Prop.

1994/95:62

Regeringens proposition

1994/95:62

Ändring i lagen om ömsesidig handräckning i

skatteärenden

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 27 oktober 1994

Ingvar[REDACTED_EFTERNAMN]

 Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Finansdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen läggs fram förslag om ändring i lagen om ömsesidig handräckning

i skatteärenden. Svenska folket skall i en folkomröstning den 13 november 1994

ta ställning till om Sverige skall inträda i EU eller inte. Ändringen behövs vid

ett svenskt medlemskap i Europeiska unionen, EU. Genom ändringen kommer lagens

regler om informationsutbyte att bli tillämpliga på informationsutbyte som sker

med stöd av Europeiska gemenskapens direktiv om ömsesidig handräckning i ärenden

rörande direkta och indirekta skatter.

 Ändringen föreslås träda i kraft den 1 januari 1995.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut............. 3

2 Lagtext................................. 3

3 Ärendet och dess beredning.............. 4

4 Förslaget till lag om ändring i lagen om

 ömsesidig handräckning i skatteärenden.. 4

 4.1 Bakgrund............................ 4

 4.2 Direktivets innehåll................ 5

Utdrag ur protokoll vid regeringssamman-

träde den 27 oktober 1994................. 8

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1990:314) om ömsesidig

handräckning i skatteärenden.

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

Förslag till lag om ändring i lagen (1990:314) om ömsesidig handräckning i

skatteärenden

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1990:314) om ömsesidig handräckning i

skatteärenden

 dels att nuvarande 21-23 §§ skall betecknas 22-24 §§,

 dels att rubriken närmast före nuvarande 21 § skall sättas närmast före 22 §,

 dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 21 §, samt närmast före 21 §

en ny rubrik av följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 Handräckning inom

 Europeiska

 gemenskapen

 21 §

 Myndighet inom

 Europeiska

 gemenskapen skall

 lämnas biträde med

 sådan handräckning i

 skatteärende som

 avses i 3 § första

 stycket 1. Därvid

 skall bestämmelserna

 i tillämpliga delar

 i 3 § andra stycket

 2, 4 § andra styck-

 et, 5-9, 14-17, 22,

 23 och 24 §§ tilläm-

 pas. Bestämmelserna

 i denna paragraf

 skall tillämpas på

 inkomstskatt,

 förmögenhetsskatt och

 mervärdesskatt samt

 punktskatter på

 mineraloljor,

 bearbetade to-

 baksvaror, alkohol

 och alkoholhaltiga

 drycker.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1995.

3 Ärendet och dess beredning

Sverige har ansökt om medlemskap i Europeiska unionen, EU. Avsikten är att

Sverige skall bli medlem den 1 januari 1995. Inom den Europeiska gemenskapen

gäller ett direktiv (77/799/EEG) om ömsesidig handräckning i ärenden rörande

direkta och indirekta skatter. Direktivet möjliggör utbyte av information för

beskattningsändamål och dess bestämmelser överensstämmer i huvudsak med de

bestämmelser om informationsutbyte som finns i bilaterala

dubbelbeskattningsavtal. Sverige har sådana avtal med alla medlemsstater i EU

utom med Portugal. Direktivet får därför vid ett svenskt medlemskap störst

betydelse i förhållandet mellan Sverige och Portugal. Genom att direktivet

omfattar också indirekta skatter medan dubbelbeskattningsavtalens bestämmelser

oftast endast avser direkta skatter ger direktivet utökade möjligheter till

informationsutbyte också med flertalet andra medlemsstater.

 I lagen (1990:314) om ömsesidig handräckning i skatteärenden (LÖHS) finns

regler om informationsutbyte i de fall särskild överenskommelse härom träffats

mellan Sverige och annan stat. Dessa regler kan lämpligen göras tillämpliga även

i fall då informationsutbyte sker inom EU. Vid ett svenskt medlemskap i EU bör

därför reglerna om informationsutbyte i LÖHS äga tillämpning också på in-

formationsutbyte som sker med stöd av direktivet.

Lagrådet

På grund av den föreslagna lagändringens enkla beskaffenhet anser regeringen att

Lagrådets hörande skulle sakna betydelse. Lagrådets yttrande har därför inte in-

hämtats.

4 Förslaget till lag om ändring i lagen om

 ömsesidig handräckning i skatteärenden

4.1 Bakgrund

Handräckning kan avse bl.a. utbyte av upplysningar, bistånd vid indrivning samt

delgivning av handlingar. EG:s direktiv om ömsesidig handräckning i ärenden

rörande direkta och indirekta skatter omfattar endast utbyte av upplysningar.

 Förutsättningen för informationsutbyte med annat land har hittills varit att

det funnits ett dubbelbeskattningsavtal eller handräckningsavtal med detta land.

Sverige har för närvarande sådana avtal med ett 70-tal länder.

 Så gott som samtliga dubbelbeskattningsavtal innehåller en informationsklausul

som reglerar informationsutbytet mellan skatteförvaltningarna. Ett undantag är

dubbelbeskattningsavtalet mellan Sverige och Schweiz. Informationsklausulen i de

moderna dubbelbeskattningsavtalen följer i de flesta fall ordalydelsen av

artikel 26 i det modellavtal som Organisationen för ekonomiskt samarbete och

utveckling (OECD) rekommenderat för bilaterala dubbelbeskattningsavtal ("Model

Tax Convention on Income and on Capital"). Sverige har dubbelbeskattningsavtal

med alla stater inom EU utom Portugal. Ett svenskt medlemskap i EU kommer därför

att möjliggöra informationsutbyte även med Portugal.

 Också det nordiska dubbelbeskattningsavtalet saknar informationsklausul. De

nordiska staterna har i stället slutit ett multilateralt handräckningsavtal.

Detta avtal är mer långtgående än informationsklausulen i förekommande

dubbelbeskattningsavtal.

 Inom Europarådet och OECD har utarbetats en konvention om ömsesidig

handräckning i skatteärenden. Konventionen överensstämmer i stora delar med det

multilaterala nordiska handräckningsavtalet. Förutom Sverige har bl.a. Norge och

USA undertecknat konventionen. Ytterligare ett antal länder har förklarat sig

beredda att biträda konventionen. En förutsättning för att konventionen skall

träda i kraft är att fem stater har samtyckt till att vara bundna av den. Så har

dock ännu inte skett. Konventionen återfinns i lagen (1990:313) om Europaråds-

och OECD-konventionen om ömsesidig handräckning i skatteärenden.

 I samband med att Sverige godkände Europaråds- och OECD-konventionen om

ömsesidig handräckning i skatteärenden antogs LÖHS. Denna lag trädde i kraft den

1 juli 1990 och tillkom som en följd av arbetet med Europaråds- och

OECD-konventionen.

 I LÖHS avses med handräckning (3 §) förutom utbyte av upplysningar (häri

inbegripet samtidiga skatteutredningar och deltagande i skatteutredning),

bistånd vid indrivning (häri inbegripet säkringsåtgärder) samt delgivning av

handlingar. Med vissa undantag som avser sekretess motsvarar LÖHS reglerna om

informationsutbyte i direktivet. Därför föreslås att en ny paragraf tas in i

LÖHS som hänvisar till direktivet och som anger de bestämmelser i lagen som

skall tillämpas vid informationsutbyte enligt direktivet. Även reglerna i

direktivet om sekretess motsvaras redan nu av svenska regler, förutom i

nuvarande 23 § LÖHS också i 5 kap. 1 § rättegångsbalken och i 9 kap. 3 § och

12 kap. 3 § sekretesslagen (1980:100).

4.2 Direktivets innehåll

EG:s direktiv om ömsesidig handräckning antogs den 19 december 1977 (77/799/EEG)

och omfattade ursprungligen endast direkta skatter. Genom ändringar den 6

december 1979 (79/1070/EEG) och 25 februari 1992 (92/12/EEG) har direktivet

utvidgats till att omfatta även vissa indirekta skatter, bl.a. mervärdesskatt.

 I artikel 1 punkterna 1 och 2 anges direktivets syfte och vad som avses med

skatter. I punkt 3 sker en uppräkning av medlemsstaternas olika direkta skatter.

För svensk del kommer följande direkta skatter att omfattas av direktivet: den

statliga inkomstskatten (sjömansskatten och kupongskatten däri inbegripna), den

särskilda inkomstskatten för utomlands bosatta, den särskilda inkomstskatten för

utomlands bosatta artister m.fl., den statliga fastighetsskatten, den kommunala

inkomstskatten och den statliga förmögenhetsskatten. Genom ändring den 6

december 1979 (79/1070/EEG) kom direktivet att omfatta mervärdesskatt. Genom

ändringsdirektivet den 25 februari 1992 (92/12/EEG) har direktivet kommit att

omfatta också punktskatt på mineraloljor, punktskatt på alkohol och

alkoholhaltiga drycker samt punktskatt på bearbetade tobaksvaror.

 Informationsutbyte kan ske antingen på begäran (art. 2), i form av automatiskt

utbyte av information (art. 3) eller som spontant informationsutbyte (art. 4).

Direktivet innehåller även regler om deltagande i skatteutredning i annat land

(art. 6). Syftet med informationsutbytet anges i artikel 1 punkt 1 vara att

säkerställa en riktig taxering.

 Informationsutbyte på begäran kan avse fall när skatteförvaltningen inom en

medlemsstat är i behov av upplysningar som finns tillgängliga hos

skatteförvaltningen i en annan medlemsstat eller hos en skattskyldig i den

medlemsstaten. Behörig myndighet i den utredande staten får då göra

framställning till behörig myndighet i den andra staten att inhämta denna

upplysning. Det kan röra sig om uppgifter om betalningar som har skett mellan

skattskyldiga i de berörda staterna eller uppgifter om ett bankkonto som en

skattskyldig disponerar över i den andra staten. Innan en medlemsstat begär

informationsutbyte skall möjligheterna till utredning inom den egna staten i

princip uttömmas.

 Automatiskt utbyte av information för att säkerställa en riktig taxering skall

ske i fall som bestämts enligt ett samrådsförfarande mellan de behöriga

myndigheterna i medlemsstaterna i enlighet med bestämmelserna i artikel 9.

Information som utbyts automatiskt utgörs typiskt sett av massuppgifter

omfattande ett stort antal enskilda fall av samma art. Vanligtvis omfattar sådan

information betalningar som skett från en stat till en annan och den skatt som

innehållits i den stat varifrån utbetalningen härrör, t.ex. beträffande

utdelning, ränta, royalty och andra inkomster som härrör från en stat och för

vilka skattskyldighet föreligger eller kan föreligga i mottagarens hemviststat.

 Spontant informationsutbyte innebär att en skattemyndighet i en medlemsstat

utan särskild begäran tillställer den andra medlemsstaten information. De fall

där informationsutbytet skall ske spontant anges i artikel 4 punkt 1 i

direktivet. Det kan t.ex. vara fall där det finns skäl att anta att en obehörig

skattelindring uppkommit på grund av artificiella överföringar av vinst inom en

koncern. Punkterna 2 och 3 möjliggör spontant informationsutbyte även i andra

fall.

 Av artikel 5 framgår att informationsutbytet skall ske så skyndsamt som

möjligt.

 Deltagande i skatteutredningar i annat land är en annan form av infor-

mationsutbyte. Enligt artikel 6 i direktivet kan de behöriga myndigheterna genom

det samrådsförfarande som anges i artikel 9 komma överens om sådant deltagande.

Det skall i detta sammanhang påpekas att möjligheten till närvaro av utländsk

representant vid en skatteutredning inte innebär att denne får bedriva

myndighetsutövning. Även s.k. samtidiga skatteutredningar kan ske som ett led i

informationsutbyte. Förfarandet kan t.ex. innebära att en internationell koncern

revideras av två eller flera medlemsstaters skatteförvaltningar samtidigt.

 Befogenheten att utbyta upplysningar tillkommer "behörig myndighet". Med

behörig myndighet avses normalt finansministrarna eller motsvarande i de olika

staterna (art. 1 p. 5). I LÖHS har denna funktion delegerats till

Riksskatteverket (3 §). Ärenden av särskild betydelse eller som annars är av

sådan beskaffenhet att de bör avgöras av regeringen skall dock Riksskatteverket

med eget yttrande överlämna dit (nuvarande 21 §).

 Artikel 7 i direktivet innehåller regler om sekretess. Direktivets krav på

sekretess tillgodoses som tidigare redovisats, förutom i 23 § i nuvarande

lydelse av LÖHS, genom bestämmelser i rättegångsbalken och sekretesslagen.

Artikel 8 handlar om begränsningar i skyldigheten att lämna ut information,

bl.a. beträffande sådana upplysningar som skulle röja affärshemlighet, indu-

stri-, handels- eller yrkeshemlighet samt upplysningar vilkas överlämnande

skulle strida mot allmänna hänsyn. Artikeln har sin motsvarighet i 15 § LÖHS. I

artikel 9 finns anvisningar om hur genomförandet av direktivet skall gå till. I

artikel 10 föreskrivs att medlemsstaterna löpande skall utbyta erfarenheter med

varandra, särskilt beträffande frågor som rör internprissättning mellan koncern-

företag. I artikel 11 anges att bestämmelserna i detta direktiv inte hindrar

tillämpningen av andra rättsakter om informationsutbyte som har större räckvidd

än direktivets bestämmelser.

Finansdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 27 oktober 1994

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],

Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Heckscher, Hedborg,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1994/95:62 Ändring i lagen om ömsesidig

handräckning i skatteärenden.