisk integration. EIB:s

huvudsakliga uppgift är att

finansiera projekt inom unionen, men banken gör även insatser i tredje land.

EIB:s samlade

utlåning under 1997 uppgick till 26 miljarder ecu, varav 88 procent gick till

projekt inom

unionen. EIB:s utlåning till tredje land uppgick till 3,2 miljarder ecu. Under

1997

finansierade banken 12 projekt i Sverige och utlåningen dit uppgick till 925

miljoner ecu. De

viktigaste låntagarna var Telia, Vägverket och Banverket.

Bankens styrelse består av representanter för samtliga medlemsländer. Styrelsen

har

sammanträtt tio gånger under 1997. Finansrådet Sven-Olof[REDACTED_EFTERNAMN] har

efterträtt tidigare

statssekreteraren Svante[REDACTED_EFTERNAMN], Finansdepartementet. Finansminister Erik[REDACTED_EFTERNAMN]

 sitter i

EIB:s högsta beslutande organ, guvernörsrådet, och deltog vid bankens årsmöte.

37.9 Europeiska investeringsfonden

Europeiska investeringsfonden (EIF), som upprättades 1994, har till uppgift att

lämna

garantier för utlåning till infrastrukturprojekt samt till små och medelstora

företag. EIF ägs av

EIB, kommissionen och finansiella institutioner i medlemsländerna, och dess

totala kapital

uppgår till 2 miljarder ecu. Under 1997 har fonden givit garantier för 769

miljoner ecu,

huvudsakligen till projekt inom ramen för de transeuropeiska näten.

37.10 EU:s personalpolitik

Sverige vill ha en förändring till stånd när det gäller EU:s personalpolitik.

Det gäller såväl

personalpolitik i vid mening och frågor som rekrytering, befordran, organisation

 m.m. som

frågor kring löner, pensioner och andra anställningsvillkor.

Sverige har på olika sätt, direkt på ministernivå och i arbetsgrupper

tillsammans med andra

medlemsländer, sökt påverka kommissionen i frågor som gällt personalpolitiken.

Sverige har

också stött den strävan som finns internt inom kommissionen att modernisera sin

administration. Bl.a. har ansvariga tjänstemän besökt Sverige för att bli

informerade om

svensk personalpolitik.

Under regeringskonferensen har Sverige både stött initiativ och kommit med egna

förslag

till förändringar av grundläggande EU-fördrag i syfte att öka medlemsländernas

inflytande

över EU-tjänstemännens anställningsvillkor. Förslagen har dock inte samlat

tillräcklig

majoritet.

Inom EU:s tredje pelare har Sverige spelat en aktiv roll när det gäller

utformningen av

anställningsvillkoren i den nya organisationen för fördjupat polissamarbete,

Europol. Sverige

har bl.a. påverkat utformningen av det lönesystem som skall tillämpas i

organisationen.

Resultatet har blivit en flexiblare lösning än vad som gäller för anställda vid

EU:s

institutioner.

38 Svenska språket och rekrytering av svenskar

Allt fler svenska tjänstemän får arbete i EU:s institutioner, och det svenska

språket används

som ett av de officiella EU-språken vid möten och skriftväxling. Som ny

medlemsstat med ett

litet språk har Sverige gått igenom en relativt bekymmersam inledningsfas när

det gäller

tillgången och kvaliteten på tolkning och översättning. Läget stabiliserades

dock under 1996,

och under 1997 kunde en del av de kvarstående problemen undanröjas.

Rekryteringen av

svenskar till institutionerna har i stort löpt planenligt under året. Eftersom

de flesta tjänsterna

på högre chefsnivå för svenskar tillsatts under åren 1995 1996 har arbetet

kunnat inriktas mer

på de övriga tjänstenivåerna.

38.1 Svenska språket i EU

Svenskans ställning som ett av de officiella EU-språken är av stor principiell

betydelse för

Sverige. God kommunikation på det egna språket med EU:s institutioner är ett

effektivt

medel för fortsatta strävanden efter större öppenhet i och djupare demokratisk

förankring av

EU-samarbetet. Regeringen fortsätter därför även efter de första årens

medlemskap att fästa

stor vikt vid att tolkning och översättning till och från svenska fungerar på

ett fullgott sätt

inom institutionerna.

De inledande svårigheter svenskan som nytt språk medfört för institutionerna

hanteras nu

allt smidigare, även om problemen kvarstår på vissa områden. Tolkning till och

från svenska,

och det andra nya språket finska, förekommer ännu inte i samma utsträckning som

för övriga

jämförbara EU-språk, t.ex. danska, grekiska och portugisiska. Arbetet med

uppbyggnaden av

de svenska översättartjänsterna hos kommissionen och rådet kan i det närmaste

betraktas som

avslutat, men för tolktjänsterna finns behov av ytterligare rekrytering. Det

kommer även att

krävas ytterligare några år av inarbetning för att kvaliteten på tjänsterna

skall bli fullgod.

Detta gäller främst för tolktjänsterna, där institutionernas rekryteringsarbete

försvårats av

bristande underlag. En del av de nya inom den svenska tolktjänsten är yngre,

nyutbildade

tolkar som ännu inte hunnit bli rutinerade.

Kommissionens och rådets gemensamma tjänst för tolkning och konferenser (som

allmänt

benämns med förkortningen SCIC) uppger att täckningen av aktiv svenska ökade

från 3

procent 1995 till 17 procent 1997 och att motsvarande ökning för passiv svenska

var från 7

till 25 procent SCIC bedömer att man i dag kan möta det behov som finns enligt

den

mötestäckning som fastslagits av rådet. En enkätundersökning som

Regeringskansliets EU-

sekretariat genomfört under hösten 1997 bland representanter som företrätt den

svenska

regeringen vid möten hos institutionerna visar emellertid att det vid många

mötestillfällen

faktiskt inte förekommer någon tolkning vare sig från eller till svenska.

Antalet fast anställda tolkar hos SCIC har ökat från 5 till 19 under perioden

1995-1997. För

1998 finns 7 lediga fasta tjänster. Frilanstolkarnas antal har ökat från 15 till

 21, och en ökning

med ytterligare 5 förutses för 1998.

Inom EU sker tolkning normalt till tolkens modersmål, och den svenska

tolktjänsten tolkar

därför företrädesvis till svenska. Till de tjänster som krävs för att svenskan

skall fungera som

officiellt EU-språk hör därför även tolkning från svenska till övriga språk.

Detta arbete utförs

huvudsakligen av tolkar med andra modersmål. Enligt den ovan nämnda

enkätundersökningen finns vissa svårigheter att få uttalanden som görs på

svenska korrekt

återgivna på andra språk. Det är därför angeläget att se över kunskaperna i

passiv svenska hos

tolkar med andra modersmål inom institutionerna. SCIC genomför för närvarande

intern

utbildning i svenska där 13 tolkar deltar. Dessa kommer att komplettera

utbildningen med

studievistelser i Sverige. SCIC har även tagit initiativ som riktar sig till

unga svenska tolkar

som, efter att ha godkänts vid prov, garanteras minst 50 tolkdagar per år samt

pedagogiskt

stöd och uppföljning. SCIC har under 1997 subventionerat utbildning av

konferenstolkar i

Sverige och lämnat pedagogiskt bistånd i olika former. Intresse finns för att

samverka med

svenska institutioner vid utbildning av tolkar, med såväl svenska som andra

språk som

modersmål, för att tillgodose framtida behov inom EU-institutionerna. Ett mer

djupgående

sådant samarbete kommer eventuellt att kunna genomföras under 1998. I Sverige

har

utbildning av konferenstolkar med EU-inriktning skett under 1997 vid Tolk- och

översättarinstitutet vid Stockholms universitet. En ytterligare

utbildningsomgång påbörjas

under hösten 1998.

Kvaliteten på översättningar till svenska av rättsakter och andra principiellt

viktiga

dokument har under år 1997 förbättrats avsevärt i förhållande till tidigare år.

Översättare och

juristlingvister inom institutionerna börjar nu tillsammans med ansvariga

tjänstemän inom

den svenska statsförvaltningen finna former för samarbete för att säkerställa

korrekta och

kvalitetsmässigt hållbara översättningar. En del arbete är dock fortfarande

utestående innan

ett fullgott resultat kan uppnås, särskilt vad gäller tidsaspekten. Att

översättningar till svenska

av rättsakter fortfarande ofta inte föreligger förrän ganska sent i

beslutsprocessen medför en

hel del komplikationer i arbetet hos institutionerna och i den svenska

förvaltningen.

De språkprinciper som fastställts gälla som svensk policy 1996 har givits ut i

ett cirkulär

(EU-sekr./cirk. 6:1996) med riktlinjer för hur de som företräder Sverige i olika

 EU-forum

skall förhålla sig i situationer då en fullgod tolk- eller översättningstjänst

inte erbjuds av EU:s

institutioner. Arbete med en utvärdering av hur språkpolicyn fungerat har

inletts under

senhösten 1997.

38.2 Rekrytering av svenskar till EU-institutionerna

under 1997

Under de två första medlemskapsåren inriktades EU-rekryteringsarbetet framför

allt på

chefsnivåerna: att säkra tjänster på av regeringen prioriterade områden samt att

 söka

kvalificerade svenska kandidater till de högsta tjänsterna. I takt med att

chefstjänsterna fyllts

har under det tredje året rekryteringsarbetet alltmer kommit att inriktas på de

övriga

tjänstenivåerna. Vidare har större vikt lagts vid kontakt- och

informationsverksamhet samt

olika former av stöd till svenska EU-tjänstemän.

I dag finns drygt 800 svenskar i EU:s institutioner. Av ca 1 000 fasta tjänster

som

reserveras för svenska medborgare t.o.m. år 1999 är 682 tjänster tillsatta vid

årsskiftet

1997/98, vilket innebär att 4/5 av chefs- och handläggartjänsterna, 3/4 av tolk-

 och

översättartjänsterna samt drygt hälften av övriga tjänster nu är fyllda.

Spridningen av svenskar i EU-institutionerna är tillfredsställande. Så t.ex.

finns nu

svenskar på handläggarnivå i samtliga generaldirektorat i kommissionen.

Chefstjänster har

erhållits på alla av regeringen prioriterade områden.

Chefstjänster

På toppchefsnivå fylldes den svenska kvoten redan under 1995 och inga

förändringar har

därefter skett. Under 1997 har ytterligare en direktörs-tjänst på

transportområdet i

kommissionen besatts med en svensk, vilket innebär att vi nu har totalt 11

svenska

direktörer i EU:s institutioner. Vi har hittills erhållit 35

enhetschefstjänster, vilket motsvarar

vår miniminivå. Ytterligare några tjänster kan komma att tillföras Sverige under

 1998 och

1999.

Övriga fasta tjänster

På lägre handläggarnivå är den svenska kvoten i det närmaste fylld.

Rekryteringen av seniora

handläggare går betydligt långsammare. Detsamma gäller finska och österrikiska

medborgare. Från svensk sida har påtalats att vi förväntar oss aktiva åtgärder

för att påskynda

rekryteringen på denna nivå. Ytterligare ett 80-tal tolkar och översättare

behöver rekryteras.

Största luckorna finns i kategorierna handläggarassistenter, sekreterare och

teknisk personal.

Institutionerna uppger att man gjort ansträngningar att rekrytera svenskar, men

att många

kandidater som klarat uttagningsproven tackar nej till erbjudande om tjänst,

varför

diskussioner pågår om att arrangera ytterligare prov för att utöka

rekryteringsbasen.

Temporärt anställda och nationella experter

Intresset från svensk sida för olika former av tidsbegränsad tjänstgöring,

företrädesvis i

kommissionen, har ökat under året. Temporära tjänster finansieras fullt ut av

EU-

institutionerna medan ekonomiska åtaganden för nationella experter delas mellan

den

nationella arbetsgivaren och EU-institutionen. De tidsbegränsade tjänsterna kan

utnyttjas för

växeltjänstgöring mellan den nationella administrationen och EU-institutionerna.

 De utgör

därmed ett viktigt komplement till de fasta tjänsterna till vilka tjänstemän

rekryteras för en

livstidskarriär. Vid årsskiftet 1997/98 tjänstgjorde 84 svenskar på temporära

kontrakt och 40

var placerade som nationella experter.

Fördelningen kvinnor män

I gruppen fast anställda svenskar är fördelningen bland

 chefer: 16 kvinnor och 30 män,

 handläggare: 58 kvinnor och 85 män,

 tolkar/översättare: 140 kvinnor och 83 män,

 övriga kategorier: 229 kvinnor och 41 män.

Regeringens inflytande över tjänstetillsättningarna inskränker sig till totalt

16 tjänster på

toppchefs- och direktörsnivå. Av dessa är 7 tillsatta med kvinnor och 9 med män.

Av de temporärt anställda är 55 kvinnor och 29 män, och i gruppen nationella

experter är

14 kvinnor och 26 män.

Kontakt- och informationsverksamhet

I syfte att etablera kontakt med svenska EU-tjänstemän har representationen i

Bryssel under

det gångna året arrangerat sammanlagt åtta möten och seminarier med olika

personalkategorier såväl i Bryssel som i Luxemburg. Vidare förser

EU-sekretariatet

regelbundet samtliga EU-svenskar med aktuell information som rör Sverige och EU.

 EU-rekryteringsarbetets fortsatta inriktning

EU-rekryteringsarbetet upphör som projekt vid utgången av 1997. De frågor som

handlagts

inom projektet läggs in i EU-sekretariatet med benämningen "Svenskar i

EU-institutioner".

Arbetsområdet kommer att innefatta: insatser för en god basrekrytering,

bevakning av

mellannivåerna dvs. EU-svenskarnas karriärutveckling, högre tjänster

prioritering av

områden samt kandidatfrågor , temporära tjänster, nationella experter,

praktiktjänstgöring,

kontakt- och informationsverksamhet, bevakning av EU-institutionernas

personalpolitik,

uppföljning och information.

Alla departement förutsätts delta i arbetet. För den centrala samordningen

svarar EU-

sekretariatet i samarbete med Brysselrepresentationen. Projektet Forum Europa

deltar även

fortsättningsvis i basrekryteringsarbetet.

Beslut som rör de högsta tjänsterna kommer att tas av regeringen, övriga beslut

av

beredningsgruppen för EU-frågor. En referensgrupp med bred representation från

Regeringskansliet kommer även fortsättningsvis att vara knuten till arbetet

Viktigare förordningar, direktiv och beslut antagna

under 1997

Förordningar, direktiv och beslut

EGT-nummer

datum

förordning/direktiv/beslut

dep.

EGT nr L 144,

4.6.1997, s. 19

20-05-97

Europaparlamentets och rådets direktiv 97/7/EG om

konsumentskydd vid distansavtal

Ju/In

EGT nr L 119,

8.5.1997, s. 1

29-04-97

Rådets förordning (EG) nr 824/97 om ändring av

förordning (EEG) nr 3030/93 om gemensamma regler

för import av vissa textilprodukter från tredje land

UD

EGT nr L 287,

21.10.1997, s. 1

13-10-97

Rådets förordning (EG) nr 2046/97 om samarbete

mellan nordliga och sydliga länder inom

bekämpningen av narkotika och narkotikaberoende

UD

EGT nr L 344,

15.12.1997, s. 1

08-12-97

Rådets förordning (EG) nr 2465/97 om avbrytande av

vissa ekonomiska förbindelser med Sierra Leone

UD

EGT nr L 202,

30.7.1997, s. 1

22-07-97

Rådets förordning (EG) nr 1484/97 om stöd till

befolkningspolitik och befolkningsprogram i

utvecklingsländer

UD

EGT nr L 108,

24.4.1997, s. 1

22-04-97

Rådets förordning (EG) nr 722/97 om åtgärder som

vidtagits på miljöområdet i utvecklingsländerna inom

ramen för en hållbar utveckling

UD

EGT nr L 8,

14.1.1998, s. 20

19-12-97

Rådets beslut 98/22/EG om att inrätta ett program för

gemenskapsåtgärder till förmån för räddningstjänsten

Fö

EGT nr L 176,

4.7.1997, s. 1

27-06-97

Rådets förordning (EG) nr 1290/97 om ändring av

förordning (EEG) nr 1408/71 om tillämpning av

systemen för social trygghet när anställda,

egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar

inom gemenskapen och förordning (EEG) nr 574/72

om tillämpning av förordning (EEG) nr 1408/71

S

EGT nr L 285,

17.10.1997, s. 1

09-10-97

Rådets förordning (EG) nr 2027/97 om

lufttrafikföretags skadeståndsansvar vid olyckor

K

EGT nr L 117,

7.5.1997, s. 15

10-04-97

Europaparlamentets och rådets direktiv 97/13/EG om

gemensamma ramar för allmän auktorisation och

individuella tillstånd på teletjänstområdet

K

EGT nr L 226,

18.9.1997, s. 1

17-06-97

Europaparlamentets och rådets direktiv 97/24/EG om

vissa komponenter och karakteristiska egenskaper hos

två- eller trehjuliga motorfordon

K

EGT nr L 150,

7.6.1997, s. 41

02-06-97

Rådets direktiv 97/26/EG om ändring av direktiv

91/439/EEG om körkort

K

EGT nr L 233,

25.8.1997, s. 1

22-07-97

Europaparlamentets och rådets direktiv 97/27EG om

massa och dimensioner för vissa kategorier av

motorfordon och släpvagnar till dessa fordon och om

ändring av direktiv 70/156/EEG

K

EGT nr L 199,

26.7.1997, s. 32

30-06-97

Europaparlamentets och rådets direktiv 97/33/EG

om samtrafik inom telekommunikation i syfte att

säkerställa samhällsomfattande tjänster och

samverkan genom tillämpning av principerna om

tillhandahållande av öppna nät

K

EGT nr L 206,

1.8.1997, s. 62

22-07-97

Europaparlamentets och rådets åttonde direktiv

97/44/EG om bestämmelser beträffande sommartid

K

EGT nr L 295,

29.10.1997, s. 23

06-10-97

Europaparlamentets och rådets direktiv 97/51/EG

om ändring av direktiv 90/387/EEG och 92/44/EEG

för anpassning till en konkurrensutsatt miljö på

telekommunikationsområdet

K

EGT nr L 277,

10.10.1997, s. 24

23-09-97

Europaparlamentets och rådets direktiv 97/54/EG

om ändring av rådets direktiv 74/150/EEG m.fl. vad

gäller den konstruktionsmässiga maiximihastigheten

för jordbruks- eller skogsbrukstraktorer med hjul

K

EGT nr L 15,

21.1.1998, s. 14

15-12-97

Europaparlamentets och rådets direktiv 97/67/EG

om gemensamma regler för utvecklingen av

gememskapens inre marknad för posttjänster och för

förbättringar av kvalitet på tjänsterna

K

EGT nr L 105,

23.4.1997, s. 4

24-03-97

Europaparlamentets och rådets beslut 710/97/EG om

ett samordnat tillvägagångssätt vid auktorisation

inom området för satellittjänster för

personkommunikation inom gemenskapen

K

EGT nr L 183,

11.17.1997, s. 12

17-06-97

Europaparlamentets och rådets beslut 1336/97/EG

om en serie riktlinjer för transeuropeiska telenät

K

EGT nr L 43,

14.2.1997, s. 25

27-01-97

Europaparlamentets och rådets direktiv 97/5/EG om

gränsöverskridande betalningar

Fi

EGT nr L 84,

26.3.1997, s. 22

03-03-97

Europaparlamentets och rådets direktiv 97/9/EG om

system för ersättning till investerare

Fi

EGT nr L 209,

2.8.1997, s. 1

07-07-97

Rådets förordning (EG) nr 1466/97 om förstärkning

av övervakningen av de offentliga finanserna samt

övervakningen och samordningen av den

ekonomiska politiken

Fi

EGT nr L 62,

19.6.1997, s. 1

17-06-97

Rådets förordning (EG) nr 1103/97 om vissa

bestämmelser som har samband med införandet av

euron

Fi

EGT nr L 209,

2.8.1997, s. 6

07-07-97

Rådets förordning (EG) nr 1467/97 om påskyndande

och förtydligande av tillämpningen av förfarandet

vid alltför stora underskott

Fi

EGT nr L 229,

20.8.1997, s. 5

08-08-97

Beslut nr 2/97 av Associeringsrådet mellan

Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater

å ena sidan och republiken Rumänien å andra sidan

om antagande av villkoren för Rumäniens

deltagande i gemenskapernas program (97/554/EG,

Euratom)

U

EGT nr L 260,

23.9.1997, s. 23

04-08-97

Beslut nr 1/97 av Associeringsrådet mellan

Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater

å ena sidan och republiken Ungern å andra sidan om

antagande av villkoren för Ungerns deltagande i

gemenskapernas program för yrkesutbildning,

ungdom och utbildning (97/626/EG, Euratom)

U

EGT nr L 277,

10.10.1997, s. 26

30-09-97

Beslut nr 2/97 av Associeringsrådet mellan

Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater

å ena sidan och republiken Tjeckien å andra sidan

om antagande av villkoren för Tjeckiens deltagande i

gemenskapens program för yrkesutbildning, ungdom

och utbildning (97/655/EG, Euratom)

U

EGT nr L 291,

24.10.1997, s. 35

06-10-97

Europaparlamentets och rådets direktiv 97/50/EG

om ändring av direktiv 93/16/EEG om underlättande

av läkares fria rörlighet och ömsesidigt erkännande

av deras utbildning-, examens- och andra

behörighetsbevis

U

EGT nr L 43,

14.2.1997, s. 1

27-01-97

Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr

258/97 om nya livsmedel och nya

livsmedelsingredienser

Jo

EGT nr L 117,

5.7.1997, s. 1

21-04-97

Rådets förordning (EG) nr 820/97om upprättande av

ett system för identifiering och registrering av

nötkreatur och om märkning av nötkött och

nötköttsprodukter

Jo

EGT nr L 102,

19.4.1997, s. 1

14-04-97

Rådets förordning (EG) nr 686/97 om ändring av

förordning (EEG) nr 2847/93 om införande av ett

kontrollsystem för den gemensamma fiskeripolitiken

Jo

EGT nr L 174,

2.7.1997, s. 1

25-06-97

Rådets förordning (EG) nr 1255/97om

gemenskapskriterier för mellanstationer och om

ändring av färdplanen i bilagan till direktiv

91/628/EEG

Jo

EGT nr L 175,

3.7.1997, s. 27

26-06-97

Rådets beslut 97/413/EG om mål och närmare

bestämmelser för omstrukturering av gemenskapens

fiskerisektor under perioden från och med den 1

januari 1997 till och med den 31 december 2001 i

syfte att uppnå bestående jämnvikt mellan resurserna

och utnyttjandet av dessa

Jo

EGT nr L 106,

24.4.1997, s. 1

22-04-97

Rådets förordning (EG) nr 711/97 om ändring av

förordningen (EG) nr 390/97 om fastställande av

TAC för vissa bestånd och grupper av bestånd och

vissa villkor på vilka de får fiskas

Jo

EGT nr L 351,

23.12.1997, s. 13

18-12-97

Rådets förordning (EG) nr 2597/97 om ytterligare

bestämmelser för den gemensamma organisationen

av marknaden för mjölk och mjölkprodukter med

avseende på konsumtionsmjölk (permanent tillåtelse

för lättmjölk då max fetthalt höjs)

Jo

EGT nr L 351,

23.12.1997, s. 12

18-12-97

Rådets förordning (EG) nr 2596/97 om förlängning

av perioden i artikel 149.1 i anslutningsfördraget för

Österrike, Finland och Sverige (förlängning av det

svensk/finska undantaget för fetthalten i

konsumtionsmjölk till den 31 december 1999)

Jo

EGT nr L 277,

10.10.1997, s. 1

22-09-97

Rådets förordning (EG) nr 1958/97 om ändring av

förordning (EEG) nr 1842/83 om allmänna

bestämmelser om utdelning av mjölk och vissa

mjölkprodukter till skolelever (inkluderande av den

svenska filen i skolmjölksprogrammet)

Jo

EGT nr L 350,

20.12.1997, s. 3

20-12-97

Kommissionens förordning (EG) nr 2571/97

om försäljning av smör till sänkta priser och

beviljande av stöd för grädde, smör och koncentrerat

smör avsett att användas till framställning av

konditorivaror, glass och andra livsmedel

Jo

EGT nr L 202,

30.7.1997, s. 60

30-06-97

Europaparlamentets och rådets direktiv 97/36/EG

om ändring av direktiv 89/552/EEG om samordning

av vissa bestämmelser som fastställts i

medlemsstaternas lagar och andra författningar om

utförandet av sändningsverksamhet för television

Ku

EGT nr L 291,

24.10.1997, s 26

06-10-97

Europaparlamentets och rådets beslut 2085/97/EG

om att inrätta ett tvåårigt program för stöd till böcker

och läsning inbegripet översättning (Ariane)

Ku

EGT nr L 305,

8.11.1997, s. 31

13-10-97

Europaparlamentets och rådets beslut 2228/97/EG

om att inrätta ett gemensamt åtgärdsprogram på

kulturarvsområdet (Raphael)

Ku

EGT nr L 104,

22.4.1997, s. 1

14-04-97

Rådets förordning (EG) nr 701/97 om ett program

för främjande av internationellt samarbete inom

energisektorn (SYNERGY)

N

EGT nr L 351,

23.12.1997, s. 16

18-12-97

Rådets förordning (EG) nr 2598/97om förlängning

av ett program för främjande av internationellt

samarbete inom energisektorn (SYNERGY)

N

EGT nr L 351,

23.12.1997, s. 18

19-12-97

Rådets förordning (EG) nr 2600/97 om ändring i

förordning (EG) nr 3094/95 om stöd till

varvsindustrin

N

EGT nr L 151,

10.6.1997, s. 1

02-06-97

Rådets förordning (EG) nr 1035/97 om inrättande av

ett europeiskt centrum för övervakning av rasism

och främlingsfientlighet

In

EGT nr L 290,

23.10.1997, s. 18

06-10-97

Europaparlamentets och rådets direktiv 97/55/EG

om ändring av direktiv 84/450/EEG om vilseledande

reklam så att detta omfattar jämförande reklam

In

Viktigare rekommendationer, yttranden, meddelanden

m.fl. icke-bindande rättsakter under 1997

Rekommendationer, yttranden, meddelanden m.fl. icke-bindande rättsakter

beteckning

datum

rekommendation/yttrande/meddelande

dep.

KOM (97) 537

slutlig

29-10-97

Kommissionens vitbok med förslag till riktlinjer för

förhandlingar av nya samarbetsavtalet mellan EU/AVS

UD

EGT nr C 236,

2.8.1997, s. 5

16-06-97

Europeiska rådets resolution om införande av en

växelkursmekanism i tredje etappen av Ekonomiska och

monetära unionen

Fi

EGT nr C 236,

2.8.1997, s. 3

16-06-97

Europeiska rådets resolution om tillväxt och

sysselsättning

Fi

EGT nr C 236,

2.8.1997, s. 1

17-06-97

Europeiska rådets resolution om stabilitets-och

tillväxtpakten

Fi

EGT nr C 236,

2.8.97, s. 7

07-07-97

Resolution av rådet om den rättsliga ramen för

införandet av euron (i bilaga utkast till förordning om

införande av euron)

Fi

EGT nr L 209,

2.8.1997, s. 12

07-07-97

Rådets rekommendation om allmänna riktlinjer för

medlemsstaternas och gemenskapens ekonomiska politik

(97/479/EG)

Fi

(ej ännu publ. i

EGT)

17-11-97

Den gemensamma rapporten om sysselsättning

Fi

EGT nr C 2,

6.1.1998, s. 1

01-12-97

Rådets slutsatser om skattepolitik

Fi

EGT nr C 30,

28.1.98, s. 1

15-12-97

Europeiska rådets resolution av den 15 december 1997

om riktlinjer för sysselsättningen under år 1998

Fi

KOM (97) 256

29-05-97

Kommissionens meddelande: Rapport om uppföljningen

av vitboken "Lära och lära ut - på väg mot

kunskapssamhället"

U

EGT nr C 303,

4.10.1997, s. 2

22-09-97

Rådets slutsatser om en säker skola

U

EGT nr C 303,

4.10.1997, s. 3

22-09-97

Rådets slutsatser om utbildning, informations- och

kommunikationsteknik och lärarutbildning inför

framtiden

U

EGT nr C 303,

4.10.1997, s. 4

22-09-97

Rådets slutsatser om vitboken "Lära och lära ut - på väg

mot kunskapssamhället"

U

KOM (97) 563

12-11-97

Meddelande från kommissionen till rådet,

Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén

samt Regionkommittén: "För ett kunskapens Europa"

U

EGT nr C 1,

3.1.1998, s. 2

16-12-97

Rådets resolution om undervisning på ett tidigt stadium i

Europeiska unionens språk

U

EGT nr C 1,

3.1.1998, s. 4

16-12-97

Rådets slutsatser om utvärdering av skolundervisningens

kvalitet

U

KOM (97)

176 slutlig

30-04-97

Kommissionens grönbok om allmänna principer för

livsmedelslagstiftningen i Europeiska Unionen

Jo

EGT nr C 305,

7.10.1997, s. 2

22-09-97

Rådets beslut om gränsöverstigande fasta bokpriser i

europeiska språkområden

Ku

EGT nr C 305,

7.10.1997, s. 1

22-09-97

Rådets beslut om den europeiska kulturella

verksamhetens framtid

Ku

EGT nr C 1,

3.1.1998, s. 6

18-1297

Rådets slutsatser om musik i Europa

Ku

EGT nr C 23,

23.1.1997, s. 3

(datum

anges ej)

Meddelande från kommissionen om interna förfarande-

regler för behandling av förfrågningar om tillgång till

handlingar enligt artiklarna 85 och 86 i EG-fördraget, av

artiklarna 65 och 66 i Parisfördraget och av rådets

förordning (EEG) nr 4064/89

N

KOM (97) 157

slutlig

16-04-97

Ett europeiskt initiativ om elektronisk handel

N

KOM (97) 152

slutlig

21-04-97

Den europeiska informations- och

kommunikationsteknikindustrins (IKT) konkurrenskraft

N

(ej ännu publ. i

EGT)

27-05-97

Rådets slutsatser om klimat och energipolitik

N

EGT nr L 145,

5.6.1997, s. 29

22-04-97

Kommissionens rekommendation om förbättring och

förenkling av företagsklimatet för nyetablerade företag

(97/344/EG)

N

CSE (97) 1

slutlig

04-06-97

Handlingsplan för den inre marknaden. Meddelande från

kommissionen till Europeiska rådet

N

EGT nr C 210,

11.7.1997, s. 1

27-06-97

Rådets resolution om förnybara energikällor

N

EGT nr C 313,

15.10.1997, s. 3

(datum

anges ej)

Meddelande från kommissionen om samarbete mellan

kommissionen och medlemsstateras konkurrens-

myndigheter för handläggning av ärenden som omfattas

av artiklarna 85 och 86 i EG-fördraget

N

KOM (97) 514

slutlig

15-10-97

Meddelande från kommissionen till rådet,

Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén

och Regionkommittén - en gemenskapsstrategi för att

främja kraftvärme och undanröja hinder för dess

utveckling

N

KOM (97) 618

slutlig

24-11-97

Rapport från kommissionen till rådet och

Europaparlamentet - reslutat av den andra etappen av

SLIM och om uppföljningen av genomförandet av

rekommentationerna från den första etappen.

N

KOM (97) 599

slutlig

26-11-97

Meddelande från kommissionen - Energi för framtiden:

Förnybara energikällor - Vitbok för en gemenskaps-

strategi och en åtgärdsplan

N

EGT nr C 372,

9.12.1997, s. 5

(datum

anges ej)

Kommissioens tillkännagivande om definitionen av

relevant marknad i gemenskapens konkurrenslagstiftning

N

EGT nr C 372,

9.12.1997, s. 13

(datum

anges ej)

Meddelande om avtal av mindre betydelse som inte

omfattas av artikel 85.1 i Fördraget om upprättandet av

Europeiska gemenskapen

N

EGT nr C 4,

8.1.1998, s. 1

18-12-97

Rådets resolution om en gemenskapsstrategi för att

främja kraftvärme

N

KOM (97) 271

slutlig

06-06-97

Kommissionens meddelande om föreningar och stiftelser

i Europa

In

EGT nr C 368,

5.12.1997, s. 1

24-11-97

Rådets och företrädare för medlemsstaternas regeringar,

församlade i rådet, förklaring om kampen mot rasism,

främlingsfientlighet och antisemitism inom

ungdomsrådet

In

Svenska mål i EG-domstolen och förstainstansrätten

under år 1997

I denna bilaga redovisas först domar som under år 1997 har meddelats av

EG-domstolen i sådana mål om förhandsavgörande enligt artikel 177 i

EG-fördraget som har hänskjutits till domstolen av svenska domstolar.

Därefter redovisas domar som under år 1997 har meddelats av EG-

domstolen i mål där den svenska regeringen har intervenerat.

Vidare redovisas mål om förhandsavgörande som har inkommit till

EG-domstolen under år 1997 och som har hänskjutits till domstolen av

svenska domstolar. Slutligen redovisas det mål där den svenska

regeringen har väckt talan mot Europeiska unionens råd enligt artikel 173

i EG-fördraget.

Domar i svenska mål enligt artikel 177

Under år 1997 meddelade domstolen dom i 4 mål om förhandsavgörande

som hade hänskjutits till EG-domstolen av svenska domstolar.

Dom den 9 juli 1997 i målen C-34/95, C-35/95 och C-36/95 från

Marknadsdomstolen

Målen gällde frågorna huruvida artikel 30 eller artikel 59 i EG-fördraget

eller rådets direktiv 89/552/EEG (TV-direktivet) hindrar en medlemsstat

att ingripa mot TV-reklam som en annonsör låter sända från en annan

medlemsstat, bl.a. reklam riktad till barn under 12 år.

Domstolen uttalade i sin dom att varken TV-direktivet, artikel 30 eller

artikel 59 i EG-fördraget hindrar att en medlemsstat, med stöd av

generella föreskrifter om skydd för konsumenter mot vilseledande

reklam, ingriper mot en annonsör till följd av TV-reklam som sänts från

en annan medlemsstat. Däremot utgör TV-direktivet hinder för att på

sändningar som härrör från andra medlemsstater tillämpa en nationell

lagstiftning om radiosändning, i vilken föreskrivs att en annons med

reklam som sänds under annonstid i televisionen inte får syfta till att

fånga uppmärksamheten hos barn under 12 år.

Dom den 23 oktober 1997 i mål C-189/95 från Landskrona tingsrätt

Målet gällde frågan om Systembolaget AB:s monopol att sälja

alkoholdrycker till konsumenter är förenligt med gemenskapsrättens

regler om fri rörlighet för varor.

Domstolen uttalade i sin dom att artikel 37 i EG-fördraget inte utgör

hinder för det svenska detaljhandelsmonopolet för alkoholdrycker.

Vidare uttalade den i sin dom att tillståndssystemet i tillverknings- och

partihandelsledet inte var proportionerligt och därför stred mot artiklarna

30 och 36 i EG-fördraget. Domstolen hänvisade i den delen särskilt till

tillståndsvillkoren rörande lagringskapacitet och de höga skatter och

avgifter som skulle erläggas av tillståndshavarna.

Dom den 29 maj 1997 i mål C-329/95 från Länsrätten i Stockholms län

Målet gällde frågan om det svenska kravet på intyg om

avgasgodkännande enligt bilregisterkungörelsen (1972:599) och

bilavgasförordningen (1991:1481) är förenligt med EG-rätten.

Domstolen uttalade i sin dom att rådets direktiv 70/156/EEG hindrar

nationella föreskrifter i vilka det för registrering av motorfordon krävs att

ett nationellt intyg företes som visar att fordonet uppfyller nationella krav

rörande avgasrening.

Dom den 27 november 1997 i mål C-27/96 från Länsrätten i Jönköpings län

Målet gällde frågan om den svenska lagen (1994:1704) om lageravgift på

socker och ris är förenlig med EG-rätten.

Domstolen konstaterade att den svenska lagen inte strider mot Sveriges

anslutningsakt eller mot EG:s marknadsordning för socker.

Domar i mål där regeringen intervenerat

Dom har under år 1997 meddelats i två mål i vilka regeringen har

intervenerat.

Dom den 5 mars 1997 i mål T-105/95 WWF UK mot kommissionen

Målet gällde ogiltigförklaring av kommissionens beslut att vägra WWF

(World Wide Fund for Nature) UK tillgång till handlingar rörande det

s.k. Mullaghmore-projektet. WWF UK förde talan mot beslutet och

Sverige intervenerade på WWF UK:s sida.

Förstainstansrätten slog i domen fast att kommissionens beslut

94/90/EKSG/EG/Euratom om allmänhetens tillgång till kommissionens

handlingar är en rättsakt som ger tredje man rättigheter som

kommissionen är skyldig att iaktta. Förstainstansrätten slog vidare fast att

kommissionen i sitt beslut för varje grupp av handlingar måste ange

skälen till varför handlingarna inte kan lämnas ut. Slutligen uttalade

förstainstansrätten att det av det överklagade beslutet inte framgick att

någon intresseavvägning mellan medborgarens intresse av att ta del

handlingarna och kommissionens intresse av att skydda sekretessen för

sina överläggningar, skett. Förstainstansrätten ogiltigförklarade därför

kommissionens beslut att inte lämna ut handlingarna.

Dom den 2 oktober 1997 i mål C-259/95 Europaparlamentet mot rådet

Målet gällde frågan om möjligheten för rådet att använda ett förenklat

beslutsförfarande vid anpassning av gällande rättsakter i förhållande till

de nya medlemsländerna. Sverige intervenerade på rådets sida.

Domstolen ogillade Europaparlamentets talan.

Mål i vilka svenska domstolar m.fl. har hänskjutit frågor till

EG-domstolen under år 1997

Under år 1997 kom det till EG-domstolen in 7 mål om

förhandsavgörande enligt artikel 177 i EG-fördraget som hade

hänskjutits till domstolen av svenska domstolar.

Mål C-134/97 från Skatterättsnämnden

Målet gäller frågan om undantag för överlåtelse av filmrättigheter från

skatteplikt enligt mervärdesskattelagen (1994:200) är förenligt med

rådets direktiv 77/388/EEG (sjätte mervärdesskattedirektivet). Frågan

vilka organ som utgör en "domstol" enligt artikel 177 EG-fördraget

aktualiseras också.

I sitt skriftliga yttrande har den svenska regeringen framhållit vikten av

att Skatterättsnämnden kan ställa frågor till EG-domstolen. I sak har

regeringen hävdat att sjätte mervärdesskattedirektivet inte hindrar en

medlemsstat att från skatteplikt undanta överlåtelse av filmrättigheter.

Mål C-162/97 från Helsingborgs tingsrätt

Målet gäller dels frågan om EG-rätten tillåter nationella krav på tillstånd

för semineringsverksamhet, dels om det svenska förbudet mot avel med

nötkreatur som har anlag för muskelhypertrofi är förenligt med rådets

direktiv 87/328/EEG och artikel 30 EG-fördraget.

I sitt skriftliga yttrande har regeringen gjort gällande att EG-rätten

varken hindrar en nationell reglering som kräver tillstånd för

seminverksamhet med nötkreaturssperma eller nationella regler som

förbjuder inseminering och avel med sperma från nötkreatur som bär

sådana anlag som för med sig lidande och ohälsa hos kon och dess

avkomma.

Mål C-241/97 från Regeringsrätten

Målet gäller frågan huruvida en regel i försäkringsrörelselagen som

begränsar försäkringsbolags ägande av aktier i aktiebolag till högst fem

procent av röstetalet för samtliga aktier i bolaget är förenlig med tredje

generationens försäkringsdirektiv (rådets direktiv 92/49/EEG om annan

direkt försäkring än livförsäkring och rådets direktiv 92/96/EEG om

livförsäkring).

I sitt skriftliga yttrande har regeringen framfört uppfattningen att de

berörda rättsakterna inte hindrar en nationell reglering såsom den

svenska.

Mål C-292/97 från Regeringsrätten

Målet gäller frågan om den svenska förordningen om mjölkkvoter är

förenlig med gemenskapsrätten.

I sitt skriftliga yttrande har regeringen anfört att rådets förordning

(EEG) nr 3950/92 om införande av en tilläggsavgift inom sektorn för

mjölk och mjölkprodukter, artiklarna 5 och 40.3 i EG-fördraget samt den

EG-rättsliga principen om likabehandling inte utgör hinder för en

nationell reglering av det slag som den svenska.

Mål C-319/97 från Landskrona tingsrätt

Målet gäller tolkningen av artikel 100a.4 i EG-fördraget, den s.k.

miljögarantin.

I sitt skriftliga yttrande har regeringen hävdat att artikeln skall tolkas

så att ett av gemenskapen antaget direktiv inte hindrar en medlemsstat att

tillämpa nationella föreskrifter som har anmälts till kommissionen i

enlighet med denna artikel, om kommissionen inte har meddelat något

beslut i anledning av anmälan.

Mål C-321/97 från Stockholms tingsrätt

Målet gäller frågan om svenska staten kan ådra sig skadeståndsansvar för

bristande genomförande av lönegarantidirektivets bestämmelser under

EES-tiden.

I sitt skriftliga yttrande har regeringen anfört att EG-domstolen inte är

behörig enligt artikel 177 i EG-fördraget att besvara frågor om

tolkningen av EES-avtalet från en nationell domstol som i den nationella

tvisten inte skall tillämpa gemenskapsrätten. Vidare har regeringen

hävdat att principen om EG-rättens företräde framför nationell rätt inte

gäller förhållanden som uteslutande hänför sig till tiden innan en stat blev

medlem av EU och bunden av de grundläggande fördragen.

Mål C-346/97 från Länsrätten i Dalarnas län

Målet gäller frågan om den svenska lagen (1988:1567) om miljöskatt på

inrikes flygtrafik strider mot artikel 8.1 b) i rådets direktiv 92/81/EEG

om harmonisering av strukturerna för punktskatter på mineraloljor.

Den svenska regeringen har inte yttrat sig skriftligen.

Svensk talan enligt artikel 173

Mål C-206/97 Konungariket Sverige mot rådet

I målet har regeringen yrkat att EG-domstolen med stöd av artikel 173 i

EG-fördraget ogiltigförklarar rådets förordning (EG) nr (390/97) om

fastställande, för vissa fiskbestånd och grupper av fiskbestånd, av totala

tillåtna fångstmängder för år 1997 och av vissa villkor för fördelningen

av fångsten, i den del förordningen avser fördelning av tillåtna

fångstmängder torsk i Östersjön. Till grund för talan har åberopats att

förordningen i den aktuella delen strider mot artikel 121.1 i akten om

villkoren för Republiken Österrikes, Republiken Finlands och

Konungariket Sveriges anslutning till de fördrag som ligger till grund för

Europeiska unionen.

Viktiga domar meddelade av EG-domstolen under

1997

Fri rörlighet för varor

C-157/94; Europeiska gemenskapernas kommission ./. Konungariket

Nederländerna, dom 23 oktober 1997. Fördragsbrott - Ensamrätt till

import av elektricitet för offentlig distribution

C-158/94; Europeiska gemenskapernas kommission ./. Republiken

Italien, dom 23 oktober 1997. Fördragsbrott - Ensamrätt till import och

export av elektricitet

C-159/94; Europeiska gemenskapernas kommission ./. Republiken

Frankrike, dom 23 oktober 1997. Fördragsbrott - Ensamrätt till import

och export av gas och elektricitet

C-160/94; Europeiska gemenskapernas kommission ./. Konungariket

Spanien, dom 23 oktober 1997. Fördragsbrott - Ensamrätt till import och

export av elektricitet

C-130/95; Bernd Giloy ./. Hauptzollamt Frankfurt am Main-Ost, dom 17

juli 1997. Artikel 177 - Domstolens behörighet - Nationell lagstiftning

som innehåller bestämmelser med samma lydelse som

gemenskapsrättsliga bestämmelser - Gemenskapens tullkodex - Talan -

Uppskov med ett beslut avseende tullavgift - Säkerhet

C-189/95; Harry[REDACTED_EFTERNAMN], dom 23 oktober 1997. Artiklarna 30 och 37 i

EG-fördraget - Monopol för detaljhandel med alkoholdrycker

C-265/95; Europeiska gemenskapernas kommission ./. Republiken

Frankrike, dom 9 december 1997. Fri rörlighet för varor -

Jordbruksprodukter - Hinder till följd av enskildas handlande -

Medlemsstaternas skyldigheter

C-316/95; Generics BV ./.[REDACTED_EFTERNAMN] Kline Parfums Christian Dior SA och Parfums Christian Dior BV ./.

Evora BV, dom 4 november 1997. Varumärkesrätt och upphovsrätt -

Åtgärd av innehavaren av dessa rättigheter för att förbjuda en

återförsäljare att göra reklam för fortsatt marknadsföring av produkten

C-349/95; Frits Loendersloot, trading as F. Loendersloot Internationale

Expeditie ./. George Ballantine Vereinigte Familiapress Zeitungsverlags- und vertreibs GmbH

./. Heinrich Bauer Verlag, dom 26 juni 1997. Åtgärder med motsvarande

verkan - Spridning av tidskrifter - Pristävlingar - Nationellt förbud

Fri rörlighet för personer och tjänster

C-233/94; Förbundsrepubliken Tyskland ./. Europaparlamentet, dom 13

maj 1997. Direktiv om system för garanti av insättningar - Rättslig grund

- Motiveringsskyldighet - Subsidiaritetsprincipen - Proportionalitet -

Konsumentskydd - Hemlandstillsyn

C-336/94; Etalia Dafeki ./. Landesversicherungsanstalt Württemberg,

dom 2 december 1997. Fri rörlighet för arbetstagare - Likabehandling -

Social trygghet - Nationell lagstiftning som tillmäter personbevis olika

bevisvärde beroende på om de har utfärdats i landet eller utomlands

C-34/95, C-35/95 och C-36/96; Konsumentombudsmannen (KO) mot De

Agostini (Svenska) Förlag AB och TV-Shop i Sverige AB, dom 9 juli

1997. Direktivet "television utan gränser" - TV-reklam sänd från en

medlemsstat - Förbud mot vilseledande reklam - Förbud mot reklam som

riktar sig till barn

C-59/95; Francisco Bastos Moriana m.fl. ./. Bundesanstalt für Arbeit,

dom 27 februari 1997. Social trygghet för migrerande arbetstagare -

Förmåner för pensionärers minderåriga barn och för barn som har mist en

av föräldrarna eller båda föräldrarna

C-65/95 och C-111/95; The Queen ./. Secretary of State for the Home

Department, ex parte: Mann[REDACTED_EFTERNAMN] Singara; The Queen ./. Secretary of

State for the Home Department, ex parte:[REDACTED_EFTERNAMN] Radiom, dom 17 juni

1997. Fri rörlighet för personer - Undantag - Rätt till inresa - Rättsmedel

- Artiklarna 8 och 9 i direktiv 64/221/EEG

C-70/95; Sodemare SA m.fl. ./. Regione Lombardia, dom 17 juni 1997.

Etableringsfrihet - Frihet att tillhandahålla tjänster - Hem för äldre -

Avsaknad av vinstsyfte

C-222/95; Société civile immobilière Parodi ./. Banque H. Albert de Bary

et Cie, dom 9 juli 1997. Fri rörlighet för kapital - Frihet att tillhandahålla

tjänster - Kreditinstitut - Beviljande av inteckningslån - Krav på

auktorisation i den medlemsstat i vilken tjänsten mottas

C-250/95; Futura Participations SA m.fl. ./. Administration des

contributions, dom 15 maj 1997. Artikel 52 i EG-fördraget -

Etableringsfrihet för bolag - Beskattning av en filials inkomster -

Fördelning av inkomsterna

C-20/96; Kevin Albert Snares ./. Adjudication Officer, dom 4 november

1997. Social trygghet - Särskilda icke avgiftsfinansierade förmåner -

Artikel 4.2a och artikel 10a i förordning (EEG) nr 1408/71 -

Handikappbidrag - Kan inte medföras utomlands

Institutionell rätt

C-57/95; Republiken Frankrike ./. Europeiska gemenskapernas

kommission, dom 20 mars 1997. Europeiska gemenskapernas

kommissions meddelande - Inre marknaden - Pensionsfonder

C-345/95; Republiken Frankrike ./. Europaparlamentet, dom 1 oktober

1997. Institutionernas säte - Europaparlamentet - Sammanträdesperioder

Jordbruk

C-9/95, C-23/95 och C-156/95; Kungariket Belgien och

Förbundsrepubliken Tyskland ./. Europeiska gemenskapernas

kommission, dom 4 februari 1997. Bananer - Gemensam organisation av

marknaden- Naturkatastrof - Importkvot - Ändring och fördelning

C-71/95, C-155/95 och C-271/95; Kungariket Belgien ./. Europeiska

gemenskapernas kommission, dom 4 februari 1997. Bananer -

Gemensam organisation av marknaden - Importkvot - Anslutning av nya

medlemsstater - Övergångsbestämmelser

C-183/95; Affish BV mot Rijkdienst voor de keuring van Vee en Vlees,

dom 17 juli 1997. Djurhälsokrav - Skyddsåtgärder -

Proportionalitetsprincipen - Principen om skydd för berättigade

förväntningar - Giltighet av kommissionens beslut 95/119/EG

C-334/95; Krüger GmbH Ebony Maritime SA och Loten Navigation Co. Ltd ./. Prefetto

della provincia di Brindisi m.fl., dom 27 februari 1997. Sanktioner mot

Federala Republiken Jugoslavien - Uppträdande på internationellt vatten

- Förverkande av ett fartyg och dess last

C-310/95; Road Air BV ./. Inspecteur der Invoerrechten en Accijnzen,

dom 22 april 1997. Associering av utomeuropeiska länder och territorier

- Import till gemenskapen av varor med ursprung i tredje land men som

omsätts fritt i ett ULT - Artikel 227.3 i EG-fördraget - Fjärde delen i EG-

fördraget (artiklarna 131 till 136a) - Rådets beslut 86/283/EEG,

91/110/EEG och 91/482/EEG

C-395/95; Geotronics SA ./. Europeiska gemenskapernas kommission,

dom 22 april 1997. PHARE-programmet - Selektiv anbudsinfordran -

Talan om ogiltigförklaring - Upptagande till sakprövning - EES-avtalet -

Varors ursprung - Diskriminering - Talan om skadestånd

Handelspolitik

C-124/95; The Queen ex parte: Centro-Com Srl ./. HM Treasury and

Bank of England, dom 14 januari 1997. Utrikes- och säkerhetspolitik -

Gemensam handelspolitik - Frysning av medel - Sanktioner mot

republikerna Serbien och Montenegro

Socialpolitik

C-13/95; Ayse Süzen ./. Zehnacker Gebäudereinigung GmbH

Krankenhausservice, dom 11 mars 1997. Skydd för arbetstagares

rättigheter vid överlåtelse av företag.

C-66/95; The Queen ./. Secretary of State for Social Security, ex parte:

Eunice Sutton, dom 22 april 1997. Direktiv 79/7/EEG - Likabehandling

av kvinnor och män i fråga om social trygghet - En medlemsstats

skadeståndsansvar för överträdelse av gemenskapsrätten - Rätt till ränta

på sociala trygghetsförmåner

C-180/95; Nils Draehmpael ./. Urania Immobilienservice OHG, dom 22

april 1997. Socialpolitik - Likabehandling av manliga och kvinnliga

arbetstagare - Direktiv 76/207/EEG - Rätt till skadestånd vid

diskriminering i fråga om tillgång till anställning - Medlemsstaternas val

av sanktion - Fastställelse av en övre gräns för ersättning - Fastställelse

av en övre gräns för sammanlagd ersättning

C-409/95; Hellmut Marschall ./. Land Nordrhein-Westfalen, dom 11

november 1997. Likabehandling av kvinnor och män - Sökande av olika

kön som har likvärdiga meriter - Företräde åt kvinnliga sökande -

Undantagsregel

Konkurrens

C-264/95; P Europeiska gemenskapernas kommission ./. Union

internationale des chemins de fer (UIC), dom 11 mars 1997.

Överklagande . Konkurrens - Järnvägstransport - Rättslig grund för ett

beslut - Förordning nr 1017/68 - Tillämpningsområde

C-282/95; Guérin Automobiles ./. Europeiska gemenskapernas

kommission, dom 18 mars 1997. Överklagande - Konkurrens - Klagomål

- Passivitetstalan - Meddelande enligt artikel 6 i förordning (EEG) nr

99/63 - Ställningstagande som avslutar passiviteten - Överklagande av

den andra parten vilket begränsas till rättegångskostnaderna

C-343/95; Diego Calì Tiercé Ladbroke SA ./. Europeiska gemenskapernas

kommission, dom 9 december 1997. Konkurrens - Statligt stöd - Avgifter

på insatserna vid vadhållning avseende hästkapplöpningar - Överföring

av medel till ett företag som är etablerat i en annan medlemsstat

C-359/95 P och C-379/95 P; Europeiska gemenskapernas kommission

och Republiken Frankrike ./. Ladbroke Racing Ltd, dom 11 november

1997. Konkurrens - Artiklarna 85, 86 och 90 i EG-fördraget - Avslag på

klagomål angående dels statliga åtgärder, dels enskilt agerande -

Tillämpning av artiklarna 85 och 86 på företag som följer nationell

lagstiftning

Statligt stöd

C-24/95; Land Rheinland-Pfalz ./. Alcan Deutschland GmbH, dom 20

mars 1997. Statligt stöd - Återbetalning - Tillämpning av nationell rätt -

Gränser

C-169/95; Kungariket Spanien ./. Europeiska gemenskapernas

kommission, dom 14 januari 1997. Statligt stöd - Stöd till anläggning av

ett stålgjuteri i provinsen Teruel (Spanien)

C-355/95 P; Textilwerke Deggendorf GmbH (TWD) ./. Europeiska

gemenskapernas kommission, dom 15 maj 1997. Statligt stöd - Beslut

fattade av kommissionen som innebär att betalningen av visst stöd skjuts

upp till dess att otillåtet tidigare stöd återbetalats

Tillnärmning av lagstiftning

C-392/95; Europaparlamentet ./. Europeiska unionens råd, dom 10 juni

1997. Medborgare i tredje land - Visering - Lagstiftningsförfarande -

Samråd med Europaparlamentet

C-251/95; SABEL ./. Puma AG, Rudolf Dassler Sport, dom 11 november

1997. Direktiv 89/104/EEG - Tillnärmning av varumärkeslagar - Risk för

förväxling, däri inbegripet risk för association

C-129/96; Inter-Environnement Wallonie ASBL ./. Région wallonne,

dom 18 december 1997. Direktiv 91/156/EEG - Införlivandefrist -

Avfallsbegreppet

Euratom

C-357/95; P Empresa Nacional de Urãno SA (ENU) ./. Europeiska

gemenskapernas kommission, dom 11 mars 1997. Överklagande -

Euratom - Försörjning - Euratoms försörjningsbyrås optionsrätt och

ensamrätt att ingå avtal om leverans av malmer, råmaterial och speciella

klyvbara material - Åsidosättande av fördragets regler -

Gemenskapsföreträde - Principerna om god tro och berättigade

förväntningar - Utomobligatoriskt ansvar

Skatterätt

C-28/95; A. Leur-Bloem ./. Inspecteur der

Belastingdienst/Ondernemingen Amsterdam 2, dom 17 juli 1997. Artikel

177 - Domstolens behörighet - Nationell lagstiftning som innehåller

bestämmelser med samma lydelse som gemenskapsrättsliga

bestämmelser - Införlivande - Direktiv 90/434/EEG - Begrepp fusion

genom utbyte av aktier eller andelar - Skatteflykt eller undandragande av

skatt

C-141/96; Finanzamt Osnabrück-Land ./. Bernard Langhorst, dom 17

september 1997. Mervärdesskatt - Tolkning av artikel 21 punkt 1 c och

artikel 22.3 i sjätte mervärdesskattedirektivet 77/388/EEG - Handling

som kan anses motsvara en faktura - Kreditnota som har utfärdats av

köparen och som inte har ifrågasatts av säljaren såvitt avser det i

kreditnotan angivna skattebeloppet

C-408/95; Eurotunnel SA m.fl. ./. SeaFrance, dom 11 november 1997.

Övergångsordning för "taxfreebutiker" - Rådets direktiv 91/680/EEG och

92/12/EEG - Giltighetsbedömning

C-188/95; Fantask A/S m.fl. ./. Industriministeriet (Erhvervsministeriet),

dom 2 december 1997. Direktiv 69/335/EEG - Avgifter vid registrering

av bolag - Processuella frister i nationell rätt

Bolagsrätt

C-54/96; Dorsch Consult Ingenieurgesellschaft mbH ./.

Bundesbaugesellschaft Berlin mbH, dom 17 september 1997. Begreppet

"nationell domstol" enligt artikel 177 i fördraget - Förfaranden vid

offentlig upphandling av tjänster - Direktiv 92/50/EEG - Nationellt

prövningsorgan

Gemenskapsrätt

C-192/95 till C-218/95; Société Comateb ./. Directeur général des

douanes et droits indirects, dom 14 januari 1997. Sjötull - Återkrav av

belopp som uppburits utan grund- Skyldighet att övervältra skatten -

Utomeuropeiska departement

Viktigare internationella avtal och överenskommelser

ingångna 1997

Cypern

Avtal mellan Europeiska gemenskapen och Cypern om att upprätta ett

samarbete på yrkesutbildningsområdet inom ramen för Sokrates-

programmet. Undertecknat den 25 juli 1997.

EGT nr L 299, 4.11.1997, s. 22

Avtal mellan Europeiska gemenskapen och Cypern om att upprätta ett

samarbete på yrkesutbildningsområdet inom ramen för Leonardo da

Vinci-programmet. Undertecknat den 25 juli 1997.

EGT nr L 299, 4.11.1997, s. 29

Avtal mellan Europeiska gemenskapen och Cypern om samarbete i

ungdomsfrågor inom ramen för den tredje fasen av Ungdom för Europa-

programmet. Undertecknat den 25 juli 1997.

EGT nr L 299, 4.11.1997, s. 35

före detta jugoslaviska republiken Makedonien

Samarbetsavtal mellan Europeiska gemenskapen och före detta

jugoslaviska republiken Makedonien. Undertecknat den 29 april 1997.

EGT nr L 348, 18.12.1997, s. 2

Israel

Avtal mellan Europeiska gemenskapen och Israel om

telekommunikationsoperatörers upphandling. Undertecknat den 10 juli

1997.

EGT nr L 202, 30.7.1997, s. 74

Avtal mellan Europeiska gemenskapen och Israel om offentlig

upphandling. Undertecknat den 10 juli 1997.

EGT nr L 202, 30.7.1997, s. 85

Korea

Avtal mellan Europeiska gemenskapen och Republiken Korea om

telekommunikationsupphandling samt memorandum om privata

operatörers upphandling. Undertecknade den 29 oktober 1997.

EGT nr L 321, 22.11.1997, s. 32

Laos

Samarbetsavtal mellan Europeiska gemenskapen och Folkrepubliken

Laos. Undertecknat den 29 april 1997.

EGT nr L 334, 5.12.1997, s. 15

Mexiko

Avtal om ekonomiskt partnerskap, politisk samordning och samarbete

mellan Europeiska gemenskapen och dess medlemmar, å ena sidan, och

Mexikos förenta stater, å andra sidan. Undertecknat den 8 december.

1997.

(Ännu ej publicerat i EGT)

Interimsavtal om handel och handelsrelaterade frågor mellan Europeiska

gemenskapen, å ena sidan, och Mexikos förenta stater, å andra sidan.

Undertecknat den 8 december 1997.

(Ännu ej publicerat i EGT)

Moldavien

Anpassningsprotokoll till avtalet om partnerskap och samarbete mellan

Europeiska gemenskaperna och dess medlemsländer och Moldavien.

Undertecknat den 15 maj 1997.

(Ännu ej publicerat i EGT)

PLO

Europa-Medelhavsinterimsavtal om associering av handel och samarbete

mellan Europeiska gemenskapen, å ena sidan, och Palestinska

befrielseorganisationen (PLO) för den palestinska myndigheten på

Västbanken och i Gaza, å andra sidan. Undertecknat den 24 februari

1997.

EGT nr L 187, 16.7.1997, s. 3

Ryssland

Anpassningsprotokoll till avtalet om partnerskap och samarbete mellan

Europeiska gemenskaperna och dess medlemsländer och Ryssland.

Undertecknat den 21 maj 1997.

(Ännu ej publicerat i EGT)

Ukraina

Anpassningsprotokoll till avtalet om partnerskap och samarbete mellan

Europeiska gemenskaperna och dess medlemsländer och Ukraina.

Undertecknat den 10 april 1997.

Den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken

(GUSP): gemensamma ståndpunkter och åtgärder

samt uttalanden

Gemensamma ståndpunkter antagna under 1997

EGT-nummer

datum

ståndpunkt

dep

Fd Jugoslavien

EGT nr L 259,

22.9.1996, s. 1

15-09-97

Gemensam ståndpunkt fastställd av rådet på grundval

av artikel J. 2 i Fördraget om Europeiska unionen

avseende restriktiva åtgärder rörande personer i

Bosnien-Hercegovina som handlar i strid med

fredsavtalen (97/625/GUSP)

UD

EGT nr L 81,

23.1.1997, s. 1

17-03-97

Gemensam ståndpunkt fastställd av rådet på grundval

av artikel J. 2 i Fördraget om Europeiska unionen om

åtgärder rörande personer som utfört våldshandlingar

i Mostar den 10 februari 1997 (97/193/GUSP)

UD

Nigeria

EGT nr L 338,

9.12.1997, s. 7

28-11-97

Rådets beslut angående genomförandet av dem

gemensamma ståndpunkten 95/544/GUSP fastställd

på grundval av artikel J. 2 i Fördraget om Europeiska

unionen angående Nigeria (97/820/GUSP)

UD

EGT nr L 338,

9.12.1997, s. 8

28-11-97

Rådets beslut om förlängning av dem gemensamma

ståndpunkten 95/544/GUSP fastställd på grundval av

artikel J. 2 i Fördraget om Europeiska unionen

angående Nigeria (97/821/GUSP)

UD

EGT nr L 153,

11.6.1997, s. 6

02-06-97

Rådets beslut om förlängning av dem gemensamma

ståndpunkten 95/544/GUSP fastställd på grundval av

artikel J. 2 i Fördraget om Europeiska unionen

angående Nigeria (97/358/GUSP)

UD

Angola

EGT nr L 309,

11.12.1997, s. 8

30-10-97

Gemensam ståndpunkt fastställd av rådet på grundval

av artikel J. 2 i Fördraget om Europeiska unionen om

att uppmana UNITA att fullgöra sina skyldigheter i

fredsprocessen (97/759/GUSP)

UD

Burma

EGT nr L 293,

27.10.1997, s. 1

20-10-97

Rådets beslut om förlängning av den gemensamma

ståndpunkten 96/635/GUSP fastställd på grundval av

artikel J. 2 i Fördraget om Europeiska unionen

angående Myanmar/Burma (97/688/GUSP)

UD

EGT nr L 120,

12.5.1997, s. 4

29-04-97

Rådets beslut enligt om förlängning av den

gemensamma ståndpunkten 96/635/GUSP fastställd

på grundval av artikel J. 2 i Fördraget om Europeiska

unionen angående Myanmar/Burma (97/290/GUSP)

UD

Albanien

EGT nr L 153,

11.6.1997, s. 4

02-06-97

Gemensam ståndpunkt fastställd av rådet på grundval

av artikel J. 2 i Fördraget om Europeiska unionen

angående Albanien (96/357/GUSP)

UD

Konfliktförebyggande i Afrika

EGT nr L 293,

27.10.1997, s. 3

20-10-97

Rådets beslut angående genomförandet av den

gemensamma ståndpunkten 97/356/GUSP fastställd

på grundval av artikel J. 2 i Fördraget om Europeiska

unionen (97/690/GUSP)

UD

EGT nr L 153,

11.6.1997, s. 1

02-06-97

Gemensam ståndpunkt fastställd av rådet på grundval

av artikel J. 2 i Fördraget om Europeiska unionen

artikel J.2 avseende konfliktförebyggande i Afrika

(97/356/GUSP)

UD

KEDO

EGT nr L 213,

5.8.1997, s. 1

02-06-97

Gemensam ståndpunkt enligt artikel J.2 avseende

organisationen för utveckling av energi på den

koreanska halvön (KEDO) (97/484/GUSP)

UD

Sierra Leone

EGT nr L 344,

15.12.1997, s. 6

08-12-97

Gemensam ståndpunkt enligt artikel J.2 avseende

Sierra Leone (97/826/GUSP)

UD

Gemensamma åtgärder antagna under 1997

EGT-nummer

datum

ståndpunkt

dep

Fd Jugoslavien

EGT nr L 293,

27.10.1997, s. 2

20-10-97

Rådets beslut om komplettering av den gemensamma

åtgärden 96/406/GUSP fastställd på grundval av

artikel J. 3 i Fördraget om Europeiska unionen

angående unionens stöd till valprocessen i Bosnien-

Hercegovina (97/689/GUSP)

UD

EGT nr L 205,

31.7.1997, s. 2

22-07-97

Rådets beslut om komplettering av den gemensamma

åtgärden 95/545/GUSP fastställd på grundval av

artikel J.3 i Fördraget om Europeiska unionen

avseende unionens deltagande i de strukturer som

upprättats för att genomföra fredsavtalen för Bosnien-

Hercegovina (97/476/GUSP)

UD

EGT nr L 90,

4.4.1997, s. 1

24-03-97

Rådets beslut om komplettering av den gemensamma

åtgärden 96/406/GUSP fastställd på grundval av

artikel J.3 i Fördraget om Europeiska unionen

angående unionens stöd till valprocessen i Bosnien-

Hercegovina (97/224/GUSP)

UD

EGT nr L 63,

4.3.1997, s. 1

24-02-97

Rådets beslut om ändring av den gemensamma

åtgärden 96/406/GUSP fastställd på grundval av

artikel J.3 i Fördraget om Europeiska unionen

angående unionens stöd till valprocessen i Bosnien-

Hercegovina (97/153/GUSP)

UD

Stora Sjöarna

EGT nr L 197,

24.7.1997, s. 1

17-06-97

Rådets beslut om förlängning av den gemensamma

åtgärden 96/250/GUSP fastställd på grundval av

artikel J.3 i Fördraget om Europeiska unionen

gällande utnämningen av ett särskilt EU-sändebud för

området kring de stora sjöarna (97/448/GUSP)

UD

Mellanöstern

EGT nr L 205,

31.7.1997, s. 1

22-07-97

Rådets beslut om förlängning av den gemensamma

åtgärden 96/676/GUSP fastställd på grundval av

artikel J.3 i Fördraget om Europeiska unionen

gällande utnämningen av ett särskilt EU-sändebud för

fredsprocessen i Mellanöstern (97/475/GUSP)

UD

EGT nr L 120,

12.5.1997, s. 2

29-04-97

Gemensam åtgärd enligt artikel J.3 avseende

genomförandet av ett program till stöd för den

palestinska myndigheten för bekämpande av

terroristhandlingar med ursprung i territorier under

dess kontroll (97/289/GUSP)

UD

Icke spridning

EGT nr L 120,

12.5.1997, s. 1

29-04-97

Gemensam åtgärd enligt artikel J.3 avseende unionens

bidrag till främjandet av transparens i kontrollen av

export av material som kan användas som kärnbränsle

(97/288/GUSP)

UD

Antipersonella minor

EGT nr L 338,

9.12.1997, s. 1

28-11-97

Gemensam åtgärd på grundval av artikel J.3 i om

antipersonella minor (97/817/GUSP)

UD

EGT nr L 338,

9.12.1997, s. 5

28-11-97

Rådets beslut avseende genomförandet av den

gemensamma åtgärden 96/588/GUSP avseende

ICRC:s apeller (97/818/GUSP)

UD

EGT nr L 338,

9.12.1997, s. 6

28-11-97

Rådets beslut avseende genomförandet av den

gemensamma åtgärden 96/588/GUSP, avseende

SADC:s "Mines Awareness Programme"

(97/819/GUSP)

UD

Dual-use produkter

EGT nr L 266,

29.9.1997, s. 1

22-09-97

Rådets beslut om ändring av rådets beslut

94/942/GUSP avseende den gemensamma åtgärden

enligt artikel J.3 gällande kontroll av export av dual-

use produkter (97/633/GUSP)

UD

EGT nr L 178,

7.7.1997, s. 1

26-06-97

Rådets beslut om ändring av rådsbeslut 94/942/GUSP

avseende den gemensamma åtgärden enligt artikel J.3

om kontroll av export av dual-use produkter

(97/419/GUSP)

UD

EGT nr L 34,

7.7.1997, s 1

20-01-97

Rådets beslut om ändring av rådsbeslut 96/613/GUSP

avseende den gemensamma åtgärden enligt artikel J.3

om kontroll av export av dual-use produkter

(97/100/GUSP)

UD

EGT nr C 64,

28.2.1997, s. 1

20-01-97

Index över varor upptagna i annex 1 till rådsbeslut

96/613/GUSP av den 22 oktober 1996 om ändring av

rådsbeslut 94/942/GUSP avseende den gemensamma

åtgärden enligt artikel J.3 om kontroll av export av

dual-use produkter

UD

Demokratiska republiken Kongo

EGT nr L 357,

31.12.1997, s. 1

19-12-97

Gemensam åtgärd enligt artikel J.3 avseende unionens

stöd till demokratiseringsprocessen i Demokratiska

republiken Kongo (87/875/GUSP)

UD

Uttalanden under 1997

deklaration

land/fråga

ämne

datum

001 ordf/EU

FRJ

Rapport till OSSE av Felipe[REDACTED_EFTERNAMN]

970109

002 ordf/EU

Centralafrikanska

republiken

Oroligheter

970110

003 ordf/EU

Tyskland/Tjeckien

Gemensamt uttalande

970121

004* ordf/EU

Nicaragua

Val

970123

005 ordf/EU

Gambia

Val

970127

006 ordf/EU

Bulgarien

Demokratiska institutioner

970124

007 EU

Angola

Fredsprocessen

970302

008* ordf/EU

Niger

Oppositionsledare frigivna

970207

009* ordf/EU

Tjetjenien

President- och parlamentsval

970131

010* ordf/EU

Centralafrikanska

republiken

Högtidlig förklaring om avslutande av

upproret

970204

011 ordf/EU

Kroatien

Återintegration i Östra Slavonien

970211

012* ordf/EU

Iran

Årsdagen av fatwan mot Salman Rushdie

970213

013* ordf/EU

Tadzjikistan

Fredssamtal

970313

014 ordf/EU

Ecuador

Ny president

970217

015 ordf/EU

Demokratiska

folkrepubliken

Korea

Lagring av radioaktivt avfall från Taiwan

970218

016 ordf/EU

Zaire

Upptrappning av militära aktiviteter

970217

017 ordf/EU

Kina

Deng Xiaopings bortgång

970224

018 ordf/EU

Israel

Byggnadsplaner för Har Homa

970227

019 ordf/EU

Burma

Karen-flyktingar

970303

020 EU

Bosnien

Skiljedomen om Brcko

970215

021 ordf/EU

Swaziland

Fredlig lösning av tvister

970303

022* ordf/EU

Albanien

Läget, återupprättande av lag och ordning

970307

023 ordf/EU

Zaire

Konflikten i östra Zaire

970307

024 ordf/EU

FYROM

Student-demonstrationer

970310

025 ordf/EU

El Salvador

Valprocessen

970311

026 ordf/EU

Albanien

Allmänna ordningen brutit samman

970313

027 ordf/EU

Albanien

Begäran om stöd

970317

028 ordf/EU

Zaire

Läget i Kisangani

970317

029 ordf/EU

Mostar

Uttalande av den tidigare borgmästaren

M. Brajkovic

970325

030* ordf/EU

Liberia

Framsteg i fredsprocessen

970325

031 ordf/EU

Kambodja

Angrepp på demonstranter den 30 mars

970409

032 ordf/EU

Iran

Mykonos-fallet (attentat i Berlin)

970410

033 ordf/EU

Zaire

Politiska händelser

970410

034 ordf/EU

Angola

Ny samlingsregering

970411

035 ordf/EU

Peru/Ecuador

Möte om gränstvisten den 15 april

970414

036* ordf/EU

Sri Lanka

Brevväxling mellan president och opposition

970417

037 ordf/EU

Kroatien

Val

970429

038 ordf/EU

FRJ

Autonoma handelsåtgärder

970429

039 ordf/EU

Vitryssland

Respekt för åtaganden

970429

040* ordf/EU

El Salvador

Välkomna valen

970429

041* ordf/EU

Iran

Förbindelser efter Mykonos

970429

042 ordf/EU

Burundi

Brott mot de mänskliga rättigheterna -

massaker

970507

043 ordf/EU

Kamerun

Parlamentsval den 17 maj

970507

044* ordf/EU

Moldavien -

Transnistrien

Samförståndsavtal

970513

045 ordf/EU

Afghanistan

Bevarande av kulturarvet

970514

046* ordf/EU

Ryssland/

Tjetjenien

Undertecknande av fredsavtal

970516

047 ordf/EU

Burundi

Förhandlingar om eldupphör

970520

048 ordf/EU

Turkiet

Turkiska trupper inne i Irak

970516

049 ordf/EU

Albanien

Ny vallag

970516

050 ordf/EU

Demokratiska

republiken Kongo

Maktskifte

970522

051 ordf/EU

Koreanska halvön

Fyrpartssamtal

970527

052 ordf/EU

Slovakien

Folkomröstning om Nato och om direkta val

till president

970530

053* ordf/EU

Sierra Leone

Kuppförsök

970528

054* ordf/EU

Yemen

Parlamentsval

970530

055* ordf/EU

Konventionen om

kemiska vapen

Ikraftträdande

970529

056 EU

Konventionen om

kemiska vapen

Förhoppning om Rysslands ratificering

970521

057 ordf/EU

Myanmar/Burma

Försämring av det politiska läget

970530

058 ordf/EU

Rumänien/Ukraina

Grundfördrag

970602

059 EU

ASEAN

Tillträde av nya medlemmar

970602

060* ordf/EU

Ryssland/Ukraina

Politiskt avtal

970605

061 ordf/EU

Algeriet

Parlamentsval

970610

062* ordf/EU

Colombia

Mord på medlemmar i Cinep

970613

063* ordf/EU

Kosovo

Rättegång mot tjugo albaner

970618

064* ordf/EU

Colombia

70 soldater frigivna

970620

065 ordf/EU

Mali

Valprocessen

970620

066 ordf/EU

Sierra Leone

Den konstitutionella ordningen återupprättad

970620

067 ordf/EU

Kongo Brazzaville

Freden återställd

970620

068* ordf/EU

Albanien

Parlamentsval

970626

069 EU

Hong Kong

Stöd för fortsatt demokrati

970630

070 ordf/EU

Indien/Pakistan

Överenskommelse

970630

071 ordf/EU

Haiti

Val uppskjutna/regeringen avgår

970702

072* ordf/EU

Tadzjikistan

Fredsavtal mellan regering och opposition

970702

073 ordf/EU

Koreanska halvön

Fyrpartssamtal

970702

074 ordf/EU

Serbien

Lagförslag om lokala samfund

970703

075 ordf/EU

Cypern

Samtal mellan de lokala parterna

970708

076 ordf/EU

Kambodja

Appell för eldupphör

970707

077* ordf/EU

Sierra Leone

Läget - lösningar till krisen

970710

078 ordf/EU

Republika Srpska

Krisen

970710

079 ordf/EU

Kongo Brazzaville

Krisläget

970711

080* ordf/EU

Sudan

Extra toppmöte med IGAD

970724

081* ordf/EU

F.d. Jugoslavien

Ny president/valupptakt

970731

082 ordf/EU

Liberia

Valet den 19 juli

970730

083 ordf/EU

F.d. Jugoslavien

Stöd till OSSE:s insats

970807

084 ordf/EU

Comorerna

Den territoriella integriteten

970813

085 ordf/EU

Burundi

Tillämpning av dödsstraff

970813

086 ordf/EU

Kenya

Våldshandlingar den 8 augusti

970813

087 ordf/EU

Angola

Fredsprocessen

970813

088 ordf/EU

Kambodja

Läget - att återställa stabiliteten

970814

089 ordf/EU

Burundi

Förhandlingar - nationell dialog

970822

090 ordf/EU

Kongo Brazzaville

Medlingsansträngningar

970904

091 ordf/EU

Algeriet

Mord

970912

092 ordf/EU

Kambodja

Särskilde representanten[REDACTED_EFTERNAMN]

970919

093* ordf/EU

Senegal

Incidenter i Casamance

970917

094* ordf/EU

Tjetjenien

Avrättningar

970923

095 ordf/EU

Colombia

Fredsinitiativ

970925

096* EU/Ass/

EFTA/EES

Bosnien-

Hercegovina

Restriktiva åtgärder mot personer som agerar

i strid med avtalen

970929

097 ordf/EU

Slovakien

Parlamentsbeslut i fallet Gaulieder

971006

098 ordf/EU

Montenegro

Presidentval

971024

099 ordf/EU

Litauen/Ryssland

Undertecknande av gränsavtal

971029

100* ordf/EU

Kamerun

Presidentval

971103

101 ordf/EU

Sudan

Inledande av fredsförhandlingar

971030

102 ordf/EU

Comorerna

OAU:s medling

971030

103* ordf/EU

Republiken Kongo

Politisk kris, yttre inblandning

971103

104* ordf/EU

Kenya

Demokratiprocessen

971107

105* ordf/EU

Colombia

Demokratisk anda i de senaste valen

971110

106* EU/Ass/

EFTA/EES

Burma/Myanmar

Anslutning till den gemensamma

ståndpunkten

971110

107 ordf/EU

FRJ

EU:s hållning gentemot FRJ

971110

108 ordf/EU

FN

Finansiella läget

971119

109 ordf/EU

Paraguay

Befästande av demokratin

971119

110* ordf/EU

Georgien

Avskaffande av dödsstraffet

971124

111 ordf/EU

Ryssland

Ikraftträdande av partnerskapsavtalet

971201

112 ordf/EU

Sierra Leone

Fredsavtal

971205

113

Europeiska

rådet

Mänskliga

rättigheter

50-årsjubileum av den allmänna förklaringen

971212

114 ordf/EU

Ryssland

Baltikum - säkerhet

971215

115 ordf/EU

Estland

Statslösa barn

971215

116* ordf/EU

Kosovo

Rättegång mot albaner

971219

117* ordf/EU

Liberia

Mord på Samuel Dokie

971218

118* ordf/EU

Rwanda

Massaker i Mudende

971218

119 ordf/EU

Bangladesh

Chittagong Hill-avtalet

971219

120 ordf/EU

Guatemala

Fredsavtalet

971229

121 ordf/EU

Mexiko

Massaker

971224

122 ordf/EU

Nigeria

Kuppförsök

971226

123 ordf/EU

Zambia

Politiska läget (K. Kaunda)

971231

124 ordf/EU

Somalia

Fredsavtal

971231

ordf Uttalande av ordförandeskapet.

ordf/EU Uttalande av ordförandeskapet i EU:s namn.

EU Uttalanden av EU.

Samarbete i rättsliga och inrikes frågor: gemensamma

ståndpunkter och åtgärder m.m.

EGT-nummer

datum

ståndpunkt eller åtgärd samt ärendemening

dep

EGT nr L 63,

4.3.1997, s. 2

24-02-97

Gemensam åtgärd om åtgärder mot

människohandel och sexuellt utnyttjande av barn

(97/154/RIF)

Ju

EGT nr C 251,

15.8.1997, s. 1

28-04-97

Högnivågruppens rapport "Handlingsplan för

bekämpande av den organiserade brottsligheten"

Ju

EGT nr C 191,

23.6.1997, s. 1

26-05-97

Förklarande rapport rörande konventionen om

skydd av Europeiska Gemenskapernas finansiella

intressen

Ju

EGT nr C 261,

27.8.1997, s. 1

26-05-97

Konventionen om delgivning i Europeiska unionens

medlemsstater av handlingar i mål och ärenden av

civil eller kommersiell natur

Ju

EGT nr C 261,

27.8.1997, s. 17

26-05-97

Protokollet om EG-domstolens tolkning av

konventionen om delgivning i Europeiska unionens

medlemsstater av handlingar i mål och ärenden av

civil eller kommersiell natur

Ju

EGT nr C 261,

27.8.1997, s. 26

26-05-97

Förklarande rapport till konventionen om

delgivning i Europeiska unionens medlemsstater av

handlingar i mål och ärenden av civil eller

kommersiell natur

Ju

EGT nr C 261,

27.8.1997, s. 38

26-05-97

Förklarande rapport om protokollet om EG-

domstolens tolkning av konventionen om

delgivning i Europeiska unionens medlemsstater av

handlingar i mål och ärenden av civil eller

kommersiell natur

Ju

EGT nr C 191,

23.6.1997, s. 13

26-05-97

Förklarande rapport till konventionen om utlämning

mellan Europeiska unionens medlemsstater

Ju

EGT nr C 191,

23.6.1997, s. 11

26-05-97

Förklarande rapport till konventionen om

Republiken Österrikes, Republiken Finlands och

Konungariket Sveriges anslutning till konventionen

om tillämplig lag för avtalsförpliktelser, öppnad för

undertecknande i Rom den 19 juni 1980 samt till

det första och andra protokollet angående EG-

domstolens tolkning av konventionen

Ju

EGT nr L 147,

5.6.1997, s. 1

26-05-97

Gemensam åtgärd om samarbete på området för

allmän ordning och säkerhet (97/339/RIF)

Ju

EGT nr C 195,

25.6.1997 s. 1

26-05-97

Konventionen om kamp mot korruption som

tjänstemän inom Europeiska gemenskaperna eller

Europeiska unionens medlemsstater är delaktiga i

Ju

EGT nr C 193,

24.6.1997, s. 1

09-06-97

Resolution om förebyggande och bemästrande av

huliganism genom erfarenhetsutbyte, utestängning

från arenor och mediapolicy

Ju

EGT nr C 193,

24.6.1997, s. 2

09-06-97

Resolution om utbyte av resultat av DNA-analyser

Ju

EGT nr L 167,

25.6.1997, s. 1

16-06-97

Gemensam åtgärd om informationsutbyte,

riskbedömning och kontroll av syntetiska droger

(97/396/RIF)

Ju

EGT nr C 221,

19.7.1997, s. 1

19-06-97

Protokollet om privilegier och immunitet för

Europol, medlemmarna i organen, dess biträdande

direktörer och dess tjänstemän

Ju

EGT nr C 221,

19.7.1997, s. 11

19-06-97

Andra protokollet till konventionen om skydd av

Europeiska gemenskapernas finansiella intressen

Ju

EGT nr L 279,

13.10.1997, s. 1

06-10-97

Gemensam ståndpunkt om förhandlingarna om

korruption i Europarådet och OECD (97/661/RIF)

Ju

EGT nr L 320,

21.11.1997, s. 1

13-11-97

Den andra gemensamma ståndpunkten om

förhandlingarna om korruption i Europarådet och

OECD (97/783/RIF)

Ju

EGT nr L 344,

15.12.1997, s. 7

04-12-97

Gemensam åtgärd om införande av en ordning för

utvärdering av tillämpning och genomförande på

nationell nivå av internationella åtaganden i

kampen mot den organiserade brottsligheten

(97/827/RIF)

Ju

EGT nr L 147,

5.6.1997, s. 3

26-05-97

Rådets beslut angående utbyte av information om

bistånd till medborgare i tredje land som frivilligt

återvänder till hemlandet

UD

EGT nr C 221,

19.7.1997, s. 23

19-06-97

Resolution om riktlinjer för behandlingen av

underåriga medborgare i tredje land som, utan

sällskap av en vuxen person, ansöker om

uppehållstillstånd i en medlemsstat

UD

EGT nr L 205,

31.7.1997, s. 3

22-07-97

Gemensam åtgärd för att finansiera särskilda

projekt för fördrivna personer som fått tillfälligt

skydd i medlemsstaterna och för asylsökande

UD

EGT nr L 205,

31.7.1997, s. 5

22-07-97

Gemensam åtgärd för att finansiera särskilda

projekt för asylsökande och flyktingar

UD

EGT nr C 382,

16.12.1997, s. 1

04-12-97

Resolution om åtgärder för bekämpande av

skenäktenskap

UD

EU-budgeten 1997

Med EU-budgeten avses i skrivelsen gemenskapens allmänna budget.

Den finansierar idag huvudsakligen åtgärder inom det ekonomiska och

sociala samarbetsområdet samt merkostnaderna för EU:s institutioner att

administrera arbetet inom de andra pelarna. Utöver gemenskapsbudgeten

finns tre andra finansiella instrument inom ramen för fristående institu-

tioner. Dessa institutioner är Europeiska investeringsbanken (EIB),

Lomékonventionerna och Europeiska kol- och stålgemenskapen (EKSG).

EU-budgetens omslutning för 1997 är budgeterad till ca 82,4 miljarder

ecu, vilket motsvarar ca 700 miljarder kronor vid en kurs på 8,50 kr/ecu.

Inkomster (miljarder ecu)

Jordbrukstullar och

sockeravgifter 2,0

Tullavgift 12,2

Momsavgift 34,6

BNI-avgift 33,0

Diverse 0,6

Summa 82,4

Utgifter (miljarder ecu)

Jordbruksstöd 41,3

Strukturfonder 26,5

Interna åtgärder 5,1

Utrikesåtgärder 4,8

Administration 4,3

Diverse 0,4

Summa 82,4

Statistik över Sveriges handel med EU:s medlemsländer (jan-okt

1996 respektive 1997)

Statistik över

VARUEXPORT

VARUIMPORT

Sveriges handel

med EU:s

Värde jan-okt i

Värde jan-okt i

medlemsländer

miljoner SEK

Andel

Förändr.

miljoner SEK

Andel

Förändr.

1996

1997

i %

i %

1996

1997

i %

i %

Europa

344852,5

374777,7

72,0

9

309586,5

338898,3

82,8

9

EU-länder

272032,1

289040,5

55,5

6

259530,8

283273,4

69,2

9

Belgien och

Luxemburg

21032,9

20322,4

3,9

-3

13558,8

14984,3

3,7

11

Danmark

30001,9

31848,1

6,1

6

27375,9

29938,8

7,3

9

Finland

24529,7

27631,7

5,3

13

20990,2

21691,8

5,3

3

Frankrike

22208,8

23948,0

4,6

8

20706,7

23523,0

5,7

14

Grekland

2047,6

2655,2

0,5

30

890,6

707,7

0,2

-21

Irland

3142,8

3215,5

0,6

2

4314,6

4599,9

1,1

7

Italien

15751,3

16354,2

3,1

4

12123,4

12297,7

3,0

1

Nederländerna

25996,5

28928,7

5,6

11

27451,7

31259,7

7,6

14

Portugal

2447,6

2543,0

0,5

4

2734,7

2883,3

0,7

5

Spanien

10234,3

11237,2

2,2

10

4728,6

5215,2

1,3

10

Storbritannien

45314,6

47387,9

9,1

5

37327,0

40083,8

9,8

7

Tyskland

56107,0

57667,4

11,1

3

69521,8

74930,4

18,3

8

Österrike

5234,3

5302,4

1,0

1

4091,2

5073,7

1,2

24

Ej landfördelad

7983,6

9998,9

1,9

25

13715,6

16084,1

3,9

17

EU-handel

Övriga Europa

72820,3

85737,2

16,5

18

50055,8

55624,9

13,6

11

Källa: SCB

Statistik över EU:s handel med tredje land 1996 samt januari-juni

1997

Värde i miljoner ecu och förändring jämfört med samma period föregående år

EXPORT

IMPORT

Viktigare

handelspartners

Värde i miljarder

ecu

% förändring

Värde i miljarder

ecu

% förändring

EU totalt

EU totalt

EU totalt

EU totalt

Totalt 1996

624,4

9,0

580,9

6,6

Jan-Jun 1997

339,2

13,3

323,5

11,8

USA

66,3

20,0

67,9

16,7

Japan

18,3

3,6

28,6

6,0

EFTA1

38,2

5,6

39,7

7,6

CEEC2

40,8

22,3

28,6

18,3

OSS3

14,3

23,7

15,6

24,7

Afrika

24,8

-6,1

27,8

7,0

Latinamerika

20,4

27,2

17,1

9,0

DAE4

38,3

14,2

31,8

12,6

Kina

6,8

4,6

18,7

20,1

Övr. Asien5

38,5

17,2

28,8

11,3

Oceanien

7,6

11,4

4,5

13,7

AVS6

9,3

0,4

10,8

-1,0

Medelhavsregionen

39,3

13,3

28,1

16,8

ASEAN7

22,6

17,8

21,8

15,7

OPEC8

24,2

21,5

24,6

14,2

NAFTA9

76,4

21,7

75,7

15,2

Källa: Eurostat

1. Schweiz, Norge, Island, Liechtenstein

2. Polen, Tjeckien, Slovakien, Ungern, Rumänien, Bulgarien, Albanien,

Lettland, Litauen,

 Estland, Slovenien, Kroatien, Bosnien-Herzegovina, Serbien FYROM

3. Oberoende Staters Samvälde

4. Singapore, Taiwan, Hong Kong, Syd Korea, Thailand, Malaysia

5. Libanon, Syrien, Irak, Iran, Israel, Gaza, Jordanien, Saudi-Arabien,

Kuwait, Bahrain, Qatar,

 Förenade Arabemiraten, Oman, Yemen, Afghanistan, Pakistan, Indien,

Bangladesh, Maldiverna,

 Sri Lanka, Nepal, Bhutan, Burma, Laos, Vietnam, Kambodja, Indonesien,

Brunei, Filippinerna,

 Mongoliet, Nord Korea, Macao

6. Afrika, Västindien och Stillahavsområdet

7. Thailand, Indonesien, Malaysia, Brunei, Singapore, Filippinerna, Vietnam

8. Organisationen för oljeexporterande länder

Slutsatser från Europeiska rådets möte i Amsterdam

INLEDNING

Europeiska rådet som sammanträdde i Amsterdam den 16 17 juni 1997

avslutade framgångsrikt regeringskonferensen och uppnådde total enig-

het om ett utkast till fördrag. Detta banar väg för att inleda utvidgnings-

processen i enlighet med slutsatserna från Europeiska rådet i Madrid.

Med utgångspunkt i slutsatserna från Europeiska rådet i Dublin i de-

cember och helt i linje med den fastställda tidtabellen uppnåddes det

också enighet om de nödvändiga resolutionerna från Europeiska rådet

samt om andra relevanta texter som underlättar en smidig övergång till

den tredje etappen av den ekonomiska och monetära unionen och som får

den att fungera väl.

Europeiska rådet betonade särskilt sysselsättningsläget och antog där-

för en resolution om tillväxt och sysselsättning som tillsammans med

stabilitets- och tillväxtpakten kommer att skapa gynnsamma förhållanden

för ekonomisk tillväxt och nya arbetstillfällen.

Europeiska rådet började sina överläggningar med konstruktiva samtal

med José Maria GIL ROBLES, Europaparlamentets ordförande, om de

huvudsakliga frågor som skulle diskuteras under mötet.

REGERINGSKONFERENSEN

Vid regeringskonferensen som möttes på stats eller regeringschefsnivå

uppnåddes enighet om utkastet till Amsterdamfördraget på grundval av

texterna. Den nödvändiga slutliga rättsliga redigeringen och harmonise-

ringen av texterna kommer att slutföras med sikte på ett undertecknande

av fördraget i oktober 1997 i Amsterdam.

Europeiska rådet uppmanar rådet att så snart som möjligt och på

grundval av de texter som man har enats om, vidta lämpliga åtgärder för

att säkerställa att fördraget kommer att fungera fullt ut så snart det träder

i kraft när det gäller

 den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken; inrättande av den

enhet för politisk planering och tidig varning som det hänvisas till i

den förklaring i dessa frågor som skall bifogas fördragets slutakt och

andra frågor som gäller organisationen vid rådets generalsekretariat

samt ett närmare samarbete mellan VEU och EU,

 Schengenprotokollet; antagande av vissa åtgärder för att genomföra

Schengenprotokollet när fördraget träder i kraft samt införlivande av

Schengensekretariatet i rådets generalsekretariat.

I detta sammanhang noterar Europeiska rådet med uppskattning att de

ordningar som fastställs i protokollet om integration av regelverket för

Schengensamarbetet i Europeiska unionen och i protokollet om Danmark

gör det möjligt att säkerställa att den nordiska passunionen kan bibehållas

inom ramen för ett bredare europeiskt samarbete och fri rörlighet för per-

soner.

Europeiska rådet noterar uttalandet om offentligrättsliga kreditinstitut i

Tyskland. Det uppmärksammar rådet att undersöka om liknande fall

finns i de övriga medlemsstaterna för att, då det är lämpligt, tillämpa

samma standarder på liknande fall samt att informera Ekofinrådet.

UTVIDGNINGEN

Europeiska rådet noterar att i och med att regeringskonferensen slutförts

framgångsrikt, ligger vägen nu öppen för att inleda utvidgningsprocessen

i enlighet med slutsatserna från Europeiska rådet i Madrid.

Det välkomnar kommissionens avsikt att omkring mitten av juli lägga

fram sina synpunkter på anslutningsansökningarna samt ett omfattande

meddelande ("Agenda 2000") som täcker utvecklingen av unionens poli-

tik inklusive jordbruks- och strukturpolitik, de övergripande frågorna i

anknytning till utvidgningen och slutligen den framtida ekonomiska ra-

men efter 1999.

Europeiska rådet noterar att kommissionen i sitt meddelande om

Agenda 2000 kommer att sammanställa de viktigaste slutsatserna och

rekommendationerna utifrån dessa synpunkter och att framföra sina åsik-

ter i fråga om inledandet av anslutningsprocessen inbegripet förslag för

att stärka föranslutningsstrategin samt att vidareutveckla föranslutnings-

stödet på grundval av pågående reformer av Phare-programmet.

Europeiska rådet uppmanar rådet (allmänna frågor) att göra en djup-

gående granskning av kommissionens synpunkter samt av dess med-

delande om Agenda 2000 och överlämna en uttömmande rapport till Eu-

ropeiska rådet vid dess möte i december i Luxemburg.

För att det skall bli möjligt att påbörja de faktiska förhandlingarna så

snart som möjligt efter december 1997 kommer Europeiska rådet vid

detta möte att fatta de nödvändiga besluten när det gäller den över-

gripande utvidgningsprocessen, inklusive de praktiska förberedelserna

för den inledande etappen av förhandlingarna och stärkandet av unionens

föranslutningsstrategi samt andra möjliga medel för att intensifiera sam-

arbetet mellan EU och samtliga ansökarländer.

EKONOMISKA OCH MONETÄRA UNIONEN

Europeiska rådet välkomnar följande bidrag från rådet, kommissionen,

Europaparlamentet och Europeiska monetära institutet (EMI), som har

gjort det möjligt att vidta ytterligare konkreta åtgärder inför starten av

EMU den 1 januari 1999 och att garantera att den skall fungera på bästa

sätt:

 Europeiska rådet har antagit en resolution som fastställer medlems-

staternas, kommissionens och rådets bestämda åtaganden att genom-

föra stabilitets- och tillväxtpakten. Europeiska rådet har också antagit

en separat resolution om tillväxt och sysselsättning som fastställer

medlemsstaternas, kommissionens och rådets bestämda åtaganden att

ge nya impulser för att låta sysselsättningen ligga högst på unionens

politiska dagordning. En sund politik både när det gäller makro-

ekonomi och budget går hand i hand med en stark och hållbar tillväxt

på produktions- och sysselsättningsområdena. Dessa två resolutioner

bidrar till makroekonomisk stabilitet, tillväxt och sysselsättning.

 Enighet har uppnåtts om de två förordningar som utgör en del av

stabilitets- och tillväxtpakten för att garantera budgetdisciplin i EMU.

Dessa förordningar omfattar också de skyldigheter som åligger de

medlemsstater som inte deltar i euro-området. Europeiska rådet upp-

manar rådet att anta dessa förordningar utan dröjsmål.

I förordningarna fastställs en ram för effektiv multilateral över-

vakning, och förfarandet vid alltför stora underskott beskrivs

noggrant. Europeiska rådet stöder det system som enligt förordningen

föreskrivs för förfarandet vid alltför stora underskott, varigenom krävs

att avkastningen från sanktionerna skall delas ut till de medlemsstater

som deltar i euro området och som inte har för stora underskott. Om

det är nödvändigt kommer budgetförordningen att ändras före slutet av

1998. Det råder enighet om att sanktioner enligt artikel 104c i

fördraget inte skall påverka de utgiftstak som finns i budgetplanen.

Det skall vidare noteras att utgifter för att fördela avkastningen från

sanktioner inte skall räknas av mot taket på 1,335 % av BNI för de

åtagandebemyndiganden som anges i artikel 3.2 i beslutet om egna

medel.

 Principerna för och de grundläggande komponenterna i en ny växel-

kursmekanism (ERM 2) som skall inrättas från och med den 1 januari

1999 har fastställts i en resolution som Europeiska rådet har antagit.

Europeiska rådet noterar att cheferna för centralbankerna godkänner

texten till denna resolution inklusive fluktuationsband på +/- 15 %.

 Det råder nu fullständig enighet om de två förordningar som utgör den

rättsliga ramen för euron och som snart kommer att offentliggöras till-

sammans. Den första förordningen grundas på artikel 235 i fördraget

och har redan antagits, medan den andra förordningen kommer att an-

tas av rådet så tidigt som möjligt under 1998 omedelbart efter det att

beslut har fattats om vilka medlemsstater som skall delta i euro områ-

det.

 Europeiska rådet välkomnar och stödjer helt valet av de nya euro-

myntens design. Tillsammans med euro-sedlarna utgör dessa för med-

borgarna ett konkret tecken på förberedelserna för att införa euron.

De framsteg som har uppnåtts innebär att de flesta tekniska förberedel-

serna för EMU nu är avslutade. Europeiska rådet noterar att den återstå-

ende perioden före starten av den tredje etappen av EMU den 1 januari

1999 bör användas för att intensifiera de praktiska ansträngningarna från

alla aktörer, inklusive offentliga förvaltningar, i förberedelserna för att

införa euron.

Europeiska rådet uppmanar rådet och kommissionen att i samarbete

med Europeiska monetära institutet studera effektiva sätt att genomföra

alla bestämmelserna i artikel 109 i fördraget och i synnerhet artikel 109.2

om eventuellt utarbetande av allmänna riktlinjer för valutapolitiken i för-

hållande till en eller flera valutor i tredje land utan att det påverkar hu-

vudmålet för Europeiska centralbanksystemet som är att upprätthålla

prisstabilitet i full överensstämmelse med Europeiska centralbankens

stadgar, artikel 109.4 om gemenskapens ståndpunkt på internationell nivå

när det gäller frågor av särskild betydelse för den ekonomiska och mone-

tära unionen och om hur denna skall företrädas, med iakttagande av den

befogenhetsfördelning som anges i artiklarna 103 och 105 och artikel

109b.1 om bestämmelserna om rådets ställning vid möten med ECB-

rådet.

Europeiska rådet uppmanar dessutom rådet och kommissionen att

granska och ange hur förfarandena för ekonomisk samordning i tredje

etappen av Ekonomiska och monetära unionen skall kunna förbättras i

samklang med principerna för och tillämpningen av fördraget. Rådet

uppmanas att förbereda en lägesrapport till Europeiska rådets möte i

Luxemburg.

Europeiska rådet instämmer helt i rådets rekommendationer om de

allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och gemenskapens ekono-

miska politik. I resolutionen om tillväxt och sysselsättning uppmanas

rådet av Europeiska rådet att stärka sysselsättningsaspekten i de allmänna

riktlinjerna. Rådet anmodas att genomföra detta så snart som möjligt.

Europeiska rådet noterar att medlemsstaterna har gjort ihärdiga an-

strängningar för att uppnå en hög grad av varaktig konvergens, särskilt på

budgetområdet, och att dessa ansträngningar bidrar till förbättrade utsik-

ter för tillväxt och sysselsättning 1997 och framåt.

 Europeiska rådet välkomnar den förståelse som rådet har uppnått för

tidsramen för genomförandet snarast möjligt under 1998 i enlighet med

det förfarande som fastställs i artikel 109j.4 i fördraget. Denna tidsram

gör det också möjligt för Europaparlamentet att delta fullt ut i denna pro-

cess.

Europeiska rådet betonar vikten av att tillämpa strikt budgetdisciplin

inte bara på nationell nivå utan också på gemenskapsnivå i samband med

EU-budgeten.

Det välkomnar de framsteg som gjorts i samband med programmet

SEM 2000 (sund och effektiv förvaltning) och bekräftar på nytt hur vik-

tigt detta initiativ är för att förbättra den ekonomiska förvaltningen av

gemenskapens utgifter och skärpa kampen mot bedrägeri samt understry-

ker behovet av att fortsätta på den inslagna vägen.

SYSSELSÄTTNING, KONKURRENSKRAFT OCH

TILLVÄXT

För att bibehålla dynamiken när det gäller att främja ekonomisk tillväxt

och bekämpa arbetslösheten kommer Europeiska rådet att hålla ett extra-

ordinärt möte under det luxemburgska ordförandeskapet för att granska

framstegen i bland annat genomförandet av initiativen rörande syssel-

sättningsskapande möjligheter för små och medelstora företag, en ny

rådgivande grupp i konkurrensfrågor, studiet av goda erfarenheter av

medlemsstaternas arbetsmarknadspolitik och Europeiska investerings-

bankens (EIB) initiativ för att skapa arbetstillfällen, som det hänvisas till

i Europeiska rådets resolution om tillväxt och sysselsättning. Europeiska

rådet uppmanar kommissionen och rådet att i samarbete med EIB förbe-

reda en lägesrapport till detta Europeiska råd.

Europeiska rådet bekräftar på nytt den vikt det lägger vid att främja

sysselsättningen och att minska Europas oacceptabelt höga arbetslös-

hetsnivåer, särskilt för unga, långtidsarbetslösa och lågutbildade.

Rådet upprepar på nytt att det krävs ett positivt och konsekvent tillvä-

gagångssätt för att skapa arbetstillfällen, vilket innebär en stabil makro-

ekonomisk ram, fullbordande av den inre marknaden, en aktiv syssel-

sättningspolitik samt modernisering av arbetsmarknaderna, för att föra

medlemsstaterna vidare framåt mot målet full sysselsättning.

Europeiska rådet välkomnade den gemensamma interimsrapport om

sysselsättning som har tagits fram av Ekofin-rådet, rådet för arbetsmark-

nadsfrågor och sociala frågor och kommissionen samt den rapport om de

framsteg som har gjorts när det gäller förtroendepakten för sysselsätt-

ningsåtgärder i Europa, framlagd av kommissionens ordförande.

 Europeiska rådet noterade med godkännande den överenskommelse

som träffades vid regeringskonferensen om att införliva både det sociala

avtalet och en ny avdelning om sysselsättning i fördraget. Rådet bör för-

söka se till att de tillämpliga bestämmelserna under denna avdelning

omedelbart börjar gälla. På så sätt betonas det avgörande sambandet

mellan skapande av arbetstillfällen, möjligheten att få anställning och den

sociala sammanhållningen.

Det är nödvändigt att återinföra en hållbar, stark och icke-inflationis-

tisk tillväxt för att uppnå en varaktig lösning på gemenskapens arbetslös-

hetsproblem och för att kunna göra ytterligare framsteg på väg mot sunda

offentliga finanser. Strukturella brister fortsätter att hämma både tillväxt

och möjligheterna att omvandla tillväxten till ökad sysselsättning.

Europeiska rådet lägger den allra största vikt vid att det i medlems-

staterna skapas villkor för att främja en utbildad och anpassningsbar ar-

betskraft samt flexibla arbetsmarknader som reagerar på ekonomiska för-

ändringar. Detta kräver att medlemsstaterna ingriper aktivt på arbets-

marknaderna för att hjälpa människor att utveckla sina möjligheter att få

anställning. Sådana åtgärder är viktiga för att Europeiska unionen skall

kunna förbli konkurrenskraftig i alla avseenden och för att arbetslöshe-

tens gissel skall kunna angripas.

Det vore önskvärt att få till stånd en minskning av skattetrycket i de

flesta medlemsstaterna, i synnerhet skatten på arbete. Det behövs dess-

utom en restriktiv omstrukturering av de offentliga utgifterna för att

uppmuntra investeringar i humankapital, forskning och utveckling, inno-

vation och den infrastruktur som är väsentlig för konkurrenskraften.

Vidare bör utbildning och livslångt lärande utformas så att de svarar

mot arbetsmarknadens behov, skattesystemen och de sociala skydds-

systemen ses över ytterligare i syfte att skapa fler arbetstillfällen och ak-

tivare arbetsmarknadspolitiska åtgärder genomföras. Bättre effektivitet

och rättvisa kan uppnås genom att de sociala transfereringarna används

på ett mer aktivt sätt och genom att bidragssystemen omvandlas till sys-

tem som främjar aktivitet, vilket förbättrar arbetstagarnas möjligheter att

få anställning.

Europeiska rådet noterar med tillfredställelse det arbete som har utförts

när det gäller indikatorer som kommer att göra det möjligt att tillämpa

benchmarking av de åtgärder och den politik som har bedrivits i med-

lemsstaterna under deras fleråriga sysselsättningsprogram. Europeiska

rådet uppmanar Sysselsättnings- och arbetsmarknadskommittén samt

Kommittén för ekonomisk politik att diskutera dessa frågor i syfte att

göra det möjligt för medlemsstaterna att identifiera särskilt bra resultat

och effektiva metoder samt att ta hänsyn till dem vid utformningen av sin

politik.

De ansträngningar som har gjorts av arbetsmarknadens parter när det

gäller löneåterhållsamhet välkomnades och de bör fortgå. Dessutom bör

man i löneavtalen ta större hänsyn till skillnader i kvalifikationer och

mellan olika regioner för att underlätta skapandet av arbetstillfällen. Eu-

ropeiska rådet välkomnar varmt det avtal som har träffats mellan arbets-

marknadens parter när det gäller deltidsarbete och uppmanar dem att när

de diskuterar komma ihåg behovet av att balansera en anpassningsbar

arbetsmarknad med social trygghet för att öka sysselsättningsgraden.

Europeiska rådet noterar med tillfredsställelse medlemsstaternas oer-

hört positiva reaktion på den inbjudan som gjordes i Florens att välja ut

regioner eller städer som kan agera som kandidater för pilotprojekt när

det gäller territoriella och lokala sysselsättningspakter. Som ett resultat

har cirka 90 sådana pakter slutits och de kommer att sättas igång vid en

konferens i Bryssel i november i år.

Europeiska rådet bekräftar på nytt den betydelse det fäster vid en väl

fungerande inre marknad som en viktig del i den övergripande strategin

att främja konkurrenskraft, ekonomisk tillväxt och sysselsättning i unio-

nen. Det välkomnar kommissionens "Handlingsplan för den inre markna-

den" och stödjer dess övergripande målsättning. De fyra strategiska må-

len i handlingsplanen bör utgöra basen till en förnyad politisk ansträng-

ning för att avskaffa återstående hinder så att det kan säkerställas att hela

den potentiella vinsten med den inre marknaden förverkligas.

Europeiska rådet håller med om betydelsen av att garantera full

överensstämmelse mellan åtgärder på den inre marknadens område och

unionens övriga politik, särskilt den sociala dimensionen, regional sam-

manhållning, konkurrenspolitik, utveckling av små och medelstora före-

tag, skydd av miljö, hälsa och konsumenters rättigheter.

Europeiska rådet understryker nödvändigheten av att göra en tidsmäs-

sig skillnad mellan olika kategorier av åtgärder i handlingsplanen. Först

och främst bör gemenskapens institutioner och medlemsstater koncent-

rera uppmärksamheten på områden där åtgärder kan vidtas omgående el-

ler där förhandlingar kan avslutas snabbt på grundval av befintliga för-

slag.

Som ett område där åtgärder kan vidtas omgående, betonar Europeiska

rådet det första strategiska målet i handlingsplanen, nämligen att göra

nuvarande regler för den inre marknaden effektivare.

Europeiska rådet understryker den centrala betydelsen av att all över-

enskommen lagstiftning överförs korrekt och i rätt tid till nationell lag,

behovet av fullständig information till medborgarna och näringslivet om

den inre marknaden och nödvändigheten av ett aktivt genomförande av

gemenskapslagstiftningen i medlemsstaterna och införandet av ett snab-

bare och effektivare förfarande för problemlösning, inklusive överlägg-

ningar på rådsnivå när det gäller återkommande problem. Europeiska

rådet anmodar kommissionen att undersöka vilka medel som kan använ-

das för att på ett effektivt sätt garantera den fria rörligheten för varor. Det

anmodar kommissionen att lägga fram de relevanta förslagen före nästa

möte i december 1997.

Europeiska rådet bekräftar sitt starka åtagande att förenkla gällande

och nya lagar och andra författningar i avsikt att förbättra kvaliteten på

gemenskapslagstiftningen och minska den administrativa bördan för det

europeiska näringslivet, särskilt för de små och medelstora företagen.

Kommissionen uppmanas att inrätta en aktionsgrupp för detta. Dessutom

uppmanar rådet kommissionen att bredda sitt rullande program för för-

enkling i samråd med alla berörda parter och inbjuder medlemsstaterna

att bedriva liknande förenklingsåtgärder på det nationella planet.

Europeiska rådet anmodar rådet och Europaparlamentet att försöka

komma fram till en snar överenskommelse om ett begränsat antal priori-

terade åtgärder som fastställs i handlingsplanen på grundval av befintliga

förslag, om möjligt före utgången av detta år. Det uppmanar dessutom

rådet att vidta nödvändiga åtgärder, när det är lämpligt på grundval av

ytterligare förslag från kommissionen, för att komma fram till bredast

möjliga överenskommelse i början av 1999 när det gäller övriga nyck-

elområden på den inre marknaden.

Europeiska rådet välkomnar de kommande tre ordförandeskapens åta-

gande att prioritera handlingsplanen. Det uppmanar Europaparlamentet

att ge sitt politiska stöd till handlingsplanen i syfte att så mycket som

möjligt öka takten när det gäller antagandet av lagstiftningsåtgärderna i

fråga. Det uppmanar kommissionen att rapportera om hur genomförandet

av planen fortgår till rådet samt till Europeiska rådet i december 1997.

Eftersom den europeiska industrins konkurrenskraft utgör grundvalen

för tillväxt, för att skapa arbetstillfällen och för att höja levnadsstandar-

den välkomnar Europeiska rådet slutsatserna av den 24 april 1997 från

rådet (industri) om organisationen av arbetet rörande den europeiska in-

dustrins konkurrenskraft, enligt vilka en årlig debatt om konkurrenskraft

kommer att organiseras inom ramen för rådet (industri) på grundval av

ett benchmarking-program som kommissionen utformat.

Kommissionen kommer också att utveckla analyser och initiativ avse-

ende konkurrenskraften, särskilt inom informations- och kommunika-

tionstekniksektorn (IKT). I detta sammanhang välkomnar Europeiska

rådet bildandet av den nya rådgivande gruppen i konkurrensfrågor.

De medlemmar i Europeiska rådet vars stater är parter i det avtal om

socialpolitik som finns bifogat till protokoll nr 14 i Fördraget om Europe-

iska unionen stödjer helhjärtat Förenade kungarikets beslut att ansluta sig

till de sociala bestämmelserna i det nya fördraget. De noterar med stor

tillfredsställelse att Förenade kungariket är redo att godta de direktiv om

vilka en överenskommelse redan har nåtts i avtalet, samt de som kan

komma att antas innan det nya fördraget träder i kraft. Europeiska rådet

noterar att man måste finna medel för att ge rättslig verkan åt dessa

önskemål före undertecknandet av Amsterdamfördraget.

Mot denna bakgrund förklarar de medlemmar i Europeiska rådet vars

stater är parter i avtalet om socialpolitik att Förenade kungariket nu

kommer att uppmanas att uttrycka sina synpunkter vid diskussionerna om

de rättsakter som skall antas på grundval av nämnda protokoll samt att

ordförandeskapet och medlemsstaterna, samtidigt som de till fullo re-

spekterar bestämmelserna i detta protokoll och i rådets arbetsordning,

kommer att göra sitt bästa för att nå en lösning som tar hänsyn till dessa

synpunkter.

De bekräftar även, i händelse av att Amsterdamfördraget inte träder i

kraft före den 1 januari 1998, att rådet skall ledas av företrädarna för För-

enade kungarikets regering för sådana ärenden som omfattas av detta

protokoll under dess ordförandeskap under den första hälften av 1998.

MILJÖ

Europeiska rådet bekräftar på nytt Europeiska unionens åtaganden med

avseende på Världsmiljökonferensen för fem år sedan. Europeiska unio-

nen anser att Rioprocessen behöver påskyndas för att man skall nå ett

stadium då en hållbar utveckling i hela världen är möjlig. För att möjlig-

göra detta är det väsentligt att den ekonomiska politiken, miljöpolitiken

och socialpolitiken integreras och samordnas väl. Två mål är särskilt vik-

tiga: utrotandet av fattigdomen och en förändring av konsumtions- och

produktionsmönstren. Europeiska unionen kommer att spela en ledande

roll i UNGASS genom att försöka skapa samförstånd om konkreta mål

för en hållbar utveckling.

Europeiska rådet upprepar behovet av ett kraftfullt agerande inför ris-

ken för klimatförändringar.

Europeiska rådet bekräftar på nytt att förhandlingsprocessen för att

stärka ramkonventionen om klimatförändringar bör leda fram till ett pro-

tokoll som skall antas i Kyoto i december, och som innehåller rättsligt

bindande åtaganden om väsentliga totala minskningar av utsläpp av växt-

husgaser till under 1990 års nivå efter år 2000, och också gemensamma

och samordnade strategier och åtgärder.

Europeiska unionen har enats om att som gemenskapens förhandlings-

position i Kyoto föreslå en 15-procentig minskning, jämfört med 1990

års nivå, av utsläppsnivåerna för de viktigaste växthusgaserna till år

2010.

Europeiska rådet diskuterade olika miljöinitiativ och bekräftade på nytt

rådets positiva inställning till konventionen om skydd av skogarna.

Europeiska rådet har antagit en förklaring om förbud mot kloning av

människa.

FRIHET, SÄKERHET OCH RÄTTVISA:

Åtgärder mot organiserad brottslighet och narkotika

Europeiska rådet uttrycker sin tillfredsställelse över den handlingsplan

som högnivågruppen för frågor om organiserad brottslighet har utarbetat

som svar på det mandat som stats- eller regeringscheferna gav gruppen

vid mötet i Dublin i december 1996. Europeiska rådet stöder de politiska

riktlinjer som förelagts det för godkännande och ger rådet i uppdrag att

vidta de åtgärder som behövs för att genomföra planen, övervaka dess

utveckling och avlägga rapport till Europeiska rådet i juni 1998. Det väl-

komnar särskilt den allsidiga strategi som kommer till uttryck i hand-

lingsplanen med dess betoning på såväl förebyggande som brottsbekäm-

pande åtgärder, på balansen mellan tillnärmning eller harmonisering av

lagstiftningen och praktiskt samarbete mellan brottsbekämpande organ

både på rättslig och polisiär nivå, samt på betydelsen av samarbete med

unionens huvudsakliga partner, särskilt med ansökarländerna. Europeiska

rådet understryker den nyckelroll som Europol skall spela i kampen mot

den organiserade brottsligheten och upprepar den höga prioritet som rati-

ficeringen av Europolkonventionen och protokollet om privilegier och

immunitet före utgången av 1997 av samtliga medlemsstater har för Eu-

ropeiska rådet.

Europeiska rådet noterar ordförandeskapets interimsrapport om narko-

tika som drar upp riktlinjerna för de åtgärder som måste genomföras som

en uppföljning av de förslag som det godkände i Dublin beträffande de

olika aspekterna av narkotikaproblemet, särskilt minskning av efterfrågan

och tillgång samt internationellt samarbete. Det välkomnar den stora

uppmärksamhet som ägnas åt syntetiska droger och den gemensamma

åtgärd som rådet har antagit för att inrätta ett system för tidig varning.

Det anmodar rådet att fortsätta sitt arbete med kemiska prekursorer.

Europeiska rådet uppmanar rådet att fortsätta arbeta för ett samarbete

med tredje länder och regioner och för ett genomförande av den gemen-

samma åtgärden om tillnärmning av lagar och arbetsmetoder för polis,

tullmyndigheter och rättsliga myndigheter i kampen mot narkotikamiss-

bruk och olaglig handel med narkotika, och anmodar rådet att göra en

första utvärdering av genomförandet av åtgärder inför Europeiska rådet i

Luxemburg.

Korruption

Europeiska rådet välkomnar justitie- och inrikesministrarnas antagande

av konventionen om korruption vid deras möte i maj 1997 och anmodar

medlemsstaterna att ratificera konventionen snarast. Det anmodar också

medlemsstaterna att ratificera konventionen om skydd av Europeiska

gemenskapernas finansiella intressen och det nyligen antagna andra pro-

tokollet vid mitten av år 1998.

Asyl och invandring

Europeiska rådet välkomnar att ratificeringsförfarandena har avslutats för

den konvention som bestämmer vilken stat som är ansvarig för att

granska asylansökningar som inlämnats i en av Europeiska gemenska-

pens medlemsstater (Dublinkonventionen), så att denna konvention kan

träda i kraft senast den 1 september 1997.

Rasism och främlingsfientlighet

Europeiska rådet välkomnar överenskommelsen om det europeiska cent-

rumet för övervakning av rasism och främlingsfientlighet som kommer

att inrättas i Wien. Detta utgör en betydande insats med tanke på att 1997

är det europeiska året mot rasism och främlingsfientlighet.

UNIONENS YTTRE ÅTGÄRDER

Handelsfrågor

Europeiska rådet uttrycker sin tillfredsställelse över det framgångsrika

ingåendet av avtalet om informationsteknik och förhandlingarna inom

WTO om grundläggande telekommunikationstjänster, som tillsammans

liberaliserar omkring 1 biljon US-dollar i global handel med varor och

tjänster.

Europeiska rådet upprepar den vikt som Europeiska unionen fäster vid

genomförandet av WTO:s allsidiga och integrerade åtgärdsprogram för

de minst utvecklade länderna och som godkändes vid WTO:s minister-

konferens i Singapore.

Europeiska rådet noterade med tillfredsställelse att rådet har lagt fram

en rapport om utvecklingen av handelspolitiken och gemenskapens prefe-

rensavtal, i enlighet med den begäran som Europeiska rådet i Florens

uttryckte.

Förbindelserna mellan EU och USA

Europeiska rådet noterar med tillfredsställelse de framsteg som gjorts i

genomförandet av den nya transatlantiska agendan och det gemensamma

åtgärdsprogrammet för EU och USA som antogs på toppmötet mellan

EU och USA i[REDACTED_EFTERNAMN] den 28 maj. Det noterar också att toppmötet sam-

manföll med firandet av 50-årsminnet av Marshallplanen, och på så sätt

underströk den viktiga roll som EU och USA är beslutna att även fort-

sättningsvis spela när det gäller att tillsammans främja stabiliteten och

utvecklingen av ett demokratiskt och odelat Europa.

Medelhavet

Europeiska rådet välkomnar slutsatserna från den andra Europa-

Medelhavskonferensen som hölls i Valletta på Malta den 15 16 april

1997, vilken vid en för regionen politiskt kritisk tidpunkt på nytt bekräf-

tade de principer och mål som man enades om i Barcelona år 1995 och

som anger ett antal prioriteringar inför den framtida utvecklingen av

partnerskapet. Europeiska rådet uppmanar alla parter att aktivt fortsätta

att stärka partnerskapet med sikte på att skapa ett gemensamt

Europa-Medelhavsområde där fred, välstånd och stabilitet råder.

Europeiska rådet välkomnar de framsteg som gjorts i riktning mot upp-

rättandet av ett frihandelsområde för Europa-Medelhavet genom ytterli-

gare utvidgning av ett nätverk av Europa-Medelhavsavtal, vilket utgör ett

mycket viktigt inslag i partnerskapet. I detta sammanhang välkomnar

Europeiska rådet undertecknandet av ett Europa-Medelhavsinterimsavtal

om associering med Palestinska befrielseorganisationen till förmån för

den palestinska myndigheten på Västbanken och Gazaremsan och beto-

nar vikten av att de ännu inte slutförhandlade avtalen med Egypten, Li-

banon, Jordanien och Algeriet skall ingås så snart som möjligt på grund-

val av det mandat som rådet har enats om.

Ryssland

Europeiska rådet bekräftar den grundläggande betydelse som det fäster

vid utvecklingen av politiska och ekonomiska förbindelser mellan unio-

nen och Ryska federationen. Det noterar med tillfredsställelse den aktiva

utvecklingen av en dialog mellan EU och Ryssland på alla nivåer och i

synnerhet det viktiga bidrag som toppmötet mellan EU och Ryssland

lämnade till denna utveckling.

Europeiska rådet välkomnar undertecknandet av grundakten om öm-

sesidiga förbindelser, samarbete och säkerhet mellan Nato och Ryska

federationen. Detta avtal, vars tillkomst Europeiska rådet stödde i sina

slutsatser i Cannes i juni 1995, utgör ett grundläggande bidrag till upp-

byggnaden av en ny europeisk säkerhetsarkitektur inom vilken Ryssland

har sin givna plats.

Sydafrika

Europeiska rådet erinrar om den vikt som unionen fäster vid en fördjup-

ning och ett stärkande av sina förbindelser med Sydafrika. Underteck-

nandet i april av det protokoll som reglerar Sydafrikas partiella anslut-

ning till Lomékonventionen utgjorde ett viktigt steg i denna process.

Likaledes välkomnar Europeiska rådet den sydafrikanska regeringens

bekräftelse på att den aktivt kommer att fortsätta förhandlingarna om

handel och samarbete, fiske och vin och snarast ingå avtal på dessa om-

råden. Europeiska unionen ser fram emot ett nära samarbete med Syd-

afrika i dess egenskap av medlem i Afrikanska enhetsorganisationen och

Utvecklingsgemenskapen för södra Afrika för att hjälpa till att ta itu med

mer omfattande problem av gemensamt intresse i Afrika.

Fredsprocessen i Mellanöstern

Europeiska rådet har antagit en uppmaning till fred i Mellanöstern.

F.d. Jugoslavien

Europeiska rådet fortsätter att oroa sig över de hittills långsamma fram-

steg som gjorts när det gäller att konsolidera Bosnien-Hercegovina som

en enda stat i enlighet med Daytonavtalen. Det erinrar parterna om deras

ansvar inför sina egna folk att med uppriktig vilja genomföra de åtagan-

den som de gjorde i Dayton om nya katastrofer skall kunna undvikas. Det

erinrar om rådets olika förklaringar och slutsatser om Bosnien-

Hercegovina och välkomnar och stöder slutsatserna från ministermötet i

Sintra den 30 maj. Det uttrycker sin stora uppskattning gentemot den

Höge företrädaren, Carl[REDACTED_EFTERNAMN], för det sätt på vilket han med engagemang,

energi och stor skicklighet har gripit sig an en ytterst svår uppgift. EU

kommer att ge hans efterträdare, Carlos Westendorp, samma starka stöd

och Europeiska rådet välkomnar hans utnämning. Europeiska unionen

kommer att arbeta tillsammans med honom och med andra medlemmar

av det internationella samfundet för att förmå parterna i Bosnien-

Hercegovina att till alla delar fullgöra sina åtaganden i sitt eget och sina

folks intresse och för att skapa stabilitet i området.

Europeiska rådet delar det internationella samfundets oro över att arbe-

tet för verklig demokrati och respekt för de grundläggande rättigheterna

och friheterna framskrider så långsamt i Förbundsrepubliken Jugoslavien

och över att Gonzalez-rapporten endast delvis har genomförts. Det erin-

rar myndigheterna i Belgrad om att den fortsatta utvecklingen av förbin-

delserna mellan EU och Förbundsrepubliken Jugoslavien kommer att

bero på huruvida rapporten genomförs fullständigt och framsteg görs när

det gäller Kosovo (respekten för de mänskliga rättigheterna, beviljande

av ett stort mått av självstyre), på genomförandet av Dayton-avtalen och

andra relevanta villkor i EU:s strategi med avseende på länderna i om-

rådet.

Vad beträffar Kroatien välkomnar Europeiska rådet valen som har hål-

lits där, i synnerhet i östra Slavonien och uttrycker sin uppskattning för

den nyckelroll som UNTAES och dess förvaltare, Jacques Klein, har

spelat men betonar samtidigt att respekten för de mänskliga rättigheterna

och minoriteters rättigheter över hela landet liksom fördrivna personers

och flyktingars rätt att återvända fortfarande är en förutsättning för åter-

integreringsprocessen och för förbättrade förbindelser mellan EU och

Kroatien.

Albanien

Europeiska rådet bekräftar på nytt unionens beslutsamhet att, i enlighet

med dess gemensamma ståndpunkt av den 2 juni och dess regionala stra-

tegi, hjälpa Albanien att återupprätta politisk och ekonomisk stabilitet,

skapa inre säkerhet och främja den demokratiska processen genom att

genomföra fria och rättvisa val enligt tidsplanen som överensstämmer

med internationell standard. Europeiska rådet stöder helt de samord-

ningsansträngningar som den personlige företrädaren för den sittande

ordföranden i OSSE,[REDACTED_EFTERNAMN] Vranitzky, gör, och den multinationella

skyddsstyrkans viktiga roll i arbetet med att hjälpa till med att skapa

säkra förhållanden för valprocessen och det internationella samfundets

olika uppdrag i Albanien.

Kongo

Europeiska unionen ser fram emot att upprätta konstruktiva förbindelser

med den nya regeringen i Demokratiska republiken Kongo. För att landet

skall kunna återuppbyggas och få godkännande och stöd från det interna-

tionella samfundet, inklusive Europeiska unionen, är respekten för de

mänskliga rättigheterna och internationell humanitär rätt, liksom ett äkta

åtagande för demokratin en väsentlig grundval. EU välkomnar överens-

kommelsen mellan president Kabila och FN:s generalsekreterare om en

undersökning av påstådda brott mot de mänskliga rättigheterna i Kongo

och förväntar sig att president Kabila skall verkställa denna

överenskommelse och genomföra de konkreta åtgärder som han har till-

kännagivit när det gäller demokratiseringsprocessen, vilket bör kunna

leda till fria och rättvisa val inom två år. Europeiska unionen är beredd

att helhjärtat delta i denna process. Avsikten är att en trojka på politisk

nivå skall besöka Kinshasa om möjligt denna månad.

Europeiska rådet erinrar om behovet av en internationell konferens om

fred och stabilitet i området vid de stora sjöarna under överinseende av

FN och OAU.

Hongkong och Macao

Inför det nära förestående överlämnandet av Hongkong erinrar Europe-

iska rådet om sina slutsatser i Dublin den 13 14 december och rådets

slutsatser av den 2 juni till stöd för framtida stabilitet och välstånd i den

särskilda administrativa regionen Hongkong i Folkrepubliken Kina. Det

understryker den vikt som det fäster vid fullständig respekt för rättigheter

och frihet för folket i Hongkong och den höga grad av självstyre, även

för handeln, som Hongkong skall få enligt den kinesisk-brittiska gemen-

samma förklaringen och grundlagen för den särskilda administrativa re-

gionen Hongkong, som när de genomförs fullt ut är den bästa garantin

för Hongkongs framtid.

När det gäller Macao uttrycker Europeiska rådet sin önskan om att

övergångsprocessen på detta territorium skall fortsätta att äga rum i en-

lighet med den gemensamma kinesisk portugisiska förklaringen från

1987, och därigenom bidra till en smidig övergång för förvaltningen

1999.

EU:s toppmöten med Latinamerika, Västindien och Afrika

Europeiska rådet ser fram emot ett toppmöte mellan EU:s stats- och

regeringschefer och Latinamerika och Västindien. Det ser även fram

emot ett toppmöte mellan EU och Afrika. Dessa möten bör äga rum se-

nast år 2000. Det fäster stor vikt vid att dessa toppmöten förbereds om-

sorgsfullt så att resultaten av dem blir framgångsrika.

Kontroll av vapenexport

Europeiska rådet betonade den avgörande roll som samordnade interna-

tionella ansträngningar spelar för att uppnå en vederbörlig reglering av

vapenexporten. Det krävde därför förnyad och ihärdig uppmärksamhet

för att, inom ramen för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken,

utveckla en ansvarsfull och konsekvent politik för kontroll av vapen-

export i hela unionen på grundval av de gemensamma kriterier som fast-

ställs i slutsatserna från Europeiska råden den 29 juni 1991 och den 26-

27 juni 1992. Ett större utbyte av relevant information om nationella

principer och nationell praxis för utfärdande av vapenlicenser är betydel-

sefullt för en mer fullständig och samstämmig tillämpning av de gemen-

samma kriterierna.

Slutsatser från Europeiska rådets möte i Luxemburg

INLEDNING

Europeiska rådet i Luxemburg den 12 och 13 december 1997 utgör en

historisk milstolpe för unionens och hela Europas framtid. I och med att

utvidgningsprocessen påbörjas inleds en ny era som slutgiltigt sätter

punkt för tidigare motsättningar. Den europeiska integrationsmodellens

utvidgning till att omfatta hela kontinenten utgör en garanti för stabilitet

och välstånd i framtiden.

Parallellt med att utvidgningsprocessen påbörjas har Europeiska rådet

inlett en övergripande analys av unionens utveckling och utvecklingen av

dess politikområden för att finna lösningar som är anpassade till de ut-

maningar som kan skönjas på andra sidan millenieskiftet. Unionen kan

således ta steget in i nästa sekel och gripa sig an utvidgningen på grund-

val av en tydlig och konsekvent politik.

Europeiska rådet har antagit en resolution om samordning av den eko-

nomiska politiken som säkerställer slutförandet av förberedelserna inför

den tredje etappen av den ekonomiska och monetära unionen. Det har för

övrigt med tillfredsställelse konstaterat att en plan för åtgärder från unio-

nens sida till gagn för sysselsättningen nu har upprättats.

Europeiska rådets arbete inleddes med en diskussion med José María

GIL-ROBLES, Europaparlamentets ordförande, om de viktigaste dis-

kussionsfrågorna.

Ett möte har också hållits med stats- och regeringscheferna samt utri-

kesministrarna från de associerade länderna i Central- och Östeuropa

samt Cypern. Detta möte ägnades åt igångsättandet av unionens utvidg-

ningsprocess i dess helhet.

 EUROPEISKA UNIONENS UTVIDGNING

1. Europeiska rådet i Luxemburg har fattat de beslut som är nödvändiga

för att inleda hela utvidgningsprocessen.

2. Målet under de kommande åren är att sätta kandidatstaterna i stånd

att ansluta sig till unionen och att förbereda denna för en utvidgning

under gynnsamma förhållanden. Utvidgningen är en övergripande,

allomfattande och pågående process som kommer att ske i etapper i

en takt som är anpassad till varje kandidatstat med hänsyn till hur

långt den har kommit i förberedelsearbetet.

3. Unionens utvidgning måste föregås av en förstärkning och

förbättring av institutionernas funktion i enlighet med

bestämmelserna om institutionerna i Amsterdamfördraget.

Europeiska konferensen

4. Europeiska rådet har beslutat att inrätta en europeisk konferens som

kommer att samla medlemsstaterna i Europeiska unionen och de eu-

ropeiska stater som har viljan att ansluta sig till den och som delar

dess värderingar och har samma inrikes- och utrikespolitiska mål.

5. Konferensens medlemmar skall gemensamt engagera sig för fred,

säkerhet och goda grannförbindelser, respekt för andra länders suve-

ränitet, de principer som Europeiska unionen är grundad på, de yttre

gränsernas integritet och okränkbarhet, internationella rättsprinciper

och de skall åta sig att lösa territoriella tvister med fredliga medel,

särskilt genom hänvändelse till Internationella domstolen i[REDACTED_EFTERNAMN] för

avgörande. De länder som ställer sig bakom dessa principer och re-

spekterar rätten för varje europeiskt land som uppfyller de fastställda

kriterierna att ansluta sig till Europeiska unionen och som delar unio-

nens åtagande att bygga ett Europa fritt från det förflutnas splittring

och svårigheter kommer att inbjudas att delta i konferensen.

6. De stater som godtar kriterierna och som stöder de ovannämnda

principerna inbjuds att delta i denna konferens. Europeiska unionens

erbjudande riktar sig i första omgången till Cypern, kandidatstaterna i

Central- och Östeuropa samt Turkiet.

7. Europeiska konferensen kommer att vara ett multilateralt forum för

politiskt samråd som skall behandla frågor av allmänt intresse för

deltagarna i syfte att utveckla och intensifiera deras samarbete på

områdena utrikes- och säkerhetspolitik, rättsliga och inrikes frågor

samt även på andra områden av gemensamt intresse särskilt ekonomi

och regionalt samarbete.

8. Konferensens ordförandeskap kommer att innehas av den stat som

innehar ordförandeskapet i Europeiska unionens råd. På inbjudan av

ordförandeskapet kommer konferensen att sammanträda en gång om

året med stats- och regeringscheferna och kommissionens ordförande

och en gång om året med utrikesministrarna.

9. Konferensen kommer att hålla sitt första möte i mars 1998 i London.

Anslutnings- och förhandlingsprocessen

10. Europeiska rådet gick igenom den nuvarande situationen i var och en

av de elva kandidatstaterna på grundval av kommissionens yttranden

och rapporten från rådets ordförandeskap. Mot bakgrund av denna

granskning beslutade det att inleda en anslutningsprocess som om-

fattar de tio kandidatstaterna i Central- och Östeuropa samt Cypern.

Denna anslutningsprocess faller inom ramen för genomförandet av

artikel O i Fördraget om Europeiska unionen. Europeiska rådet erin-

rar om att alla dessa stater uppmanas att ansluta sig till Europeiska

unionen på grundval av samma kriterier och att de deltar på lika vill-

kor i anslutningsprocessen. Denna process som är pågående och

allomfattande innehåller de inslag som beskrivs nedan.

a) Rammekanismen

11. Anslutningsprocessen kommer att inledas den 30 mars 1998 med ett

möte med utrikesministrarna från Europeiska unionens femton med-

lemsstater, de tio kandidatstaterna i Central- och Östeuropa samt

Cypern genom att en enda rammekanism upprättas för dessa kandi-

datstater.

12. Vid behov kommer utrikesministrarna från Europeiska unionens

femton medlemsstater att möta sina kolleger från de tio

kandidatstaterna i Central- och Östeuropa samt Cypern. Mot

bakgrund av erfarenheterna av den strukturerade dialogen kan även

fackministermöten övervägas.

b) Den förstärkta föranslutningsstrategin

13. Den förstärkta föranslutningsstrategin syftar till att sätta alla kandi-

datstater i Central- och Östeuropa i stånd att på sikt bli medlemmar i

Europeiska unionen och att därför redan före anslutningen så långt

som möjligt anpassa sig till unionens regelverk. Denna strategi byg-

ger i likhet med Europaavtalen, som fortfarande utgör grunden för

Europeiska unionens förbindelser med dessa stater, på partnerskap

för anslutning och på förstärkning av föranslutningsstödet. Den

kommer att åtföljas av en analys av unionens regelverk, vid vilken

varje kandidatstat skall behandlas skilt för sig .

i) Partnerskap för anslutning

14. Partnerskap för anslutning är ett nytt instrument som utgör kärnan i

den förstärkta föranslutningsstrategin genom att samla alla former av

stöd till kandidatstaterna i Central- och Östeuropa inom en enda ram.

15. Inom denna enda ram kommer man på ett detaljerat sätt att för varje

kandidat sammanföra dels prioriteringarna när det gäller övertagan-

det av unionens regelverk, dels de finansiella medel, särskilt Phare,

som finns att tillgå för detta ändamål. I detta sammanhang kommer

de finansiella insatserna att vara beroende av vilka framsteg kandi-

datstaterna gör och mer specifikt av hur planen för övertagandet av

regelverket följs.

16. Rådet kommer att enhälligt besluta om upprättandet av partner-

skapen, som utgör en väsentlig faktor i föranslutningsstrategin. På

denna grundval kommer rådet sedan att med kvalificerad majoritet

och senast den 15 mars 1998 besluta om principer, prioriteringar,

mellanliggande mål, viktiga anpassningar samt om villkoren i varje

enskilt partnerskap. När en kandidatstat saknar en väsentlig förut-

sättning för fortsatt föranslutningsstöd skall rådet enligt samma

regler vidta lämpliga åtgärder.

ii Förstärkning av föranslutningsstödet

17. Föranslutningsstödet kommer att ökas väsentligt och, som ett kom-

plement till Phare programmet som redan har omorienterats mot pri-

oriteringar i samband med anslutningen, kommer det att från år 2000

omfatta stöd till jordbruket och ett strukturellt instrument med vars

hjälp åtgärder liknande dem som genomförs i Sammanhållningsfon-

dens regi kan prioriteras.

Finansiellt stöd till de länder som omfattas av utvidgningsprocessen

kommer, när det gäller fördelningen av stödet, att grundas på princi-

pen om lika behandling, oavsett tidpunkten för anslutning och sär-

skild uppmärksamhet kommer att ägnas de länder som har de största

behoven. I detta sammanhang välkomnar Europeiska rådet det av

kommissionen föreslagna stödsystemet för att dessa länder skall

komma i nivå med de övriga.

18. Utan att besluten om budgetplanen för 2000 2006 föregrips kommer

Phare-programmet att inriktas på anslutningsperspektivet genom att

två prioriterade mål sätts upp, nämligen förstärkning av den

administrativa och rättsliga kapaciteten (omkring 30 % av anslaget)

och av investeringar som är knutna till övertagandet och

tillämpningen av gemenskapens regelverk (omkring 70 %).

19. Vissa gemenskapsprogram (t.ex. på områdena för utbildning, yrkes-

utbildning och forskning) kommer att vara öppna för kandidat-

staterna, vilket ger dem möjlighet att lära känna unionens politik och

arbetsmetoder. Ett sådant deltagande bör beslutas från fall till fall och

varje kandidatstat bör lämna ett eget finansiellt bidrag som gradvis

ökas. Phare kommer även i fortsättningen att vid behov kunna stå för

en del av finansieringen av kandidatstaternas nationella bidrag.

Denna finansiering bör ligga kvar på omkring 10 % av Phare-

programmets finansieringsram, utöver deltagandet i ramprogrammet

för forskning och utveckling.

20. Kandidatstaterna bör kunna delta, som observatörer och när det gäller

de punkter som berör dem, i de kommittéer som har till uppgift att

följa upp de program som de bidrar finansiellt till, enligt bestämda

villkor som skall anpassas till de enskilda fallen.

21. Kandidatstaterna kommer att kunna delta i gemenskapsorgan efter

beslut från fall till fall.

22. En särskild föranslutningsstrategi för Cypern kommer att bygga på

 deltagande i viss målinriktad verksamhet, särskilt i fråga om för-

stärkning av kapaciteten i fråga om administration och domstolsvä-

sende samt inom området rättsliga och inrikes frågor,

 deltagande i vissa gemenskapsprogram och gemenskapsorgan (enligt

samma strategi som tillämpas för de övriga kandidatstaterna),

 utnyttjande av det tekniska stöd som ges via TAIEX (kontor för in-

formationsutbyte om tekniskt bistånd).

c) Kommissionens yttranden och anslutningsförhandlingarna

23. Kommissionens yttranden om kandidatstaterna ger en god helhets-

analys av situationen i varje kandidatstat mot bakgrund av de

kriterier för anslutning som fastställdes av Europeiska rådet i

Köpenhamn. Utsikten till anslutning utgör en enastående drivkraft för

kandidatstaterna när det gäller att påskynda genomförandet av en

politik som överensstämmer med unionens regelverk. Överförandet

av unionens regelverk på lagstiftningsområdet utgör ett nödvändigt

inslag, men detta är inte i sig tillräckligt, eftersom även dess

praktiska tillämpning skall säkerställas.

24. Europeiska rådet framhöll att det finns ett samband mellan ständiga

insatser för att lyfta kandidatstaterna till gemenskapens nivå inom

sektorspolitikområdena, särskilt den inre marknaden och därmed

sammanhängande politikområden, och en väl fungerande gemen-

skapspolitik efter anslutningen.

25. Iakttagandet av de politiska kriterierna från Köpenhamn utgör en

förutsättning för inledandet av varje anslutningsförhandling. De eko-

nomiska kriterierna och förmågan att uppfylla de åtaganden som föl-

jer av anslutningen har bedömts och bör bedömas på ett framåtblick-

ande och dynamiskt sätt.

26. Ett beslut om att inleda förhandlingar innebär inte att förhandlingarna

kommer att avslutas samtidigt. Slutförandet av förhandlingarna och

de olika kandidatstaternas därpå följande anslutning kommer att vara

beroende av hur varje enskild stat iakttar Köpenhamnskriterierna

samt av unionens förmåga att uppta nya medlemmar.

27. Europeiska rådet beslutar att under våren 1998 sammankalla bilate-

rala regeringskonferenser för att inleda förhandlingar med Cypern,

Ungern, Polen, Estland, Tjeckien och Slovenien om villkoren för de-

ras tillträde till unionen samt de anpassningar av fördragen som detta

tillträde innebär. Dessa förhandlingar kommer att föras på grundval

av de förhandlingar som rådet beslutade om den 8 december 1997.

Parallellt kommer förberedelsen av förhandlingarna med Rumänien,

Slovakien, Lettland, Litauen och Bulgarien att påskyndas, särskilt

genom en analys av unionens regelverk. Denna förberedelse kan

också tas upp under bilaterala möten på ministernivå med unionens

medlemsstater.

28. Cyperns anslutning bör vara till gagn för alla folkgrupper och bidra

till fred och försoning. Anslutningsförhandlingarna kommer att ut-

göra ett positivt bidrag till att nå en politisk lösning på Cypern-

problemet genom underhandlingar under Förenta nationernas ledning

vilka bör föras med sikte på att upprätta en federation som omfattar

de bägge folkgrupperna och de bägge zonerna. I detta sammanhang

begär Europeiska rådet att Cyperns regerings vilja att i delegationen

för anslutningsförhandlingarna ta med företrädare för den turk-

cypriotiska folkgruppen också uttrycks i handling. För att denna be-

gäran skall uttryckas i handling kommer ordförandeskapet och

kommissionen att ta nödvändiga kontakter.

d) Uppföljningsförfarande

29. När det gäller granskningen av de framsteg som har gjorts av varje

kandidatstat i Central- och Östeuropa inför anslutningen med avse-

ende på Köpenhamnskriterierna, i synnerhet i vilken takt övertagan-

det av unionens regelverk sker, kommer kommissionen att för varje

stat överlämna regelbundna rapporter till rådet, vilka i förekommande

fall skall åtföljas av rekommendationer att inleda bilaterala rege-

ringskonferenser och detta redan från slutet av 1998. Innan dessa

rapporter utarbetas kommer förverkligandet av partnerskapen för an-

slutning och framstegen beträffande övertagandet av regelverket att

studeras tillsammans med varje kandidatstat inom ramen för Europa-

avtalens organ. Kommissionens rapporter kommer att ligga till grund

för de beslut som inom rådets ram skall fattas om hur anslutningsför-

handlingarna skall föras och om de skall utvidgas till att omfatta

andra kandidater. I detta sammanhang skall kommissionen fortsätta

att följa den metod som fastställs i Agenda 2000 i utvärderingen av

kandidatstaternas förmåga att uppfylla de ekonomiska kriterierna och

att påta sig de skyldigheter som anslutningen medför.

30. Det är lämpligt att bibehålla en dynamisk strategi när kandidatstater-

nas framsteg skall utvärderas inom ramen för de regelbundna rappor-

ter som kommissionen kommer att förelägga rådet.

En europeisk strategi för Turkiet

31. Europeiska rådet bekräftar att Turkiet har möjlighet att ansluta sig till

Europeiska unionen. Turkiet skall bedömas på grundval av samma

kriterier som övriga kandidatstater. Eftersom de politiska och eko-

nomiska förhållandena i landet är sådana att anslutningsförhandlingar

inte kan inledas, anser Europeiska rådet att det ändå är viktigt att

fastställa en strategi för att förbereda Turkiets anslutning genom att

föra landet närmare Europeiska unionen på alla områden.

32. Denna strategi bör bestå av

 en utveckling av de möjligheter som Ankaraavtalet erbjuder,

 en fördjupning av tullunionen,

 ett genomförande av finansiellt samarbete,

 en tillnärmning av lagstiftning och övertagande av unionens regel-

verk, och

 deltagande, enligt beslut från fall till fall, i vissa program och i vissa

organ i analogi med vad som anges i punkterna 19 och 21.

33. Associeringsrådet kommer på nytt att granska denna strategi bl.a. på

grundval av artikel 28 i associeringsavtalet, mot bakgrund av Köpen-

hamnskriterierna och den ståndpunkt som antogs av rådet den 29

april 1997.

34. Dessutom kommer deltagandet i Europeiska konferensen att ge Eu-

ropeiska unionens medlemsstater och Turkiet möjlighet att stärka

dialogen och samarbetet på områden av gemensamt intresse.

35. Europeiska rådet erinrar om att stärkandet av Turkiets band med Eu-

ropeiska unionen även är avhängigt av att de politiska och ekono-

miska reformer som Turkiet har inlett fortsätter, särskilt i fråga om

en anpassning till de normer och den praxis för mänskliga rättigheter

som gäller i Europeiska unionen: respekt för och skydd av minorite-

ter, upprättandet av tillfredsställande och stabila förbindelser mellan

Grekland och Turkiet, tvistlösning, bl.a. på rättslig väg, och särskilt

genom Internationella domstolen, samt stöd till de förhandlingar un-

der FN:s ledning som syftar till att nå fram till en politisk uppgörelse

på Cypern, på grundval av tillämpliga resolutioner utfärdade av FN:s

säkerhetsråd.

36. Europeiska rådet stöder riktlinjerna från rådets möte (allmänna frå-

gor) den 24 november 1997 om de framtida förbindelserna mellan

unionen och Turkiet och uppmanar kommissionen att lägga fram

lämpliga förslag.

UTVECKLINGEN AV UNIONENS POLITIK: AGENDA

2000

37. Europeiska rådet välkomnade kommissionens meddelande Agenda

2000 om utvecklingen av unionens politik och den framtida ekono-

miska ramen. Det bekräftar nödvändigheten av att före utvidgningen

säkerställa att unionen är i stånd att möta den under de bästa förhål-

landen genom att anpassa sina politikområden och finansieringen av

dem på det sätt som bedömts som nödvändigt samt med beaktande av

att en ekonomisk ram för unionens politik är oundgänglig. Kravet på

budgetdisciplin och utgiftseffektivitet måste gälla såväl på unions-

nivå som på medlemsstatsnivå.

38. Europeiska rådet anser att kommissionens förslag i Agenda 2000 ut-

gör en god utgångspunkt för fortsatta förhandlingar i syfte att nå ett

avtal om unionens politik och den ekonomiska ramen. Det uppmanar

kommissionen att snarast lägga fram sina förslag om samtliga dessa

frågor mot bakgrund av de första diskussionerna och de nuvarande

riktlinjerna. Europeiska rådet noterar kommissionens avsikt att före

hösten 1998 lägga fram sin rapport om hur systemet med egna medel

fungerar.

39. Det är viktigt med hänsyn till kraven på insyn och öppenhet att i pre-

sentationen och genomförandet av den framtida ekonomiska ramen

göra en tydlig åtskillnad mellan de utgifter som hänför sig till unio-

nen i dess nuvarande sammansättning och de som reserveras för

framtida medlemmar i form av föranslutnings- eller anslutningsstöd.

DEN GEMENSAMMA JORDBRUKSPOLITIKEN

40. Europeiska rådet noterade resultatet av rådets (jordbruk) arbete.

Unionen har viljan att fortsätta att utveckla den nuvarande europeiska

jordbruksmodellen och att samtidigt eftersträva större intern och ex-

tern konkurrenskraft. Det europeiska jordbruket måste såsom eko-

nomisk sektor vara multifunktionellt, hållbart, konkurrenskraftigt och

fördelat på hela det europeiska territoriet, inbegripet de regioner som

har särskilda problem. Det är lämpligt att fortsätta, fördjupa, anpassa

och komplettera den reformprocess som inleddes 1992 genom att ut-

vidga den till att omfatta Medelhavsproduktionen. Reformen bör leda

till lösningar som är ekonomiskt sunda och livskraftiga, socialt

acceptabla och som möjliggör rimliga inkomster samt full balans

mellan produktionssektorer, producenter och regioner och undviker

snedvridning av konkurrensen. De ekonomiska medel som krävs för

att genomföra den gemensamma jordbrukspolitiken skall fastställas

på grundval av jordbruksriktlinjen.

EKONOMISKA OCH MONETÄRA UNIONEN

41. Europeiska rådet konstaterar med tillfredsställelse att de väsentliga

åtgärder som behövs för övergången till den gemensamma valutan nu

har genomförts tack vare det arbete som utförts av rådet, kommissio-

nen, Europaparlamentet och Europeiska monetära institutet:

 Stabilitets- och tillväxtpakten och lagtexterna beträffande eurons

rättsliga status har godkänts av rådet. I detta sammanhang har man

beslutat att eurosedlar och mynt skall införas från och med den 1 ja-

nuari 2002.

 Rådet har i en gemensam ståndpunkt fastställt valörerna och de tek-

niska specifikationerna för euromynten.

 Rådet och Europaparlamentet har enats om tidsplanen och de prak-

tiska bestämmelserna för hur man skall förbereda de beslut som be-

kräftar vilka medlemsstater som uppfyller de nödvändiga villkoren

samt för utnämning av ordförande, vice ordförande och medlemmar i

Europeiska centralbankens direktion. I detta sammanhang kommer

kommissionen och Europeiska monetära institutet att överlämna sina

konvergensrapporter före utgången av mars och medlemsstaterna har

uppmanats att offentliggöra den nödvändiga ekonomiska statistiken

under sista veckan i februari samtidigt som den delges kommissio-

nen.

 De bilaterala växelkurser som kommer att användas för att fastställa

omräkningskursen för euron kommer att tillkännages den 3 maj 1998

för de medlemsstater som från början ingår deltar i euroområdet.

42. Europeiska rådet uppmanar medlemsstaterna att på alla nivåer på-

skynda de sista praktiska förberedelserna, som bör vara avslutade

före maj 1998, när det gäller genomförandet av den tredje etappen av

EMU.

43. Europeiska rådet noterar rådets rapport om förberedelserna inför

tredje etappen av den ekonomiska och monetära unionen. Denna rap-

port återger principerna och villkoren för en förstärkt ekonomisk

samordning mellan de stater som har en gemensam valuta samt mel-

lan dessa och de stater som ännu inte kan delta i eurosamarbetet.

42. Enligt fördraget skall Ekofinrådet spela en central roll i samord-

ningen av medlemsstaternas ekonomiska politik och ha befogenhet

att fatta beslut på berörda områden. Ekofinrådet skall särskilt vara det

enda organ som har befogenhet att utarbeta och anta de allmänna

riktlinjer för den ekonomiska politiken som utgör det främsta instru-

mentet för ekonomisk samordning.

Genom att Ekofinrådet har denna avgörande ställning i centrum för

samordnings- och beslutsprocessen när det gäller ekonomiska frågor

garanteras enhet och sammanhållning inom gemenskapen.

Ministrarna i de stater som ingår i euroområdet får sammanträda in-

formellt för att diskutera frågor som har samband med det särskilda

ansvar som de delar i fråga om den gemensamma valutan. Kommis-

sionen och, i förekommande fall, Europeiska centralbanken skall in-

bjudas att delta i dessa möten.

Varje gång frågor av gemensamt intresse behandlas skall dessa dis-

kuteras av ministrarna i samtliga medlemsstater.

I samtliga fall då ett beslut skall fattas skall detta göras av Ekofin-

rådet enligt de förfaranden som fastställs i fördraget.

45. När det gäller genomförandet av bestämmelserna om valutapolitiken

står det klart att allmänna riktlinjer för valutapolitiken gentemot en

eller flera icke gemenskapsvalutor kommer att utarbetas endast i un-

dantagsfall mot bakgrund av de principer och den politik som fast-

ställs i fördraget.

46. Rådet och Europeiska centralbanken skall när de företräder gemen-

skapen på internationell nivå fullgöra sina uppgifter på ett effektivt

sätt och iaktta den behörighetsfördelning som föreskrivs i fördraget.

Kommissionen kommer att knytas till den yttre representationen i

den mån detta är nödvändigt för att den skall kunna spela den roll be-

stämmelserna i fördraget ger den.

47. För att Ekonomiska och monetära unionen skall kunna fungera väl är

det av stor vikt att organisera en kontinuerlig och fruktbar dialog

mellan rådet och Europeiska centralbanken.

48. Europeiska rådet har antagit en resolution som tar upp de viktigaste

delarna av ovan nämnda rapport.

SYSSELSÄTTNING

49. Efter det beslut som fattades av Europeiska rådet vid det extra mötet

om sysselsättningen den 20 och 21 november 1997 i Luxemburg och

som i praktiken möjliggör en föregripande tillämpning från och med

1998 av bestämmelserna i den framtida artikel 128 i fördraget om

samordningen av medlemsstaternas sysselsättningspolitik konstaterar

Europeiska rådet med tillfredsställelse att förutsättningarna för en

unionsåtgärd till gagn för sysselsättningen nu föreligger och att rådet

(arbetsmarknadsfrågor och sociala frågor) den 15 december 1997

kommer att anta riktlinjerna för 1998.

DEN INRE MARKNADEN

50. Rådet välkomnar de framsteg som sedan Europeiska rådet i Amster-

dam har gjorts när det gäller att genomföra handlingsplanen för den

inre marknaden och slår än en gång fast att fullbordandet och stabili-

seringen av den inre marknaden väsentligt bidrar till att öka konkur-

renskraften och den ekonomiska tillväxten samt till att skapa arbets-

tillfällen inom Europeiska unionen.

51. Inom ramen för det gemensamma arbetsprogrammet för det luxem-

burgska, det brittiska och det österrikiska ordförandeskapet ägnas

särskild uppmärksamhet åt att genomföra och följa upp lagstiftningen

för den inre marknaden och för detta ändamål har kommissionen

presenterat sin första resultattavla. Flera prioriterade ärenden har ny-

ligen blivit föremål för politiska överenskommelser (rättsligt skydd

för biotekniska uppfinningar, öppenhetsmekanismen för informa-

tionssamhällets tjänster, liberaliseringen av gasmarknaden). Andra

ärenden återstår att slutföra (Europabolag, bestämmelser om mönster

osv.). Rådets viktiga slutsatser nyligen om skattepolitiken kommer

också att bidra till att minska den kvarvarande snedvridningen på den

inre marknaden. Europeiska rådet uppmanar rådet att aktivt fortsätta

sina ansträngningar att inom utsatt tid genomföra riktlinjerna i hand-

lingsplanen i syfte att förstärka lagstiftningsramen för den inre mark-

naden och dess effektiva genomförande i den ekonomiska verklighe-

ten.

52. Europeiska rådet välkomnar det faktum att kommissionen följt upp

den begäran som framfördes av Europeiska rådet i Amsterdam om att

undersöka möjligheterna att effektivt säkerställa den fria rörligheten

för varor och uppmanar rådet och Europaparlamentet att så snart som

möjligt behandla detta förslag.

WTO: FINANSIELLA TJÄNSTER

53. Europeiska rådet välkomnar det framgångsrika slutförandet av WTO-

förhandlingarna i Genève om finansiella tjänster, vilket innebär att

1995 års interimsavtal ersätts med ett omfattande och permanent av-

tal. Europeiska rådet anser att det är viktigt att unionen ytterligare ut-

vecklar den multilaterala liberalisering som det lyckosamma slutfö-

randet av dessa förhandlingar innebär och även i fortsättningen tar

initiativ som syftar till att öppna marknaden inför det nya årtusendet,

särskilt i samband med förberedelserna för WTO:s ministermöte i

maj 1998.

PROBLEM INOM DATAOMRÅDET SOM HÄNGER

SAMMAN MED ÖVERGÅNGAR TILL ÅR 2000

54. Europeiska rådet välkomnar kommissionens avsikt att lägga fram ett

meddelande om de problem inom dataområdet som hänger samman

med övergångar till år 2000 och anmodar det framtida ordförande-

skapet att ge högsta prioritet åt uppföljningen av denna fråga.

MILJÖ/HÄLSA

Klimatförändringar

55. Europeiska rådet välkomnar överenskommelsen i Kyoto nyligen om

ett protokoll till Förenta nationernas ramkonvention om klimatför-

ändringar, vilket innehåller betydande åtaganden från samtliga in-

dustriländer om att minska utsläppen av växthusgaser med mer än 5

%. Det anser att detta resultat utgör en början som senare bör följas

av ytterligare framsteg.

56. Europeiska rådet betonar sin övertygelse som uttrycks i den fram-

tida artikel 6 i fördraget att miljöskyddskraven bör integreras i ge-

menskapens politik och åtgärder, särskilt i syfte att främja en hållbar

utveckling. Mot denna bakgrund uppmanar Europeiska rådet kom-

missionen att före mötet i juni 1998 förelägga det en strategi för att

uppnå detta mål.

Livsmedelssäkerhet

57. Livsmedelssäkerheten är mer än någonsin en angelägen fråga för

unionsmedborgarna och allt måste göras för att återge dem förtroen-

det, som särskilt satts på prov genom BSE-krisen. Med tanke på den

oro som finns har Europeiska rådet godkänt en förklaring.

Hälsa

58. Europeiska rådet uppmanar kommissionen att utreda förutsättning-

arna för att inrätta en solidaritetsfond för behandling av aids i ut-

vecklingsländerna, vilken skall arbeta under ledning av FN:s organ

för bekämpning av aids.

RÄTTSLIGA OCH INRIKES FRÅGOR

59. Europeiska rådet har tagit del av den senaste rapporten om verksam-

heten inom sektorn för rättsliga och inrikes frågor och understryker

de framsteg som gjorts under det senaste halvåret. Det konstaterar

med tillfredsställelse att den s.k. Neapel II konventionen om ömsesi-

digt bistånd och samarbete mellan tullförvaltningarna kommer att

undertecknas under de närmaste dagarna.

60. Rådet välkomnar också den politiska enighet som uppnåtts om de

väsentliga delarna i utkastet till konvention om behörighet, erkän-

nande och verkställighet av domar i äktenskapsmål (Bryssel II kon-

ventionen). Denna konvention förväntas få stor betydelse för

unionsmedborgarna. Europeiska rådet begär att arbetet med detta ut-

kast skall avslutas under det brittiska ordförandeskapet.

61. Bland övriga framsteg som uppnåtts konstaterar Europeiska rådet

med tillfredsställelse antagandet av de första konkreta åtgärderna för

att genomföra handlingsplanen för kampen mot organiserad brotts-

lighet. Det uppmanar rådet att aktivt fortsätta förverkligandet av detta

program som godkändes av Europeiska rådet i Amsterdam. I detta

sammanhang har betydande framsteg gjorts när det gäller utkastet till

gemensam åtgärd om straffbarhet för deltagande i en kriminell orga-

nisation i Europeiska unionens medlemsstater och när det gäller ut-

kastet till gemensam åtgärd om upprättande av ett europeiskt rättsligt

nätverk. Det uppmanar rådet att anta dessa två rättsakter före slutet

av mars 1998.

62. Europeiska rådet bekräftar än en gång i detta sammanhang Europols

roll som främsta instrument för polissamarbetet, särskilt i kampen

mot den organiserade brottsligheten. Europeiska rådet erkänner de

framsteg som har gjorts när det gäller upprättandet av Europol, men

beklagar att ratificeringen i flera medlemsstater har lett till att kon-

ventionens ikraftträdande försenats med flera månader.

63. Rapporten om genomförandet av programmet för kampen mot nar-

kotika redovisar de framsteg som gjorts beträffande harmoniseringen

av lagstiftning och praxis när det gäller kampen mot syntetiska dro-

ger och samarbetet på det internationella planet. I detta hänseende har

avsevärda framsteg gjorts i upprättandet av ett system för samarbete

mellan EU och Latinamerika, inklusive Västindien. Europeiska rådet

välkomnar det förberedande arbetet för att genomföra projekt i syfte

att bekämpa transitering och produktion av narkotika i Centralasien

och för att upprätta ett flerårigt handlingsprogram för samarbetet med

Ryssland och länderna i f.d. Sovjetunionen på detta område.

64. Den situation som uppkommit genom den kraftiga tillströmningen av

invandrare i synnerhet från Irak är oroande. Rådet bör utarbeta och

skyndsamt genomföra en handlingsplan för att lösa detta problem.

65. Europeiska rådet betonar betydelsen av de initiativ inom ramen för

året mot rasism och främlingsfientlighet som har utarbetats för att

främja ett rättvisare och mera tolerant samhälle och välkomnar att

Europeiska centrumet för övervakning av rasism och främlings-

fientlighet snart kommer att inleda sin verksamhet.

66. Europeiska rådet uppmanar slutligen rådet att fortsätta sina an-

strängningar för att införliva Schengenregelverket, inbegripet

fastställandet av regelverkets rättsliga grunder och förhandlingarna

om de avtal som skall ingås med Island och Norge. Det erinrar om att

detta arbete bör vara avslutat i god tid så att bestämmelserna kan till-

lämpas i praktiken så snart Amsterdamfördraget träder i kraft.

REGIONALT SAMARBETE I EUROPA

67. Det regionala samarbetet spelar en mycket viktig roll för stabiliteten

och välståndet i Europa. Europeiska rådet noterar med tillfreds-

ställelse de rapporter som kommissionen har lagt fram som en följd

av sitt åtagande från Europeiska rådet i Dublin om regionalt samar-

bete bland annat i Svartahavsområdet, i Centraleuropa och i Syd-

europa. Europeiska rådet noterar den position utvecklingen i Öster-

sjöregionen (Östersjöstaternas råd) och i det arktiska området vid Ba-

rents hav. Europeiska rådet uppmanar rådet att behandla dessa rap-

porter.

68. Europeiska rådet har noterat Finlands förslag om ett nordligt per-

spektiv inom unionens politikområden och ber kommissionen att

lägga fram en interimsrapport i denna fråga vid ett kommande möte i

Europeiska rådet under 1998.

50-ÅRSJUBILEET AV FÖRKLARINGEN OM DE

MÄNSKLIGA RÄTTIGHETERNA

69. Europeiska rådet godkände en förklaring.

FREDSPROCESSEN I MELLANÖSTERN

70. Europeiska rådet studerade utvecklingen av fredsprocessen i Mellan-

östern mot bakgrund av resultatet av det informella mötet mellan ut-

rikesministrarna i Mondorf den 25 26 oktober, rådets ordförandes

besök i området den 10 14 november samt en rapport till rådet från

EU:s särskilda sändebud.

71. Europeiska rådet förklarade att det fortfarande är djupt oroat över att

inga framsteg gjorts för att genomföra samtliga åtaganden enligt in-

terimsavtalen som ingåtts mellan israeler och palestinier och Hebron-

protokollet samt över det fortsatta dödläget när det gäller det syriska

respektive libanesiska spåret.

72. Europeiska rådet bekräftade åter den "Uppmaning till fred i Mellan-

östern" som det utfärdade i Amsterdam den 16 17 juni 1997 och er-

inrade om sin förklaring i Florens den 21 juni 1996. Det anmodade

enträget alla parter att uppfylla sina åtaganden enligt gällande avtal

och ta sitt ansvar för att åter ge fredsprocessen kraft och skydda den

mot ytterligare bakslag och att återuppta förhandlingarna i en anda av

ömsesidigt förtroende för att uppnå en rättvis, varaktig och total fred

i Mellanöstern före slutet av århundradet.

73. Europeiska rådet uttryckte sin tillfredsställelse över det särskilda sän-

debudets verksamhet och uppmanade honom att fortsätta sina an-

strängningar för att stödja fredsprocessen i Mellanöstern.

74. Europeiska rådet godkände följande riktlinjer för EU:s politik, som

siktar till att underlätta framsteg och återställa förtroendet mellan

parterna.

a) Det palestinska spåret

 Åtgärder på kort sikt

75. Europeiska rådet kommer även i fortsättningen att använda hela sin

politiska och moraliska tyngd för att säkerställa att samtliga bestäm-

melser i de avtal som redan har ingåtts kommer att genomföras fullt

ut på grundval av ömsesidighet från såväl den israeliska som den

palestinska sidan.

76. Europeiska rådet betonade att det är mycket angeläget att parterna

uppfyller tidigare åtaganden, särskilt i fråga om trovärdiga och bety-

dande tillbakadragande av trupper. Det betonade också vikten av att

undvika kontraproduktiva ensidiga aktioner, t.ex. i fråga om bosätt-

ningar och Jerusalem. Det välkomnade i detta sammanhang det ar-

bete som pågår för ett snart antagande av den uppförandekodex som

EU har föreslagit.

77. Europeiska rådet erinrade om EU:s beslutsamhet att bekämpa terro-

rism varhelst den förekommer och oberoende av vilka motiven är.

Europeiska rådet betonar i detta sammanhang även vikten av sam-

arbete mellan israeler och palestinier på säkerhetsområdet. Detta

samarbete bör förstärkas och ett avbrott i samarbetet måste till varje

pris undvikas. Det erinrade också om EU:s förslag om att inrätta en

permanent säkerhetskommitté som ett medel att institutionalisera

samarbetet på säkerhetsområdet och om sitt program för att stödja

den palestinska myndigheten i dess kamp mot terrorismen.

78. Dessa åtgärder kommer att vara till nytta för att återställa den anda

av partnerskap och ömsesidigt förtroende som är absolut nödvändig

för genomförandet av interimsavtalen och Hebronprotokollet samt

återupptagandet av förhandlingarna om permanent status. De är av-

sedda att förebygga ett avbrott i förhandlingarna och att skydda

fredsprocessen mot händelser som kan skada den.

79. Europeiska rådet betonade vikten av att avsluta förhandlingarna i de

nio kommittéer som inrättades genom interimsavtalen. Frågorna om

flygplatsen och hamnen i Gaza samt säker passage är särskilt viktiga

och brådskande och föremål för stora ekonomiska bidrag från EU.

80. Europeiska rådet betonade att EU är en av Israels och den palestinska

myndighetens mest betydande ekonomiska partner samt den vikti-

gaste givaren av finansiellt stöd till den palestinska myndigheten.

Ekonomisk utveckling är en väsentlig förutsättning för politisk sta-

bilitet. Det upprepade på nytt sin föresats att bland annat genom

den gemensamma dialogen med Israel arbeta för att undanröja

hindren för den palestinska ekonomiska utvecklingen och underlätta

fri rörlighet för personer och varor. Europeiska rådet betonade även

nödvändigheten av att interimsavtalet mellan EG och PLO tillämpas

fullt ut. EU kommer också att utöka sitt stöd till palestinska institu-

tioner i östra Jerusalem.

81. Europeiska rådet underströk vikten av program för att underlätta

kontakter mellan människor som ett väsentligt medel för att förstärka

dialogen och återställa det ömsesidiga förtroendet mellan parterna i

det civila samhället.

82. EU kommer även i fortsättningen att, på ort och ställe, noga över-

vaka utvecklingen med hjälp av sina egna övervakningsinstrument,

centrumen för övervakning av de mänskliga rättigheterna, Jerusalem

och bosättningarna.

 På medellång sikt

83. Europeiska rådet uttryckte EU:s beredvillighet att bidra till förhand-

lingarna om permanent status genom att ge parterna särskilda förslag

om härmed förbundna frågor, bland annat ett eventuellt upprättande

av en palestinsk stat, gräns- och säkerhetsarrangemang, bosättningar,

flyktingar, Jerusalem samt vattenresurserna.

84. Europeiska rådet uppmanade även till en översyn av EU:s ekono-

miska stöd till fredsprocessen för att säkerställa större effektivitet när

det gäller att uppnå fredsprocessens mål.

85. Europeiska rådet betonade sin önskan om att återuppliva det regio-

nala ekonomiska samarbetet, som ett sätt att främja ekonomisk och

social utveckling och skapa ett gynnsamt klimat för fredliga förbin-

delser.

b) Det syriska respektive libanesiska spåret

86. Europeiska rådet bekräftade den vikt EU fäster vid ett återupptagande

av förhandlingarna om det syriska och libanesiska spåret. EU efter-

strävar att återupprätta en total process på grundval av principen

"land för fred" samt begär att FN:s säkerhetsråds resolutioner 242,

338 och 425 tillämpas fullt ut.

c) Samarbete med Förenta staterna och andra parter

87. Europeiska rådet understödjer starkt Förenta staternas strävanden att

återuppliva fredsprocessen och förklarade att EU är redo att nära

samarbeta med Förenta staterna samt upprätthålla en nära kontakt

med Ryssland och parterna i regionen.

Slutsatser från Europeiska rådets extra möte i

Luxemburg

1. Europeiska rådet har haft en diskussion med José María GIL

ROBLES-GIL[REDACTED_EFTERNAMN],ordförande för Europaparlamentet, som

lade fram Europaparlamentets resolution om ett initiativ tillförmån

för sysselsättningen. Europeiska rådet välkomnade detta

innehållsrika bidrag från Europaparlamentet till resultaten från

Europeiska rådets extra möte om sysselsättningen och önskadeatt

detta samarbete mellan alla institutionerna om åtgärder till gagn för

sysselsättningen skulle fortsätta i framtiden.

DEL I

SYSSELSÄTTNINGEN - NYA METODER ATT MÖTA

DENNA UTMANING

2. Sysselsättningsfrågan är en hjärtefråga för den europeiska medborga-

ren, och alla krafter måste sättas in för att bekämpa en arbetslöshet

som är så oacceptabelt hög att den hotar sammanhållningen i vårt

samhälle. Inför denna utmaning, på vilken det inte finns något enkelt

svar, vill dagens Europeiskaråd - som för första gången helt ägnas åt

sysselsättningsproblemet - markera en ny utgångspunkt för det arbete

och de insatser i medlemsstaterna och unionen som inleddes efter Eu-

ropeiska rådet i[REDACTED_EFTERNAMN].

3. Europeiska rådet har därför beslutat att de tillämpliga bestämmel-

serna i den nya avdelningen om sysselsättningen i Amsterdamfördra-

get skall börja gälla omedelbart. Detta beslut gör det i praktiken möj-

ligt att redan 1998 tillämpa bestämmelserna om samordningen av

medlemsstaternas sysselsättningspolitik. Denna samordning kommer

att ske på grundval av gemensamma riktlinjer för både mål och me-

del - "riktlinjer för sysselsättningen" - som bygger direkt på erfaren-

heterna från den mulitlatera övervakningen av den ekonomiska poli-

tiken, med den framgång vi vet att den haft för konvergenspolitiken.

Samtidigt som hänsyn tas till de skillnader som finns mellan de båda

områdena och mellan förhållandena i de olika medlemsstaterna, gäl-

ler det att för sysselsättningen såväl som för den ekonomiska politi-

ken skapa en vilja till konvergens mot gemensamt bestämda mål,

som är möjliga att kontrollera och som regelbundet uppdateras.

4. Denna ambition är ett nytt element i en helhetsstrategi som omfattar

två andra aspekter.

5. För det första fortsatt utveckling av en samordnad makroekonomisk

politik baserad på en effektiv inre marknad som kommer att utgöra

grunden för en varaktig tillväxt, en ny dynamik och ett förtroende-

fullt klimat som stimulerar sysselsättningen.

6. För det andra att driva hela gemenskapspolitiken på ett mer systema-

tiskt och målinriktat sätt än tidigare för att stödja sysselsättningen,

vare sig det gäller rampolitik eller stödpolitik. Denna politik bör ge-

nomföras enligt principerna i fördraget och i sin helhet bidra till att

frigöra den potential av dynamik och initiativkraft som finns i den

europeiska ekonomin.

7. Europeiska rådet vädjar till alla aktörer - medlemsstater, regioner,

arbetsmarknadens parter, gemenskapsinstitutioner - att ta till vara den

enastående möjlighet som erbjuds i dag att vända utvecklingen ge-

nom att ansluta sig till det nya enhetliga och beslutsamma tillväga-

gångssätt som definieras av Europeiska rådet i dessa slutsatser.

8. För att omedelbart visa sin vilja att agera i riktning mot en mer aktiv

politik som kompletterar medlemsstaternas insatser stöder Europe-

iska rådet två konkreta initiativ som är direkt inriktade på att utveckla

sysselsättningen. Det första är Europeiska investeringsbankens hand-

lingsplan som syftar till att frigöra ytterligare upp till 10 miljarder

ecu som kan generera totala investeringar på 30 miljarder ecu, till

gagn för små och medelstora företag, ny teknik, nya sektorer och

transeuropeiska nät. Det andra initiativet är resultatet av en överens-

kommelse mellan parlamentet och rådet om en omfördelning av an-

slagen och omfattar en ny budgetpost avsedd bl.a. att hjälpa de små

och medelstora företagen att skapa varaktig sysselsättning

("europeiskt sysselsättningsinitiativ"). Under denna budgetpost skall

anslås 450 miljoner ecu, fördelat på de tre närmaste åren.

ETT GYNNSAMT EKONOMISKT KLIMAT

9. Det finns inga reella och hållbara utvecklingsmöjligheter för syssel-

sättningen utan ett gynnsamt ekonomiskt klimat, vilket förutsätter att

det finns en sund makroekonomisk ram och en verklig inre marknad.

10. När det gäller det makroekonomiska sammanhanget är det väsentligt

för unionen att fortsätta med en tillväxtpolitik som inriktas på stabili-

tet, sunda offentliga finanser, löneåterhållsamhet och strukturella re-

former. Därför kommer medlemsstaterna att stärka samordningen av

sin ekonomiska politik. Den politik som genomförts de senaste åren

börjar bära frukt,och tillväxtutsikterna för 1997 och 1998 har förbätt-

rats. Det är absolut nödvändigt att dra fördel av dessa mer gynn-

samma framtidsutsikter och omvandla den nuvarande konjunktur-

uppgången till en mer långsiktig tillväxt.

11. Denna utveckling kommer att förstärkas genom övergången till den

tredje etappen av den ekonomiska och monetära unionen och infö-

randet av euron från och med den 1 januari 1999, vilket kommer att

slutgiltigt bekräfta de insatser som har gjorts sedan flera år och ut-

göra en bestående stabilitetsram som gynnar tillväxt och sysselsätt-

ning.

12. De uppmuntrande resultaten när det gäller tillväxten kommer emel-

lertid inte att göra det möjligt att kompensera de arbetstillfällen som

gick förlorade under början av 90-talet och inte heller att nå upp till

den sysselsättningstillväxt som skulle vara nödvändig för att ge ar-

bete till de flesta arbetslösa. Trots de insatser som redan gjorts bör

medlemsstaterna fortsätta att genomföra nödvändiga strukturella re-

former på alla områden och samordna sin sysselsättningspolitik

bättre.

EN SAMORDNAD STRATEGI FÖR DEN NATIONELLA

SYSSELSÄTTNINGSPOLITIKEN

En nyskapande metod

13. Den samordnade sysselsättningsstrategin i enlighet med särskilt den

nya artikel 128 i fördraget bygger i tillämpliga delar på den metod

som användes vid den ekonomiska konvergensen, samtidigt som den

tar hänsyn till de skillnader som finns mellan de båda områdena och

mellan de speciella förhållandena i de olika medlemsstaterna. Den

består i att på unionsnivå fastställa "riktlinjer för sysselsättning" som

grundar sig på en gemensam analys av situationen och huvudlinjerna

i den politik som skall föras för att få arbetslösheten att minska var-

aktigt. På grundval av denna analys fastställs i "riktlinjerna" konkreta

mål vars genomförande följs upp regelbundet enligt ett gemensamt

förfarande för utvärdering av resultaten.

14. Genomförandet av "riktlinjerna" kan variera beroende på deras art, de

konsekvenser som de medför för medlemsstaterna och vilka de gäl-

ler. Riktlinjerna måste respektera subsidiaritetsprincipen och med-

lemsstaternas och deras regionala enheters behörighet i sysselsätt-

ningsfrågor, och de måste vara förenliga med de stora riktlinjerna i

den ekonomiska politiken.

15. När "riktlinjerna" har antagits av rådet på grundval av ett förslag från

kommissionen skall de infogas i de nationella handlingsplaner för

sysselsättning som har utarbetats av medlemsstaterna ur ett flerårigt

perspektiv. På detta sätt kommer de att konkretiseras i form av natio-

nella mål uttryckta i siffror, varje gång det är möjligt och lämpligt,

och omsättas till nationella åtgärder i lagar och författningar och lik-

nande. Medlemsstaternas olika förutsättningar när det gäller de pro-

blem som tas upp i "riktlinjerna" kommer att ta sig uttryck i olika

lösningar och olika prioriteringar beroende på förhållandena i varje

medlemsstat. Medlemsstaterna kommer att fastställa tidsfrister för att

uppnå det eftersträvade resultatet bl.a. med tanke på de förvaltnings-

mässiga och finansiella resurser som kan frigöras. För att åtgärderna

skall bli konsekventa och effektiva är det emellertid ytterst viktigt att

samtliga medlemsstater använder "riktlinjerna" för att analysera sin

egen situation och lägga fast sin politik, samt att de tar ställning till

samtliga riktlinjer i sin nationella handlingsplan för sysselsättning.

16. Analogt med den princip om multilateral övervakning som tillämpas

i den ekonomiska konvergensprocessen kommer medlemsstaterna

varje år att överlämna sin nationella handlingsplan för sysselsättning

till rådet och kommissionen tillsammans med en rapport om

villkoren för genomförandet av planen. På grundval av detta kommer

rådet att varje år granska hur medlemsstaterna har överfört

"riktlinjerna" till sin nationella politik och lämna en rapport till

Europeiska rådet som kommer att anta de riktlinjer som är

nödvändiga för att fastställa "riktlinjer" för det påföljande året.

17. Europeiska rådet påminner om vikten av gemensamma indikatorer på

grundval av jämförbara statistiska uppgifter som gör det möjligt att

effektivt följa upp och utvärdera sysselsättningspolitiken och fast-

ställa bra metoder. Europeiska rådet har uttryckt enighet om att de in-

strument och medel som har föreslagits för detta ändamål antas och

genomförs snabbt.

 Europeiska rådet uppmanar dessutom kommissionen att varje år

lägga fram en uppdatering av rapporten om "Europa som en ekono-

misk enhet" i samband med övervakningen av sysselsättningspoliti-

ken.

18. Inom ramen för den sociala dialogen som måste förstärkas kommer

arbetsmarknadens parter på alla nivåer att delta i alla stadier av dessa

åtgärder och medverka till genomförandet av "riktlinjerna". Denna

medverkan kommer att utvärderas regelbundet.

19. Regelbundna kontakter med rådet kommer att göra det möjligt att väl

förbereda det möte som äger rum varje halvår mellan arbetsmarkna-

dens parter och en trojka på stats- eller regeringschefsnivå och

kommissionen inför Europeiska rådet. Inom ramen för dessa kontak-

ter mellan rådet och arbetsmarknadens parter kommer en fördjupad

diskussion att äga rum om tillämpningen av gemenskapens stadga om

arbetstagares grundläggande sociala rättigheter från 1989.

"Riktlinjer" för 1998

20. För att uppbåda alla tillgängliga medel i kampen mot arbetslösheten

har Europeiska rådet beslutat att omedelbart i praktiken och i samför-

stånd tillämpa den metod som anges i den kommande artikel 128 i

fördraget, i den lydelse som antogs i Amsterdam.

21. Europeiska rådet har med intresse tagit del av den gemensamma rap-

porten från kommissionen och rådet om sysselsättningssituationen i

medlemsstaterna. I denna rapport läggs det fram en rad exempel på

"bra metoder" som har visat sig vara effektiva på nationell nivå.

Kommissionen har tagit intryck av detta i sina förslag till "riktlinjer

för sysselsättningen".

22. Europeiska rådet har välkomnat kommissionens meddelande om

"riktlinjer" för 1998 och har med intresse tagit del av bidragen från

Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén, Region-

kommittén och Sysselsättningskommittén samt av den gemensamma

förklaringen från arbetsmarknadens parter. Europeiska rådet har på

grundval av meddelandet från kommissionen antagit de slutsatser

som återges i del II nedan, vilka följer fyra huvudlinjer: att förbättra

möjligheten till inträde på arbetsmarknaden, utveckla företagarandan,

uppmuntra företagens och de anställdas anpassningsförmåga för att

göra det möjligt för arbetsmarknaden att reagera på de ekonomiska

förändringarna och stärka jämställdhetspolitiken.

 Målet med dessa åtgärder som infogas i den totala

sysselsättningsstrategin är att uppnå en betydande ökning av syssel-

sättningsgraden i Europa på en varaktig basis. Europeiska rådet ber

kommissionen att vart tredje år lägga fram en rapport om

arbetslösheten i Europa.

23. Europeiska rådet påpekar den särskilda betydelsen av de preventiva

åtgärder som syftar till att hejda utvecklingen av ungdomsarbetslös-

heten och långtidsarbetslösheten genom en tidig identifiering av in-

dividuella behov och genom väl avvägda lösningar där aktiva åtgär-

der för inträde på arbetsmarknaden systematiskt prioriteras i förhål-

lande till passiva stödåtgärder.

24. Europeiska rådet uppmanar kommissionen att snabbt lägga fram sitt

utkast till "riktlinjer" för 1998 i enlighet med dessa slutsatser, så att

rådet kan uttala sig i detta ärende före årets slut. De nationella hand-

lingsplaner för sysselsättningen som grundar sig på dessa "riktlinjer"

bör föreläggas rådet för granskning inför Europeiska rådet i Cardiff

med tanke på att Europeiska rådet i december 1998 skall fastställa

"riktlinjer" för 1999.

GEMENSKAPENS POLITIK I SYSSELSÄTTNINGENS

TJÄNST

Den inre marknaden - konkurrens och konkurrenskraft

25. Den allt större marknadsintegrationen har redan lett till en betydande

ökning av tillväxten jämfört med den situation som skulle ha rått om

den inre marknaden inte hade funnits. Det är således viktigt att be-

slutsamt fortsätta på denna väg och med all kraft se till att den inre

marknaden fungerar optimalt genom att rätta till de brister eller fel-

aktigheter som ännu finns kvar på vissa områden. Europeiska rådet

begär följaktligen att alla tidsfrister beaktas samt att alla nödvändiga

åtgärder vidtas för att snabbt och effektivt förverkliga de mål som

prioriteras i den nyligen framlagda handlingsplanen för fullbordandet

av den inre marknaden.

26. För att säkerställa det faktiska genomförandet av dessa prioriterade

mål stöder Europeiska rådet kommissionens initiativ att regelbundet

redovisa hur genomförandet av det som är prioriterat i handlingspla-

nen fortskrider genom att offentliggöra en "loggbok för den inre

marknaden".

27. När det gäller det statliga stödet anser Europeiska rådet att det är vik-

tigt att inrikta sig på stödsystem som främjar ekonomisk effektivitet

och sysselsättning utan att därför medföra en snedvridning av kon-

kurrensen. Kommissionen skall se till att kontrollen av det statliga

stödet inte inverkar hämmande på de arbetsmarknadspolitiska åtgär-

der som är förenliga med fördraget.

28. Europeiska rådet anser att särskild uppmärksamhet bör riktas mot

sektorer med stora omställningar inom industrin. Det uppmanar en

expertgrupp på hög nivå att under kommissionens överinseende ana-

lysera sannolikheten för omställningar inom industrin i gemenskapen

och att undersöka hur man bäst kan förutse dem för att förebygga de-

ras ekonomiska och sociala konsekvenser på ett sätt som är förenligt

med fördragets principer. En första rapport kommer att läggas fram

för rådet efter samråd med arbetsmarknadens parter för att sedan

överlämnas till Europeiska rådet i Cardiff.

29. Europeiska rådet ber både den europeiska lagstiftande myndigheten

och de nationella lagstiftande myndigheterna att aktivt fortsätta de

ansträngningar som görs för att förenkla de rättsliga och administra-

tiva förutsättningarna för företagen och särskilt för de små och me-

delstora företagen.

30. Slutligen erkänner Europeiska rådet den betydande roll som omfat-

tande paneuropeiska marknader för riskkapital kan ha för sysselsätt-

ningen och ber kommissionen att till Europeiska rådet i juni 1998

lägga fram en rapport om vilka hinder som finns för utvecklingen av

sådana marknader inom unionen.

Skattesystem

31. Europeiska rådet bekräftar nödvändigheten av att vända tendensen

till ökat skattetryck och betonar härvid betydelsen av att medlemssta-

terna samordnar sina åtgärder. Europeiska rådet erinrar om att det re-

dan tidigare uttryckt att det är angeläget att den illojala skattekonkur-

rensen stoppas, en konkurrens som riskerar att skada sysselsätt-

ningen. (Se också punkterna 66-68)

Forskning och innovation

32. Unionens politik skall i alla sammanhang komplettera och stödja

medlemsstaternas ansträngningar att gynna sysselsättningen. Detta

gäller även forskningen som spelar en viktig roll när det gäller kon-

kurrenskraft och skapande av arbetstillfällen, bland annat genom att

sprida innovation och överföra teknik till de små och medelstora

företagen. Europeiska rådet betonar i detta sammanhang betydelsen

av det nya ramprogrammet för forskning, vars huvudlinjer skall ha

diskuterats och godkänts före utgången av år 1998.

Stora nät

33. Upprättandet av ett transeuropeiskt transportnät är fortfarande ett av

de främsta medlen för att stärka den europeiska ekonomins konkur-

renskraft och utgör ett väsentligt komplement till den inre markna-

den. Europeiska rådet vill att vart och ett av de prioriterade projekten

i det transeuropeiska transportnätet i fortsättningen skall vila på en

lämplig tids- och finansieringsplan, i förekommande fall i samarbete

med olika privata och offentliga partner och med Europeiska inves-

teringsbankens aktiva deltagande. Det stöder följaktligen att Europe-

iska investeringsbanken inleder genomförandet av sin särskilda

handlingsplan som innehåller förslag till utveckling av instrument för

finansiering av de stora infrastrukturerna.

Strukturfonder

34. Europeiska rådet vill att nästa reform av strukturfonderna skall

grunda sig på de erfarenheter som gjorts hittills för att på bästa sätt

utnyttja fonderna i sysselsättningens tjänst varje gång detta är möjligt

inom ramen för de mål som angetts för fonderna och med beaktande

av deras ursprungliga uppgift att se till att regioner som släpar efter i

utvecklingen skall komma i kapp.

Kunskapssamhället

35. På grund av den potentiella inverkan som kunskaps- och informa-

tionstekniken har på utbildningen och följaktligen på sysselsättningen

begär Europeiska rådet att kommissionen före slutet av 1998 lägger

fram en rapport för Europeiska rådet om uppnådda resultat och fram-

tidsutsikter i fråga om elektronisk handel, utveckling av öppna nät

och användning av multimediahjälpmedel inom pedagogik och ut-

bildning.

NYA INITIATIV MED SÄRSKILD INRIKTNING PÅ

UTVECKLING AV SYSSELSÄTTNINGEN

Europeiska investeringsbankens handlingsplan

36. Europeiska rådet noterar med tillfredsställelse att Europeiska inves-

teringsbanken har satt igång det särskilda handlingsprogrammet från

Amsterdam som skall pågå fram till slutet av år 2000 och som syftar

till att omsätta riktlinjerna i resolutionen om tillväxt och sysselsätt-

ning av den 16 juni 1997 i konkreta investeringsmöjligheter som kan

bidra till att skapa arbetstillfällen i Europa.

37. Europeiska rådet konstaterar att detta program omfattar tre uppsätt-

ningar kompletterande åtgärder, som motsvarar resolutionens mål:

38. - Ett "särskilt konto" har inrättats för att stödja nya instrument vars

syfte är att bidra till finansieringen av små och medelstora högtekno-

logiföretag med stark tillväxt. Detta stöd kan vid behov förstärkas

genom att utnyttja bankens årliga överskott med upp till ett belopp av

en miljard ecu. Denna åtgärd grundar sig på nära samarbete och nära

komplementaritet med bank- och finansvärlden och vänder sig till

Europeiska investeringsfonden i dess egenskap av Europeiska inves-

teringsbankens främsta samarbetspartner.

39. - Det har skett en utveckling och en förstärkning av den finansiering

som beviljats av banken när det gäller utbildning, hälsa, stadsmiljö

och miljöskydd.

40. - Ny stimulans har getts åt finansieringen av de transeuropeiska nä-

ten och andra stora infrastrukturnät, för vilka banken har beviljat be-

tydande finansiering. Banken är fast besluten att gynna sunda projekt

och är därför beredd att bevilja betydande amorteringsuppskov och

återbetalningsfrister som är anpassade efter projektets art, för att un-

derlätta skräddarsydda lösningar, samt att ge extra stöd till att upp-

rätta lämpliga partnerskap mellan den offentliga och den privata sek-

torn.

41. Europeiska rådet konstaterar med särskild tillfredsställelse att detta

program har börjat genomföras och att en del viktiga resultat redan

har nåtts, bland annat följande:

42. - Banken och fonden har inrättat en europeisk mekanism för teknik,

som upp till ett belopp av 125 miljoner ecu finansieras genom ban-

kens årliga överskott, för att tillhandahålla riskkapital till små och

medelstora företag som är verksamma inom högteknologisektorn. I

sin egenskap av "fond för fonderna" kan den europeiska mekanismen

för teknik delta i en riskkapitalpool på över 800 miljoner ecu.

43. - Banken har tillsammans med några finansinstitut i unionen utarbetat

skräddarsydda projekt som innebär riskdelning och som erbjuder små

och medelstora företag olika typer av finansiering i form av kapital

eller kvasikapital.

44. - Långfristiga lån har beviljats för investeringsprojekt på hälso- och

utbildningsområdet, där det totala beloppet troligen kommer att över-

stiga en miljard ecu fram till slutet av 1997.

45. - Banken har intensifierat sin långsiktiga finansiering av stads- och

miljöprojekt samt av transeuropeiska nät och likartad infrastruktur,

och de lån som beviljats inom dessa sektorer sedan Europeiska rådet

i Amsterdam uppgår till mer än 5 miljarder ecu.

46. Europeiska rådet uppmuntrar banken att bibehålla och förstärka den

dynamik som har skapats genom detta program. De nya lån som kan

beviljas genom detta program och likartade insatser under de tre

kommande åren inom de prioriterade sektorerna i Amsterdam-reso-

lutionen och som skulle fogas till bankens nuvarande verksamhet

skulle enligt vissa uppskattningar uppgå till ett belopp om 10 miljar-

der ecu, en summa som skulle kunna främja en total investering på

mer än 30 miljarder ecu.

Ett "europeiskt initiativ för sysselsättningen"

47. Europeiska rådet välkomnar Europaparlamentets initiativ att för-

stärka budgeten till förmån för sysselsättningen, vilket fick ett posi-

tivt mottagande av rådet. Det uppmanar de båda institutionerna att

formalisera denna överenskommelse och uppmanar kommissionen

att snarast möjligt lägga fram förslag till nya finansiella instrument

till stöd för sådana små och medelstora företag som är innovativa och

skapar arbetstillfällen, så att dessa instrument snabbt kan antas av rå-

det.

48. Dessa nya instrument skall, genom att ett "konto för riskkapital" öpp-

nas, stärka de tekniska resurserna i Europa, som finansieras av Euro-

peiska investeringsbanken och förvaltas av Europeiska investerings-

fonden, stödja skapandet av gemensamma, transnationella företag,

samt vid Europeiska investeringsfonden inrätta en särskild garanti-

fond för att underlätta risktagandet för de institut som finansierar små

och medelstora företag. Europeiska rådet uppmanar kommissionen

att lägga fram exempel på bra metoder som visar hur åtgärderna fun-

gerar utifrån medlemsstaternas erfarenheter.

DEL II

RIKTLINJERNA FÖR 1998

I. Att förbättra möjligheten till inträde på arbetsmarknaden

49. Att angripa ungdomsarbetslösheten och förebygga långtidsarbetslös-

heten

 För att vända utvecklingen av ungdoms- och långtidsarbetslösheten

kommer medlemsstaterna att utarbeta förebyggande strategier, som

är inriktade på möjligheten till inträde på arbetsmarknaden och som

grundar sig på en tidig identifiering av individuella behov. Inom en

tidsfrist som varje medlemsstat själv skall fastställa och som inte får

överskrida fem år - en tidsfrist som kan vara längre i de medlemssta-

ter där arbetslösheten är särskilt hög - skall medlemsstaterna se till att

50. - alla ungdomar, innan de varit arbetslösa sex månader, erbjuds en ny

start i form av utbildning, omskolning, arbetslivserfarenhet, anställ-

ning eller andra åtgärder som främjar deras inträde på arbetsmarkna-

den,

51. - arbetslösa vuxna, innan de varit arbetslösa i tolv månader, också får

erbjudande om en ny start genom någon av de ovan nämnda åtgär-

derna eller, mer allmänt, genom individuell yrkesvägledning.

52. Dessa förebyggande åtgärder och åtgärderna för inträde på arbets-

marknaden bör kombineras med åtgärder för de långtidsarbetslösas

återinträde på arbetsmarknaden.

53. Från passiva till aktiva åtgärder

 Systemen för ersättning och utbildning bör - där detta visar sig nöd-

vändigt - omarbetas och anpassas så att de aktivt främjar möjligheten

till inträde på arbetsmarknaden och faktiskt stimulerar de arbetslösa

att söka och acceptera ett arbete eller en utbildning. Därför kommer

varje medlemsstat

54. - att anstränga sig att avsevärt öka antalet personer som är föremål

för aktiva åtgärder som kan underlätta inträdet på arbetsmarknaden.

För att öka andelen arbetslösa som erbjuds utbildning eller varje

annan jämförbar åtgärd kommer varje medlemsstat att utifrån sina

förutsättningar lägga fast en målsättning om att gradvis närma sig

genomsnittet för de tre medlemsstater som har nått de bästa

resultaten och minst 20 %.

55. Att uppmuntra utvecklingen av en metod för partnerskap

 Medlemsstaternas insatser för inträde på arbetsmarknaden är inte i

sig tillräckliga för att nå önskat resultat när det gäller inträde på

arbetsmarknaden. Följaktligen

56. - uppmanas arbetsmarknadens parter enträget att på sina olika an-

svars- och verksamhetsnivåer, skyndsamt sluta avtal som ökar möj-

ligheterna till utbildning, yrkeserfarenhet, praktik eller andra åtgärder

som kan underlätta inträdet på arbetsmarknaden.

57. - kommer medlemsstaterna och arbetsmarknadens parter att an-

stränga sig att utveckla möjligheterna till livslång utbildning.

58. Att underlätta övergången från skola till arbete

 Utsikterna till anställning är små för de unga som lämnar skolan utan

att ha inhämtat nödvändiga kunskaper för att få tillträde till arbets-

marknaden. Därför kommer medlemsstaterna att

59. - förbättra skolsystemets kvalitet för att avsevärt minska antalet ung-

domar som lämnar skolan i förtid,

60. - se till att de unga får bättre förutsättningar att anpassa sig till de

tekniska och ekonomiska förändringarna samt de kvalifikationer som

motsvarar arbetsmarknadens behov, i förekommande fall genom att

inrätta eller utveckla lärlingssystem.

II. Att utveckla företagarandan

61. Att göra det lättare att starta och driva företag genom att skapa klara,

stabila och tillförlitliga bestämmelser och genom att förbättra villko-

ren för utveckling av riskkapitalmarknaderna. De nya möjligheter

som Europeiska investeringsbanken erbjuder kommer tillsammans

med medlemsstaternas insatser att göra det enklare att starta nya före-

tag. Medlemsstaterna bör även lätta och förenkla de administrativa

och skattemässiga bördor som tynger de små och medelstora företa-

gen. Medlemsstaterna kommer därför att

62. - lägga särskild vikt vid att väsentligt minska de allmänna omkostna-

derna och den administrativa bördan för företagen, särskilt för de

små och medelstora företagen, bl.a. vid anställning av ytterligare

arbetskraft,

63. - uppmuntra initiativ till egenföretagande genom att uppmärksamma

- och sedan minska - de hinder som, inom skattesystemen och de so-

ciala trygghetssystemen, kan försvåra, särskilt för anställda, att

övergå till egenföretagande eller att bilda småföretag.

64. Att utnyttja möjligheterna att skapa nya arbetstillfällen

 Om Europeiska unionen vill lyckas med att anta den utmaning som

sysselsättningen utgör måste alla potentiella källor till sysselsättning,

liksom ny teknik och innovationer, utnyttjas effektivt. Därför kom-

mer medlemsstaterna

65. - att granska sätten att fullständigt utnyttja de möjligheter som er-

bjuds genom att sysselsättning skapas på lokal nivå, i den sociala

ekonomin och de nya verksamheter som är kopplade till de behov

som marknaden ännu inte har tillfredsställt, genom att - i avsikt att

minska dem - granska eventuella hinder för dessa möjligheter.

66. Att göra skattesystemet gynnsammare för sysselsättningen och vända

på den långvariga tendensen till allt högre skattetryck och allt högre

obligatoriska avgifter på arbete (en ökning från 35 % år 1980 till

mer än 42 % år 1995)

Varje medlemsstat

67. - kommer att, i mån av behov och med hänsyn till sin nuvarande

nivå, fastställa ett mål för en gradvis minskning av den totala skatte-

bördan och, där så är lämpligt, ett mål för en gradvis minskning av

skattetrycket på arbete och av lönebikostnaderna - särskilt för okva-

lificerat och lågavlönat arbete - utan att ifrågasätta saneringen av de

offentliga finanserna och den finansiella jämvikten i de sociala

trygghetssystemen. De kommer att i förekommande fall undersöka

ämpligheten av att införa en energiskatt eller en skatt på förorenande

utsläpp eller varje annan skattemässig åtgärd,

68. - kommer att utan förpliktelser undersöka lämpligheten av att minska

nivån på momsen på arbetsintensiva tjänster som inte är utsatta för

gränsöverskridande konkurrens.

III. Att uppmuntra företagens och de anställdas

anpassningsförmåga

69. Att modernisera arbetsorganisationen

 För att främja modernisering av arbetsorganisationen och arbetsfor-

merna

70. - uppmanas arbetsmarknadens parter, att på lämplig nivå, t.ex. på

branschnivå och företagsnivå, förhandla fram avtal som syftar till att

modernisera arbetsorganisationen, bland annat flexibla arbetsformer,

för att göra företagen produktiva och konkurrenskraftiga och för att

uppnå en nödvändig jämvikt mellan flexibilitet och trygghet. Dessa

avtal kan till exempel handla om arbetstid på årsbasis, minskning av

arbetstiden, minskning av övertiden, utveckling av deltidsarbete,

"livslång" utbildning och avbrott i yrkeslivet;

71. - kommer varje medlemsstat å sin sida att undersöka lämpligheten i

att i sin lagstiftning införa typer av kontrakt som är mer anpassnings-

bara, för att ta hänsyn till att sysselsättningen antar allt mer skilda

former. Personer som har arbetskontrakt av detta slag bör samtidigt

komma i åtnjutande av tillräcklig trygghet och bättre yrkesmässig

status, som är förenlig med företagens behov.

72. Att stödja företagens anpassningsförmåga

 För att höja kompetensnivån inom företagen kommer medlemssta-

terna

73. - att åter granska de hinder, särskilt skattemässiga, som kan stå i vä-

gen för en investering i mänskliga resurser och de kommer i före-

kommande fall att planera skattemässiga eller andra incitament för

ökad utbildning inom företagen. De skall även granska alla nya be-

stämmelser för att kontrollera att de bidrar till att reducera de hinder

som finns för sysselsättningen samt till att öka arbetsmarknadens

förmåga att anpassa sig till strukturella förändringar i ekonomin.

IV. Att stärka jämställdhetspolitiken

74. Att angripa diskriminering mellan män och kvinnor

 Medlemsstaterna bör visa sin vilja att främja jämställdheten genom

att öka kvinnornas sysselsättningsgrad. De bör också vara uppmärk-

samma på att kvinnor och män är ojämnt representerade i vissa verk-

samhetssektorer och i vissa yrken. Medlemsstaterna

75. - kommer att sträva efter att minska skillnaden mellan kvinnors och

mäns arbetslöshetsnivåer genom att aktivt stödja en ökning av syssel-

sättningen för kvinnor och de kommer att ingripa mot att kvinnor är

underrepresenterade i vissa verksamhetssektorer och i vissa yrken

och överrepresenterade i andra.

76. Att förena yrkesliv och familjeliv

 Politiken när det gäller avbrott i yrkeslivet, föräldraledighet och del-

tidsarbete är av stor vikt för kvinnor och män. Genomförandet av

olika direktiv och avtal mellan arbetsmarknadens parter i dessa

frågor bör påskyndas och regelbundet följas upp. Det måste finnas

tillräckligt med kvalificerade tjänster för barnomsorg och vård av

anhöriga för att kvinnor och män lättare skall kunna komma in på

arbetsmarknaden och bli kvar där. Medlemsstaterna

77. - kommer att anstränga sig att öka tillgången till tjänster för omsorg

och vård, där det finns vissa behov som inte är täckta.

78. Att underlätta återinträde i yrkeslivet

Medlemsstaterna

 - kommer särskilt att uppmärksamma kvinnor och män som önskar

återgå till yrkeslivet efter ett uppehåll och kommer därför att undersöka

möjligheterna att gradvis avlägsna hindren för detta återinträde.

79. Att främja funktionshindrade personers inträde i yrkeslivet

Medlemsstaterna

- kommer särskilt att uppmärksamma de svårigheter som funktions-

hindrade personer kan möta vid inträde i yrkeslivet.

Svenska ledamöter i Europaparlamentet

Svenska ledamöter i Europaparlamentet under 1997. De 22 svenska le-

damöterna innehar följande platser (1997-12-15):

ESP Europeiska socialdemokratiska partiets grupp

(socialdemokraterna)

Birgitta[REDACTED_EFTERNAMN] (s): Vice ordförande i utskottet för kultur, ungdomsfrå-

gor, utbildning och media (C12). Ledamot i utskottet för kvinnors rättig-

heter (C19). Suppleant i utskottet för regionalpolitik (C9). Medlem i de-

legationen för förbindelser med Ryssland (D5)

Jan[REDACTED_EFTERNAMN] (s): Ledamot i utskottet för socialfrågor och

sysselsättning (C8). Suppleant i utskottet för medborgerliga fri- och

rättigheter och inrikesfrågor (C14). Vice ordförande i delegationen för

förbindelser med Lettland (D3).

Anneli Hulthén (s): Ledamot i utskottet för miljö, folkhälsa och konsu-

mentskydd (C11). Suppleant i utskottet för socialfrågor och sysselsätt-

ning (C8). Vice ordförande i delegationen för förbindelser med Estland

(D2)

Maj-Lis[REDACTED_EFTERNAMN] (s): Ledamot i utskottet för utveckling och samarbete

(C13). Suppleant i utskottet för kvinnors rättigheter (C19) samt utskottet

för institutionella frågor (C 15). Ledamot i Delegationen till det blandade

parlamentariska utskottet EU-Ungern (DM5).

Maj-Britt[REDACTED_EFTERNAMN] (s): Ledamot i utskottet för utrikes-, säkerhets- och

försvarsfrågor (C1) samt i underutskottet för säkerhet och nedrustning

(SC1A). Suppleant i utskottet för externa ekonomiska förbindelser (C6).

Andre vice ordförande i delegationen för förbindelser med Sydafrika

(D24).

Tommy[REDACTED_EFTERNAMN] (s): Ledamot i budgetutskottet (C3) samt budgetkon-

trollutskottet (C16). Suppleant i utskottet för transport och turism (C10).

Sören[REDACTED_EFTERNAMN] (s): Ledamot i utskottet för ekonomi, valutafrågor och in-

dustripolitik (C4) samt utskottet för arbetsordning, valprövning och le-

damöters immunitet (C18). Suppleant i utskottet för jordbruk och lands-

bygdens utveckling (C2). Ordförande i delegationen till Europeiska eko-

nomiska samarbetsområdets (EES) gemensamma parlamentarikerkom-

mitté (DM 10). Ledamot i delegationen för förbindelser med Schweiz,

Island och Norge (D8).

EPP - Europeiska folkpartiets grupp - Kristdemokratiska

gruppen (moderaterna)

Staffan Burenstam-Linder (m): Ledamot i utskottet för utrikes-, säker-

hets- och försvarsfrågor (C1). Suppleant i utskottet för ekonomi, valuta-

frågor och industripolitik (C4) samt underutskottet för monetär politik

(SC4). Ledamot i delegationen för förbindelser med Lettland (D3).

Gunilla[REDACTED_EFTERNAMN] (m): Ledamot i utskottet för ekonomi, valutafrågor och

industripolitik (C4). Suppleant i utskottet för socialfrågor och sysselsätt-

ning (C8). Ledamot i delegationen för förbindelser med Estland (D2).

Charlotte Cedershiöld (m): Ledamot i utskottet för medborgeliga fri- och

rättigheter och inrikesfrågor (C14). Suppleant i utskottet för institutio-

nella frågor (C15). Ledamot i delegationen till det blandade parlamenta-

riska utskottet EU-Tjeckien (DM 6).

Per[REDACTED_EFTERNAMN] (m): Ledamot i utskottet för transport och turism (C10).

Suppleant i budgetutskottet (C3). Vice ordförande i delegationen för

förbindelser med Litauen (D4).

Ivar[REDACTED_EFTERNAMN] (m): Ledamot i utskottet för miljö, folkhälsa och konsument-

skydd (C11). Suppleant i utskottet för jordbruk och landsbygdens ut-

veckling (C2). Ledamot i delegationen till det blandade parlamentariska

utskottet EU-Polen (DM 4).

ELDR - Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska

partiets grupp (centern och folkpartiet)
[REDACTED_EFTERNAMN][REDACTED_EFTERNAMN] (fp): Ledamot i utskottet för utrikes-, säkerhets- och för-

svarsfrågor (C1). Suppleant i budgetutskottet (C3) samt utskottet för

kvinnors rättigheter (C19). Ledamot i delegationen för förbindelser med

Sydösteuropa (D9).

Hans[REDACTED_EFTERNAMN] (c): Ledamot i utskottet för socialfrågor och sysselsätt-

ning (C8) samt underutskottet för monetär politik (SC4). Suppleant i ut-

skottet för utrikes-, säkerhets- och försvarsfrågor (C1) samt i utskottet för

ekonomi, valutafrågor och industripolitik (C4). Ledamot i delegationen

till det blandade parlamentariska utskottet EU-Slovakien.

Karl Erik[REDACTED_EFTERNAMN] (c): Ledamot i utskottet för miljö, folkhälsa och kon-

sumentskydd (C11). Suppleant i utskottet för jordbruk och landsbygdens

utveckling (C2) samt fiskeriutskottet (C17). Ordförande i delegationen

till det blandade parlamentariska utskottet EU-Tjeckien (DM7).

GUE/NGL -Gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön

vänster (vänsterpartiet)

Marianne[REDACTED_EFTERNAMN] (v): Ledamot i utskottet för rättsliga frågor och med-

borgarrätt (C7), utskottet för kvinnors rättigheter (C19) samt utskottet för

socialfrågor och sysselsättning. Suppleant i utskottet för rättsliga frågor

och medborgarrätt (C7). Ledamot i delegationen för förbindelser med

Ryssland (D5) samt delegationen för förbindelser med Litauen (D4).

Jonas[REDACTED_EFTERNAMN] (v): Ledamot i utskottet för institutionella frågor (C 15).

Suppleant i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd (C11).

Ledamot i delegationen till Europeiska ekonomiska samarbetsområdets

(EES) gemensamma parlamentarikerkommitté (DM10). Ledamot i dele-

gationen för förbindelser med Estland (D2).
[REDACTED_EFTERNAMN][REDACTED_EFTERNAMN] (v): Ledamot i utskottet för ekonomi, valutafrågor och

industripolitik (C4). Suppleant i budgetutskottet (C3). Ledamot i delega-

tionen för förbindelser med Litauen (D4) samt delegationen för förbin-

delser med Lettland (D3).

De gröna -Gruppen De gröna i Europaparlamentet

(miljöpartiet).

Per[REDACTED_EFTERNAMN] (mp): Ledamot i utskottet för utrikes-, säkerhets- och för-

svarsfrågor (C1). Suppleant i utskottet för miljö, folkhälsa och konsu-

mentskydd (C11). Ordförande i delegationen för förbindelser med Kina

(D19).

Ulf[REDACTED_EFTERNAMN] (mp): Ledamot i budgetkontrollutskottet (C16). Suppleant i

utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi (C5). Ledamot

i delegationen för förbindelser med länderna i Sydasien och Sydasiatiska

organisationen för regionalt samarbete (SAARC) (D21).

Malou[REDACTED_EFTERNAMN] (mp): Ledamot i utskottet för regionalpolitik (C9).

Suppleant i utskottet för medborgeliga fri- och rättigheter och inrikesfrå-

gor (C14). Ledamot i delegationen för förbindelser med Lettland (D3)

samt i delegationen för förbindelser med Litauen (D4).

Inger[REDACTED_EFTERNAMN] (mp): Ledamot i utskottet för socialfrågor och syssel-

sättning (C8). Suppleant i utskottet för institutionella frågor (C15). Le-

damot i delegationen för förbindelser med Japan (D18).

Europeiska kommissionens ledamöter

1997 hade kommissionen följande ledamöter:

Jacques Santer

Ordförande

Generalsekretariatet

Rättstjänsten

Analys- och prognosgruppen

Allmänna tjänsteinspektionen

Gemensamma tjänsten för tolkning och konferenser

Talesmannen

Monetära frågor (tillsammans med Yves-Thibault de Silguy)

Den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken samt mänskliga

rättigheter (tillsammans med Hans van den Broek)

Institutionella frågor och mellanstatliga konferenser (tillsammans med

Marcelino Oreja)

Sir Leon Brittan

Vice ordförande

Yttre förbindelser med Nordamerika, Australien, Nya Zeeland, Japan,

Kina, Korea, Hongkong, Macao och Taiwan

Den gemensamma handelspolitiken

Förbindelser med OECD och Världshandelsorganisationen (WTO)

Manuel Marín

Vice ordförande

Yttre förbindelser med södra Medelhavsområdet, Mellanöstern,

Latinamerika och Asien (utom Japan, Kina, Korea, Hongkong, Macao

och Taiwan), inbegripet frågor rörande utvecklingsbistånd.

Martin Bangemann

Ledamot av kommissionen

Industrifrågor

Informations- och telekommunikationsteknik

Karel Van Miert

Ledamot av kommissionen

Konkurrens

Hans van den Broek

Ledamot av kommissionen

Yttre förbindelser med länderna i Öst- och Centraleuropa och de länder

som uppstått ur före detta Sovjetunionen samt Mongoliet; Turkiet,

Cypern, Malta och andra europeiska länder

Den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken samt mänskliga

rättigheter (i samråd med ordföranden)

Utrikestjänsten

João de Deus Pinheiro

Ledamot av kommissionen

Yttre förbindelser med staterna i Afrika, Västindien och

Stillahavsområdet (AVS), Sydafrika, inbegripet frågor rörande

utvecklingsbistånd

Lomékonventionen

Pádraig Flynn

Ledamot av kommissionen

Sysselsättning och sociala frågor

Förbindelser med Ekonomiska och sociala kommittén

Marcelino Oreja

Ledamot av kommissionen

Förbindelser med Europaparlamentet

Förbindelser med medlemsstaterna vad avser öppenhet, kommunikation

och information

Kulturella och audiovisuella frågor

Publikationsbyrån

Institutionella frågor och förbindelser med regeringskonferensen 1996

 (i samråd med ordföranden)

Anita[REDACTED_EFTERNAMN]

Ledamot av kommissionen

Frågor om invandring samt rättsliga och inrikes frågor

Förbindelser med ombudsmannen

Ekonomisk styrning

Bedrägeribekämpning

Edith Cresson

Ledamot av kommissionen

Vetenskap, forskning och utveckling

Gemensamma forskningscentret

Utbildning, yrkesutbildning och ungdom

Ritt Bjerregaard

Ledamot av kommissionen

Miljö

Kärnsäkerhet

Monika Wulf-Mathies

Ledamot av kommissionen

Regionalpolitik

Förbindelser med Regionkommittén

Sammanhållningsfonden (i samråd med Neil Kinnock och Ritt

Bjerregaard)

Neil Kinnock

Ledamot av kommissionen

Transporter (inbegripet de transeuropeiska nätverken)

Mario Monti

Ledamot av kommissionen

Den inre marknaden

Finansiella tjänster

Tull och indirekta skatter

Direkta skatter

Frans Fischler

Ledamot av kommissionen

Jordbruk och landsbygdens utveckling

Emma Bonino

Ledamot av kommissionen

Fiske

Konsumentpolitik

Europeiska gemenskapens kontor för humanitärt bistånd

Yves-Thibault de Silguy

Ledamot av kommissionen

Ekonomiska och finansiella frågor

Monetära frågor (i samråd med ordföranden)

Lån och investeringar

Statistikkontoret

Erkki Liikanen

Ledamot av kommissionen

Budget

Personal och administration

Översättning och informationsteknik

Christos Papoutsis

Ledamot av kommissionen

Energi och Euratoms försörjningskontor

Små och medelstora företag

Turism

Svenska ledamöter i Ekonomiska och sociala

kommittén

Ekonomiska och sociala kommittén hade 1997 följande svenska leda-

möter:

Margareta Regnell, SAF

Christina[REDACTED_EFTERNAMN], Företagarnas Riksorganisation

Sture[REDACTED_EFTERNAMN], Grossistförbundet Svensk Handel

Lars Kritz, Industriförbundet

Leif[REDACTED_EFTERNAMN], LO

Lars[REDACTED_EFTERNAMN], LO

Uno[REDACTED_EFTERNAMN], TCO

Anders Lönnberg, SACO

Staffan[REDACTED_EFTERNAMN], LRF

Jan[REDACTED_EFTERNAMN], Kooperativa Institutet

Christina Wahrolin, Handikappförbundets Samarbetsorganisation

Turid[REDACTED_EFTERNAMN], Sveriges Konsumentråd

Svenska ledamöter i Regionkommittén

Regionkommittén hade 1997 följande svenska ledamöter/ersättare:

Ledamöter:

 Ersättare:

Roger Kaliff (s), Kalmar (ordf) Ann Beskow (s), Orsa

Evalisa Birath[REDACTED_EFTERNAMN] (s), Stenungsund Lars Bjurström (s), Solna

Göran Färm (s), Norrrköping Endrick Schubert (s), V.

 Fröunda

Bengt[REDACTED_EFTERNAMN] (s),[REDACTED_EFTERNAMN], ersatt av Siwert Nordvall (s), Kiruna

Bernth[REDACTED_EFTERNAMN] (s), Karlskrona,

1997-02-19

Gun-Britt[REDACTED_EFTERNAMN] (s), Östersund,

ersatt av Catharina Tarras-Wahlberg (s), Ulla[REDACTED_EFTERNAMN] (s), Skövde

Stockholm, 1997-11-07

Margot[REDACTED_EFTERNAMN] (s), Umeå Ulla[REDACTED_EFTERNAMN] (s), Visby

Christina Tallberg (s), Stockholm Sture[REDACTED_EFTERNAMN] (s), Gävle,

 ersatt av

 Per-Olof[REDACTED_EFTERNAMN] (s),

[REDACTED_EFTERNAMN], 1997-02-19

Joakim[REDACTED_EFTERNAMN] (m), Malmö (v ordf), Anders Knape (m), Karlstad

ersatt av Henrik[REDACTED_EFTERNAMN] (m),

Kristianstad, 1997-11-07

Bengt Mollstedt (m), Göteborg Margareta Wallin-

[REDACTED_EFTERNAMN] (m), Vagnhärad

Anders Gustâv (m), Solna Catarina Segersten-Larsson

(m), Kil

Lars[REDACTED_EFTERNAMN] (fp), Solna Ulla[REDACTED_EFTERNAMN] (fp), Sundsvall

Kent[REDACTED_EFTERNAMN] (c), Skara Arne[REDACTED_EFTERNAMN] (c), Norrkö

 ping

Förkortningslista

ARF ASEAN Regional Forum

ASEAN Association of South East Asian Nations

ASEAN PMC Post-Ministrial Conference

ASEM Asia Europe Meeting

AVS Afrika, Västindien och Stilla havsområdet

BEST Business Environment Simplification Task

 Force

BNI Bruttonationalinkomst

BNP Bruttonationalprodukt

BSE Bovine Spongiform Encefalopati (galna

 ko-sjukan)

CBC Cross border cooperation, gränsöverskridande

 regionalt samarbete i Östersjöregionen

CBSS Council of Baltic Sea States, Östersjöstaternas

 råd

CE-märkt Europeisk standardmärkning

CEEP Arbetsgivarorganisation på europanivå

CIREFI Centrum för information, reflexion och utbyte i

 frågor som rör gränspassage och invandring

CSD Kommissionen för hållbar utveckling

De gröna De gröna i Europaparlamentet

EA Europeiska ideella föreningar

ECAC European Civil Aviation Conference

ECB Europeiska centralbanken

ECBS Europeiska centralbankssystemet

ECCA Europeiska avtal om ömsesidigt erkännande av

 bedömning om överensbestämmelse, European

 Conformity Assessment Agreements

ECE Ekonomiska kommittén för Europa

ECHO Europeiska byrån för humanitärt bistånd

ECMM European Commission Monitor Mission

EFS Europeiska fackliga samorganisationen

EHLASS EU:s skaderegestreringssystem för hem- och

 fritidsolycker

EIB Europeiska investeringsbanken

EIC Euro Info Centre

EIF Europeiska investeringsfonden

EKSG Europeiska kol- och stålgemenskapen

ELDR Europeiska liberala, demokratiska och

 reformistiska partiet

EMI Europeiska monetära institutet

EMU Ekonomiska och monetära unionen

ENE Europols narkotikaenhet

EPP European Peoples Party, Europeiska folkpartiet

ERM Exchange Rate Mechanism,

 växelkursmekanism

ESA Europeiska rymdstyrelsen

ESK Ekonomiska och sociala kommittén

ESP Europeiska socialdemokratiska partiet

EU Europeiska unionen

EUF Europeiska utvecklingsfonden

Euro-NCAP Krockprov av nya bilar

Europol Europeiska polisbyrån

EUROSTAT Europeiska statistikbyrån

EXPROM Exportfrämjande åtgärder och

 utbildningsprogram i Japan

FAO Förenta nationernas organ för livsmedel och

 jordbruk

FCCC FN:s klimatkonvention

FN Förenta nationerna

GCC Gulf Cooperation Council

GD Generaldirektorat

GPA-reglerna Government Procurement Agreement

GSP Generalized System of Preferences

GTJ Gateway to Japan

GUE/NGL Europeiska enade vänstern/Nordisk grön

 vänster

GUSP Gemensam utrikes- och säkerhetspolitik

HOGS High Officials Group for Standardization

 Policy

IAEA Internationella atomenergiorganet

IBSFC Fiskerikommissionen för Östersjön

ICRC Internationella röda korskommittén

IMF International Monetary Fund

ITA Informationsteknikavtalet

IGC Inter Governmental Conference,

 regeringskonferens

ITC International Trade Centre

KEDO Korean Peninsula Energy Development

 Organization

LIFE EU:s miljöfond

MAI Multilateralt investeringsavtal

ME Europeiska ömsesidiga bolag

MEDA Messures D`Appuissement, (stödåtgärder) för

 reform av ekonomiska och sociala strukturer

 inom ramen för det Euro-Mediterrana

 partnerskapet

MRA Mutual Recognition Agreements, avtal om

 ömsesidigt erkännande

NUTEK Närings- och teknikutvecklingsverket

OAU Organization for African Unity, Afrikanska

 enhetsorganisationen

OND Open Network Provision

ONP- kommittén Rådgivande organ till kommissionen i

 telekommunikationsfrågor

OSSE Organisationen för säkerhet och samarbete i

 Europa

PHARE Poland and Hungary Aid for Restructuring of

 the Economies

OECD Organization for Economic Cooperation and

 Development

OTC Kapitaltäckningskrav för kreditrisken i

 råvaruderivat och möjlighet att

 undanta kontrakt som handlats utanför börsen

SAARC South Asian Association for Regional

 Cooperation

SADC Southern African Development Community

SEM Sound and Efficient Management

SCE Europeiska kooperativa föreningar

SIS Schengens informationssystem

SLIM Simpler Legislation for the Internal Market

SWEDAC Styrelsen för ackreditering och teknisk kontroll

TARGET Betalningssystem

TEN Transeuropeiska nät

TRIPS Handelsrelaterade immaterialrättsfrågor

UMTS Universal Mobile Telecommunications System

UNCTAD FNs konferens om handel och utveckling

UNDCP FN:s narkotikaprogram

UNDP FN:s utvecklingsprogram

UNEPA FN:s befolkningsfond

UNICE Arbetsgivarorganisation på europanivå

UNICEF FN:s barnfond

UNGASS FN:s generalförsamlings 19.e extra möte

UNTAES United Nations Transitional Administration for

 Eastern Slavonia, Baranja and Western

 Sirmium

VEU Västeuropeiska unionen

WTO World Trade Organization,

 Världshandelsorganisationen

WWF World Wildlife Fund, Världsnaturfonden

Utrikesdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 19 februari 1998

Närvarande: statsrådet Hjelm-Wallén, ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],

Freivalds,
[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet Hjelm-Wallén

Regeringen beslutar skrivelse 1997/98:60 Berättelse om verksamheten i Europeiska

 unionen

under 1997.

Skr. 1997/98:60

11

1

26

12

187

263

260

263

Skr. 1997/98:60

Bilaga 1.1

261

264

271

Skr. 1997/98:60

Bilaga 1.2

265

272

271

Skr. 1997/98:60

Bilaga 2.2

279

279

Skr. 1997/98:60

Bilaga 3

282

2

Skr. 1997/98:60

Bilaga 4

287

290

286

Skr. 1997/98:60

Bilaga 5

291

294

Skr. 1997/98:60

Bilaga 5

292

294

Skr. 1997/98:60

Bilaga 6

294

295

Skr. 1997/98:60

Bilaga 7.1

295

1

Skr. 1997/98:60

Bilaga 7.2

296

1

Skr. 1997/98:60

Bilaga 8.1

309

297

Skr. 1997/98:60

Bilaga 8.2

326

326

Skr. 1997/98:60

Bilaga 8.3

341

328

Skr. 1997/98:60

Bilaga 9.1

344

342

Skr. 1997/98:60

Bilaga 9.2

347

345

Skr. 1997/98:60

Bilaga 9.3

347

348

Skr. 1997/98:60

Bilaga 9.4

347

349

Skr. 1997/98:60

Bilaga 10

349

351