Regeringens proposition

1997/98:1

Budgetpropositionen för 1998

Förslag till statsbudget för budgetåret 1998, reviderad finansplan,

ändrade anslag för budgetåret 1997, vissa skattefrågor, m.m.

.

Regeringens proposition

1997/98:1

Budgetpropositionen för 1998

Enligt 9 kap. 6 § regeringsformen avger regeringen härmed sitt förslag till

statsbudget för

budgetåret 1998 och föreslår att riksdagen beräknar inkomster och beslutar om

utgifter för

staten i enlighet med de specifikationer som fogats till förslaget.

Sundsvall den 11 september 1997

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

Erik[REDACTED_EFTERNAMN]

(Finansdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

Propositionen innehåller regeringens förslag till statsbudget för budgetåret

1998. Förslaget

till statsbudget, som omfattar alla inkomster och utgifter samt andra

betalningar som

påverkar statens lånebehov, visar en omslutning på 691 miljarder kronor. Statens

lånebehov för budgetåret 1998 beräknas till 15 miljarder kronor.

I propositionen redovisar regeringen en reviderad finansplan, en årsredovisning

för staten för

budgetåret 1995/96, en uppföljning av budgeten för år 1997 samt lämnar förslag

till ändrade

och nya anslag på tilläggsbudget till statsbudgeten för budgetåret 1997.

Regeringen redovisar utgiftstaket för staten för åren 1998-2000 fördelat på de

av

riksdagen fastställda utgiftsområdena och socialförsäkringssektorn vid sidan av

statsbudgeten. I bilaga 1 redovisas specifikation av statsbudgetens anslag och

inkomsttitlar

för budgetåret 1998.

Förslag till statsbudget för budgetåret 1998

Utgifter m.m.

1000-tal kronor

Utgiftsområde 1

Rikets styrelse

3 976 700

Utgiftsområde 2

Samhällsekonomi och finansförvaltning

2 062 814

Utgiftsområde 3

Skatteförvaltning och uppbörd

5 662 254

Utgiftsområde 4

Rättsväsendet

21 034 170

Utgiftsområde 5

Utrikesförvaltning och internationell samverkan

2 811 310

Utgiftsområde 6

Totalförsvar

41 243 865

Utgiftsområde 7

Internationellt bistånd

11 434 400

Utgiftsområde 8

Invandrare och flyktingar

3 863 934

Utgiftsområde 9

Hälsovård, sjukvård och social omsorg

22 499 516

Utgiftsområde 10

Ekonomisk trygghet vid sjukdom och handikapp

37 192 476

Utgiftsområde 11

Ekonomisk trygghet vid ålderdom

62 701 000

Utgiftsområde 12

Ekonomisk trygghet för familjer och barn

35 813 561

Utgiftsområde 13

Ekonomisk trygghet vid arbetslöshet

42 723 356

Utgiftsområde 14

Arbetsmarknad och arbetsliv

47 541 952

Utgiftsområde 15

Studiestöd

21 333 755

Utgiftsområde 16

Utbildning och universitetsforskning

27 050 554

Utgiftsområde 17

Kultur, medier, trossamfund och fritid

7 334 967

Utgiftsområde 18

Samhällsplanering, bostadsförsörjning och byggande

22 825 533

Utgiftsområde 19

Regional utjämning och utveckling

3 604 853

Utgiftsområde 20

Allmän miljö- och naturvård

1 178 052

Utgiftsområde 21

Energi

1 583 041

Utgiftsområde 22

Kommunikationer

24 100 564

Utgiftsområde 23

Jord- och skogsbruk, fiske med anslutande näringar

13 725 623

Utgiftsområde 24

Näringsliv

2 698 330

Utgiftsområde 25

Allmänna bidrag till kommuner

93 048 700

Utgiftsområde 26

Statsskuldsräntor m.m.

109 125 000

Utgiftsområde 27

Avgiften till Europeiska gemenskapen

19 645 000

Summa utgiftsområden

687 815 280

Minskning av anslagsbehållningar

5 000 000

Summa utgifter

692 815 280

Myndigheters m.fl. in- och utlåning i Riksgäldskontoret, netto

 1 842 935

Summa

690 972 345

Inkomster m.m.

1000-tal kronor

Inkomstgrupp 1000

Skatter m.m.

601 991 493

Inkomstgrupp 2000

Inkomster av statens verksamhet

39 704 082

Inkomstgrupp 3000

Inkomster av försåld egendom

15 001 000

Inkomstgrupp 4000

Återbetalning av lån

2 690 055

Inkomstgrupp 5000

Kalkylmässiga inkomster

5 337 207

Inkomstgrupp 6000

Bidrag m.m. från EU

10 978 950

Inkomstgrupp 7000

Extraordinära medel avseende EU

269 558

Summa inkomster

675 972 345

Beräknat lånebehov

15 000 000

Summa

690 972 345

.

.Innehållsförteckning

1. Reviderad finansplan 11

1.1 En politik för sysselsättning och rättvisa 13

1.2 Den ekonomiska utvecklingen 15

1.2.1 Den internationella utvecklingen 15

1.2.2 Den svenska utvecklingen 15

1.2.3 Prognos för 1997 och 1998 16

1.2.4 Kalkyl för 1999 och 2000 16

1.2.5 Sysselsättning och arbetslöshet 17

1.3 Sunda statsfinanser och stabila priser 17

1.3.1 Finanspolitiken 17

1.3.2 Penning- och valutapolitiken 21

1.4 En strategi för ökad sysselsättning 23

1.4.1 Ökat företagande 23

1.4.2 Skola, vård och omsorg 24

1.4.3 En andra utbildningsrevolution 25

1.4.4 Arbetsmarknaden 25

1.4.5 Hållbara Sverige 26

1.4.6 Samarbete för sysselsättning 27

1.5 Skattepolitiken 28

1.6 Fördelningspolitiken 30

2. Förslag till riksdagsbeslut 33

3. Lagförslag 39

3.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1988:1387) om

statens upplåning 41

3.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1744) om

allmänna egenavgifter 42

3.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1981:691) om

socialavgifter 43

3.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1920) om

allmän löneavgift 46

3.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:659) om

särskild löneskatt på vissa förvärvsinkomster 46

3.6 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:687) om

särskild löneskatt på pensionskostnader 48

3.7 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:1427) om

särskild premieskatt för grupplivförsäkring, m.m. 49

3.8 Förslag till lag om ändring i lagen (1947:576) om

statlig inkomstskatt 49

3.9 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:1332) om

ändring i lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt 51

3.10 Förslag till lag om ändring i lagen (1962:381) om

allmän försäkring 52

3.11 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:1336) om

ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring 52

3.12 Förslag till lag om ändring i taxeringslagen (1990:324) 52

3.13 Förslag till lag om ändring i lagen (1993:1536) om

räntefördelning vid beskattning 53

3.14 Förslag till lag om ändring i lagen (1995:439) om

beskattning, förtullning och folkbokföring under krig

eller krigsfara m.m. 54

3.15 Förslag till lag om ändring i kommunalskattelagen

(1928:370) 54

3.16 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:1331) om

ändring i kommunalskattelagen (1928:370) 57

3.17 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:1345) om

ändring i lagen (1983:1092) med reglemente för

Allmänna pensionsfonden 57

3.18 Förslag till lag om ändring i skattebetalningslagen

(1997:483) 58

3.19 Förslag till lag om ändring i lagen (1997:323) om

statlig förmögenhetsskatt 58

3.20 Förslag till lag om ändring i lagen (1997:324) om

begränsning av skatt 62

3.21 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:325) om

självdeklaration och kontrolluppgifter 63

3.22 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:725) om

skattereduktion för utgifter för byggnadsarbete på

bostadshus 64

4. Budgetförslag med utgiftstak för den offentliga sektorn 67

4.1 Inledning 69

4.2 Förutsättningar 69

4.2.1 Politiska prioriteringar 69

4.2.2 Den makroekonomiska utvecklingen 70

4.3 De offentliga finansernas utveckling 70

4.3.1 Den offentliga sektorns finansiella sparande 71

4.3.2 Statsbudgetens utveckling 71

4.3.3 Statsbudgetens inkomster 72

4.3.4 Statsbudgetens utgifter 72

4.3.5 Lånebehovet 73

4.3.6 Statsskulden 73

4.4 Uppföljning av år 1997 74

4.4.1 Inledning 74

4.4.2 Inkomster och utgifter 75

4.5 Utgiftstak för åren 1998-2000 78

4.5.1 Utgiftstakets konstruktion 78

4.5.2 Utgiftstak för den offentliga sektorn 79

4.5.3 Utgiftstak för staten 79

4.5.4 Beskrivning av utgiftsområden m.m. 82

4.6 Lån för myndigheters investeringar i anläggningstillgångar

 och myndigheters krediter i Riksgäldskontoret 92

4.7 Redovisning av beställningsbemyndiganden 94

4.8 Budgeteffekter av förändrade skatteregler 95

4.9 Bemyndigande för ramanslag 97

Appendix till avsnitt 4 99

5. Förslag till tilläggsbudget till statsbudgeten för budgetåret 1997

105

5.1 Inledning 107

5.2 Utgiftsområde 1 Rikets styrelse 107

5.3 Utgiftsområde 2 Samhällsekonomi och finansförvaltning 109

5.4 Utgiftsområde 4 Rättsväsendet 110

5.5 Utgiftsområde 6 Totalförsvar 110

5.6 Utgiftsområde 7 Internationellt bistånd 111

5.7 Utgiftsområde 8 Invandrare och flyktningar 111

5.8 Utgiftsområde 9 Hälsovård, sjukvård och social omsorg 112

5.9 Utgiftsområde 12 Ekonomisk trygghet för familjer och

 barn 114

5.10 Utgiftsområde 13 Ekonomisk trygghet vid arbetslöshet 114

5.11 Utgiftsområde 14 Arbetsmarknad och arbetsliv 115

5.12 Utgiftsområde 16 Utbildning och universitetsforskning 116

5.13 Utgiftsområde 17 Kultur, medier, trossamfund och fritid 117

5.14 Utgiftsområde 18 Samhällsplanering, bostadsförsörjning

 och byggande 117

5.15 Utgiftsområde 19 Regional utjämning och utveckling 118

5.16 Utgiftsområde 20 Allmän miljö- och naturvård 118

5.17 Utgiftsområde 21 Energi 119

5.18 Utgiftsområde 22 Kommunikationer 120

5.19 Utgiftsområde 23 Jord- och skogsbruk, fiske med anslutande

 näringar 122

6. Ekonomisk styrning av statlig verksamhet 125

6.1 Utveckling av den ekonomiska styrningen 127

6.2 Affärsverkens upplåning 129

7. Uppföljning av budgetåret 1995/96 131

7.1 Årsredovisning för staten 133

7.2 Garantier 135

7.3 Statsbudgeten och utfallet 1995/96 136

7.4 Avgiftsbelagd verksamhet 138

7.5 Revisionens iakttagelser 139

7.6 EA-värderingen 141

7.7 Statsförvaltningens utveckling 141

8. Vissa skattefrågor 157

8.1 Inledning 159

8.2 Allmänna överväganden 159

8.2.1 Inkomstskatten efter 1998 160

8.2.2 Ökad miljörelatering av skatterna 161

8.2.3 Beskattningen av tjänster 161

8.2.4 Nya regler för utfärdande av F-skattsedel 162

8.3 Förändrad avgiftsstruktur 162

8.3.1 Allmänna utgångspunkter 162

8.3.2 De allmänna egenavgifterna 164

8.3.3 Tilläggspensionsavgiften 165

8.3.4 Sjukförsäkringsavgiften 166

8.3.5 Folkpensionsavgiften 167

8.3.6 Arbetsskadeavgiften 168

8.3.7 Förändring av det sammantagna uttaget av

arbetsgivaravgifter och allmän löneavgift till följd

av kortare sjuklöneperiod 168

8.3.8 Den särskilda löneskatten och den särskilda

premieskatten för grupplivförsäkring m.m. 169

8.3.9 Sammanfattning av förslagen om förändrade

avgiftsnivåer 170

8.4 Förmögenhetsskatten 170

8.5 Reseavdrag 171

8.6 Energiskattefrågor 172

8.6.1 Produktionsskatten på el 172

8.6.2 Elpannor i fjärrvärmesystemet 172

8.6.3 Principer för beviljande av pilotprojektsdispenser

avseende etanol 173

8.7 Förlängd tid för s.k. ROT-avdrag 174

8.8 Finansiella effekter 175

Bilagor

Bilaga 1 Specifikation av statsbudgetens utgifter och inkomster

 budgetåret 1998

Bilaga 2 Svensk ekonomi

Bilaga 3 Avstämning av det svenska konvergensprogrammet

Bilaga 4 Avstämning av målet om en halverad öppen arbetslöshet

 till år 2000

Bilaga 5 Årsredovisning för staten

Bilaga 6 1990-91 års skattereform - en värdering

Bilaga 7 Fördelningspolitisk redogörelse

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 11 september 1997

1

Reviderad finansplan

.

1 Reviderad finanspla

Svenska folket kan möta nästa sekel med tillförsikt och

framtidstro. Vi kommer att ta steget in i 2000-talet med

hög tillväxt, låg inflation och sjunkande arbetslöshet.

Låneberoendets tid är förbi. Överskott i de offentliga

finanserna skall pressa tillbaka statsskulden.

Vi kan åter forma vår gemensamma framtid ett

samhälle där ingen lämnas utanför.

På stabil grund kan politiken inriktas mot att utveckla

Sverige.

 Arbetslösheten skall betvingas. År 2000 skall den

öppna arbetslösheten vara halverad till 4 procent.

Därefter är målet full sysselsättning.

 Skolan, vården och omsorgen skall förbättras.

Regeringen vill utveckla välfärdens kärna. Därför

skall nya resurser i första hand tillföras skolan,

vården och omsorgen om barn och äldre.

 Rättvisan skall stärkas. När utrymme finns skall de

som har burit tyngst bördor i saneringen av de

gemensamma finanserna stå främst. Valet mellan

skattesänkningar och bidragsförändringar skall

styras av vad som bäst gynnar en rättvis fördelning

och mest bidrar till tillväxt och ökad sysselsättning.

Regeringen kan inte acceptera att löntagarnas

uppoffringar under de svåra år som vi har bakom oss

används till att finansiera skattelättnader för

höginkomsttagare under de goda år som ligger framför

oss.

Fria och trygga människor, ett vitalt näringsliv och

internationellt engagemang skall känneteckna vårt land i

det nya seklet. Med en politik som står i samklang med

övriga Europa skall vi ta steget in i 2000-talet.

Sverige skall vara en företagarnation som

uppmuntrar nytänkande och innovationer. Företagens

villkor skall vara stabila och konkurrenskraftiga.

Hela vårt land måste engageras i kampen för

minskad arbetslöshet. Ingen uppgift är nu viktigare än

att leda Sverige bort från arbetslöshet och in i en

utveckling för nya jobb.

1.1 En politik för sysselsättning och

rättvisa

Svensk ekonomi står i dag starkare än på mycket länge.

Grunden för en god utveckling är lagd. De offentliga

finanserna har tack vare saneringsprogrammet

förbättrats i en takt som saknar internationellt

motstycke. De budgetpolitiska målen ligger fast och

kommer att uppnås. Underskottet i den offentliga

sektorns finansiella sparande beräknas bli 1,9 procent av

BNP 1997. De statliga utgiftstaken ligger fast. År 1998

uppnås balans i de offentliga finanserna.

Den ekonomiska politiken syftar till tillväxt,

sysselsättning och rättvisa. Politiken inriktas på

ekonomisk stabilitet, med sunda offentliga finanser och

stabila priser, och på förbättrade förutsättningar för

omvandling och utveckling. Erfarenheterna från första

hälften av 90-talet visar vilka förödande konsekvenser

en ekonomisk instabilitet med exploderande statsskuld

och hög inflation har för möjligheterna att värna

sysselsättning och välfärd.

Sysselsättningspolitiken bygger på fem grundstenar.

 Arbetslösheten skall minskas huvudsakligen genom

att fler människor får arbete eller utbildning som ger

ökade möjligheter till arbete. Arbets- och

kompetenslinjen gäller.

 Huvuddelen av sysselsättningsökningen de

kommande åren bör ske i den privata sektorn.

 I den offentliga sektorn skall verksamheter

prioriteras framför transfereringar. vården och

omsorgen utgör kärnan i välfärden.

 Det krävs en bättre fungerande lönebildning för att

arbetslösheten skall kunna halveras.

 Statsfinanserna skall vara sunda och priserna stabila.

En politik för sysselsättning

Den svenska ekonomins styrka kommer inifrån. Den

strama budgetpolitiken som syftar till att sanera de

offentliga finanserna har burit frukt. Räntorna har fallit

kraftigt. Förtroendet för svensk ekonomi och svensk

ekonomisk politik har stärkts både bland hushåll och

företag.

Vi befinner oss i den första konjunkturuppgången på

30 år som inte har föregåtts av en expansiv ekonomisk

politik eller en devalvering. Konjunkturförstärkningen

sker med bibehållen låg inflationstakt och förtroende för

prisstabiliteten.

Genom den snabba förbättringen av de offentliga

finanserna har handlingsfrihet återskapats. Regeringen

konkretiserar nu den satsning på arbete och utbildning

som presenterades i den ekonomiska vårpropositionen

(prop. 1996/97:150). Trots dessa nya åtgärder sjunker

utgiftskvoten kraftigt för år 1998.

 Skolan, vården och omsorgen stärks. År 1998 till-

förs den kommunala sektorn 8 miljarder kronor för

att främja sysselsättningen och säkra kvaliteten på

välfärden. I denna proposition föreslås dessutom att

den kommunala sektorn 1999 och år 2000 tillförs

ytterligare 4 miljarder kronor vardera året i en

nivåhöjande satsning. Därmed kommer skolan,

vården och omsorgen att ha tillförts sammanlagt 16

miljarder kronor i nivåhöjning år 2000 i jämförelse

med 1996.

 Utbildningen byggs ut för att långsiktigt stärka

Sveriges konkurrenskraft. Dessutom föreslås i denna

proposition en tidigareläggning av

utbildningssatsningen med 1 000 platser i

kvalificerad yrkesutbildning och 10 000 hög-

skoleplatser till vårterminen 1998.

 Politiken inriktas på hållbar tillväxt. Ett lokalt och

ett nationellt investeringsprogram genomförs.

 Företagsklimatet förbättras ytterligare. Riksdagen

har tidigare beslutat om att ändra ansvaret för

sjuklöneperioden så att arbetsgivarna ansvarar från

dag 2 till dag 28. Detta har mötts av kritik från båda

parter på arbetsmarknaden, trots att förslaget från

början kom från arbetsgivarna. Därför föreslår

regeringen nu att arbetsgivarna enbart skall vara

ansvariga för dag 2 14. Den för löntagarna viktiga

frågan om den kompletterande ersättningen till

sjuklönen löses på ett konstruktivt sätt genom den nu

föreslagna ändringen.

 Arbetsmarknadspolitiken stärks för att minska risken

för utslagning och utanförskap. I denna proposition

föreslås en kraftig ungdomssatsning. Regeringen

föreslår dessutom i samarbete med näringslivet en

ny IT-utbildning.

En politik för rättvisa

Det har inte funnits något alternativ till saneringen av de

offentliga finanserna. Den var nödvändig för att

återskapa förtroendet för svensk ekonomi och svensk

ekonomisk politik. Saneringspolitiken har utformats så

att bördorna skall bäras rättvist. De som har det bäst

ställt skall bära den tyngsta bördan.

Vid en närmare granskning av den

fördelningspolitiska profilen framträder barnfamiljerna

som en grupp som har drabbats hårdare än andra.

Regeringen föreslår därför en höjning av barnbidragen

och studiebidragen i studiehjälpen från 640 kronor till

750 kronor per barn och månad. Dessutom återinförs

flerbarnstillägget även för barn födda efter 1995, då

detta har en god fördelningspolitisk träffsäkerhet. För

de pensionärer som har minst marginaler föreslås en

höjning av bostadstillägg för pensionärer, BTP.

Samtliga dessa åtgärder ryms inom utgiftstaket och det

budgetpolitiska målet om balans 1998. Välfärden betalas

med egna pengar, inte med lånade pengar.

I denna proposition görs den slutliga

fördelningspolitiska avstämningen av saneringsprogram-

met. Med de åtgärder som nu föreslås är slutsatsen att

saneringen av de offentliga finanserna har genomförts i

huvudsak rättvist. Den femtedel av hushållen som har

högst ekonomisk standard bidrar med 43 procent av

saneringen, medan den femtedel som har lägst

ekonomisk standard bidrar med 11 procent.

En politik för stabilitet

Socialdemokraterna och centerpartiet har sedan våren

1995 samarbetat om den ekonomiska politiken. Detta

samarbete har haft en avgörande betydelse för den

politiska stabiliteten och bidragit till sänkta räntor och

stärkt krona. Budgetpropositionen har föregåtts av

överläggningar med centerpartiet som står bakom

riktlinjerna för den ekonomiska politiken och

utgiftstaket, fördelningen av utgifter på utgiftsområden,

åtgärderna för budgetsanering, tilläggsbudgeten för

1997, de nu föreslagna skatteförändringarna för 1998

och konvergensprogrammet. Genom detta samarbete

bekräftas att det finns politisk stabilitet för en

ekonomisk politik som beträffande de offentliga

finanserna är inriktad på balans 1998 och överskott

1999 och framåt, och en halvering av den öppna

arbetslösheten till år 2000.

1.2 Den ekonomiska utvecklingen

Den internationella konjunkturen har förstärkts under

1997. Sverige är inne i en uppgångsfas. Efter en svag

uppgång det första halvåret 1997 förväntas andra

halvåret bli bättre. Arbetslösheten har börjat minska och

den privata sysselsättningen stiger. Konjunkturen

förstärks ytterligare under 1998.

1.2.1 Den internationella utvecklingen

Den europeiska konjunkturen är inne i en uppgångsfas,

även om det i Tyskland, Frankrike och Italien finns en

kvardröjande osäkerhet. Ländernas förbättrade

offentliga finanser har på ett avgörande sätt bidragit till

lägre räntor. Företagens och hushållens förtroende för

den ekonomiska utvecklingen ökar stadigt. Då

budgetsaneringen väntas fortsätta och inflationen förbli

låg finns det goda förutsättningar för fortsatt låga räntor

inom EU, vilket skapar gynnsamma förhållanden för

den ekonomiska tillväxten framöver. Det stora

problemet i Europa är arbetslösheten. I EU är för

närvarande 18 miljoner människor utan arbete, eller 11

procent av arbetskraften. Av dessa har hälften varit

arbetslösa längre än ett år.

Förenta staterna upplever för närvarande en av de

längsta tillväxtperioderna under efterkrigstiden. Hittills

har inflationen inte satt fart, utan snarare fallit. Den

starka ekonomiska tillväxten har bidragit till att

statsfinanserna förbättrats. Arbetslösheten var i maj 4,8

procent, den lägsta sedan 1973. Huvudorsaken till den

låga arbetslöshetsnivån är den väl avvägda finans- och

penningpolitiken.

TABELL: 1.1 NYCKELTAL 1996 1998 FÖR EU OCH

FÖRENTA STATERNA

ÅRLIG PROCENTUELL FÖRÄNDRING

1996

1997

1998

BNP

EU

1,7

2,3

2,6

Förenta staterna

2,4

3,6

2,0

Konsumentpriser

EU

2,5

2,1

2,1

Förenta staterna

2,9

2,6

2,9

Arbetslöshet (nivå)

EU

11,4

11,2

10,9

Förenta staterna

5,4

5,0

5,1

Källor: OECD, Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet.

För länderna kring Östersjön har utsikterna förbättrats

under året. Både Finland och Danmark väntas ha en

tillväxt på över 3 procent trots en stram budgetpolitik.

Tillväxten i Tyskland stärks under 1997. BNP-tillväxten

i Polen och Baltikum bedöms uppgå till nästan 5 procent

under detta. Den negativa utvecklingen i Ryssland under

de senaste åren väntas vända i år.

I Japan förväntas återhämtningen fortskrida om än

långsamt. Den finansiella krisen i Asien medför dock

problem för hela regionen.

1.2.2 Den svenska utvecklingen

I början av 1990-talet minskade Sveriges samlade pro-

duktion under tre år i rad. Sverige upplevde den första

depressionen sedan 1930-talet. Resultatet var förödande

för den svenska ekonomin. Under de första åren på

1990-talet nästan fördubblades statsskulden,

arbetslösheten tredubblades och budgetunderskottet mer

än fyrdubblades.

Den ekonomiska politik som förts för att vända

denna utveckling har i de flesta avseenden varit mycket

framgångsrik. Under 1995 och 1996 föll räntenivån och

inflationsförväntningarna i takt med att förtroendet

ökade för den förda ekonomiska politiken. Tillväxten

blev 3,6 procent 1995. En svag europeisk utveckling

smittade dock av sig på Sverige i slutet av 1995.

Avmattningen av exporten och lageranpassning fick till

följd att optimismen föll och arbetslösheten steg.

Sverige drabbades av en konjunkturavmattning och

tillväxten dämpades till 1,1 procent under 1996.

I slutet av 1996 observerades de första tecknen på att

konjunkturen höll på att vända uppåt. Under våren 1997

blev signalerna allt tydligare och senare statistik

bekräftar denna bild. Återigen är det exporten som

leder uppgången, men också en allt starkare privat

konsumtion. Trots en mycket stark utveckling efter

kronfallet 1992 tyder den ökade orderingången på att

exporten kommer att fortsätta att expandera i snabb takt

framöver. En positiv utveckling är att de svenska

företagen inte tycks öka priserna i den omfattning som

hade kunnat befaras, istället satsar företagen på att öka

marknadsandelarna. Av värdet på den samlade

ökningen av industriproduktionen 1996 1998 beräknas

88 procent bestå av volymökning och resterande 12

procent av prisökningar. Som kontrast kan ställas att

under den förra stora högkonjunkturen 1986 1989 stod

volymökningen endast för 27 procent, medan resterande

73 procent bestod av prisökningar.

Styrkan i den svenska konjunkturuppgången kommer

inifrån. Den högkonjunktur vi står inför är den första på

30 år som inte har föregåtts av en devalvering eller en

expansiv ekonomisk politik. Tvärtom har perioden

kännetecknats av en mycket stram budgetpolitik.

Hushållens framtidsförväntningar blir allt ljusare och

tillgångspriserna stiger. Effekten av de lägre räntorna

visar sig bl.a. i en ökad omsättning i detaljhandeln och

en ökad bilförsäljning. Investeringarna är emellertid

inne i en svacka och bostadsbyggandet har varit mycket

lågt under det första halvåret. Dessutom faller den

offentliga konsumtionen.

Det normala mönstret är att utvecklingen på

arbetsmarknaden släpar efter utvecklingen i ekonomin i

övrigt. Detta förhållande gäller också i denna

konjunkturfas. Den kraftiga försämringen av

arbetsmarknadsläget som startade i mitten av 1996 har

dock upphört och sysselsättningen har åter börjat öka.

Inflationen ligger i nedre delen av Riksbankens

toleransintervall. Det underliggande inflationstrycket är

fortfarande lågt. Efter ett halvår av fallande konsu-

mentpriser har priserna ökat måttligt de senaste

månaderna då de tillfälliga effekterna av

kronförstärkningen ebbar ut, samtidigt som vissa

indirekta skatter höjts.

1.2.3 Prognos för 1997 och 1998

Tillväxten beräknas bli 2,3 procent 1997 och 3,1

procent 1998. Innevarande år beräknas utrikeshandelns

bidrag till tillväxten bli fortsatt högt, men 1998 blir

bidraget mindre i takt med att importen tar fart. Som ett

resultat av den ökande framtidstron beräknas den

privata konsumtionen stiga mer än inkomsterna. För

investeringarna förutses en återhämtning nästa år.

Nedgången i den offentliga konsumtionen väntas

upphöra nästa år, då resurstillskottet till kommunerna

får avsedd verkan. Eftersom det fortfarande finns lediga

resurser i ekonomin blir tillväxten förhållandevis hög

utan att det uppstår ett tryck uppåt på priser och löner.

TABELL 1.2 FÖRSÖRJNINGSBALANS, 1996 2000

MDKR

PROCENTUELL

VOLYMFÖRÄNDRING

1996

1997

1998

1999

2000

Privat konsumtion

885,

3

2,3

2,5

2,0

1,9

Offentlig konsumtion

434,

2

-1,1

0,5

0,4

0,8

 Stat

132,

2

0,5

0,5

0,5

0,5

 Kommuner

302,

1

-1,7

0,6

0,4

1,0

Bruttoinvesteringar

249,

6

0,4

5,8

8,0

6,7

 Näringsliv ex.

bostäder

183,

6

5,0

5,4

8,1

5,8

 Bostäder

30,3

-

21,

2

12,

8

15,

0

15,

0

 Myndigheter

35,6

-3,5

3,2

2,7

5,3

Lagerbidrag

-3,2

0,2

0,1

0,0

0,0

Export

670,

4

9,6

7,2

5,2

5,1

Import

558,

2

8,5

7,0

5,1

5,0

BNP

1678

,1

2,3

3,1

2,9

2,8

Den relativt gynnsamma utvecklingen av ekonomin

under hösten 1997 och under 1998 gör att

sysselsättningen stiger samtidigt som arbetslösheten

faller. Eftersom första halvåret 1997 blev svagt kommer

den genomsnittliga öppna arbetslösheten för 1997 ändå

att bli hög, 8,4 procent. År 1998 väntas arbetslösheten

gå ned med en procentenhet.

På några få år har underskotten i bytesbalansen vänts

till växande överskott. Överskottet i bytesbalansen stiger

ytterligare framöver och beräknas uppgå till 70

miljarder kronor 1998, vilket motsvarar ca 4 procent av

BNP. Därigenom kan också den totala nettoskulden till

utlandet amorteras ned vilket stärker Sverige.

1.2.4 Kalkyl för 1999 och 2000.

Kalkylen för 1999 och år 2000 bygger på två avgörande

antaganden. Dels antas lönebildningen fungera bättre så

att de sammanlagda löneökningarna inklusive

löneglidning och kostnaden för eventuella

arbetstidsförkortningar, begränsas till 3,5 procent trots

att arbetsmarknadsläget förbättras. Dels antas de olika

arbetsmarknadspolitiska åtgärderna och

utbildningssatsningen få genomslag.

Under dessa förutsättningar beräknas den öppna

arbetslösheten till 4,5 procent år 2000. Målet att halvera

den öppna arbetslösheten till 4 procent år 2000 ligger

fast. För att säkerställa att målet nås kommer

regeringen att fortsätta att inför riksdagen halvårsvis

avstämma utvecklingen på arbetsmarknaden. Beredskap

finns för att vid behov vidta ytterligare åtgärder så att

målet nås.

Tillväxten kalkyleras ligga något högre än den

långsiktiga trenden på cirka 2 procent. Den offentliga

sektorns finanser förbättras i takt med att skattebaserna

växer samtidigt som utgiftspolitiken förblir stram. De

nu föreslagna resurstillskotten på 4 miljarder kronor

1999 och ytterligare 4 miljarder kronor år 2000 till den

kommunala sektorn bidrar till att sysselsättningen i den

här sektorn ökar något under perioden. Den ökade

tillväxten i ekonomin bärs till stor del av den privata

konsumtionen.

TABELL 1.3 NYCKELTAL, 1997 2000

ÅRLIG PROCENTUELL

FÖRÄNDRING

1997

1998

1999

2000

Antal sysselsatta

-1,2

1,0

1,6

1,6

Real disponibel inkomst

0,0

1,8

2,6

3,6

Hushållens nettosparkvot

3,2

2,6

3,1

4,8

KPI, årsgenomsnitt

1,1

1,7

2,0

2,0

Kostnadstimlön

4,8

3,5

3,5

3,5

Ränta 5-års statsobligation

5,8

2

6,1

3

6,2

5

6,2

5

Tysk ränta 5-års

statsobligation

4,6

0

5,1

3

5,2

5

5,2

5

TCW-index

121

,2

120

,5

119

,0

118

,0

Produktivitet i näringslivet

4,4

2,5

1,6

1,6

Bytesbalans, procent av

BNP

3,1

3,8

3,9

4,0

TABELL 1.4 SYSSELSÄTTNING, ARBETSLÖSHET OCH LÖNEUTVECKLING

1990

1991

1992

1993

1994

1995

1996

1997

1998

1999

2000

Relativt arbetskraftstal1

84,2

83,3

81,1

79,1

77,6

78,2

77,9

77,1

76,9

76,7

76,5

Antal sysselsatta2

4

454

4

378

4

185

3

964

3

927

3

986

3

963

3

915

3

954

4

018

4

083

 Privat sektor2

 3

075

2

986

2

821

2

630

2

633

2

698

2

697

2

697

2

730

2

790

2

841

 Offentlig sektor2

1

404

1

404

1

381

1

327

1

291

1

287

1

263

1

217

1

223

1

227

1

241

Öppen arbetslöshet3

1,7

3,0

5,3

8,2

8,0

7,7

8,1

8,4

7,4

6,0

4,5

Konjunkturberoende

arbetsmarknadspolitiska

åtgärder3

1,2

2,0

3,6

4,3

5,3

4,4

4,5

4,3

4,7

4,5

4,4

Kostnadstimlön4

9,8

5,7

3,7

2,8

2,4

3,3

6,1

4,8

3,5

3,5

3,5

1. Arbetskraften i procent av befolkningen i åldern 16 64 år

2. Tusental personer

3. I procent av arbetskraften

4. Årlig procentuell förändring

Anm.: För åren 1990 1992 är sysselsättningen inom privat och offentlig sektor

inte konsistenta med totalen. Delbranscherna är här omräknade av

SCB för definitions- och metodändringar genomförda 1992/1993 och kvotade från

SNI69 till SNI92. Totalen är den ursprungliga serien men

korrigerad för bl.a. felaktig klassificering av ALU-arbetare och

ungdomspraktikanter. Även för åren efter 1993 finns en diskrepans.

1.2.5 Sysselsättning och arbetslöshet

I början av 1990-talet gick Sverige från att vara ett land

som kännetecknades av full sysselsättning till ett land

märkt av massarbetslöshet. Mellan 1991 och 1994

försvann över 450 000 arbetstillfällen. Av dessa var

drygt 350 000 i den privata sektorn och drygt 100 000 i

den offentliga. I slutet av 1994 vände situationen på

arbetsmarknaden. Åren 1995 och 1996 tillkom det

64 000 nya arbetstillfällen i den privata sektorn

samtidigt som det försvann ytterligare 28 000 jobb i den

offentliga.

Arbetsmarknadsläget i början av 1997 var

oroväckande. Detta gällde framför allt på den offentliga

sidan. Nu ser situationen ut att ljusna. Arbetslösheten

har de senaste månaderna vänt nedåt och

sysselsättningen har börjat stiga. Orsaken till

vändningen är både den ekonomiska återhämtningen

och den satsning på skola, vård och omsorg som

föreslogs i vårpropositionen och som i denna budget

preciseras.

Sammantaget beräknas dock 46 000 arbetstillfällen

försvinna i den offentliga sektorn 1997, varav den

största delen av minskningen skedde under det första

halvåret. I den privata sektorn är sysselsättningen så gott

som oförändrad jämfört med föregående år. Under

1998 kommer bl.a. resurstillskottet till kommuner och

landsting att medföra en bättre utveckling. År 1998

beräknas det tillkomma 33 000 privata och 6 000

offentliga jobb. Inom den privata sektorn är det främst

tjänstesektorn som expanderar.

1.3 Sunda statsfinanser och stabila

priser

Sunda statsfinanser och stabila priser är en förutsättning

för en långsiktigt hög tillväxt. Detta synsätt är styrande

för den ekonomiska politikens utformning. Med en

stabil ekonomisk grund kan regeringens viktigaste

uppgift sättas i fokus: att halvera den öppna

arbetslösheten från 8 procent 1994 till 4 procent år

2000.

1.3.1 Finanspolitiken

Finanspolitiken inriktas på att sanera de offentliga

finanserna. Orsaken till detta är den kris som Sverige

drabbades av i början av 1990-talet. Raset i den

inhemska efterfrågan och tredubblingen av

arbetslösheten tillsammans med finanskrisen hösten

1992 och svag budgetdisciplin under början av 1990-

talet raserade de offentliga finanserna.

I budgetpropositionen i januari 1995 beräknades det

statliga lånebehovet för budgetåret till över 229

miljarder kronor. Mer än var tredje krona i

statsbudgeten utgjorde en lånad krona. Situationen var

ohållbar. Den svenska välfärden hotades i grunden.

Räntorna på statsskulden trängde ut andra utgifter.

Förtroendet för Sverige var lågt. Regeringen föreslog

därför ett omfattande saneringsprogram för att snabbt få

stopp på ökningen av statsskulden.

Saneringsprogrammet uppgår till 126 miljarder kronor

och är med budgeten för 1998 fullt ut genomfört.

Storleken och profilen på saneringsprogrammet har

kontinuerligt anpassats för att uppnå de budgetpolitiska

målen:

Statsskulden mätt som andel av BNP skulle

stabiliseras senast 1996

Detta mål är uppfyllt. Statsskulden som andel av BNP

nådde redan 1995 sin topp på 84,3 procent. Därefter har

den stadigt minskat. Vid utgången av 1998 beräknas

statsskulden ha sjunkit till 79,4 procent av BNP för att

sedan fortsätta minska i snabb takt. Den offentliga

sektorns konsoliderade bruttoskuld nådde sin topp redan

1994 och har sedan dess fallit kontinuerligt.

Underskottet får ej överstiga 3 procent av BNP 1997.

Även detta mål uppfylls. Underskottet beräknas bli 1,9

procent av BNP 1997. Det är en förbättring med 0,2

procentenheter sedan vårpropositionen. Det är därmed

att förvänta att Sverige tas bort från den grupp EU-

länder som har alltför stora underskott i de offentliga

finanserna.

År 1998 skall de offentliga finanserna vara i balans

Även detta mål kommer att uppfyllas. Under 1998

betalar Sverige den egna välfärden med egna pengar,

något som för ett par år sedan av många ansågs som

fullständigt osannolikt. År 1993 var underskottet i de

offentliga finanserna 12,3 procent av BNP. Detta

innebär att Sverige på fem år går från att ha OECD-

områdets näst största underskott till balans. Sverige är

därmed ett av de få OECD-länder som inte har ett

underskott i de offentliga finanserna. Detta gäller även

för det strukturella underskottet där OECD:s bedömning

är att Sverige har ett strukturellt överskott redan 1998.

Efter 1998 skall de offentliga finanserna uppvisa ett

överskott

Våren 1996 föreslog regeringen ett fjärde

budgetpolitiskt mål ett överskott i de offentliga

finanserna efter 1998. Det finns en rad orsaker till att

Sverige bör ha ett ambitiöst mål för de offentliga

finanserna:

 Med ett överskott i de offentliga finanserna finns det

en marginal att aktivt motverka konjunktur-

avmattningar utan att underskottet hotar att bli för

stort och utlösa en ränteuppgång.

 Sverige måste rusta för framtiden. Andelen äldre

kommer en bit in på nästa sekel att öka. Den

offentliga sektorn måste då vara stark nog för att

kunna möta denna utveckling. Situationen är inte

unik för Sverige, men eftersom Sverige har höga

ambitioner för den offentliga välfärden måste

Sverige ha minst lika höga ambitioner för den

offentliga sektorns styrka.

 En hög nivå på sparandet möjliggör en hög

investeringsnivå utan att Sverige får ett underskott i

betalningarna med andra länder. Därmed kan

Sveriges internationella skuldsättning minskas

samtidigt som produktionskapaciteten kan höjas. Ett

högt offentligt sparande bidrar dessutom till ett högt

nationellt sparande, vilket har en positiv inverkan på

de långsiktiga tillväxtmöjligheterna.

Ett genomsnittligt överskott på 2 procent av BNP

I samband med vårpropositionen 1997 föreslog

regeringen efter överläggningar med centerpartiet en

konkretisering av överskottsmålet: Det långsiktiga målet

bör vara ett överskott i de offentliga finanserna på 2

procent av BNP i genomsnitt över en konjunkturcykel.

Riksdagen har ställt sig bakom detta.

Med ett genomsnittligt överskott på 2 procent av

BNP kan den offentliga sektorns nettoskuld försvinna

till år 2010. Därmed minskas beroendet av de

finansiella marknaderna. Ett land med en liten offentlig

skuldsättning har en betydligt större frihet än ett hårt

skuldsatt land. En avbetalning av statsskulden minskar

också statens räntekostnader. För 1997 beräknas

räntekostnaderna till 95,3 miljarder kronor. Det är den

största utgiftsposten i statsbudgeten, 14 procent av

utgifterna.

Med ett långsiktigt mål om 2 procents överskott kan

Sverige i en normal konjunktursvacka upprätthålla en

god säkerhetsmarginal till EU:s s.k. referensvärde för

offentliga finanser, dvs. ett underskott på högst 3

procent av BNP. Även om Sverige inte kommer att

delta i den monetära unionen från starten 1999 har

referensvärdet en stor betydelse. Tre-procentsgränsen

har blivit en måttstock för nästan samtliga länder i

hela världen. Dessutom uppfyller Sverige ett viktigt

åtagande i stabilitets- och tillväxtpakten som samtliga

EU-länder har gjort att ha ett medelfristigt budgetmål

nära balans eller överskott.

Fempunktsprogrammet i vårpropositionen

Det statliga utgiftstaket på 720 miljarder kronor för

1998 ligger fast. Det budgetpolitiska målet om balans

uppnås.

I samband med vårpropositionen konstaterade

regeringen att det fanns ett utrymme att genomföra en

offensiv mot arbetslöshet inom ramen för målet om

offentliga finanser i balans 1998. Beräkningarna visade

att balans 1998 skulle uppnås vid en satsning på 14

miljarder kronor. Utrymmet uppkom genom att de

offentliga finanserna förbättrades snabbare än tidigare

beräknat, i huvudsak på grund av att utgifterna ökade

mindre än väntat. I denna budget konkretiseras den

offensiv som föreslogs i vårpropositionen. Satsningen

riktas mot fem områden:

 En nivåhöjning av statsbidragen till kommuner och

landsting på 8 miljarder kronor för att höja

kvaliteten på skola, vård och omsorg.

 En utökning av utbildningssatsningen för att höja

kunskapsnivån i Sverige och på så sätt möjliggöra en

varaktigt hög tillväxt och låg arbetslöshet.

 En satsning på att bygga om Sverige i en ekologiskt

hållbar riktning.

 Ytterligare förbättrade villkor för små och medel-

stora företag.

 En kvalitetshöjning av arbetsmarknadspolitiken i

syfte att minska risken för bristsituationer.

TABELL1.5 VÅRPROPOSITIONENS

FEMPUNKTSPROGRAM FÖR ARBETE OCH

UTBILDNING

MILJARDER KRONOR

199

7

199

8

199

9

200

0

Skola, vård, omsorg

4,0

8,0

8,0

8,0

Hållbar utveckling

1,5

5,1

5,9

Utbildning

0,5

2,5

4,3

6,0

Småföretag

1,6

1,8

1,7

Arbetsmarknadspolitik

0,9

2,8

1,9

1,6

Nya åtgärder för sysselsättning och rättvisa

De budgetpolitiska målen innebär att balans skall uppnås

1998 och att ett överskott skall etableras därefter.

De offentliga finanserna utvecklas enligt den bedöm-

ning som nu görs starkare än vad som antogs i

vårpropositionen. Detta gäller såväl 1997 som 1998 och

beror på en starkare tillväxt och lägre offentliga utgifter.

Det har därmed skapats ett utrymme för ytterligare

offensiva åtgärder. Regeringen föreslår därför följande

åtgärder för sysselsättning och rättvisa.

 Regeringen föreslår ytterligare resurser till skolan,

vården och omsorgen. För 1999 höjs bidragen till

kommuner och landsting med 4 miljarder kronor

och från år 2000 med ytterligare 4 miljarder kronor

i nivå. Sammantaget innebär regeringens satsningar

en nivåhöjning på 16 miljarder kronor år 2000

jämfört med 1996.

 Regeringen prioriterar en förbättring för

barnfamiljerna bl.a. mot bakgrund av att de

fördelningspolitiska utvärderingarna visar att

barnfamiljerna har drabbats hårdare än andra

grupper. Barnbidraget och studiebidraget i

studiehjälpen höjs därför från 640 till 750 kronor per

barn och månad från den 1 januari 1998.

Flerbarnstillägget för barn födda efter 1995

återinförs från samma datum.

 Regeringen prioriterar förbättringar för de sämst

ställda pensionärerna genom förstärkt bostadstillägg

för pensionärer, BTP. Regeringen föreslår dessutom

en tidigareläggning av utbetalningen av pensionerna

till den 18:e 19:e varje månad.

 Regeringen prioriterar en åtgärd som särskilt lyfts

fram av arbetsmarknadens parter och

småföretagarnas organisationer. Den period då

företagen betalar sjuklön förkortas från fyra till två

veckor. Därmed förbättras företagsklimatet

ytterligare. Dessutom förändras

förmögenhetsskatten.

 Regeringen prioriterar dessutom en förlängning av

ROT-avdraget och en förändring av reseavdraget.

De budgetpolitiska målen fortsätter att vara styrande för

budgetpolitiken. Efter de ovan nämnda åtgärderna

kommer det offentliga sparandet, med samma

beräkningsmetoder som användes i vårpropositionen, att

uppgå till 0,0 procent av BNP. Målet om balans uppnås

således 1998.

Jämfört med vårpropositionen ändras dock

beräkningarna av två tekniska skäl. För det första

föreslås AP-fondens innehav av fastigheter att under

1998 överföras till bolagsform. Detta påverkar inte den

offentliga förmögenheten. Men eftersom aktier inräknas

i det finansiella sparandet medan direktägda fastigheter

inte gör det, leder detta till en uppjustering av det

redovisade finansiella sparandet år 1998 med 0,9

procent av BNP.

För det andra har EU:s statistikorgan Eurostat

rekommenderat att utdelning från Securum ej skall

inräknas i det redovisade finansiella sparandet. Detta

innebär en nedjustering för det redovisade finansiella

sparandet såväl 1997 som 1998. För 1998 uppgår

nedjusteringen till 0,3 procent av BNP.

Eftersom underskottet före dessa två justeringar var

0,0 procent av BNP uppvisar de offentliga finanserna ett

överskott på 0,6 procent av BNP 1998. Det skall

noteras att detta är en följd av en bokföringsteknisk

åtgärd. Med samma redovisning som i vårpropositionen

uppnås balans.

Saneringen av de offentliga finanserna har till största

delen skett genom en minskning av de offentliga

utgifterna. Utgifterna som andel av BNP faller med 3,3

procentenheter mellan 1997 och 1998. Det är mer än

dubbelt så mycket som i något annat OECD-land under

samma år. Mellan 1993 och 1998 faller utgiftskvoten

med hela 11,7 procentenheter. År 1999 är de offentliga

utgifterna som andel av BNP lägre än de var 1990.

TABELL1.6 NYA ÅTGÄRDER FÖR SYSSELSÄTTNING

OCH RÄTTVISA

MILJARDER KRONOR

199

8

199

9

200

0

Skola, vård och omsorg

0,0

4,0

8,0

Barnbidrag

2,9

3,0

3,0

Bostadstillägg för pensionärer

0,3

0,3

0,3

Ändrad utbetalningsdag

0,2

0,2

0,2

Högskola

0,6

0,0

0,0

Företag

2,6

3,2

3,4

Förlängt ROT-avdrag

0,0

1,0

0,5

Reseavdrag

0,0

0,1

0,1

Summa

6,5

11,

7

15,

5

Finansiering

-

2,7

-

2,6

-

2,7

Nettoeffekt

3,9

9,1

12,

7

Finanspolitiken efter 1998

Den nya budgetprocessen innebär att regeringen i

samband med vårpropositionen presenterar förslag till

utgiftstak för tre år framåt. I vårpropositionen från april

1997 föreslog regeringen ett utgiftstak för år 2000. De

statliga taken för 1998, 1999 och år 2000 ligger fast.

Regeringen föreslog en gradvis anpassning till det

långsiktiga målet för de offentliga finanserna om ett

genomsnittligt överskott på 2,0 procent av BNP. För

1999 skall målet vara ett överskott på 0,5 procent av

BNP, för år 2000 1,5 procent av BNP och för år 2001

2,0 procent av BNP. Riksdagen har ställt sig bakom

dessa mål och utgiftstaket för år 2000.

Målen för dessa år gäller vid den tillväxt som

kalkylerades i vårpropositionen. Om tillväxten av

konjunkturmässiga skäl väsentligt skulle avvika från

denna kan motsvarande avvikelse i måluppfyllanden

tolereras. Om tillväxten blir väsentligt högre bör

ambitionen för det offentliga sparandet justeras uppåt,

och om tillväxten blir väsentligt lägre bör ambitionen

för det offentliga sparandet justeras nedåt.

Lönebildningen spelar här en avgörande roll. Om

löneökningstakten i den svenska ekonomin överstiger

3,5 procent kommer tillväxten i den svenska

ekonomin med all sannolikhet att bli lägre än den

prognostiserade. Detta är i så fall ett strukturellt

problem, inte ett konjunkturellt.

De målsatta överskotten om 0,5 procent av BNP 1999,

1,5 procent av BNP år 2000 och 2,0 procent av BNP år

2001 skall användas för att amortera av den offentliga

nettoskulden.

TABELL 1.7 OFFENTLIGA FINANSER

PROCENT AV BNP

1990

1991

1992

1993

1994

1995

1996

1997

1998

1999

2000

Inkomstkvot

65,2

61,9

61,6

60,5

59,7

59,9

63,5

62,5

61,7

60,8

59,9

Skattekvot

55,8

52,8

51,1

50,2

49,8

50,0

54,3

53,8

53,2

52,7

51,8

Utgiftskvot

61,0

63,0

69,4

72,8

70,0

67,8

66,0

64,4

61,1

60,3

58,4

Statsskuldsräntor

4,5

4,4

4,7

5,5

6,3

6,5

6,6

6,4

5,7

5,3

4,8

Finansiellt sparande

4,2

-1,1

-7,8

-12,3

-10,3

-7,9

-2,5

-1,9

0,6

0,5

1,5

Statens lånebehov,

mdkr

25

75

150

242

185

138

21

18

15

-1

-5

Nettoskuld

-8,2

-5,3

4,8

11,0

21,9

24,0

23,9

26,5

24,9

23,0

21,5

Statsskuld

45,5

47,9

61,1

78,3

84,1

84,3

84,1

83,5

79,4

75,3

71,8

Konsoliderad

bruttoskuld

43,8

53,0

67,1

76,0

79,3

78,2

77,8

77,1

73,9

70,2

67,0

Källor: Arbetsmarknadsstyrelsen, Statistiska centralbyrån, Riksbanken och

Finansdepartementet

I vårpropositionen beräknades att utöver dessa

amorteringar skulle det finnas ett utrymme för

överföringar till hushållen på 15 miljarder kronor 1999

och 25 miljarder kronor år 2000. Efter de nu föreslagna

åtgärderna för sysselsättning och rättvisa återstår för

1999 endast 2,6 miljarder kronor. För år 2000 kvarstår

dock ett belopp på cirka 20 miljarder kronor.

Det statliga utgiftstaket 1997 är 41,4 procent av

BNP. Åren därefter minskar utgiftstaket i relation till

BNP avsevärt och är år 2000 nere i 36,7 procent.

1.3.2 Penning- och valutapolitiken

Utgångspunkten för penning- och valutapolitiken är att

prisstabilitet är en förutsättning för en framgångsrik

ekonomisk politik. Erfarenheterna visar att hög inflation

försämrar förutsättningarna för en uthålligt hög tillväxt

och därmed också för en stabilt hög sysselsättning. En

hög inflation minskar möjligheterna till en god

fördelningspolitik och en rättvis fördelning av tillgångar

och inkomster. Erfarenheterna från 1980-talets slut och

1990-talets början visar tydligt de negativa

konsekvenserna för tillväxt, arbetslöshet och in-

komstfördelning av en hög inflation.

Den övergripande uppgiften för penningpolitiken är

prisstabilitet. Riksbanken bedriver penningpolitiken

självständigt och riksbanksfullmäktige har definierat

prisstabilitetsmålet som att ökningen av

konsumentprisindex skall begränsas till 2 procent med

en tolerans på 1 procentenhet uppåt respektive nedåt.

Regeringen stöder penningpolitikens inriktning och

ställer sig bakom Riksbankens inflationsmål.

Riksbankens ställning stärks

För att modernisera lagstiftningen och stärka

trovärdigheten för prisstabiliteten har en

fempartiöverenskommelse träffats om penning- och

valutapolitiken. I huvudsak är de åtgärder som föreslås

sådana som Sverige är fördragsmässigt skyldigt att

genomföra som en följd av det svenska EU-

medlemskapet. Överenskommelsen gäller tre områden:

Riksbanken ges ett överordnat mål för sin

verksamhet som läggs fast i lag. Målet för

penningpolitiken skall vara att upprätthålla ett fast

penningvärde. Härutöver gäller att mål för den ekono-

miska politiken som formuleras av riksdagen måste

anses vara vägledande för myndigheter underställda

riksdagen, däribland Riksbanken. Detta behöver

emellertid inte regleras i lag. Riksbanken ska därför,

utan att målet om fast penningvärde åsidosätts, stödja

den allmänna ekonomiska politiken, bland annat i syfte

att främja en hållbar tillväxt och en hög sysselsättning.

I regeringsformen tas in ett förbud för varje

myndighet att ge instruktioner till Riksbanken i frågor

som rör penningpolitik. Detta förbud kompletteras med

att det i riksbankslagen förs in ett förbud för högre

tjänstemän inom Riksbanken att söka eller ta emot

instruktioner. Den nuvarande bestämmelsen om samråd

mellan regeringen och Riksbanken ändras till att

Riksbanken ska informera finansministern inför alla

viktiga penning- och valutapolitiska beslut.

Riksbankschefen får en stärkt ställning genom att det

i regeringsformen anges att denne under den sexåriga

mandatperioden får avsättas endast om hon, eller han,

inte längre uppfyller de krav som ställs för att kunna

utföra sina uppgifter eller om hon, eller han, gjort sig

skyldig till allvarlig försummelse.

En ny ledningsstruktur införs i Riksbanken. Den

påminner om ledningsstrukturen i många andra

centralbanker. En direktion införs bestående av ett antal

heltidsanställda ledamöter, av vilka en utses till

riksbankschef och minst en till vice riksbankschef.

Samtliga ledamöter i direktionen får sexåriga

mandatperioder och samma avsättningsregler som

riksbankschefen. Direktionen blir bankens operativa

ledning som i första hand har att självständigt fatta alla

penningpolitiska beslut. Riksbankschefen blir dess

ordförande.

Det nya fullmäktige får en kontrollerande funktion

men har inga penningpolitiska uppgifter. Fullmäktige

utser ledamöterna i direktionen. Riksdagen utser

ledamöterna i fullmäktige. Fullmäktige kan väljas inom

eller utom riksdagens krets. Fullmäktige skall bidra till

att ge Riksbanken en god förankring i samhället. Till

ledamöter i fullmäktige skall väljas personer som har en

bred erfarenhet av samhällsfrågor och

samhällsekonomi. Fullmäktiges ordförande och vice

ordförande får rätt att närvara vid direktionens

sammanträden med yttranderätt men utan förslags- och

rösträtt.

Beslutanderätten över valutapolitiken

Regeringen skall bestämma växelkurssystem. Denna

ändring innebär en ordning som överensstämmer med

vad som gäller i flertalet övriga EU-länder. Riksbanken

skall bestämma om centralkurs och bandbredd i ett

system med fast växelkurs och om den praktiska

tillämpningen av ett system med flytande växelkurs.

Eftersom en del av ändringarna rörande riksbankens

ställning och valutapolitiken rör grundlagen kan ett

slutgiltigt beslut inte tas förrän efter valet 1998.

Svensk ekonomi mindre inflationsbenägen

Det finns en rad tecken på att inflationsbenägenheten

har minskat i den svenska ekonomin:

 Hushållens inflationsförväntningar har fallit. När

den senaste avtalsrörelsen genomfördes var

inflationsförväntningarna högre än vad de är i dag.

 Medvetenheten hos arbetsmarknadens parter har

ökat om att Sverige inte kan ha lönekostnads-

ökningar som märkbart avviker från omvärldens.

Detta har bland annat tagit sig uttryck i en

uppgörelse om förhandlingsformer på industrins och

handelns områden.

 Produktiviteten har ökat kraftigt. Innevarande år

beräknas t.ex. produktiviteten i näringslivet öka med

4,4 procent. Under hela 1980-talet var den

genomsnittliga årliga produktivitetsökningen under 2

procent.

 Konkurrensen har ökat i Sverige. Inom t.ex.

livsmedelsindustrin och vissa tjänstesektorer finns

tydliga tecken på en ökad konkurrens. Detta

minskar företagens möjligheter att öka sina pris-

marginaler eller övervältra kostnadsökningar på

konsumenterna. Den inre marknaden och Sveriges

inträde i EU har bidragit till denna utveckling

liksom ökade inslag av lågprisimport från andra

delar av världen.

 Företagen uppvisar ett nytt prisbeteende.

Inflationsförväntningarna ligger i linje med riksbankens

inflationsmål. Under senare tid har

inflationsförväntningarna stigit något. Detta är en

naturlig följd av att inflationen dessförinnan varit

extremt låg p.g.a. tillfälliga faktorer i samband med

räntefallet och förstärkningen av kronan.

Kronan och räntan

Det ökade förtroendet för den svenska ekonomin och

den svenska ekonomiska politiken har medfört att de

flesta räntor så gott som halverats sedan april 1995.

Räntemarginalen mot Tyskland som under sommaren

1994 var över 4,5 procentenheter för de långa räntorna

har fallit till under 1,0 procentenhet i början av

september 1997. Den låga inflationen och det ökade

förtroendet för den förda politiken har medfört att

Riksbanken har kunnat sänka den s.k. reporäntan. I

början av 1996 var reporäntan nästan 9 procent. I

september 1997 var den drygt 4 procent.

En lägre ränta är positiv för ekonomin på många

sätt. Investeringar och sysselsättning stimuleras. Ränte-

utgifterna för statsskulden minskar. Räntefallet har

också medfört en stor lindring för många hushåll. I

diagram 1.5 visas hur månadskostnaden efter skatt för

ett normalt villalån på 500 000 kronor har fallit sedan

1994. Jämfört med april 1995 har månadskostnaden

efter skatt minskat med ca 1 400 kronor. En likartad

utveckling har skett för bostadsrättslån. De som bor i

hyresrätt gynnas också av de fallande räntorna i takt

med att de sjunkande ränteutgifterna slår igenom på

hyran.

I början av 1997 försvagades den svenska kronan

gentemot D-marken. Under senare tid har kronan

förstärkts. Dollarn har dock stigit kraftigt. Orsaken till

denna utveckling är bl.a. den starka ekonomiska

utvecklingen i Förenta staterna.

Regeringen avser att i en proposition till riksdagen i

oktober 1997 föreslå att Sverige inte skall deltaga när

den gemensam valutan inom EMU införs den 1 januari

1999. Regeringens uppfattning är att det inte är aktuellt

att delta i det europeiska växelkurssamarbetet ERM.

Erfarenheterna från den nuvarande politiken inriktad på

prisstabilitet i kombination med en valutaregim med

rörlig växelkurs är goda.

1.4 En strategi för ökad syssel-

sättning

Regeringens viktigaste uppgift är att öka

sysselsättningen och minska arbetslösheten. Målet är att

den öppna arbetslösheten skall halveras från 8 procent

1994 till 4 procent år 2000. På lång sikt är målet full

sysselsättning.

Regeringens strategi bygger på att kunniga

människor, ett gott företagsklimat och en omställning

till ekologisk hållbarhet stärker Sverige. I en stabil

ekonomisk miljö skall kvaliteten på och tillgången till

skola, vård och omsorg förbättras för att möjliggöra ett

högt deltagande i arbetskraften för både kvinnor och

män. Utbildning, utveckling och kompetens skall prägla

hela Sverige. Såväl unga som äldre, kvinnor som män

skall ges möjlighet att förbättra sin kunskap och

kompetens. Arbetsmarknadspolitiken skall bli än mer

flexibel, kvaliteten höjas och utnyttjandet av befintliga

resurser förbättras. Det finns därmed gynnsamma

förutsättningar att åstadkomma en god tillväxt utan att

inkomstklyftorna ökar. Utifrån denna strategi formas

politiken.

1.4.1 Ökat företagande

Huvuddelen av sysselsättningsökningen de kommande

åren bör ske i den privata sektorn. En expansion av det

privata näringslivet innebär en förstärkning av både de

offentliga finanserna och hela Sveriges ekonomi.

Sverige skall ha fler företagare, växande företag och ett

mer kunskapsinriktat företagande. Sverige måste ha

livskraftiga företag som förmår att hävda sig i både den

inhemska och den internationella konkurrensen.

De allmänna förutsättningarna för företagande i

Sverige är goda.

 Saneringen av de offentliga finanserna har medfört

ett kraftigt räntefall vilket gör det förhållandevis

mera lönsamt att investera i företag.

 Nedväxlingen av inflationstakten har medfört en

större möjlighet att planera inför framtiden, vilket

bidrar till en förbättring av lönsamhetsvillkoren.

 Sverige har en modern infrastruktur, en effektiv

förvaltning och en kunnig och flexibel arbetskraft.

 Skatten för svenska företag är låg. Bolagsskatten i

Sverige är på 28 procent. Det är en av de lägsta

bland OECD-länderna.

 Utbildnings- och kompetensnivån hos den svenska

arbetskraften är hög och ökar.

 Vinstnivån är hög i Sverige och ökar ytterligare.

Inom industrin ligger vinstandelen på ca 35 procent.

Ett exempel på det gynnsamma klimatet för företagande

är minskningen av antalet konkurser och ökningen av

antalet nyetableringar. Produktionen inom näringslivet

förutses också växa mycket kraftigt fram till 1998. Det

innebär att det skapas sammanlagt 33 000 fler jobb

inom näringslivet 1998 jämfört med 1997.

I samband med det s.k. fempunktsprogrammet som

regeringen presenterade i vårpropositionen föreslogs en

rad åtgärder som syftar till att förbättra företags-

klimatet:

 En arbetstagare har rätt till tjänstledighet under

högst sex månader för att starta eget företag.

 Villkoren för livsmedelsproduktion förbättras

ytterligare genom att 0,7 miljarder kronor satsas på

bl.a. en utbyggnad av miljöprogrammet för

jordbruk. Hälften av detta finansieras av EU.

Därmed utnyttjas nu miljöstöden fullt ut samtidigt

som jordbrukets roll som en framtidsnäring

förstärks.

 Medel avsätts för att främja kooperativt företagande

och kvinnors företagande.

I budgetpropositionen föreslås dessutom ytterligare

förbättringar av företagsklimatet:

 Arbetsgivarperioden i sjukförsäkringen förkortas

från 28 till 14 dagar.

 Nya utbildningssatsningar.

Varje regions möjligheter och förutsättningar måste tas

till vara. Stora regionala obalanser hämmar den

potential för sysselsättning och tillväxt som finns i hela

landet. Ny teknik och ny kunskap innebär nya

möjligheter.

Närings- och regionalpolitiken inriktas för att möta

de nya utmaningarna. Företagsstöden görs mer flexibla

för att bättre kunna anpassas till regionala och lokala

förutsättningar. Helhetsansvaret betonas. Många olika

politikområden måste samverka för att ta tillvara

tillväxtmöjligheterna.

De regionala högskolorna har erhållit kraftigt utökat

antal utbildningsplatser och ges möjlighet att ytterligare

utveckla forsknings- och utvecklingsinsatser i samarbete

med det regionala näringslivet. Inom två näringsgrenar

med stor betydelse för sysselsättningen i utsatta

regioner, turistnäring och träbearbetande verksamheter,

har två omfattande program för sysselsättning och

tillväxt lagts.

Regionpolitiken inom EU har fört med sig ett mer

utvecklat regionalt partnerskap med ett ökat samarbete

mellan olika intressenter i näringsliv och samhälle.

Möjligheterna att effektivisera genomförandet av EU:s

strukturfondsprogram ses över.

1.4.2 Skola, vård och omsorg

Regeringen har sedan den tillträdde konsekvent prio-

riterat skolan, vården och omsorgen. Orsaken till denna

prioritering är enkel. Det går att i efterhand kompensera

några år med lägre materiell standard. En otrygg

omsorg de första levnadsåren eller en förlorad skoltid är

däremot nästan omöjlig att ta igen.

Prioriteringen har haft en avgörande betydelse för

den förda politiken. I saneringsprogrammet på 126

miljarder kronor har statsbidragen till kommuner och

landsting undantagits från besparingar trots att nästan

alla andra budgetposter har fått vidkännas omfattande

besparingskrav. Det har däremot inte varit möjligt att

helt skydda den kommunala sektorn mot effekterna av

den svaga ekonomiska utvecklingen. Kommuner och

landsting har utsatts för svåra ekonomiska påfrestningar.

Alternativet att inte göra något åt de statsfinansiella

problemen hade emellertid varit ännu värre för

kommuner och landsting. Växande räntekostnader för

statsskulden hade snabbt trängt undan väsentliga

utgifter.

Som ett resultat av den framgångsrika ekonomiska

politiken kunde regeringen i vårpropositionen föreslå

insatser inom ramen för de budgetpolitiska målen till

den kommunala sektorn. I tilläggsbudgeten för 1997

tillfördes 4 miljarder kronor till kommunerna och lands-

tingen. I denna budget föreslås i enlighet med

vårpropositionen en nivåhöjande satsning på 8 miljarder

kronor till kommuner och landsting för 1998. Därmed

prioriteras skolan, vården och omsorgen ytterligare.

Konsekvenserna av resurstillskottet är att

sysselsättningen i den kommunala sektorn stabiliseras.

Genom resursarbete får offentliga arbetsgivare en

särskild möjlighet att förbättra kvaliteten i skola, vård

och omsorg.

För 1999 föreslås en ytterligare satsning på 4 miljarder

kronor till den kommunala sektorn, och för år 2000

föreslås ytterligare 4 miljarder kronor. Sammanlagt

uppgår det föreslagna resurstillskottet därmed till 16

miljarder kronor år 2000 jämfört med 1996. Med denna

permanenta nivåhöjning beräknas den kommunala

sysselsättningen öka något både 1999 och år 2000.

Skolan, vården och omsorgen stärks.

1.4.3 En andra utbildningsrevolution

Sveriges framtid finns i en kvalificerad arbetskraft

med god utbildning. En hög utbildningsnivå i

Sverige är en nödvändig förutsättning för en uthålligt

hög tillväxt och sysselsättning.

Det finns ingen bättre metod för att långsiktigt öka

sysselsättningen än att konsekvent satsa på utbildning

och kompetens på samtliga nivåer. Den som har hög

utbildning har en betydligt bättre förmåga att ställa om

sig till ett annat jobb än den som saknar sådan

utbildning. Det som regeringen har föreslagit och

riksdagen senare beslutat är inget mindre än en

utbildningsrevolution för Sverige. Sverige rustar sig för

framtiden.

Under perioden 1997 2000 tillkommer det 60 000

permanenta högskoleplatser och 140 000 platser inom

vuxenutbildningen genom Kunskapslyftet.

Utöver detta görs en rad ytterligare insatser.

Gymnasieskolan utvecklas bl.a. genom att en ny

modern lärlingsutbildning skapas. Den kvalificerade

yrkesutbildningen utökas till att omfatta 9 000 platser.

En ny IT-utbildning genomförs.

Vid den senaste antagningen till universitet och

högskolor var det många som inte fick en studieplats.

Att i en period med hög arbetslöshet neka människor

utbildning är både ett slöseri med resurser och med

människors vilja att utbilda och förkovra sig. I denna

budget föreslås därför en tidigareläggning av

utbildningssatsningen till vårterminen 1998 med 1 000

platser i kvalificerad yrkesutbildning och 10 000

högskoleplatser.

1.4.4 Arbetsmarknaden

Arbetsmarknadspolitiken har en viktig roll i den

ekonomiska politiken. Arbetsmarknadspolitiken skall

genomsyras av regeringens mål att halvera den öppna

arbetslösheten till år 2000. Den syftar till att underlätta

matchningen mellan lediga platser och arbetssökande.

Därigenom motverkas passivisering och en expansion

av sysselsättningen möjliggörs när efterfrågan på

arbetskraft ökar. Detta gör den genom att öka

flexibiliteten på arbetsmarknaden, motverka

inflationsdrivande bristsituationer och allmänt främja en

väl fungerande lönebildning, stärka arbetskraftens

kompetens och förebygga utslagning av personer från

arbetslivet.

Arbete och utbildning skall prioriteras och utgöra

självklara och attraktiva alternativ jämfört med

passivitet. Den stora resurs som det samlade

arbetsutbudet utgör måste tas tillvara och

vidareutvecklas för att bibehålla en stabil grund för

välfärden. Arbetsmarknadspolitiken bygger på följande

principer:

 Arbetsmarknadspolitiken skall se till att lediga

platser besätts så fort som möjligt.

 Arbets- och kompetenslinjen gäller.

 Arbetsmarknadspolitiken skall motverka

passivisering och utslagning. Uppgiften är att rusta

den enskilde. Aktivitet går därför före passivitet. En

anställning för den arbetslöse är målet. Anställning

går därför före åtgärd.

 En hög subventionsgrad i arbetsmarknadspolitiska

åtgärder kan vara berättigad, men endast om

åtgärden inte tränger ut ordinarie arbetstillfällen från

arbetsmarknaden och inte försämrar den arbetslöses

möjligheter att få ett reguljärt arbete.

 Utsatta grupper som långtidsarbetslösa,

arbetshandikappade och ungdomar skall prioriteras.

 Arbetsmarknadspolitiken skall främja kunskap och

kompetens. Den skall öka möjligheterna för de

arbetslösa att få jobb i sektorer där arbeten skapas

eller behovet ökar och därmed förhindra flaskhalsar.

Det skall ske genom att bidra till såväl yrkesmässig

som geografisk rörlighet. Därigenom bidrar

arbetsmarknadspolitiken till en icke

inflationsdrivande lönebildning vilket är av central

vikt för att full sysselsättning skall kunna uppnås och

upprätthållas.

 Arbetsmarknadspolitiken skall genomsyras av ett

jämställdhetsperspektiv. En viktig uppgift är att

bryta den könsuppdelade arbetsmarknaden

 Arbetsmarknadspolitiken är ett statligt ansvar. Den

skall förena en helhetssyn på riksnivå med en hög

effektivitet på lokal nivå. Det lokala inflytandet är

avgörande för att anpassa politiken till lokala

förutsättningar.

 Arbetslöshetsförsäkringen skall vara en

omställningsförsäkring och inte en permanent

försörjning. Den skall fungera som ett skyddsnät

och som en språngbräda. Den skall bidra till trygg-

het vid omställning från ett arbete till ett annat. En

hög ersättningsnivå är önskvärd, men måste

kombineras med krav på att den arbetslöse skall

göra allt i sin makt för att få ett arbete. Försäkringen

får inte skapa inlåsningseffekter eller motverka att

den arbetslöse tar tillfälliga arbeten.

I enlighet med ovanstående principer genomgår

arbetsmarknadspolitiken en fortlöpande omvandling.

Syftet är att göra arbetsmarknadspolitiken än mer

offensiv.

Ett nationellt program för IT-utbildning

Det råder i dag stor brist på kompetent och

yrkesutbildad personal inom IT-området. Regeringen

har därför tillsammans med Industriförbundet och

företrädare för IT-företagen enats om ett nationellt

program för IT-utbildning. Utbildningen beräknas

omfatta 10 000 elever under tidsperioden 1

december 1997 t.o.m. 1999. Syftet är att öka

möjligheterna att få arbete och att förbättra

arbetsmarknadens funktionssätt genom att eliminera

bristsituationer.

Generationsväxling

Generationsväxlingens syfte är att skapa en rörlighet

på arbetsmarknaden. Genom att låta yngre

långtidsarbetslösa komma in på arbetsmarknaden

minskar risken för en permanent utslagning av unga

människor. Generationsväxlingen är en tillfällig

lösning motiverad av dagens höga arbetslöshet inte

minst bland ungdomar.

Ungdomsåtgärder

Den höga arbetslösheten bland ungdomar är ett av de

största hoten i Sverige. En hög ungdomsarbetslöshet

kan inte accepteras. Därför föreslår regeringen ett

program för unga arbetslösa i åldern 20 24 år som

innebär att aktiverande åtgärder och

kompetenshöjande program kan sättas in tidigt. Efter

100 dagar skall arbetslösa ungdomar av kommunen

erbjudas en utvecklande insats på heltid. Ungdomar

som nekar att ta erbjudna insatser har starkt

begränsade möjligheter att erhålla något stöd.

Därmed motverkas ett skadligt

socialbidragsberoende.

Kompetensutveckling i vård och omsorg

Regeringen föreslår att de lokala

arbetsförmedlingarna får ökade möjligheter för

satsningar på kompetensutveckling inom vård och

omsorg. Satsningen kan kombineras med andra

åtgärder som t.ex. resursarbete, utbildning i företag

m.m..

Flaskhalsar

Regeringen följer aktivt utvecklingen på

arbetsmarknaden avseende flaskhalsar och

bristsituationer på olika områden.

Lönebildningen

Under de senaste 20 åren har den svenska

lönebildningen inte fungerat tillfredsställande. Detta

måste förändras. Utan en väl fungerande lönebildning

kan målet om 4 procents öppen arbetslöshet år 2000 ej

nås. För att det skall vara möjligt att nå målet måste den

kommande avtalsrörelsen ge betydligt lägre nominella

löneökningar än den föregående. Konsekvenserna av

brister i lönebildningen är annorlunda nu än förr. Förr

var det under en övergångstid möjligt att misslyckas och

leva med konsekvenserna. Det är det inte längre. Nu

leder högre löneökningar i Sverige än i omvärlden till

att massarbetslösheten biter sig fast.

I samband med den ekonomiska vårpropositionen

1996 inbjöd regeringen arbetsmarknadens parter att

redovisa sin syn på lönebildningen och möjligheten att

gemensamt formulera nödvändiga förändringar av

förhandlings- och lönebildningssystemet. I flera av de

svar som parterna lämnade framhölls att en förstärkning

av medlingsfunktionen kan behöva göras. Regeringen

har därför tillsatt en utredning som bl.a. kommer att se

över denna fråga. Utredningen, som arbetar i nära

samarbete med parterna, har även i uppgift att analysera

vilken effekt på lönebildningen, och därmed den

strukturella arbetslöshetsnivån, som övriga av parterna

föreslagna åtgärder kan ha. Ett slutbetänkande kommer

att överlämnas i november 1998 med förslag till

effektiva åtgärder så att den nödvändiga förbättringen av

lönebildningen kommer till stånd.

1.4.5 Hållbara Sverige

En hållbar utveckling innebär att vi som lever i dag

klarar våra behov utan att äventyra förutsättningarna för

framtida generationer. Minskad miljöbelastning,

effektivare resursanvändning och ökad användning av

förnyelsebara resurser står i samklang med hög tillväxt

och är en förutsättning för den. Politiken för att ställa

om Sverige till ekologisk hållbarhet utgör i sig en

tillväxtpotential och är därför en del av politiken för att

stärka det svenska näringslivet och öka sysselsättningen.

Den globala marknaden för miljöteknik, miljöanpassade

och resurssnåla produkter växer snabbt. Om Sverige

och svensk industri går i spetsen för en utveckling mot

ekologisk hållbarhet kan det ge konkurrensfördelar på

dessa framtidsmarknader.

Regeringen har gjort mycket för att vända

utvecklingen i ekologiskt hållbar riktning. I vår-

propositionen aviserades en rad förslag för att påskynda

omställningen:

Lokala investeringsprogram för ekologisk hållbarhet

Regeringen föreslog i vårpropositionen ett stöd till

lokala investeringsprogram på 5,4 miljarder kronor för

en treårsperiod. Stöd ges till lokala investeringar som

ökar den ekologiska hållbarheten. Kommunerna

ansvarar för att i samråd med företag och andra

investerare utarbeta lokala investeringsprogram. Beslut

om vilka kommuner som får stöd i första omgången

kommer att tas i början av 1998. De kommuner som

önskar komma i fråga har redan påbörjat arbetet med

att ta fram lokala program. Programmen skall ge bättre

miljö och nya jobb.

Nationella investeringsprogram

Omställningen av energisystemet är ett led i Sveriges

strävan att vara ett föregångsland när det gäller att

skapa en ekologiskt hållbar utveckling. Riksdagen

har beslutat om ett program på 9 miljarder kronor

under en sjuårsperiod för att effektivisera

energianvändningen och öka användningen av

förnybara energikällor. Programmets

huvudinriktning är en kraftfull långsiktig satsning på

forskning, utveckling och demonstration av ny

energiteknik.

I vårpropositionen aviserades ett nationellt

investeringsprogram för ökade

infrastrukturinvesteringar som leder till en höjd

långsiktig tillväxtpotential för Sverige samtidigt som

sysselsättningen främjas på kort sikt. Detta program

förverkligas nu. En förhandlingsman arbetar för

närvarande på regeringens uppdrag med att ta fram ett

förslag till avtal mellan staten och lokala och regionala

aktörer om finansiering, utbyggnad och trafikering av

Botniabanan. Regeringen föreslår ett ökat statligt stöd

till Inlandsbanan. De angelägna trafikprojekten i

Stockholm och Göteborg får ta i anspråk en nationell

finansiering i avvaktan på utredningar om finansiering i

annan form.

Riktlinjer för det fortsatta arbetet

Arbetet med ökad hållbarhet bedrivs på bred front enligt

de övergripande riktlinjer som redovisas i en särskild

skrivelse. Där redovisas också de aktuella

åtgärdsprogrammen inom respektive departements

verksamhetsområde. Motsvarande redovisning kommer

att ske årligen i samband med budgetproposition.

Varor och tjänster som styr mot målen för ekologiskt

hållbar utveckling skall så långt som möjligt prioriteras

vid upphandling. En delegation kommer att inrättas med

ansvar för att driva på den offentliga upphandlingen.

Regeringen avser att inbjuda till en öppen dialog med

det svenska näringslivet om möjligheterna till

effektivisering av energi- och materialutnyttjande och

till att begränsa utsläppen ytterligare. En satsning för att

gynna export av miljöteknik och ekologiskt hållbara

produkter förbereds. Frivillig miljömärkning av skolor

införs.

Användningen av energi och naturresurser bör bli

betydligt mer effektiv. Begreppet faktor 10 (att

användningen behöver bli i genomsnitt 10 gånger

effektivare under ett par generationer) kan tjäna som en

kompass i detta arbete och stimulera till debatt och

nödvändigt nytänkande.

Inom en generation bör regionala miljöproblem som

försurning och övergödning vara lösta och fungerande

kretslopp etablerade för de flesta material.

1.4.6 Samarbete för sysselsättning

Sysselsättningen är en fråga av gemensamt intresse

för EU:s medlemsländer. Denna linje har Sverige

drivit under lång tid. Vid EU:s toppmöte i

Amsterdam lades grunden för ett intensifierat

samarbete om ökad sysselsättning. Det svenska

initiativet vid regeringskonferensen resulterade i en

ny avdelning om sysselsättning i fördraget. Den

innebär både en ökad ambition i bekämpningen av

arbetslösheten och en förstärkt samordning av

sysselsättningspolitiken. En resolution om tillväxt

och sysselsättning antogs.

 Genom att studera varandras framgångar och miss-

tag kan vi lära av varandra. Samarbete samt

informations- och erfarenhetsutbyte mellan med-

lemsländerna innebär förbättrade möjligheter att

minska arbetslösheten.

 Gemensamma mål liksom de planerade

samordnings- och övervakningsförfarandena skapar

förutsättningar för en samsyn i sysselsättningsfrågan

mellan länderna. Därmed kan vidtagna

sysselsättningsåtgärder få ett större genomslag.

I Amsterdam beslutades också att de nya fördragsbe-

stämmelserna skall börja tillämpas så snart som möjligt.

Regeringen kommer att lägga stor vikt vid detta inför

toppmötet. Ett annat viktigt tema på toppmötet bör vara

att nå en ökad flexibilitet på arbetsmarknaden genom att

stärka individens kompetens och möjligheter en

positiv flexibilitet. Ytterligare inslag i en politik på

europeisk nivå blir att främja ekologisk hållbarhet,

forskning och utbildning samt investeringar i

infrastruktur. Det handlar också om att öka

konkurrenstrycket i ekonomierna genom att fördjupa

och utveckla den inre marknaden och driva en generös

handelspolitik gentemot unionens handelspartners.

EU:s utvidgning med länder i Central- och

Östeuropa är en angelägen uppgift och en historisk

möjlighet som har ett starkt stöd hos den svenska

regeringen. En stabil demokratisk utveckling och en

snabb marknadsanpassning bidrar till fred och säkerhet

samt främjar tillväxten i både gamla och nya

medlemsländer. Utvidgningen ställer stora krav på EU.

Behovet av att i grunden reformera jordbruks- och

strukturfondspolitiken förstärks av

utvidgningsprocessen. Det gäller också det finansiella

perspektivet där ledstjärnan måste vara budgetär

återhållsamhet och effektivitet. Nuvarande tak för EU-

budgeten på 1,27 procent av EU:s samlade

bruttonationalinkomst, BNI, skall vara oförändrat även

sedan EU har utvidgats med nya länder.

Ett extra toppmöte om sysselsättning skall hållas i

november 1997.

1.5 Skattepolitiken

Välfärd kan inte byggas på lånade pengar.

Ofinansierade skattesänkningar och utgiftsökningar är

inget annat än morgondagens skattehöjningar.

Skatteuttaget i Sverige höjdes därför som en del av

saneringen av de offentliga finanserna.

Skattekvoten, skatteintäkterna som andel av BNP,

har de senaste åren ökat. Men den formella skattekvoten

tar inte hänsyn till att ofinansierade skattesänkningar

endast innebär att skatteuttaget skjuts framåt i tiden. Ett

sätt att visa detta är att addera skattekvoten till det

offentliga underskottet. Då erhålls en bild av den

egentliga skattekvoten. I diagrammet nedan syns tydligt

att den egentliga skattekvoten har minskat avsevärt

sedan 1993 då underskottet var som högst. Den

egentliga skattekvoten visar hur mycket skatt som måste

betalas för att välfärden skall vara finansierad.

En orsak till att Sverige har en hög formell

skattekvot jämfört med andra länder är teknisk. I

Sverige är många transfereringar skattepliktiga som

t.ex. sjukförsäkringen. Dessutom har vi i Sverige bidrag

där andra länder har skatteavdrag, som t.ex.

barnbidrag. Därmed tenderar den formella svenska

skattekvoten att bli högre än i andra länder med likartad

storlek på den offentliga sektorn.

Förutom att skatterna finansierar den gemensamma

välfärden fyller de andra funktioner. Skatterna har en

fördelningspolitisk betydelse, men det viktigaste för en

rättvis fördelning är att alla ges möjlighet till arbete och

god utbildning. Skattesystemet måste också vara

ekonomiskt effektivt. Det innebär att snedvridande

effekter och kostsam administration måste undvikas.

Villkoren för företag och företagande har förbättrats

avsevärt de senaste åren trots att även företagen har fått

bidra till saneringen av de offentliga finanserna.

Företagsbeskattningen i Sverige är sedan länge

förmånlig i ett internationellt perspektiv. Regeringen har

lagt en rad förslag som förbättrar villkoren för mindre

och medelstora företag och stimulerar kvinnors

företagande som är relativt sett mindre omfattande än

mäns.

 Lättnader i ägarbeskattningen med 4,0 miljarder

kronor har genomförts för att förbättra villkoren för

nyinvesteringar och kapitalförsörjning i onoterade

bolag.

 Nedsättningen av arbetsgivaravgifterna med

inriktning mot små och medelstora företag har

utvidgats till att motsvara en lönesumma på upp till

850 000 kr per år från och med 1998.

Skattelättnaden uppgår till 2,7 miljarder kronor.

 Även beskattningen av enskilda näringsidkare och

delägare i handelsbolag har lindrats.

 Regeringen bedriver ett brett arbete för att förenkla

regler och rutiner för framför allt småföretagen.

 Ett nytt system för redovisning och betalning av

skatter och avgifter träder i kraft den 1 januari 1998.

Det nya systemet med s.k. skattekonton kommer att

underlätta och förenkla arbetet både för företag och

skatteförvaltningar.

 Reglerna om utfärdande av F-skattesedel kommer

att förändras.

Under våren har riksdagen beslutat om en ny

utformning av förmögenhetsskattelagen. Liksom

tidigare är huvudägare som noterats på Stockholms

fondbörs efter 1991 under vissa förutsättningar befriade

från förmögenhetsskatt. Regeringen lägger i denna

proposition förslag som innebär att förmögenhetsskatten

ändras för att ogynnsamma effekter för

aktiemarknadens funktionssätt skall undvikas.

Skattereformen

Skattereformen som genomfördes 1990 1991 innebar

en genomgripande förändring av hela det svenska

skattesystemet. Det fanns en bred politisk enighet om att

det tidigare skattesystemet hade tjänat ut. Det gav

varken en rättvis beskattning, en rimlig fördelning av

skatteuttaget eller goda förutsättningar för arbete och

investeringar.

Syftet med skattereformen var att modernisera

skattesystemet och minska dess snedvridande effekter på

samhällsekonomin. Skattereglerna skulle förenklas,

arbetsutbudet stimuleras och möjligheterna till

skatteplanering minskas. Syftet var således inte att

minska det totala skatteuttaget. Reformen skulle vara

finansierad och inte heller medföra ökad spridning i

ekonomisk standard.

En viktig förändring var att de tidigare höga

marginaleffekterna sänktes vilket innebar att värdet av

olika avdragsmöjligheter minskade avsevärt.

Kapitalbeskattningen gjordes också mera likformig

vilket bidrog till att motverka spekulationstendenserna i

svensk ekonomi. Regeringen redovisar i bilaga 6 sin

slutgiltiga bedömning av skattereformen.

Reformens syften har uppnåtts i nästan alla delar. Ett

av de viktigaste målen för skattereformen var att den

skulle vara fullt ut finansierad och att varje grupp skulle

finansiera sina egna skattesänkningar. Det är dock inte

möjligt att hävda att skattereformen var fullt ut

finansierad. För att stärka rättvisan och medverka till

den återstående finansieringen av skattereformen ska en

ny och högre nivå på statsskatten införas för dem med

högst inkomster.

En höjning av barnbidragen var också ett viktigt

inslag i skattereformen. På grund av det statsfinansiella

läget var det dock inte möjligt att genomföra höjningen

fullt ut som planerat. Vid saneringen av de offentliga

finanserna tvingades regeringen istället senare att föreslå

en sänkning av barnbidraget. Regeringen föreslår nu en

höjning av barnbidraget och studiebidraget i

studiehjälpen från 640 kronor till 750 kronor per barn

och månad samtidigt som flerbarnstilläggen återinförs.

Detta bidrar till att förbättra fördelningsprofilen i linje

med vad som åsyftades i skattereformen.

Genom att brytpunkten för statlig skatt inte har höjts

i takt med inkomstökningarna har stora grupper

löntagare börjat betala statlig inkomstskatt. Den

utvecklingen bör vändas så att reformens intention att

högst 15 procent av inkomsttagarna skall betala statlig

inkomstskatt på sikt uppnås.

Skattereformen var också startskottet för ett grönare

skattesystem. Energiskatternas framtida utformning ses

nu över inom regeringskansliet. Viktiga utgångspunkter

är riksdagens beslut om energipolitiken våren 1997, den

energiintensiva industrins konkurrenskraft, de

betänkanden som presenterats av

Skatteväxlingskommittén och

Alternativbränsleutredningen samt EU-kommissionens

förslag till ett nytt energibeskattningsdirektiv. Även

vägtrafikens beskattning ses över, med syfte att inom

ramen för ett oförändrat skatteuttag åstadkomma bättre

styreffekter vad avser trafiksäkerhet och miljö. I denna

proposition redovisar regeringen dessutom förslag till

nya riktlinjer för beskattningen av biobränslen i

fordonstrafik.

Den internationella dimensionen i skattepolitiken blir

allt viktigare. Varje lands förutsättningar att ta ut skatter

och tillämpa egna regler förändras. Regeringen arbetar

inom ramen för EU och OECD för att etablera en

uppförandekod som förhindrar att enskilda länder

genom illojal skattekonkurrens söker locka till sig

företag och kapital. Ett exempel på att detta arbete kan

vara framgångsrikt är de gemensamma regler om

mervärdesskatt på teletjänster som EU-länderna enades

om under våren. Reglerna bidrar både till att motverka

skatteflykt från EU-länderna och till att motverka

snedvridning av konkurrensen mellan inhemska och

utländska telebolag.

Skattefusk skall bekämpas

Bekämpningen av ekonomisk brottslighet och skattefusk

är en angelägenhet för alla i samhället. Den ekonomiska

brottsligheten innebär att hela bördan för skatter och

avgifter läggs på de hederliga skattebetalarna och de

seriösa företagen. Skattefusk utsätter den seriöse

företagaren för en snedvridning av konkurrensen.

Bekämpningen av skattefusk är därför en viktig del i en

politik för företagande. Regeringen har under året

föreslagit en rad åtgärder.

 Generalklausulen mot skatteflykt föreslås få en ny

och något skarpare utformning inom ramen för

bevarad rättssäkerhet.

 Reglerna för taxeringsrevision har setts över och

förstärkts. Revision skall i fortsättningen få ske

under löpande räkenskapsår och hos tredje man.

 Kontrolluppgiftsskyldighet har införts om aktie-

försäljning.

 Särskilda brottsutredande enheter föreslås inrättas

inom skattemyndigheterna. Därigenom kommer den

kompetens och erfarenhet som finns inom

skatteförvaltningen att kunna utnyttjas effektivare

vid brottsbekämpningen.

 I kampen mot internationell brottslighet är

informationsutbyte och underrättelseverksamhet av

avgörande betydelse. Regeringen har presenterat

förslag till en ny lag som klargör och reglerar

tullens underrättelseverksamhet och brottsregister.

Sverige deltar också aktivt i det arbete som pågår

för att reformera transiteringssystemet inom EU.

 I samband med Sveriges inträde i EU genomfördes

stora förändringar av Tullverkets verksamheter. En

särskild utredare har fått i uppdrag att göra en

utvärdering av Tullverkets dimensionering och

organisation.

Skatteflyktskommittén har lämnat förslag som bland

annat innebär förbättrade möjligheter till kontroll och

indrivning av punktskatter samt utökad

legitimationskontroll. En proposition på grundval av

betänkandet planeras till våren 1998.

Socialavgifterna

Socialförsäkringssystemen har de senaste åren

genomgått stora förändringar. Både reglerna för

socialförsäkringsförmåner och uttaget av sociala avgifter

har ändrats samtidigt som den ekonomiska krisen i

början 1990-talet inneburit att beteendemönstren

förändrats. Detta har bidragit till att intäkterna från

olika avgifter inte motsvarar kostnaden för de

försäkringar de skall finansiera. Regeringen föreslår

därför en omfördelning av socialavgifterna inom ramen

för ett i princip oförändrat totalt uttag för att skapa

bättre samstämmighet mellan inkomster och utgifter i

bland annat sjukförsäkringssystemet. Samtidigt

omvandlas den allmänna egenavgiften till

sjukförsäkringen till en pensionsavgift

1.6. Fördelningspolitiken

För bara tre år sedan stod Sverige på randen till en

statsfinansiell kollaps. I budgetpropositionen i januari

1995 beräknades lånebehovet för ett år till 229 miljarder

kronor. Enbart ränteutgifterna för denna upplåning

motsvarade med dåvarande 12-procentiga räntor mer än

400 kronor i månaden för varje arbetsför svensk. Ett år

till med denna upplåning hade fördubblat beloppet.

En trygg välfärd går inte att bygga på lånade pengar.

Om det saknas en fast grund bestående av sunda

finanser finns det i längden inte något utrymme för en

rättvis fördelningspolitik. Det är därför de svagaste

grupperna som har allra mest att vinna på starka

offentliga finanser.

För att bemästra den statsfinansiella krisen har nästan

alla medborgare fått göra betydande uppoffringar.

Konsolideringsprogrammet för att sanera de offentliga

finanserna omfattar 126 miljarder kronor. Knappt

hälften utgörs av skatter och resten av besparingar.

Budgetsaneringsprogrammet är i och med 1998 års

budget nu fullt ut genomfört.

Saneringspolitiken har utformats med sikte på att alla

medborgare rättvist skall vara med om att dela på

bördorna. Med hjälp av fördelningsberäkningar har

regeringen fortlöpande analyserat och redovisat

effekterna av de ändrade reglerna i skatte- och

bidragssystemen. Beräkningarna är viktiga underlag

men de ger inte en fullständig bild av fördelningsutfallet

eftersom de inte beaktar att skolan, vården och

omsorgen har prioriterats eller att inkomstfördelningen

också påverkas av att saneringen förbättrar

samhällsekonomin, t.ex. att räntan nästan har halverats

sedan sommaren 1994. De är också statiska; för-

delningsutfallet hade varit gynnsammare om man hade

kunnat jämföra saneringsprogrammets effekter med vad

som hade hänt utan budgetförstärkningarna eller med en

politik som inte prioriterat en rättvis fördelning.

En mer utförlig fördelningsanalys av

saneringsprogrammet redovisas i bilaga 7 där

beräkningarna uppdaterats med hänsyn till nya beslut i

riksdagen, förändrade ekonomiska antaganden och de

åtgärder som föreslås i denna budgetproposition.

Hushållen har därvid delats in i 10 lika stora grupper,

decilgrupper, så att hushållen som har de lägsta

disponibla inkomsterna med hänsyn till försörjnings-

bördan hamnar i decilgrupp 1, de med näst lägst i

decilgrupp 2 osv. till decilgrupp 10 med hushållen som

har den högsta ekonomiska standarden.

Den femtedel av hushållen som har högst ekonomisk

standard (decilgrupp 9 och 10) bidrar med drygt 43

procent av de totala budgetförstärkningarna, medan den

femtedel som har lägst ekonomisk standard (decilgrupp

1 och 2) bidrar med knappt 11 procent (diagram 1.10).

Hushållen i decilgrupp 10 bidrar med 31 procent.

Fördelningseffekterna kan också visas genom att man

beräknar vad respektive decilgrupp bidrar med i procent

av deras disponibla inkomster, dvs. decilgruppernas

relativa bidrag. Beräkningarna visar att tiondelen med

den högsta ekonomiska standarden får vidkännas den

största relativa inkomstminskningen genom

saneringsprogrammet (diagram 1.11). Hushållen med

lägre ekonomisk standard träffas också något hårdare än

andra grupper men efter de åtgärder som nu föreslagits

har skillnaderna minskat avsevärt. Resultaten för

decilgrupp 1 är svårtolkade eftersom den innehåller

många hushåll som endast har en tillfälligt låg inkomst

t.ex. i samband med studier, värnpliktstjänstgöring eller

i samband med ledighet. Det är också ofta hushåll med

en låg ekonomisk standard som gynnas av att vården

och omsorgen prioriteras och av de stora satsningarna

på utbildningen.

De utförligare analyserna i den fördelningspolitiska

redogörelsen (bilaga 7) visar dessutom följande:

 Nettoeffekterna av saneringsprogrammet är i

genomsnitt i stort sett lika för män och kvinnor.

Män berörs i högre grad av skatteåtgärderna,

kvinnorna främst av minskade transfereringar.

Saneringsprogrammet har rimliga

jämställdhetseffekter.

 Flerbarnsfamiljer och ensamföräldrar har träffats

något hårdare av budgetåtgärderna än andra

familjetyper. Därför är det rimligt att dessa grupper

prioriteras när det ekonomiska utrymmet medger

det. Efter nu föreslagna åtgärder minskar

skillnaderna påtagligt. Även här bör man också

beakta att om inte skolan, vården och omsorgen

hade prioriterats hade barnfamiljer och kvinnor

drabbats ännu hårdare.

 Företagar- och tjänstemannahushåll har betalat mer

av saneringen än arbetarhushåll.

 Ålderspensionärer och ungdomar har som grupper

betraktat klarat sig relativt väl medan det är hushåll i

förvärvsaktiv ålder som har fått bära de största

inkomstminskningarna.

Dessa beräkningar inkluderar inte fördelningseffekterna

av den sänkta räntan. Den ekonomiska politiken och

saneringsåtgärderna har haft som en central uppgift att

skapa förutsättningar för en lägre ränta. I september

1994 var räntan på en tioårig statsobligation 11,2

procent. Tre år senare, i september 1997, ligger

motsvarande ränta på 6,5 procent. Som framgår av

diagram 1.12 är fördelningseffekterna av en lägre ränta

i huvudsak positiva.

Den största fördelningspolitiska orättvisan finns dock

mellan dem som saknar arbete och dem som har. I

nedanstående diagram visas en beräkning av de direkta

fördelningseffekterna av en halverad arbetslöshet. De

fördelningspolitiska effekterna är mycket goda. Det är

ett av många skäl till att regeringen har som mål att

halvera den öppna arbetslösheten till år 2000.

I den fördelningspolitiska redogörelsen (bilaga 7) kom-

pletteras regelanalyserna av saneringsprogrammet med

en analys av utvecklingen av fördelningen av den

ekonomiska standarden 1991 1997. Den innefattar

således de samlade effekterna av saneringsprogrammet,

andra åtgärder i skatte- och transfereringssystemen och

den allmänna ekonomiska utvecklingen. Den bygger på

en framskrivning av inkomstfördelningen från 1995 till

1996 och 1997. Resultaten för dessa år visar således

inte den faktiska inkomstfördelningen utan en

bedömning av det troliga utfallet. I diagram 1.14 visas

Gini-koefficientens utveckling mellan 1991 och 1997,

ett högt värde innebär större inkomstspridning än ett

lägre. Huvudresultaten är följande:

 Det kan inte urskiljas någon tydlig trend i

inkomstspridningen hittills under 1990-talet.

 Skatternas och transfereringarnas sammantagna

utjämningseffekt har ökat 1991 1997.

 Breda grupper av vanliga löntagare, ungdomar och

även personer med höga inkomster har fått en

påtagligt minskad ekonomisk standard hittills under

1990-talet, trots en viss återhämtning under senare

år.

 Flerbarnsfamiljer har förlorat mest medan gruppen

ålderspensionärer har fått en ökad standard under

krisåren.

 Andelen hushåll med en svag ekonomi (under 50

procent av medianinkomsten) har ökat något under

perioden. Statistiken påverkas dock av att antalet

studerande ökat.. De välbeställdas andel av de totala

inkomsterna har inte ökat.

Sammanfattningsvis kan sägas att saneringen av de

offentliga finanserna i huvudsak har skett rättvist.

Sverige har klarat den ekonomiska krisen utan att

klyftorna har tillåtits öka påtagligt. Tack vare den

framgångsrika saneringen av de offentliga finanserna

står Sverige nu åter starkt. Därmed finns det en fast

grund för en mera offensiv fördelningspolitik.

2

Förslag till

riksdagsbeslut

.

2 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

såvitt avser den ekonomiska politiken och förslag till

statsbudget för budgetåret 1998

1. godkänner de allmänna riktlinjer för den

ekonomiska politiken som regeringen förordar

(avsnitt 1),

2. bemyndigar regeringen att under budgetåret 1998 ta

upp lån enligt lagen (1988:1387) om statens

upplåning (avsnitt 4.3.5),

3. godkänner en reviderad beräkning av de offentliga

utgifterna för åren 1998-2000 (avsnitt 4.5.2, tabell

4.9),

4. beslutar om fördelning av utgifterna för budgetåret

1998 på utgiftsområden i enlighet med vad

regeringen anfört (avsnitt 4.5.3, tabell 4.10),

5. godkänner den preliminära fördelningen av

utgifterna på utgiftsområden för budgetåren 1999

och 2000 som riktlinjer för regeringens budgetarbete

(avsnitt 4.5.3, tabell 4.10),

6. godkänner beräkningen av statsbudgetens inkomster

för budgetåret 1998 (bilaga 1),

7. godkänner beräkningen av förändringar i

anslagsbehållningarna under budgetåret 1998 (tabell

4.10),

8. godkänner beräkningen av förändringar av

myndigheters m.fl. in- och utlåning i

Riksgäldskontoret för budgetåret 1998 (avsnitt

4.3.5, tabell 4.4),

9. bemyndigar regeringen att för budgetåret 1998 dels

besluta om lån i Riksgäldskontoret till investeringar i

anläggningstillångar intill ett sammanlagt belopp av

15 700 000 000 kronor, dels besluta om krediter för

myndigheters räntekonton intill ett sammanlagt

belopp av 13 400 000 000 kronor (avsnitt 4.6, tabell

4.11 och 4.12),

10. godkänner beräkningen av budgeteffekter för

budgetåret 1998 av förändrade skatte- och

avgiftsregler (avsnitt 4.8),

11. bemyndigar regeringen att under budgetåret 1998

enligt 6 § andra stycket lagen (1996:1059) om

statsbudgeten besluta att ett ramanslag, med

undantag för anslag anvisade för

förvaltningsändamål, får överskridas om ett

riksdagsbeslut om anslag på tilläggsbudget inte

hinner inväntas och om överskridandet ryms inom

utgiftstaket för staten (avsnitt 4.9),

12. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen

(1988:1387) om statens upplåning,

såvitt avser tilläggsbudget till statsbudgeten för

budgetåret 1997

13. godkänner det som regeringen förordar om

principerna för tillfälligt driftsstöd (avsnitt 5.2),

14. bemyndigar regeringen att för vissa länder fastställa

utgiftsramen till fem gånger landramen för

budgetåret 1995/96 omräknat på 12-månadersbasis

(avsnitt 5.6),

15. godkänner att det under utgiftsområde 14 anvisade

ramanslaget Arbetsmarknadspolitiska åtgärder

används för utgifterna för ett nationellt program för

IT-utbildning (avsnitt 5.11),

16. bemyndigar regeringen att överta Kungliga

Dramatiska Teatern AB:s lån i Riksgäldskontoret

(avsnitt 5.13),

17. godkänner att regeringen får använda högst

500 000 000 kronor av det under utgiftsområde 19

uppförda ramanslaget Regionalpolitiska åtgärder till

ett program för regional näringspolitik och särkilda

regionalpolitiska åtgärder (avsnitt 5.15),

18.bemyndigar regeringen att under budgetåret 1997 ge

Affärsverket Svenska kraftnät befogenhet att inom

en sammanlagd ram om 2 500 000 000 kronor få ta

upp lån i och utanför Riksgäldskontoret (avsnitt

5.17),

19. godkänner vad regeringen anför om Statens

Haverikommitssion (avsnitt 5.18),

20. godkänner att regeringen får använda det under

utgiftsområde 22 uppförda ramanslaget

Informationsteknik: Telekommunikationer till en

förstudie om Sveriges IT-utveckling (avsnitt 5.18),

21. godkänner att det under utgiftsområde 23 uppförda

ramanslaget Räntekostnader för förskotterade

arealersättningar m.m. även får belastas med s.k.

tekniska kostnader till följd av offentlig lagring

(avsnitt 5.19),

22. godkänner vad regeringen föreslagit avseende

avgiftsfinansieringen av det under utgiftsområde 23

föreslagna ramanslaget Djurregister (avsnitt 5.19),

23. på tilläggsbudget till statsbudgeten för budgetåret

1997 godkänner ändrade ramar för utgiftsområden

samt ändrade och nya anslag i enlighet med

specifikation i bifogade tabell,

såvitt avser skattefrågor

24. antar regeringens förslag till lag om ändring i

lagen (1994:1744) om allmänna egenavgifter,

25. antar regeringens förslag till lag om ändring i

lagen (1981:691) om socialavgifter,

26. antar regeringens förslag till lag om ändring i

lagen (1994:1920) om allmän löneavgift,

27. antar regeringens förslag till lag om ändring i

lagen (1990:659) om särskild löneskatt på vissa

förvärvsinkomster,

28. antar regeringens förslag till lag om ändring i

lagen (1991:687) om särskild löneskatt på

pensionskostnader,

29. antar regeringens förslag till lag om ändring i

lagen (1990:1427) om särskild premieskatt för

grupplivförsäkring, m.m.,

30. antar regeringens förslag till lag om ändring i

lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt,

31. antar regeringens förslag till lag om ändring i

lagen (1996:1332) om ändring i lagen (1947:576)

om statlig inkomstskatt,

32. antar regeringens förslag till lag om ändring i

lagen (1962:381) om allmän försäkring,

33. antar regeringens förslag till lag om ändring i

lagen (1996:1336) om ändring i lagen (1962:381)

om allmän försäkring,

34. antar regeringens förslag till lag om ändring i

taxeringslagen (1990:324),

35. antar regeringens förslag till lag om ändring i

lagen (1993:1536) om räntefördelning vid

beskattning,

36. antar regeringens förslag till lag om ändring i

lagen (1995:439) om beskatning, förtullning och

folkbokföring under krig eller krigsfara m.m.,

37. antar regeringens förslag till lag om ändring i

kommunalskattelagen (1928:370),

38. antar regeringens förslag till lag om ändring i

lagen (1996:1331) om ändring i

kommunalskattelagen (1928:370),

39. antar regeringens förslag till lag om ändring i

lagen (1996:1345) om ändring i lagen (1983:

1092) med reglemente för Allmänna

pensionsfonden,

40. antar regeringens förslag till lag om ändring i

skattebetalningslagen (1997:483),

41. antar regeringens förslag till lag om ändring i

lagen (1997:323) om statlig förmögenhetsskatt,

42. antar regeringens förslag till lag om ändring i

lagen (1997:324) om begränsning av skatt,

43. antar regeringens förslag till lag om ändring i

lagen (1990:325) om självdeklaration och

kontrolluppgifter,

44. antar regeringens förslag till lag om ändring i

lagen (1996:725) om skattereduktion för utgifter för

byggnadsarbete på bostadshus.

SPECIFIKATION AV ÄNDRADE RAMAR FÖR UTGIFTSOMRÅDEN SAMT ÄNDRADE OCH NYA ANSLAG

FÖR

BUDGETÅRET 1997

TUSENTAL

KRONOR

ANSLAG

S-

BELOPP

ENLIGT

FÖRÄNDRING

AV

NY RAM/

UTGIFTSOMRÅDE

NUMMER

STATSBUDGET

1997 + TB1

1997

RAM/ ANSLAG

NY

ANSLAGSNIVÅ

1

Rikets styrelse

3 761 330

+2 000

3 763 330

D3

Sametinget, ramanslag

10 497

+2 000

12 497

2

Samhällsekonomi och finansförvaltning

4 307 556

+2 500

4 310 056

A1

Konjunkturinstitutet, ramanslag

29 208

+1 000

30 208

A6

Finansinspektionen, ramanslag

110 105

+1 500

111 605

A8

Riksgäldskontoret: Förvaltningskostnader,

ramanslag

83 348

+2 500

85 848

A9

Riksgäldskontoret: Kostnader för upplåning

och

låneförvaltning, ramanslag

1 500 000

-2 500

1 497 500

4

Rättsväsendet

20 842 537

0

20 842 537

D1

Kriminalvården, ramanslag

3 837 161

-9 000

3 828 161

F1

Brottsförebyggande rådet, ramanslag

25 355

+9 000

34 355

F6

Rättshjälpskostnader, ramanslag

853 972

-14 000

839 972

F7

Diverse kostnader för rättsväsendet,

ramanslag

10 222

+14 000

24 222

6

Totalförsvar

42 522 642

0

42 522 642

A1

Försvarsmakten, ramanslag

38 333 826

-50 000

38 283 826

B3

Funktionen Befolkningsskydd och

räddningstjänst, ramanslag

1 141 578

+50 000

1 191 578

8

Invandrare och flyktingar

3 453 088

0

3 453 088

A1

Statens invandrarverk, ramanslag

506 603

+4 000

510 603

A4

Utlänningsnämnden, ramanslag

66 675

+1 500

68 175

A5

Rättshjälp i utlänningsärenden, ramanslag

64 240

-1 500

62 740

A6

Utresor för avvisade och utvisade,

ramanslag

130 000

-34 000

96 000

B1

Särskilda insatser i invandrartäta områden,

ramanslag

125 000

-70 000

55 000

B2

Åtgärder mot främlingsfientlighet och

rasism,

obetecknat anslag

20 000

-10 000

10 000

B5

Kommunersättningar vid

flyktingmottagande,

ramanslag

1 160 591

+110 000

1 270 591

9

Hälsovård, sjukvård och social omsorg

23 671 787

+344 320

24 016 107

A1

Sjukvårdsförmåner m.m., ramanslag

15 512 000

-130 000

15 382 000

A2

Bidrag till hälso- och sjukvård, obetecknat

anslag

908 150

+75 000

983 150

A5

Bidrag till WHO, ramanslag

32 780

+6 320

39 100

A9

Folkhälsoinstitutet, ramanslag

113 460

-10 000

103 460

B7

Kostnader för statlig assistansersättning,

ramanslag

4 138 000

+338 000

4 476 000

C5

Statens institutionsstyrelse, ramanslag

507 720

+65 000

572 720

12

Ekonomisk trygghet för familjer och barn

35 161 050

+588 550

35 749 600

A3

Underhållsstöd, ramanslag

2 411 450

+588 550

3 000 000

13

Ekonomisk trygghet vid arbetslöshet

41 730 384

+1 585

000

43 315 384

A1

Bidrag till arbetslöshetsersättning,

ramanslag

39 644 334

+1 585

000

41 229 334

14

Arbetsmarknad och arbetsliv

50 160 947

+6 293

50 167 240

A5

Vissa kostnader för avveckling av AMU-

gruppen

som myndighet, ramanslag

14 917

+8 793

23 710

D1

Stabsuppgifter vid Arbetsgivarverket,

ramanslag

3 000

-2 500

500

TUSENTAL

KRONOR

ANSLAG

S-

BELOPP

ENLIGT

FÖRÄNDRING

AV

NY RAM/

UTGIFTSOMRÅDE

NUMMER

STATSBUDGET

1997 + TB1

1997

RAM/ ANSLAG

NY

ANSLAGSNIVÅ

16

Utbildning och universitetsforskning

25 562 559

+159 500

25 722 059

B45

Särskilda utgifter inom universitet och

högskolor m.m., ramanslag

534 155

+159 500

693 655

C1

Högskoleverket, ramanslag

143 671

-22 000

121 671

C3

Centrala studiestödsnämnden, ramanslag

276 727

+22 000

298 727

D18

Europeisk forskningssamverkan, ramanslag

317 367

-10 000

307 367

E1

Kostnader för Sveriges medlemsskap i

Unesco m.m., ramanslag

35 828

+10 000

45 828

18

Samhällsplanering, bostadsförsörjning och

byggande

33 368 197

+3 000

33 371 197

A11

Bonusränta för ungdomsbosparande,

ramanslag

3 000

+3 000

6 000

20

Allmän miljö- och naturvård

1 335 971

+28 755

1 364 726

A2

Miljöövervakning m.m., ramanslag

93 952

+19 984

113 936

A11

Utbildning och information om miljöbalken,

reservationsanslag

nytt

+8 000

8 000

B4

Visst internationellt samarbete i fråga om

kärnsäkerhet m.m., ramanslag

26 752

+771

27 523

22

Kommunikationer

25 267 942

0

25 267 942

B2

Transportstöd för Gotland, ramanslag

175 000

+7 000

182 000

B5

Övervakning av M/S Estonia,

reservationsanslag

24 000

-9 166

14 834

B7

Utredningsarbete m.m. med anledning av

M/S Estonias förlisning, obetecknat anslag

4 500

+3 000

7 500

B8

Vissa kostnader för övertäckning av M/S

Estonia, ramanslag

nytt

+2 166

2 166

D2

Köp av interregional persontrafik på

järnväg,

ramanslag

412 946

-3 000

409 946

23

Jord- och skogsbruk, fiske med anslutande

näringar

13 556 858

+36 450

13 593 308

B1

Statens jordbruksverk, ramanslag

187 614

+15 000

202 614

B2

Stöd till jordbrukets rationalisering m.m.,

ramanslag

45 000

-22 000

23 000

B8

Strukturstöd inom livsmedelssektorn,

ramanslag

149 000

-16 000

133 000

B18

Djurregister, ramanslag

nytt

+10 000

10 000

B19

Vissa saneringsåtgärder i Solna,

obetecknat anslag

nytt

+2 000

2 000

C1

Fiskeriverket, ramanslag

58 166

+3 650

61 816

E2

Bidrag till distriktsveterinärorganisationen,

obetecknat anslag

77 691

+7 800

85 491

E5

Bekämpande av smittsamma

husdjurssjukdomar,

ramanslag

110 000

+36 000

146 000

Summa anslagsförändringar på

tilläggsbudget

+2 756

368

3

Lagförslag

.

3 Lagförslag

Regeringen har följande förslag till lagtext.

3.1 Förslag till lag om

ändring i lagen (1988:1387)

om statens upplåning

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1988:1387) om statens upplåning

dels att 2 och 3 §§ skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införs en ny paragraf, 1 a §, av följande lydelse.

NUVARANDE LYDELSE

FÖRESLAGEN LYDELSE

1 a §

Efter särskilt bemyndigande som

lämnas av riksdagen för ett

budgetår i sänder får regeringen

eller efter regeringens bestämmande

ett affärsverk ta upp lån till staten

för affärsverkets verksamhet.

2 § 1

Lån som har tagits upp av staten

enligt 1 § förvaltas av regeringen

eller, efter regeringens

bemyndigande, av Riksgäldskon-

toret.

Lån som har tagits upp av staten

enligt 1 eller 1 a § förvaltas av

regeringen eller, efter regeringens

bemyndigande, av

Riksgäldskontoret eller affärsverket.

Om staten tar upp ett lån för att tillgodose Riksbankens behov av

valutareserv, får de medel som Riksbanken tillför staten i utbyte mot de

lånade medlen endast användas för återbetalning av samma lån. Regeringen

kan dock, i samråd med Riksbanken, besluta annat om det finns särskilda

skäl.

3 §

För samtliga lån och garantier

som regeringen eller

riksgäldskontoret ombesörjer är

staten ansvarig.

För samtliga lån och garantier

som regeringen, Riksgäldskontoret

eller ett affärsverk ombesörjer är

staten ansvarig.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998.

3.2 Förslag till lag om

ändring i lagen (1994:1744)

om allmänna egenavgifter

Härigenom föreskrivs att rubriken till lagen (1994:1744) om allmänna

egenavgifter samt 1 4, 6 och 7 §§ lagen skall ha följande lydelse.

NUVARANDE LYDELSE

FÖRESLAGEN LYDELSE

Lag om allmänna egenavgifter

Lag om allmän pensionsavgift

1 §1

Allmänna egenavgifter skall

betalas enligt denna lag.

Allmän pensionsavgift skall

betalas enligt denna lag.

2 §2

Den som uppbär sådan inkomst

som avses i 3 § skall på avgifts-

underlaget för varje år betala

allmänna egenavgifter i form av

1. pensionsavgift med 1 procent,

2. sjukförsäkringsavgift med 5,95

procent.

Avgifterna avrundas var för sig

till närmast hela hundratal kronor.

Avgift som slutar på 50 kronor

avrundas till närmast lägre hundratal

kronor.

Den som uppbär sådan inkomst

som avses i 3 § skall på avgifts-

underlaget för varje år betala allmän

pensionsavgift med 6,95 procent.

Avgiften avrundas till närmast

hela hundratal kronor. Avgift som

slutar på 50 kronor avrundas till

närmast lägre hundratal kronor.

3 §3

Avgifterna beräknas på sådan

inkomst av anställning som avses i

11 kap. 2 § lagen (1962:381) om

allmän försäkring och sådan inkomst

av annat förvärvsarbete som avses i

11 kap. 3 § nämnda lag om den

enskilde är skattskyldig för

inkomsten enligt

kommunalskattelagen (1928:370).

Inkomst av anställning och inkomst

av annat förvärvsarbete skall därvid

var för sig avrundas till närmast

lägre hundratal kronor.

Avgiften beräknas på sådan

inkomst av anställning som avses i

11 kap. 2 § lagen (1962:381) om

allmän försäkring och sådan inkomst

av annat förvärvsarbete som avses i

11 kap. 3 § nämnda lag om den

enskilde är skattskyldig för

inkomsten enligt

kommunalskattelagen (1928:370).

Inkomst av anställning och inkomst

av annat förvärvsarbete skall därvid

var för sig avrundas till närmast

lägre hundratal kronor.

Vid beräkning av inkomst av anställning skall avdrag göras för kostnader

som arbetstagaren haft att bestrida i innehavd anställning, i den mån

kostnaderna, minskade med erhållen kostnadsersättning, överstiger ettusen

kronor.

Avgifterna beräknas på summan

av inkomsterna till den del summan

inte överstiger sju och en halv

gånger det förhöjda basbeloppet som

anges i 1 kap. 6 § lagen om allmän

försäkring.

Avgiften beräknas på summan av

inkomsterna till den del summan

inte överstiger sju och en halv

gånger det förhöjda basbeloppet som

anges i 1 kap. 6 § lagen om allmän

försäkring.

4 §4

Avgifter skall inte betalas av den

som vid årets ingång har fyllt 65 år.

Avgifter skall inte heller betalas

av den som har sådana inkomster

som avses i 3 §, om inkomsterna

understiger 24 procent av det vid

årets ingång gällande basbeloppet

enligt lagen (1962:381) om allmän

försäkring.

Avgift skall inte betalas av den

som vid årets ingång har fyllt 65 år.

Avgift skall inte heller betalas av

den som har sådana inkomster som

avses i 3 §, om inkomsterna

understiger 24 procent av det vid

årets ingång gällande basbeloppet

enligt lagen (1962:381) om allmän

försäkring.

6 §

Pensionsavgiften används till

finansiering av försäkringen för

tilläggspension enligt lagen

(1962:381) om allmän försäkring.

Sjukförsäkringsavgiften används till

finansiering av sjukförsäkringen

enligt samma lag.

Pensionsavgiften förs till

Allmänna pensionsfonden.

Sjukförsäkringsavgiften förs till

staten.

Avgiften används till finansiering

av försäkringen för tilläggspension

enligt lagen (1962:381) om allmän

försäkring.

Avgiften förs till Allmänna

pensionsfonden.

7 §5

Bestämmelserna i taxeringslagen

(1990:324) och

skattebetalningslagen (1997:483)

tillämpas i fråga om avgifter enligt

denna lag. I fråga om

sjukförsäkringsavgift tillämpas även

4 kap. 1 § lagen (1981:691) om

socialavgifter.

Bestämmelserna i taxeringslagen

(1990:324) och

skattebetalningslagen (1997:483)

tillämpas i fråga om avgift enligt

denna lag.

1 Senaste lydelse 1996:1342.

2 Senaste lydelse 1996:1065.

3 Senaste lydelse 1996:439.

4 Senaste lydelse 1995:503.

5 Senaste lydelse 1997:544.

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998 och tillämpas första gången

vid 1999 års taxering.

2. Omfattar beskattningsåret tid såväl före som efter utgången av år 1997

skall, om den skattskyldige inte visar annat, så stor del av beskattningsårets

inkomst anses hänförlig till tiden efter utgången av år 1997 som svarar mot

förhållandet mellan den del av beskattningsåret som infaller under denna tid

och hela beskattningsåret.

3.3 Förslag till lag om

ändring i lagen (1981:691)

om socialavgifter

Härigenom föreskrivs att 2 kap. 1 §, 3 kap. 1 och 6 §§ samt 4 kap. 1 och

3 §§ lagen (1981:691) om socialavgifter1 skall ha följande lydelse.

NUVARANDE LYDELSE

FÖRESLAGEN LYDELSE

2 kap.

1 §2

En arbetsgivare skall på det avgiftsunderlag som anges i 3-5 §§ för varje

år betala

1. sjukförsäkringsavgift med 2,94

procent,

2. folkpensionsavgift med 5,86

procent,

3. tilläggspensionsavgift med

13,00 procent,

1. sjukförsäkringsavgift med 7,93

procent,

2. folkpensionsavgift med 6,83

procent,

3. tilläggspensionsavgift med

6,40 procent,

4. delpensionsavgift med 0,20 procent,

5. arbetsskadeavgift med 1,38 procent,

6. arbetsmarknadsavgift med 5,42 procent,

7. arbetarskyddsavgift med 0,17 procent,

8. lönegarantiavgift med 0,25 procent.

Arbetsgivare som avses i 1 kap. 2 § andra stycket skall dock be-träffande

ersättning som avses i 11 kap. 2 § första stycket m och femte stycket lagen

(1962:381) om allmän försäkring betala endast tilläggspensionsavgift.

3 kap.

1 §3

En försäkrad som avses i 1 kap. 2 § skall på det avgiftsunderlag som

anges i 3-5 §§ för varje år betala

1. sjukförsäkringsavgift med 3,62

procent,

2. folkpensionsavgift med 6,03

procent,

3. tilläggspensionsavgift med

13,00 procent,

1. sjukförsäkringsavgift med 8,66

procent,

2. folkpensionsavgift med 6,83

procent,

3. tilläggspensionsavgift med

6,40 procent,

4. delpensionsavgift med 0,20 procent,

5. arbetsskadeavgift med 1,40

procent,

5. arbetsskadeavgift med 1,38

procent,

6. arbetsmarknadsavgift med 3,30 procent.

6 §4

Riksförsäkringsverket får varje år från vederbörlig inkomsttitel i

statsbudgeten tillgodoföra sig ett belopp som motsvarar summan av de under

nästföregående år debiterade egenavgifterna minskad med summan av de

avgifter som under samma år satts ned eller restituerats.

Riksförsäkringsverket får under

respektive period om tolv månader

som preliminär skatt betalas enligt

skattebetalningslagen (1997: 483)

som förskott på belopp enligt första

stycket tillgodoföra sig 11 procent

av den preliminära skatt som debi-

terats fysiska personer före den 1

februari under perioden. Förskottet

tillgodoförs med en tolftedel varje

månad. Riksskatteverket skall varje

år senast den 15 februari lämna

Riksförsäkringsverket uppgift om

summan av den före den 1 februari

samma år debiterade preliminära

skatten för fysiska personer.

Riksförsäkringsverket får under

respektive period om tolv månader

som preliminär skatt betalas enligt

skattebetalningslagen (1997: 483)

som förskott på belopp enligt första

stycket tillgodoföra sig 5,4 procent

av den preliminära skatt som debi-

terats fysiska personer före den 1

februari under perioden. Förskottet

tillgodoförs med en tolftedel varje

månad. Riksskatteverket skall varje

år senast den 15 februari lämna

Riksförsäkringsverket uppgift om

summan av den före den 1 februari

samma år debiterade preliminära

skatten för fysiska personer.

Om Riksförsäkringsverket under en sådan tolvmånadersperiod som anges

i andra stycket tillgodoförts förskott som överstiger beloppet enligt första

stycket skall skillnaden regleras genom avräkning på belopp som närmast

därefter skall tillgodoföras enligt första eller andra stycket.

4 kap.

1 §5

Sjukförsäkringsavgifter används,

i den mån kostnaderna inte skall

täckas med statsbidrag enligt 19

kap. 2 § lagen (1962:381) om

allmän försäkring, för att täcka

1. kostnader för

sjukförsäkringsförmåner enligt lagen

om allmän försäkring,

Sjukförsäkringsavgifter förs till

staten för finansiering av

1. kostnader för ersättning för

sjukvård m.m. enligt 2 kap.,

sjukpenning m.m. enligt 3 kap.,

föräldrapenningförmåner enligt 4

kap., folkpension i form av

förtidspension enligt 7 kap. och

rehabiliteringsersättning m.m. enligt

22 kap. lagen (1962:381) om allmän

försäkring samt pensionstillskott till

förtidspension enligt lagen

(1969:205) om pensions-tillskott,

2. kostnader enligt lagen (1974:525) om ersättning för viss

födelsekontrollerande verksamhet m.m.,

3. den allmänna försäkringens

kostnader för förmåner enligt lagen

(1996:1150) om högkostnadsskydd

vid köp av läkemedel m.m.,

3. kostnader för förmåner enligt

lagen (1996:1150) om

högkostnadsskydd vid köp av

läkemedel m.m.,

4. Centrala studiestödsnämndens kostnader med anledning av att sådana

studielån som belöper på en studerandes sjukperiod enligt studie-stödslagen

(1973:349) inte skall återbetalas,

5. förvaltningskostnader för de

allmänna försäkringskassorna,

5. vissa av de allmänna

försäkringskassornas

förvaltningskostnader,

6. kostnader enligt lagen (1988:1465) om ersättning och ledighet för

närståendevård,

7. den allmänna försäkringens kostnader enligt lagen (1991:1047) om

sjuklön.

För reglering av över- och

underskott finns en fond, benämnd

allmänna sjukförsäkringsfonden.

Grunderna för överföring av medel

till och från fonden fastställs av

regeringen.

3 §6

Av influtna tilläggspensions-

avgifter förs 7 procent till staten och

11 procent placeras på konto hos

Riksgäldskontoret. Återstoden förs

till en fond, benämnd

Allmänna

pensionsfonden med vars

tillgångar kostnaderna för

försäkringen för tilläggspension

enligt lagen (1962: 381) om allmän

försäkring skall täckas. Fonden

förvaltas enligt grunder som

riksdagen fastställer särskilt.

Av influtna tilläggspensions-

avgifter förs 7 procent till staten och

22,4 procent placeras på konto hos

Riksgäldskontoret. Återstoden förs

till en fond, benämnd

Allmänna

pensionsfonden med vars

tillgångar kostnaderna för

försäkringen för tilläggspension

enligt lagen (1962: 381) om allmän

försäkring skall täckas. Fonden

förvaltas enligt grunder som

riksdagen fastställer särskilt.

1 Lagen omtryckt 1989:633.

2 Senaste lydelse 1996:1066.

3 Senaste lydelse 1996:1066.

4 Senaste lydelse 1997:526.

5 Senaste lydelse 1996:1161.

6 Senaste lydelse 1994:1747.

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998.

2. De nya bestämmelserna i 2 kap. 1 § tillämpas i fråga om avgiftspliktig

ersättning som betalas ut från och med den 1 januari 1999. På avgiftspliktig

ersättning som betalas ut under år 1998 är sjukförsäkringsavgiften 7,90

procent.

3. De nya bestämmelserna i 3 kap. 1 § tillämpas på inkomster som

uppbärs från och med den 1 januari 1998. Omfattar beskattningsåret tid

såväl före som efter utgången av år 1997 skall, om den försäkrade inte visar

annat, så stor del av beskattningsårets inkomst anses hänförlig till tiden efter

utgången av år 1997 som svarar mot förhållandet mellan den del av

beskattningsåret som infaller under denna tid och hela beskattningsåret.

4. De nya föreskrifterna i 3 kap. 6 § tillämpas första gången i fråga om

perioden den 1 februari 1998 - den 31 januari 1999.

3.4 Förslag till lag om

ändring i lagen (1994:1920)

om allmän löneavgift

Härigenom föreskrivs att 3 § lagen (1994:1920) om allmän löneavgift

skall ha följande lydelse.

NUVARANDE LYDELSE

FÖRESLAGEN LYDELSE

3 §1

Allmän löneavgift tas ut med

3,70 procent av underlaget och

tillfaller staten.

Allmän löneavgift tas ut med

4,48 procent av underlaget och

tillfaller staten.

1 Senaste lydelse 1996:1067.

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998.

2. Den nya bestämmelsen tillämpas på lön eller annan ersättning enligt 1

§ som betalas ut från och med den 1 januari 1998.

3. Den nya bestämmelsen tillämpas också på inkomst enligt 2 § som

uppbärs från och med den 1 januari 1998. Omfattar beskattningsåret tid

såväl före som efter utgången av år 1997 skall, om den avgiftsskyldige inte

visar annat, så stor del av beskattningsårets inkomst anses hänförlig till tiden

efter utgången av år 1997 som svarar mot förhållandet mellan den del av

beskattningsåret som infaller under denna tid och hela beskattningsåret.

3.5 Förslag till lag om

ändring i lagen (1990:659)

om särskild löneskatt på

vissa förvärvsinkomster

Härigenom föreskrivs att 1 och 2 §§ lagen (1990:659) om särskild

löneskatt på vissa förvärvsinkomster1 skall ha följande lydelse.

NUVARANDE LYDELSE

FÖRESLAGEN LYDELSE

1 §2

Särskild löneskatt skall för varje

år betalas till staten med 23,52

procent på

Särskild löneskatt skall för varje

år betalas till staten med 24,26

procent på

1. lön eller annan ersättning till arbetstagare som vid årets ingång är 65 år

eller äldre,

2. ersättning som utfaller enligt kollektivavtalsgrundad

avgångsbidragsförsäkring som tecknas av arbetsgivare till förmån för

arbetstagare,

3. avgångsersättning som annorledes än på grund av

kollektivavtalsgrundad avgångsbidragsförsäkring utbetalas av staten,

kommun eller kommunalförbund som arbetsgivare eller av Svenska

Kommunförbundet, Landstingsförbundet, Svenska kyrkans församlings- och

pastoratsförbund, det för kommunerna och landstingen gemensamma

organet för administration av personalpension eller Sjukvårdens och

socialvårdens planerings- och rationaliseringsinstitut, under förutsättning att

arbetsgivaren tillämpar kommunalt pensionsavtal eller av annan arbetsgivare,

under förutsättning att arbetsgivaren tillämpar kommunalt pensionsavtal och

att borgen tecknats i enlighet med vad som anges i punkt 20 e första stycket

b av anvisningarna till 23 § kommunalskattelagen (1928:370),

4. avgångsersättning som omfattas av s.k. trygghetsavtal,

5. ersättning som utgår enligt gruppsjukförsäkring som åtnjuts enligt

grunder som fastställts i kollektivavtal mellan arbetsmarknadens

huvudorganisationer till den del ersättningen utgör komplement till

förtidspension eller till sjukbidrag,

6. ersättning som utgår på grund av ansvarighetsförsäkring som åtnjuts

enligt grunder som fastställts i kollektivavtal mellan arbetsmarknadens

huvudorganisationer till den del ersättningen utgår i form av engångsbelopp

som inte utgör kompensation för mistad inkomst,

7. bidrag som en arbetsgivare lämnar till en sådan vinstandelsstiftelse som

avses i 3 kap. 2 § andra stycket lagen (1962:381) om allmän försäkring eller

en annan juridisk person med motsvarande ändamål med undantag för bidrag

som lämnas till en pensions- eller personalstiftelse enligt lagen (1967:531)

om tryggande av pensionsutfästelse m.m.

Skattskyldig är den som utgett sådan ersättning eller sådant bidrag som

avses i första stycket. I fråga om sådan för mottagaren skattepliktig intäkt av

tjänst i form av rabatt, bonus eller annan förmån, som ges ut på grund av

kundtrohet eller liknande, skall den som slutligt har stått för de kostnader

som ligger till grund för förmånen anses som skattskyldig enligt denna lag,

om inte denne är den som är skattskyldig till inkomstskatt för förmånen.

Vid bestämmande av skatteunderlaget tillämpas bestämmelserna i 2 kap.

3 5 §§ lagen (1981:691) om socialavgifter med undantag av 4 § första

stycket 2 och 13.

Vid bestämmande av skatteunderlaget enligt första stycket 6 skall bortses

från ersättning för arbetsskada som inträffat före utgången av juni 1993 om

ersättningen avser tid därefter samt från ersättning för arbetsskada som

inträffat före utgången av år 1992 om skadan anmälts till allmän

försäkringskassa efter utgången av juni 1993. Detta gäller dock endast

ersättning som för en och samme arbetstagare beräknas på lönedelar som

inte överstiger sju och en halv gånger basbeloppet enligt 1 kap. 6 § lagen om

allmän försäkring.

2 §3

En enskild person eller ett

dödsbo skall för varje år till staten

betala särskild löneskatt med 23,52

procent på inkomst enligt

kommunalskattelagen (1928:370) av

annan näringsverksamhet här i

landet än sådan aktiv

näringsverksamhet som avses i 11

kap. 3 § första stycket lagen

(1962:381) om allmän försäkring

(passiv näringsverksamhet) samt,

om den skattskyldige före årets

början fyllt 65 år eller inte fyllt 65

år men under hela året uppburit hel

ålders-pension eller avlidit under

året, på inkomst som avses i 3 kap.

4 § andra stycket lagen (1981:691)

om socialavgifter samt vidare på

ersättning som utgår enligt sådan

avtalsgruppsjukförsäkring som avses

i punkt 12 av anvisningarna till 22 §

kommunalskattelagen eller enligt

sådan trygghetsförsäkring som avses

i nämnda anvisningspunkt till den

del ersätt-ningen utgår i form av

engångsbelopp som inte utgör

kompensation för mistad inkomst.

Skatt beräknas inte på sådana

inkomster för vilka den

skattskyldige skall betala

egenavgifter enligt 3 kap. 4 § lagen

om socialavgifter. Bedömningen om

näringsverksam-het är aktiv eller

passiv görs för en förvärvskälla

enligt kommunalskattelagen.

En enskild person eller ett

dödsbo skall för varje år till staten

betala särskild löneskatt med 24,26

procent på inkomst enligt

kommunalskattelagen (1928:370) av

annan näringsverksamhet här i

landet än sådan aktiv

näringsverksamhet som avses i 11

kap. 3 § första stycket lagen

(1962:381) om allmän försäkring

(passiv näringsverksamhet) samt,

om den skattskyldige före årets

början fyllt 65 år eller inte fyllt 65

år men under hela året uppburit hel

ålders-pension eller avlidit under

året, på inkomst som avses i 3 kap.

4 § andra stycket lagen (1981:691)

om socialavgifter samt vidare på

ersättning som utgår enligt sådan

avtalsgruppsjukförsäkring som avses

i punkt 12 av anvisningarna till 22 §

kommunalskattelagen eller enligt

sådan trygghetsförsäkring som avses

i nämnda anvisningspunkt till den

del ersätt-ningen utgår i form av

engångsbelopp som inte utgör

kompensation för mistad inkomst.

Skatt beräknas inte på sådana

inkomster för vilka den

skattskyldige skall betala

egenavgifter enligt 3 kap. 4 § lagen

om socialavgifter. Bedömningen om

näringsverksam-het är aktiv eller

passiv görs för en förvärvskälla

enligt kommunalskattelagen.

Vid beräkning av skatteunderlaget gäller i tillämpliga delar

bestämmelserna i 3 kap. 5 § lagen om socialavgifter.

 Skatt betalas inte då skatteunderlaget understiger 1 000 kronor.

1 Senaste lydelse av lagens rubrik 1991:688.

2 Senaste lydelse 1996:1215.

3 Senaste lydelse 1996:1068.

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998.

2. Den nya bestämmelsen i 1 § tillämpas på lön eller annan ersättning

som betalas ut från och med den 1 januari 1998.

3. Den nya bestämmelsen i 2 § tillämpas på inkomst som uppbärs från

och med den 1 januari 1998. Omfattar beskattningsåret tid såväl före som

efter utgången av år 1997 skall, om den skattskyldige inte visar annat, så

stor del av beskattningsårets inkomst anses hänförlig till tiden efter utgången

av år 1997 som svarar mot förhållandet mellan den del av beskattningsåret

som infaller under denna tid och hela beskattningsåret.

3.6 Förslag till lag om

ändring i lagen (1991:687)

om särskild löneskatt på

pensionskostnader

Härigenom föreskrivs att 1 och 3 §§ lagen (1991:687) om särskild

löneskatt på pensionskostnader skall ha följande lydelse.

NUVARANDE LYDELSE

FÖRESLAGEN LYDELSE

1 §1

Den som utfäst en tjänstepension

skall till staten betala särskild

löneskatt med 23,52 procent på

kostnaden för pensionsutfästelsen,

beräknad enligt 2 §.

Den som utfäst en tjänstepension

skall till staten betala särskild

löneskatt med 24,26 procent på

kostnaden för pensionsutfästelsen,

beräknad enligt 2 §.

3 §2

En enskild person eller ett

dödsbo som medges avdrag för

avgift för pensionsförsäkring enligt

punkt 21 av anvisningarna till 23 §

kommunalskattelagen (1928: 370)

skall för det beskattningsåret till

staten betala särskild löneskatt med

23,52 procent på avgiften.

En enskild person eller ett

dödsbo som medges avdrag för

avgift för pensionsförsäkring enligt

punkt 21 av anvisningarna till 23 §

kommunalskattelagen (1928: 370)

skall för det beskattningsåret till

staten betala särskild löneskatt med

24,26 procent på avgiften.

Detsamma gäller för enskild person som medges avdrag för inbetalning

på pensionssparkonto enligt nämnda anvisningspunkt.

1 Senaste lydelse 1996:1403.

2 Senaste lydelse 1996:1069.

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998.

2. För beskattningsår som påbörjats före ikraftträdandet tillämpas äldre

bestämmelser.

3.7 Förslag till lag om

ändring i lagen (1990:1427)

om särskild premieskatt för

grupplivförsäkring, m.m.

Härigenom föreskrivs att 4-6 §§ lagen (1990:1427) om särskild

premieskatt för grupplivförsäkring, m.m. skall ha följande lydelse.

NUVARANDE LYDELSE

FÖRESLAGEN LYDELSE

4 §1

För skattskyldiga som avses i

3 § första stycket inträder skatteplikt

när premie mottas.

Beskattningsunderlaget utgörs av 95

procent av mottagen premie.

Skatten uppgår till 44,66 procent av

underlaget.

För skattskyldiga som avses i 3 §

första stycket inträder skatteplikt

när premie mottas.

Beskattningsunderlaget utgörs av 95

procent av mottagen premie.

Skatten uppgår till 45,00 procent av

underlaget.

Har ett försäkringsföretag för visst år tagit ut för hög preliminär premie

för försäkring som avses i 3 § första stycket, skall beskattningsunderlaget för

nästföljande år sättas ned med belopp som motsvarar för högt uttagen

premie.

5 §2

För skattskyldiga som avses i 3 § andra och tredje styckena inträder

skatteplikt vid utbetalning som där sägs.

Beskattningsunderlaget utgörs av

utbetalt belopp. Skatten uppgår till

80,72 procent av underlaget.

Beskattningsunderlaget utgörs av

utbetalt belopp. Skatten uppgår till

81,83 procent av underlaget.

6 §3

För skattskyldiga som avses i 3 §

fjärde stycket inträder skatteplikt vid

betalning av premie.

Beskattningsunderlaget utgörs av 95

procent av betald premie. Skatten

uppgår till 80,72 procent av

underlaget.

För skattskyldiga som avses i 3 §

fjärde stycket inträder skatteplikt vid

betalning av premie.

Beskattningsunderlaget utgörs av 95

procent av betald premie. Skatten

uppgår till 81,83 procent av

underlaget.

1 Senaste lydelse 1996:1070.

2 Senaste lydelse 1996:1070.

3 Senaste lydelse 1996:1070.

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998.

2. Den nya bestämmelsen i 4 § tillämpas på premie som mottas och avser

tid efter utgången av år 1997.

3. Den nya bestämmelsen i 5 § tillämpas på belopp som utbetalas och

avser tid efter utgången av år 1997.

4. Den nya bestämmelsen i 6 § tillämpas på premie som betalas och avser

tid efter utgången av år 1997.

3.8 Förslag till lag om

ändring i lagen (1947:576)

om statlig inkomstskatt

Härigenom föreskrivs att 7 § 4 mom. lagen (1947:576) om statlig

inkomstskatt skall ha följande lydelse.

NUVARANDE LYDELSE

FÖRESLAGEN LYDELSE

7 §

4 mom.1 Akademier, allmänna undervisningsverk, sådana

sammanslutningar av studerande vid rikets universitet och högskolor i vilka

de studerande enligt gällande stadgar är skyldiga att vara medlemmar,

samarbetsorgan för sådana sammanslutningar med ändamål att fullgöra

uppgifter som enligt nämnda stadgar ankommer på sammanslutningarna,

sjömanshus, företagareförening som erhåller statsbidrag, regionalt

utvecklingsbolag som med stöd av 1 § lagen (1994:77) om beslutanderätt för

regionala utvecklingsbolag har fått rätt att pröva frågor om stöd till

näringsidkare samt moderbolag till sådant regionalt utvecklingsbolag,

allmänna försäkringskassor, arbetslöshetskassor, personalstiftelser som

avses i lagen (1967:531) om tryggande av pensionsutfästelse m.m. med

ändamål uteslutande att lämna understöd vid arbetslöshet, sjukdom eller

olycksfall, stiftelser som bildats enligt avtal mellan organisationer av

arbetsgivare och arbetstagare med ändamål att utge avgångsersättning till

friställd arbetstagare eller främja åtgärder till förmån för arbetstagare som

blivit uppsagd eller löper risk att bli uppsagd till följd av

driftsinskränkning,

företagsnedläggelse eller rationalisering av företags verksamhet eller med

ändamål att utge permitteringslöneersättning, bolag eller annan juridisk

person som uteslutande har till uppgift att lämna permitteringslöneersättning,

sådana ömsesidiga försäkringsbolag som avses i lagen om

yrkesskadeförsäkring,

Allmänna sjukförsäkringsfonden,

Alva och Gunnar Myrdals stiftelse,

Apotekarsocietetens stiftelse för

främjande av farmacins utveckling

m.m., Bokbranschens

Finansieringsinstitut Aktiebolag,

Bryggeristiftelsen, Dag

Hammarskjölds minnesfond,

Fonden för industriellt

utvecklingsarbete, Fon-den för

industriellt samarbete med u-länder,

Fonden för svenskt- norskt

industriellt samarbete,

handelsprocedurrådet, Jernkontoret

och SIS Standardiserings-

kommissionen i Sverige, så länge

kontorets respektive kommissionens

vinstmedel används till allmänt

nyttiga ändamål och utdelning inte

lämnas till delägare eller

medlemmar, Konung Carl XVI

Gustafs 50-årsfond för vetenskap,

teknik och miljö, Nobelstiftelsen,

Norrlandsfonden, Olof Palmes

minnesfond för internationell

förståelse och gemensam säkerhet,

Stiftelsen Industricentra, Stiftelsen

industriellt utvecklingscentrum i

övre Norrland, Stiftelsen Institutet

för Företagsutveckling, Stiftelsen

Landstingens fond för

teknikupphandling och

produktutveckling, Stiftelsen för

produktutvecklingscentrum i

Göteborg, Stiftelsen Produktions-

tekniskt centrum i Borås för

tekoindustrin PROTEKO,

Stiftelsen

Produktutvecklingscentrum i

Östergötland, Stiftelsen samverkan

universitet/ högskola och näringsliv

i Stockholm och de sex motsvarande

stiftelserna med säte i Luleå, Umeå,

Uppsala, Linköping, Göteborg

respektive[REDACTED_EFTERNAMN], Stiftelsen

Småföretagsfonden, Stiftelsen för

samverkan mellan Lunds universitet

och näringslivet SUN, Stiftelsen

Sveriges Nationaldag, Stiftelsen

Sveriges teknisk-vetenskapliga

attachéverksamhet, Stiftelsen UV-

huset, Stiftelsen ÖV-huset,

Svenska bibelsällskapets bibelfond,

Svenska kyrkans stiftelse för

rikskyrklig verksamhet, Svenska

skeppshypotekskassan, Svenska

UNICEF-kommittén, Sveriges

exportråd, Sveriges turistråd,

TCO:s internationella stipendiefond

till statsminister Olof Palmes minne,

Aktiebolaget Trav och Galopp och

de bolag som avses i 1 § tredje

stycket 5 lagen (1991:1482) om

lotteriskatt

Alva och Gunnar Myrdals

stiftelse, Apotekarsocietetens

stiftelse för främjande av farmacins

utveckling m.m., Bokbranschens

Finansieringsinstitut Aktiebolag,

Bryggeristiftelsen, Dag

Hammarskjölds minnesfond,

Fonden för industriellt

utvecklingsarbete, Fon-den för

industriellt samarbete med u-länder,

Fonden för svenskt- norskt

industriellt samarbete,

handelsprocedurrådet, Jernkontoret

och SIS Standardiserings-

kommissionen i Sverige, så länge

kontorets respektive kommissionens

vinstmedel används till allmänt

nyttiga ändamål och utdelning inte

lämnas till delägare eller

medlemmar, Konung Carl XVI

Gustafs 50-årsfond för vetenskap,

teknik och miljö, Nobelstiftelsen,

Norrlandsfonden, Olof Palmes

minnesfond för internationell

förståelse och gemensam säkerhet,

Stiftelsen Industricentra, Stiftelsen

industriellt utvecklingscentrum i

övre Norrland, Stiftelsen Institutet

för Företagsutveckling, Stiftelsen

Landstingens fond för

teknikupphandling och

produktutveckling, Stiftelsen för

produktutvecklingscentrum i

Göteborg, Stiftelsen Produktions-

tekniskt centrum i Borås för

tekoindustrin PROTEKO,

Stiftelsen

Produktutvecklingscentrum i

Östergötland, Stiftelsen samverkan

universitet/ högskola och näringsliv

i Stockholm och de sex motsvarande

stiftelserna med säte i Luleå, Umeå,

Uppsala, Linköping, Göteborg

respektive[REDACTED_EFTERNAMN], Stiftelsen

Småföretagsfonden, Stiftelsen för

samverkan mellan Lunds universitet

och näringslivet SUN, Stiftelsen

Sveriges Nationaldag, Stiftelsen

Sveriges teknisk-vetenskapliga

attachéverksamhet, Stiftelsen UV-

huset, Stiftelsen ÖV-huset,

Svenska bibelsällskapets bibelfond,

Svenska kyrkans stiftelse för

rikskyrklig verksamhet, Svenska

skeppshypotekskassan, Svenska

UNICEF-kommittén, Sveriges

exportråd, Sveriges turistråd,

TCO:s internationella stipendiefond

till statsminister Olof Palmes minne,

Aktiebolaget Trav och Galopp och

de bolag som avses i 1 § fjärde

stycket 5 lagen (1991:1482) om

lotteriskatt

frikallas från skattskyldighet för all annan inkomst än inkomst av

näringsverksamhet som hänför sig till innehav av fastighet.

Vad som sägs i 6 mom. tredje och femte styckena har motsvarande

tillämpning i fråga om stiftelse som avses i detta moment.

En producentorganisation frikallas från skattskyldighet för inkomst av

näringsverksamhet som avser marknadsreglering enligt lagen (1994:1709)

om EG:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken.

1 Senaste lydelse 1997:448.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998 och tillämpas första gången

vid 1999 års taxering.

3.9 Förslag till lag om

ändring i lagen (1996:1332)

om ändring i lagen

(1947:576) om statlig

inkomstskatt

Härigenom föreskrivs att 9 § lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt i

dess lydelse enligt lagen (1996:1332) om ändring i nämnda lag skall ha

följande lydelse.

NUVARANDE LYDELSE

FÖRESLAGEN LYDELSE

9 §

Den taxerade förvärvsinkomst-en

minskas med på beskattningsåret

belöpande avgifter enligt lagen

(1994:1744) om allmänna

egenavgifter, statligt grundavdrag

och sjöinkomstavdrag i nu nämnd

ordning. Det som därefter återstår

utgör beskattningsbar

förvärvsinkomst.

Den taxerade förvärvsinkomst-en

minskas med på beskattningsåret

belöpande avgift enligt lagen

(1994:1744) om allmän

pensionsavgift, statligt grundavdrag

och sjöinkomstavdrag i nu nämnd

ordning. Det som därefter återstår

utgör beskattningsbar

förvärvsinkomst.

3.10 Förslag till lag

om

ändring i lagen (1962:381)

om allmän försäkring

Härigenom föreskrivs att 19 kap. 3 § lagen (1962:381) om allmän

försäkring1 skall ha följande lydelse.

NUVARANDE LYDELSE

FÖRESLAGEN LYDELSE

19 kap.

3 §2

Ålders-, förtids- och

efterlevandepensioner från

folkpensioneringen finansieras,

förutom genom avgifter som avses i

1 §, av statsmedel, om ej annat

särskilt föreskrivits. Särskilda

folkpensionsförmåner finansieras av

stats-medel.

Folkpensioneringen finansieras,

förutom genom avgifter som avses i

1 §, med statsmedel, om ej annat

särskilt föreskrivits. Särskilda

folkpensionsförmåner i form av

bostadstillägg och särskilt

bostadstillägg till pensionärer,

handikapp-ersättning och

vårdbidrag finansieras dock endast

med statsmedel.

1 Lagen omtryckt 1982:120.

2 Senaste lydelse 1992:1709.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998.

3.11 Förslag till lag om

ändring i lagen (1996:1336)

om ändring i lagen

(1962:381) om allmän

försäkring

Härigenom föreskrivs att 19 kap. 1 § lagen (1962:381) om allmän

försäkring i dess lydelse enligt lagen (1996:1336) om ändring i nämnda lag

skall ha följande lydelse.

NUVARANDE LYDELSE

FÖRESLAGEN LYDELSE

19 kap.

1 §

Om avgifter för finansiering av

sjukförsäkringen,

folkpensioneringen och försäkringen

för tilläggspension föreskrivs i lagen

(1981:691) om socialavgifter. Om

avgifter för finansiering av

sjukförsäkringen och försäkringen

för tilläggspension föreskrivs även i

lagen (1994:1744) om allmänna

egenavgifter.

Om avgifter för finansiering av

sjukförsäkringen,

folkpensioneringen och försäkringen

för tilläggspension föreskrivs i lagen

(1981:691) om socialavgifter. Om

avgift för finansiering av

försäkringen för tilläggspension

föreskrivs även i lagen (1994:1744)

om allmän pensionsavgift.

3.12 Förslag till lag om

ändring i taxeringslagen

(1990:324)

Härigenom föreskrivs att 1 kap. 1 och 2 §§ taxeringslagen (1990:324)

skall ha följande lydelse.

NUVARANDE LYDELSE

FÖRESLAGEN LYDELSE

1 kap.

1 §1

Denna lag gäller vid fastställelse av underlaget för att ta ut skatt eller

avgift (taxering) enligt

1. kommunalskattelagen (1928:370),

2. lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt,

3. lagen (1997:323) om statlig förmögenhetsskatt,

4. lagen (1984:1052) om statlig fastighetsskatt,

5. lagen (1990:661) om avkastningsskatt på pensionsmedel i fall som

avses i 2 § första stycket 1 5 och 7 nämnda lag,

 6. lagen (1991:687) om särskild löneskatt på pensionskostnader,

7. lagen (1994:1744) om

allmänna egenavgifter,

7. lagen (1994:1744) om allmän

pensionsavgift,

8. lagen (1993:1537) om expansionsmedel.

Lagen gäller även vid handläggning av ärenden om särskilda avgifter

(skattetillägg och förseningsavgift) om inte annat följer av 5 kap.

Lagen innehåller bestämmelser som skall gälla vid handläggning av mål

om taxering och särskilda avgifter i allmän förvaltningsdomstol.

Att bestämmelserna i denna lag gäller även i fråga om förfarandet för

fastställelse av mervärdesskatt i vissa fall framgår av 10 kap. 31 § skatte-

betalningslagen (1997:483).

2 §2

Vad som sägs i denna lag om

skatt och skattskyldig gäller även

avgift och avgiftsskyldig enligt lagen

(1994:1744) om allmänna

egenavgifter.

Vad som sägs i denna lag om

skatt och skattskyldig gäller även

avgift och avgiftsskyldig enligt lagen

(1994:1744) om allmän

pensionsavgift.

1 Senaste lydelse 1997:494.

2 Senaste lydelse 1994:1681.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998 och tillämpas första gången

vid 1999 års taxering.

3.13 Förslag till lag

om

ändring i lagen (1993:1536)

om räntefördelning vid

beskattning

Härigenom föreskrivs att 10 § lagen (1993:1536) om räntefördelning vid

beskattning skall ha följande lydelse.

NUVARANDE LYDELSE

FÖRESLAGEN LYDELSE

10 §1

Statlig inkomstskatt, statlig

förmögenhetsskatt, kommunal

inkomstskatt, expansionsmedels-

skatt enligt lagen (1993:1537) om

expansionsmedel, egenavgifter

enligt lagen (1981:691) om socialav-

gifter, särskild löneskatt enligt 2 §

lagen (1990:659) om särskild

löneskatt på vissa förvärvsin-

komster, avkastningsskatt enligt 2 §

5 lagen (1990:661) om avkast-

ningsskatt på pensionsmedel,

särskild löneskatt enligt lagen

(1991:687) om särskild löneskatt på

pensionskostnader, statlig

fastighetsskatt, mervärdesskatt som

redovisas i särskild självdeklaration

enligt 10 kap. 31 §

skattebetalningslagen (1997:483),

avgifter enligt lagen (1994:1774) om

allmänna egenavgifter samt

skattetillägg och förseningsavgift

enligt taxeringslagen (1990:324)

räknas inte som tillgång eller skuld.

Statlig inkomstskatt, statlig

förmögenhetsskatt, kommunal

inkomstskatt, expansionsmedels-

skatt enligt lagen (1993:1537) om

expansionsmedel, egenavgifter

enligt lagen (1981:691) om socialav-

gifter, särskild löneskatt enligt 2 §

lagen (1990:659) om särskild

löneskatt på vissa förvärvsin-

komster, avkastningsskatt enligt 2 §

5 lagen (1990:661) om avkast-

ningsskatt på pensionsmedel,

särskild löneskatt enligt lagen

(1991:687) om särskild löneskatt på

pensionskostnader, statlig

fastighetsskatt, mervärdesskatt som

redovisas i särskild självdeklaration

enligt 10 kap. 31 §

skattebetalningslagen (1997:483),

avgift enligt lagen (1994:1774) om

allmän pensionsavgift samt

skattetillägg och förseningsavgift

enligt taxeringslagen (1990:324)

räknas inte som tillgång eller skuld.

1 Senaste lydelse 1997:541.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998 och tillämpas första gången

vid 1999 års taxering.

3.14 Förslag till lag

om

ändring i lagen (1995:439)

om beskattning, förtullning

och folkbokföring under krig

eller krigsfara m.m.

Härigenom föreskrivs att 2 § lagen (1995:439) om beskattning,

förtullning och folkbokföring under krig eller krigsfara m.m. skall ha

följande lydelse.

NUVARANDE LYDELSE

FÖRESLAGEN LYDELSE

2 §

Vad som föreskrivs i 6 8 §§ om skatter och tullar gäller även för avgifter

som avses i

1. lagen (1981:691) om socialavgifter,

2. 1 kap. 1 § första stycket 1 lagen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter,

3. lagen (1994:1744) om

allmänna egenavgifter och

3. lagen (1994:1744) om allmän

pensionsavgift och

4. lagen (1994:1920) om allmän löneavgift.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998.

3.15 Förslag till lag

om

ändring i kommunal-

skattelagen (1928:370)

Härigenom föreskrivs att 33 § 2 mom., punkterna 19 och 32 av

anvisningarna till 23 § samt punkterna 3 c, 4 och 7 av anvisningarna till 33 §

kommunalskattelagen skall ha följande lydelse.

NUVARANDE LYDELSE

FÖRESLAGEN LYDELSE

33 §

2 m o m.1 Avdrag för kostnader

som avses i punkt 4 av

anvisningarna får göras endast till

den del kostnaderna överstiger

6 000 kronor och för övriga

kostnader till den del kostnaderna

överstiger 1 000 kronor. Vad nu

sagts gäller dock inte i fråga om

kostnader som avses i 1 mom.

tredje stycket, punkterna 3 3 c och

7 av anvisningarna samt färdkostnad

för resa i tjänsten.

2 m o m. Avdrag för kostnader

som avses i punkt 4 av

anvisningarna får göras endast till

den del kostnaderna överstiger

7 000 kronor och för övriga

kostnader till den del kostnaderna

överstiger 1 000 kronor. Vad nu

sagts gäller dock inte i fråga om

kostnader som avses i 1 mom.

tredje stycket, punkterna 3 3 c och

7 av anvisningarna samt färdkostnad

för resa i tjänsten.

Anvisningar

till 23 §

19.2 Avdrag medges för påförda egenavgifter enligt lagen (1981:691) om

socialavgifter i den mån avgifterna hänför sig till näringsverksamhet.

Fysisk person får dessutom avdrag för belopp som har avsatts för att

täcka på beskattningsåret belöpande egenavgifter avseende

näringsverksamhet här i riket. Den som enligt bokföringslagen (1976:125)

eller jordbruksbokföringslagen (1979:141) är skyldig att upprätta årsbokslut

skall ha satt av ett mot avdraget svarande belopp i räkenskaperna för

beskattningsåret. Medgivet avdrag skall återföras till beskattning nästföljande

beskattningsår.

Avdrag enligt andra stycket beräknas på ett underlag som motsvarar den

skattskyldiges inkomst av förvärvskällan, beräknad enligt lagen (1947:576)

om statlig inkomstskatt, före avdraget, minskad med

1) sjukpenning eller annan ersättning som avses i punkt 11 av

anvisningarna till 22 §,

2) intäkt som är att hänföra till inkomst av anställning enligt 11 kap. 2 §

första stycket lagen (1962:381) om allmän försäkring.

Avdrag enligt andra stycket får

uppgå till högst 25 procent av

underlaget, beräknat enligt tredje

stycket. I fråga om sådana

inkomster som avses i 2 § lagen

(1990:659) om särskild löneskatt på

vissa förvärvsinkomster får dock

avdraget uppgå till högst 18 procent.

Avdrag enligt andra stycket får

uppgå till högst 25 procent av

underlaget, beräknat enligt tredje

stycket. I fråga om sådana

inkomster som avses i 2 § lagen

(1990:659) om särskild löneskatt på

vissa förvärvsinkomster får dock

avdraget uppgå till högst 20 procent.

Vad som har sagts i första fjärde styckena gäller också för en fysisk

person, som är delägare i ett handelsbolag, under förutsättning att bolaget

har haft inkomst av näringsverksamhet här i riket. Avdrag enligt första och

andra styckena skall därvid göras av delägaren.

Beskattas enligt tredje stycket av anvisningarna till 52 § en medhjälpande

make för del av inkomst av en verksamhet, som bedrivs av den andra

maken, skall avdrag enligt första och andra styckena göras särskilt för envar

av makarna.

Skattskyldig som har gjort avdrag enligt andra stycket skall vid

självdeklarationen foga uppgifter om avdragets beräkning. Uppgifterna skall

lämnas på blankett enligt fastställt formulär.

32.3 Den som använt egen bil i

näringsverksamhet har rätt till

avdrag med 1 krona och 30 öre för

varje körd kilometer. Det sagda

gäller inte om bilen utgjort tillgång i

näringsverksamheten.

32. Den som använt egen bil i

näringsverksamhet har rätt till

avdrag med 1 krona och 50 öre för

varje körd kilometer. Det sagda

gäller inte om bilen utgjort tillgång i

näringsverksamheten.

En sådan delägare i handelsbolag som skall uttagsbeskattas för bilförmån

och som har använt förmånsbilen för resor i näringsverksamheten har rätt till

avdrag för kostnaden för dieselolja med 50 öre per körd kilometer eller för

kostnaden för annat drivmedel med 80 öre per körd kilometer. Detta gäller

inte om handelsbolaget har betalat kostnaden för drivmedel.

till 33 §

3 c.4 Den som använt egen bil för

resor i tjänsten har rätt till avdrag

för kostnaden med 1 krona och

30 öre för varje körd kilometer.

3 c. Den som använt egen bil för

resor i tjänsten har rätt till avdrag

för kostnaden med 1 krona och

50 öre för varje körd kilometer.

Om en skattskyldig som skall beskattas för bilförmån använt förmånsbilen

vid tjänsteresa och betalat samtliga de kostnader för drivmedlet som är

förenade med tjänsteresan, har han rätt till avdrag för kostnaden för

dieselolja med 50 öre per körd kilometer eller för kostnaden för annat

drivmedel med 80 öre per körd kilometer.

4.5 Även för det fall, att skattskyldig enligt punkt 3 här ovan icke är

berättigad till avdrag för ökade levnadskostnader, äger han dock rätt avdraga

skälig kostnad för resor till och från arbetsplatsen, där denna varit belägen

på sådant avstånd från hans bostad, att han behövt anlita och även anlitat

särskilt fortskaffningsmedel.

Om avståndet mellan den

skattskyldiges bostad och arbetsplats

uppgår till minst fem kilometer och

det klart framgår att användandet av

egen bil för resa till och från

arbetsplatsen regelmässigt medför

en tidsvinst på minst två timmar i

jämförelse med allmänt

kommunikationsmedel med-ges

avdrag för kostnader för resa med

egen bil. Sådant avdrag medges

också om den skattskyldige

använder bilen i tjänsten under

minst 60 dagar för år räknat de

dagar som bilen används i tjänsten.

Om bilen används i tjänsten under

minst 160 dagar för år räknat

medges avdrag under alla de dagar

som bilen används för resor mellan

bostad och arbetsplats.

Användningen i tjänsten beaktas

dock endast om den uppgår till

minst 300 mil för år räknat. Avdrag

för andra kostnader än sådana som

avses i femte stycket medges med

1 krona och 30 öre per körd

kilometer.

Om avståndet mellan den

skattskyldiges bostad och arbetsplats

uppgår till minst fem kilometer och

det klart framgår att användandet av

egen bil för resa till och från

arbetsplatsen regelmässigt medför

en tidsvinst på minst två timmar i

jämförelse med allmänt

kommunikationsmedel med-ges

avdrag för kostnader för resa med

egen bil. Sådant avdrag medges

också om den skattskyldige

använder bilen i tjänsten under

minst 60 dagar för år räknat de

dagar som bilen används i tjänsten.

Om bilen används i tjänsten under

minst 160 dagar för år räknat

medges avdrag under alla de dagar

som bilen används för resor mellan

bostad och arbetsplats.

Användningen i tjänsten beaktas

dock endast om den uppgår till

minst 300 mil för år räknat. Avdrag

för andra kostnader än sådana som

avses i femte stycket medges med

1 krona och 50 öre per körd

kilometer.

För skattskyldig som på grund av ålder, sjukdom eller handikapp är

nödsakad att använda bil tillämpas inte bestämmelserna i andra stycket.

Detsamma gäller skattskyldig som är tvungen att använda större bil på grund

av skrymmande last.

Skattskyldig som haft kostnader för resa inom eller mellan Europei-ska

unionens medlemsländer eller EES-länderna i samband med tillträdande eller

frånträdande av anställning eller uppdrag har rätt till skäligt avdrag för

kostnaderna. Härvid gäller vad som sägs i punkt 3 b andra stycket.

Har den skattskyldige vid resorna haft kostnader för väg-, bro- eller

färjeavgift medges avdrag för den faktiska kostnaden.

Om den som är skattskyldig för bilförmån har företagit resor som avses i

första eller fjärde stycket med förmånsbilen medges avdrag under de

förutsättningar som anges i denna punkt. Avdrag medges för kostnaden för

dieselolja med 50 öre per körd kilometer och för kostnaden för annat

drivmedel med 80 öre per körd kilometer.

Detsamma gäller den som, utan att vara skattskyldig för bilförmån,

företagit resorna med förmånsbil för vilken sambo eller sådan närstående

som avses i punkt 14 trettonde stycket av anvisningarna till 32 § är

skattskyldig.

7.6 Avdrag medges för påförda egenavgifter enligt lagen (1981:691) om

socialavgifter i den mån avgifterna hänför sig till sådan intäkt av tjänst som

enligt 11 kap. 3 § lagen (1962:381) om allmän försäkring utgör inkomst av

annat förvärvsarbete.

Från sådan intäkt av tjänst

medges dessutom avdrag med 25

procent eller, om den skattskyldige

vid ingången av året före

taxeringsåret fyllt 65 år eller inte

fyllt 65 år men under hela året

uppburit hel ålderspension eller

avlidit under året före taxeringsåret,

med 18 procent av ett underlag

beräknat enligt nästa stycke.

Medgivet avdrag skall återföras till

beskattning nästföljande

beskattningsår.

Från sådan intäkt av tjänst

medges dessutom avdrag med 25

procent eller, om den skattskyldige

vid ingången av året före

taxeringsåret fyllt 65 år eller inte

fyllt 65 år men under hela året

uppburit hel ålderspension eller

avlidit under året före taxeringsåret,

med 20 procent av ett underlag

beräknat enligt nästa stycke.

Medgivet avdrag skall återföras till

beskattning nästföljande

beskattningsår.

Underlaget utgörs av sådan intäkt av tjänst som avses i första stycket

minskad med andra från intäkten avdragsgilla kostnader än som avses i

föregående stycke och med inkomst som avses i 11 kap. 3 § första stycket d

lagen om allmän försäkring.

1 Senaste lydelse 1994:1855.

2 Senaste lydelse 1994:1921.

3 Senaste lydelse 1996:1208.

4 Senaste lydelse 1996:1208.

5 Senaste lydelse 1996:1208.

6 Senaste lydelse 1994:1921.

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998 och tillämpas första gången

vid 1999 års taxering.

2. Äldre föreskrifter i 33 § 2 mom. gäller vid beräkning av skattskyldigs

rätt till avdrag för resor till och från arbetsplatsen beträffande inkomst av

näringsverksamhet i vilken ingår förvärvskälla för vilken beskattningsåret

har börjat före den 20 september 1997.

3.16 Förslag till lag

om

ändring i lagen (1996:1331)

om ändring i

kommunalskattelagen

(1928:370)

Härigenom föreskrivs att 50 § kommunalskattelagen (1928:370) i dess

lydelse enligt lagen (1996:1331) om ändring i nämnda lag skall ha följande

lydelse.

NUVARANDE LYDELSE

FÖRESLAGEN LYDELSE

50 §

Den taxerade förvärvsinkomsten

minskas med på beskattningsåret

belöpande avgifter enligt lagen

(1994:1744) om allmänna

egenavgifter, kommunalt grund-

avdrag och, såvitt avser skattskyldig

som uppburit sjöinkomst som avses

i punkt 1 av anvisningarna till 49 §,

sjöinkomstavdrag i nu nämnd

ordning. Det som därefter återstår

utgör beskattningsbar

förvärvsinkomst.

Den taxerade förvärvsinkomsten

minskas med på beskattningsåret

belöpande avgift enligt lagen

(1994:1744) om allmän

pensionsavgift, kommunalt grund-

avdrag och, såvitt avser skattskyldig

som uppburit sjöinkomst som avses

i punkt 1 av anvisningarna till 49 §,

sjöinkomstavdrag i nu nämnd

ordning. Det som därefter återstår

utgör beskattningsbar

förvärvsinkomst.

3.17 Förslag till lag

om

ändring i lagen (1996:1345)

om ändring i lagen

(1983:1092) med

reglemente för Allmänna

pensionsfonden

Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1983:1092) med reglemente för

Allmänna pensionsfonden i dess lydelse enligt lagen (1996:1345) om ändring

i nämnda lag skall ha följande lydelse.

NUVARANDE LYDELSE

FÖRESLAGEN LYDELSE

1 §

De penningmedel som enligt

4 kap. 3 § lagen (1981:691) om

socialavgifter och 6 § lagen (1994:

1744) om allmänna egenavgifter

skall föras till Allmänna

pensionsfonden, skall förvaltas av

första-sjätte fondstyrelserna.

De penningmedel som enligt

4 kap. 3 § lagen (1981:691) om

socialavgifter och 6 § lagen (1994:

1744) om allmän pensionsavgift

skall föras till Allmänna

pensionsfonden, skall förvaltas av

första-sjätte fondstyrelserna.

Bestämmelser om första tredje fondstyrelserna finns i 2 16, 21 25, 44

och 45 §§ samt om fjärde sjätte fondstyrelserna i 26, 28 37, 39 och 43 45

§§.

3.18 Förslag till lag

om

ändring i skattebetalnings-

lagen (1997:483)

Härigenom föreskrivs att 8 kap. 3 § skattebetalningslagen (1997:483)

skall ha följande lydelse.

NUVARANDE LYDELSE

FÖRESLAGEN LYDELSE

8 kap.

3 §

De allmänna skattetabellerna skall ange skatteavdraget på olika

inkomstbelopp, beräknade för en månad eller kortare tid, och grundas på att

1. inkomsten är oförändrad under inkomståret,

2. arbetstagaren endast kommer att taxeras för den inkomst som anges i

tabellen,

3. arbetstagaren inte skall betala

någon annan skatt eller avgift än

kommunal inkomstskatt, statlig

inkomstskatt på förvärvs-inkomster

och avgifter enligt lagen

(1994:1744) om allmänna egen-

avgifter, och

4. arbetstagaren vid

inkomsttaxeringen inte medges

något annat avdrag än avdrag för

avgifter enligt lagen om allmänna

egenavgifter och grundavdrag.

3. arbetstagaren inte skall betala

någon annan skatt eller avgift än

kommunal inkomstskatt, statlig

inkomstskatt på förvärvs-inkomster

och avgift enligt lagen (1994:1744)

om allmän pensionsavgift, och

4. arbetstagaren vid

inkomsttaxeringen inte medges

något annat avdrag än avdrag för

avgift enligt lagen om allmän

pensions-avgift och grundavdrag.

Skattetabellerna skall ange skatteavdraget med utgångspunkt från att

kommunal inkomstskatt beräknas efter skattesatser i hela krontal.

Av tabellerna skall också framgå

skatteavdraget för den som inte är

skyldig att betala allmänna

egenavgifter.

Av tabellerna skall också framgå

skatteavdraget för den som inte är

skyldig att betala allmän

pensionsavgift.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998 och tillämpas första gången i

fråga om preliminär skatt för 1998 och slutlig skatt på grund av 1999 års

taxering.

3.19 Förslag till lag om

ändring i lagen (1997:323)

om statlig

förmögenhetsskatt

Härigenom föreskrivs att 3, 4, 12, 17 och 18 §§ lagen (1997:323) om

statlig förmögenhetsskatt skall ha följande lydelse.

NUVARANDE LYDELSE

FÖRESLAGEN LYDELSE

3 §

Vid beräkning av den skattepliktiga förmögenheten skall som tillgång tas

upp

1. privatbostadsfastighet och privatbostad som avses i 5 §

kommunalskattelagen (1928:370),

2. privatbostadsfastighet på lantbruksenhet som på ägarens begäran

räknas som näringsfastighet enligt 5 § sjunde stycket kommunalskattelagen,

3. den del av en näringsfastighet som inrymmer en bostadslägenhet som

används eller är avsedd att användas av fastighetsägaren för eget eller

närståendes boende,

4. aktie i ett aktieslag som är

inregistrerat vid börs i det land där

aktiebolaget är hemmahörande med

undantag för huvuddelägares aktie,

4. aktie i ett aktieslag som är

inregistrerat vid börs i det land där

aktiebolaget är hemmahörande samt

marknadsnoterad aktie i ett

aktiebolag som är hemmahörande i

Sverige om ett aktieslag i bolaget

den 29 maj 1997 var eller senare

har varit inregistrerat vid svensk

börs med undantag för

huvuddelägares aktie,

5. aktie i ett aktieslag som inte är

marknadsnoterat i det land där

aktiebolaget är hemmahörande med

undantag för huvuddelägares aktie,

5. aktie i ett aktieslag som inte är

marknadsnoterat i det land där

aktiebolaget är hemmahörande med

undantag för huvuddelägares aktie i

ett aktiebolag i vilket finns ett

aktieslag som är marknadsnoterat,

6. annan inte marknadsnoterad delägarrätt som avses i 27 § 1 mom. lagen

(1947:576) om statlig inkomstskatt än aktie samt andel i handelsbolag och

europeisk ekonomisk intressegruppering med undantag för andel i juridisk

person till den del den juridiska personen är skattskyldig,

7. annan marknadsnoterad tillgång som avses i 27 § 1 mom. lagen om

statlig inkomstskatt än aktie samt marknadsnoterad tillgång som avses i 29 §

1 mom. , 30 § 1 mom. och 31 § samma lag,

8. livförsäkring med undantag för

a) pensionsförsäkring som avses i punkt 1 av anvisningarna till 31 §

kommunalskattelagen samt

b) livförsäkring som enbart avser olycks- eller sjukdomsfall eller dödsfall

senast vid 70 års ålder och som inte är återköpsbar,

9. rätt till livränta eller därmed jämförlig utbetalning med undantag för

rätt till

a) utbetalning på grund av försäkring,

b) utbetalning på grund av tidigare anställning samt

c) underhållsbidrag,

10. kontobehållning samt fordran

i pengar och liknande

betalningsmedel med undantag för

behållning på pensionssparkonto

enligt 1 kap. 2 § lagen (1993:931)

om individuellt pensionssparande,

10. kontobehållning samt fordran

i pengar och liknande

betalningsmedel samt fordran

avseende skattepliktig

marknadsnoterad till-gång som

anges i 4, 5 och 7 med undantag för

behållning på pensionssparkonto

enligt 1 kap. 2 § lagen (1993:931)

om individuellt pensionssparande,

11. pengar och liknande betalningsmedel till den del de sammanlagt

överstiger 25 000 kronor,

12. lösöre med undantag för

a) inre lösöre för personligt bruk,

b) yttre lösöre för personligt bruk till den del det enskilda föremålets

värde understiger 10 000 kronor,

c) fordon som avses i 9 § första stycket fordonsskattelagen (1988:327)

samt

d) lösöre som är deponerat på museum eller liknande inrättning,

om tillgången inte ingår i sådan näringsverksamhet som avses i 21 §

kommunalskattelagen i annat fall än enligt 2 och 3.

Med huvuddelägares aktie avses

dels aktie i ett aktiebolag i vilket

aktier har marknadsnoterats första

gången efter utgången av år 1996,

dels aktie i ett aktiebolag i vilket

aktier har inregistrerats vid börs

första gången efter utgången av år

1991, dels aktie som har förvärvats

med stöd av sådana aktier, under

förutsättning att aktien har innehafts

direkt eller indirekt av

huvuddelägare sedan

marknadsnoteringen,

inregistreringen respektive nämnda

förvärv. Övergår äganderätten till

sådan aktie till huvuddelägarens

barn eller barnbarn undantas aktien

från skatteplikt även för dessa

förvärvare.

Med huvuddelägare avses sådan

aktieägare som, ensam eller

tillsammans med närstående, vid

tidpunkten för marknadsnotering

eller inregistrering som avses i

andra stycket innehade aktier direkt

eller indirekt motsvarande minst 25

procent av röstvärdet för aktierna i

bolaget. Som huvuddelägare anses

även dödsboet efter sådan

aktieägare.

Med huvuddelägares aktie avses

dels aktie i ett aktiebolag i vilket

aktier var inregistrerade vid börs vid

utgången av år 1991, dels aktie i ett

aktiebolag i vilket aktier har

inregistrerats vid börs första gången

efter utgången av år 1991, dels aktie

i ett aktiebolag i vilket aktier har

marknadsnoterats första gången

efter utgången av år 1996, dels aktie

som har förvärvats med stöd av

sådana aktier, under förutsättning att

aktien har innehafts direkt eller

indirekt av huvuddelägare sedan

respektive utgången av år 1991,

inregistreringen, marknads-

noteringen och nämnda förvärv.

Övergår äganderätten till sådan aktie

till huvuddelägarens barn eller

barnbarn undantas aktien från

skatteplikt även för dessa

förvärvare.

Med huvuddelägare avses sådan

aktieägare som, ensam eller

tillsammans med närstående,

innehade aktier direkt eller indirekt

motsvarande minst 25 procent av

röstvärdet för aktierna i bolaget vid

utgången av år 1991 i fråga om

aktier i ett aktiebolag i vilket aktier

var inregistrerade vid den

tidpunkten och i övriga fall vid

tidpunkten för den inregistrering

eller marknadsnotering som avses i

andra stycket. Som huvuddelägare

anses även dödsboet efter sådan

aktieägare.

Som närstående räknas sådana personer som anges i punkt 14 sista stycket

av anvisningarna till 32 § kommunalskattelagen.

4 §

Vid beräkning av den skattepliktiga förmögenheten skall alla skulder dras

av från värdet av tillgångarna.

Som avdragsgill skuld räknas dock inte

1. skuld i sådan näringsverksamhet som avses i 21 §

kommunalskattelagen (1928:370) med undantag för skuld hänförlig till

tillgång som anges i 3 § första stycket 2 och 3,

2. skuld hänförlig till aktie som är undantagen från skatteplikt,

3. skuld hänförlig till delägarrätt som är skattepliktig enligt 3 § första

stycket 5 eller 6 till den del tillgångar och skulder i den jurdiska personen

inte beaktas vid värdering enligt 14 §,

4. förpliktelse på grund av marknadsnoterad option eller termin och

därmed jämförlig förpliktelse till den del det sammanlagda beloppet

avseende sådana förpliktelser överstiger det sammanlagda värdet på

rättigheter på grund av sådana avtal,

5. förpliktelse vars motsvarande rättighet hos annan är av sådant slag att

den är undantagen från skatteplikt,

6. skuld hänförlig till lösöre som är av sådant slag att det är undantaget

från skatteplikt,

7. annan skuld hos begränsat skattskyldig enligt 7 § än sådan som är

hänförlig till tillgång som anges i den paragrafen,

8. skuld hänförlig till tillgång som är undantagen från beskattning till följd

av dubbelbeskattningsavtal,

9. skatt enligt 1 § uppbördslagen

(1953:272) som ännu inte debiterats.

9. skatt som avses i 1 kap. 1 §

skattebetalningslagen (1997:483)

som ännu inte debiterats.

12 §

Marknadsnoterad tillgång som

avses i 27 § 1 mom., 29 § 1 mom.,

30 § 1 mom. och 31 § lagen

(1947:576) om statlig inkomstskatt

tas upp till det vid beskattningsårets

utgång senast noterade värdet. Om

det noterade värdet inte omfattar

upplupen avkastning skall värdet

ökas med sådan avkastning.

Marknadsnoterad tillgång som

avses i 27 § 1 mom. lagen (1947:

576) om statlig inkomstskatt med

undantag för andel i sådan

värdepappersfond som avses i 27 §

6 mom. nämnda lag tas upp till 80

procent av det vid beskattningsårets

utgång senast noterade värdet.

Detsamma gäller annan aktie i ett

aktiebolag som är hemmahörande i

Sverige om ett aktie-slag i bolaget

den 29 maj 1997 var eller senare

har varit inregistrerat vid svensk

börs. Om sådan aktie saknar noterat

värde under beskattningsåret tas den

upp till samma värde som aktie i

bolaget med det lägsta noterade

värdet. Finns inte sådant noterat

värde tillämpas 14 §.

Marknadsnoterad tillgång som avses

i 29 § 1 mom., 30 § 1 mom. och 31

§ lagen om statlig inkomstskatt tas

upp till det vid beskattningsårets

utgång senast noterade värdet. Om

det noterade värdet inte omfattar

upplupen avkastning skall värdet

ökas med sådan avkastning.

17 §

Fordran som inte är

marknadsnoterad och som löper

med ränta tas upp till sitt nominella

belopp med tillägg för förfallen

ränta. Om en sådan fordran löper

med ränta som betydligt understiger

marknadsräntan eller är räntelös, tas

den upp till sitt nuvärde beräknat

med hänsyn till marknadsräntan,

avtalad ränta och löptid.

Fordran i pengar och liknande

betalningsmedel som inte är

marknadsnoterad och som löper

med ränta tas upp till sitt nominella

belopp med tillägg för förfallen

ränta. Om en sådan fordran löper

med ränta som betydligt understiger

marknadsräntan eller är räntelös, tas

den upp till sitt nuvärde beräknat

med hänsyn till marknadsräntan,

avtalad ränta och löptid.

Osäker fordran tas upp till det belopp som kan förväntas bli betalt.

Värdelös fordan tas inte upp.

18 §

Skuld tas upp till belopp som

beräknas enligt de grunder som

anges för värdering av tillgångar i

16 och 17 §§. Löper en skuld med

ränta som betydligt understiger

marknadsräntan och utgår räntan

efter en fast räntesats, tas skulden

dock upp till sitt nominella belopp

med tillägg för förfallen ränta om

räntesatsen var marknadsmässig när

skulden uppkom. Även i de fall då

ränta utgår efter en räntesats som

bestäms författningsenligt tas skuld

upp till sitt nominella belopp med

tillägg för förfallen ränta.

Skuld tas upp till belopp som

beräknas enligt de grunder som

anges för värdering av tillgångar i 9,

16 och 17 §§. Löper en skuld med

ränta som betydligt understiger

marknadsräntan och utgår räntan

efter en fast räntesats, tas skulden

dock upp till sitt nominella belopp

med tillägg för förfallen ränta om

räntesatsen var marknadsmässig när

skulden uppkom. Även i de fall då

ränta utgår efter en räntesats som

bestäms författningsenligt tas skuld

upp till sitt nominella belopp med

tillägg för förfallen ränta.

Förpliktelse på grund av marknadsnoterad option eller termin och därmed

jämförlig förpliktelse tas upp till belopp som motsvarar det vid

beskattningsårets utgång senast noterade värdet på optionen, terminen eller

den därmed jämförliga tillgången.

Denna lag träder i kraft den 30 december 1997 och tillämpas första

gången vid beräkning av preliminär skatt för 1998 och i övrigt vad gäller 3,

12, 17 och 18 §§ första gången vid 1998 års taxering och vad gäller 4 §

första gången vid 1999 års taxering.

3.20 Förslag till lag

om

ändring i lagen (1997:324)

om begränsning av skatt

Härigenom föreskrivs att 4 och 6 §§ lagen (1997:324) om begränsning av

skatt skall ha följande lydelse.

NUVARANDE LYDELSE

FÖRESLAGEN LYDELSE

4 §

Spärrbeloppet jämförs med det sammanlagda beloppet av statlig

inkomstskatt, kommunal inkomstskatt och förmögenhetsskatt som beräknats

för den skattskyldige på grund av taxeringen (skattebeloppet). För personer

som skall sambeskattas enligt 21 § lagen (1997:323) om statlig

förmögenhetsskatt beräknas skattebeloppet som summan av deras

sammanlagda skatter om beskattningsbar förmögenhet uppkommer vid

sambeskattningen.

Är den skattskyldige berättigad

till nedsättning av statlig

inkomstskatt, kommunal

inkomstskatt eller förmögenhetsskatt

genom skattereduktion som avses i 2

§ 4 mom. uppbördslagen (1953:272)

eller genom avräkning av utländsk

skatt enligt särskilda föreskrifter,

beräknas skattebeloppet som om

skattereduktion eller avräkning av

skatt inte hade skett.

Är den skattskyldige berättigad

till nedsättning av statlig

inkomstskatt, kommunal

inkomstskatt eller förmögenhetsskatt

genom skattereduktion som avses i

11 kap. 11 § skattebetalningslagen

(1997:483) eller genom avräkning

av utländsk skatt enligt särskilda

föreskrifter, beräknas skattebeloppet

som om skattereduktion eller

avräkning av skatt inte hade skett.

6 §

Bestämmelserna i uppbördslagen

(1953:272) om beslut och

överklagande av beslut tillämpas på

beslut enligt denna lag.

Bestämmelserna i

skattebetalningslagen (1997:483)

om beslut och överklagande av

beslut tillämpas på beslut enligt

denna lag.

Denna lag träder i kraft den 30 december 1997 och tillämpas första

gången vid beräkning av preliminär skatt för 1998 och i övrigt första gången

vid 1999 års taxering.

3.21 Förslag till lag

om

ändring i lagen (1990:325)

om självdeklaration och

kontrolluppgifter

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1990:325) om självdeklaration

och kontrolluppgifter

dels att 2 kap. 11 § skall ha följande lydelse,

dels att övergångsbestämmelserna till lagen (1997:329) om ändring i

lagen (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter skall ha följande

lydelse.

NUVARANDE LYDELSE

FÖRESLAGEN LYDELSE

2 kap.

11 §1

Fysisk person och dödsbo får, om inte annat följer av 13 §, lämna

förenklad självdeklaration.

Skattemyndigheten skall till den som kan antas få lämna förenklad

självdeklaration före den 15 april under taxeringsåret översända en förtryckt

deklarationsblankett. Följande uppgifter, grundade på innehållet i inkomna

kontrolluppgifter och övriga av myndigheten kända uppgifter, skall

förtryckas:

1. den skattskyldiges namn, personnummer eller organisationsnummer,

postadress och hemortskommun,

2. vad som behövs för att bestämma om den skattskyldige skall

sambeskattas eller inte,

3. intäkter i inkomstslaget tjänst samt intäkter och avdrag i inkomstslaget

kapital,

4. avdrag för avgift för pensionsförsäkring och för inbetalning på

pensionssparkonto,

5. vad som behövs för beräkning av fastighetsskatt enligt lagen

(1984:1052) om statlig fastighetsskatt,

6. skattepliktiga tillgångar och

avdragsgilla skulder enligt lagen

(1997:323) om statlig

förmögenhetsskatt.

6. skattepliktiga tillgångar och

avdragsgilla skulder enligt lagen

(1997:323) om statlig

förmögenhetsskatt om

beskattningsbar för-mögenhet kan

antas uppkomma.

2 Denna lag träder i kraft den 1

juli 1997 och tillämpas första

gången vid 1998 års taxering.

Denna lag träder i kraft den 1 juli

1997 och tillämpas första gången vid

1998 års taxering. I fråga om 3 kap.

22 § fjärde stycket skall vid 1998 års

taxering kontrolluppgift för

marknadsnoterad fordran ta upp det

vid årets utgång senast noterade

värdet.

1 Senaste lydelse 1997:329.

2 Senaste lydelse 1997:329.

Denna lag träder i kraft den 30 december 1997 och tillämpas första

gången vid 1998 års taxering.

3.22 Förslag till lag om

ändring i lagen (1996:725)

om skattereduktion för

utgifter för byggnadsarbete

på bostadshus

Härigenom föreskrivs att 3, 6, 10 12 och 14 15 §§ lagen (1996:725) om

skattereduktion för utgifter för byggnadsarbete på bostadshus skall ha

följande lydelse.

NUVARANDE LYDELSE

FÖRESLAGEN LYDELSE

3 §

Underlaget för skattereduktionen

omfattar endast utgifter för

byggnadsarbete som har utförts

under tiden den 15 april 1996 - 31

december 1997 och som är betalda

vid tidpunkten för ansökan.

Underlaget för skattereduktionen

omfattar endast utgifter för

byggnadsarbete som har utförts

under tiden den 15 april 1996 - 31

december 1998 och som är betalda

vid tidpunkten för ansökan.

Utgifter för byggnadsarbete inräknas i underlaget endast om arbetet

utförts av någon som innehar F-skattesedel vid den tidpunkt när avtalet om

arbete träffades eller när ersättningen utbetalades.

En uppgift om innehav av en F-skattesedel får tas för god om den lämnas

i en anbudshandling, en faktura eller någon därmed jämförlig handling, som

även innehåller uppgifter om utbetalarens och betalningsmottagarens namn

och adress eller andra för identifiering godtagbara uppgifter samt uppgift om

betalningsmottagarens personnummer eller organisationsnummer. Detta

gäller dock inte om den som betalar ut ersättningen känner till att uppgiften

om innehav av en F-skattesedel är oriktig.

6 §

Ansökningen skall innehålla uppgift om

1. sökandens personnummer eller organisationsnummer samt, om

sökanden är bostadsrättsinnehavare, föreningens eller bolagets

organisationsnummer,

2. fastighetens beteckning samt om sökanden är bostadsrättsinnehavare,

lägenhetens eller småhusets beteckning,

3. sökandens andel i fastigheten eller i bostadsrätten när arbetet utfördes,

4. det byggnadsarbete som utförts på fastigheten eller på bostadsrätten

och när arbetet utförts,

5. underlaget för den skattereduktion som begärs,

6. organisationsnummer eller

personnummer för den som utfört

byggnadsarbetet, samt

6. organisationsnummer eller

personnummer för den som utfört

byggnadsarbetet samt

7. huruvida sådan ersättning eller sådant stöd som avses i 2 § tredje

stycket har beviljats.

Om sökanden har förvärvat

fastigheten eller bostadsrätten under

något av åren 1996 eller 1997, skall

ansökningen också innehålla uppgift

om förvärvet och om den som

fastigheten eller bostadsrätten

förvärvats från.

Om sökanden har förvärvat

fastigheten eller bostadsrätten under

något av åren 1996, 1997 eller

1998, skall ansökningen också

innehålla uppgift om förvärvet och

om den som fastigheten eller

bostadsrätten förvärvats från.

Till ansökningen skall fogas kopia av faktura eller motsvarande handling

utvisande vilket byggnadsarbete som utförts och utgiften för detta arbete,

uppgift om utgiften för material och utrustning samt, om sökanden är

bostadsrättsinnehavare, intyg från föreningen eller bolaget som visar att han

eller hon är medlem i föreningen eller delägare i bolaget och

bostadsrättsinnehavare. Av ansökningen eller en handling som fogas till

denna skall framgå när betalning har ägt rum.

10 §

Ansökan om skattereduktion skall

ha kommit in till en skattemyndighet

senast den 1 mars 1998.

Ansökan om skattereduktion skall

ha kommit in till en skattemyndighet

senast den 1 mars 1999.

Om en ansökan om

skattereduktion har kommit in före

den 1 mars 1997 skall

skattereduktionen tillgodoräknas vid

debitering av skatt på grund av 1997

eller 1998 års taxering efter vad

som anges i ansökningen. Kommer

ansökningen in senare tillgodoräknas

skattereduktionen vid debitering på

grund av 1998 års taxering.

Om en ansökan om

skattereduktion har kommit in före

den 1 mars 1997 skall

skattereduktionen tillgodoräknas vid

debitering av skatt på grund av 1997

eller 1998 års taxering efter vad

som anges i ansökningen. Har

ansökan kommit in efter den 28

februari 1997 men före den 1 mars

1998 skall skattereduktionen

tillgodoräknas vid debitering av

skatt på grund av 1998 eller 1999

års taxering efter vad som anges i

ansökningen. Kommer ansökningen

in senare tillgodoräknas

skattereduktionen vid debitering på

grund av 1999 års taxering.

11 §

Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Riksskatteverket

bestämmer vilken eller vilka skattemyndigheter som beslutar i ärenden enligt

denna lag.

Sedan en skattemyndighet avgjort

ett sådant ärende får en ny ansökan

inte prövas förrän efter utgången av

år 1997, om inte ansökningen avser

utgifter på minst 1 000 kronor som

ingår i sökandens underlag för

skattereduktion.

Sedan en skattemyndighet avgjort

ett sådant ärende får en ny ansökan

inte prövas förrän efter utgången av

år 1998, om inte ansökningen avser

utgifter på minst 1 000 kronor som

ingår i sökandens underlag för

skattereduktion.

12 §

Skattemyndighetens beslut enligt denna lag får omprövas, förutom i fall

som anges i förvaltningslagen (1986:223), om sökanden har lämnat oriktig

uppgift eller sådan ersättning eller sådant stöd som avses i 2 § tredje stycket

har beviljats efter det att ansökningen gjordes. Beslut får också omprövas om

det föranleds av ett annat beslut av skattemyndighet eller förvaltningsdomstol

som rör skattereduktion enligt denna lag, fastighetstaxering eller debitering

av fastighetsskatt.

Beslut får vidare, på begäran av

sökanden, omprövas om denne

begärt att skattereduktion skall

tillgodoräknas honom eller henne

vid debitering av skatt på grund av

1997 års taxering och beslutad

skattereduktion därefter inte fullt ut

kunnat tillgodoräknas honom eller

henne vid denna debitering.

Beslut får vidare, på begäran av

sökanden, omprövas om denne

begärt att skattereduktion skall

tillgodoräknas honom eller henne

vid debitering av skatt på grund av

1997 eller 1998 års taxering och

beslutad skattereduktion därefter inte

fullt ut kunnat tillgodoräknas honom

eller henne vid denna debitering.

Omprövning får ske intill utgången av femte kalenderåret efter det år då

beslut om skattereduktion meddelades. Omprövning enligt första stycket

andra meningen får ske även efter den tid som anges i föregående mening

men senast sex månader efter det beslut som föranleder ändringen.

14 §

I fråga om skattereduktion enligt

denna lag tillämpas vad som gäller

om skattereduktion i 2 § 4 mom.

uppbördslagen (1953:272) om inte

annat är föreskrivet.

Skattereduktion enligt denna lag

tillgodoräknas den skattskyldige före

skattereduktion enligt lagen

(1995:1623) om skattereduktion för

riskkapitalinvesteringar och

skattereduktion enligt

uppbördslagen.

I fråga om skattereduktion enligt

denna lag tillämpas vad som gäller

om skattereduktion i 11 kap. 11 §

skattebetalningslagen (1997:483)

om inte annat är föreskrivet.

Skattereduktion enligt denna lag

tillgodoräknas den skattskyldige före

skattereduktion enligt lagen

(1995:1623) om skattereduktion för

riskkapitalinvesteringar och

skattereduktion enligt

skattebetalningslagen.

15 §

Skattereduktion enligt denna lag

skall inte beaktas vid beräkning av

preliminär skatt eller jämkning av

sådan skatt. Jämkning av

sjömansskatt får dock ske som för

skattereduktion på grund av

underskott av kapital enligt 12 § 4

mom. lagen (1958:295) om

sjömansskatt i fråga om skattskyldig

som skall betala sådan skatt.

Skattereduktion enligt denna lag

skall inte beaktas vid beräkning av

preliminär skatt eller jämkning av

sådan skatt.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998.

4

Budgetförslag med

utgiftstak för den

offentliga sektorn

.

4 Budgetförslag med utgiftstak

för den offentliga sektorn

4.1 Inledning

I 1997 års ekonomiska vårproposition (prop

1996/97:150, bet. 1996/97:FiU20, rskr. 1996/97:

284) föreslog regeringen ett utgiftstak för år 2000 och

en preliminär fördelning av utgifterna på utgiftsområden

för åren 1998-2000. Riksdagen ställde sig bakom

förslaget. I detta kapitel presenterar regeringen en

reviderad fördelning av utgifterna på utgiftsområden för

de tre åren. Bilaga 1 innehåller en preciserad fördelning

på anslagsnivå av utgifterna år 1998.

I vårpropositionen angavs mål för de offentliga

finanserna. Dessa mål har tillsammans med det av

riksdagen fastställda utgiftstaket varit vägledande för

utformningen av budgetpropositionen. De beräkningar

som presenteras i detta kapitel bygger på de antaganden

om den ekonomiska utvecklingen som redovisas i

avsnitt 4.2.2 och i bilaga 2 Svensk ekonomi.

Beräkningarna tar också hänsyn till de politiska

prioriteringar som redovisas i vårpropositionen och i

denna proposition. Förslagen och beräkningarna i denna

proposition innebär att utgiftstaken för staten ligger fast.

Kapitlet inleds med en beskrivning av de politiska

prioriteringar och makroekonomiska förutsättningar

som ligger till grund för kalkylerna. I avsnitt 4.3

presenteras beräkningar av statsbudgetens utveckling till

år 2000. Därefter redovisas en uppföljning av

statsbudgetens inkomster och utgifter för innevarande

budgetår. Avnitt 4.5 innehåller en genomgång av de

olika utgiftsområdena för åren 1998-2000, där

verksamheter och prioriteringar kortfattat presenteras.

Avslutningsvis redovisas de bemyndiganden m.m. som

påverkar statens utgifter under denna period. I ett

appendix beskrivs bl.a. statsbudgetens skatter i

kassamässiga respektive periodiserade termer.

4.2 Förutsättningar

4.2.1 Politiska prioriteringar

I den ekonomiska vårpropositionen föreslog regeringen

inom ramen för de budgetpolitiska målen ett

fempunktprogram för arbete och utbildning. I

vårpropositionen beräknades att underskottet i de

offentliga finanserna skulle vara eliminerat år 1998,

även efter det att fempunktsprogrammet inkluderats.

Enligt den bedömning regeringen nu gör utvecklas de

offentliga finanserna starkare än vad som angavs i

vårpropositionen. Regeringen bedömer att det inom

ramen för de budgetpolitiska målen finns utrymme för

ytterligare satsningar utöver de som aviserats i det s.k.

fempunktsprogrammet i vårpropositionen. Mot denna

bakgrund föreslås ett antal åtgärder.

I syfte att upprätthålla en god kvalitet i skolan,

vården och omsorgen samt att ytterligare stimulera den

kommunala sysselsättningen höjs statsbidragen till

kommunerna år 1999 med 4 miljarder kronor och år

2000 med 8 miljarder kronor utöver vad föreslogs i

vårpropositionen.

De fördelningspolitiska utvärderingarna av

saneringsprogrammet visar att barnfamiljerna drabbats

hårdare än andra. Regeringen prioriterar därför en

förbättring för barnfamiljerna. Barnbidraget och

studiebidraget inom studiehjälpen höjs från 640 kronor

till 750 kronor per barn och månad från den 1 januari

1998. Flerbarnstillägget återinförs från den 1 januari

1998 för barn födda efter 1995.

Bostadstillägget för pensionärer förstärks, vilket

innebär en förbättring framför allt för de sämst ställda

pensionärerna.

Utbetalningen av pensionerna tidigareläggs till den

18:e-19:e varje månad.

Den utbyggnad av den reguljära utbildningen som

regeringen aviserade i april i år tidigareläggs delvis till

våren 1998. Tidigareläggningen avser 10 000 platser i

högskolan och 1 000 platser inom den kvalificerade

yrkesutbildningen.

För att förbättra företagsklimatet förkortas den

period då företagen betalar sjuklön från fyra till två

veckor. Denna åtgärd har förordats av såväl

arbetsmarknadens parter som småföretagarnas

organisationer.

Förmögenhetsskattens utformning ändras så att

ogynnsamma effekter på aktiemarknadens funktionssätt

begränsas.

För att stimulera reparation, ombyggnad och

tillbyggnad förlängs det s.k. ROT-avdraget så att det

gäller för åtgärder vidtagna även under år 1998.

Avdragen för arbetsresor med bil höjs från 13 kronor

till 15 kronor per mil.

TABELL 4.1 ÅTGÄRDER FÖR SYSSELSÄTTNING OCH

RÄTTVISA

MILJARDER KRONOR

1998

1999

2000

Skola, vård och omsorg

0,0

4,0

8,0

Barnbidrag

2,9

3,0

3,0

Bostadstillägg till

pensionärer

0,3

0,3

0,3

Utbetalningsdag

0,2

0,2

0,2

Högskola

0,6

0,0

0,0

Företag

2,6

3,2

3,4

Förlängt ROT- avdrag

0,0

1,0

0,5

Reseavdrag

0,0

0,1

0,1

Summa program

6,5

11,7

15,5

Finansiering

-2,7

-2,6

-2,7

Källa: Finansdepartementet

Reformerna finansieras delvis genom höjd avdragsgräns

för resor från 6 000 till 7 000 kronor, höjda

arbetsgivaravgifter, utvidgad skatteplikt för aktier samt

genom viss neddragning av de arbetsmarknadspolitiska

åtgärderna. En mer utförlig beskrivning av de ändrade

skattereglerna återfinns i avsnitt 4.8 och i avsnitt 8.

4.2.2 Den makroekonomiska utvecklingen

Den offentliga sektorns finanser är starkt beroende av

den allmänna ekonomiska utvecklingen. Vid

beräkningarna av inkomster och utgifter för innevarande

år och de kommande tre åren är därför bedömningen av

den ekonomiska utvecklingen av stor betydelse. De

viktigaste beräkningsförutsättningarna sammanfattas

nedan. Prognosen redovisas i sin helhet i bilaga 2,

Svensk ekonomi.

 Efter den svaga utvecklingen 1996 förväntas

tillväxten de kommande åren vara god. För år 1998

är prognosen uppreviderad sedan vårpropositionen.

 Inflationen var mycket låg under 1996 och förväntas

ligga kvar på en förhållandevis låg nivå.

 Den öppna arbetslösheten har under de senaste åren

legat på en hög nivå men förväntas efter

innevarande år sjunka och nå en nivå på 4,5 procent

år 2000.

 Både de korta och de långa räntorna är något

uppreviderade för hela perioden jämfört med

vårpropositionens prognos.

 Kronan förstärks gradvis under perioden men är

något svagare än vad som antogs i vårpropositionen.

TABELL 4.2 DEN EKONOMISKA UTVECKLINGEN

VÄRDEN FRÅN VÅRPROPOSITIONEN ANGES INOM PARENTES

1996

1997

1998

1999

2000

BNP, procentuell

1,1

2,3

3,1

2,9

2,8

förändring

(1,1)

(2,3)

(2,5)

(2,8)

(2,7)

KPI, procentuell

0,7

1,1

1,7

2,0

2,0

förändring

(0,7)

(0,6)

(1,7)

(2,0)

(2,0)

Öppen

arbetslöshet

8,1

8,4

7,4

6,0

4,5

(8,1)

(7,9)

(7,1)

(5,6)

(4,5)

Arbetsmarknads

-

4,5

4,3

4,7

4,5

4,4

politiska

åtgärder

(4,5)

(4,7)

(4,7)

(4,7)

(4,4)

Ränta, 5-åriga

7,3

5,8

6,0

6,3

6,3

statsobligationer

(7,2)

(5,6)

(5,9)

(6,1)

(6,2)

Ränta, 6-

månader

5,8

4,2

4,6

4,8

4,8

statsskuldsväxla

r

(5,8)

(4,0)

(4,1)

(4,3)

(4,3)

ECU- index,

115,

1

117,

5

115,

5

114,

5

114,

0

årsgenomsnitt

(115,

1)

(116,

3)

(114,

9)

(114,

0)

(114,

0)

Källa: Finansdepartementet

4.3 De offentliga finansernas

utveckling

I detta avsnitt redovisas översiktligt utvecklingen av de

offentliga finanserna till år 2000. Tyngdpunkten ligger

på statens ekonomi.

Statens budgetsaldo är fr.o.m. år 1997

definitionsmässigt lika med statens lånebehov. Det

består av skillnaden mellan de inkomster och utgifter

som redovisas över statsbudgeten. Dessutom ingår

Riksgäldskontorets nettoutlåning.

Lånebehovet (budgetunderskottet) är ett

likviditetsmått och styrs av betalningsströmmar i staten.

Det skiljer sig från det finansiella sparandet i staten,

vilket bygger på nationalräkenskapernas definitioner och

avspeglar transaktioner som påverkar den finansiella

nettoförmögenheten. Det finns ett nära samband mellan

finansiellt sparande och budgetsaldo. Över en längre

period utvecklas de relativt likartat, men stora skillnader

kan uppkomma enstaka år. Till exempel påverkar

försäljningar av aktier i statliga företag lånebehovet men

inte det finansiella sparandet. Den offentliga sektorns

finansiella sparande, som utgör en viktig målvariabel

för den ekonomiska politiken beräknas som summan av

det finansiella sparandet i staten, kommunsektorn och

AP-fonden.

4.3.1 Den offentliga sektorns finansiella

sparande

Den offentliga sektorns finansiella sparande har under

1990-talet varit kraftigt negativt och uppgick till -12,3

procent av BNP år 1993. Därefter har underskottet

gradvis minskat. År 1997 beräknas underskottet till 1,9

procent av BNP och år 1998 bedöms det ha vänts till ett

överskott på 0,6 procent av BNP. Det redovisade

överskottet påverkas emellertid av två tekniska

förändringar jämfört med vårpropositionen. Den ena är

den föreslagna bolagiseringen av AP-fondens

fastigheter. Bolagiseringen innebär att reala tillgångar

ersätts av aktier vilket förbättrar det finasiella sparandet.

Den andra förändringen består i att utdelningarna från

Securum inte längre räknas in i finansiellt sparande.

Justerat för dessa båda faktorer, vilket innebär att

samma redovisningsprinciper tillämpas som i

vårpropositionen, kommer de offentliga finanserna att

uppvisa balans år 1998. För en mer utförlig beskrivning

av de redovisningstekniska förändringarna hänvisas till

bilaga 2, Svensk ekonomi.

För åren efter år 1998 förväntas det finansiella

sparandet i den offentliga sektorn fortsätta att utvecklas

positivt (se diagram 4.1). Den underliggande

ekonomiska utvecklingen ger ett finansiellt sparande

som är högre än de målsatta överskotten som uppgår till

0,5 procent av BNP år 1999 och 1,5 procent av BNP år

2000. Den viktigaste förklaringen till denna utveckling

är att utgifterna beräknas fortsätta att minska som andel

av BNP efter år 1998. Främst är det

hushållstransfereringarna som förväntas minska till följd

av minskad arbetslöshet. De målsatta överskotten om

0,5 procent av BNP 1999 och 1,5 procent av BNP år

2000 skall användas för att amortera av den offentliga

nettoskulden.

I vårpropositionen beräknades att utöver dessa

amorteringar skulle det finnas ett utrymme för

överföringar till hushållen på 15 miljarder kronor 1999

och 25 miljarder kronor år 2000. Efter de nu föreslagna

åtgärderna för sysselsättning och rättvisa återstår för år

1999 endast 2,6 miljarder kronor. För år 2000 kvarstår

doch ett belopp på ca 20 miljarder kronor. Detta

utrymme har beräkningstekniskt lagts på inkomstsidan.

Bland annat av denna anledning faller även

inkomstkvoten något fram till år 2000.

4.3.2 Statsbudgetens utveckling

De senaste åren har flera stora förändringar i

redovisningen av statens inkomster och utgifter

genomförts. Detta försvårar en analys av statsbudgetens

utveckling över tiden. Som exempel kan nämnas att

arbetslöshetsförsäkringen lyfts in på statsbudgeten och

flera större anslag bruttoredovisas. Exempel på det

sistnämnda är sjuk- och föräldraförsäkringen. Vidare

ökade såväl inkomster som utgifter med 40 miljarder

kronor år 1996 som en följd av det nya systemet för

utjämning mellan kommuner och landsting samt av det

nya systemet för inomkommunal mervärdesskatt. I

diagram 4.2 redovisas korrigerade tidsserier för åren

1991-2000 för statsbudgeten. Principen är att dagens

redovisningsregler tillämpas över hela perioden.

4.3.3 Statsbudgetens inkomster

Inkomstkvoten (statsbudgetens inkomster som andel av

BNP) var hög i början av 1990-talet. År 1991 uppgick

den till 37 procent av BNP. De två därpå följande åren

föll inkomsterna kraftigt i relation till BNP och låg på

en nivå om 32 procent av BNP år 1994. Nominellt föll

inkomsterna till sin lägsta nivå år 1993.

Huvudförklaringen till detta förlopp är den ekonomiska

krisen. En annan förklaring är att skattereformen var

något underfinansierad (se bilaga 6, 1990/91 års

skattereform - en värdering). Det senare beror bl.a. på

att baserna för kapital- och förmögenhetsbeskattningen

samt den privata konsumtionen utvecklades ogynnsamt

dessa år. Därutöver genomfördes vissa ofinansierade

skattesänkningar.

Under perioden 1994-1996 steg inkomsterna kraftigt.

Den huvudsakliga förklaringen till detta är

saneringsprogrammet. År 1997 beräknas inkomsterna

uppgå till 37,1 procent av BNP.

Efter innevarande år beräknas inkomsterna som

andel av BNP att falla något till år 2000. En viktig

förklaring till detta är att inkomsterna från försäljning

av statliga bolag bortfaller efter år 1999. En annan

förklaring är ett beräkningstekniskt antagande om en

skattesänkning fr.o.m. år 1999. Beräkningarna bygger

också på att värnskatten upphör efter år 1998. I

appendix till detta avsnitt ges en mer detaljerad

beskrivning av skatteinkomsterna i statsbudgeten för

åren 1996-1998. Analysen bygger på en periodiserad

redovisning av skatterna till skillnad mot statsbudgetens

kassamässiga redovisning.

4.3.4 Statsbudgetens utgifter

Sedan år 1993 har utgifterna, rensade för

redovisningstekniska förändringar, sjunkit snabbt i

förhållande till BNP. Denna tendens väntas fortsätta

under kommande år. Starkt bidragande till den fallande

utgiftskvoten framöver är förändringen på utgiftsområde

13 Ekonomisk trygghet vid arbetslöshet och

utgiftsområde 14 Arbetsmarknad och arbetsliv.

Tillsammans beräknas utgifterna inom dessa områden

minska med nära 22 miljarder kronor i löpande priser

under perioden 1997-2000. Detta förutsätter att

arbetslösheten sjunker till 4,5 procent år 2000. Ett annat

utgiftsområde där utgifterna minskar kraftigt är

utgiftsområde 18 Samhällsplanering, bostadsförsörjning

och byggande. Detta beror på nedtrappningen av

räntebidragen.

Det största enskilda anslaget i statsbudgeten är

statsskuldsräntorna. Det är också ett av de mest

svårprognostiserade. Statskuldsräntorna påverkas,

förutom av rådande marknadsräntor, av

valutakursförändringar och Riksgäldskontorets

förtidsinlösen av utestående lån. De två senare

faktorerna påverkar inte det finansiella sparandet utan

endast lånebehovet. Detta medför att lånebehovet kan

variera relativt mycket utan att det finansiella sparandet

påverkas.

För innevarande år nedrevideras ränteutgifterna

kraftigt jämfört med prognosen i vårpropositionen,

vilket har sin förklaring i valutavinster. För de tre

kommande åren är däremot prognosen för

ränteutgifterna väsentligt högre än i vårpropositionen.

Detta beror för år 1998 i hög grad på förtidsinlösen av

befintliga lån. Marknadsräntan har fallit sedan lånen

togs och om lånen förtidsinlöses kompenseras

långivarna för ränteförlusten som uppstår på grund av

att kupong- och marknadsränta skiljer sig åt. Detta

innebär i praktiken att en framtida hög ränteutgift flyttas

till en tidigare period.

För åren 1999 och 2000 beror de högre

ränteutgifterna på en något svagare krona och högre

marknadsräntor än vad som antogs i vårpropositionen.

En detaljerad redovisning av statsskuldsräntornas

utveckling återfinns i volym 2 i denna proposition.

TABELL 4.3 UTGIFTSMÄSSIGA RÄNTOR PÅ

STATSSKULDEN

MILJARDER

KRONOR

1996

1997

1998

1999

2000

Räntor på lån i

svenska

kronor

94,4

83,0

78,3

75,2

72,6

Räntor på lån i

utländsk

valuta

23,3

21,5

20,6

19,4

18,2

Räntor på in-

och utlåning

-16,6

-3,5

-2,4

-0,7

-1,1

Över-

/underkurser

vid emission

-1,5

0,5

0,4

0,5

0,1

Summa räntor

99,6

101,5

96,9

94,4

90,0

Valutaförluster

/ vinster(-)

-6,1

-9,0

2,0

-1,1

-3,3

Kursförluster/

vinster(-)

5,6

2,8

9,6

4,2

6,2

Övrigt

0,4

0,0

0,0

0,0

0,0

Summa

ränteutgifter

99,5

95,3

108,4

97,4

92,8

Differens mot

vårproposi-

tionen

0,0

-7,1

8,5

6,2

3,4

Anm: Siffrorna i tabellen är avrundade och summerar därför inte exakt

Källa: Finansdepartementet

4.3.5 Lånebehovet

Regeringens förslag:

Riksdagen bemyndigar regeringen att för budgetåret

1998 ta upp lån enligt lagen (1988:1387) om statens

upplåning.

Liksom för tidigare budgetår föreslår regeringen att

riksdagen bemyndigar regeringen att för budgetåret

1998 ta upp lån enligt lagen (1988:1387) om statens

upplåning.

Lånebehovet är skillnaden mellan statens utgifter

inklusive Riksgäldskontorets nettoutlåning och statens

inkomster. Lånebehovet uppgick till 242 miljarder

kronor år 1993. Från denna höga nivå har lånebehovet

minskat till 21 miljarder kronor förra året. Det kraftiga

fallet år 1996 beror bl.a. på försäljningar och på

omläggning av uppbörden av mervärdesskatt åren 1995

och 1996. Ytterligare en förklaring är utdelningar från

affärsverk och bolag samt överföringen av

Kärnavfallsfondens tillgodohavanden till

Riksgäldskontoret. Även rensat från sådana engångs-

effekter har emellertid utvecklingen varit positiv, vilket

framgår av diagram 4.3.

För innevarande år beräknas lånebehovet uppgå till 17,7

miljarder kronor. I förhållande till vårpropositionen är

detta en nedrevidering med 8 miljarder kronor. I tabell

4.4 redovisas utvecklingen av statens lånebehov,

statsskulden och Riksgäldskontorets nettoutlåning för

åren 1996 - 2000. En utförlig redovisning av

utvecklingen under år 1997 ges i avsnitt 4.4.

De närmaste åren fortsätter lånebehovet att minska.

År 1999 uppkommer ett överskott som gör det möjligt

att amortera på statsskulden.

4.3.6 Statsskulden

Statsskuldens utveckling bestäms i huvudsak av

lånebehovet. Förändringen av statsskulden påverkas

emellertid även av ändrade valutakurser, eftersom nära

30 procent av statsskulden är upptagen i utländsk valuta.

Till följd av de stora underskotten i statens finanser

växte statsskulden mycket snabbt under början av 1990-

talet. Statsskulden mätt som andel av BNP nästan

fördubblades under perioden 1990-1995. År 1995 nådde

statsskulden sin högsta nivå på 84,3 procent av BNP.

Under 1996 föll statsskulden något och för 1997

beräknas den till 83,5 procent av BNP.

Skuldkvoten förväntas enligt prognosen fortsätta att

falla under resten av 1990-talet som en följd av de

förbättrade statsfinanserna.

I diagram 4.4 redovisas även den konsoliderade

bruttoskulden, definierad enligt kriterierna för den

Europeiska monetära unionen. Skillnaden mellan

statsskulden och den konsoliderade bruttoskulden är att

den senare innefattar hela den offentliga sektorns skuld,

samtidigt som en konsolidering sker för t.ex. AP-

fondens innehav av statspapper.

TABELL 4.4 STATENS LÅNEBEHOV OCH STATSSKULD

MILJARDER KRONOR

1996

1997

1998

1999

2000

Inkomster

600,5

647,7

676,0

688,0

688,5

Utgifter exkl. statsskuldsräntor

559,3

584,7

583,7

593,4

593,5

Statsskuldsräntor m.m.

99,5

95,3

109,1

98,2

93,4

Budgetunderskott exkl. Riksgäldskontorets

nettoutlåning m.m.

58,3

32,3

16,8

3,7

-1,6

Arbetsmarknadsfonden

86,7

Övrigt

1,8

Kassamässig korrigering

88,5

0,0

0,0

0,0

0,0

CSN

8,9

9,8

11,1

11,0

12,0

Investeringslån till/från myndigheter

1,5

1,4

1,4

1,3

1,0

Arbetsmarknadsfonden

-86,7

Lönegarantifond, inkl ränta

-0,6

-0,7

-0,6

-0,6

Kärnbränslefonden

-19,1

-0,5

0,3

-0,3

Tilläggspensionsavgift

-10,5

-11,9

-13,5

-15,3

-15,6

Insättningsgaranti

-1,0

-2,0

-2,0

-2,0

-2,0

Övrigt, netto

-18,3

-10,8

1,5

0,8

1,5

Riksgäldskontorets nettoutlåning

-125,8

-14,7

-1,8

-4,8

-3,4

Lånebehov (= budgetunderskott)

21,0

17,7

15,0

-1,1

-5,0

Skulddispositioner

4,4

29,1

-9,6

-7,1

3,3

Statsskuldsförändring

25,4

46,8

5,4

-8,2

-1,7

Statsskuld vid årets slut

1 411

1 458

1 463

1 455

1 454

Procent av BNP

84,1

83,5

79,4

75,3

71,8

Anm. Siffrorna i tabellen är avrundade och summerar därför inte exakt

Källa: Finansdepartementet

4.4 Uppföljning av år 1997

4.4.1 Inledning

Enligt lagen (1996:1059) om statsbudgeten skall

regeringen noggrant följa hur statens inkomster, utgifter

och upplåning utvecklas i förhållande till beräknade

eller beslutade belopp. Under löpande budgetår

redovisar regeringen vid minst två tillfällen prognoser

över statens inkomster och utgifter samt statens

lånebehov för riksdagen. Detta sker i samband med vår-

och budgetpropositionen.

De prognoser för statsbudgetens inkomster och

utgifter 1997 som redovisas nedan baseras på

preliminärt utfall för sju månader från

riksredovisningen. Prognoserna avviker på vissa

punkter kraftigt från bedömningarna i såväl

statsbudgeten som vårpropositionen.

Inkomsterna beräknas nu vara drygt 24 miljarder kronor

högre. Utgifterna exkl. statsskuldsräntor beräknas bli ca

4 miljarder kronor högre än i statsbudgeten.

Statsskuldsräntorna bedöms däremot bli väsentligt lägre.

Även vad gäller nettoutlåningen från Riksgäldskontoret

innebär de nya beräkningarna nedjusteringar.

Minskningen beror främst på att statliga bolag och

affärsverk tidigarelägger amortering av lån i

Riksgäldskontoret.

Sammantaget innebär den reviderade prognosen att

lånebehovet nu bedöms bli 37 miljarder lägre än i

statsbudgeten. Effekten på statsskulden är emellertid

betydligt mindre. Detta beror på att utlandsskulden

blivit högre till följd av en svagare krona. Jämfört med

beräkningen i förra årets budgetproposition innebär den

svagare kronan en negativ valutaeffekt på nära 30

miljarder kronor.

TABELL 4.5 LÅNEBEHOV OCH STATSSKULD ÅR 1997

MILJARDER KRONOR

DIFFERENSER

MOT

AKTUELL

BERÄKNING

STATS-

BUDGETEN

VÅRPROPO-

SITIONEN

Inkomster

647,7

24,3

-4,5

Utgifter exkl.

statsskuldsränto

r

584,7

4,2

-0,1

Statsskuldsränt

or

95,3

-8,9

-7,1

Nettoutlåning

m.m.

-14,7

-7,8

-5,3

Lånebehov

17,7

-36,7

-8,0

Valutaomvärderi

ng

29,1

30,5

17,9

Skuldändring

46,8

-6,2

9,8

Statsskuld

1 458,0

-16,21

9,8

1. Utfallet av statsskulden år 1996 blev 10 miljarder kronor lägre än

beräknat i budgetpropositionen för år 1997. Detta innebär att den nu

beräknade skuldnivån för år 1997 är ca 16 miljarder kronor lägre än i

budgetpropositionen för år 1997.

Källa: Finansdepartementet

4.4.2 Inkomster och utgifter

Inkomster

De totala inkomsterna på statsbudgetens beräknas i

denna proposition uppgå till 647,7 miljarder kronor år

1997. Det är drygt 24 miljarder kronor högre än vad

om angavs i statsbudgeten, men nära 5 miljarder kronor

lägre än i vårpropositionen. Beräkningar av statens

inkomster är osäkra bl.a. mot bakgrund av osäkerheten

om den makroekonomiska utvecklingen. Eftersom

beräkningarna avser kassamässigt betalda skatter

påverkas dessutom prognoserna av hushållens och

företagens betalningsbeteende. En redovisning av

periodiserade skatter åren 1996 - 1998 ges i appendix

till detta kapitel. Skilda bedömningar av vissa inkomster

av engångskaraktär, t.ex. försäljningar, bidrar också

starkt till de stora skillnaderna mellan de olika

beräkningtillfällena.

Inkomsterna på inkomsttyp 1000 Skatter m.m.

beräknas nu bli nära 7 miljarder kronor högre än i

statsbudgeten. Av tabell 4.6 framgår att detta innebär en

ytterligare uppjustering jämfört med vårpropositionen.

Inom inkomsttypen varierar prognosjusteringarna

kraftigt mellan olika typer av skatter. Inkomstskatten för

juridiska personer har reviderats upp med drygt 15

miljarder kronor jämfört med beräkningen i

statsbudgeten. Bland annat beror det på att företagens

inbetalning av fyllnadsskatt blivit väsentligt högre än

beräknat. Detta var i huvudsak beaktat i

inkomstberäkningen i vårpropositionen. Socialavgifterna

är nedjusterade såväl i förhållande till statsbudgeten som

till vårpropositionen. Den viktigaste förklaringen är att

sysselsättning och lönesumma är lägre. En mer

gynnsam utveckling av den privata konsumtionen har

medfört att inkomsten av mervärdesskatten nu beräknas

bli högre. Den stora justeringen av energiskatterna

beror delvis på en reviderad prognos för

energiförbrukningen.

I statsbudgeten för år 1997 togs mycket små belopp

upp på inkomsttyp 3000 Inkomster av försåld egendom.

I vårpropositionen inräknades däremot försäljningar om

25 miljarder kronor under år 1997 som ett led i

regeringens mål att avyttra tillgångar på totalt 50

miljarder kronor fram till år 1999

(Konvergensprogrammet, 1995). I inkomstberäkningen

i denna proposition har delar av dessa försäljningar

förskjutits till senare år. Jämfört med statsbudgeten

bedöms inkomsterna på titeln nu bli 15 miljarder kronor

högre, medan inkomsterna jämfört med bedömningen i

vårpropositionen väntas bli 10 miljarder kronor lägre.

TABELL 4.6 STATSBUDGETENS INKOMSTER ÅR 1997

MILJARDER KRONOR

 DIFFERENSER

MOT

INKOMSTTITEL

AKTUELL

BERÄKNIN

G

STATS-

BUDGETE

N

VÅRPRO

PO-

SITIONE

N

1000

Skatter m.m.

därav:

572,

8

6,7

2,8

 111

0

Fysiska

personers

inkomstskatt

35,9

-1,3

0,9

 112

0

Juridiska

personers

inkomstskatt

68,4

15,2

2,9

 120

0

Socialavgifter

193,

6

-1,6

-0,4

 141

1

Mervärdesskat

t

148,

0

3,1

2,6

 142

8-

 143

5

Energiskatter

49,0

-5,3

-1,7

Övrigt

77,9

-3,4

-1,5

2000

Inkomster av

statens

verksamhet

39,5

0,9

1,7

3000

Inkomster av

försåld

egendom

15,1

15,0

-10,0

4000

Återbetalning

av lån

3,1

0,0

0,4

5000

Kalkylmässiga

inkomster

6,5

0,3

0,1

6000

Bidrag m.m.

från EU

10,0

1,3

0,5

7000

Extraordinära

medel från EU

0,7

0,1

0,0

Summa

inkomsttitlar

647,

7

24,3

-4,5

Källa: Finansdepartementet

Utgifter

Utgifterna exklusive statsskuldsräntor har reviderats på

flera punkter jämfört med statsbudgeten.

Anslagsbelastningen inom assistansersättningen och

arbetslöshetsersättningen har blivit än större.

Assistansersättningen beräknas nu överskrida anslaget i

statsbudgeten med 338 miljoner kronor mer än vad som

angavs i vårpropositionen, dvs. med totalt 813 miljoner

kronor. Detta förklaras framför allt av att antalet

bidragstagare successivt ökar men också av ett ökat

antal assistanstimmar per bidragstagare.

Arbetslöshetsersättningen beräknades i

vårpropositionen överskrida statsbudgeten med 5,5

miljarder kronor. Nu bedöms överskridandet bli

ytterligare 1,6 miljarder kronor, dvs. totalt 7,1

miljarder kronor. Förklaringen till detta är de

uppreviderade prognoserna för arbetslösheten.

Beräkningen i statsbudgeten baserades på ett antagande

om en öppen arbetslöshet på 6,9 procent för år 1997, i

vårpropositionen beräknades den till 7,9 procent och nu

bedöms arbetslösheten istället bli 8,4 procent .

Beträffande dessa båda överskridanden gör regeringen

bedömningen att det inte är möjligt att klara finansiering

inom respektive anslag eller utgiftsområde.

Utgifterna för underhållsstöd beräknas bli 589

miljoner kronor högre än i statsbudgeten. Systemet för

underhållsstöd trädde i kraft den 1 februari 1997. Någon

utvärdering av systemet är ännu inte genomförd och

regeringen bedömer det därför trots överskridandet vara

för tidigt att föreslå ändringar i systemet.

Överskridandet finansieras genom att anslagsramen

sänks under en fyraårsperiod så att sänkningen

motsvarar överskridandet. I diagram 4.5 visas

ackumulerade avvikelser från statsbudgeten hittills i år

för assistansersättning och underhållsstöd samt för

arbetslöshetsersättning i diagram 4.6.

Det finns också ett antal områden där utgifterna

beräknas bli lägre än anslagsnivån. I vårpropositionen

beräknades föräldraförsäkringen underskrida

statsbudgeten med 2,4 miljarder kronor. Nu beräknas

underskridandet bli ytterligare ca 200 miljoner kronor.

Detta beror på att prognosen för antal födda barn

reviderats ner kraftigt under året.

Utgifterna för räntebidrag beräknas underskrida

statsbudgeten med ca 2,8 miljarder kronor. Den

minskade belastningen på anslaget beror på ett antal

faktorer, framför allt på en mer positiv ränteutveckling

än vad som tidigare förväntats.

Den lägre medelsförbrukningen inom utgiftsområde

23 Jord- och skogsbruk m.m. beror dels på ett lägre

antal ansökningar till givna program, dels på att vissa

stödutbetalningar avseende år 1997 kommer att

utbetalas först år 1998.

Utgifterna för Sveriges avgift till EU beräknas nu bli

ca 1,9 miljarder kronor lägre än i statsbudgeten. En

viktig orsak till detta är att EU:s utgifter blivit lägre än

beräknat.

Underskridandet på anslaget Räntor på statsskulden

beräknas nu uppgå till ca 8,8 miljarder kronor i

förhållande till statsbudgeten. Regeringen har för avsikt

att dra in de kvarstående medel som finns på detta

anslag per den 31 december i år. Anslaget är ett

ramanslag med möjlighet till anslagssparande. Dock

saknas skäl för ett sådant sparande i detta fall.

Utgifterna för socialförsäkringssektorn vid sida av

statsbudgeten beräknas nu bli 2,5 miljarder kronor lägre

än i budgetpropositionen för år 1997.

Förändringar av utgifterna under utgiftstaket medför

att budgeteringsmarginalen påverkas. De takbegränsade

utgifterna består av utgifterna inom samtliga

utgiftsområden förutom område 26 Statsskuldsräntor

m.m., samt socialförsäkringssektorn vid sidan av

statsbudgeten. Av tabell 4.7 framgår att de

takbegränsade utgifterna nu bedöms bli drygt 1 miljard

kronor högre än vad som redovisades i såväl

statsbudgeten som vårpropositionen, vilket innebär att

budgeteringsmarginalen är i motsvarande grad lägre.

TABELL 4.7 TAKBEGRÄNSADE UTGIFTER ÅR 1997

MILJARDER KRONOR

DIFFERENSER

MOT

AKTUELL

BERÄKNIN

G

STATS-

BUDGETE

N

VÅRPROP

O

-

SITIONEN

Utgifter exkl.

statsskulds

räntor

584,7

4,2

-0,2

Socialförsäkringar vid

sidan av statsbudgeten

129,5

-2,5

1,2

Summa takbegränsade

utgifter

714,1

1,6

1,0

Budgeteringsmarginal

8,9

-1,6

-1,0

Utgiftstak för staten

723,0

0,0

0,0

Källa. Finansdepartementet

I tabell 4.8 redovisas den beräknade användningen av

medel under 1997.

En svårighet vid tolkningen av prognoserna av

utgifterna och analysen av över- och underskridanden

under år 1997 är anslagsbehållningarna. När

statsbudgeten fastställs ingår vid sidan av anslagen en

utgiftspost, minskning av anslagsbehållningar, vilken är

en bedömning av den samlade förbrukningen av

ingående reservationsmedel och andra

anslagsbehållningar inom samtliga utgiftsområden. I

samband med uppföljningen görs prognoser på de totala

utgifterna, dvs. förbrukning av medel oavsett om dessa

kommer från årets anslag eller tidigare anslagna och

behållna medel. Jämförelsen mellan anvisade medel och

prognostiserade utgifter måste därför tolkas med viss

försiktighet.

TABELL 4.8 ANVÄNDNING AV MEDEL UNDER 1997

MILJONER KRONOR

UTGIFTSOMRÅDEN

BEHÅLLNING

PER 970101

ANVISAT

BELOPP1

TILLGÄNGLIGA

2

MEDEL

UTGIFTSPROG

NOS

UO 1

Rikets styrelse

1 596

3 763

5 359

4 128

UO 2

Samhällsekonomi och finansförvaltning

205

4 310

4 505

2 883

UO 3

Skatteförvaltning och uppbörd

844

5 715

6 527

6 001

UO 4

Rättsväsendet

1 379

20 843

22 134

21 700

UO 5

Utrikesförvaltning och internationell

samverkan

889

2 759

3 417

2 880

UO 6

Totalförsvar

2 935

42 523

45 458

42 163

UO 7

Internationellt bistånd

9 203

11 002

19 705

13 033

UO 8

Invandrare och flyktingar

153

3 453

3 597

3 762

UO 9

Hälsovård, sjukvård och social omsorg

863

24 016

24 767

24 018

UO

10

Ekonomisk trygghet vid sjukdom och

handikapp

85

35 833

35 918

35 554

UO

11

Ekonomisk trygghet vid ålderdom

0

63 975

63 975

63 124

UO

12

Ekonomisk trygghet för familjer och barn

0

35 750

35 750

32 948

UO

13

Ekonomisk trygghet vid arbetslöshet

0

43 315

43 315

43 315

UO

14

Arbetsmarknad och arbetsliv

6 528

50 167

55 555

52 157

UO

15

Studiestöd

1 371

17 267

17 324

16 823

UO

16

Utbildning och universitetsforskning

2 438

25 722

27 826

26 043

UO

17

Kultur, medier, trossamfund och fritid

343

7 211

7 519

7 325

UO

18

Samhällsplanering, bostadsförsörjning och

byggande

265

33 371

33 680

30 856

UO

19

Regional utjämning och utveckling

3 228

3 720

6 737

4 525

UO

20

Allmän miljö- och naturvård

1 504

1 365

2 831

1873

UO

21

Energi

1 670

588

1 335

733

UO

22

Kommunikationer

3323

25 268

28 437

26 731

UO

23

Jord- och skogsbruk, fiske med anslutande

näringar

814

13 593

14 389

12 066

UO

24

Näringsliv

2 203

2 996

5 171

3 709

UO

25

Allmänna bidrag till kommuner

454

83 612

88 013

87 684

UO

26

Statsskuldsräntor m.m.

0

104 155

104 155

95 310

UO

27

Avgiften till Europeiska gemenskapen

0

20 053

20 053

18 661

Minskning av anslagsbehållningar

0

6 000

0

0

Totalt

42 292

696 346

727 454

680 004

1. Anvisat på statsbudget och tilläggsbudget i april. Även den nu förelagna

tilläggsbudgeten är inkluderad i angivna belopp.

2. Avdrag är gjort för av regeringen beslutade indragningar av anslagsmedel

vilket på vissa utgiftsområden innebär att summan av Behållning per

970101 och Anvisat belopp inte summerar till Tillgängliga medel.

Källa: Finansdepartementet

4.5 Utgiftstak för åren 1998-2000

4.5.1 Utgiftstakets konstruktion

Utgiftstaket för den offentliga sektorn utgörs av

summan av utgiftstaket för staten inklusive

socialförsäkringssektorn och den beräknade utgiftsnivån

för den kommunala sektorn, med avdrag för det

beräknade flödet mellan stat och kommunal sektor. Vad

gäller den kommunala sektorn godkänner riksdagen en

beräkning av de kommunala utgifterna. Utgiftstaket för

staten och för hela den offentliga sektorn är avrundade

uppåt till närmaste hela miljard.

Utgiftstaket för staten är fördelat på 26

utgiftsområden, socialförsäkringar vid sidan av

statsbudgeten, minskning av anslagsbehållningar samt

en budgeteringsmarginal. Utgiftsområde 26

Statsskuldsräntor m.m. ingår inte i utgiftstaket.

Utgifterna inom socialförsäkringssektorn vid sidan

om statsbudgeten består av allmän tilläggspension

(ATP), delpension och arbetsskadeförsäkring. ATP står

för ca 95 procent av utgifterna.

Minskning av anslagsbehållningar ingår som en post

under utgiftstaket men specificeras inte per

utgiftsområde. Posten avser att ta hänsyn till

användningen av tidigare anslagna medel. Minskningen

av anslagsbehållningar är därför medräknad i de

redovisade saldoberäkningarna både för statsbudgeten

och de offentliga finanserna.

I de beräkningar av statens utgifter som redovisas i

avsnitt 4.3 ingår däremot inte budgeteringsmarginalen.

Ett ianspråkstagande av budgeteringsmarginalen

försämrar därmed, allt annat lika, lånebehovet.

4.5.2 Utgiftstak för den offentliga sektorn

Utgiftstaket för den offentliga sektorn består, som

tidigare nämnts, av summan av det fastställda statliga

utgiftstaket och den beräknade kommunala utgiftsnivån

med avdrag för interna transaktioner mellan stat och

kommun. Riksdagen godkände i våras beräkningen av

den offentliga sektorns utgiftstak till 1 032 miljarder

kronor för 1998, 1 057 miljarder kronor för år 1999

och 1 081 miljarder kronor för år 2000.

Kommunernas utgifter bedöms nu bli högre för åren

1998 till 2000 än vad som antogs i vårpropositionen. En

orsak är överföringen av utgifterna för

läkemedelssubventioner från staten till landstingen. Från

och med år 1999 påverkas dessutom kommunernas

utgifter av de satsningar på skola, vård och omsorg som

regeringen föreslår. De kommunala utgiftsökningarna

uppvägs emellertid mer än väl av ökade statsbidrag.

Justerat för interna betalningar mellan stat och

kommuner blir därför det beräknade utgiftstaket för den

offentliga sektorn något lägre än i vårpropsitionen.

TABELL 4.9 UTGIFTSTAK FÖR DEN OFFENTLIGA

SEKTORN

MILJARDER KRONOR

1998

1999

2000

Staten inklusive

socialförsäkringssektorn

720

735

744

Den kommunala sektorn

452

470

487

Interna transaktioner

-143

-152

-154

Summa offentlig sektor

1 029

1 053

1 077

Procent av BNP

55,9

53,3

50,8

Källa: Finansdepartementet

4.5.3 Utgiftstak för staten

Riksdagen fastställde våren 1996 utgiftstaket för staten

inklusive socialförsäkringssektorn för år 1998 till 720

miljarder kronor och för år 1999 till 735 miljarder

kronor. Våren 1997 fastställde riksdagen utgiftstaket för

år 2000 till 744 miljarder kronor. Riksdagen godkände

då även en preliminär fördelning av utgifterna under

taket åren 1998-2000. Fördelningen byggde på då

gällande prognoser över den ekonomiska utvecklingen

samt då gällande regelverk.

Regeringen föreslår nu en något ändrad fördelning av

utgifterna. Revideringen föranleds av en ändrad

bedömning av utgiftsutvecklingen samt de nya förslag

som lämnas i denna proposition. Dessa sammanfattas i

avsnitt 4.2. Uppgifterna för åren 1999 och 2000 är

endast en preliminär beräkning utifrån nu kända

förutsättningar vad avser antaganden om den

ekonomiska utvecklingen, volymutveckling och redan

fattade beslut om besparingar och reformer. De

redovisade beloppen skall alltså inte ses som fastlagda

nivåer för åren 1999 och 2000.

Nedan förklaras de största förändringarna åren 1998

till 2000 i förhållande till beräkningarna i

vårpropositionen (tabell 4.10).

Utgiftsområde 2 Samhällsekonomi och

finansförvaltning minskar med mellan 700-900 miljoner

kronor per år jämfört med beräkningen i

vårpropositionen. Orsaken är en omföring av utgifterna

för förvaltningen av statsskulden till utgiftsområde 26

Räntor på statsskulden. Utgiftsområde 26, ökar därmed

i motsvarande mån. Inom utgiftsområde 9 Hälsovård,

sjukvård och social omsorg ökar utgifterna, främst för

Statlig assistansersättning. Höjningen beror på den

ökning i utnyttjandegraden som inträffat under

innevarande budgetår och som beräknas påverka även

kommande år. Utgiftsökningarna inom utgiftsområdena

10 Ekonomisk trygghet vid sjukdom och handikapp är en

följd av regeringens förslag om en förkortning av

sjuklöneperioden från 28 till 14 dagar. Inom

utgiftsområde 12 Ekonomisk trygghet för familjer och

barn föreslår regeringen höjda barnbidrag och

flerbarnstillägg. Vad gäller utgiftsområdena 13 och 14

så är utgifterna delvis beroende av varandra. Från

utgiftsområde 13 betalas ersättning till arbetslösa och

från utgiftsområde 14 finansieras

arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Jämfört med

beräkningen i vårpropositionen ökar den öppna

arbetslösheten något medan åtgärdsvolymen revideras

ned. Utgifterna är justerade på motsvarande sätt. Åren

1999 och 2000 höjs bidragen till kommunerna inom

utgiftsområde 25 Allmänna bidrag till kommuner med 4

respektive 8 miljarder kronor. Utgiftsområde 27

Avgiften till Europeiska gemenskapen minskar till följd

av lägre utgifter totalt inom EU.

Vid revideringen av fördelningen av utgifterna har

också en teknisk justering genomförts av de

utgiftsområdesramar som omfattar anslag för

förvaltningsändamål. Justeringen har gjorts med

anledning av en av riksdagen beslutad förändring av

finansieringen av avtalsförsäkringarna på det statliga

området (prop. 1996/97:1, bet. 1996/97:FiU:1, rskr.

1996/97:53). Omläggningen innebär att det nuvarande

systemet för finansiering med ett schablonmässigt

beräknat lönekostnadspålägg ersätts av ett system med

myndighetsvisa, försäkringstekniskt beräknade premier.

Omläggningen skall vara kostnadsneutral för

myndigheterna. De av Statens löne- och pensionsverk

beräknade avgifterna för premierna varierar mellan

myndigheterna varför en justering har gjorts av

anslagen för förvaltningsändamål i förhållande till det i

anslagen inräknade utrymmet för lönekostnadspålägg.

Jämfört med vårpropositionen har förbrukningen av

anslagsbehållningar räknats upp med 1 miljard kronor

och uppgår nu till 5 miljarder kronor. Skälet till detta är

att vissa utgifter bedöms förskjutas från år 1997 till år

1998. För åren 1999 och 2000 antas förbrukningen av

anslagsbehållningar uppgå till 3 miljarder kronor

vardera året. Det är samma bedömning som gjordes i

vårpropositionen.

Av tabell 4.10 framgår att de takbegränsade

utgifterna åren 1998-2000 är högre än i

vårpropositionen. Som beskrivits i avsnitt 4.3 bedöms

dessa utgifter rymmas både inom ramen för målet om

balans i de offentliga finanserna år 1998 och målen om

överskott för de efterföljande åren. För år 1998

beräknas utgifterna nu bli 6,6 miljarder kronor högre än

i vårpropositionen. Med oförändrat utgiftstak medför de

högre utgifterna att budgeteringsmarginalen justeras ned

i motsvarande grad. I vårpropositionen beräknades

budgeteringsmarginalen för år 1998 till drygt 10

miljarder kronor. Beräkningarna i denna proposition

innebär att marginalen minskat till 3,6 miljarder kronor.

Regeringen gör bedömningen att denna marginal är

tillfyllest bl.a. mot bakgrund av att förbrukningen av

anslagsbehållningar nu lagts in i kalkylen med ett högre

belopp än i vårpropositionen.

TABELL 4.10 UTGIFTSTAK FÖR STATEN

TUSENTALS KRONOR 1998

MILJONER KRONOR 1999 OCH 2000

DIFFERENS MOT

VÅRPROPOSITIONEN

1998

TKR

1999

MKR

2000

MKR

1998

MKR

1999

MKR

2000

MKR

UO1

Rikets styrelse

3 976 700

3 941

3 895

-11

-12

-13

UO2

Samhällsekonomi och

finansförvaltning

2 062 814

1 977

1 927

-747

-860

-730

UO3

Skatteförvaltning och uppbörd

5 662 254

5 827

5 922

-36

-40

-43

UO4

Rättsväsendet

21 034 170

21 647

22 304

-65

-74

-20

UO5

Utrikesförvaltning och internationell

samverkan

2 811 310

2 873

2 943

4

1

0

UO6

Totalförsvar

41 243 865

43 911

45 750

115

249

437

UO7

Internationellt bistånd

11 434 400

12 028

13 041

-65

-90

-87

UO8

Invandrare och flyktingar

3 863 934

3 761

3 570

104

-12

-90

UO9

Hälsovård, sjukvård och social

omsorg

22 499 516

24 360

25 602

1 063

1 433

1 584

UO10

Ekonomisk trygghet vid sjukdom och

handikapp

37 192 476

39 020

40 308

1798

2 242

2 362

UO11

Ekonomisk trygghet vid ålderdom

62 701 000

62 931

63 468

 384

73

-122

UO12

Ekonomisk trygghet för familjer och

barn

35 813 561

36 331

36 837

2 517

2 599

2 704

UO13

Ekonomisk trygghet vid arbetslöshet

42 723 356

33 541

25 280

2 092

1 871

-53

UO14

Arbetsmarknad och arbetsliv

47 541 952

49 370

48 663

-1 667

-796

-157

UO15

Studiestöd

21 333 755

22 619

23 815

517

361

329

UO16

Utbildning och universitetsforskning

27 050 554

28 133

29 402

336

74

13

UO17

Kultur, medier, trossamfund och

fritid

7 334 967

7 460

7 614

11

-17

-18

UO18

Samhällsplanering,

bostadsförsörjning och byggande

22 825 533

20 427

17 574

27

14

125

UO19

Regional utjämning och utveckling

3 604 853

3 585

3 284

3

32

-89

UO20

Allmän miljö- och naturvård

1 178 052

1 198

1 153

28

85

29

UO21

Energi

1 583 041

1 842

1 603

14

30

113

UO22

Kommunikationer

24 100 564

26 669

27 262

144

210

125

UO23

Jord- och skogsbruk, fiske med

anslutande näringar

13 725 623

13 792

13 861

-212

-222

-223

UO24

Näringsliv

2 698 330

2 590

2 572

126

35

-30

UO25

Allmänna bidrag till kommuner

93 048 700

100 288

101 848

-206

4 300

8 000

UO26

Statskuldsräntor m.m.

109 125 000

98 235

93 410

9 215

7 025

4 000

UO27

Avgiften till den Europeiska

gemenskapen

19 645 000

20 320

20 982

-361

-849

-882

Summa utgiftsområden

687 815 280

688 676

683 892

15 126

17 662

17 269

Summa utgiftsområden exkl.

statsskuldsräntor

578 690 280

590 441

590 482

5 911

10 637

13 269

Minskning av anslagsbehållningar

5 000 000

3 000

3 000

1 000

0

0

Socialförsäkringar vid sidan av

statsbudgeten

132 744 000

137 928

144 351

-303

-222

1 189

Summa takbegränsade utgifter

716 434 280

731 369

737 833

6 608

10 415

14 458

Budgeteringsmarginal

3 565 720

3 631

6 167

-6 608

-10

415

-14

458

Utgiftstak

720 000 000

735 000

744 000

0

0

0

Källa: Finansdepartementet

4.5.4 Beskrivning av utgiftsområden m.m.

Utgiftsområde 1: Rikets styrelse

Utgiftsområdet omfattar statschefen, regeringen och

riksdagen. Dessutom ingår bl.a. mediefrågor, partistöd,

allmänna val samt vissa centrala myndigheter.

Ett av de viktiga målen för utgiftsområdet är att

stödja mångfalden inom mediaområdet.

Prioriteringarna för år 1998 rör främst riksdagen. Ett

tillfälligt driftsstöd till dagspressen införs även under

åren 1997 och 1998.

Besparings- och reformåtgärder genomförs inom

utgiftsområdet i enlighet med vad som angavs i den

ekonomiska vårpropositionen.

Ramen för utgiftsområdet föreslås för år 1998 till

3 977 miljoner kronor och beräknas för år 1999 till

3 941 miljoner kronor och för år 2000 till 3 895

miljoner kronor

Utgiftsområde 2: Samhällsekonomi och

finansförvaltning

Utgiftsområdet omfattar ett flertal myndigheter som

Riksrevisionsverket, Statskontoret, Statistiska

centralbyrån, Konjunkturinstitutet, Riksgäldskontoret,

Kammarkollegiet, Statens fastighetsverk,

Finansinspektionen m.fl. Vidare ingår kostnader för

statsskuldens upplåning och låneförvaltning, vissa

tidsbegränsade åtaganden samt Riksdagens revisorer.

Viktiga mål för utgiftsområdet är tillförlitliga

analyser samt bedömningar av den samhällsekonomiska

och den statsfinansiella utvecklingen, ett stabilt och

effektivt finansiellt system samt en effektiv granskning

av statlig verksamhet.

Prioriteringar för år 1998 är bl.a. förbättringar av

kvaliteten i nationalräkenskaperna och prognoser för

svensk ekonomi. Detta görs till följd av EU-

medlemskapet och det beslutade utgiftstaket.

Från anslaget Kostnader för upplåning och

statsskuldsförvaltning överförs ca 700 miljoner kronor

till utgiftsområde 26. Överföringen görs i syfte att skapa

bättre incitament för en kostnadseffektiv

statsskuldsförvaltning.

Regeringen föreslår också vissa förändringar vad

gäller nuvarande stabsmyndigheter.

Lokalförsörjningsverket läggs ned den 1 januari 1998.

Riksrevisionsverkets verksamhet skall renodlas och

koncentreras till de revisionella uppgifterna. En ny

myndighet inrättas för statens samlade

ekonomistyrningsfunktion. En översyn föreslås av

Statskontorets verksamhet.

De förslag till besparingsåtgärder som angavs i den

ekonomiska vårpropositionen fullföljs och preciseras.

Besparingskrav på sammanlagt 18 miljoner kronor

fördelas därmed slutligt på anslag. Därutöver lämnas

förslag till slutlig fördelning av den i förra årets

budgetproposition aviserade besparing på utgiftsområde

2 och 3.

Ramen för utgiftsområdet föreslås för år 1998 till

2 063 miljoner kronor och beräknas för år 1999 till

1 977 miljoner kronor och för år 2000 till 1 927

miljoner kronor.

Utgiftsområde 3: Skatteförvaltning och

uppbörd

Utgiftsområdet omfattar Riksskatteverket och

skattemyndigheterna (skatteförvaltningen) samt

Tullverket.

Målet för beskattningsverksamheten, som är

skatteförvaltningens huvudsakliga uppgift, är att skatt

skall tas ut i den omfattning, med den fördelning och i

den tid och ordning som åsyftas med gällande

skatteförfattningar. Målet för Tullverket är att uppbära

tullar, mervärdesskatt och andra avgifter så att en riktig

uppbörd kan säkerställas samt att kontrollera trafiken till

och från utlandet så att bestämmelser om in- och

utförsel av varor efterlevs.

Prioriterade uppgifter för skatteförvaltningen under

år 1998 är fortsatt rationalisering av grundhanteringen

för att ge utrymme för förstärkt skattekontroll och

flyttningskontroll med ökad träffsäkerhet. Vidare skall

skatteförvaltningens medverkan i bekämpandet av den

ekonomiska brottsligheten stärkas.

Prioriterade uppgifter för Tullverket är att fortsätta

arbetet med förenklingar av regler och procedurer. Ett

viktigt verktyg för detta är datoriseringen. Verket skall

även öka kvaliteten i alla delar av sin verksamhet. En

säker och effektiv tullhantering kommer att frigöra

resurser att användas inom bl.a. Tullverkets

kontrollverksamhet.

I denna proposition lämnas förslag till slutlig

fördelning av den i förra årets budgetproposition

aviserade besparingen på utgiftsområde 2 och 3. Vidare

föreslås i enlighet med vad som sagts i den ekonomiska

vårpropositionen en ytterligare besparing på 25 miljoner

kronor inom skatteförvaltningen.

Ramen för utgiftsområdet föreslås för år 1998 till

5 662 miljoner kronor och beräknas för år 1999 till

5 827 miljoner kronor och för år 2000 till 5 922

miljoner kronor.

Utgiftsområde 4: Rättsväsendet

Utgiftsområdet omfattar i huvudsak polisväsendet,

åklagarväsendet, domstolsväsendet, kriminalvården,

kronofogdemyndigheterna och rättshjälpen.

Målet för rättsväsendet är den enskildes rättssäkerhet

och rättstrygghet. Målet för kriminalpolitiken är att

minska brottsligheten och öka tryggheten.

Kampen mot våldsbrott, narkotikabrott och

ekonomisk brottslighet skall prioriteras av de

brottsbekämpande myndigheterna. Särskild

uppmärksamhet skall ägnas den grova och

gränsöverskridande brottsligheten, den mc-relaterade

brottsligheten, brott med rasistiska inslag och våld mot

kvinnor.

Samhällets insatser mot vardagsbrottsligheten skall

öka. Närpolisorganisationen, som skall vara den

drivande kraften i detta arbete, skall förstärkas och

utvecklas. Den brottsförebyggande verksamheten skall

växa och bli effektivare och reformarbetet inom

rättsväsendet skall bygga på ett medborgarperspektiv.

I enlighet med vad som redovisades i den

ekonomiska vårpropositionen tillförs utgiftsområdet 200

miljoner kronor per år fr.o.m. år 1998. Därutöver

föreslår regeringen att 444 miljoner kronor omfördelas

från kriminalvården till främst polisen under åren 1998-

2000. De förslag till besparingar som redovisades i

bugetproposition för år 1997 fullföljs.

Ramen för utgiftsområdet föreslås för år 1998 till

21 034 miljoner kronor och beräknas för år 1999 till

21 647 miljoner kronor och för år 2000 till 22 304

miljoner kronor.

Utgiftsområde 5: Utrikesförvaltning och

internationell samverkan

Utgiftsområdet omfattar förvaltningskostnader för

Utrikesdepartementet och de 100 utlandsmyndigheterna,

bidrag till vissa internationella organisationer,

information om Sverige i utlandet, nedrustnings- och

säkerhetspolitiska frågor samt övriga utrikespolitiska

frågor som omfattar strategisk exportkontroll och

europainformation.

Målet för utgiftsområdet är att säkerställa Sveriges

intresse i förbindelserna med andra länder. Särskild

uppmärksamhet kommer under 1998 att ägnas bl.a. ett

utvidgat och förstärkt EU-samarbete, ett aktivt arbete i

säkerhetsrådet och genom andra åtgärder ett fortsatt

stöd till FN:s och andra organisationers arbete för

internationell fred, säkerhet och mänskliga rättigheter.

Bland de prioriterade verksamheterna finns även ett

utvidgat regionalt samarbete kring Östersjön.

De förslag till besparingsåtgärder som redovisades i

den ekonomiska vårpropositionen fullföljs.

Ramen för utgiftsområdet beräknas för år 1998 till

2 811 miljoner kronor, för år 1999 till 2 873 miljoner

kronor och för år 2000 till 2 943 miljoner kronor.

Utgiftsområde 6: Totalförsvar

Utgiftsområdet omfattar det militära försvaret och

delar av det civila försvaret, nämnder samt

stödverksamhet till militärt och civilt försvar. I

utgiftsområdet ingår även den verksamhet som

bedrivs av Kustbevakningen och av Statens

räddningsverk inom fredsfrämjande verksamhet som

genomförs med svensk militär trupp utomlands.

Riksdagen fattade i december 1996 beslut om

totalförsvarets utveckling för femårsperioden 1997-

2001, i enlighet med regeringens proposition

Totalförsvar i förnyelse - Etapp 2 (prop. 1996/97:4).

Inom utgiftsområdet prioriteras under 1998

genomförandet av försvarsbeslutet hos alla

myndigheter.

Regeringen har vid beräkningen av anslagen för åren

1998-2000 utgått från att vissa ytterligare förändringar

görs inom utgiftsområdet, bland annat avseende

finansieringsformer och budgeteringsprinciper för delar

av det civila försvaret. Besparingsåtgärder genomförs i

övrigt inom utgiftsområdet i enlighet med vad som

angavs i den ekonomiska vårpropositionen.

Ramen för utgiftsområdet föreslås för år 1998 till

41 244 miljoner kronor och beräknas för år 1999 till

43 911 miljoner kronor och för år 2000 till 45 750

miljoner kronor.

Utgiftsområde 7: Internationellt bistånd

Utgiftsområdet omfattar utvecklingssamarbete med

u-länder och samarbete med länder i Central- och

Östeuropa.

Det överordnade målet för Sveriges internationella

utvecklingssamarbete är att höja de fattiga folkens

levnadsnivå. Riksdagen har lagt fast sex

biståndspolitiska mål: resurstillväxt, ekonomisk och

politisk självständighet, ekonomisk och social

utjämning, demokratisk samhällsutveckling, en

framsynt hushållning med naturresurser och omsorg om

miljön samt jämställdhet mellan kvinnor och män.

Regeringen har under de senaste åren genomfört ett

omfattande policyarbete och omorganiserat

biståndsförvaltningen. Sverige har en ledande roll i

reformeringen av FN:s ekonomiska och sociala

verksamhet, som nu går in i ett avgörande skede. Under

år 1998 kommer regeringen att ta fram en skrivelse om

demokrati, utveckling och biståndets roll. En ny

Afrikapolitik bereds.

Målen för samarbetet med Central- och Östeuropa är

att främja en säkerhetsgemenskap, fördjupa demokratins

kultur, stödja en socialt hållbar ekonomisk omvandling

samt att stödja en miljömässigt hållbar utveckling.

Härtill har regeringen beslutat att allt samarbete skall

genomsyras av ett jämställdhetspersktiv. Insatser som

syftar till att inlemma länderna i Central- och Östeuropa

i det europeiska samarbetet prioriteras. För samarbetet

med länder i Central och Östeuropa, har riksdagen

beslutat om ett program för åren 1995-1998 omfattande

4 010 miljoner kronor. Regeringen avser under våren

1998 förelägga riksdagen förslag till inriktning och

omfattning av samarbetet för åren 1999-2001.

Ambitionen är att Sverige åter skall uppnå

enprocentmålet för biståndsramen när de statsfinansiella

förutsättningarna för detta föreligger. Regeringen har i

sin beräkning av ramen för utgiftsområdet utgått från att

biståndsramen för åren 1998 och 1999 skall uppgå till

0,70% av BNI för att år 2000 öka till 0,72% av BNI.

Biståndsramen för 1998 har minskat med 65 miljoner

kronor jämfört med beräkningarna i regeringens

ekonomiska vårproposition på grund av ändrad BNI-

prognos.

Ramen för utgiftsområdet föreslås för år 1998 till

11 434 miljoner kronor och beräknas för år 1999 till

12 028 miljoner kronor och för år 2000 till 13 041

miljoner kronor.

Utgiftsområde 8: Invandrare och flyktingar

Utgiftsområdet omfattar migrationspolitik med frågor

rörande flyktingpolitik, invandringen till Sverige,

mottagande av asylsökande, utlänningars rätt att vistas i

Sverige samt internationellt samarbete på det

migrationspolitiska området. Utgiftsområdet omfattar

även integrationspolitik med frågor rörande invandrares

introduktion i Sverige, delaktighet och inflytande,

åtgärder mot etnisk diskriminering, främlingsfientlighet

och rasism samt ersättning till kommunerna för

flyktingmottagande.

I regeringens proposition (1997/98:16) Sverige,

framtiden och mångfalden framgår regeringens förslag

till mål och inriktning på den framtida

integrationspolitiken. Regeringen föreslår att en ny

myndighet för integrationsfrågor inrättas med ansvar för

att integrationspolitiska mål och synsätt får genomslag

på olika samhällsområden samt för att aktivt stimulera

integrationsprocesserna i samhället. Ombudsmannen

mot etnisk diskriminering föreslås inordnas i den nya

myndighetens organisation.

Till utgiftsområdet har förts 100 miljoner kronor år

1998 från utgiftsområde 25 Allmänna bidrag till

kommuner för att täcka kostnader för

kommunersättningar vid flyktingmottagande.

Besparingsåtgärder genomförs inom utgiftsområdet i

enlighet med vad som angavs i den ekonomiska

vårpropositionen.

Ramen för utgiftsområdet föreslås för år 1998 till 3

864 miljoner kronor och beräknas för år 1999 till 3 761

miljoner kronor och för år 2000 till 3 570 miljoner

kronor.

Utgiftsområde 9: Hälsovård, sjukvård och

social omsorg

Utgiftsområdet omfattar merparten av statens

utgifter för vård och omsorg, utgifter för flertalet

myndigheter under Socialdepartementet, bidrag till

organisationer samt vissa stimulans- och

utvecklingsbidrag inom det sociala området samt

stöd till sektorsforskning.

Statens utgifter inom området utgör endast en liten

del av de samlade offentliga utgifterna för hälso- och

sjukvård och social omsorg eftersom dessa

verksamheter i första hand är en angelägenhet för

kommuner och landsting.

Effektmålen för utgiftsområdet omfattar fem olika

verksamhetsområden. De viktigaste målen är:

 att trygga en god hälsa och att åstadkomma en

hälso- och sjukvård av god kvalitet med effektiv

resursanvändning som tillgodoser den enskilde

individens behov

 att trygga den enskildes hälsa och ekonomi i

samband med behov av kostnadskrävande

läkemedelsbehandling och/eller tandvårdsbehandling

 att stimulera och bidra till att en god tandhälsa bland

vuxna upprätthålls. Därutöver ges ett särskilt stöd

för utsatta grupper

 att erbjuda en äldre- och handikappomsorg som ger

goda levnadsvillkor för äldre och personer med

funktionshinder med olika behov av service,

vårdnad och vård och som bygger på den enskilda

människans delaktighet och självbestämmande

 att åstadkomma en social omsorg av god kvalitet

med effektiv resursanvändning som tillgodoser den

enskilde individens behov av stöd och bistånd i

samband med sociala eller andra handikapp,

missbruksproblem och försörjningssvårigheter samt

som tillgodoser att barn och ungdomar växer upp

under trygga och goda förhållanden

 att begränsa alkoholens skadeverkningar genom att

minska den totala alkoholkonsumtionen

 att verka för ett narkotikafritt samhälle genom

insatser för att minska tillgången och efterfrågan på

narkotika

 att öka kunskapen om tillstånd, processer och

effekter rörande hälsa och social välfärd.

Den största utgiftsposten inom området är anslaget

för sjukvårdsförmåner som omfattar utgifter för

läkemedel, tandvård samt vissa ersättningar till

sjukvårdshuvudmännen. Enligt överenskommelse

mellan regeringen och Landstingsförbundet överförs

kostnadsansvaret för läkemedelsförmånen och

förbrukningsartiklar vid inkontinens från staten till

landstingen från och med 1 januari 1998, vilket innebär

att ett särskilt anslag för statsbidrag inrättas under

utgiftsområdet. De förändringar i läkemedelsförmånen

som genomfördes 1 januari 1997 bidrar till att

utgiftsutvecklingen dämpas för innevarande år och att

utgifterna för 1998 och framåt beräknas bli lägre än vad

som antagits tidigare.

Kostnaderna för statlig assistansersättning utgör den

näst största utgiftsposten inom området. I den

ekonomiska vårpropositionen (prop. 1996/97:150)

föreslog regeringen två åtgärder för att hejda den

snabba utgiftsutvecklingen. Åtgärderna innebär att

kommunerna övertar kostnadsansvaret för de första 20

timmarna och att en schablonisering av

timersättningsnivån införs. Enligt regeringens

bedömning är dessa åtgärder inte tillräckliga för att

nedbringa ökningstakten vad gäller personkretsen och

antalet genomsnittliga timmar med assistans per person.

Utgiftsnivåerna beräknas därför bli högre än vad som

tidigare antagits.

Ramen för utgiftsområdet föreslås för år 1998 till

22 500 miljoner kronor och beräknas för år 1999 till

24 360 miljoner kronor och för år 2000 till 25 602

miljoner kronor.

Utgiftsområde 10: Ekonomisk trygghet vid

sjukdom och handikapp

Utgiftsområdet omfattar två verksamhetsområden,

ekonomisk trygghet vid sjukdom och handikapp samt

socialförsäkringsdministrationen (Riksför-säkringsverket

och de allmänna försäkringskassorna). De

socialförsäkringsförmåner som lämnas vid ohälsa ges i

form av dagersättningar såsom sjukpenning,

rehabiliteringsersättning, närståendepenning samt viss

yrkesskadeersättning. Därutöver ingår folkpension och

pensionstillskott i form av förtidspension i

utgiftsområdet.

Effektmålen för utgiftsområdet omfattar två

verksamhetsområden. Socialförsäkringen skall:

 vara generell och tillgodoses inom ramen för en

offentlig försäkring,

 bygga på standardtrygghet och ge ersättning

relaterad till inkomstbortfall samt präglas av

arbetslinjen,

 uppfylla kraven på trygghet, rättvisa och effektivitet,

Socialförsäkringsadministrationen skall:

 administrera och verka för en allmän

socialförsäkring som ger ekonomisk trygghet vid

sjukdom, handikapp, ålderdom och vård av barn,

 verka för att förebygga och minska ohälsa samt

genom att offensivt arbeta med och samordna

rehabiliteringen bidra till att ge sjuka och

funktionshindrade personer möjlighet att åter kunna

arbeta,

 säkerställa och tillgodose kravet på god service,

likformighet, kvalitet och kostnadseffektivitet i

handläggningen av försäkrings- och bidragsärenden.

Besparingsåtgärder genomförs inom utgiftsområdet i

enlighet med vad som angavs i den ekonomiska

vårpropositionen. Regeringen har för avsikt att senare

under hösten 1997 återkomma till riksdagen med förslag

avseende sjukpenninggrundande inkomst.

Förslaget om en förkortning av sjuklöneperioden till

14 dagar har beaktats vid beräkningen av anslaget.

Riksdagen har antagit regeringens förslag till

riktlinjer för förändringar i den nuvarande

organisationen avseende

socialförsäkringsadministrationen (prop. 196/97:63, bet

1996/97:SfU12, rskr. 1996/ 97:273). Riktlinjerna

innebär att försäkringskassornas roll stärks och

Riksförsäkringsverkets roll inom socialförsäkringen

tydliggörs genom ändringar av 18 kap. lagen

(1962:381) om allmän försäkring och i verkets

instruktion.

Ramen för utgiftsområdet föreslås för år 1998 till

37 192 miljoner kronor och beräknas för år 1999 till

39 020 miljoner kronor och för år 2000 till 40 308

miljoner kronor.

Utgiftsområde 11: Ekonomisk trygghet vid

ålderdom

Utgiftsområdet omfattar folkpension i form av

ålderspension, efterlevandepension till vuxna och

bostadstillägg till pensionärer samt pensionstillskott

till dessa förmåner.

Målet för utgiftsområdet är att ge ekonomisk

grundtrygghet som tillgodoser ett rimligt och

grundläggande konsumtionsbehov och tillgång till en

bostad med tillfredsställande standard. Pensionssystemet

skall vara långsiktigt stabilt och pålitligt oavsett

förändringar i omvärlden.

Regeringen föreslår att den del av bostadskostnaden

inom intervallet 100 - 4 000 kronor per månad som kan

ersättas med bostadstillägg till pensionärer höjs till 85

procent fr.o.m. den 1 januari 1998. Regeringen gör

bedömningen att folkpension, tilläggspension och

bostadstillägg fr.o.m. den 1 januari 1998 skall utbetalas

den 18 respektive 19 varje månad. Privata

pensionsförsäkringar kommer från och med den 1

januari 1998 att undantas vid inkomstprövningen av

änkepensioner. Vidare sker en förändring i definitionen

av fritidshus i inkomstbegreppet i bostadstillägg till

pensionärer för makar där en stadigvarande bor inom

omsorgen. Regeringen föreslår att den nedre

åldersgränsen för uttag av ålderspension höjs från 60 år

till 61 år från och med den 1 januari 1998.

Ramen för utgiftsområdet föreslås för år 1998 till

62 701 miljoner kronor och beräknas för år 1999 till

62 931 miljoner kronor och för år 2000 till 63 468

miljoner kronor.

Utgiftsområde 12: Ekonomisk trygghet för

familjer och barn

Utgiftsområdet omfattar ekonomiska stöd till

barnfamiljer (förutom bostadsbidragen som återfinns

i utgiftsområde 18 och studiebidragen som återfinns i

utgiftsområde 15). Stöden utgörs av allmänna

barnbidrag, föräldraförsäkring inkl.

havandeskapspenning, underhållsstöd, bidrag till

kostnader för internationella adoptioner, folkpension

i form av barnpension och vårdbidrag till

funktionshindrade barn.

Mål för utgiftsområdet är att utjämna

levnadsvillkoren mellan familjer med och utan barn, att

stödja föräldrars möjligheter att kombinera

förvärvsarbete med föräldraskap, samt att särskilt

ekonomiskt stöd lämnas till barnfamiljer i utsatta

situationer.

Regeringen föreslår att barnbidraget höjs den 1

januari med 1 320 kronor per barn och år. Från samma

tidpunkt lämnas flerbarnstillägg med 2 400 kronor om

året för det tredje barnet, 7 200 kronor om året för det

fjärde barnet och 9 000 kronor om året för det femte

och varje ytterligare barn.

Förmånsnivåerna inom föräldraförsäkringen höjs till

80 % av den förmånsgrundande inkomsten fr.o.m. år

1998. Regeländringar som aviserades i den ekonomiska

vårpropositionen fullföljs genom att regeringen lägger

fram lagförslag om vissa regeländringar avseende

vårdbidrag vid sjukhusvistelse, merkostnadsersättning

samt att tillfällig föräldrapenning skall kunna utges i

vissa fall vid övergångsboende.

Besparingsåtgärder genomförs inom utgiftsområdet i

enlighet med vad som angavs i den ekonomiska

vårpropositionen. Regeringen har för avsikt att senare

under hösten 1997 återkomma till riksdagen med förslag

avseende sjukpenninggrundande inkomst.

Ramen för utgiftsområdet föreslås för år 1998 till

35 814 miljoner kronor och beräknas för år 1999 till

36 331 miljoner kronor och för år 2000 till 36 837

miljoner kronor.

Utgiftsområde 13: Ekonomisk trygghet vid

arbetslöshet

Utgiftsområdet omfattar enligt regeringens förslag

för år 1998 huvudsakligen utgifter för

arbetslöshetsersättning samt lönegarantiersättning.

Dessutom utgifter för åtgärder som, helt eller delvis,

finansieras på basis av arbetslöshetsersättningen

innefattar området t.ex. tillfällig avgångsersättning

och resursarbeten. Utgiftsnivån påverkas primärt av

nivån på den öppna arbetslösheten vad gäller

utgifterna för arbetslöshetsersättningen och av antalet

konkurser vad gäller utgifterna för

lönegarantiersättningen. De samlade utgifterna inom

utgiftsområdet beräknas uppgå till 42,7 miljarder

kronor under år 1998, varav utgifterna för

arbetslöshetsersättning utgör 95 procent. Utgifterna

för arbetslöshetsförsäkringen och det kontanta

arbetsmarknadsstödet har ökat kraftigt under senare

år.

Arbetslöshetsförsäkringen och lönegarantin skall

medverka till att underlätta och stimulera omställning

och därigenom öka flexibiliteten på arbetsmarknaden.

Mot denna bakgrund har arbetslöshetsförsäkringen

nyligen reformerats och en ny lag om

arbetslöshetsförsäkring träder i kraft den 1 januari 1998.

Inom utgiftsområdet prioriteras under år 1998 i

större omfattning än tidigare aktivitet och omställning

under arbetslöshet. Möjligheter till s.k.

generationsväxling införs fr.o.m. år 1998. Åtgärden

syftar till att bereda yngre långtidsarbetslösa anställning

genom att låta de som senast den 31 augusti fyllt 63 år

avsluta sin yrkesverksamma period i förtid. Åtgärden

skall vara en engångsåtgärd.

Besparingsåtgärder genomförs inom utgiftsområdet i

enlighet med vad som angivits i propositionen om en

allmän och sammanhållen arbetslöshetsförsäkring (prop.

1996/97:107).

Ramen för utgiftsområdet föreslås för år 1998 till

42 723 miljoner kronor och beräknas för år 1999 till

33 541 miljoner kronor och för år 2000 till 25 280

miljoner kronor.

Utgiftsområde 14: Arbetsmarknad och

arbetsliv

Utgiftsområdet omfattar arbetsmarknadspolitiska

åtgärder, Arbetsmarknadsverket och

Arbetarskyddsstyrelsen m.fl. myndigheters förvaltning

samt forskning och utveckling på arbetsmarknads- och

arbetslivsområdet. Området innefattar även vissa

utgifter för Samhall AB:s verksamhet,

jämställdhetspolitiska frågor samt statliga

arbetsgivarfrågor.

Målen för utgiftsområdet syftar huvudsakligen till att

genom en aktiv arbetsmarknadspolitik som inriktas mot

effektiv platsförmedling, kompetensutveckling och

minskad långtidsarbetslöshet medverka till att

regeringens övergripande mål om en halvering av den

öppna arbetslösheten till 4 procent år 2000 uppnås.

Inom utgiftsområdet prioriteras under år 1998

åtgärder för att motverka flaskhalsar, bl.a. tillsättningen

av lediga platser genom en förstärkning av

arbetsförmedlingen. Vidare prioriteras en fortsatt

ökning av det lokala inflytandet inom

arbetsmarknadspolitiken och åtgärder för att undvika

uppsägningar inom kommuner och landsting.

För att motverka ungdomsarbetslösheten föreslår

regeringen att kommunerna ges möjlighet att erbjuda

utvecklingsinsatser för arbetslösa ungdomar i åldern 20

till 24 år. Vidare föreslår regeringen på tilläggsbudget

att ett nationellt program för IT-utbildning införs inom

ramen för arbetsmarknadsutbildningen.

Regeringen föreslår en ytterligare satsning på

högskoleplatser, som är av strategisk betydelse bl.a. för

sysselsättning och tillväxt. Denna satsning påverkar

utgiftsområdet engångsvis för år 1998.

Tidigareläggningen omfattar 10 000 högskoleplatser och

1 000 platser i kvalificerad yrkesutbildning.

Besparingsåtgärder genomförs inom utgiftsområdet i

enlighet med vad som angavs i den ekonomiska

vårpropositionen. Därutöver föreslås, för att finansiera

föreslagna utgiftsökningar, att finansieringsbidraget vid

arbetsplatsintroduktion höjs, anställningsstöd införs och

att rätt till ersättning under sommaruppehåll vid särskilt

upphandlad arbetsmarknadsutbildning avskaffas.

Ramen för utgiftsområdet föreslås för år 1998 till 47

542 miljoner kronor och beräknas för år 1999 till 49

370 miljoner kronor och för år 2000 till 48 663 miljoner

kronor.

Utgiftsområde 15: Studiestödet

Utgiftsområdet omfattar utgifter för studiehjälp till

gymnasiestuderande i form av studiebidrag,

inackorderingstillägg m.m, studiemedel samt olika

former av vuxenstudiestöd.

Studiestödet är en viktig del av utbildningspolitiken

och skall bidra till att de övergripande målen för

utbildningspolitiken nås. Studiestödet skall verka

rekryterande och därmed bidra till högt deltagande i

utbildningen och ha en utjämnande verkan som främjar

ökad social rättvisa.

Förslag om besparingsåtgärder inom utgiftsområdet

följer de åtgärder som aviserades i 1997 års ekonomiska

vårproposition. Bland annat föreslås slopad

timersättning vid svenskundervisning för invandrare,

skärpta regler för utlandsstudier samt skärpt

efterkontroll av inkomster inom studiemedelssystemet.

Inom vuxenutbildningen prioriteras en fortsatt

utbyggnad av den tidigare beslutade

vuxenutbildningssatsningen. I enlighet med vad som

beslutades i 1997 års ekonomiska vårproposition skall

vuxenutbildningen byggas ut under 1998.

Budgetförslaget bygger på den nu beskrivna

vuxenutbildningssatsningen och på den utbyggnad av

högskolan som regeringen presenterade i 1997 års

ekonomiska vårproposition. Ökningen hösten 1998

tidigareläggs också till vissa delar till våren 1998. I

budgetförslaget ingår även en höjning av studiebidragen

i studiehjälpen som en följd av höjningen av

barnbidragen fr.o.m. 1 januari 1998.

Ramen för utgiftsområdet föreslås för år 1998 till

21 334 miljoner kronor och beräknas för år 1999 till

22 619 miljoner kronor och för år 2000 till 23 815

miljoner kronor.

Utgiftsområde 16: Utbildning och

universitetsforskning

Utgiftsområdet omfattar skola och barnomsorg,

vuxenutbildning, kvalificerad yrkesutbildning,

högskoleutbildning och forskning samt centrala

myndigheter inom Utbildningsdepartementets

område.

Inom barnomsorgen är de viktigaste målen att ge

barn stöd och stimulans för sin utveckling, samt att

underlätta för föräldrar att förena förvärvsarbete eller

studier med vård och ansvar för barn.

Skolans mål är att alla barn och ungdomar oberoende

av kön, geografisk hemvist samt sociala och

ekonomiska förhållanden skall ha lika tillgång till en

likvärdig utbildning. Alla barn och unga skall ges

förutsättningar att nå målen i skollagen, läroplanerna

och kursplanerna.

Målet för vuxenutbildningen är, i enlighet med vad

som anges i skollag och läroplan, att överbrygga

utbildningsklyftorna, medverka till arbetslivets

förändring, bidra till full sysselsättning och tillgodose de

vuxnas individuella önskemål om vidgade studie- och

utbildningsmöjligheter och ge dem tillfälle att

komplettera sin ungdomsutbildning.

Universitet och högskolor har som sitt viktigaste mål

att erbjuda utbildning av hög och likvärdig kvalitet i alla

delar av landet och att bedriva forskning och därmed

bidra till en regionalt balanserad utveckling.

Inom forskningen är ett av de viktigaste målen att

forskningen skall främja kritiskt tänkande och

vetenskapligt förhållningssätt och bidra med ny

väsentlig kunskap till förmån för hälsa, kultur, välfärd,

miljö, ekonomisk utveckling, sysselsättning och

omställning mot en hållbar utveckling.

Prioriteringar för året är inom barnomsorg och skola

att utveckla ett gemensamt synsätt på barns och

ungdomars utveckling och lärande från tidig ålder samt

att skapa förutsättningar för en integration mellan

förskola och skola. Vidare prioriteras arbetet med att

utveckla utbildningens kvalitet och likvärdighet i skolan.

Inom vuxenutbildningen prioriteras utbyggnaden av

vuxenutbildningssatsningen. Under år 1998 skall

vuxenutbildningen byggas ut till totalt 124 300 platser,

varav 10 000 platser avser folkbildningen

(utgiftsområde 17). Utbyggnaden innefattar även

utbyggnad av den kvalificerade yrkesutbildningen till

totalt 8 800 platser höstterminen 1998. Med anledning

av den stora efterfrågan på den kvalificerade

yrkesutbildningen föreslår regeringen att utbyggnaden

tidigareläggs med 1 000 platser redan under våren

1998. Expansionen av vuxenutbildningen måste också

omfatta en successiv förnyelse, såväl organisatoriskt och

pedagogiskt som innehållsmässigt. Under 1998 kommer

verksamheten inom vuxenutbildningsområdet att

koncentreras kring att stödja och stimulera

utvecklingsarbete.

Budgetförslaget bygger på den beskrivna

vuxenutbildningssatsningen och på den utbyggnad av

högskolan som regeringen presenterade i 1997 års

ekonomiska vårproposition. Ökningen av högskole-

platser hösten 1998 tidigareläggs till vissa delar till

våren 1998. Utöver utbyggnaden av den högre

utbildningen prioriteras att förstärka kvaliteten inom

forskningen och forskarutbildningen.

De förslag till besparingsåtgärder som tidigare

redovisats fullföljs och preciseras. Bland annat föreslås

en sänkning av statens bidrag till svensk undervisning i

utlandet. Vidare har förslag till genomförande av en

beslutad besparing om 150 miljoner kronor inom

forskningen presenterats av en särskild utredare.

Förslaget har remissbehandlats och ingår delvis i detta

budgetförslag. Besparingar har också fördelats på

universiteten och högskolorna.

I budgetförslaget ingår också förslag om

kvalitetsförstärkning inom högskolan. Det sker genom

att medel anslås för kompetensutveckling av

högskolelärare, samt genom att antalet platser inom

forskarutbildningen ökas i syfte att tillgodose ett ökat

behov av forskarutbildade. Vidare föreslås en

reformering av forskarutbildningen.

Ramen för utgiftsområdet föreslås för år 1998 till

27 051 miljoner kronor och beräknas för år 1999 till

28 133 miljoner kronor och för år 2000 till 29 402

miljoner kronor.

Utgiftsområde 17: Kultur, medier,

trossamfund och fritid

Utgiftsområdet omfattar kulturområdet, stöd till

folkbildning, ungdomsfrågor samt folkrörelse- och

idrottsfrågor.

De viktigaste målen på kulturområdet är värnandet

av yttrandefriheten, allas delaktighet i kulturlivet,

kulturell mångfald, konstnärlig förnyelse och kvalitet,

kulturens förutsättningar att vara en utmanande och

obunden kraft i samhället, bevarandet och brukandet av

kulturarvet.

Inom utgiftsområdet prioriteras under år 1998 bl.a.

insatser för att förbättra konstnärernas villkor, stärka

litteraturen och läsandet samt åtgärder för att ge en

bättre regional balans i kultursatningarna. Kulturens roll

för den regionala utvecklingen och en ekologiskt hållbar

utveckling i samhället lyfts fram. År 1998 blir ett

kulturår för hela Sverige. Under år 1998 påbörjas också

en satsning på det industrihistoriska arvet.

Besparingsåtgärder genomförs inom utgiftsområdet i

enlighet med vad som angavs i den ekonomiska

vårpropositionen.

Ramen för utgiftsområdet föreslås för år 1998 till

7 335 miljoner kronor och beräknas för år 1999 till

7 460 miljoner kronor och för år 2000 till 7 614

miljoner kronor.

Utgiftsområde 18: Samhällsplanering,

bostadsförsörjning och byggande

Utgiftsområdet omfattar plan-, bygg- och

bostadsväsendet, geotekniska frågor, länsstyrelserna, de

regionala självstyrelseorganen, lantmäteriverksamhet

m.m. samt stöd till ekologisk omställning och

utveckling.

De viktigaste målen är att trygga alla människors

behov av en god bostad till rimlig kostnad och en trygg

närmiljö samt att främja en ekologiskt hållbar

utveckling inom samhällsplanering och byggande.

Under budgetåret 1998 prioriteras omställningen till

ekologiskt hållbart byggande och boende.

Regeringen föreslår att lagen (1993:737) om

bostadsbidrag tas in bland de lagar som räknas upp i

lagen (1987:813) om homosexuella sambor fr.o.m. den

1 januari 1998.

Besparingsåtgärder inom utgiftsområdet fullföljs i

enlighet med vad som angavs i den ekonomiska

vårpropositionen. Därutöver kommer statens utgifter för

räntebidrag att minska snabbare än vad som beräknades

i 1997 års budgetproposition bl.a. beroende på en mer

positiv ränteutveckling än förväntat.

Ramen för utgiftsområdet föreslås för år 1998 till

22 826 miljoner kronor och beräknas för år 1999 till

20 427 miljoner kronor, och för år 2000 till 17 574

miljoner kronor.

Utgiftsområde 19: Regional utjämning och

utveckling

Utgiftsområdet omfattar bl.a. olika former av

regionalpolitiska företagsstöd och medel som

länsstyrelserna förfogar över för regional

projektverksamhet samt en del av medfinansieringen av

EG:s strukturfondsprogram. I utgiftsområdet ingår även

utbetalningar från EG:s regionalfond som delfinansierar

EG:s bidrag till strukturfondsprogrammen.

Det övergripande målet för verksamhetsområdet är

att underlätta för näringslivet i regionalpolitiskt

prioriterade områden att utvecklas så att det bidrar till

att uppfylla målen för regionalpolitiken.

Regeringen avser att i en regionalpolitisk proposition

bl.a. närmare behandla de framtida förutsättningarna

samt mål och riktlinjer för regionalpolitiken.

Inom utgiftsområdet prioriteras under år 1998

genomförandet i hela landet av förslag som kommit

fram i arbetet med den nya tillväxtorienterade regionala

näringspolitiken. Den innebär bl.a. en ökad samverkan

mellan de olika statliga åtgärder som har betydelse för

näringslivets utveckling. Vidare skall möjligheterna till

att effektivisera genomförandet av EG:s

strukturfondsprogram undersökas.

Det förslag till besparingsåtgärder som redovisades i

den ekonomiska vårpropositionen genomförs och

preciseras.

Ramen för utgiftsområdet föreslås för år 1998 till

3 605 miljoner kronor och beräknas för år 1999 till

3 585 miljoner kronor och för år 2000 till 3 284

miljoner kronor.

Utgiftsområde 20: Allmän miljö och

naturvård

Utgiftsområdet omfattar frågor rörande biologisk

mångfald och naturvård, vatten- och luftvård,

avfallsfrågor, bilavgasfrågor, miljöskydd, miljö- och

kretsloppsforskning, kemikaliekontroll, strålskydd och

säkerhetsfrågor kopplade till kärnkraften samt

internationellt miljösamarbete.

De viktigaste målen inom utgiftsområdet är att

skydda människors hälsa, bevara den biologiska

mångfalden, främja en långsiktigt god hushållning med

naturresurser, samt att skydda natur- och

kulturlandskap.

Regeringen avser att under våren 1998 lägga fram en

samlad miljöpolitisk proposition inför 2000-talet med

förslag till bl.a. nya och omarbetade miljömål. Under

senhösten 1997 avser regeringen lämna en proposition

med förslag till miljöbalk till riksdagen. Riktlinjer för

regeringens fortsatta arbete med ekologiskt hållbar

utveckling redovisas för riksdagen i en separat

skrivelse.

Inom utgiftsområdet prioriteras under år 1998 den

biologiska mångfalden bl.a. genom att medel för

investeringar i mark för naturvård och vård av sådan

mark behålls oförändrade.

Kärnsäkerhets- och strålskyddsarbetet får ökade

resurser med anledning av att avvecklingen av

kärnkraften påbörjas. I förhållande till den ekonomiska

vårpropositionen ökar utgiftsområdet med 23,5 miljoner

kronor för att förstärka kärnsäkerhets- och

strålskyddsarbetet.

Ramen för utgiftsområdet föreslås för år 1998 till

1 178 miljoner kronor och beräknas för år 1999 till

1 198 miljoner kronor och för år 2000 till 1 153

miljoner kronor.

Utgiftsområde 21: Energi

Utgiftsområdet omfattar insatser för omställning och

utveckling av energisystemet samt insatser för att

främja utvecklingen av effektiva energimarknader

och en god försörjningsberedskap.

De viktigaste målen inom utgiftsområdet är att:

 på kort och lång sikt trygga tillgången till el och

annan energi på med omvärlden konkurrenskraftiga

villkor för att främja en god ekonomisk och social

utveckling i Sverige

 skapa villkor för en effektiv energianvändning och

en kostnadseffektiv svensk energiförsörjning med

låg negativ påverkan på hälsa, miljö och klimat

 underlätta omställningen till ett ekologiskt uthålligt

samhälle.

Inom utgiftsområdet prioriteras under år 1998 det

energipolitiska program som beslutats av riksdagen

(prop. 1996/97:84, bet. 1996/97:NU12 rskr. 1996/

97:272) för omställningen av det svenska

energisystemet. Satsningen uppgår till totalt drygt 9

miljarder kronor och löper fram t.o.m. år 2004.

Programmet omfattar åtgärder som syftar till att på ett

kostnadseffektivt sätt minska användningen av el för

uppvärmning, utnyttja det befintliga elsystemet

effektivare och öka tillförseln av el och värme från

förnybara energikällor. Särskilda åtgärder vidtas för att

utveckla el- och värmeförsörjningen i Sydsverige.

Energipolitiska insatser på klimatområdet genomförs.

En ny central energimyndighet inrättas den 1 januari

1998.

Besparingsåtgärder genomförs inom utgiftsområdet i

enlighet med vad som angavs i den ekonomiska

vårpropositionen.

Ramen för utgiftsområdet föreslås för år 1998 till

1 583 miljoner kronor och beräknas för år 1999 till

1 842 miljoner kronor och för år 2000 till 1 603

miljoner kronor.

Utgiftsområde 22: Kommunikationer

Utgiftsområdet omfattar vägtrafik, järnvägstrafik,

sjöfart, luftfart, postbefordran, telekommunikationer

och övergripande informationsteknikfrågor. I

utgiftsområdet ingår också sektorsforskning och

miljöfrågor.

De viktigaste målen för utgiftsområdet är:

 medborgarna och näringslivet i hela landet skall

erbjudas en tillfredsställande, säker och miljövänlig

trafikförsörjning till lägsta möjliga

samhällsekonomiska kostnader

 enskilda och myndigheter i landets olika delar ska ha

tillgång till effektiva telekommunikationer

 i landet skall finnas en rikstäckande postservice som

innebär att brev och paket kan förmedlas till alla

oavsett adressort, till enhetliga och rimliga priser.

Inom utgiftsområdet prioriteras under år 1998 att

åtgärderna i infrastrukturen bör bidra till tillväxt och

sysselsättning i alla delar av landet, leda till förbättrad

transportkvalitet, öka infrastrukturens miljöanpassning,

minska störningarna från trafikbuller samt utformas

med utgångspunkt från högsta ambition för

trafiksäkerheten. Regeringen kommer att lämna ett

samlat förslag till riksdagen om den framtida

trafikpolitiken. Inriktningen är att åstadkomma ett

miljöanpassat transportsystem som främjar välfärd och

tillväxt.

Åtgärder genomförs och preciseras inom

utgiftsområdet i enlighet med vad som angavs i den

ekonomiska vårpropositionen.

Ramen för utgiftsområdet föreslås för år 1998 till

24 101 miljoner kronor och beräknas för år 1999 till

26 669 miljoner kronor och för år 2000 till 27 262

miljoner kronor.

Utgiftsområde 23: Jord- och skogsbruk, fiske

med anslutande näringar

Utgiftsområdet omfattar jordbruk och trädgårdsnäring,

fiske, rennäring, djurskydd och djurhälsovård,

livsmedelskontroll, viss utbildning och forskning samt

skogsnäring.

De viktigaste målen för utgiftsområdet är att tillämpa

EU:s gemensamma jordbrukspolitik, att verka för en

reformering av denna i riktning mot en mer

marknadsorienterad och konsumentvänlig politik som

underlättar EU:s utvidgning, att stärka

konsumentperspektivet och verka för en rationell

produktion av säkra livsmedel med hög kvalitet, att

värna natur- och kulturmiljön och att utveckla

livsmedelsproduktionen för ökad sysselsättning, regional

balans och uthållig tillväxt.

För år 1998 föreslås att sammanlagt 13 726 miljoner

kronor anslås för utgiftsområdet. Två tredjedelar av

utgifterna finansieras från EG-budgeten. Merparten av

EG-stödet, omkring 6 850 miljoner kronor, avser

obligatoriska åtgärder såsom arealersättning, djurbidrag,

intervention och exportbidrag. Därtill kommer

delfinansierade frivilliga stöd och ersättningar som

förutsätter nationell medfinansiering. Till dessa hör

miljöersättningar, stöd till mindre gynnade områden och

strukturstöd.

Inom utgiftsområdet prioriteras under år 1998 bl.a:

 utökat miljöprogram för jordbruket

 ökade resurser till fiskevården

 utökning av antalet utbildningsplatser vid Sveriges

lantbruksuniversitet.

Ramen för utgiftsområdet föreslås för år 1998 till

13 726 miljoner kronor och beräknas för år 1999 till

13 792 miljoner kronor och för år 2000 till 13 861

miljoner kronor.

Utgiftsområde 24: Näringsliv

Utgiftsområdet omfattar näringspolitik, teknologisk

infrastruktur, konkurrensfrågor, teknisk forskning och

utveckling, utrikeshandel, export- och

investeringsfrämjande, kooperativa frågor samt

konsumentfrågor.

De viktigaste målen inom utgiftsområdet är:

 att bidra till att stärka näringslivets tillväxt och

internationella konkurrenskraft

 att konsumenterna skall ha en stark ställning på

marknaden och att deras intressen tillgodoses

 att bidra till en långsiktigt hållbar utveckling genom

att utveckla sådana konsumtions- och

produktionsmönster som minskar påfrestningarna på

miljön.

Inom utgiftsområdet prioriteras under år 1998:

 insatser för att stimulera nyetablering av företag

samt expansion av främst små och medelstora

företag

 fortsatta åtgärder för att utveckla turistnäringen.

 fortsatta insatser för att främja främst små och

medelstora företags export

 att konkretisera miljömålet inom konsumentpolitiken

 att stärka konsumenternas ställning som

marknadsaktörer i Sverige och i EU.

Besparingsåtgärder genomförs inom utgiftsområdet i

enlighet med vad som angavs i den ekonomiska

vårpropositionen.

Ramen för utgiftsområdet föreslås för år 1998 till

2 698 miljoner kronor och beräknas för år 1999 till

2 590 miljoner kronor och för år 2000 till 2 572

miljoner kronor.

Utgiftsområde 25: Allmänna bidrag till

kommuner

Utgiftsområdet omfattar merparten av statens bidrag till

kommuner och landsting. Bidragen syftar till att så långt

det är möjligt skapa goda och likvärdiga ekonomiska

förutsättningar för kommunerna och landstingen att

uppnå de nationella målen inom olika verksamheter.

För att förbättra sysselsättningsutvecklingen i

kommunsektorn och värna skola, vård och omsorg

föreslog regeringen i 1997 års ekonomiska

vårproposition att utgiftsområdet skulle tillföras 4 000

miljoner kronor för år 1997 och aviserade ytterligare

4 000 miljoner kronor från och med år 1998. För år

1998 föreslår regeringen i denna proposition att 100

miljoner kronor av dessa engångsvis tillförs

utgiftsområde 8 Invandrare och flyktingar under

anslaget B 4 Kommunersättningar vid

flyktingmottagande.

Regeringen anser vidare att det finns

samhällsekonomiska förutsättningar att därutöver öka

tillskottet till kommunerna och landstingen efter år

1998. År 1999 ökas tillskottet med 4 000 miljoner

kronor och med ytterligare 4 000 miljoner kronor år

2000. Tillskottet uppgår därmed till 12 000 miljoner

kronor år 1999 och 16 000 miljoner kronor år 2000.

Regeringen återkommer i nästa års ekonomiska

vårproposition när det gäller hur de ökade tillskotten för

åren 1999 och 2000 bör tillföras kommunsektorn.

Regeringen uttalade hösten 1996 att den är beredd att

utfärda ett s.k. återbetalningsskydd på upp till 2 600

miljoner kronor, med anledning av regeringens beslut

att räkna upp de preliminära skatteinkomsterna för år

1997. I denna proposition avsätts 2 600 miljoner för att

år 1999 finansiera detta skydd, dvs. ytterligare 300

miljoner kronor jämfört med beräkningen i den

ekonomiska vårpropositionen.

Därutöver påverkas nivån på utgiftsområdet av

regleringar av statliga åtgärder som har kommunal-

ekonomiska effekter.

Ramen för utgiftsområdet föreslås för år 1998 till

93 049 miljoner kronor och beräknas för år 1999 till

100 288 miljoner kronor och för år 2000 till 101 848

miljoner kronor.

Utgiftsområde 26: Statsskuldsräntor m.m.

Utgiftsområdet omfattar utgifter för räntorna på

statsskulden, oförutsedda utgifter samt

Riksgäldskontorets provisionskostnader i samband med

upplåning och skuldförvaltning. Även beräkningsposten

minskning av anslagsbehållningar tillhör utgiftsområdet

men dessa utgifter redovisas separat. Utgiftsområdet

statsskuldsräntor m.m. ingår inte i utgifts-taket.

Utgifterna för statsskuldsräntan bestäms av ett antal

faktorer så som:

 Storleken på statsskulden vid periodens början

 Lånebehovets utveckling

 Riksgäldskontorets upplåningsteknik

En mer ingående redovisning av statsskuldsräntorna

lämnas i volym 2, under utgiftsområde 26

Statsskuldsräntor m.m.

Ramen för utgiftsområdet föreslås för år 1998 till

109 125 miljoner kronor och beräknas för år 1999 till

98 235 miljoner kronor och för år 2000 till 93 410

miljoner kronor.

Utgiftsområde 27: Avgiften till Europeiska

Gemenskapen

Utgiftsområdet avser Sveriges avgift till EU-budgeten i

enlighet med Europeiska unionens fördrag. Utgifterna

för år 1998 beräknas enligt kommissionens

budgetförslag. Avgiften kan under året förändras till

följd av faktisk uppbörd avseende tullar och

importavgifter, utfallet av EU-budgeten tidigare år,

tilläggsbudgetar på gemenskapsnivå, valutakurs samt

andra korrigeringar av avgiften.

Återbetalning av delar av avgiften enligt den s.k.

infasningsöverenskommelsen budgeteras under

inkomsttitel 7111 Återbetalning avseende avgiften till

gemenskapsbudgeten.

Utgiftsområdet beräknas för år 1998 till 19 645

miljoner kronor. Avgiften har reviderats i förhållande

till de beräkningar som presenterades i den ekonomiska

vårpropositionen. Förändringarna föranleds till större

delen av justering av antagandena för utvecklingen av

tullar och importavgifter, men även av justering av

antagandena för utveckling av mervärdesskattebas och

bruttonationalinkomst samt med hänsyn till Europeiska

kommissionens budgetförslag för år 1998.

Ramen för utgiftsområdet föreslås för år 1998 till

19 645 miljoner kronor och beräknas för år 1999 till

20 320 miljoner kronor och för år 2000 20 982 miljoner

kronor.

Socialförsäkringssektorn vid sidan av

statsbudgeten

Vid sidan av statsbudgeten finns den allmänna

tilläggspensionen (ATP), delpensionen samt

arbetsskadeförsäkringen.

Med anledning av lagen (1996:1059) om

statsbudgeten aviserades i 1997 års ekonomiska

vårproposition en översyn av nuvarande fonder inom

respektive departementsområde. Regeringen gör

bedömningen att principerna om bruttoredovisning i

lagen om statsbudgeten även skall gälla för de delar av

socialförsäkringssektorn som ligger vid sidan av

statsbudgeten. Denna bedömning görs med förbehåll för

eventuella juridisk-tekniska komplikationer. Detta kan

föranleda regeringen att göra en ny bedömning.

Regeringen bereder nu frågan om hur principerna om

bruttoredovisning skall tillämpas på de delar av

socialförsäkringssektorn som ligger vid sidan av

statsbudgeten. Regeringen avser att återkomma och

redovisa sina bedömningar och förslag i dessa frågor i

den aviserade propositionen om

socialförsäkringsadministration.

Ramen för socialförsäkringssektorn vid sidan av

statsbudgeten föreslås för år 1998 till 132 744 miljoner

kronor och beräknas för år 1999 till 137 928 miljoner

kronor och för år 2000 till 144 351 miljoner kronor.

4.6 Lån för myndigheters

investeringar i

anläggningstillgångar och

myndigheters krediter i

Riksgäldskontoret

Regeringens förslag:

Regeringen får för budgetåret 1998 besluta om lån i

Riksgäldskontoret för myndigheters investeringar i

anläggningstillgångar intill ett sammanlagt belopp av

15 700 miljoner kronor.

Vidare får regeringen för budgetåret 1998 besluta om

krediter för myndigheters räntekonton i

Riksgäldskontoret intill ett sammanlagt belopp av 13

400 miljoner kronor.

Enligt lagen (1996:1059) om statsbudgeten skall

riksdagen årligen fastställa en total låneram i

Riksgäldskontoret för myndigheters investeringar i

anläggningstillgångar som används i statens verksamhet

(20 §). Vidare skall riksdagen årligen fastställa en total

kreditram i Riksgäldskontoret för myndigheternas

finansiering av behov av rörelsekapital (21§).

Lånebemyndigandet f`r budgetåret 1998

I följande tabell redovisas för varje utgiftsområde dels

upptagna lån per den 30 juni 1997, dels låneramar som

regeringen tilldelat myndigheterna för innevarande

budgetår samt beräknat sammanlagt behov av låneramar

för budgetåret 1998. Låneramsbeloppen avser den totala

skuld som regeringen via myndigheterna högst får ha i

Riksgäldskontoret under det aktuella budgetåret.

TABELL 4.11 LÅNEBEMYNDIGANDET FÖR

BUDGETÅRET 1998

MILJONER KRONOR

UPPTAG

NA

LÅN

1997-

06-30

TILLDELA

DE

LÅNERAM

AR 1997

LÅNE-

RAMAR

1998

UO1 Rikets styrelse

135,0

285,5

410,6

UO2 Samhällsekonomi

och finansförvaltning

83,3

156,9

116,7

UO3 Skatteförvaltning

och uppbörd

605,9

865,0

865,0

UO4 Rättsväsendet

1

650,5

2 640,8

2

651,9

UO5 Utrikesförvaltning

 och intern

samverkan

150,5

261,8

261,8

UO6 Totalförsvar

1

444,6

2 218,1

2

713,7

UO7 Internationellt

bistånd

57,5

62,0

62,0

UO8 Invandrare och

flykt ingar

18,5

39,4

53,5

UO9 Hälsovård,

sjukvård och

social omsorg

77,0

161,1

201,6

UO10 Ekon.

trygghet vid sjukdom

och handikapp

484,0,

1 086,0

1

086,0

UO14

 Arbetsmarknad och

 arbetsliv

359,5

726,2

724,7

UO16

 Utbildning och

 universitetsforskni

ng

2

372,6

3 870,5

4

348,3

UO17 Kultur,

medier,

 trossamfund och

fritid

133,4

323,2

337,9

UO18

 Samhällsplanering,

 bostadsförsörjning

253,4

376,6

334,2

UO19

 Regional

utjämning och

utveckling

1,2

1,6

1,6

UO20 Allmän

miljö- och

 naturvård

30,9

51,1

55,1

UO21 Energi

-

-

10,0

UO22

 Kommunikationer

91,6

181,4

159,0

UO23 Jord-

och skogsbruk fiske

med anslut- ande

näringar

454,2

687,5

639,5

UO24

 Näringsliv

85,6

217,5

199,5

Till regeringens

disposition

487,7

467,4

Summa

8

489,2

14 700

15 700

Förklaring till förändringar

Regeringen beräknar för budgetåret 1998 det samlade

lånebeloppet till 15 700 miljoner kronor. Av beloppet

beräknas 467,4 miljoner kronor ställas till regeringens

disposition för att möta oförutsedda behov. Ökningen av

låneramen kan främst härledas till utgiftsområde 16 och

kan förklaras av de stora satsningar som regeringen gör

inom området. Även inom utgiftsområde 6 föreligger en

relativt stor ökning.

Som riksdagen tidigare påpekat (1996/97:FiU1),

föreligger fortfarande en relativt stor skillnad mellan

begärd låneram och faktiskt utnyttjad låneram.

Regeringen kan konstatera att så är fallet även i år.

Regeringen kommer att göra en översyn av

beräkningsmetoderna för låneramarna för

myndigheternas investeringar i anläggningstillgångar för

att därigenom få ett bättre underlag för bedömning av

den totala låneramen.

Bemyndigande f`r total kreditram 1998

Myndigheterna placerar tillfällig öveskottslikviditet och

finansierar tillfälliga likviditetsunderskott i

Riksgäldskontoret. Myndigheterna har för detta

ändamål ett räntekonto med kredit i Riksgäldskontoret.

Normalt uppgår räntekontokrediten till 10% av

myndigheternas omslutning.

I följande tabell redovisas för varje utgiftsområde

beräknat sammanlagt kreditbehov för budgetåret 1998.

Det totala beräknade kreditbehovet ökar något.

Utnyttjandet av krediterna är dock sällan så stort som

beräkningarna påvisar. En översyn kommer därför även

att göras av beräkningsmetoden för fastställande av

räntekontokrediten.

TABELL 4.12 KREDITBEHOV FÖR BUDGETÅRET 1998

MILJONER KRONOR

KREDITRAM

1997

KREDITBEHOV

1998

UO1 Rikets styrelse

291,8

296,5

UO2 Samhällsekonomi

och finansförvaltning

235,0

238,5

UO3 Skatteförvaltning

och uppbörd

701,3

685,7

UO4 Rättsväsende

1 792,6

1 826,7

UO5 Utrikesförvaltning

 och intern

samverkan

167,0

167,0

UO6 Totalförsvar

5 122,0

5 354,3

UO7 Internationellt

 bistånd

41,2

41,2

UO8 Invandrare och

 flyktingar

51,1

52,0

UO9 Hälsovård,

sjukvård och

social omsorg

206,3

216,4

UO10 Ekon.

trygghet vid

 sjukdom och

 handikapp

56,9

72,5

UO14

 Arbetsmarknad och

 arbetsliv

469,8

468,5

UO16

 Utbildning och uni

 versitetsforskning

753,5

855,9

UO17 Kultur,

medier och

 trossamfund och

 fritid

142,1

155,1

UO18

 Samhällsplanering,

 bostadsförsörjning

234,9

221,0

UO19

 Regional

utjämning och

utveckling

3,1

3,1

UO20

 Allmnän miljö-

och naturvård

64,5

56,2

UO21 Energi

12,1

UO22

 Kommunikationer

2 157,1

2 196,3

UO23 Jord-

och skogs-

 bruk, fiske med

anslu- tande

näringar

299,0

252,4

UO24

 Näringsliv

116,6

109,9

Till regeringens

disposition

94,2

118,6

Summa

13 000

13 400

Sammanställning av övrig utlåning och krediter

Nedan presenteras en översikt av övrig utlåning och

krediter som riksdagen har beslutat. Syftet är att ge en

så komplett bild som möjligt av myndigheternas

finansiering i Riksgäldskontoret.

TABELL 4.13 ÖVRIG UTLÅNING OCH KREDITER

MILJONER KRONOR

UTLÅNING

STÄLLNING 1997-

06-30

TOTAL RAM

1998

Långfristiga lån

Banverket

7 085

10 311

Fortifikationsverket, inv.

i mark m.m.

1 605

4 000

Luftfartsverket

1 514

3 500

Statens Fastighetsverk

3 740

7 000

Statens Järnvägar

1 450

1 100

Vägverket

1 345

3 900

Svenska Kraftnät

2 500

2 500

Bankstödsområdet

1 000

1 000

Statliga bolag

10 076

41 400

Investeringslån till

myndigheter

8 675

15 700

Kortfristiga krediter

Centrala

Studiestödsnämnden

54 939

75 000

FMV utstående

förskott

 finansiering

rörelse kap

13 763

5 833

18 000

16 000

Exportkreditnämnden

744

Obegräns

ad

Lönegarantifonden

1 665

1 665

RGK garantiverksamhet

0

Obegräns

ad

BKN garantiverksamhet

0

Obegräns

ad

Räntekonton med kredit

232

13 400

Särskilt räntekonto

 RSV (Kommunernas

skatte-

 utjämninskonto

 Jordbruksverket

188

98

Obegräns

ad

5 500

Luftfartsverkets och Svenska kraftnäts låneram för år

1998 anger verkens låneram både för upplåning på

marknaden och i Riksgäldskontoret. Vad gäller de

statliga bolagens upplåning i Riksgäldskontoret beräknas

den totala ramen för år 1998 inte utnyttjas. CSN har en

total fodran på studielånstagare uppgående till 96 100

miljoner kronor (dec.-96). Skillnaden mellan detta

belopp och CSN:s upplåning i Riksgäldskontoret beror

på att utlåningen till studielånstagare före år 1989

anslagsfinansierades.

Ställningen per den 30 juni 1997 vad gäller de

kortfristiga krediterna kan i vissa fall vara missvisande

då rörelserna under året kan vara stora. Ett exempel är

det särskilda räntekonto som Jordbruksverket har för

förskottering av EU-medel. Vissa utbetalningar uppgår

till flera miljarder kronor att jämföra med ställningen

den 30 juni på 98 miljoner kronor. Det bör även

observeras att det belopp som anges för räntekonton

med kredit ej är ett nettobelopp, dvs. inlåning minus

utlåning. Beloppet anger den kredit som utnyttjas.

Flertalet myndigheter ligger dock med inlåning på

räntekontot.

Någon summering av den totala låne- och

kreditmöjligheten i Riksgäldskontoret är ej meningsfull

då vissa av krediterna är obegränsade.

4.7 Redovisning av

beställningsbemyndiganden

Hanteringen av beställningsbemyndiganden och andra

utfästelser som medför utgifter efter år 1998 har

förbättrats och getts en mer enhetlig form. Behovet av

bemyndiganden redovisas under egen rubrik i anslags-

och myndighetsavsnitten. Nedan görs en

sammanfattning per utgiftsområde av åtaganden och

utfästelser som kräver bemyndiganden.

TABELL 4.14 SAMMANFATTANDE REDOVISNING AV

BESTÄLLNINGSBEMYNDIGANDEN

MILJONER KRONOR

UTGIFTSOMRÅDE

UTNYTTJA

T OCH

PROGNOSTI

CERAT

T.O.M.

1997

BEGÄRT

FÖR 1998

TOTAL

BEMYNDIG

ANDERAM

6 Totalförsvar

61 470

24 715

86 185

7 Internationellt

 bistånd

0

810

810

9 Hälsovård,

sjukvård

 och social

omsorg

140

150

290

14

 Arbetsmarknad

och

 arbetsliv

-

3951

395

16

 Utbildning och

 universitets

forskning

1 740

3 029

4 769

17

 Kultur, medier,

tros-

 samfund och

fritid

23

38

61

18

 Samhällsplanerin

g,

 bostadsförsörjnin

g och byggande

144

2 000

2 144

20

 Allmän miljö- och

 naturvård

0

60

60

21

 Energi

130

2 680

2 810

22

 Kommunikationer

173

365

538

24

 Näringsliv

1 260

1 968

3 228

Summa

65 080

36 210

101 290

1. I beloppet ingår både tidigare medgivna och nya bemyndiganden.

Samtliga siffror i tabellen avser beställningar och andra

utfästelser som medför utgifter efter år 1998, dvs. de

får anslagspåverkan från och med år 1999. Kolumn 2

avser lagda och prognosticerade beställningar t.o.m år

1997, kolumn 3 avser nya beställningar som skall göras

under år 1998 och kolumn 4 avser den totala

bemyndiganderam som krävs för att täcka summan av

redan lagda och nya beställningar som medför utgifter

efter år 1998.

Sammanställningen visar att det framtida behovet av

anslag för att täcka gjorda beställningar och andra

utfästelser t.o.m. år 1997 uppgår till 65,1 miljarder

kronor medan behovet för att täcka nya beställningar

och andra utfästelser under år 1998 uppgår till 36,2

miljarder kronor. Det totala behovet av anslag för att

infria gjorda åtaganden som förfaller fr.o.m. år 1999

uppgår därmed till 101,3 miljarder kronor.

Beställningar av försvarsmateriel och annan

utrustning till Försvarsmakten utgör den helt

dominerande posten på utgiftsområde 6 och detta

utgiftsområde svarar för 86 procent av det totala

åtagandet. På utgiftsområde 16 utgörs åtagandet av

beställningar knutna till flera forskningsrådsanslag. På

utgiftsområde 18 utgör två miljarder åtaganden

avseende lokala investeringsprogram för hållbar

utveckling. På utgiftsområde 21 handlar det

huvudsakligen om utfästelser om bidrag för minskad

elanvändning, investeringar och ny energiteknik.

Åtagandet på utgiftsområde 24 avser stöd till teknisk

forskning och utveckling samt stöd till rymdverksamhet.

Tabellen inrymmer bemyndiganden som begärs i

budgetpropositionen och som är beloppsbestämda. Även

i tidigare propositioner begärda beloppsbestämda

bemyndiganden finns med. Därutöver begär regeringen

bemyndiganden på ett par utgiftsområden där belopp ej

kan anges. Detta gäller utgiftsområde 7 avseende

utfästelser och åtaganden i det internationella

utvecklingssamarbetet samt utgiftsområde 27 avseende

åtaganden som följer av EU-budgeten för år 1998.

Vissa brister finns i redovisningen av

beställningsbemyndiganden. Främst gäller det

redovisning av hittills lagda beställningar och andra

utfästelser där uppgifter saknas på några områden. I

vissa fall inkluderas dessa belopp i kolumn 3 som avser

nya beställningar som skall göras under år 1998. Dessa

brister avses åtgärdas inför kommande redovisningar.

4.8 Budgeteffekter av förändrade

skatteregler

Den inkomstberäkning som redovisas i avsnitt 4.4.2

baseras förutom på bedömningar av den ekonomiska

utvecklingen m.m. även på de förändringar i skatte- och

avgiftsregler som presenteras i denna proposition.

Utöver dessa förslag lämnar regeringen i anslutning till

budgetpropositionen särskilda propositioner, som har

inverkan på statsbudgeten för år 1998. I detta avsnitt

ges en separat redovisning av de olika förslagens

budgeteffekter. En mer utförlig beskrivning lämnas i

avsnitt 8.8.

Budgeteffekterna för åren 1998-2000 redovisas i

tabell 4.15. Först anges den periodiserade bruttoeffekten

(räknat på helår) som beskriver den statiskt beräknade

effekten av åtgärden. För exempelvis en förändring av

arbetsgivaravgifterna utgörs bruttoeffekten av

avgiftsförändringen beräknad på en oförändrad

lönesumma.

Därefter redovisas i tabellen kalenderårseffekterna

för statsbudgeten och för den offentliga sektorn i

kassamässiga termer. Detta innebär att olika slag av

uppbördsförskjutningar i skatte- och avgiftsuttaget har

beaktats. Därigenom kan effekten för ett enskilt år

inkludera flöden av skatter och avgifter som avser

inkomster från ett tidigare år. Vid bedömningen har

hänsyn också tagits till olika slag av indirekta effekter

på andra skattebaser och på offentliga utgifter.

Exempelvis ger en förändring av arbetsgivaravgifterna

effekter på löner, vinster och priser och därigenom

påverkas underlaget för inkomstskatter och

socialavgifter. De senare effekterna uppkommer med

viss tidsfördröjning.

Vid redovisningen av effekterna på statsbudgeten bör

i princip nettoeffekten fördelas på berörda inkomst- och

utgiftstitlar med hänsynstagande till de indirekta

effekterna. De indirekta effekterna är dock i

normalfallet förhållandevis små. Som en förenkling har

därför i denna redovisning hela effekten hänförts till den

inkomsttitel regelförändringen primärt avser. För den

detaljerade redovisningen ger detta en viss misstämning

men effekterna på statsbudgetens saldo blir korrekta.

För en del förslag gäller att effekterna för

statsbudgeten avviker från de för den konsoliderade

offentliga sektorn. Avvikelserna beror på indirekta

effekter på sådana skatter och avgifter som tillfaller

kommunerna och/eller socialförsäkringssektorn.

Slutligen redovisas också varaktiga effekter för

offentliga sektorn av de olika förslagen. Avvikelser

mellan varaktiga effekter och olika årseffekter beror

bl.a. på fördröjd övervältring av vissa skatter på andra

skattebaser. I vissa fall sker övervältringen

förhållandevis snabbt, medan den i andra fall förutsätts

ske med en betydande tidsfördröjning.

Med undantag för justeringarna av

förmögenhetsskatten avses de olika förslagen gälla

fr.o.m. inkomståret 1998.

Förslag i budgetpropositionen

Förslagen till en förändrad struktur på socialavgifterna

innebär i princip en budgetneutral omläggning av de

allmänna egenavgifterna och socialavgifterna. Som en

konsekvens av de olika avgiftsförändringarna görs

emellertid en uppjustering av den särskilda löneskatten

på förvärvsinkomster och på pensionskostnader, liksom

av de särskilda löneskatterna på grupplivförsäkringar

m.m. Detta beräknas ge en varaktig budgetförstärkning

på 0,20 miljarder kronor.

I anslutning till att sjuklöneperioden för arbetsgivare

begränsas höjs arbetsgivaravgifterna med 0,11

procentenheter från den 1 januari 1998 och med

ytterligare 0,03 procentenheter från den 1 januari 1999.

Den varaktiga budgetförstärkningen beräknas till 0,5

miljarder kronor.

Förslaget om höjning av det s.k. reseavdraget från

13 till 15 kronor beräknas ge en försvagning av de

offentliga finanserna på 0,5 miljarder kronor.

Höjningen av avdragsbegränsningen för resekostnader

från 6000 kronor till 7000 kronor beräknas ge en

förstärkning av de offentliga finanserna på 0,33

miljarder kronor.

De olika justeringarna i förmögenhetsskatten

beräknas sammantaget ge en budgetförstärkning på 0,17

miljarder kronor. Därav är ca en miljard kronor

hänförligt till en regeländring som innebär att innehav

av aktier som var registrerade på den s.k. A-listan den

29 maj 1997 även fortsättningsvis är skattepliktiga.

Utvidgningen av det s.k. huvuddelägarbegreppet medför

en budgetförsvagning på 0,4 miljarder kronor och

reduktionen av den skattepliktiga andelen från 100 till

80 procent ger en budgetförsvagning på 0,42 miljarder

kronor.

Förslaget om en tidsmässig förlängning av det s.k.

ROT-avdraget beräknas ge en bruttobudgetförsvagning

för inkomståret 1999 på 1,0 miljarder kronor. En

resterande budgetförsvagning om 0,5 miljarder kronor

uppkommer inkomståret 2000.

Förslag i andra propositioner

I anslutning till budgetpropostionen avser regeringen att

lämna en särskild proposition som beräknas påverka

inkomsterna för 1998. I proposition 1997/98:12

Vägavgift för vissa tunga fordon kommer att lämnas

förslag om införande av vägavgifter och nedsättning av

fordonskatten för vissa tunga fordon. Nedsättningen av

fordonskatten beräknas ge en varaktig

budgetförsvagning på 0,45 miljarder kronor. Införandet

av vägavgift beräknas ge en budgetförstärkning på 0,50

miljarder kronor.

TABELL 4.15 BUDGETEFFEKTER AV ÅTGÄRDER PÅ SKATTE- OCH AVGIFTSOMRÅDET

Brutto- och varaktiga nettoeffekter samt kassamässiga effekter för staten

och offentliga sektorn

INKOMSTTIT

EL

BRUTTO-

EFFEKT

 STATEN

 OFFENTLIG SEKTOR

VARAKTIG

NETTOEFF

EKT

MILJARDER KRONOR

1998

1999

2000

1998

1999

2000

A. Förslag i

budgetpropositionen

Höjd särskild löneskatt m.m.

1291,

1123

0,41

0,3

0,33

0,33

0,21

0,23

0,23

0,20

Höjda arbetsgivaravgifter m.m.1

1,07

0,61

0,83

0,85

0,4

0,56

0,56

0,50

Höjt reseavdrag från 13 till 15

kronor

1111

-0,5

0,03

-0,06

-0,6

-0,4

-0,5

-0,5

-0,5

Höjd avdragsgräns till 7000

kronor

1111

0,33

0,03

0,05

0,57

0,33

0,33

0,33

0,33

Justeringar i

förmögenhetsskatten

1321

0,17

0,17

0,17

0,17

0,17

0,17

0,17

0,17

varav utvidgad skatteplikt A-

aktier

0,99

0,99

0,99

0,99

0,99

0,99

0,99

0,99

varav utvidgat

huvuddelägarbegrepp

-0,4

-0,4

-0,4

-0,4

-0,4

-0,4

-0,4

-0,4

varav sänkt värdering aktier till

80 %

-0,42

-

0,42

-0,42

-0,42

-0,42

-0,42

-0,42

-0,42

Förlängt ROT-avdrag till

981231

1111,

11212

-1,5

0

-1,0

-0,5

0

-1,0

-0,5

-0,08

Summa förslag

-0,02

1,14

0,32

0,82

0,71

-0,21

0,29

0,62

B. Förslag i annan proposition

Vägavgifter (prop. 1997/98:12)

0,04

0,03

0,03

0,03

0,03

0,03

0,02

0,02

varav fordonsskatt

1461

-0,45

-

0,45

-0,45

-0,45

-0,45

-0,45

-0,45

-0,45

varav vägavgift

2533

0,5

0,5

0,5

0,5

0,5

0,5

0,5

0,5

1. Förslaget berör inkomsttitlarna 1211, 1221, 1251, 1253, 1261, 1262 och 1281.

2. Skattereduktionsbeloppet påverkar dessa titlar.

Källa: Finansdepartementet

4.9 Bemyndigande för ramanslag

Regeringens förslag:

Regeringen bemyndigas att under budgetåret 1998

besluta att ett ramanslag som inte avser förvaltnings-

ändamål får överskridas om

1. ett riksdagsbeslut om anslag på tilläggsbudget inte

hinner inväntas,

2. överskridandet ryms inom det fastställda ut-

giftstaket för staten.

Enligt 6 § andra stycket lagen (1996:1059) om

statsbudgeten får regeringen med riksdagens

bemyndigande besluta att ett ramanslag får överskridas,

om detta är nödvändigt för att i en verksamhet täcka

särskilda utgifter som inte var kända då anslaget

anvisades eller för att ett av riksdagen beslutat ändamål

med anslaget skall uppfyllas.

Ett beslut av regeringen att överskrida ett ramanslag

enligt 6 § andra stycket förutsätter således även ett

särskilt bemyndigande av riksdagen. Ett sådant

bemyndigande begärs för ett budgetår i sänder.

Enligt regeringens bedömning bör oundvikliga

utgiftsökningar i förhållande till anvisat anslag i de flesta

fall kunna rymmas inom den högsta tillåtna

anslagskrediten på 10 procent som regleras i 6 § första

stycket budgetlagen.

I fråga om ramanslag som används för

förvaltningsändamål är det nästan aldrig aktuellt att

överskrida ramanslag mer än vad som ryms inom den

tillåtna högsta anslagskrediten. Något särskilt

bemyndigande att besluta om överskridande av ett

ramanslag som anvisats för förvaltningsändamål

behöver regeringen därför inte inhämta. Vid behov

kommer ytterligare medel att begäras på tilläggsbudget.

I avvaktan på riksdagsbeslut om ytterligare medel kan

likviditetsbehovet undantagsvis behöva klaras genom att

regeringen tillfälligt utökar myndighetens kredit på

räntekontot inom ramen för den av riksdagen beslutade

samlade kreditramen.

När det däremot gäller ramanslag som anvisats för

regelstyrd verksamhet, icke påverkbara EU-relaterade

utgifter och infriande av garantier samt oförutsedda

utgifter kan så stora förändringar inträffa att utgifterna

inte ryms inom den högsta tillåtna anslagskrediten.

Förändringarna kan dessutom inträffa snabbt och

betalningarna kan behöva göras utan dröjsmål.

I fråga om anslag av detta slag avser regeringen i

första hand att återkomma till riksdagen med förslag om

anslag på tilläggsbudget. Om emellertid ett

tilläggsanslag inte hinner anvisas bör regeringen

bemyndigas besluta om överskridande när de övriga

förutsättningar som anges i 6 § andra stycket

budgetlagen är uppfyllda. Överskridandet får dock inte

vara större än att det ryms inom det fastställda

utgiftstaket för staten. Enligt regeringens bedömning

kommer det endast undantagsvis att bli nödvändigt att

utnyttja denna möjlighet till överskridande. Under

budgetåret 1997 har regeringen hittills behövt utnyttja

motsvarande bemyndigande endast vid ett tillfälle. Detta

avsåg det regelstyrda anslaget F7. Diverse kostnader för

rättsväsendet under utgiftsområde 4 Rättsväsendet.

I anslutning till anslaget A1. Räntor på statsskulden

under utgiftsområde 26 Statsskuldsräntor m.m.

återkommer regeringen på annan plats i denna

proposition med förslag till den befogenhet som behövs

för att vid behov kunna överskrida detta anslag.

En redovisning av hur bemyndigandet att överskrida

ramanslag har utnyttjats samt hur detta har finansierats

avses ingå i de utfallsredovisningar som regeringen

framöver skall lämna riksdagen.

Appendix till avsnitt

A:1 Periodiserade och kassamässiga

skatter 1996-1998.

Redovisningen av inkomsterna på statsbudgeten är

kassamässig. Detta innebär att det är de under

budgetåret inbetalda skatterna och avgifterna som

redovisas. Nivån på dessa skatter skiljer sig från de

skatter som debiteras eller avser ett visst inkomstår,

periodiserade skatter. För vissa skatter är dessa

skillnader stora medan de är små för andra.

Arbetsgivaravgifter, mervärdesskatt och punktskatter är

exempel på skatter för vilka avvikelserna är små. För

dessa skatter förklaras skillnaden till största delen av att

uppbörden sker med en månads eftersläpning. De

arbetsgivaravgifter som redovisas för budgetåret 1998

avser således avgifter på löner som betalats från

december 1997 till och med november 1998.

Inkomstskatterna för fysiska och juridiska personer är

exempel på skatter där avvikelserna mellan de

kassamässiga och periodiserade skatterna ofta är stora.

Detta förklaras främst av det samordnade

uppbördssystemet, som innebär att uppbörden av de

preliminära skatterna avser att täcka ett flertal olika

skatter såsom kommunal och statlig inkomstskatt,

allmänna egenavgifter, fastighetsskatt,

förmögenhetsskatt m.fl. andra skatter.

Inkomstskattetitlarna är därför mer att likna vid ett

uppsamlingskonto med både in- och utbetalningar.

Exempel på utbetalningar är utbetalning av

kommunalskatter, överskjutande skatt samt s.k.

omföringar. Omföringar innebär att de skatter som

egentligen skall redovisas under en annan inkomsttitel,

men som ingår i den samordnade uppbörden, omförs till

sin rätta titel. Skattebeloppet fastställs i samband med

taxeringen och omföringen sker med två års

eftersläpning. Kommunalskatt och allmänna

egenavgifter omförs dock med preliminära belopp

löpande under året samt med en slutavräkning två år

senare. Inbetalningarna till inkomsttiteln utgörs av

preliminärskatt, kvarskatt och fyllnadsinbetalningar.

Konstruktionen av titlarna fysiska och juridiska

personers inkomstskatt medför ibland stora svängningar

i nettot på titeln. Effekterna av 1996 års allmänna

fastighetstaxering samt höjningen av fastighetsskatten

från 1,5 till 1,7 procentenheter av taxeringsvärdet

påverkar inkomsttiteln fastighetsskatt först år 1998, då

skatten omförs från inkomsttitlarna fysiska och juridiska

personers inkomstskatt. Detta gör det svårt dels att följa

hur de enskilda skatterna och avgifterna utvecklas över

tiden, dels att koppla skatterna och avgifterna till de

ekonomiska faktorer som styr utvecklingen av

skattebaserna. För att undvika dessa problem redovisas i

tabell A:1 både periodiserade och kassamässiga skatter

för åren 1996-1998. Periodiseringen har enbart gjorts

för de skatter och avgifter som redovisas under

huvudgruppen skatter och avser endast de större

inkomsttitlarna.

Den statliga inkomstskatten på förvärvsinkomster

beräknas år 1998 uppgå till 31 miljarder kronor. Den

relativt kraftiga ökningen under de två senaste åren

förklaras dels av stora löneökningar, dels av en låg

inflation som begränsar uppräkningen av skiktgränsen

för den statliga inkomstskatten. Skatten på

kapitalinkomster beräknas minska mellan åren 1996 och

1997. De stora skatteinkomsterna år 1996 förklaras

bland annat av stora försäljningar av andelar i

allemansfonder. Övrigposten utgörs av restförda skatter

och skattereduktion för byggnadsreparationer. De totala

inkomstskatterna inklusive kommunal- och

kapitalskatter, men exklusive den frivilliga delen av

kyrkoskatten och allmänna egenavgifter, beräknas år

1998 uppgå till 327 miljarder kronor eller till knappt 18

procent av BNP.

Intäkterna av bolagsskatten ökar med 3-4 miljarder

kronor per år vilket förklaras av ökade vinster hos

företagen. Nedgången i skatten på pensionsmedel beror

främst av den sjunkande statslåneräntan vilken reducerar

skattebasen. Övrigposten består av restförda skatter,

skattereduktioner samt andra mindre inkomster.

Socialavgifterna uppgår år 1998 till 213 miljarder

kronor eller 18 procent av BNP. Arbetsgivaravgifterna

är direkt kopplade till löner och sysselsättning.

TABELL A:1 PERIODISERADE OCH KASSAMÄSSIGA SKATTER INKOMSTÅREN 1996-1998

MILJARDER KRONOR

PERIODISERADE SKATTER

KASSAMÄSSIGA SKATTER

1996

1997

1998

1996

1997

1998

1000 Totala skatter

548,6

560,7

598,8

549,1

572,8

602,0

1100 Inkomstskatter

87,1

80,5

88,0

90,2

107,8

98,8

 1111 Fysiska personers

inkomstskatt

28,4

25,6

30,2

19,5

35,9

34,1

 Inkomstskatt

26,0

28,4

31,0

 Kapital

3,8

-0,7

1,7

 Skatt

21,3

15,0

16,9

 Reduktion

-17,4

-15,7

-15,1

 Övrigt

-1,5

-2,1

-2,6

 1121 Juridiska personers

inkomstskatt

48,8

50,4

51,0

60,8

67,3

57,9

 Förvärvsinkomster

37,3

41,7

44,4

 Pensionsmedel

13,7

11,2

8,5

 Övrigt

-2,1

-2,5

-1,9

1200 Socialavgifter

181,9

195,1

212,6

183,6

193,6

208,8

 Inkomster

284,8

301,1

322,6

286,9

299,6

319,1

 Arbetsgivaravgift

230,6

238,0

248,8

230,7

236,8

247,8

 Allmänna egenavgifter

37,5

46,4

56,0

37,2

46,2

55,2

 Egenföretagaravgift

5,5

5,0

4,6

5,4

6,0

4,7

 Särskild löneskatt

11,1

11,7

13,2

13,6

10,6

11,3

 Utgifter

102,8

106,1

110,1

103,2

106,0

110,3

1300 Skatt på egendom

33,4

36,0

38,6

22,1

22,8

35,1

 1310 Fastighetsskatt

24,2

27,5

28,4

14,9

15,3

24,2

 1320 Förmögenhetsskatt

5,1

4,4

4,5

3,1

3,6

5,1

 1340 Övrig skatt på

egendom

4,0

4,0

5,7

4,0

4,0

5,7

1400 Skatt på varor och tjänster

225,2

228,2

238,6

232,3

227,5

238,3

 1411 Mervärdesskatt

145,1

149,7

154,9

153,8

148,0

154,9

 varav kommunmoms

22,5

23,1

23,5

22,4

23,1

23,5

 1424 Tobaksskatt

7,4

8,3

8,5

7,1

8,4

8,5

 1425 Skatt på alkohol

11,9

10,4

10,9

11,5

10,6

10,9

 1428 Skatt på energi

46,3

47,2

50,9

45,6

47,2

50,9

 1461 Fordonsskatt

5,7

5,8

5,8

5,5

6,3

5,9

 Övrigt 1400

8,9

6,8

7,5

8,7

7,1

7,2

1500 Utjämningsavgift

21,0

21,0

21,0

21,0

21,0

21,0

Källa: Finansdepartementet

Förändringen av egenavgifterna förklaras främst av

att avgiftssatsen ökar med 1 procentenhet per år fram till

och med år 1998. Därefter är ökningen lägre och följer i

huvudsak förändringen.

av lönesumman. Dock är basen för uttaget begränsad

till 7,5 basbelopp.

Fastighetsskatten uppgår till drygt 24 miljarder

kronor år 1996 och ökar med 3 miljarder kronor år

1997. Denna ökning förklaras till största delen av den

växling som skett genom slopad skatt på elektrisk kraft

och införd fastighetsskatt på elproduktionsanläggningar.

Den fastighetsskatt som redovisas i förslag till

statsbudget år 1998 avser den fastighetsskatt som

beräknas debiteras för inkomståret 1996.

Den ökning som sker av övrig skatt på egendom år

1998 förklaras av att den tillfälligt halverade

stämpelskatten återgår till sin normala nivå.

Mervärdesskatten är näst arbetsgivaravgifterna den

största inkomstposten för staten. För år 1998 beräknas

inkomsterna till 155 miljarder kronor varav 23 miljarder

kronor avser den skatt som kommunerna betalar.

Kommunbetalningarna ger ingen nettoinkomst eftersom

kommunerna har kompenserats i särskild ordning via

kommunbidragen. Mervärdesskatten exklusive den del

som betalas av kommunerna uppgår till 131 miljarder

kronor eller till 7 procent av BNP.

Övriga varuskatter beräknas till 84 miljarder kronor

år 1998. Ökningen från år 1997 beräknas till 5 miljarder

kronor och förklaras i huvudsak av beslutade

skatteökningar på energi.

Skillnaden mellan periodiserade och kassamässiga

skatter sammanfattas i tabell A:2. För fysiska personers

inkomstskatt är differensen positiv år 1996 vilket beror

på en kraftig ökning av kapitalskatterna år 1996. Denna

ökning påverkar dock inte den kassamässiga

inkomsttiteln 1996 eftersom de stora fyllnadsbetalningar

som gjorts för att täcka slutskatten betalats in under

våren 1997. Detta är också en av orsakerna till att

differensen är negativ år 1997. Även ökningen av

fastighets- och förmögenhetsskatterna år 1996 bidrar till

den negativa differensen mellan de periodiserade och

kassamässiga inkomsterna. För inkomståret 1998

minskar differenserna vilket också återspeglar sig i

mindre ökningar av dessa skatter mellan åren 1997 och

1998.

Differensen för juridiska personers inkomstskatt är

negativ för samtliga redovisade år. Detta förklaras

huvudsakligen av att de preliminära skatterna för

juridiska personer baseras på den slutliga skatten två år

innan inkomståret. Så länge som de periodiserade

skatterna ökar kommer bolagen att göra

fyllnadsinbetalningar för att undvika kvarskatt. Vid en

snabb konjunkturnedgång faller de periodiserade

skatterna snabbt medan företagens skatteinbetalningar

sjunker långsammare eftersom även

fyllnadsinbetalningar avseende föregående års inkomster

påverkar inkomsterna.

TABELL A:2 SKILLNAD MELLAN PERIODISERADE OCH

KASSAMÄSSIGA SKATTER

MILJARDER KRONOR

1996

1997

1998

100

0

Totala skatter

-0,4

-12,1

-3,2

110

0

Inkomstskatter

-3,0

-27,3

-10,8

111

1

Fysiska personers

 inkomstskatt

8,9

-10,3

-3,9

112

1

Juridiska

personers

inkomstskatt

-

12,

0

-17,0

-6,9

120

0

 Socialavgifter

-1,7

1,4

3,8

130

0

Skatt på egendom

11,

3

13,1

3,5

140

0

Skatt på varor och

 tjänster:

-7,0

0,7

0,3

150

0

Utjämningsavgift

0,0

0,0

0,0

Källa: Finansdepartementet

För socialavgifterna är avvikelserna mindre beroende på

att merparten av avgifterna betalas månadsvis. Detta

innebär att differensen för socialavgifterna i princip

endast beror på en förskjutning i uppbörden med en

månad. Även de indirekta skatterna som redovisas under

1400 inkomsthuvudgruppen har i normalfallet ganska

små differenser. Dessa är i princip att hänföra till

uppbördsförskjutningen på en månad. För år 1996 är

dock differensen betydligt större och detta förklaras av

momsomläggningen 1996. Omläggningen innebar en

kassamässig merinkomst som uppgick till knappt en

månadsuppbörd.

En positiv respektive en negativ differens mellan

periodiserade och kassamässiga inkomster innebär en

ökning respektive en minskning av statens fordran av

skattemedel gentemot kommun- och

socialförsäkringssektorn (AP-fonden) samt privat sektor

(fysiska personer och bolag). Är de periodiserade

skatterna större än de kassamässiga ökar statens fordran

medan det motsatta gäller om de periodiserade skatterna

är mindre än de kassamässiga.

De ovan beskrivna skatterna omfattar de inkomster

som tillfaller staten och socialförsäkringssektorn. Även

om socialavgifterna enbart till en del tillfaller staten sker

en bruttoredovisning av samtliga socialavgifter på

statsbudgeten. Däremot finns ingen öppen redovisning

av den kommunala inkomstskatten på statsbudgeten.

Kommunalskatten som betalas av fysiska personer

beräknas för inkomståret 1998 uppgå till 303 miljarder

kronor. Av dessa utgör drygt 6 miljarder kronor den

frivilliga delen av kyrkoskatten. Den gängse redovisade

skattekvoten enligt nationalräkenskapernas definition

utgår från de kassamässigt redovisade skatterna. I denna

utgörs inkomstskatten av preliminär inkomstskatt

avseende 1998, fyllnadsinbetalningar och överskjutande

skatt avseende år 1997 och kvarstående skatt avseende

åren 1996 och 1997. Kassamässigheten innebär att

betalningsförskjutningar även påverkar skattekvoten. En

skattekvot som beräknas från de periodiserade skatterna

visar istället det skatteuttag som riksdag och kommuner

fastställt för ett specifikt år oavsett om betalningen av

skatten sker under detta år eller inte. I tabell A:3

redovisas dels den gängse kassamässigt beräknade

skattekvoten dels en skattekvot som beräknas utifrån de

periodiserade skatterna, varvid den senare visar det

egentliga skatteuttaget för respektive inkomstår.

TABELL A:3 PERIODISERAD OCH KASSAMÄSSIG

SKATTEKVOT

1996

1997

1998

Kassamässig

skattekvot1

54,3

53,8

53,2

Periodiserad

skattekvot

53,0

52,4

52,5

1. Enligt nationalräkenskapernas definition

Källa: Finansdepartementet

Den högre kassamässiga skattekvoten 1996 förklaras

delvis av förändringen av momsuppbörden 1996 medan

den högre kvoten 1997 delvis kan förklaras av de stora

fyllnadsinbetalningar som gjorts för 1997 avseende 1996

års inkomster. I den periodiserade skattekvoten har den

frivilliga delen av kyrkoskatten dragits bort, vilket

förklarar 0,3 - 0,4 procentenheter av differensen.

A:2 Ändringar på grund av det nya

uppbördssystemet m.m.

I samband med övergången till det nya

uppbördssystemet med skattekonto kommer

redovisningen på de olika inkomsttitlarna att förändras.

För närvarande redovisas inbetalda skatter på de olika

titlarna. På titeln Mervärdesskatt redovisas exempelvis

den inbetalda mervärdesskatten. I samband med

införandet av skattekontot kommer istället den

debiterade mervärdesskatten, som oftast motsvarar den

deklarerade och redovisade skatten på

skattedeklarationen, att redovisas som inkomst. Även

på titlarna fysiska och juridiska personers inkomstskatt

samt socialavgifter kommer debiterade i stället för

inbetalda skatter att redovisas.

I de fall de debiterade skatterna överensstämmer med

de inbetalda skatterna blir den kassamässiga

redovisningen korrekt. Vissa betalningsdifferenser, som

kan vara både positiva och negativa, kommer dock att

uppkomma. Differenserna delas in i kategorierna

anstånd, restföring och övriga.

De negativa betalningsdifferenserna, anstånd och

restföring, kommer att redovisas under en ny

inkomsthuvudgrupp, 1600 Betalningsdifferenser. Övriga

betalningsdifferenser kommer att redovisas under

fysiska respektive juridiska personers inkomstskatt

eftersom den överbetalning av skatt som eventuellt sker i

skattekontot kan likställas med nuvarande egna

inbetalningar av preliminär skatt samt

fyllnadsinbetalningar.

Ovan beskrivna redovisningsordning medför att

skatterna totalt, dvs. inkomsttyp 1000, överensstämmer

med dagens system. För de enskilda titlarna, fysiska och

juridiska personers inkomstskatt, socialavgifter och

mervärdesskatt, måste betalningsdifferenserna adderas

till inkomsttitlarna för att få jämförbarhet bakåt i tiden.

I den beräkning av inkomsterna som har gjorts i

förslaget till statsbudget har beräkningen gjorts enligt det

gamla systemet. Det har ej funnits möjligheter att göra

prognosen enligt det nya systemet. Detta innebär att

samtliga titlar där betalningsdifferenser skall redovisas

har satts till 0, trots att det i statsbudgetens utfall

kommer att finnas belopp redovisade på dessa titlar. På

inkomstgruppnivå är prognosen dock kassamässig.

Inkomsttiteln 1299 Avräkning socialavgifter är ny och

på denna titel redovisas en eventuell

avstämningsdifferens mellan Rikskatteverket och

Riksförsäkringsverket.

Inkomsttitel 4132 Återbetalning av lån avseende

såddfinansiering är ny och läggs upp för återbetalning

av lån som tagits av små företag.

Inkomsttitel 2523 Avgift generationsväxling är ny och

här redovisas avgifter för att finansiera den nya

arbetsmarknadspolitiska åtgärden generationsväxling.

Följande inkomsttitlar används inte lägre och tas

därför bort.

TABELL A:4 INKOMSTTITLAR SOM UPPHÖR

1142

Utskiftningsskatt och ersättningsskatt

1143

Bevillningsavgift

1250

Övriga sociala avgifter, netto

1311

Skogsvårdsavgifter

1426

Skatt på vin, nytt namn med undertitlar

se

vårpropositionen s 36

1427

Skatt på maltdrycker, nytt namn med

undertitlar, se vårpropositionen s 36

1434

Skatt på viss elektrisk kraft

2125

Inlevererat överskott av åtgärder för att

stärka det finansiella systemet

2151

Tipsmedel, ersätts av 2153

2152

Lotterimedel, ersätts av 2153

2318

Ränteinkomster på statens lån till den

mindre skeppsfarten

2330

Räntor på bostadslån

2332

Ränteinkomster på lån för

bostadsbyggande

2333

Ränteinkomster på lån för

bostadsförsörjning för familjer

2334

Räntor på övriga bostadslån

2351

Räntor på energisparlån

2386

Ränteinkomster på lån för allmänna

samlingslokaler

2389

Ränteinkomster på lån för inventarier i

vissa specialbostäder

3110

Affärsverkens inkomster av försålda

fastigheter och maskiner

3124

Statskontorets inkomster av datorer m m

4133

Återbetalning av statens lån till den

mindre skeppsfarten

4200

Återbetalning av bostadslån m m

4212

 Återbetalning av lån för

bostadsbyggande

4213

Återbetalning av lån för

bostadsförsörjning för mindre bemedlade

barnrika familjer

4214

Återbetalning av övriga bostadslån,

Boverket

4400

Återbetalning av energisparlån

4411

Återbetalning av energisparlån

4514

Återbetalning av lån för

studentkårslokaler

4521

Återbetalning av lån för inventarier i vissa

specialbostäder

Källa: Finansdepartementet

5

Förslag till tilläggsbudget

till statsbudgeten för

budgetåret 1997

.

5 Förslag till tilläggsbudget till statsbudgeten för

budgetåret 199

5.1 Inledning

Enligt 9 kap. 5 § regeringsformen kan riksdagen för löpande budgetår på

tilläggsbudget göra en ny beräkning av

statsinkomster samt ändra och anvisa nya anslag. I samband med årets ekonomiska

vårproposition (prop.

1996/97:150, bet. 1996/97:FiU20, rskr. 1996/97:284) föreslog regeringen

ändringar och nya anslag för

statsbudgeten för budgetåret 1997 (tilläggsbudget). De ytterligare förändringar

av gällande statsbudget som nu kan

överblickas och andra frågor som regeringen anser bör tas upp, redovisas i det

följande.

Nettot av de förslag till anslagsförändringar som beslutades med anledning av

årets ekonomiska vårproposition

uppgick till 8 894 miljoner kronor. Anslagsförändringarna i detta förslag till

tilläggsbudget uppgår netto till en ökning

med 2 756 miljoner kronor.

De föreslagna ökningarna av anslag uppgår till totalt 3 169 miljoner kronor.

Anslagsökningarna finansieras på tre

sätt; genom minskning av anslag innevarande år, indragning av

anslagsbehållningar eller genom ökade inkomster.

Minskningarna av 1997 års anslag uppgår till totalt 413 miljoner kronor.

Indragningarna av anslagsbehållningar

uppgår till sammanlagt 188 miljoner kronor. På miljöområdet finansieras vissa

utgifter genom ökade inkomster från

Europeiska gemenskapen, ca 10 miljoner kronor. De föreslagna finansieringarna

redovisas i anslutning till respektive

förslag.

På vissa regelstyrda anslag beräknas nu högre utgifter än tidigare i huvudsak

som ett resultat av den nya

ekonomiska bilden. Detta gäller främst anslagen assistansersättning på

utgiftsområde 9 och arbetslöshetsersättning på

utgiftsområde 13. Regeringens bedömer att det i nuläget inte är möjligt att

finansiera dessa ökade utgifter.

Den samlade bedömningen av statsbudgetens inkomster, utgifter och

budgeteringsmarginal under år 1997

påverkas vid sidan av förslagen i tilläggsbudget också i hög grad av den

makroekonomiska bedömningen och av

andra underliggande faktorer. Sammantaget beräknas nu utgifterna under

utgiftsområdena inklusive statsskuldsräntor

till 680 miljarder kronor. Budgeteringsmarginalen beräknas till 8,9 miljarder

kronor, vilket är 1,0 miljard kronor

lägre än i vårpropositionen. En mer detaljerad redovisning och uppföljning av

statsbudgetens inkomster och utgifter

inklusive förslagen i tilläggsbudget för år 1997 återfinns i avsnitt 4.4.

5.2 Utgiftsområde 1

Rikets styrelse

D 3 Sametinget

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta ändamål uppfört ett

ramanslag på 10 497 000 kronor.

Regeringens förslag:

Anslaget D3. Sametinget ökas med 2 000 000 kronor. Finansiering sker genom att

det under utgiftsområde 23

uppförda ramanslaget B2. Stöd till jordbrukets rationalisering minskas med

motsvarande belopp.

Sametinget har sedan starten ansett sig vara underbudgeterat och har för år 1997

 begärt ett tilläggsanslag. Med

anledning härav gav Jordbruksdepartementet Riksrevisionsverket i uppdrag att

göra en analys av Sametingets

resursbehov. RRV, som redovisade sitt uppdrag den 5 augusti 1997, har funnit att

 Sametingets anslagstilldelning i

förhållande till ålagda uppgifter inte är tillräcklig för innevarande budgetår,

utan att ytterligare ca 2,5 miljoner

kronor borde tillskjutas.

Beloppet inkluderar dock ett årligt bidrag om 500 000 kronor för nästa val till

Sametinget, vilket enligt regeringen

bör anslås först från år 1998.

Med beaktande av RRV:s analys föreslår regeringen att 2 miljoner kronor tillförs

 anslaget innevarande år.

E 2 Presstöd

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta ändamål uppfört ett

ramanslag på 521 579 000 kronor.

Regeringens förslag:

Ett tillfälligt driftsstöd införs och fördelas under åren 1997 och 1998. Stödet

lämnas efter ansökan till de

dagstidningar som får allmänt driftsstöd.

Även tidning som får begränsat driftsstöd eller driftsstöd i särskilt fall kan,

efter ansökan, lämnas tillfälligt

driftsstöd. Detsamma skall gälla för elektroniskt distribuerade dagstidningar.

En dagstidning som får reducerat driftsstöd är inte berättigad till tillfälligt

driftsstöd.

Stödbeloppen varierar främst med hur många nummer av en tidning som ges ut varje

 vecka och storleken på

tidningarnas allmänna driftsstöd. Stödet får uppgå till totalt högst 52 miljoner

 kronor under åren 1997 och 1998 och

skall finansieras inom nuvarande ram för presstödet.

I maj 1997 överlämnade Presstödsnämndens kansli en promemoria till regeringen

angående behov av åtgärder inom

driftsstödet (Ku97/1494/RTV). I promemorian föreslås att ett tillfälligt

driftsstöd införs. Promemorian har

remissbehandlats. Ett tjugotal remissinstanser har lämnat synpunkter, och många

är positiva till förslaget.

Förslaget i promemorian överensstämmer med regeringens förslag.

Statens direkta insatser för dagspressen har som mål att värna mångfalden på

dagspressmarknaden. I det

avseendet är konkurrensen mellan dagstidningar central, särskilt regionalt.

Presstödet har bidragit till att bevara en

viss yttre mångfald av dagstidningar, dvs. att det finns flera olika tidningar

inom en region. Regeringen anser att

vissa åtgärder är nödvändiga för att möta de ekonomiska svårigheter som

redovisats i branschen för år 1996. Inga

förändringar föreslås i de nu gällande presstödsreglerna.

Många tidningar med driftsstöd har drabbats hårt av upplageminskningarna bl.a.

till följd av att driftsstödets

storlek bestäms med utgångspunkt i upplagans storlek. Det är stor risk att om

inga åtgärder vidtas så kommer flera

dagstidningar att hamna i en sådan ekonomisk kris att den fortsatta utgivningen

hotas. Dagens situation för

dagspressen är både en följd av den aktuella konjunkturnedgången och en

strukturell förändring i branschen. Den

snabba medieutvecklingen, där TV och radio förändras och nya medieformer träder

in på arenan, påverkar

dagspressens konkurrenssituation. De sjunkande upplagorna de senaste åren är ett

 hot mot en bibehållen mångfald

inom dagspressen och försvårar anpassningen till de nya förutsättningarna på

medieområdet.

Det tillfälliga driftsstödet skall vara ett bidrag till att lösa de akuta

ekonomiska problem som många tidningar med

allmänt driftsstöd har. Stödet skall lämnas efter ansökan till Presstödsnämnden.

 Även en tidning som får begränsat

driftsstöd eller driftsstöd i särskilt fall kan lämnas tillfälligt driftsstöd

efter ansökan. Detsamma skall gälla för

elektroniskt distribuerade dagstidningar. En dagstidning som får reducerat

driftsstöd är inte berättigad till tillfälligt

driftsstöd.

Det är regeringens uppgift att besluta om fördelningen av det tillfälliga

driftsstödet för olika

dagstidningskategorier. Presstödsnämnden skall besluta om stöd till enskilda

tidningsföretag. Beloppen grundar sig på

Presstödsnämndens beräkningar och är inte beroende av hur stor upplaga tidningen

 har. Skälet för detta är att en

tidnings kostnader för att vända en negativ upplagetrend inte nödvändigtvis

hänger samman med storleken på den

totala upplagan. Ett annat skäl är att stödformen är tillfällig och att pengarna

 skall kunna utbetalas så snart som

möjligt. Administrationen kring utbetalningarna bör därför begränsas.

Regeringens avsikt är att göra följande fördelning av det tillfälliga

driftsstödet:

 för en högfrekvent storstadstidning som berättigar till allmänt

driftsstöd under maximibeloppet får tillfälligt

driftsstöd lämnas med 1 000 000 kronor för år 1997 och med 900 000 kronor för år

 1998. För en högfrekvent

storstadstidning som berättigar till allmänt driftsstöd med maximibeloppet får

tillfälligt driftsstöd lämnas med

4 000 000 kronor för år 1997 och 3 000 000 kronor för år 1998.

 för en högfrekvent dagstidning som berättigar till allmänt driftsstöd

under maximibeloppet får tillfälligt driftsstöd

lämnas med 400 000 kronor för år 1997 och 350 000 kronor för år 1998. För en

högfrekvent dagstidning som

berättigar till allmänt driftsstöd med maximibeloppet får tillfälligt driftsstöd

 lämnas med 800 000 kronor för år

1997 och 700 000 kronor för år 1998.

 för en medelfrekvent dagstidning som berättigar till allmänt driftsstöd

under maximibeloppet får tillfälligt

driftsstöd lämnas med 300 000 kronor för år 1997 och 250 000 kronor för år 1998.

 För en medelfrekvent

dagstidning som berättigar till allmänt driftsstöd med maximibeloppet får

tillfälligt driftsstöd lämnas med 600 000

kronor för år 1997 och 500 000 kronor för år 1998.

 för en lågfrekvent dagstidning som berättigar till allmänt driftsstöd,

kommer ut en eller två gånger per vecka och

har en abonnerad upplaga om minst 7 000 exemplar, får tillfälligt driftsstöd

lämnas med 300 000 kronor för år

1997 och 250 000 kronor för år 1998.

 för en lågfrekvent dagstidning som berättigar till allmänt driftsstöd

och har en abonnerad upplaga som är lägre än

7 000 exemplar får tillfälligt driftsstöd lämnas med 250 000 kronor för år 1997

och 200 000 kronor för år 1998.

 för en dagstidning som berättigar till begränsat driftsstöd och för en

tidning som berättigar till driftsstöd i särskilt

fall kan tillfälligt driftsstöd lämnas. Storleken på stödet bestäms av

Presstödsnämnden efter vad som i det enskilda

fallet är skäligt. Stödbeloppet får dock inte överstiga 250 000 kronor för år

1997 och 200 000 kronor för år 1998.

Detsamma skall gälla för elektroniskt distribuerade dagstidningar som får

driftsstöd.

Stödet får uppgå till totalt högst 52 miljoner kronor under åren 1997 och 1998

och skall finansieras inom nuvarande

anslag för presstödet.

5.3 Utgiftsområde 2

Samhällsekonomi och

finansförvaltning

A 1 Konjunkturinstitutet

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta ändamål uppfört ett

ramanslag på 29 208 000 kronor.

Regeringens förslag:

Anslaget A1. Konjunkturinstitutet ökas med 1 000 000 kronor. Finansiering sker

genom att det under utgiftsområde

14 uppförda ramanslaget D1. Stabsuppgifter vid Arbetsgivarverket minskas med

motsvarande belopp.

Regeringen föreslår i budgetpropositionen att Konjunkturinstitutets anslag

utökas i syfte att stärka den

makroekonomiska kompetensen vid institutet. Regeringen menar att det är

angeläget att vissa satsningar sker redan

under år 1997. Mot denna bakgrund anser regeringen att Konjunkturinstitutets

anslag även år 1997 bör utökas med 1

miljon kronor.

A 6 Finansinspektionen

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta ändamål uppfört ett

ramanslag på 110 105 000 kronor.

Regeringens förslag:

Anslaget A6. Finansinspektionen ökas med 1 500 000 kronor. Finansiering sker

genom att det under utgiftsområde

14 uppförda ramanslaget D1. Stabsuppgifter vid Arbetsgivarverket minskas med

motsvarande belopp.

Som anges i volym 2 i denna proposition har Finansinspektionens

handläggningstider för auktorisationsärenden ökat.

Detta problem har inspektionen endast delvis kunnat hantera inom ramen för givna

 resurser. Vidare konstateras att

antalet platsbesök hos instituten under tillsyn inte är tillfredsställande. Det

föreligger också en risk att effekten av

inspektionens uppföljning av den operativa tillsynen stannar på

företagsledarnivå och inte leder till önskade effekter i

instituten som helhet. Enligt regeringens bedömning bör inspektionen göra

särskilda satsningar vad gäller

riskhanteringsfrågor, tillse att det utförs ett ökat antal platsbesök hos

instituten under tillsyn samt vidta åtgärder för

att minska handläggningstiderna för auktorisationsärenden. Mot denna bakgrund

föreslår regeringen att inspektionen

får en engångsvis anslagsökning med 1 500 000 kronor.

A 8 Riksgäldskontoret:

Förvaltningskostnader

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta ändamål uppfört ett

ramanslag på 83 348 000 kronor.

Regeringens förslag:

Anslaget A8. Riksgäldskontorets: Förvaltningskostnader ökas med 2 500 000

kronor. Finansiering sker genom att

anslaget A9. Riksgäldskontoret: Kostnader för upplåning och låneförvaltning

minskas med motsvarande belopp.

Hushållsupplåningen innebär en kostnadseffektiv upplåning för staten jämfört med

 alternativa upplåningsformer.

Som en följd av att Riksgäldskontorets upplåning på hushållsmarknaden minskat

både i absoluta tal och mätt som

marknadsandelar har statens besparingar genom denna upplåning minskat under de

senaste åren. Riksgäldskontoret

har därför under året sett över produktutbud och säljkanaler. Översynen visade

bl.a. att Riksgäldskontoret genom

inlåning i egen regi skulle kunna erbjuda en konkurrenskraftig sparform

samtidigt som det skulle innebära en

kostnadseffektiv upplåning för staten. I samband med vårpropositionen

(1996/97:150) beslöt riksdagen att genom en

ändring av bankrörelselagen ge Riksgäldskontoret möjlighet att ta emot inlåning

på konto från allmänheten i egen

regi.

Riksgäldskontorets ursprungliga planer innebar att en del av administrationen

för denna nya sparform skulle

upphandlas externt. Kostnaderna för inköp av dessa externa tjänster skulle då ha

 belastat anslaget A9. Kostnader för

upplåning och låneförvaltning. Närmare utredning har dock visat att detta ej är

en framkomlig väg, vilket innebär att

detta arbete istället måste utföras inom Riksgäldskontoret. Medel behöver därför

 föras från anslaget A9. Kostnader

för upplåning och låneförvaltning till anslaget A8. Förvaltningskostnader.

5.4 Utgiftsområde 4

Rättsväsendet

F 1 Brottsförebyggande rådet

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta ändamål uppfört ett

ramanslag på 25 355 000 kronor.

Regeringens förslag:

Anslaget F1. Brottsförebyggande rådet ökas med 9 000 000 kronor. Finansiering

sker genom att anslaget D1.

Kriminalvården minskas med motsvarande belopp.

Från och med den 1 januari 1996 övertog Brottsförebyggande rådet (BRÅ) hela

produktionen av rättsstatistiken från

Statistiska centralbyrån. Kostnaderna för att ta över och utveckla

rättsstatistiken har blivit betydligt högre än

beräknat. Huvudorsaken är att kostnaderna för att bygga upp en ny databas har

blivit högre än vad som kunde

förutses. För att täcka de ökade utgifterna behöver BRÅ en anslagshöjning med 9

000 000 kronor.

F 7 Diverse kostnader för rättsväsendet

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta ändamål uppfört ett

ramanslag på 10 222 000 kronor.

Regeringens förslag:

Anslaget F7. Diverse kostnader för rättsväsendet ökas med 14 000 000 kronor.

Finansiering sker genom att anslaget

F6. Rättshjälpskostnader minskas med motsvarande belopp.

Regeringen bedömer nu att utgifterna på anslaget F7. Diverse kostnader för

rättsväsendet kommer att uppgå till 24

222 000 kronor, vilket innebär att anslaget behöver höjas med 14 000 000 kronor.

 Detta beror dels på en

felbudgetering inför år 1997 (ca 8 800 000 kronor), dels på att

anslagsbelastningen blivit större än beräknat (ca

5 200 000 kronor). Vilka åtgärder regeringen avser att vidta med anledning av

den ökade anslagsbelastningen

redovisas under utgiftsområde 4 Rättsväsendet i denna proposition.

5.5 Utgiftsområde 6

Totalförsvar

B 3 Funktionen Befolkningsskydd och räddningstjänst

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta ändamål uppfört ett

ramanslag på 1 141 578 000 kronor. Av

detta anslag avser 232 451 000 kronor skyddsrum.

Regeringens förslag:

Anslaget B3. Funktionen Befolkningsskydd och räddningstjänst ökas med 50 000 000

 kronor för att infria gjorda

åtaganden avseende skyddrumsbyggande. Finansiering sker genom att anslaget A1.

Försvarsmakten minskas med

motsvarande belopp.

I statsbudgeten för budgetåret 1995/96 fanns för byggande av skyddsrum m.m. ett

under fjärde huvudtiteln uppfört

förslagsanslag D2. Skyddsrum m.m. Anslaget, som uppgick till 681 509 000 kronor,

 underutnyttjades med drygt 130

miljoner kronor. Skälet härtill var att skyddsrumsbyggandet i kommunerna inte

påbörjats i den utsträckning som

planerats, varför betalningsutfall kommer att ske under innevarande och kommande

 budgetår. Anslaget D2.

Skyddsrum m.m. var uppfört som ett förslagsanslag, varför medel inte kunnat

föras till anslaget B3. Funktionen

Befolkningsskydd och räddningstjänst.

Regeringen föreslår att Statens räddningsverk, för att infria gjorda åtaganden,

tillförs ytterligare 50 miljoner

kronor för innevarande budgetår för skyddsrumsbyggande under ramanslaget B3.

Funktionen Befolkningsskydd och

räddningstjänst. För budgetåret 1998 föreslås i denna proposition ytterligare 30

 miljoner kronor till samma anslag

och för budgetåret 1999 beräknas ytterligare 40 miljoner kronor för ändamålet.

5.6 Utgiftsområde 7

Internationellt bistånd

A 1 Biståndsverksamhet

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta ändamål uppfört ett

reservationsanslag på 9 799 093 000

kronor.

Regeringens förslag:

Regeringen föreslår ett bemyndigande att för vissa länder fastställa

utfästelseramen till fem gånger landramen för

budgetåret 1995/96 omräknad på 12-månadersbasis.

För att understryka långsiktigheten i Sveriges utvecklingssamarbete kan

regeringen med stöd av ett generellt

bemyndigande från riksdagen bemyndiga Styrelsen för internationellt

utvecklingssamarbete (Sida) att göra utfästelser

om fleråriga insatser i programländer för vilka landstrategier eller motsvarande

 fastställts. I syfte att minska

reservationerna i det bilaterala biståndet, har för budgetåret 1997 landramarna

för vissa programländer sänkts. Detta

påverkar utfästelseutrymmet och har i vissa fall lett till att summan av gjorda

 åtaganden kommit att överstiga

utfästelseramen om fem gånger gällande landram.

Regeringen föreslår därför ett bemyndigande att för vissa länder fastställa

utfästelseramen till fem gånger

landramen för budgetåret 1995/96 omräknad på 12-månadersbasis.

5.7 Utgiftsområde 8

Invandrare och flyktingar

A 1 Statens invandrarverk

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta ändamål uppfört ett

ramanslag på 506 603 000 kronor.

Regeringens förslag:

Anslaget A1. Statens invandrarverk ökas med 4 000 000 kronor för att täcka

kostnader för avveckling av personal

för budgetåret 1997. Finansiering sker genom att anslaget A6. Utresor för

avvisade och utvisade minskas med

motsvarande belopp.

Från anslaget finansieras även polismyndigheternas arbete med att ta emot

ansökningar om uppehållstillstånd, som

inte avser asyl, och ansökningar om medborgarskap enligt lagen (1950:382) om

svenskt medborgarskap. Statens

invandrarverk tar över denna verksamhet fr.o.m. den 1 oktober 1997. I samband

med verksamhetsövergången

kommer en större del av personalen än vad som kunde förutsägas i samband med

budgetpropositionen för år 1997 att

följa med till Statens invandrarverk. Endast hälften av denna personal bedöms

kunna beredas plats i verkets

organisation, vilket ger ökade avvecklingskostnader under år 1997.

A 4 Utlänningsnämnden

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta ändamål uppfört ett

ramanslag på 66 675 000 kronor.

Regeringens förslag:

Anslaget A4. Utlänningsnämnden ökas med 1 500 000 kronor för att täcka ökade

kostnader för förtroendeläkare för

budgetåret 1997. Finansiering sker genom att anslaget A5. Rättshjälp i

utlänningsärenden minskas med motsvarande

belopp.

Många av de asylsökande som kommit till Sverige under de senaste åren har varit

med om traumatiska upplevelser.

De långa väntetiderna på förläggning eller i eget boende medför också stora

påfrestningar för den enskilde. Detta

sammantaget har inneburit behov av att anlita förtroendeläkare, främst för att

bedöma psykiska problem. På grund

av ärendenas komplexitet har Utlänningsnämnden under budgetåret 1997 även haft

en högre medverkan av

ledamöter än beräknat. För att inte inskränka nämndens möjligheter att skyndsamt

 avgöra ärenden föreslår

regeringen att ytterligare 1 500 000 kronor anvisas på tilläggsbudget för

budgetåret 1997.

B 5 Kommunersättningar vid flykting-

mottagande

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta ändamål uppfört ett

ramanslag på 1 160 591 000 kronor.

Regeringens förslag:

Anslaget B5. Kommunersättningar vid flyktingmottagandet ökas med 110 000 000

kronor för att täcka beräknat

underskott för budgetåret 1997. Finansiering sker genom minskningar av anslaget

A6. Utresor för avvisade och

utvisade med 30 000 000 kronor, anslaget B1. Särskilda insatser i invandrartäta

områden med 70 000 000 kronor

samt av anslaget B2. Åtgärder mot främlingsfientlighet och rasism med 10 000 000

 kronor.

Genom anslaget lämnas statlig ersättning till kommuner och landsting för att

kompensera dessa för kostnader för

flyktingar och vissa andra utlänningar med uppehållstillstånd. Ersättningarna

utgår enligt förordningen (1990:927)

om statlig ersättning för flyktingmottagande m.m. Anslagsbelastningen beror i

första hand på antalet mottagna

flyktingar och deras ålders- och hälsostatus.

Under de senaste åren har antalet asylsökande minskat kraftigt. Trots detta har

många tvingats vänta i

Invandrarverkets mottagningssystem på att få slutligt besked om sina ansökningar

 om uppehållstillstånd. Sedan

vägledande beslut nu fattats i överprövningsinstanserna har betydligt fler fått

stanna i Sverige och tagits emot i

kommunerna än vad som tidigare förutsetts.

Främst det stora antalet flyktingar från f.d. Jugoslavien har medfört att

kommunerna tagit emot många äldre och

funktionshindrade. Enligt gällande ersättningsregler har kommunerna rätt till

kompensation för de utlägg

kommunerna har för dessa flyktingar enligt socialtjänstlagen. Årets

ersättningsutbetalningar uppgår till 250 procent

av de anslagsmedel som avsatts för ändamålet.

Sammantaget kommer ersättningarna till kommuner och landsting innevarande

budgetår att överstiga anvisade

medel med 225 miljoner kronor. Genom att regeringen medger en anslagskredit på

10 procent återstår ca 110

miljoner kronor att finansiera.

Indragningen på anslaget B1. Särskilda insatser i invandrartäta områden

innevarande budgetår bedöms inte

påverka det fortsatta arbetet. För år 1998 föreslås anslaget tillföras

ytterligare medel jämfört med år 1997. Därmed

möjliggörs även fortsättningsvis det långsiktiga utvecklingsarbete som är

nödvändigt för en positiv utveckling av

dessa bostadsområden.

5.8 Utgiftsområde 9

Hälsovård, sjukvård och social omsorg

A 1 Sjukvårdsförmåner m.m.

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta ändamål uppfört ett

ramanslag på 15 637 000 000 kronor. På

tilläggsbudget i samband med den ekonomiska vårpropositionen för innevarande år

beslutade riksdagen att minska

anslaget med 125 000 000 kronor. Den nya anslagsnivån är därmed 15 512 000 000

kronor.

Regeringens förslag:

Anslaget A1. Sjukvårdsförmåner m.m. för år 1997 reduceras med 130 000 000 kronor

 till 15 382 000 000 kronor,

medan anslaget A2. Bidrag till hälso- och sjukvård ökas med 75 000 000 kronor

till 983 150 000 kronor och anslaget

C5. Statens institutionsstyrelse ökas med 55 000 000 kronor.

Den 1 januari 1997 slopades förmånen med kostnadsfria läkemedel vid vissa

sjukdomar. Patienter som saknar

sjukdomsinsikt och för vilka bristande medicinering kan innebära fara för deras

eller annans liv och hälsa, har med

anledning härav även fortsättningsvis under vissa förutsättningar erhållit

sådana läkemedel kostnadsfritt. De

läkemedel som det är fråga om hanteras av sjukhusapoteken på samma sätt som

läkemedel inom sluten vård.

Kostnaderna för dessa läkemedel, vilka således inte belastar den statliga

läkemedelsförmånen utan belastar

landstingen, beräknas år 1997 uppgå till 75 miljoner kronor. För att kompensera

landstingen för dessa kostnader som

annars skulle ha belastat den statliga läkemedelsförmånen, reduceras anslaget

A1. Sjukvårdsförmåner m.m. med 75

miljoner kronor för år 1997 och motsvarande belopp tillförs anslaget A2. Bidrag

 till hälso- och sjukvård inom

samma utgiftsområde. Åtgärden är föranledd av den överenskommelse som nyligen

träffats mellan staten och

Landstingsförbundet om särskilt statsbidrag till landstingen för

läkemedelsförmånens kostnader år 1998 m.m.

A 5 Bidrag till WHO

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta ändamål uppfört ett

ramanslag på 32 780 000 kronor.

Regeringens förslag:

Anslaget A5. Bidrag till WHO ökas med 6 320 000 kronor för att täcka det

beräknade överskridandet för budgetåret

1997. Finansiering sker genom indragning av projektmedel på äldreanslag

huvudsakligen från budgetåret 1995/96.

Utgiften som belastar anslaget utgörs av Sveriges medlemsavgift till

Världshälsoorganisationens (WHO) reguljära

verksamhet. Avgiftens storlek fastställs i US-dollar av WHO:s beslutande

församling och skall betalas vid

innevarande års slut. Utfallet på anslaget beräknas bli 39 062 000 kronor,

vilket innebär ett överskridande i

jämförelse med budgeten med 6 282 000 kronor. Med hänsyn till rådande osäkerhet

om kursutvecklingen anser

regeringen att anslaget bör tillföras 6 320 000 kronor.

B 7 Kostnader för statlig assistans-

ersättning

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta ändamål uppfört ett

ramanslag på 3 663 000 000 kronor. På

tilläggsbudget i samband med den ekonomiska vårpropositionen för innevarande år

beslutade riksdagen att öka

anslaget med 475 000 000 kronor. Den nya anslagsnivån är därmed 4 138 000 000

kronor.

Regeringens förslag:

Anslaget B7. Statlig assistansersättning ökas med 338 000 000 kronor för att

täcka det beräknade överskridandet för

budgetåret 1997.

Den statliga assistansersättningen, som infördes år 1994, är ett ekonomiskt stöd

 till personlig assistans för personer

med stora funktionshinder.

Från den 1 juli 1996 gäller vissa ändringar i lagstiftningen om

assistansersättning. Dessa ändringar gjordes i syfte

att uppnå besparingar och en bättre kontroll över utgifterna. Regeringen har

vidare i den ekonomiska

vårpropositionen föreslagit vissa ytterligare åtgärder i syfte att minska

utgiftsutvecklingen. Åtgärderna innebär dels

en schablonisering av timersättningen till 164 kronor, dels ett kommunalt

finansieringsansvar för de första 20

assistanstimmarna per vecka för alla personer som uppbär assistansersättning.

Anslagsnivån för budgetåret 1997 var ursprungligen 3 663 000 000 kronor men

utökades enligt riksdagens beslut

efter förslag i den ekonomiska vårpropositionen med 475 000 000 kronor.

Enligt den bedömning som regeringen nu gör kommer anslaget, trots redan vidtagna

 åtgärder, att överskridas med

338 000 000 kronor. Utgiftsutvecklingen beror på att såväl personkretsen som det

 genomsnittliga antalet

assistanstimmar ökat stadigt under innevarande år.

C 5 Statens institutionsstyrelse

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta ändamål uppfört ett

ramanslag på 507 720 000 kronor.

Regeringens förslag:

Ytterligare 65 000 000 kronor anvisas under anslaget C5. Statens

institutionsstyrelse för att täcka det beräknade

överskridandet för budgetåret 1997. Finansieringen sker genom att anslaget A1.

Sjukvårdsförmåner m.m. minskas

med 55 000 000 kronor samt genom att anslaget A9. Folkhälsoinstitutet minskas

med 10 000 000 kronor.

Statens institutionsstyrelse (SiS) bildades den 1 juli 1993 som central

förvaltningsmyndighet för de hem som avses i

12 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (särskilda

ungdomshem) samt 22 och 23 §§ lagen

(1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM-hem). Från och med 1 april

1994 övertog SiS det formella

huvudmannaskapet från landsting och kommuner för de institutioner som bedömdes

motsvara efterfrågan av

vårdplatser.

Sedan det statliga övertagandet har efterfrågan på LVM-placeringar minskat

kraftigt, vilket gett minskade intäkter

och förorsakat ekonomiska problem. Före det statliga övertagandet fanns drygt 1

300 platser vid LVM-hem. SiS

övertog cirka 1 000 LVM-platser som succesivt minskats till idag cirka 480. SiS

har genomfört olika åtgärder för att

få verksamheten i ekonomisk balans. Bland annat har fyra institutioner

avvecklats och antalet platser vid andra

institutioner har minskats. Emellertid har det skett en fortsatt nedgång vad

gäller efterfrågan av vård vid LVM-

hemmen. Nuvarande prognos pekar på ett framtida platsbehov på ca 300 platser.

För att öka intäkterna har ett nytt avgiftssystem införts. Om avgiftsnivån

avviker alltför mycket från

riksgenomsnittet för liknande institutioner som drivs av andra huvudmän riskerar

 detta att ytterligare minska

efterfrågan och därmed ge lägre avgiftsintäkter. Vidare har SiS beslutat om ett

nytt budgetsystem som syftar till att

få bättre överenstämmelse mellan de medel som institutionerna tilldelas och

antal fakturerade vårddygn.

Anpassningen av verksamheten till efterfrågan är förenad med kostnader och tar

även viss tid att genomföra. Vid

nedläggning av institutioner finns kostnaderna kvar upp till 18 månader,

samtidigt som intäkter i form av avgifter

minskar eller i vissa fall helt försvinner.

Regeringen gav i juni 1997 SiS i uppdrag att snarast inleda en fortsatt

avveckling av nuvarande överkapacitet

inom missbrukarvården. Regeringen har för avsikt att ge en särskild utredare i

uppdrag att genomföra en översyn av

SiS styrning, ledning, organisation och framtida platsbehov.

SiS har påbörjat den fortsatta omstruktureringen av vården med inriktning att

redan vid årsskiftet ha avvecklat

överkapaciteten inom LVM-vården. Dock kvarstår vissa eftersläpande kostnader

under nästa budgetår.

De beräknade kostnaderna för den beslutade avvecklingen är cirka 85 miljoner

kronor, varav SiS beräknar att

inom ramen för egna besparingar klara 20 miljoner kronor. Av resterande

omställningskostnader avser cirka 40

miljoner kronor personalkostnader och cirka 20 miljoner kronor lokalkostnader.

Regeringen bedömer att de åtgärder som SiS genomfört för att effektivisera och

omstrukturera vården vid

institutionerna varit nödvändiga. SiS bör även fortsättningsvis lägga största

vikt vid att få till stånd en balans mellan

den vård som efterfrågas och tillgängliga resurser. Trots att myndigheten

genomfört kraftfulla åtgärder för att få

verksamheten i ekonomisk balans behövs ytterligare medel för innevarande

budgetår.

5.9 Utgiftsområde 12

Ekonomisk trygghet för

familjer och barn

A 3 Underhållsstöd

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta ändamål uppfört ett

ramanslag på 2 411 450 000 kronor.

Regeringens förslag:

Anslaget A3. Underhållsstöd ökas med 588 550 000 kronor för att täcka det

beräknade överskridandet för budgetåret

1997. Finansieringen av överskridandet skall ske genom att anslaget justeras ned

 under de kommande fyra åren.

Enligt Riksförsäkringsverkets senaste redovisning av anslagsbelastning och

prognos, som bygger på utfallet under

första halvåret 1997, beräknas anslaget A3. Underhållsstöd att överskridas med

ca 590 miljoner kronor år 1997.

De nya reglerna för underhållsstöd började gälla den 1 februari 1997. Reglerna

innehåller flera komponenter som

har gjort anslagsberäkningen för år 1997 mindre osäker. Dock kvarstår en viss

osäkerhet, bl.a. beroende på att

andelen bidragsskyldiga som fått anstånd med återbetalningen förväntas öka

ytterligare. I juni i år hade närmare

35 000 (8,7 procent) av de bidragsskyldiga sådant anstånd. Anståndsbeloppen

uppgick i juni 1997 till 13,7 miljoner

kronor.

Vidare har transaktionerna mellan kronofogdemyndigheterna, Riksskatteverket och

Riksförsäkringsverket

påbörjats först under maj och juni 1997. Riksförsäkringsverket har därför svårt

att bedöma omfattningen av dessa

återbetalningar för resten av året. Transaktionerna avser skulder från det gamla

 bidragsförskottssystemet. De första

indrivningsärendena från det nya systemet för underhållsstöd lämnades till

kronofogden först i slutet av juni 1997.

Det går därför inte att nu uppskatta vilka belopp som är möjliga att driva in.

Enligt Riksförsäkringsverket är det inte möjligt att få en klar bild av

anslagsbelastningen förrän man kan se hur

stor andel av anståndsärendena som kommer att betalas och vilka ränteintäkter de

 genererar, hur kravverksamheten i

såväl det gamla som i det nya systemet fungerar och i vilken omfattning det sker

 beteendeförändringar i utnyttjandet

av systemet. Riksförsäkringsverket beräknar dock i sin senaste prognos att

anslaget kommer att överskridas med ca

590 miljoner kronor. Mycket litet talar för att överskridandet kommer att bli

lägre. På tilläggsbudgeten för 1997 bör

därför 588 550 000 kronor tillföras anslaget A3. Underhållsstöd.

5.10 Utgiftsområde 13

Ekonomisk trygghet vid

arbetslöshet

A 1 Bidrag till arbetslöshetsersättning

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta ändamål uppfört ett

ramanslag på 34 088 334 000 kronor.

Riksdagen beslutade på tilläggsbudget år 1997 att öka anslaget med 5 556 000 000

 kronor (prop. 1996/97:150, yttr.

1996/97:AU7y, bet. 1996/97:FiU20, rskr. 1996/97:284). Ny anslagsnivå enligt

beslutet är således 39 644 334 000

kronor.

Regeringens förslag:

Anslaget A1. Bidrag till arbetslöshetsersättning ökas med 1 585 000 000 kronor

för att täcka det beräknade

överskridandet för budgetåret 1997.

Regeringen bedömer att arbetslösheten kommer att minska i en mindre omfattning

under år 1997 än vad som antogs

i 1997 års ekonomiska vårproposition och i budgetpropositionen för år 1997. För

innevarande budgetår beräknar

regeringen att den öppna arbetslösheten kommer att uppgå till 8,4 procent,

vilket överstiger den bedömning som

gjordes i den ekonomiska vårpropositionen med 0,5 procentenheter. Den högre

arbetslösheten medför att

belastningen på anslaget för bidrag till arbetslöshetsersättning ökar under

innevarande budgetår.

Utgifterna för den tillfälliga avgångsersättningen belastar ramanslaget för

bidrag till arbetslöshetsersättning.

Erbjudandet om tillfällig avgångsersättning vänder sig till personer som har

fyllt 60 år och som har fått

arbetslöshetsersättning eller deltagit i en arbetsmarknadspolitisk åtgärd i

minst 12 månader under tiden fr.o.m. den 1

januari 1996 t.o.m. den 15 april 1997. Dessa personer har möjlighet att utan

krav på aktivt arbetssökande få tillfällig

avgångsersättning fram till pensionen. Erbjudandet om tillfällig

avgångsersättning gäller under andra halvåret 1997.

Många äldre arbetslösa har valt att ansöka om tillfällig avgångsersättning och

regeringen bedömer därför att

utbetalningarna av tillfällig avgångsersättning kommer att öka i jämförelse med

vad som tidigare antogs i den

ekonomiska vårpropositionen.

Regeringen anser mot denna bakgrund att anslaget A1. Bidrag till

arbetslöshetsersättning skall ökas med

1 585 000 000 kronor för att därmed uppgå till 41 229 334 000 kronor.

5.11 Utgiftsområde 14

Arbetsmarknad och arbetsliv

A 2 Arbetsmarknadspolitiska åtgärder

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta ändamål uppfört ett

ramanslag på 25 612 727 000 kronor.

Riksdagen beslutade att på tilläggsbudget till statsbudgeten år 1997 minska

anslaget med 2 124 052 000 kronor (prop. 1996/97:150, yttr. 1996/97:AU7y, bet.

1996/97:

FiU20, rskr. 1996/97:284). Ny anslagsnivå enligt beslutet är således 23 488 675

000 kronor.

Nationellt program för IT-utbildning

Regeringens förslag:

Utgifterna för en ny arbetsmarknadspolitisk åtgärd, ett nationellt program för

IT-utbildning, bör för år 1997 få

finansieras inom ramen för tillgängliga medel under anslaget A2.

Arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Utgifterna år

1998 och år 1999 bör täckas av det anslagssparande som beräknas uppstå vid

utgången av år 1997. Förslaget

påverkar således inte ramen för utgiftsområdet.

Det råder i dag en stor brist på kompetent och yrkesutbildad personal inom

IT-området. Detta gäller bl.a.

programmerare, applikationsutvecklare och nätverkstekniker. Denna brist finns

inom de flesta företag och

organisationer och leder till konkurrens om arbetskraft vilket ökar riskerna för

 inflationsdrivande löneökningar och

därmed kan vara ett hinder för tillväxt för många företag. Ett flertal av dessa

arbeten kan enligt IT-branschen utföras

av icke högskoleutbildad personal. Utbudet och inriktningen av de

arbetsmarknadspolitiska åtgärderna måste ständigt

anpassas till utvecklingen på arbetsmarknaden.

Regeringen har därför med Industriförbundet och företrädare för IT-företagen

kommit överens om ett nationellt

program för IT-utbildning. Utbildningen bör drivas i projektform inom ramen för

arbetsmarknadsutbildningen och

beräknas omfatta 10 000 personer under perioden fr.o.m. den 1 december 1997

t.o.m. år 1999. Målgruppen för

satsningen bör främst vara arbetslösa men också anställda som har behov av att

förnya eller byta arbetsuppgifter kan

komma i fråga. Utbildningsbidrag bör lämnas till de arbetslösa under

studietiden. Lönekostnaden för redan anställda

bör dock bäras av arbetsgivaren. Utbildningen förutsätter ingen formell

förkunskap. Det viktiga är fallenhet och

intresse. Vid urvalet till utbildningen bör särskild hänsyn tas dels till

kvinnor som ett led i att bryta den

könsuppdelade arbetsmarknaden, dels till invandrare då utbildningen inte

förutsätter fullständiga kunskaper i svenska

språket. Regeringen kommer kontinuerligt att följa effekterna och utfallet av

utbildningen under den aktuella

perioden.

Utgifterna för projektet beräknas till 17 miljoner kronor under budgetåret 1997,

 till 681 miljoner kronor under

budgetåret 1998 och 573 miljoner kronor under budgetåret 1999. Regeringen

föreslår att dessa utgifter får finansieras

inom ramen för tillgängliga medel under anslaget A2. Arbetsmarknadspolitiska

åtgärder.

För innevarande budgetår skall Arbetsmarknadsverket (AMV) inom ramen för

tilldelade medel under anslaget

A2. Arbetsmarknadspolitiska åtgärder i genomsnitt ge minst 207 000 personer per

månad lämplig sysselsättning.

Regeringen bedömer dock att AMV kommer att ha svårt att nå upp till denna

omfattning och att ett anslagssparande

om ca 1 300 miljoner kronor därför kommer att uppstå vid utgången av innevarande

 budgetår. Utgifterna för IT-

satsningen bör år 1998 och år 1999 i första hand täckas av detta

anslagssparande. För år 1997 bör finansieringen ske

inom ramen för tilldelade medel under anslaget. Regeringen vill dock poängtera

att AMV:s uppdrag att budgetåret

1997 sysselsätta minst 207 000 personer i genomsnitt per månad kvarstår. Skulle

regeringens bedömning visa sig

vara felaktig och att anslagssparandet blir lägre än beräknat återkommer

regeringen till riksdagen i samband med den

ekonomiska vårpropositionen i april 1998 med förslag till finansiering av

IT-satsningen. Eftersom regeringens

förslag är att åtgärden bör finansieras inom ramen för tillgängliga medel

påverkas inte ramen för utgiftsområdet.

A 5 Vissa kostnader för avveckling av AMU-gruppen som myndighet

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta ändamål uppfört ett

ramanslag på 14 917 000 kronor.

Regeringens förslag:

Anslaget A5. Vissa kostnader för avveckling av AMU-gruppen som myndighet ökas

med 8 792 624 kronor.

Anslaget A5. Vissa kostnader för avveckling av AMU-gruppen som myndighet var

under budgetåret 1995/96 uppfört

som ett förslagsanslag. Från och med budgetåret 1997 är anslaget ett ramanslag.

Då utgifter som skulle belastat

anslaget under föregående budgetår kommit att belasta anslaget för innevarande

budgetår bör anslaget tillföras

8 792 624 kronor.

5.12 Utgiftsområde 16

Utbildning och universitetsforskning

B 45 Särskilda utgifter inom universitet och högskolor m.m.

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta ändamål uppfört ett

ramanslag på 534 155 000 kronor.

Regeringens förslag:

Anslaget B45. Särskilda utgifter inom universitet och högskolor m.m. ökas med

159 500 000 kronor. Finansiering

sker genom indragningar av medel på äldreanslag från budgetåret 1995/96.

Regeringen har i den ekonomiska vårpropositionen för utgiftsområde 16 beräknat

en besparing på 213 miljoner

kronor år 1998 varav 43 miljoner kronor är en engångsvis besparing. Den

engångsvisa besparingen föreslås i

budgetpropositionen för år 1998 genomföras som en engångsvis neddragning av

anslaget B45. Särskilda utgifter

inom universitet och högskolor m.m. För att besparingen inte skall få negativa

konsekvenser för verksamheten under

år 1998 bör anslaget tillföras 43 miljoner kronor. Finansiering sker genom att

43 miljoner kronor dras in från

äldreanslag från budgetåret 1995/96 (C43. Enskilda och kommunala

högskoleutbildningar m.m., C45. Vissa

särskilda utgifter inom universitet och högskolor m.m., C46. Övriga utgifter

inom grundutbildning, C47. Övriga

utgifter inom forskning och forskarutbildning).

Regeringen föreslår vidare att ytterligare 97,4 miljoner kronor tillförs samma

anslag. Det har visat sig att de

ordinarie ersättningsbeloppen för olika utbildningsområden inte är tillräckliga

för att finansiera

högskoleverksamheten i ett uppbyggnadsskede. Medlen föreslås därför att användas

 för uppbyggnad av högskolorna

på Gotland, Södertörn och i Malmö m.m. under budgetåren 1997-1999. Finansiering

sker genom att

anslagsbehållningen på 97,4 miljoner kronor dras in från det för budgetåret

1995/96 uppförda anslaget C46. Övriga

utgifter inom grundutbildning.

Regeringen föreslår också att 19,1 miljoner kronor tillförs ramanslaget B45.

Särskilda utgifter inom universitet

och högskolor m.m. Medlen föreslås användas för kvalitetsarbete m.m. med

anledning av utbyggnad av högskolan.

Regeringen föreslår att finansiering sker genom att anslagsbehållningen på 19,1

miljoner kronor dras in från det för

budgetåret 1995/96 uppförda anslaget C43. Enskilda och kommunala

högskoleutbildningar m.m.

C 3 Centrala studiestödsnämnden

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta ändamål uppfört ett

ramanslag på 276 727 000 kronor.

Regeringens förslag:

Anslaget C3. Centrala studiestödsnämnden ökas med 22 000 000 kronor.

Finansiering sker genom att anslaget C1.

Högskoleverket minskas med motsvarande belopp.

Satsningen på ökad utbildning inom vuxenutbildnings- och högskoleområdena har

lett till ökat arbete inom Centrala

studiestödsnämnden (CSN). Vidare anser regeringen att det är motiverat att

anvisa medel för att täcka ackumulerat

underskott inom CSN:s återbetalningsverksamhet. Finansiering sker genom att

Högskoleverkets anslag minskas med

22 000 000 kronor.

E 1 Kostnader för Sveriges medlemsskap i Unesco m.m.

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta ändamål uppfört ett

ramanslag på 35 828 000 kronor.

Regeringens förslag:

Anslaget E1. Kostnader för Sveriges medlemsskap i Unesco m.m. ökas med 10 000

000 kronor. Finansiering sker

genom att anslaget D18. Europeisk forskningssamverkan minskas med motsvarande

belopp.

Regeringen har åtagit sig att anordna en konferens om kultur, politik och

utveckling under våren 1998. Konferensen

är en uppföljning av den rapport (Vår skapande mångfald) som presenterades av

Världskommissionen för kultur och

utveckling 1996. Kostnader för konferensen beräknas till 10 miljoner kronor.

5.13 Utgiftsområde 17

Kultur, medier, trossamfund

och fritid

B 1 Bidrag till Svenska riksteatern,

Operan, Dramatiska teatern, Dansens Hus och Svenska rikskonserter

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta ändamål uppfört ett

anslag på 712 254 000 kronor, varav för

Dramatiska teatern 159 017 000 kronor.

Regeringens förslag:

Regeringen bemyndigas att överta Kungliga Dramatiska Teatern AB:s lån i

Riksgäldskontoret.

Dramatiska teatern (Dramaten) drivs som ett av svenska staten helägt aktiebolag,

 Kungliga Dramatiska Teatern AB.

Som ett led i ett åtgärdsprogram för att stärka bolagets ekonomi godkände

riksdagen hösten 1996 att Dramaten fick

möjlighet att lägga över befintliga lån i Östgötabanken till Riksgäldskontoret

(prop. 1996/97:1 bet. 1996/97:KrU1,

rskr. 1996/97:129).

Regeringen bemyndigade den 20 februari 1997 Riksgäldskontoret att lämna ett lån

till Dramaten på 25 miljoner

kronor. Lånet, som ersätter Dramatens lån i Östgötabanken, skall återbetalas med

 fem miljoner kronor årligen under

åren 1998 - 2000 och med 10 miljoner kronor under år 2001. Räntevillkor och

andra villkor för lånet har fastställts i

ett avtal mellan Riksgäldskontoret och Dramaten.

Dramatens bokslut per den 31 december 1996 visade en förlust på ca 24,3 miljoner

 kronor. Bolagets egna kapital

uppgick till 60 000 kronor.

Vid bolagsstämma i Kungliga Dramatiska Teatern AB den 14 april 1997 fattades

beslut om att inte försätta

bolaget i likvidation. I stället redogjorde ägaren för sin avsikt att tillskjuta

 erforderligt kapital inom den tidfrist på åtta

månader som aktiebolagslagen medger.

En lämplig form för ägartillskott är att staten övertar nämnda lån i

Riksgäldskontoret på 25 miljoner kronor.

Utgångspunkten är att detta skall ske på ett sätt som inte innebär någon ökad

belastning på statsbudgeten. Det

tillvägagångssätt som förordas är att en myndighet under regeringen övertar

Dramatens befintliga lån hos

Riksgäldkontoret. Utgifterna för räntor och amorteringar finansieras genom

avräkning på statsbidraget till Dramaten.

Regeringen föreslår att den får riksdagens bemyndigande att överta Dramatens

befintliga lån i Riksgäldskontoret.

5.14 Utgiftsområde 18

 Samhällsplanering, bostads-

försörjning och byggande

A 11 Bonusränta för ungdomsbosparande

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta ändamål uppfört ett

ramanslag på 3 000 000 kronor.

Regeringens förslag:

Anslaget A11. Bonusränta för ungdomssparande ökas med 3 000 000 kronor.

Finansiering sker genom indragning

av anslagsbehållningar på det under utgiftsområde 14 uppförda ramanslaget D1.

Stabsuppgifter vid

Arbetsgivarverket.

Lagen (1988:846) om ungdomsbosparande innebär att ungdomar mellan 16 och 25 år

kan påbörja ett sparande i vissa

banker eller sparkassor som kan fortgå till och med det år spararen fyller 28

år. När kontoinnehavaren har sparat

under tre år och det sparade kapitalet uppgår till minst 5 000 kronor, blir

kontoinnehavaren berättigad till en årlig

bonusränta på 3 procent från det sparandet började. Bonusräntan bekostas av

staten och betalas ut när

kontoinnehavaren begär det.

Utbetalningarna av bonusräntan uppgick per den sista juni 1997 till 2,7 miljoner

 kronor. Nya prognoser från

Riksgäldskontoret pekar på att utbetalningarna under 1997 kommer att uppgå 6

miljoner kronor. Detta innebär att

anslaget kan förväntas överskridas med 3 miljoner kronor. De ökade

utbetalningarna är en följd av att oväntat många

ungdomar har avslutat sina konton.

5.15 Utgiftsområde 19

Regional utjämning och

utveckling

A 1 Regionalpolitiska åtgärder

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns, efter riksdagens beslut om

ändrade anslag (prop. 1996/97:150, FiU

1996/97:20, rskr. 1996/97:284), för detta ändamål uppfört ett ramanslag på 1 331

 017 000 kronor.

Regeringens förslag:

Riksdagen bemyndigar regeringen att disponera högst 500 000 000 kronor inom

ramen för anslaget A1.

Regionalpolitiska åtgärder för att genomföra ett program för regional

näringspolitik och särskilda regionalpolitiska

åtgärder.

Anslaget för regionalpolitiska åtgärder får enligt riksdagens beslut bl.a.

användas till olika former av

regionalpolitiska företagsstöd, regionalpolitisk projektverksamhet,

medfinansiering av EG:s strukturfondsprogram,

viss central utvecklingsverksamhet m.m.

Regeringen har nyligen påbörjat ett arbete med att genomföra en ny regional

näringspolitik. Riksdagen har

informerats om detta på annat ställe i denna proposition (utgiftsområde 19, s.

11).

Regeringen har under innevarande år fortsatt att tillsammans med ett stort antal

 regionala och centrala aktörer

närmare utforma den nya regionala näringspolitiken. I den regionalpolitiska

proposition, som regeringen avser att

förelägga riksdagen, kommer regeringen att närmare utveckla sina förslag och

anhålla om riksdagens

ställningstaganden i vissa avseenden.

Under arbetet med den regionala näringspolitiken, som omfattar åtgärder inom ett

 flertal politikområden, t.ex.

närings- och regionalpolitiskt motiverade åtgärder, har ett stort antal projekt

identifierats, som bedöms kunna komma

att skapa nya arbetstillfällen. Det gäller dels projekt som förbättrar

förutsättningarna härför i hela landet, dels projekt

som främst är inriktade mot de mest utsatta regionerna. Insatserna bör kunna

påbörjas redan under innevarande år

och avser delvis andra ändamål än de som anslaget nu får användas till.

Regeringen bedömer att utrymme finns för denna särskilda insats inom anslaget

och genom att den ordinarie

verksamheten under anslaget tar i anspråk reservationer på det för budgetåret

1995/96 under tionde huvudtiteln

upptagna anslaget C2. Regionala utvecklingsinsatser m.m.

5.16 Utgiftsområde 20

Allmän miljö- och naturvård

A 2 Miljöövervakning m.m.

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta ändamål uppfört ett

ramanslag på 93 952 000 kronor.

Regeringens förslag:

Anslaget A2. Miljöövervakning m.m. ökas med 19 984 000 kronor. Finansiering sker

 dels genom ett bidrag från EU

på 8 250 000 kronor dels genom indragning av 10 500 000 kronor från

anslagsbehållningarna på anslaget A8.

Investeringsbidrag för främjande av omställning i ekologisk hållbar inriktning

från 1994/95. Finansieringen beskrivs

närmare nedan.

Naturvårdsverket och Boverket har beviljats ett bidrag på ungefär 8 250 000 kr

från EU:s Life-fond för

metodutvecklingsprojektet For Sustainable Development - Environmental

Objectives and Indicators in Spatial

Planning and Strategic Environmental Assessment . De beviljade medlen kommer att

 administreras av

Naturvårdsverket. På statsbudgeten tas anslag upp motsvarande det belopp

Naturvårdsverket erhåller från EG-

budgeten. Bidraget från EU redovisas på inkomsttitel 6911 Övriga bidrag från EG

som ökar med samma belopp.

För utbetalning av medlen krävs därför att anslaget ökas med 8 250 000 kronor.

Enligt bilavgasförordningen, med stöd av 9 § bilavgaslagen (1986:1386), tar

Naturvårdsverket ut en kontrollavgift

för varje såld ny bil. Medlen redovisas på inkomsttitel 2534 Kontrollavgift

nyregistrerade bilar. Motsvarande belopp

beräknas under anslaget A2. Miljöövervakning m.m. Under år 1997 beräknas

avgiftsinkomsterna uppgå till 17 250

000 kronor, dvs. 1 234 000 kronor mer än det för år 1997 anvisade anslaget.

Regeringen föreslår därför att anslaget

för innevarande budgetår ökas med ytterligare 1 234 000 kronor.

Aktiebolaget Svensk Bilprovning utfärdar avgasgodkännanden enligt bilavgaslagen.

 En avgift för

avgasgodkännanden med stöd av förordningen (1993:446) om vissa

förrättningsavgifter för Aktiebolaget Svensk

Bilprovning tas ut av tillverkaren. På grund av ändringar i lagen och ett

förväntat gemensamt tillverkaransvar inom

EU, bör avgiften tas bort och finansiering ske på ett annat sätt framöver. Under

 ett övergångsskede föreslår

regeringen att ytterligare 10 500 000 kr anvisas under anslaget A2.

Miljöövervakning m.m. för

bilavgasverksamheten. Detta finansieras genom indragning av medel på det för

budgetåret 1994/95 under fjortonde

huvudtiteln uppförda reservationsanslaget A8. Investeringsbidrag för främjande

av omställning i ekologisk hållbar

inriktning.

A 11 Utbildning och information om

miljöbalken

Något anslag för detta ändamål finns inte uppfört i statsbudgeten för

innevarande budgetår.

Regeringens förslag:

Ett nytt reservationsanslag A11. Utbildning och information om miljöbalken

uppgående till 8 000 000 kronor anvisas

för budgetåret 1997. Finansiering sker genom indragning av anslagsbehållningar

på det under fjortonde huvudtiteln

för budgetåret 1993/94 uppförda reservationsanslaget B13. Miljöinsatser i

Östersjöregionen samt det under fjortonde

huvudtiteln för budgetåret 1995/96 uppförda reservationsanslaget A8.

Investeringsbidrag för främjande av

omställning i ekologiskt hållbar riktning.

Regeringen har den 3 april 1997 beslutat att överlämna lagrådsremiss av ett

förslag till miljöbalk.

Regeringens förslag lämnas till riksdagen under hösten 1997. Det är dock viktigt

 att planering och förberedelser

för utbildningen startar i god tid. Innehållet i utbildningen får givetvis

anpassas till riksdagens beslut.

För att miljöbalken skall få det avsedda genomslaget måste i ett första skede

utbildning ske av personal i

kommuner, domstolar och förvaltningsmyndigheter som skall tillämpa balken.

Vidare bör allmänheten informeras

om de nya reglerna. De myndigheter som ansvarar för tillsynen av balkens

efterlevnad är därefter skyldiga att

fortlöpande informera om hur bestämmelserna skall tillämpas. Med hänsyn till den

 snabba utvecklingen vad gäller

t.ex. kunskaper om hälso- och miljöeffekter, teknik och de krav som följer av

Sveriges internationella åtaganden kan

en utveckling av regelsystemet förutses.

B 4 Visst internationellt samarbete i fråga om kärnsäkerhet m.m.

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta ändamål uppfört ett

ramanslag på 26 752 000 kronor.

Regeringens förslag:

Anslaget B4. Visst internationellt samarbete i fråga om kärnsäkerheten m.m. ökas

 med 771 000 kronor. Finansiering

sker genom indragning av anslagsbehållningar från det under fjortonde

huvudtiteln för budgetåret 1993/94 uppförda

reservationsanslaget B13. Miljöinsatser i Östersjöregionen samt från det under

fjortonde huvudtiteln för budgetåret

1994/95 uppförda reservationsanslaget E1. Bidrag till internationellt samarbete

kring den byggda miljön m.m.

Från anslaget betalas kostnader, i amerikanska dollar och österrikiska shilling,

 för deltagande i internationellt

samarbete på kärnenergiområdet, såsom Sveriges reguljära medlemsavgift i

Internationella Atomenergiorganet

(IAEA) och bidraget till IAEA:s Technical Assistance and Cooperation. Till följd

 av höjda medlemsavgifter och

valutakurser beräknar regeringen att anslaget kommer att överskridas under

innevarande budgetår. Med anledning av

dessa förhållanden föreslår regeringen att anslaget B4. Visst internationellt

samarbete i fråga om kärnsäkerhet m.m.

ökas med 771 000 kronor.

5.17 Utgiftsområde 21

 Energi

Regeringens förslag:

Riksdagen bemyndigar regeringen att ge Affärsverket svenska kraftnät befogenhet

att inom en sammanlagd ram om

2 500 000 000 kronor ta upp lån i och utanför Riksgäldskontoret under budgetåret

 1997.

Affärsverket svenska kraftnät

Affärsverket svenska kraftnät (Svenska kraftnät) driver och förvaltar det

svenska stamnätet och de statligt ägda

utlandsförbindelserna (prop. 1990/91:87, bet. 1990/91:NU38, rskr. 1990/91:318).

I årsredovisningen för år 1996

redovisar verket en balansomslutning på ca 9 miljarder kronor. Svenska kraftnät

har för närvarande en långfristig

upplåning i Riksgäldskontoret om 2 500 000 000 kronor.

Under flera år har övriga affärsverk, nämligen Luftfartsverket, Sjöfartsverket

och Statens Järnvägar haft

möjlighet att ta upp lån utanför Riksgäldskontoret, på kapitalmarknaden.

Affärsverken har även fått förvalta dessa

lån. Svenska kraftnät har dock hittills inte medgetts att låna utanför

Riksgäldskontoret.

Enligt regeringens bedömning bör Svenska kraftnät, i enlighet med de principer

som gäller för de övriga

affärsverken, ges möjlighet att finansiera sin verksamhet också genom lån

utanför Riksgäldskontoret på den svenska

kapitalmarknaden.

Som komplement till de bemyndiganden som riksdagen tidigare beslutat om för år

1997 bör en utvidgning

möjliggöras av Svenska kraftnäts finansiella befogenheter. Regeringen föreslår

därför att riksdagen bemyndigar

regeringen att under budgetåret 1997 ge Svenska kraftnät befogenhet att ta upp

lån i och utanför Riksgäldskontoret

inom en sammanlagd ram om 2 500 000 000 kronor.

5.18 Utgiftsområde 22

 Kommunikationer

B 2 Transportstöd för Gotland

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta ändamål uppfört ett

ramanslag på 175 000 000 kronor.

Regeringens förslag:

Anslaget B2. Transportstöd för Gotland ökas med 7 000 000 kronor. Finansiering

sker genom att

reservationsanslaget B5. Övervakning av M/S Estonia minskas med motsvarande

belopp.

I enlighet med riksdagens beslut (prop. 1995/96:44, bet. 1995/96:TU7, rskr.

1995/96:99) inleddes avvecklingen av

det s.k. Gotlandstillägget från och med den 1 januari 1997 med 0,2

procentenheter till 0,4 procent. I proposition

1995/96:44 angavs att regeringen är beredd att återkomma i frågan om effekterna

blir negativa för Gotlands

näringsliv.

Som en följd av Gotlandstilläggets avveckling har transportförmedlingsföretagen

höjt sina fraktpriser till och från

Gotland, vilket har visat sig ge negativa effekter för Gotlands näringsliv.

Sjöfartsverket har, efter samråd med

regeringen, beslutat att sänka längdmetertaxan för transportstödsberättigade

transporter till och från Gotland till 52

kronor. Regeringen har därvid konstaterat att transportförmedlingsföretagen

sänkt sina fraktpriser. Regeringen har

den 19 juni 1997 gett NUTEK i uppdrag att i samråd med berörda intressenter

utarbeta förslag till en modell för stöd

till godstransporter till och från Gotland. Uppdraget redovisas till regeringen

i december 1997.

I avvaktan på en långsiktig lösning föreslår regeringen att 7 000 000 kronor

anvisas till anslaget B2. Transportstöd

för Gotland för att finansiera den sänkta längdmetertaxan. Ökningen finansieras

genom att det under utgiftsområde

22 Kommunikationer uppförda ramanslaget B5. Övervakning av Estonia minskas i

motsvarande omfattning. Enligt

regeringsbeslut den 3 juli 1997 kommer bevakningen av Estonias förlisningsplats

fr.o.m. hösten 1997 att innefatta

bl.a. finländsk sjöövervakningsradar kompletterad med oregelbunden övervakning

av finländska fartygs- och

flygenheter, varigenom en minskning av anslaget möjliggörs.

Statens haverikommission

Regeringens förslag:

Statens Haverikommissions fasta kostnader får uppgå till högst 8 510 000 kronor

för budgetåret 1997.

Regeringen beslutade i regleringsbrev den 19 december 1996 (K96/4820/SM) att de

fasta kostnaderna för Statens

haverikommission (SHK) för budgetåret 1997 i enlighet med vad som angavs i prop.

 1996/97:1 skulle uppgå till

högst 7 540 000 kronor.

Personalkostnaderna och kostnader för lokalerna under år 1997 överstiger de

tidigare antagna beloppen. Vidare

har de fasta kostnaderna för kompetensutveckling m.m. ökat. Vissa sådana

kostnader inom SHK, för att följa

utvecklingen på kommissionens verksamhetsområde samt kostnader för

kompetensutveckling av personalen har

tidigare av hävd betraktats som rörliga kostnader och därför direktfakturerats

berörd myndighet.

Utvecklingskostnader av detta slag definieras numera som fasta kostnader för SHK

 och faktureringen fördelas därför

mellan berörda myndigheter enligt gällande fördelningsprincip.

Av ovanstående skäl beräknas de fasta kostnaderna för SHK öka med 610 000 kronor

 till 8 150 000 kronor. De

ökade kostnaderna fördelas, i likhet med övriga fasta kostnader, mellan SHK:s

intressenter Luftfartsverket,

Sjöfartsverket, Banverket och Försvarsmakten.

B 7 Utredningsarbete m.m. med

anledning av M/S Estonias förlisning

I statsbudget för innevarande budgetår finns för detta ändamål uppfört ett

obetecknat anslag på 4 500 000 kronor.

Regeringens förslag:

Anslaget B7. Utredningsarbete m.m. med anledning av M/S Estonias förlisning ökas

 med 3 000 000 kronor.

Finansiering sker genom att anslaget D2. Köp av interregional persontrafik på

järnväg minskas med motsvarande

belopp.

Den 28 september 1994 förliste passagerarfärjan M/S Estonia. Regeringen gav

samma dag Statens

haverikommission (SHK) i uppdrag att biträda i utredningsarbetet med anledning

av förlisningen.

Riksdagen beslutade på tilläggsbudget till statsbudgeten för budgetåret 1995/96

(prop. 1995/96:105, bet.

1995/96:TU15, rskr. 1995/96:205) att ett förslagsanslag på 3 940 000 kronor

skulle anvisas till Utredningsarbete

med anledning av M/S Estonias förlisning. Utredningsarbetet beräknades då vara

slutfört under våren 1996.

Då utredningen pågick under hela år 1996 ökade riksdagen genom tilläggsbudget

till statsbudgeten för budgetåret

1995/96 (prop. 1996/97:1, bet. 1996/97:FiU11, rskr 1996/97:48) det anvisade

anslaget med 4 000 000 kronor. Av

totalt anslagna 7 940 000 kronor under 1996 förbrukades 5 266 987 kronor. De

återstående 2 748 780 kronor är

dock inte tillgängliga under 1997.

Genom beslut den 11 juni 1997 (prop. 1996/97:150, bet. 1996/97:FiU20, rskr.

1996/97:284) har riksdagen

godkänt att på tilläggsbudget till statsbudgeten för budgetåret 1997 anvisa 4

500 000 kronor för Utredningsarbete

med anledning av M/S Estonias förlisning för det arbete som skett under första

halvåret 1997.

Såvitt nu kan bedömas kommer utredningen att fortgå även under andra halvåret

1997. De tidigare anvisade

medlen är förbrukade eller intecknade och SHK:s kostnader för det fortsatta

arbetet beräknas till 3 000 000 kronor.

B 8 Vissa kostnader för övertäckning av M/S Estonia

Något anslag för detta ändamål finns inte uppfört i statsbudgeten för

innevarande år.

Regeringens förslag:

2 166 000 kronor anvisas på ett nytt ramanslag B8. Vissa kostnader för

övertäckning av M/S Estonia. Finansiering

sker genom att anslaget B5. Övervakning av M/S Estonia minskas med motsvarande

belopp.

Regeringen gav den 2 mars 1995 Sjöfartsverket i uppdrag att genomföra en

övertäckning av den förlista

passagerarfärjan M/S Estonia. Regeringen har därefter den 19 juni 1996 beslutat

att Sjöfartsverket skall avbryta

arbetet med övertäckningen. Arbetet skall kunna återupptas vid den senare

tidpunkt som regeringen bestämmer.

Med anledning av vissa kostnader för Sjöfartsverket avseende

övertäckningsarbetet av M/S Estonia föreslår

regeringen att ett nytt anslag anvisas på 2 166 000 kronor. Medlen finansieras

genom motsvarande minskning av

anslaget B5. Övervakning av Estonia. Enligt regeringsbeslut den 3 juli 1997

kommer bevakningen av Estonias

förlisningsplats fr.o.m. hösten 1997 att innefatta bl.a. finländsk

sjöövervakningsradar kompletterad med

oregelbunden övervakning av finländska fartygs- och flygenheter, varigenom en

minskning av anslaget möjliggörs.

C 5 Informationsteknik:

Telekommunikationer m.m.

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta ändamål uppfört ett

ramanslag på 23 000 000 kronor.

Regeringens förslag:

Att anvisade medel till anslaget C5. Informationsteknik: Telekommunikationer

m.m. även får användas till en

förstudie om Sveriges IT-utveckling.

Regeringen har på annat ställe denna proposition (utgiftsområde 22

Kommunikationer) föreslagit att resurser från

anslaget C5. Informationsteknik: Telekommunikationer m.m. bör avsättas för att

bl.a. följa Sveriges IT-utveckling.

Uppföljningen skall inte bara visa hur Sverige ligger till i förhållande till

andra länder utan också ge tydliga

indikationer på inom vilka områden som extra insatser kan behöva göras om det

visar sig att Sverige skulle komma

efter i utvecklingen.

Regeringen anser att det är av vikt att en uppföljning påbörjas snarast möjligt.

 Därför bör en förstudie som syftar

till att identifiera vilka statistiska jämförelsetal som kan användas för att

jämföra Sveriges ställning gentemot övriga

länder på IT-området göras.

5.19 Utgiftsområde 23

 Jord- och skogsbruk, fiske med anslutande näringar

B 1 Statens jordbruksverk

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta ändamål uppfört ett

ramanslag på 183 114 000 kronor. På

tilläggsbudget i samband med den ekonomiska vårpropositionen för innevarande år

har riksdagen beslutat om att

tillföra ytterligare 4 500 000 kronor.

Regeringens förslag:

Anslaget B1. Statens jordbruksverk ökas med 15 000 000 kronor. Finansiering sker

 genom att anslaget B2. Stöd till

jordbrukets rationalisering minskas med motsvarande belopp.

Den ytterligare utbyggnad av EG:s stödsystem på jordbruksområdet som tillkommit

under år 1997 har medfört att

Jordbruksverket tvingats öka sina insatser avseende ADB-utveckling. Detta gäller

 stödsystem för kalvslaktbidrag,

utbetalning av BSE-ersättning, revalveringsersättning och miljöstöd för flerårig

 vallodling. Till detta kommer en

ytterligare utvidgning av miljöprogrammet fr.o.m. år 1998.

Handläggningen av direktstöd, i synnerhet miljöstöden, har i kombination med

behovet av kommunikation med

länsstyrelserna visat sig vara mycket krävande. Likaså har arbetsmarknadsläget

för systemutvecklare inneburit att

Jordbruksverket i ökad omfattning tvingats anlita konsulter för att klara

ADB-utvecklingen vilket är mycket

kostsamt. Slutligen har kostnaderna för de nödvändiga mjukvaru-

licenserna ökat kraftigt.

B 16 Räntekostnader för förskotterade

arealersättningar m.m.

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta ändamål uppfört ett

ramanslag på 119 333 000 kronor.

Regeringens förslag:

Anslaget B16. Räntekostnader för förskotterade arealersättningar m.m. får även

belastas med s.k. tekniska kostnader

till följd av offentlig lagring.

Under anslaget redovisas de räntekostnader och kursdifferenser som uppstår för

staten till följd av att ersättningen

från EG:s jordbruksfond erhålls i efterskott. Anslaget får även belastas med

eventuella finansiella sanktioner och

straffavgifter. Anslaget får också tillföras kursvinster och belastas med

kursförluster som uppstår till följd av att

medlemsstaten bär kursrisken inom EG:s jordbruksfonds utvecklingssektion.

De interventionslager svenska staten hyr för offentlig lagring inom ramen för

anslaget B15. Intervention och

exportbidrag för jordbruksprodukter åsamkar Sverige kostnader vilka ej ersätts

från EG-budgeten under den tid

lagerutrymmena står tomma i väntan på inlagring. Svenska statens nettokostnader

för detta uppgick under budgetåret

1995/96 till knappt 14 miljoner kronor och beräknas för innevarande år uppgå

till 15 miljoner kronor. Dessa

kostnader bör få belasta anslaget.

B 18 Djurregister

Något anslag för detta ändamål finns inte uppfört på statsbudgeten för

innevarande budgetår.

Regeringens förslag:

Ett nytt ramanslag B18. Djurregister uppgående till 10 000 000 kronor anvisas

för budgetåret 1997. Riksdagen

föreslås godkänna vad regeringen anför avseende avgiftsfinansiering.

Enligt Rådets förordning (EEG) nr 820/97 av den 21 april 1997 om upprättande av

ett system för identifiering och

registrering av nötkreatur och om märkning av nötkött och nötköttsprodukter

skall medlemsstaterna införa ett system

för identifiering och registrering av nötkreatur på produktionsstadiet. Dessutom

 skall det skapas ett särskilt system

för märkning av nötkött i försäljningsledet. Anledningen till detta är att

marknaden för nötkött och nötköttsprodukter

har destabiliserats på grund av den s.k. BSE-krisen. För att återupprätta

balansen på marknaden bör insynen i

villkoren för produktion och saluföring förbättras.

I ett första steg skall en databas över samtliga djurbesättningar och enskilda

djur upprättas där man även skall

kunna följa förflyttningar av djur mellan besättningar. Databasen skall vara i

funktion senast den 31 december 1997

och administreras av Statens jordbruksverk i samarbete med Svensk

husdjursskötsel.

Upprättandet av den nationella databasen kommer att innebära kostnader av

engångskaraktär. Kostnaden har

beräknats uppgå till ca 10 miljoner kronor. Till detta kommer driftskostnader

som beräknas uppgå till ca 35 miljoner

kronor per år. Enligt rådsförordningen får kostnaderna täckas med avgifter.

Regeringen föreslår att så sker.

Jordbruksverket bör bemyndigas att ta ut denna avgift. Avgiftsintäkten

tillsammans med EG:s medfinansiering

beräknas ge full kostnadstäckning.

Regeringen föreslår att 10 miljoner kronor anslås på statsbudgeten för att täcka

 nödvändiga investeringskostnader.

Från och med budgetåret 1998 föreslås att ramanslaget tillförs medel för att

täcka uppkomna driftskostnader.

Finansiering sker genom att avgiftsintäkterna inlevereras till inkomsttitel på

statsbudgeten.

B 19 Vissa saneringsåtgärder i Solna

Något anslag för detta ändamål finns inte uppfört på statsbudgeten för

innevarande budgetår.

Regeringens förslag:

Ett nytt anslag anvisas för utschaktning, transport och omhändertagande av

förorenade jordmassor samt återfyllnad

av rena jordmassor vid Brunnsviken i Solna kommun. Kostnaderna beräknas till 2

000 000 kronor. Finansiering sker

genom att anslaget B2. Stöd till jordbrukets rationalisering minskas med

motsvarande belopp.

Vid en miljöteknisk undersökning av marken vid Brunnsviken i Solna kommun

påvisades rester av

bekämpningsmedel. Av allt att döma deponerade den dåvarande myndigheten Statens

växtskyddsanstalt, vars

verksamhet upphörde den 1 januari 1976, behållare med bekämpningsmedelsrester

där. Såväl hela som trasiga

behållare påträffades vid undersökningen. Analyser visar på förekomst av mycket

höga halter av kvicksilver och

arsenik.

Mot bakgrund av det är en statlig myndighet som deponerat

bekämpningsmedelsresterna och att den förorenade

marken ligger inom nationalstadsparkens område anser regeringen att saneringen

bör bekostas av statliga medel.

Överläggningar i saken har också förts med kommunen.

C 1 Fiskeriverket

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta ändamål uppfört ett

ramanslag på 58 166 000 kronor.

Regeringens förslag:

Anslaget C1. Fiskeriverket ökas med 3 650 000 kronor. Finansiering sker genom

minskning av anslaget B2. Stöd till

jordbrukets rationalisering med 3 000 000 kronor samt minskning av anslaget B8.

Strukturstöd inom

livsmedelssektorn med 650 000 kronor.

EU har beslutat att införa ett satellitbaserat kontrollsystem för fiskefartyg.

Införandet skall ske i två faser, där den

första fasen skall starta den 30 juni 1998. Vid denna tidpunkt skall ca 50

svenska fiskefartyg med en längd av minst

24 meter vara utrustade med sändare för satellitöverföring av information om

bl.a. position. Varje medlemsland

skall även ha inrättat ett landbaserat kontrollcentrum.

Den andra fasen inleds den 1 januari 2000 och skall omfatta samtliga fiskefartyg

 med en längd av minst 24 meter

oberoende av var de opererar.

Införandet av ett satellitbaserat kontrollsystem kräver bl.a. att utrustning

inhandlas och installeras på landstationen

och på fartygen, att ett system för underhåll och reparationer av utrustning på

fartygen byggs upp och att rutiner för

kontrollarbetet skapas. Fiskeriverket ansvarar för den landbaserade

kontrollstationen. Fiskeriverkets kostnader för att

införa och driva kontrollsystemet beräknas t.o.m. budgetåret 1999 uppgå till

totalt 3 650 000 kronor. Fördelningen

av detta belopp beräknas för 1997 uppgå till 450 000 kronor, 1998 till 1 700 000

 kronor och för 1999 till 1 500 000

kronor. För budgetåret 1998 utgår EG-bidrag för kostnaderna för utrustningen

samt för installationen, totalt ca 4,65

miljoner kronor.

Regeringen föreslår därför att 3 650 000 kronor tillförs ramanslaget C1.

Fiskeriverket för att täcka kostnader

uppkomna för att införa och driva ett satellitbaserat kontrollsystem.

Fiskeriverket ålades att spara 6 miljoner kronor

under innevarande budgetår. På grund av bl.a. långa uppsägningstider för

personal beräknas inte

besparingsåtgärderna få fullt genomslag förrän under budgetåret 1998. Genom att

medel för kontrollsystemet anvisas

för hela fas 1 redan i år, möjliggörs införandet av kontrollsystemet samtidigt

som Fiskeriverket kan fullfölja sitt

besparingsprogram.

E 2 Bidrag till distriktsveterinär-

organisationen

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta ändamål uppfört ett

obetecknat anslag på 77 691 000 kronor.

Regeringens förslag:

Anslaget E2. Bidrag till distriktsveterinärorganisationen ökas med 7 800 000

kronor. Finansiering sker genom att

anslaget B8. Strukturstöd inom livsmedelssektorn minskas med motsvarande belopp.

I syfte att bl.a. reducera statens kostnader för

distriktsveterinärorganisationen beslöt riksdagen (prop.1993/94:150,

bet. 1993/94:JoU 32, rskr. 1993/94:403) om vissa förändringar beträffande

distriktsveterinärorganisationens

organisation och finansiering att gälla från den 1 juli 1995. Till följd av

omorganisationen uppstod vissa

övergångskostnader som avser verksamheten före den 1 juli 1995. De totala

övergångskostnaderna beräknas uppgå

till ca 25 miljoner kronor. Övergångskostnader uppgående till 7,8 miljoner

kronor har belastat och påverkat resultatet

för budgetåret 1995/96. Merparten utgörs av kostnader avseende semester- och

kompensationsersättning för de

närmare hundratalet veterinärer som slutade sin tjänstgöring som

distriktsveterinärer under hösten 1995.

Några särskilda medel för avveckling av den förutvarande

distriktsveterinärorganisationen har inte tidigare

avsatts. Regeringen föreslår att 7 800 000 kronor tillförs ifrågavarande anslag

för budgetåret 1997 att användas för

täckande av de övergångskostnader som belastat budgetåret 1995/96. Finansiering

sker genom att anslaget B8.

Strukturstöd inom livsmedelssektorn minskas. Resterande ej utbetalda

övergångskostnader, som beräknas bli

utbetalade under en femtonårsperiod skall finansieras inom verksamhetens

ordinarie ram utan särskild

medelstilldelning.

E 5. Bekämpande av smittsamma

husdjurssjukdomar

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta ändamål uppfört ett

ramanslag på 89 500 000 kronor. På

tilläggsbudget i samband med den ekonomiska vårpropositionen för innevarande år

har riksdagen beslutat att tillföra

anslaget ytterligare 20 500 000 kronor.

Regeringens förslag:

Anslaget E5. Bekämpande av smittsamma husdjurssjukdomar ökas med 36 000 000

kronor. Finansiering sker dels

genom minskning av anslaget B8. Strukturstöd inom livsmedelssektorn med 7 550

000 kronor, dels genom inleverans

av medel från lagringsavgiften på ris och socker uppgående till 28 450 000

kronor.

Del av anslaget får disponeras i enlighet med de bestämmelser som regeringen

meddelar i varje särskilt fall samt för

ersättning enligt epizootilagen (1980:369) eller med stöd av lagen meddelade

föreskrifter. Anslaget disponeras också

för bestridande av kostnader enligt förordningen (1984:369) om bekämpande av

salmonella hos djur. Medel får

dessutom disponeras för erforderliga undersökningar vid handläggning av

ersättningsansökningar i samband med

bekämpande av smittsamma husdjurssjukdomar.

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för ändamålet uppfört ett

ramanslag på 89 500 000 kronor.

Därutöver anvisades 20 500 000 kronor på tilläggsbudget i samband med den

ekonomiska vårpropositionen. Vid

utgången av år 1997 beräknas trots detta ett överskridande att 36 000 000

kronor. Överskridandet beror på att antalet

ingripanden vid befarat paratuberkulospositiva besättningar och kostnaden för

smittbekämpningen på dessa gårdar är

mycket höga. Även kostnaden för bekämpning av salmonella, främst salmonella hos

svinbesättningar, är höga.

6

Ekonomisk styrning av

statlig verksamhet

.

6 Ekonomisk styrning av statlig verksamhet

6.1 Utveckling av den ekonomiska styrningen

I finansutskottets betänkande 1996/97:FiU20 (Del 1, sid 143 ff) understryker

utskottet vikten av att regeringen

fortlöpande redovisar för riksdagen hur mål- och resultatstyrningen fungerar,

hur regeringen ser på den fortsatta

utvecklingen samt vilka åtgärder regeringen planerar att vidta i syfte att

förbättra resultatbedömningen och den

praktiska tillämpningen av styrningen. I det följande gör regeringen en

redovisning av utvecklingen av den

ekonomiska styrningen, i vilken mål- och resultatstyrningen ingår som en del.

Begreppet ekonomisk styrning

I 1 § lagen (1996:1059) om statsbudgeten föreskrivs att i statens verksamhet

skall hög effektivitet eftersträvas och

god hushållning iakttas. Den ekonomiska styrningen av statlig verksamhet syftar

till att uppfylla detta.

Ekonomistyrning är ett etablerat begrepp utanför statsförvaltningen.

Ekonomistyrning innebär en avsiktlig

påverkan på en verksamhet och dess befattningshavare i avsikt att nå vissa

ekonomiska mål. Ekonomistyrning

omfattar dels planering med hänsyn till förväntade förhållanden och parering mot

 oväntade händelser, dels

uppföljning och utvärdering.

I staten har begreppet ekonomistyrning anpassats till den statliga verksamheten

och en nedbrytning har gjorts i

begreppen resultatstyrning och finansiell styrning. När regeringen talar om den

ekonomiska styrningen av statlig

verksamhet avses således både resultatstyrning och finansiell styrning. Med

resultatstyrning avses styrningen av den

statliga verksamhetens omfattning, inriktning och effektivitet.

Resultatstyrningen sker bland annat genom att mål

anges för olika verksamhetsområden och genom uppföljning och utvärdering. Med

finansiell styrning sätts de

ekonomiska ramarna för verksamhetens resursförbrukning. Dessa utgörs bland annat

 av anslagstilldelning,

restriktioner för avgiftsbelagd verksamhet, investeringsramar och låneramar,

beställningsbemyndiganden samt

tillgång till räntekonto med kredit. Vid uppföljning och utvärdering av statlig

verksamhet utgörs resultatet av såväl

måluppfyllelsen som verksamhetens resursförbrukning. Resultatstyrningen och den

finansiella styrningen inte bara

kompletterar varandra utan de är tillsammans nödvändiga för att få en väl

fungerande och effektiv statlig

verksamhet. En ekonomisk redovisning av hög kvalitet, där resursförbrukningen

för olika verksamheter kan mätas i

ekonomiska termer, är en viktig förutsättning för en väl fungerande styrning.

Den ekonomiska styrningen har en viktig roll i budgetprocessen. Beredningen av

budgeten tar sin utgångspunkt i

ett antal politiska mål och de resurser som finns tillgängliga för att nå dessa

mål. Prioriteringar görs mellan olika

verksamheter för att få en så god måluppfyllelse som möjligt.

Resultatstyrningen, den finansiella styrningen och den

ekonomiska redovisningen skall medverka till att förse riksdag, regering och

förvaltning med beslutsunderlag som

möjliggör bästa möjliga prioriteringar.

Utvecklingsarbete

Under år 1997 har en samlad satsning gjorts för att ytterligare förbättra den

ekonomiska styrningen. Utgångspunkten

har varit de krav som lagen (1996:1059) om statsbudgeten ställer på regeringen.

Bland annat anges i 2 § att

regeringen för riksdagen skall redovisa de mål som åsyftas och de resultat som

uppnåtts på olika

verksamhetsområden.

Flertalet av utgiftsområdena har berörts till någon del i utvecklingsarbetet. En

 extra satsning har gjorts på

utgiftsområdena 3 , 17, 18, 20 och 22. Inom dessa utgiftsområden har ett viktigt

 mål per område fungerat som

pilotfall för hur återrapportering av resultat till riksdagen kan läggas upp.

Utgiftsområde 22 är valt mot bakgrund av Riksdagens revisorers rapport

(1996/97:3) Mål och resultatstyrning

exempel från Kommunikationsdepartementets område. Utgiftsområdena är i övrigt

valda för att täcka förvaltning,

transfereringar och bidrag samt investeringar vilka kräver olika medel för

styrning.

När det gäller förvaltning sker en utveckling av styrningen där flera

myndigheter arbetar mot samma mål. Ett

exempel på ett sådant utvecklingsarbete ges i Justitiedepartementets rapport

Samlad redovisning för rättsväsendet

1996 (1997-06-27). För transfereringar och bidrag utvecklas styrningen för att

möjliggöra prövning både av

systemens ändamålsenlighet och effektivitet. För styrning av investeringar krävs

 bl.a. information om

investeringarnas effektivitet.

Genomförda förändringar

Följande generella förändringar har genomförts i årets budgetproposition:

 Utgiftsområdesavsnitten har getts en mer enhetlig struktur.

 De viktigaste målen inom respektive utgiftsområde lyfts fram i en

inledande ruta på respektive

utgiftsområdesavsnitt.

 Resultatbedömningarna har utvecklats på utgiftsområdes- och

verksamhetsområdesnivå.

 Budgetar för avgiftsbelagd verksamhet redovisas.

 Redovisningen av investeringsplaner har givits en mer enhetlig

utformning. Redovisningen gäller främst

affärsverken och myndigheter med inve-steringar av större omfattning.

 Beställningsbemyndiganden redovisas under egen rubrik i anslags- och

myndighetsavsnitten samt samlat i denna

volym. Redovisningen har getts en mer enhetlig utformning.

 Affärsverkens finansiella befogenheter redovisas mer enhetligt.

I regeringens redovisning till riksdagen av mål och resultat är det viktigt att

välja en relevant nivå för redovisningen.

Riksdagen har tidigare angett att resultatrapporteringen från regeringen främst

bör gälla effekter, utfall och

måluppfyllelse av statliga beslut och åtgärder (bet. 1993/94:FiU10). Regeringen

uppfattar detta som att dialogen om

mål och resultat bör fokuseras till de viktigaste målen inom olika

politik-områden och att målen i första hand bör

avse effekter i form av den påverkan som kan uppnås genom statliga insatser.

Dessa mål bör beslutas av riksdagen. I

arbetet med årets budgetproposition har det vidare varit viktigt att information

 om mål och resultat har en tydlig

koppling till utgiftsområdena och regeringens budgetförslag.

Finansutskottet skriver i sitt betänkande 1996/97:FiU20 (Del 1, s. 145) att en

viktig förutsättning för att riksdagen

skall kunna ta ställning till fördelningen av utgifter på utgiftsområden, men

också till de konkreta anslagen, är att det

finns en resultatanalys av föregående års verksamhet. Det bör alltså vid

budgetprövningen finnas en bedömning av i

vilken utsträckning som målen och de avsedda resultaten har uppnåtts och - om de

 inte uppnåtts - vad som är

orsaken till detta. En annan viktig komponent för regeringens överväganden bör

vara en omvärldsanalys där olika

externa faktorer som kan påverka verksamheten belyses.

Strävan i årets budgetproposition har varit att utveckla resultatbedömningarna

på utgiftsområdes- och

verksamhetsområdesnivå och fokusera på de viktigaste målen. En resultatbedömning

 på utgiftsområdes- eller

verksamhetsområdesnivå innebär att flera anslag/myndigheter sätts in i ett

sammanhang och en samlad bedömning

görs av hur olika anslag/ myndigheter bidrar till målet. Tanken är att detta

skall skapa bättre förutsättningar för

riksdagens och regeringens prövning och prioritering av verksamheter. Efter

resultatbedömningarna redovisas

satsningar som gjorts utanför utgiftsområdet för att nå målen.

Vad gäller ansvarsfördelningen mellan regeringen och myndigheterna i

resultatstyrningen har en viktig förändring

genomförts genom införandet av en ny förordning (1996:882) om myndigheters

årsredovisning m.m. Denna ersatte

den tidigare förordningen (1993:134) om myndigheters årsredovisning och

anslagsframställan. Genom den nya

förordningen tydliggörs regeringens ansvar för att formulera mål och ställa krav

 på återrapportering av

myndigheternas resultat. De generella kraven på information från myndigheter

till regering är borttagna, vilket i sin

tur ger goda möjligheter för en utökad verksamhetsanpassning av

resultatstyrningen.

Riksdagen tar ställning till särskilda investeringsplaner för affärsverken och

vissa andra myndigheter med

investeringar av större omfattning. Redovisningen av dessa investeringsplaner

har i årets budgetproposition getts en

mer enhetlig utformning. Investeringsplanen visar vilka investeringar som plan-

eras och när leverans och därmed

betalningsutfall beräknas ske. Investeringarnas avsedda finansieringssätt

framgår också av planen. Planen skall ses

som en inriktning av investeringsverksamheten. Riksdagens ställningstagande blir

 därmed ett godkännande av

inriktningen.

I vissa fall finns det en stark koppling mellan investeringsplanen och behovet

av beställningsbemyndigande från

riksdagen. Bemyndiganden kan dock avse en längre period än de år som tas upp i

investeringsplanen. I

anslagsavsnitten redovisas beställningsbemyndiganden i anslutning till

investeringsplanen. Även på andra områden

där beställnings-bemyndigande behövs sker redovisningen samlat i

anslagsavsnitten. Riksdagen beslutar om

beställningsbemyndiganden.

Redovisning av budget för avgiftsbelagd verksamhet utgör kompletterande

ekonomisk information till riksdagen.

Den fortsatta utvecklingen

Utvecklingen av den ekonomiska styrningen kommer även fortsättningsvis att

fokuseras på att förbättra metoderna

för att få fram bra beslutsunderlag för statsmakternas styrning. Detta är också

ett viktigt led i att stärka den

demokratiska styrningen. Utvecklingen av redovisning av mål och resultat till

riksdagen kommer även under år 1998

att ges särskild prioritet.

Budgetprocessen ställer stora krav på budgetdisciplin och uppföljning. Detta

förutsätter en förbättrad kvalitet i

utfallsredovisning och koncerninformation, samtidigt som metoder och system

behöver vidareutvecklas för att stödja

styrning och uppföljning av den statliga verksamheten. Ett led i detta arbete är

 inrättandet av en ny myndighet för

statens samlade ekonomistyrningsfunktion som regeringen föreslår under

utgiftsområde 2, Samhällsekonomi och

finansförvaltning. Vidare pågår ett arbete i Regeringskansliet med att utveckla

system till stöd för regeringens

budget-, prognos- och uppföljningsarbete.

6.2 Affärsverkens upplåning

Regeringens förslag:

I lagen (1988:1387) om statens upplåning tas det in bestämmelser som ger

regeringen möjlighet att efter

bemyndigande av riksdagen låta affärsverken låna på marknaden.

Bakgrunden till regeringens förslag: Enligt 9 kap. 10 § regeringsformen får

regeringen inte utan riksdagens

bemyndigande ta upp lån eller i övrigt ikläda staten ekonomisk förpliktelse. En

reglering av statens upplåning har

skett i lagen (1988:1387) om statens upplåning. Där anges i den inledande

paragrafen att efter ett särskilt

bemyndigande som lämnas av riksdagen för ett budgetår i sänder får regeringen

eller efter regeringens bestämmande

Riksgäldskontoret ta upp lån till staten för vissa i lagrummet särskilt angivna

ändamål. Dessa ändamål är bl.a. att

finansiera löpande underskott i statsbudgeten och andra utgifter som grundar sig

 på riksdagens beslut samt för att

tillhandahålla sådana krediter och fullgöra sådana garantier som riksdagen har

beslutat om. Riksdagens

bemyndiganden är ej beloppsmässigt preciserade. Lånen skall förvaltas av

regeringen eller efter regeringens

bestämmande Riksgäldskontoret. Enligt förordningen (1996:311) med instruktion

för Riksgälds-kontoret har kontoret

i uppgift att ta upp och förvalta lån till staten i enlighet med lagen om

statens upplåning.

I lagen (1996:1059) om statsbudgeten, som trädde i kraft den 1 januari 1997,

finns bestämmelser om att

regeringen får finansiera anläggningstillgångar som används i statens verksamhet

 (20 §) och rörelsekapital i statens

verksamhet (21 §) med lån respektive krediter i Riksgäldskontoret medan andra

tillgångar (22 §) skall finansieras

med anslag eller vissa försäljningsinkomster. För en viss myndighet eller för

viss anskaffning kan dock riksdagen

enligt 23 § besluta att finansiering skall ske på annat sätt.

Under flera år och vid sidan av lagen om statens upplåning har affärsverken

Luftfartsverket, Sjöfartsverket och

Statens järnvägar (SJ) fått ta upp lån på marknaden. Dessa affärsverk har även

fått förvalta dessa lån. Affärsverket

Svenska kraftnät har dock inte medgetts att låna på marknaden. När ett

affärsverk, som är en statlig myndighet,

lånar på marknaden innebär det att staten tar upp lån. Att affärsverken tar upp

lån på marknaden innefattas ej i lagen

om statens upplåning och riksdagens bemyndigande till regeringen att besluta om

sådan upplåning är för närvarande

otydligt.

Riksdagen godkände år 1990 vissa riktlinjer för affärsverkens lånefinansiering

(prop. 1990/91:29, bet.

1990/91:FiU4, rskr. 1990/91:38). Bland annat har riksdagen godkänt principen att

 affärsverken skall kunna få

möjlighet att låna inte bara via Riksgäldskontoret utan också genom andra

långivare, dvs. på marknaden.

Affärsverken skall även kunna ges möjlighet att placera överskottslikviditet

både i Riksgäldskontoret och på annat

sätt. När ett affärsverk skall ta upp lån skall enligt riksdagens

riktlinjebeslut bud på upplåningen begäras från

Riksgäldskontoret. I de fall ett affärsverk tar upp lån på en utländsk marknad

eller ställer garanti för ett sådant lån

skall utformningen av avtalsvillkoren för upplåningen underställas

Riksgäldskontoret för godkännande.

Det är viktigt att betona att 1990 års riktlinjebeslut inte ger regeringen eller

 affärsverken några finansiella

befogenheter. Sådana befogenheter måste inhämtas med precisa förslag till

riksdagen för olika områden. Detta sker i

regel genom att regeringen i budgetpropositionen redogör för respektive

affärsverks planer för investeringar,

finansiering och borgensåtaganden vilket riksdagen därefter tar ställning till.

Förslag om att ett affärsverk skall få

låna eller placera på marknaden presenteras dock inte.

Luftfartsverket, SJ och Svenska kraftnät hade vid utgången av år 1996 vardera

långfristiga lån på miljardbelopp i

Riksgäldskontoret. Den upplåning utanför Riksgäldskontoret som Luftfartsverket,

SJ och Sjöfartsverket hade avsåg i

första hand leasing av anläggningstillångar, t.ex. fastigheter, rullande

materiel och isbrytare. Även här är det fråga

om stora belopp. SJ och Luftfartsverket hade också andra lån upptagna utanför

Riksgäldskontoret. Utöver detta hade

alla affärsverk konton för transaktionsbehov i banker. Även placering av medel

är av intresse i sammanhanget. Det

kan konstateras att Sjöfartsverket har avsevärda medel placerade i

Riksgäldskontoret, medan Svenska kraftnät

placerat likvida medel hos banker och i statspapper. SJ hade stora placeringar

utanför Riksgäldskontoret. De

aktiebolag som ingår i respektive affärsverkskoncern lånar och placerar dessutom

 vid behov medel på marknaden.

Ibland sker koncernbolagens upplåning med stöd av garanti eller borgen från

affärsverket.

Den bild som framträder är knappast överraskande. Det ligger i sakens natur att

Riksgäldskontoret, till följd av

stordriftsfördelar och statens kreditvärdighet, får goda upplåningsvillkor och

därför kan erbjuda affärsverken de

gynnsammaste lånevillkoren. Upplåning utanför Riksgäldskontoret kan framstå som

gynnsammare i första hand när

den har formen av mer eller mindre komplexa leasingtransaktioner. Av samma skäl

är det inte överraskande om det

på marknaden kan finnas något bättre villkor för placeringar än vad

Riksgäldskontoret erbjuder utan att risken är

påtagligt högre.

Under våren 1997 har en arbetsgrupp inom Regeringskansliet sett över formerna

för affärsverkens upplåning. I

gruppen har ingått representanter från Riksgäldskontoret samt berörda

departement, vilka haft kontakter med

företrädare för affärsverken. Gruppen har lämnat ett förslag som överensstämmer

med regeringens förslag.

Skälen för regeringens förslag: Det är otillfredsställande att särskilda beslut

om statens upplåning fattas utan stöd

av lagregleringen på området. Denna ordning har lett till otydligheter i fråga

om formen för de bemyndiganden

regeringen inhämtar från riksdagen att medge affärsverken att låna och placera

på marknaden. Genom de föreslagna

ändringarna i lagen om statens upplåning får regeringens bemyndigande till

affärsverken att ta upp lån på marknaden

ett tydligare rättsligt stöd. Samtidigt blir lagen heltäckande eftersom någon

statlig upplåning vid sidan av denna inte

kommer att finnas. Det är förenligt med lagen om statsbudgeten att riksdagen på

detta sätt beslutar att finansiering av

investeringar för en viss myndighet skall ske på annat sätt än med lån och

krediter i Riksgäldskontoret, anslag eller

vissa försäljningsinkomster.

Den upplåning som för närvarande är reglerad i lagen om statens upplåning kräver

 att riksdagen för ett budgetår i

sänder särskilt bemyndigar regeringen, eller efter regeringens bestämmande

Riksgäldskontoret, att ta upp lån till

staten. Enligt lagen om statsbudgeten fastställer riksdagen årligen regeringens

låne- och kreditramar i

Riksgäldskontoret. Enligt regeringens uppfattning bör även regeringens rätt att

låta affärsverken låna på marknaden

bygga på årliga bemyndiganden av riksdagen.

Med hänsyn till de särskilda förhållanden som gäller för affärsverken i fråga om

 bl.a. styrningen av verksamheten

och dess omfattning samt med hänsyn till det riktlinjebeslut som fattades år

1990, framstår det enligt regeringens

uppfattning som mindre lämpligt att låta affärsverkens lån och krediter i

Riksgäldskontoret eller på marknaden

innefattas i de två låne- och kreditramar som regeringen varje år inhämtar från

riksdagen. Regeringen kommer

därför i denna proposition att föreslå riksdagen särskilda låneramar och andra

finansiella befogenheter för vart och

ett av affärsverken för det kommande budgetåret. Med stöd av den föreslagna

lagändringen kan varje affärsverks

finansiella befogenheter anpassas till respektive affärsverks behov.

I samband med beredningen av betänkandet (SOU 1997:66) Statsskuldspolitiken kan

regeringen få anledning att

återkomma till frågor om former för och reglering av affärsverkens upplåning och

 finansiering.

7

Uppföljning av budgetåret

1995/96

.

7 Uppföljning av budgetåret 1995/96

I och med den reformerade budgetprocessen redovisas

en uppföljning av föregående budgetår i

budgetpropositionen.

Inledningsvis kommenteras årsredovisningen för

staten för budgetåret 1995/96.

Statens garantiåtaganden presenteras i avsnitt 7.2.

Statsbudgetens utfall budgetåret 1995/96 kommenteras i

avsnitt 7.3. Den avgiftsfinansierade verksamheten i

staten redovisas samlat i avsnitt 7.4.

En samlad bild av revisionens iakttagelser avseende

budgetåret 1995/96 ges i avsnitt 7.5. I anslutning härtill

redovisas en sammanställning av de myndigheter som

erhållit invändningar i sin revisionsberättelse. Vidare

sammanfattas i avsnitt 7.6. den s.k. EA-värderingen.

Slutligen presenteras i avsnittet 7.7 en samlad och

översiktlig redovisning av utvecklingen inom

statsförvaltningen.

7.1 Årsredovisning för staten

Regeringen är enligt lagen (1996:1059) om

statsbudgeten ålagd en redovisningsskyldighet inför

riksdagen. Redovisningen sker bl.a. i form av en

årsredovisning för staten. Syftet med redovisningen är

att ge en fullständig och rättvisande bild av den

verksamhet som bedrivs i staten samt statens skulder

och övriga ekonomiska förpliktelser. Årsredovisningen

skall enligt lagen omfatta resultaträkning,

balansräkning, finansieringanalys samt utfall på

statsbudgetens inkomsttitlar och anslag.

Årsredovisningen för staten anseende budgetåret

1995/96 redovisas kortfattat i innevarande avsnitt.

Årsredovisningen återfinns i sin helhet i bilaga 5.

Tidpunkt och formen för överlämnandet av

årsredovisningen för staten till riksdagen kommer att

övervägas inför kommande år.

Årsredovisningen baseras på ett underlag utarbetat av

Riksrevisionsverket. Visst utvecklings- och

förbättringsarbete kvarstår för att nå tillfredsställande

kvalitet i årsredovisningen.

I det följande presenteras några nyckeltal som ger en

sammanfattande bild av utvecklingen av statens finanser

de senaste åren. Därefter följer de konsoliderade balans-

och resultaträkningarna med kortare kommentarer till

väsentliga förändringar i förhållande till föregående års

årsredovisning.

TABELL 7.1 SAMMANSTÄLLNING NYCKELTAL

MILJARDER KRONOR

1995/96

(18 MÅN)

1994/95

1993/94

Statens netto-

förmögenhet

-1 038

-1 040

-924

Statens inkomster

817

423

377

Statens utgifter

958

579

554

Statsbudgetens

underskott

141

156

177

Statsskulden

1 4081

1 369

1 177

1. Elimineringar på 3 miljarder kronor har gjorts för Riksförsäkringsverkets och

Riksgäldskontorets innehav av obligationer.

Statens nettoförmögenhet är fortsatt negativ. Viss

förbättring har dock skett, men denna beror i huvudsak

på förändrade redovisningsprinciper. Det statliga

järnvägsnätet har invärderats och statens aktier har

omvärderats i årets bokslut. Dessa båda faktorer har

ökat de statliga tillgångarnas värde i balansräkningen.

Samtidigt har statsskuldens ökning påverkat

förmögenheten negativt.

TABELL 7.2 KONSOLIDERAD BALANSRÄKNING FÖR DEN

JURIDISKA ENHETEN STATEN

MILJONER KRONOR

TILLGÅNGAR

BOKFÖRDA

VÄRDEN

1996-12-31

BOKFÖRDA

VÄRDEN

1995-06-30

Omsättningstillgångar

74 020,7

86 886,7

Periodavgränsningsposter

49 326,2

41 526,7

Anläggningstillgångar

425 357,8

346 098,9

Summa tillgångar

548 704,6

474 512,4

Kortfristiga skulder

34 029,7

38 922,8

Periodavgränsningsposter

118 675,2

90 077,1

Långfristiga skulder

26 803,7

16 970,7

Statsskulden

1 407

709,4

1 368

624,1

Netttoförmögenhet

-1 038

513,4

-1 040

082,2

Summa skulder och eget

kapital

548 704,6

474 512,4

Ansvarsförbindelser

757 848,0

642 046,0

Kommentarer till balansräkningen

De stora förändringarna på balansräkningens

tillgångssida är en konsekvens av ändrade redovisnings-

principer. Detta har i första hand påverkat posten

anläggningstillgångar. Aktier och andelar i dotterföretag

har i år invärderats enligt kapitalandelsmetoden. Detta

har medfört en högre värdering jämfört med tidigare år.

Den andra förändringen som påverkar tillgångsmassan

är aktiveringen av järnvägsbanor.

TABELL 7.3 KONSOLIDERAD RESULTATRÄKNING FÖR

DEN JURIDISKA ENHETEN STATEN

MILJONER KRONOR

1995/96

 (18 MÅN)

1996

(12 MÅN)

1994/95

 (12 MÅN)

Intäkter

Skatter m.m.

882

076,0

644

107,0

544

426,2

Intäkter av

avgifter och andra

ersättningar

90 309,0

59 440,5

37 659,9

Intäkter av bidrag

55 602,2

36 278,3

37 426,5

Summa intäkter

1 027

987,2

739

825,8

619

512,6

Transfereringar

och bidrag

792

280,4

534

738,7

532

559,7

Intäkter efter

avdrag för

transfereringar

och bidrag

235 706

,8

205

087,1

86 952,9

Kostnaderna för

statens egna

verksamhet

232

092,8

160

649,2

169

473,5

Resultat före

refinan-

siella poster

3 614,0

44 437,9

-82

520,6

Finansiella

intäkter och

kostnader

Resultat av

andelar i dotter-

och intresse-

företag

8 373,8

8 373,8

Finansiella

intäkter

193

545,0

105

459,9

71 526,8

Finansiella

kostnader

290

342,4

203

391,7

178

348,2

Summa

-88 423,6

-89 558,0

-106 821,4

Årets underskott

-84

809,6

-45

120,1

-189

342,0

Kommentarer till resultaträkningen

Som förberedelse för omläggningen av budgetåret till

kalenderår fr.o.m. år 1997 omfattar resultaträkningen

både en räkenskapsperiod på 18 månader och

kalenderåret 1996. I kommentarerna nedan jämförs de

båda 12-månadersperioderna, kalenderåret 1996 och

budgetåret 1994/95.

Förändringar i 1996 års resultat jämfört med

1994/95 beror främst på höjda skatteintäkter p.g.a.

importmoms från EU-medlemsstater, höjda avgifter och

EU-bidrag samt försäljning av del av Nordbanken. Vad

gäller kostnaderna noteras en ökning av statens totala

personalkostnader. Den största delen av denna ökning

hänför sig till Polisväsendet där man gjort en avsättning

för framtida pensionskostnader på 1 miljard kronor,

som hänför sig till gjorda pensionsåtaganden i samband

med personalneddragningar.

Sammanfattningsvis kan sägas att statens resultat

förbättrades jämfört med föregående år. Underskottet

för 18 månadersperioden 1995/96 blev 85 miljarder

kronor. För kalenderåret 1996 blev underskottet 45

miljarder kronor, vilket innebär en minskning med 144

miljarder kronor jämfört med perioden 1994/95.

7.2 Garantier

Riksdagen har godkänt regeringens förslag om en ny

modell för garantihanteringen i staten. Den nya

modellen innebär att risken i varje garantiengagemang

eller grupp av engagemang beräknas och att garantin

prissätts i form av en årlig avgift för garantin. Till den

del avgifter inte erhålls från garantitagaren är det frågan

om en statlig subvention. En sådan subvention avses

belasta ett anslag.

Modellen har införts för nya garantier under år 1997.

Införandet av modellen för den gamla garantistocken

påbörjas under år 1998.

Modellen innebär att avgiftsintäkter, och i

förekommande fall anslagsmedel, reserveras på ett

konto i Riksgäldskontoret. Eventuella återvinningar

tillförs garantireserven som finansierar infrianden,

administration och andra utgifter. En obegränsad kredit

kopplas till kontot. Regeringen anser att Sida bör ges

resultatansvar för garantier inom sitt område, dvs.

bistånd. Riksgäldskontorets ansvar skall inte heller

omfatta insättningsgarantin för kontoinsättning i bank

och värdepappersinstitut.

Riksgäldskontoret har för närvarande ett uppdrag att

göra en inventering av alla redan utfärdade garantier,

förutom export-, bistånds- och bostadsgarantier.

Inventeringen skall möjliggöra en beräkning av det

subventionsvärde och den förlustrisk som finns i den

gamla stocken av garantier. Detta värde bör sedan föras

upp på anslag inom respektive utgiftsområde.

Riksgäldskontoret har ännu inte slutfört

inventeringen, vilket innebär att subventionsvärdena och

förlustriskerna inte är kända. De anslag som finns

uppförda på statsbudgeten under år 1997 för

finansiering av infrianden av garantier bör därför finnas

kvar även under år 1998.

Redovisning av statliga garantier m.m. för

redovisningsperioden 1995/96

Nedan följer en redovisning av statliga garantier per den

31 december 1996. De redovisade uppgifterna för

verksamheten avser redovisningsperioden 1995/96.

Garantier i utländska valutor redovisas till den kurs som

gällde den 31 december 1996. I redovisningen ingår

uppgifter om statens ansvarsförbindelser i form av

kreditgarantier och borgen, grundfondsförbindelser samt

kapitaltäckningsgarantier. En kreditgaranti är ett statligt

borgensåtagande som oftast gäller som för egen skuld.

En grundfondsförbindelse är ett åtagande att betala ett

bestämt belopp för att undvika likvidation eller se till att

garantimottagarens kapital hålls intakt.

Kapitaltäckningsgarantin är ett åtagande som

omfattar garantimottagarens totala utlåning. Därutöver

inkluderas statens garanti för insättningar i bank och

vissa värdepappersinstitut utfärdade genom

insättningsgarantinämnden.

Garanterad kapitalskuld

Den garanterade kapitalskulden per den 31 december

1996 var 653,9 miljarder kronor vilket är 478,7

miljarder kronor mer än året innan. I sifferuppgifterna

nedan redovisas räkenskapsåret 1994/95 inom parentes.

Ökningen beror i huvudsak på införandet av

insättningsgarantin samt att Riksgäldskontoret, till

skillnad från tidigare, redovisar värdet på

kapitaltäckningsgarantierna till SBAB och Venantius AB

för bolagens totala utlåning på 90 miljarder kronor.

Drygt 99 procent av den garanterade kapitalskulden

hänför sig till Insättningsgarantinämnden 407,4 (0.0)

miljarder kronor, Riksgäldskontoret 169,4 (75,6)

miljarder kronor, Exportkreditnämnden 38,4 (41,2)

miljarder kronor, Statens bostadskreditnämnd 24,7

(23,6) miljarder kronor, Finansdepartementet 11,7

(12,3) miljarder kronor och länsstyrelserna 1,3 (1,7)

miljarder kronor.

Antalet utställda garantier

Det fanns drygt 40 000 utställda garantier per den 31

december 1996 och medelvärdet för kapitalskulden per

garanti är ungefär 6 miljoner kronor. Den minsta

enskilda garantin är på 100 kronor och den största

uppgår till 91 miljarder kronor. De myndigheter som

utfärdat det största antalet garantier är Statens

bostadskreditnämnd 22 000, länsstyrelserna 8 000 och

Exportkreditnämnden 10 000 garantier. Dessa står för

99 procent av det totala antalet kreditgarantier.

Övriga myndigheter och departement har

tillsammans knappt 500 garantier.

Utgifter till följd av infriade garantier

Utgifterna till följd av infriade garantier under

redovisningsperioden 1995/96 uppgår till 2 366,1

(1 489,9) miljoner kronor, vilket motsvarar 0,4 procent

av den totala kapitalskulden. Den största andelen

infriade garantier redovisas av Statens

bostadskreditnämnd med 1 627,5 (472,8) miljoner

kronor och Exportkreditnämnden med 714,3 (978,5).

Inkomster från lämnade garantier

Inkomster från garantiavgifter redovisningsperioden

1995/96 uppgår till 2 285,5 (1 157,3) miljoner kronor,

eller 0,3 procent av den totala kapitalskulden.

Inkomsterna genereras främst av

Insättningsgarantinämnden 966,4 (0,0) miljoner kronor,

Exportkreditnämnden 823,3 (709,9) miljoner kronor,

Riksgäldskontoret 249,6 (244,0) miljoner kronor och

Statens bostadskreditnämnd 183,9 (106,9) miljoner

kronor.

Inkomster till följd av återbetalning av infriade

garantier uppgår till 1 915,5 (807,2) miljoner kronor

eller 0,3 procent av den totala kapitalskulden. Dessa

inkomster härrör främst från Exportkreditnämnden

1 870,8 (788,1) miljoner kronor.

TABELL 7.4 STATLIGA GARANTIER

MILJONER KRONOR

GARANTIER UTFÄRDADE AV

GARANTERAD

KAPTALTALSKULD

31 DECEMBER 1996

UTGIFTER TILL FÖLJD

AV INFRIADE

GARANTIER

INKOMSTER FRÅN

GARANTIAVGIFTER

INKOMSTER

TILL FÖLJD

AV ÅTER

BETALNINGAR

AV TIDIGARE

INFRIADE

GARANTIER

GARANTIRAM

Insättningsgarantinämnden

407 393,9

0,0

966,4

0,0

Riksgäldskontoret

169 425,9

0,0

249,6

0,0

182 074,7

Exportkreditnämnden

38 369,0

714,3

823,3

1 870,8

74 000,0

Statens bostadskreditnämnd

24 690,4

1 516,6

183,9

38,7

24 690,4

Finansdepartementet

11 651,5

0,0

0,0

0,0

11 651,5

Länsstyrelserna

1 266,3

43,2

27,8

4,6

2 176,0

Bankstödsnämnden

0,0

0,0

33,9

0,0

0,0

Övriga

1 048,9

92,0

0,6

1,4

2 718,3

Totalsumma

653 845,9

2 366,1

2 285,5

1 915,5

- 1

Källa: Riksrevisionsverket

1. Någon summering är inte meningsfull eftersom garantiramen för

insättningsgarantinämnden alltid motsvaras av storleken på insättningarna. För

övriga myndigheter gäller angivna

garantiram som tak.

Det ekonomiska utfallet av verksamheten

Summan av inkomsterna från garantiavgifter och

återbetalningar för tidigare infriade garantier har i

förhållande till utgifterna för infriade garantier resulterat

i ett nettoöverskott på 1 834,9 miljoner kronor för

redovisningsperioden 1995/96. Föregående budgetår

visade ett nettoöverskott på 474,6 miljoner kronor.

Sammanställning av statliga garantier

Tabellen nedan visar i sammandrag kapitalskulden för

samtliga statliga garantier per den 31 december 1996

samt inkomster och utgifter för statliga garantier under

redovisningsperioden 1995/96.

7.3 Statsbudgetens utfallet 1995/96

En utförlig genomgång av statsbudgetens utfall

budgetåret 1995/96 gjordes i årets ekonomiska

vårproposition (prop. 1996/97:150, avsnitt 5.7

Utgiftstak för den offentliga sektorn). Därför görs i

denna proposition endast en kortare genomgång.

Utfallet av statsbudgeten

Utfallet av statsbudgetens inkomster blev 817 miljarder

kronor. Jämfört med budgetförslaget ökade inkomsterna

med 86 miljarder kronor. Utgifterna uppgick 958

miljarder kronor, vilket är 12 miljarder kronor högre än

statsbudgeten. Underskottet blev därmed 141 miljarder

kronor, vilket är en förbättring med 74 miljarder kronor

vid jämförelse med beräkningen i statsbudgeten.

Statsbudgetens inkomster och utgifter har justerats

upp med 8 miljarder kronor till följd av nya regler

beträffande inbetalning av mervärdesskatt fr.o.m. år

1996. I statsbudgeten redovisades dessa inkomster i

posten Beräknat tillkommande utgiftsbehov, netto på

utgiftssidan. Beslutet om nya utjämnings- och

bidragssystem vad gäller kommuner och landsting

innebar en ökning av såväl inkomster som utgifter med

ca 40 miljarder kronor.

Inkomster

Skatterna ökade under budgetåret med knappt 72

miljarder kronor, varav mervärdesskatten svarade för

37 miljarder kronor. Ökningen är främst en följd av ett

nytt system för reglering av mervärdesskatt och nytt

bidrags- och utjämningssystem för kommuner och

landsting. Denna ökning påverkar dock inte

statsbudgetens saldo eftersom motsvarande belopp

belastar utgiftssidan.

Inkomstskatterna från juridiska personer ökade med

drygt 15 miljarder kronor, främst beroende på att

fastighetsskatt på kommersiella lokaler återinfördes

fr.o.m. år 1996 och att fastighetsskatt infördes även på

industrifastigheter.

Inkomsterna av socialavgifter och allmänna avgifter

ökade med knappt 12 miljarder kronor. Av ökningen

svarade den särskilda löneskatten för 5 miljarder

kronor. Av detta belopp avser knappt 4 miljarder

kronor särskild löneskatt på den pensionsskuld som

Posten AB, Telia AB och Vattenfall AB övertagit från

de förutvarande affärsverken. Arbetsmarknadsavgiften

ökade med drygt 4 miljarder kronor på grund av att

avdragen för utbildningsvikariat och stöd för

nyanställningar (RAS) blev lägre än beräknat.

Fysiska personers inkomstskatt minskade med knappt

9 miljarder kronor främst beroende på

kommunalskatteutbetalningarna för år 1996.

Utbetalningarna fastställdes hösten 1995 och baserades

på en beräknad lönesumma som var högre än den som

låg till grund för statsbudgetens beräkningar.

Inkomsterna av försåld egendom ökade med knappt

14 miljarder kronor, vilket främst beror på försäljning

och inlösen av aktier i Nordbanken.

Utgifter

Utgifterna ökade jämfört med statsbudgeten totalt med

knappt 12 miljarder kronor. Ökningen beror framför

allt på effekten av de nya statsbidrags- och

utjämningssystemen för kommuner och landsting, som

kommenterats under skatteinkomster. Detta är en

redovisningsteknisk förändring. En annan förklaring är

att utgifterna för bidrag till arbetslöshetsersättning ökade

liksom utgifterna inom infrastrukturområdet. Den

tidigare av dessa båda förändringar beror på att

sysselsättningen utvecklades mindre gynnsamt är

prognostiserat. Utgifterna minskade främst inom

försvarsdepartementets område. Minskningen är dock

till största delen av redovisningsteknisk natur och

föranleds av ändrade regler för finansiering av förskott

till leverantörer.

TABELL: 7.5 STATSBUDGETENS UTFALL BUDGETÅRET 1995/96

MILJONER KRONOR

STATS-

BUDGET

TILLÄGGS-

BUDGET

MER-

UTGIFTER

SUMMA

UTFALL

AVVIKELSE

MOT

STATSBUDGE

T

Statsbudgetens inkomster

Skatter m.m.

varav

 4 Mervärdesskatt

 2 Juridiska personers

inkomstskatt

 3 Socialavgifter

 1 Fysiska personers

inkomstskatt

 5 Övriga skatter

673 143

176 483

58 525

248 056

33 733

156 346

40 245

19 000

21 245

713 388

195 483

58 525

248 056

33 733

177 591

744 806

213 712

73 674

259 758

25 126

172 536

71 663

37 229

15 149

11 702

-8 607

16 190

Inkomster av statens

verksamhet

34 881

34 881

41 408

6 526

Inkomster av försåld egendom

81

81

13 881

13 800

Återbetalning av lån

9 331

9 331

5 596

-3 735

Kalkylmässiga inkomster

-2 045

-2 045

-2 348

-303

Bidrag m.m. från EU

9 563

367

9 563

7 798

-1 765

Extraordinära medel från EU

6 100

6 100

5 838

-262

Summa

731 053

40 612

771 298

816 978

85 925

Statsbudgetens utgifter

Statschefen och regeringen

2 886

1 000

2

3 888

2 844

-42

Justitiedepartementet

29 196

27

2

29 225

29 357

161

Utrikesdepartementet

24 035

112

0

24 147

23 556

-479

Försvarsdepartementet

63 746

-17 971

44

45 819

44 896

-18 850

Socialdepartementet

261 562

-112

38

261 488

257 268

-4 294

Kommunikationsdepartementet

35 953

233

36 186

43 889

7 936

Finansdepartementet

112 416

40 773²

153 189

147 620

35 204

Utbildningsdepartementet

57 230

3 466

60 696

56 497

-733

Jordbruksdepartementet

18 738

531

19 269

15 778

-2 960

Arbetsmarknadsdepartementet

136 827

613

137 440

145 260

8 433

Kulturdepartementet

6 914

122

3

7 039

6 918

4

Näringsdepartementet

50 335

1 376

51 711

51 750

1 415

Civildepartementet

4 038

16

4

4 058

4 064

26

Miljödepartementet

2 658

1 061

3 719

2 923

265

Riksdagen och dess

myndigheter

1 185

39

1 224

1 183

-2

Räntor på statsskulden

132 000

132 000

123 758

-8 242

Oförutsedda utgifter

1

1

7

6

Minskning av anslagsbehållning

1 000

1 000

0

-1 000

Beräknat tillkommande utgifts-

behov,

5 000¹

5 000

0

-5 000

Summa

945 720

31 285

92

977 097

957 567

11 847

Statsbudgetens saldo

-214 667

9 327

-92

-205 799

-140 589

74 078

Räntorna på statsskulden minskade jämfört med

statsbudgeten med drygt 8 miljarder kronor beroende på

en lägre räntenivå än som antogs i budgetpropositionen.

Andra faktorer som påverkat ränteutgifterna är

över/under-kurser vid emission, realiserade

valutavinster/för-luster på lån i utländsk valuta samt

kursförluster/vinster vid uppköp av obligationslån.

Bilaga 5 Årsredovisning för staten för budgetåret

1995/96 innehåller tabeller med detaljerat utfall per

anslag och inkomsttitel samt en sammanställning per

departementsområde av besparingar och reservationer

respektive överföringsbelopp.

7.4 Avgiftsbelagd verksamhet

De totala avgiftsintäkterna har under perioden 1992/93

till år 1996 ökat från drygt 33 miljoner kronor till

knappt 40 miljoner kronor. Utvecklingen redovisas i

tabell 7.6.

Att avgiftsintäkterna för budgetåret 1993/94 är

betydligt lägre än övriga år beror på att ett tiotal

myndigheter ombildades till aktiebolag den 1 juli 1993.

Bland dessa kan nämnas AMU-gruppen och

Byggnadsstyrelsen. Ökningen av avgiftsinkomsterna

under budgetåret 1994/95 förklaras av att Försvarets

Materielverk avgiftsfinansieras från den 1 juli 1994.

De totala avgiftsintäkterna för år 1996 är i stort sett

oförändrade jämfört med budgetåret 1994/95. Ökningen

av offentligrättsliga avgifter förklaras huvudsakligen av

att banavgifter (Banverket) inkluderats i den senaste

redovisningen. Fler myndigheter än tidigare redovisar

intäkter i exportverksamhet och några myndigheter

uppvisar en kraftig ökning. Avgifter enligt 4 §

avgiftsförordningen har minskat något.

Av de totala avgiftsintäkterna på ca 60 miljarder

kronor för budgetåret 1995/96 svarar kundkategorin

statliga myndigheter för 37 miljarder kronor, vilket

motsvarar drygt 60 procent av intäkterna. Året innan

utgjorde andelen interndebiteringar drygt 70 procent.

Kostnadstäckningsgraden har under budgetåret

1995/96 ökat något både på det offentligrättsliga

området och på uppdragsområdet. Cirka 85 procent av

myndigheterna har en kostnadstäckningsgrad på mer än

90 procent. Motsvarande siffra budgetåret 1994/95 var

78 procent.

Den genomsnittliga avgiftsförändringen har under

budgetåret 1995/96 varit ca 2 procent för

offentligrättsliga avgifter och ca 1 procent för

uppdragsverksamheten. Många myndigheter har behållit

avgifterna oförändrade.

Huvuddelen av de offentligrättsliga avgiftsintäkterna

(96 procent) kommer från externa uppdragsgivare.

Resterande 4 procent kommer från statliga

myndigheter. Avgiftsintäkterna från

uppdragverksamheten kommer i huvudsak från interna

uppdragsgivare, dvs. statliga myndigheter. Av den

totala volymen för uppdragsverksamhet kommer cirka

85 procent från statliga myndigheter. En myndighet,

FMV, står för cirka 2/3 av de totala avgiftsintäkterna

inom uppdragsverksamheten.

Avgiftsintäkter budgetåret 1998

I myndighetsavsnitten i denna proposition redovisas

budgetar för avgiftsbelagd verksamhet som omfattar

budgetåret 1998 och beräkingar av den

avgiftsfinansierade verksamheten för budgetåren 1999

och 2000. En sammanfattande bedöming av dessa

budgetar indikerar att avgiftsintäkterna för budgetåren

1997 och 1998 ligger i nivå med volymen för år 1996.

I kommande budgetpropositioner kommer en samlad

redovisning av budgetar för avgiftsfinansierad

verksamhet per utgiftsområde att lämnas.

TABELL 7.6 UTFALL AVGIFTSINTÄKTER

MILJONER KRONOR

1991/92

1992/93

1993/94

1994/95

1996

1995/96 (18

MÅN)

Offentligrättsliga

avgifter

3 351

3 721

4 552

4 364

6 332

9 497

Uppdragsavgifter

29 874

29 708

15 351

33 172

32 705

49 057

Avgifter enligt 4 §

Avg.

förordningen

130

149

441

738

708

1 062

Summa

33 355

33 578

20 344

38 274

39 745

59 616

varav export

288

327

259

262

358

538

7.5 Revisionens iakttagelser

Revisionens iakttagelser sammanfattas i en årlig rapport till regeringen.

Iakttagelserna bygger på revisorernas

bedömningar av myndigheternas årsredovisningar, särskilda studier,

effektivitetsgranskningar, regeringsuppdrag

samt remissyttranden. En utgångspunkt för regeringens beredning av revisionens

iakttagelser är att ineffektiv

användning eller bristfällig redovisning av statliga medel inte kan accepteras.

Det primära ansvaret för att påtalade

brister och missförhållanden åtgärdas ligger hos myndigheternas ledning. Om en

myndighet erhåller

revisionsberättelse med invändning skall myndigheten till regeringen redovisa de

 åtgärder myndigheten avser att

vidta med anledning av invändningen.

I det följande lämnas en sammanfattande redovisning av revisionens iakttagelser

med tonvikt på frågor av generell

karaktär. En redogörelse av vilka bedömningar regeringen gör med anledning av

revisionens myndighetsspecifika

iakttagelser samt vilka åtgärder regeringen har vidtagit eller avser att vidta

för att undanröja påtalade brister lämnas

under respektive utgiftsområde.

Vissa generella iakttagelser

Riksrevisionsverket (RRV) konstaterar att den finansiella redovisningen i

årsredovisningarna redovisningstekniskt

uppvisar en högre kvalitet än under tidigare år. Informationskvaliteten och

överskådligheten i den finansiella

redovisningen kunde däremot vara väsentligt bättre. Vissa brister i

årsredovisningarna kan härledas till otydligheter i

bl.a. regleringsbreven och avser främst redovisning av avgiftsfinansierad

verksamhet.

Resultatredovisningen har förbättrats hos många myndigheter. Det finns dock

fortfarande ett stort antal

myndigheter där man ännu inte har nått en godtagbar kvalitetsnivå.

Förordningen (1995:686) om internrevision vid statliga myndigheter reglerar

vilka myndigheter som skall inrätta

internrevision. Några myndigheter uppfyller kraven enligt förordningen. Enligt

RRV:s bedömning är dock

revisionsresurserna i flera fall otillräckliga i relation till myndighetens

storlek och verksamhet.

RRV har observerat att styrelseledamöter i myndigheter och statliga bolag i

många fall inte besitter tillräckliga

kunskaper om eller missuppfattar innebörden och omfattningen av det ansvar och

de befogenheter som följer med

ställningen som styrelseledamot. Detta yttrar sig t.ex. i att de

frågeställningar som styrelsen har ansvar för i vissa fall

inte i tillräcklig grad uppmärksammas och behandlas av styrelsen. RRV anser

därför att regeringen bör informera

samtliga styrelseledamöter i statliga myndigheter om vilka förväntningar man

ställer på dem och vilka frågor man

vill att de särskilt skall bevaka.

Regeringens sammanfattande bedömning

Regeringen ser positivt på den förbättring som kontinuerligt sker av

årsredovisningarnas kvalitet men vill samtidigt

betona vikten av att påtalade brister i såväl den finansiella redovisningen som

i resultatredovisningen åtgärdas. Enligt

regeringens bedömning skapar den nya förordningen (1996:882) om myndigheternas

årsredovisning m.m. och de

förordnings-ändringar som följer av budgetlagen bättre förutsättningar för en

utveckling av kommande

årsredovisningar. Senare års utveckling av mål- och resultatdialogen med

myndighetsledningarna, som beskrivs

närmare i avsnitt 7.7, bör också leda till en förbättrad resultatredovisning.

Regeringen delar revisionens uppfattning om att internrevisionen inte har

fungerat som avsågs i förordning

(1995:686) om intern revision. Mot bakgrund bl.a. av revisionens iakttagelser

kommer en översyn av förordningens

tillämpning och ändamålsenlighet att påbörjas under hösten 1997.

Regeringen delar revisionens uppfattning om att styrelseledamöterna bör

informeras om styrelsens ansvar och

befogenheter samt om vilka frågor ledamöterna särskilt skall bevaka. För

närvarande genomförs därför en utbildning

av styrelseledamöter i myndigheter med styrelser med fullt ansvar. Vidare har

Statskontoret på Finansdepartementets

uppdrag utarbetat en vägledning för effektivt styrelsearbete.

Revisionsberättelser med invändningar

RRV och dess revisorer granskar och avger revisionsberättelser för myndigheter,

stiftelser, bolag och andra

organisationer. Revisionen kan föranleda kritik av varierande grad. Den

allvarligaste formen av kritik innebär att

revisionsobjektet erhåller revisionsberättelse med invändning. Antalet

revisionsberättelser med invändning var för

räkenskapsåret 1995/96 26 stycken. För budgetåren 1993/94 och 1994/95 var

antalet revisionsberättelser med

invändningar 31 respektive 14.

Myndigheterna har i år upprättat sitt årsbokslut och sammanställt sin

årsredovisning med en månad kortare tid till

sitt förfogande. Nästan samtliga myndigheter har ändå lyckats lämna

årsredovisningen inom utsatt tid. En bidragande

orsak till detta torde vara att myndigheterna under det förlängda budgetåret

lämnade två delårsrapporter. Tillkomsten

av delårsrapporten har bl.a. medfört att myndigheterna sett över sina rutiner

för att upprätta bokslut.

Under hösten 1996 har en ny förordning (1996:882) om myndigheters

årsredovisningar m.m. trätt i kraft. Denna

förordning innehåller övergångsbestämmelser som innebär att delar av den nya

förordningen var tillämpliga på

årsredovisningen för budgetåret 1995/96, vilket påverkade myndigheternas arbete

med årsbokslut och

årsredovisning. Främst är det förordningens föreskrifter om sammanställning över

 väsentliga uppgifter (5 §) och om

underskrift (8 §) som lett till en del oklarheter och missförstånd. Ökningen av

antalet revisionsberättelser med

invändningar jämfört med föregående år kan till viss del hänföras till de

förändrade kraven.

Anslagsöverskridanden och brister i internkontrollen är relativt vanliga skäl

till revisionens invändningar.

Regeringen ser allvarligt på detta och förutsätter att berörda myndigheter dels

förbättrar den interna kontrollen och

uppföljningen av anslagsförbrukningen, dels att den interna revisionen utvecklas

 i enlighet med gällande föreskrifter.

Nedan följer en sammanställning av de organisationer som fått

revisionsberättelse med invändning och skälen till

dessa. Regeringens bedömningar i de enskilda fallen redovisas under respektive

utgiftsområde.

Banverket: Banverket har inte inrättat internrevision enligt förordning 1995:686

Turistdelegationen: Årsredovisningen har inte skrivits under av samtliga

styrelseledamöter.

SPV: Internkontrollen har inte fungerat på ett tillfredsställande sätt med fel

och brister i den finansiella

redovisningen som följd.

Konsumentverket: Internkontrollen har inte fungerat på ett tillfredsställande

sätt med fel och brister som följd.

Kammarkollegiet: Ett anslag är överskridet. En anslagspost är överskriden. Ett

anslag för 1994/95 har utnyttjats

under 1995/96.

Folkens muséum/Etnografiska: Överskridande av anslag med drygt 1 miljon kronor.

Vid granskningen har

väsentliga felaktigheter framkommit i redovisningen, vilket lett till att

årsredovisningen vad avser de finansiella

delarna inte är rättvisande.

Konstnärsnämnden: Myndighetens styrelse har inte i behörig ordning fattat beslut

 om årsredovisningen. Ett anslag

har överskridits med drygt 2 miljoner kronor.

Statens konstmuséer: Den ekonomiska redovisningen i resultatredovisningen

omfattar endast tolv månader av

räkenskapsårets arton månader.

Statens Konstråd: RRV kan inte bedöma om föreliggande årsredovisning har

skrivits på av en behörig styrelse.

RRV kan inte heller finna att beslut om årsredovisning fattats enligt gällande

regler.

Riksantikvarieämbetet: Överskridande av anslag med 4 miljoner kronor.

Nämnden för utlandsutställningar av nutida svensk konst i utlandet:

Resultatredovisningen och

anslagsframställningen uppfyller inte kraven enligt förordningen om myndigheters

 årsredovisning m.m. Ett

reservationsanslag har överskridits.

Språk- och folkminnesinstitutet: RRV kan inte bedöma om redovisningen är

tillförlitlig och räkenskaperna

rättvisande, eftersom ett tillfredsställande underlag till räkenskaperna inte

avlämnats. RRV kan inte heller finna att

beslut om årsredovisningen fattats enligt gällande regler.

Militärhögskolan: Årets kapitalförändring är inte rättvisande beroende på

felaktig redovisning av intäkter i den

avgiftsfinansierade verksamheten. Bokförda intäkter om ca 29 miljoner kronor

avseende uppdrag från

Försvarsmakten motsvarar inte avtalad och genomförd verksamhet. Dessa medel

borde istället ha bokförts som

förskott från kund. Internkontrollen har under året inte fungerat på ett

tillfredsställande sätt med fel och brister i

redovisningen som följd.

Styrelsen för psykologiskt försvar: Internkontrollen har under året inte

fungerat på ett tillfredsställande sätt med fel

och brister i redovisningen som följd.

Högskolan Södertörn: RRV har funnit väsentliga brister i den interna kontrollen

och redovisningen av

helårsstudenter och helårsprestationer. Detta har fått till följd att det råder

stor osäkerhet om redovisningens

tillförlitlighet vad avser anslagsredovisning och resultaträkning. RRV kan på

grund därav inte bedöma om

årsredovisningen i allt väsentligt är rättvisande.

Vänerskolan: Årsredovisningen har inte skrivits under av samtliga

styrelseledamöter. Sammanställning över

väsentliga uppgifter saknas.

Konsthögskolan: Sammanställning över väsentliga uppgifter saknas.

Institutet för rymdfysik: Årsredovisningen har inte skrivits under av samtliga

styrelseldamöter. Sammanställning

över väsentliga uppgifter saknas.

Verket för högskoleservice: Årsredovisningen har väsentliga brister.

Länsstyrelsen i Malmöhus län: Två anslag är överskridna med ett sammanlagt

belopp om drygt 10 miljoner

kronor.

Länsstyrelsen i Västernorrlands län: Länsstyrelsen har vid två tillfällen, utan

regeringens tillstånd, tecknat borgen

på totalt 5,05 miljoner kronor.

Länsstyrelsen i Uppsala län: Två anslag är överskridna med ett sammanlagt belopp

 om drygt 4 miljoner kronor.

Statens Utsädeskontroll: Sammanställning över väsentliga uppgifter saknas.

Sida: Resultatredovisningen uppfyller inte väsentliga krav enligt förordningen

om myndigheters årsredovisning

m.m.

Polisväsendet: Årsredovisningen har inte lämnats in i tid.

Domstolsverket: Årsredovisningen har inte lämnats in i tid.

Revision av delårsrapport per den 30 juni 1997

Under det förlängda räkenskapsåret 1995/96 gällde ett temporärt krav på

delårsrapportering från myndigheterna.

Detta krav permanentades i och med att förordningen (1996:882) om myndigheters

årsredovisning m.m. har trätt i

kraft. Regeringen bedömer att införandet av delårsrapportering bidrar till en

förbättrad kontinuitet i uppföljningen av

myndigheterna.

RRV har granskat delårsrapporterna per den 30 juni 1997 och därvid funnit

brister som utmynnat i revisorsintyg

med invändning i åtta fall.

7.6 EA-värderingen

RRV genomför på regeringens uppdrag en årlig ekonomiadministrativ värdering

(EA-värdering) av myndigheter

under regeringen. EA-värderingen är ett instrument för regeringen att löpande

följa upp såväl myndigheternas

ekonomiadministrativa standard som ansvars- och befogenhetsfördelningen mellan

regeringen och myndigheterna.

EA-värderingen omfattar 241 myndigheter under regeringen. Nedan följer

resultatet av årets EA-värdering med

jämförelsesiffror från föregående år.

TABELL: 7.13 RESULTAT AV EA-VÄRDERINGEN 1994/95

ANTAL

MYNDIGHET

ER 1995/96

1994/9

5

PROCE

NT

1995/9

6

1994/9

5

Fullt

tillfredsställande

162

111

67

44

Tillfredsställande

60

120

25

47

Ej

tillfredsställande

19

22

8

9

Andelen myndigheter med bedömningen Fullt tillfredsställande har ökat med 23

procentenheter. Regeringen anser att

den positiva utvecklingen är mycket tillfredsställande.

7.7 Statsförvaltningens utveckling

Statskontoret har regeringens uppdrag att årligen göra en samlad och översiktlig

 redovisning av utvecklingen inom

statsförvaltningen. Syftet är att riksdagen skall få en bättre och mer allsidig

information om de strukturella

förändringarnas inverkan på ekonomi och sysselsättning m.m. Statskontoret har nu

 för andra året överlämnat sin

rapport till regeringen. Rapporten beskriver tre huvudområden. Först belyser

Statskontoret statens betydelse när det

gäller sysselsättning, personalens sammansättning, utbildning och löner,

konsumtion av statliga tjänster och

produktivitetsutveckling. Sedan redovisas konsekvenserna av den förda

förvaltningspolitiken i form av organisations-

och strukturförändringar i staten. I år behandlas också bl.a. omlokalisering av

statlig verksamhet och

förvaltningspolitikens likheter och olikheter i några OECD-länder. Slutligen tas

 de förändringar upp som IT-

utvecklingen har medfört för statsförvaltningen.

Nedan görs en sammanfattning av rapporten Staten i omvandling. Därefter följer

regeringens bedömning med

anledning av denna rapport.

Staten i omvandling: Sammanfattning

Staten i samhällsekonomin

Sysselsättningen i staten

1996 sysselsatte staten 195 000 personer (exkl. affärsverken ). Det är 5 procent

 av de anställda i Sverige. Om

affärsverken inkluderas fanns det ca 235 000 hel- och deltidsanställda hos

staten 1996. Socialförsäkringssektorn

räknas inte in i denna statistik. Överslagsberäkningar ger vid handen att staten

 i dag är marginellt större jämfört med

för tjugofem, trettio år sedan.

Drygt 29 000 eller 12 procent av de statsanställda utanför affärsverkssfären har

 sagts upp sedan 1990.

Neddragningarna har berört alla verksamhetsområden utom den högre utbildningen

och kulturområdet.

Sysselsättningen vid universitet och högskolor har däremot ökat kraftigt och

bidragit till att de anställda inom den

högre utbildningen numera är den största gruppen i staten.

Ett regionalt perspektiv på den statliga

sysselsättningen

Antalet statsanställda i Stockholms län har visserligen minskat mellan 1990 och

1996, men den totala sysselsättningen

inom staten har minskat mer. Det innebär att i relation till samtliga

statstjänstemän har andelen ökat mest i

Stockholms län under perioden. Andra län där andelen stigit är Uppsala och

Malmöhus. Ökningen av

sysselsättningen vid universitet och högskolor förklarar att staten minskat det

totala antalet statsanställda mindre i

vissa län än i andra.

Personalen i staten

Något över 40 procent av de statligt anställda är kvinnor. På grund av den

statliga verksamhetens mycket heterogena

karaktär varierar andelen kraftigt mellan olika verksamhetsområden. Störst är

kvinnodominansen inom

skatteförvaltningen med 70 procent. Inom domstolsväsendet och

kronofogdemyndigheterna är andelen kvinnor nästan

lika hög. Den manliga dominansen finns inom kommunikationer, där Vägverket och

Banverket väger tungt, samt

försvar och polis.

Neddragningar inom framför allt länsstyrelserna, men också i försvaret hittills

under 1990-talet, har medfört att

andelen kvinnor sjunkit inom dessa områden. Inom kommunikationsområdet har de

däremot blivit relativt fler.

Sammantaget innebär förändringarna att andelen kvinnor i statsförvaltningen är

marginellt högre i dag jämfört med

år 1990.

Deltidsarbete i staten minskar radikalt. Sedan 1990 har sådant arbete minskat i

betydelse inom så gott som samtliga

statliga verksamhetsområden. Knappt 30 procent av kvinnorna i staten arbetar

idag deltid.

Medelåldern på arbetsmarknaden stiger

Åldersstrukturen på hela arbetsmarknaden, liksom i staten, har under den

förhållandevis korta perioden 1990 1996

förändrats mycket kraftigt. Det är framför allt ungdomarna som inte kommit in på

 arbetsmarknaden eller har

försvunnit ut i arbetslöshet. Det har medfört att medelåldern på arbetsmarknaden

 på kort tid stigit markant.

I staten, där de anställda sedan länge haft högre medelålder än övriga delar av

arbetsmarknaden, ökade

medelåldern mellan 1990 och 1996 med drygt ett år till genomsnittsåldern 44. Det

 är i de här sammanhangen fråga

om en kraftig förändring, även om ökningen inom övriga sektorer är ännu större.

Motsvarande tal för näringslivet

var en uppgång med närmare två år till en genomsnittsålder på 40 år 1996.

Utbildningsnivån högst i staten

Den vanligaste grundutbildningen bland de sysselsatta i Sverige är tvåårigt

gymnasium, men i staten är

akademikergruppen störst. Utbildningsnivån är högre än inom såväl andra delar av

 den offentliga sektorn som i

näringslivet. Närmare 60 procent hade eftergymnasial utbildning och totalt

knappt 40 procent var akademiskt

utbildade. Motsvarande tal för näringslivet var 20 respektive närmare 10

procent.

Statens personalutbildning mest omfattande

Genomgående har andelen anställda som deltagit i personalutbildning varit

betydligt högre inom staten och övriga

delar av offentlig sektor än inom näringslivet. Sammantaget hade drygt hälften

av de anställda inom stat, kommuner

och landsting deltagit i någon form av personalutbildning första halvåret 1996.

Inom näringslivet var motsvarande

andel en dryg tredjedel. Andelen statsanställda som fått personalutbildning har

minskat något under perioden, men

den tid som sattes av för utbildningen har ökat. Antalet utbildningsdagar per

deltagare var i genomsnitt knappt 11

dagar eller 6, 3 procent av arbetstiden mot i genomsnitt 5 dagar eller 6 procent

 av arbetstiden 1995. I näringslivet

avsattes drygt 5 dagar per deltagare 1996. Staten var därmed den sektor på

arbetsmarknaden inom vilken mest tid

avsattes för personalutbildning. Hittills har således besparingskraven i staten

inte gått ut över vidareutbildningen av

personal.

Stor genomsnittlig löneökning för statsanställda 1996

Den genomsnittliga månadslönen för statsanställda uppgick i september 1996 till

18 900 kronor en ökning med 7,6

procent sedan september 1995. Det är den största löneökningen för de

statsanställda hittills under 1990-talet.

Arbetsgivarverkets statistik över jämförbara grupper, dvs. personer som var

anställda vid samma myndighet i

september 1996 såväl som året innan, gav vid handen att lönerna i staten ökat

med knappt 8 procent.

Löneökningarna visade dock en något större spridning år 1996 jämfört med 1990,

vilket tyder på att lönen numera

sätts individuellt i staten.

Det finns inte något som tyder på att statlig lönebildning påverkar den privata,

 varken på kort eller lång sikt.

Däremot styrs en statlig löneförändring till stor del av förändringar på det

privata området.

Konsumtion av statliga tjänster

Konsumtionen av de statliga tjänsterna har inte haft samma entydiga utveckling

som sysselsättningen. Efter en

tillbakagång under 1980-talets första hälft började konsumtionsutgifterna att

stiga mot slutet av årtiondet.

När arbetslösheten började stiga efter år 1990 ökade satsningarna på utbildning

och arbetsmarknadsåtgärder,

vilket gjorde att konsumtionen av sådana tjänster steg kraftigt.

Bolagiseringarna i början av 1990-talet minskade

däremot konsumtionen.

Under 1994 tycks besparingskraven på den offentliga sektorn ha gett resultat

även inom staten, trots fortsatt hög

arbetslöshet och därmed stora utgifter för utbildning och

arbetsmarknadsåtgärder. Konsumtionen var oförändrad det

året. År 1995 minskade konsumtionen av statliga tjänster med drygt 3 procent,

huvudsakligen beroende på en

nedgång i försvarets inköp av varaktiga varor.

Minskningen av den statliga konsumtionen fortsatte även under 1996. Den sjönk

med närmare 4 procent i volym.

Preliminära uppgifter pekar på att det berodde på en mer allmän neddragning inom

 de statliga myndigheterna, med

undantag för universitet och högskolor, som fortsatte att expandera. Nedgången

var särskilt kraftig när det gäller

åtgärder inom arbetsmarknadsområdet och inom de allmänna tjänsterna. Även under

första halvåret 1997 sjönk

konsumtionen av statliga tjänster, nu med drygt 4 procent.

Produktiviteten i staten

Inom de områden där produktivitetsberäkningar gjorts under 1990-talets början,

bl.a. inom Invandrarverket och

kronofogdemyndigheterna, kan, med något undantag, visas på en starkt positiv

utveckling. De första åren på 1990-

talet medförde en kraftig ökning i efterfrågan , vilket drev upp

produktiviteten.

Historien antyder att det finns ett samband mellan produktivitetsförändringar i

staten och budgetpolitiken. Skärpta

besparingskrav ledde till att statsförvaltningens utgifter för konsumtion

stagnerade år 1994 för att därefter gå ned.

Det erfarenhetsmässiga sambandet mellan budgetpolitik och

produktivitetsutveckling pekar på att produktiviteten i

den civila statsförvaltningen ökat under 1990-talet. Intrycket förstärks av att

löneandelen i den statliga produktionen

långsiktigt har minskat, vilket tyder på en fortgående rationalisering. Den

positiva utveckling av produktiviteten som

registrerats i mätningarna till och med 1992 kan således bedömas ha fortsatt

under några år.

Enligt Statskontorets bedömning är dock utvecklingen under år 1996 svårare att

bedöma. Statistiken är ännu

preliminär, men den tyder på att de besparingar som gjorts resulterat i minskade

 inköp från andra producenter,

medan statens totala löneutgifter endast gått ned obetydligt räknat i fasta

priser. Det innebär att löneandelen i de

statliga utgifterna stigit. Det går ännu inte att bedöma om detta är en

tillfällighet eller ett trendbrott och om det tyder

på en ökning eller minskning av produktiviteten.

Staten i ett internationellt perspektiv

De nordiska länderna har en utbyggd offentlig sektor, eftersom man valt att

huvudsakligen organisera sjukvård,

utbildning, barn- och äldreomsorg i offentlig regi. Konsumtionen av offentliga

tjänster är betydligt högre än

genomsnittet för OECD-länderna, med Sverige och Danmark i topp. När det gäller

statlig verksamhet, avviker

emellertid de nordiska länderna, med undantag för Island, inte från

OECD-genomsnittet.

Med reservation för jämförbarheten i den internationella statistiken uppgick

konsumtionen av statliga tjänster till 8

procent av BNP sammantaget för OECD-länderna år 1995. Sverige, Norge, Danmark

och Finland hade samma år

utgifter för statlig konsumtion på mellan 7 och 8 procent av BNP. Det är i nivå

med eller strax under OECD-

genomsnittet.

I OECD-länderna svarar den s.k. nattväktarstaten (allmänna tjänster, försvar

samt samhällsskydd och

rättskipning) i genomsnitt för mer än hälften av den statliga verksamheten, dvs.

 5 procent av BNP. I Sverige är

motsvarande utgifter relativt sett lägre. De utgjorde 4 procent av BNP år 1996.

Den lägre nivån förklaras

huvudsakligen av de, i ett internationellt perspektiv, små utgifterna för de

allmänna tjänsterna, dvs. för

skatteväsendet, länsstyrelserna m.m.

Organisations- och strukturförändringar

Strukturförändringarna i statsförvaltningen har ett mönster. Det finns tre

huvudlinjer. De går alla ut på att renodla

verksamheten till att avse huvudfunktionen.

En huvudlinje i utvecklingen under 1990-talet är affärsverksamhetens

bolagisering

En annan huvudlinje går ut på att tydligare skilja statens funktioner för

förvaltning och rättskipning från varandra.

För att stärka individens rättsskydd har allt fler arbetsuppgifter flyttats från

 myndigheter till förvaltningsdomstolar.

Den tredje linjen berör förvaltningsmyndigheternas kärnverksamhet som definieras

 genom de avgränsningar som

gjorts mot affärsverksamhet och rättskipning. De riktlinjer som utformats utgår

från att den statliga verksamheten i

denna del ska renodlas genom att den bör inriktas på frågor som rör

myndighetsutövning och att myndighetsformen

då bör tillämpas.

De senaste två åren har förändringarna huvudsakligen berört den regionala nivån,

 med beslut om

länssammanläggningar och försök med nya, kommunala, beslutsformer i det

regionala utvecklingsarbetet. I flera fall

har också den regionala organisationen koncentrerats. Exekutionsväsendet och

lantmäteriet är exempel på detta.

Utvecklingen av kärnverksamheten karaktäriseras framför allt av decentralisering

 av arbetsuppgifter från staten

till kommuner och från regering och centrala myndigheter till lägre nivåer i

statsförvaltningen

Decentraliseringstendenserna hittills under 1990-talet har varit särskilt

påtagliga inom den högre utbildningen.

Många myndighetsavvecklingar

De fem första åren på 1990-talet har alltså präglats av stora omstruktureringar

i staten, följt av en period då

förändringstakten mattats. Under perioden 1990 till och med första halvåret 1997

 fanns tre fjärdedelar av de

statsanställda i myndigheter som har berörts av att arbetsuppgifter kommit till

eller försvunnit.

Avvecklingar och nybildningar av myndigheter har också varit omfattande.

Hittills under 1990-talet har 160

myndigheter avvecklats. Ett tiotal av dessa var faktiska avvecklingar, dvs. de

innebar inte bara att myndigheten lades

ned utan också att det statliga åtagandet upphörde. Vanligare vid nedläggningar

är att verksamheten övergår till en

annan, ny eller befintlig, myndighet eller att den bolagiseras. En övervägande

del av nedläggningarna förde således

med sig att nya myndigheter bildades. Drygt en fjärdedel av de statsanställda

finns i de närmare hundra nya

myndigheter som har bildats hittills under 1990-talet.

Strukturförändringarna i statsförvaltningen visar att det endast undantagsvis är

 fråga om att verksamheten som

sådan läggs ned, utan att det är formerna för den som ändras för att skapa en

mer ändamålsenlig organisation, samti-

digt som volymen bantats.

Omlokalisering av central statlig verksamhet

Statskontorets sammanfattande omdöme om 1970-talets stora omlokaliseringsvåg

från Stockholm till ett femtontal

orter ute i landet är att den gav ett lyckat utfall i förhållande till de

förhoppningar som knöts till den. Statsmakterna

ville avlänka tillväxten i storstäderna och samtidigt förbättra

förutsättningarna för de utvalda lokaliseringsorterna.

Sysselsättningen vid lokaliseringsorterna har sammantaget utvecklats mer

positivt än i övriga delar av landet utanför

storstäderna.

De statsanställda i Stockholms län är färre idag än för tjugofem år sedan. Sedan

 1970 har den statliga

sysselsättningen utanför Stockholms län ökat med 10 procent. Hela ökningen har

alltså gått till andra län än

Stockholms och i första hand till lokaliseringsorterna. Det har således skett en

 utjämning mellan Stockholms län och

övriga landet i enlighet med intentionerna med 1970-talets

omlokaliseringsbeslut.

Enligt Statskontorets bedömning är dock läget annorlunda i dag jämfört med på

1970-talet. Lokaliseringen av

statlig verksamhet kan fortfarande ha stor betydelse för att skapa en god balans

 i näringsstruktur och arbetsmarknad

på olika orter, men som direkt sysselsättningsskapare är inte staten lika

användbar som förr. Genom att staten

krymper och endast svarar för fem procent av den totala sysselsättningen blir

potentialen för omlokaliseringar allt

mindre.

Förvaltningspolitiken i ett internationellt perspektiv

En jämförelse med utvecklingen i några andra OECD-länder visar att den svenska

förvaltningspolitiken faller väl in i

ett nordiskt mönster; en successiv modernisering av den offentliga sektorn för

att möta medborgarnas krav på service

och för att klara finansieringen av de stora offentliga åtagandena. Utöver en

starkare resultatorientering har

förändringsarbetet karaktäriserats av betydande omorganiseringar.

Decentraliseringen till kommunerna stärker de

demokratiska värdena genom att besluten fattas närmare medborgarna. Samtidigt

har kraven på samordning ökat.

En delvis annan väg har valts av de anglosachsiska länderna där inriktningen

varit att minska den offentliga

sektorn och i högre grad utnyttja privata marknader. I dessa länder har

kontrollen av byråkratin varit en viktig fråga.

EU-medlemskapets effekter på statsförvaltningen

En allt större del av den svenska statsförvaltningen arbetar med EU-relaterade

frågor. Medlemskapet påverkar såväl

innehållet i som formerna för arbetet inom statsförvaltningen. Statskontoret

konstaterade år 1996 att drygt hälften av

160 tillfrågade myndigheter hade EU-relaterat arbete och att detta fordrar ett

nära samarbete mellan departement och

myndigheter.

Genom medlemskapet i EU deltar Sverige i den gemensamma strukturpolitiken.

Organisationen för att genomföra

strukturfondsprogrammen involverar ett stort antal aktörer och är mycket

svåröverskådlig. Enligt Statskontorets

bedömning beror detta både på att strukturpolitiken omfattar insatser inom många

 olika sektorer och på att Sverige

prioriterat ett betydande lokalt och regionalt inflytande och velat tillgodose

EU:s principer om partnerskap och

nytänkande.

Den organisatoriska lösningen för genomförandet varierar mellan programmen. I

vissa fall har en befintlig

organisation utsetts till att fatta beslut i enskilda ärenden, i andra har nya

myndigheter inrättats. Ett exempel är

beslutsgrupperna, där företrädare för landsting och kommuner tillsammans har

majoritet. Varje program eller s.k.

målområde har dessutom en övervakningskommitté knuten till sig.

Att viktiga beslut fattas i nätverk mellan EU-myndigheter, gemenskapens

institutioner och nationella förvaltningar

ställer stora krav på Regeringskansliets förmåga att styra och utvärdera de

svenska myndigheternas deltagande i det

europeiska samarbetet.

Staten och informationstekniken

Internationellt har den svenska statsförvaltningen en framskjuten position när

det gäller att utnyttja

informationstekniken, IT. En hög datoriseringsgrad och stor andel strukturerad,

digitaliserad information, som

byggts upp under två decennier, och som har hög tillgänglighet tack vare

offentlighetsprincipen, lägger också en

grund för en fortsatt stark position.

De senaste åren har präglats av bred satsning på olika kanaler för information

och service till medborgare och

företag. 1996 är året då informationsservice via Internet slog igenom i den

statliga förvaltningen.

I samband med satsningarna har myndigheternas service förbättrats, framför allt

för de mer rutinmässiga

ärendena. Det avspeglas i de höga och stigande användarsiffrorna för olika nya

tjänster. Från

Arbetsmarknadsstyrelsens Platsbank tas t.ex. dubbelt så många platsannonser ned

jämfört med föregående år.

Någon samlad redovisning av IT-utvecklingens betydelse för statsförvaltningens

effektivitet finns inte. Enligt

Statskontorets bedömning fordras det tydligare krav från verksledning och

departement för att strama upp

kalkylrutiner och skapa en tradition av effektivitetsbedömningar och

resultatuppföljningar även av IT-satsningar.

De stora framtida besparingarna finns framför allt att hämta vid ett ökat

samarbete över myndighets- och

verksamhetsgränserna. Investeringar i gemensam information, t.ex. i

grunddatabaser, ger ökad effektivitet i de

verksamheter som de betjänar, samtidigt som uppgiftslämnandet från företag och

medborgare kan minskas.

Framgången med självservice via telefon och Internet visar på fortsatta

besparingsmöjligheter.

Många myndigheter förvaltar register som är resurser för andra myndigheter eller

 för en bredare krets. Därför är

IT-satsningar inte längre en fråga för myndigheten ensam, utan de fordrar

samarbete med andra. Det innebär också

att det finns ett behov inom staten av en gemensam infrastruktur för

information. En sådan omfattar enhetliga

begrepp och beteckningar, regler för användning av gemensam information,

samutnyttjande av datainsamlingsrutiner

och kommunikationslösningar för att kunna nå informationen i databaserna.

Regeringens bedömning

Regeringen gör följande bedömning med anledning av Statskontorets redovisning av

 utvecklingen inom

statsförvaltningen.

Statskontorets rapport är ett viktigt underlag för bedömningen av konsekvenserna

 av de förändringar som har

genomförts i statsförvaltningen. Rapporten visar på ett bra sätt den

övergripande utvecklingen av statsförvaltningen.

Det har inte legat inom Statskontorets uppdrag att också utvärdera viktiga

strukturella förändringar inom staten.

Bättre utvärderingar

Riksdagen har krävt att regeringen på ett bättre sätt utvärderar hur olika typer

 av strukturförändringar genomförs

inom statsförvaltningen. För att tillgodose detta behov avser regeringen att ge

Statskontoret ett årligt uppdrag att på

ett systematiskt och samordnat sätt utvärdera viktiga strukturförändringar inom

staten.

Uppföljning av arbetsgivarpolitiken

Regeringens avsikt är också att fortlöpande informera riksdagen om den

arbetsgivarpolitiska utvecklingen i stort (BP

98, volym 5, utg.omr. 14, avsnitt 7).

Statskontorets rapport visar att staten är den sektor inom arbetsmarknaden som

avsätter mest tid för

personalutbildningen. Det görs däremot ingen analys av i vilken utsträckning

personalutbildningen är

verksamhetsanpassad.

Av betydelse i detta sammanhang är att regeringen kommer att ställa krav på

myndigheterna att driva sin

arbetsgivarpolitik så, att kompetensförsörjningen så långt möjligt säkerställs.

Myndigheterna skall redovisa sin

kompetensförsörjning och vilka mål som gäller för denna till regeringen. I

anslutning härtill kommer regeringen

också att begära redovisning av rörligheten bland de anställda, framför allt

bland chefer, och av planerade åtgärder

för att förbättra denna.

Regeringen avser vidare att införa ett system med årlig uppföljning av

myndigheternas lönepolitik bl.a. genom

preciserade krav på statistik från Arbetsgivarverket om lönepolitiken och dess

samlade utfall.

Fortsatt renodling av verksamheten

Statsförvaltningen har krympt väsentligt och sysselsätter idag knappt 195 000

personer (årsarbetare).

Omstruktureringsarbete skall ses som en fortlöpande process.

Strukturförändringar är en integrerad del av förnyelsen

av förvaltningen. Syftet är att öka effektiviteten och verksamhetens

ändamålsenlighet i förhållande till de uppgifter

och mål som har fastlagts av riksdagen och regeringen.

Regeringens inriktning är att värna om kärnverksamheterna och att i största

möjliga utsträckning fortsätta arbetet

med att renodla den statliga verksamheten. I årets budgetproposition föreslår

regeringen t.ex. att

Riksrevisionsverkets verksamhet renodlas och koncentreras till de revisionella

uppgifterna. I dagsläget är huvuddelen

av den statliga ekonomistyrningsfunktionen organisatioriskt placerad inom RRV.

Regeringen föreslår också att

statens ekonomistyrningsfunktion renodlas och att en ny myndighet bildas. Den

statliga produktionen av ekonomi-

och personaladministrativa system- och stödtjänster samordnas och integreras i

den nya myndigheten. (BP98, volym

2, utg.omr. 2, Inledning).

Verksamhetsformerna ses över

Statlig verksamhet skall som huvudregel bedrivas i myndighetsform. När staten

och en annan part, t.ex. från

näringslivet, engagerar sig i anslagsberoende verksamhet och gemensamt bidrar

till finansieringen kan det dock vara

aktuellt att låta uppgiften utföras i en privaträttslig verksamhetsform. Därvid

skall formerna aktiebolag eller en ideell

förening användas (prop. 1995/96:61, bet. 1995/96:LU7, rskr. 1996/96:79). Det

bör framhållas att detta inte innebär

något undantag från principen att myndigheterna skall underställa regeringen

avgöranden om en myndighets

deltagande i olika privaträttsliga verksamhetsformer.

Regeringen har gjort bedömningen att äldre anslagsstiftelser bör omprövas. Så

sker nu i flera fall.

Verksamheterna inom Stiftelsen svenska institutet, Stiftelsen riksutställningar

samt Stiftelsen invandrartidningen

föreslås i årets budgetproposition helt eller delvis föras över till

myndigheter. För ett antal industriforskningsinstitut,

som är stiftelser och där staten finansierar en del av verksamheten, övervägs

eller pågår bolagisering.

Regeringen har uppdragit åt Statskontoret att utforma förslag till vissa

riktlinjer för anslagsfinansierad verksamhet

som staten driver gemensamt med annan part i aktiebolag eller ideell förening. I

 uppdraget ingår att föreslå

tillvägagångssätt för att överföra verksamhet i en s.k. anslagsstiftelse till

aktiebolag eller ideell förening samt att

föreslå hur regeringen bör styra sådan verksamhet med hänsyn till de

förutsättningar som verksamhetsformen ger.

Fortsatt effektivisering

I budgetpropositionen för år 1997 konstaterade regeringen att den statliga

förvaltningen måste effektiviseras

ytterligare. I det sammanhanget hänvisade regeringen till möjligheten för

myndigheterna att i ökad utsträckning

använda sig av anbudsupphandling. Tjänster som utförs i den statliga

förvaltningen bör således i större utsträckning

utsättas för konkurrens så att kostnaderna kan sänkas. Regeringen vill verka för

 ett ökat intresse från myndigheternas

sida när det gäller denna möjlighet. Statskontoret har därför givits i uppdrag

att genomför en konferens om

upphandling som ett medel för effektivisering. Regeringens avsikt är att

Regeringskansliet kompetens skall stärkas

och att dialogen mellan regeringen och myndigheterna i dessa frågor skall

utvecklas.

Alternativa lösningar för de statliga åtagandena

Regeringen behöver få bättre kunskap om hur väl den svenska statliga

förvaltningen hävdar sig i jämförelse med

andra länder. Internationella jämförelser bör därför komma till ökad använding i

 det fortsatta arbetet med att

utveckla den statliga verksamheten. Sådana jämförelser kan visa i vilka

avseenden vi kan dra nytta av erfarenheter

från andra länder för att hitta mer kostnadseffektiva former för statliga

tjänster och transfereringar.

Förbättrad produktivitets- och kvalitetsinformation behövs

Med en god produktivitetsutveckling kan myndigheterna bibehålla, eller öka,

kvalitet och omfattning på sin service

till medborgarna inom ramen för oförändrade eller minskade resurser.

Statskontorets rapport visar att

produktivitetsredovisningarna ännu inte uppnått fullgod standard och att

produktivitetsutvecklingen under år 1996 är

svår att bedöma.

Statskontoret och Riksrevisionsverket har på regeringens uppdrag utvärderat hur

väl och ändamålsenligt

myndigheterna har redovisat produktivitet och kvalitet i årsredovisningarna för

1994/95. Även här framgår det att

det finns stora brister bl.a. i hur myndigheterna redovisar produktivitet och

kvalitet.

Mot bakgrund av de förslag som Statskontoret och RRV har lagt fram kommer

regeringen att vidta åtgärder för

att få ett bättre grepp om myndigheternas produktivitets- och

kvalitetsutveckling. Ett målmedvetet arbete med att

förbättra myndigheternas produktivitets- och kvalitetsredovisningar måste ske

stegvis. Regeringens ambition är att i

ett första steg samordna kraven på produktivitets- och kvalitetsinformation inom

 fem myndighetsområden, bl.a.

skatteförvaltningen och socialförsäkringsadministrationen.

Samarbete över myndighetsgränserna viktigt

Statskontoret konstaterar att de stora framtida besparingarna framför allt finns

 att hämta vid ett ökat samarbete över

myndighets- och verksamhetsgränserna inom IT-området. En stor del av samarbetet

behöver ske på regional och

lokal nivå. IT-systemens användbarhet för det regionala och lokala arbetet är en

 nyckel till sänkta kostnader och

förbättrad service Men samarbete behövs även på andra områden.

Förvaltningspolitiska kommissionen, som lämnade sitt betänkande våren 1997, har

bl.a. uppmärksammat det

fenomen som betecknas som fragmentering: brist på sammanhang mellan den statliga

 förvaltningens olika delar,

tendens till splittring, oförmåga att se till de gemensamma överordnade målen.

Det är viktigt att denna trend bryts. I

samband med beredningen av kommissionens betänkande kommer regeringen att ta

ställning till dessa frågor.

Regeringens inriktning är att samarbetet mellan myndigheterna bör utvecklas så

att de fördelar som kan utvinnas

genom gemensamma statliga insatser bättre kan tas tillvara i upphandling och

utveckling av för myndigheterna

gemensamma funktioner. Genom ett sådant samarbete kan bl.a. servicen till

allmänhet och företag förbättras och

verksamhetskostnaderna minska.

En elektronisk förvaltning på väg

Regeringen har idag överlämnat en skrivelse till riksdagen om Utvecklingen i

informationssamhället (skr.

1997/98:19). De bedömningar som regeringen gör nedan anknyter till

ställningstagandena i denna skrivelse.

Statsförvaltningen är på väg mot en elektronisk förvaltning, där service till

medborgare och företag är en viktig

utgångspunkt. Utvecklingen av informationstekniken innebär inte enbart

produktivitetsvinster inom förvaltningen.

Genom att, med hjälp av informationstekniken, göra den offentliga verksamheten

mer öppen och tillgänglig för

medborgarna kan demokratin förstärkas.

Informationstekniken har bara under det senaste året fått stor spridning inom

förvaltningen. Informationsservice

via Internet till medborgare och företag har fått ett genombrott i

förvaltningen, satsningar på nya

servicetelefonitjänster fortsätter och den tekniska miljön moderniseras.

Informationstekniken underlättar i hög grad

kommunikationen mellan myndigheter och medborgare och företag.

Genom att förvaltningen i högre grad använder sig av informationsteknik kan

handläggningstiden för ärenden

minska. Små- och medelstora företag kan göra administrativa besparingar genom

att nya rutiner för

uppgiftslämnande successivt införs på myndigheterna. Den elektroniska handeln

medför att en ny marknad öppnas

till den offentliga sektorn. Därigenom kan inte bara den offentliga

administrationen rationaliseras och fördelaktigare

priser uppnås, utan även att IT-användningen sprids till mindre och medelstora

företag.

Regeringens bedömning är att framtida effektivitetsvinster ligger i ett ökat

samarbete över myndighets- och

verksamhetsgränserna bl.a. genom att se information som en gemensam resurs. En

sammanhållen elektronisk

infrastruktur innefattande både teknik och information underlättar denna

samverkan. Detta är också inriktningen på

Toppledarforums verksamhet.

Sekelskiftet skapar problem i många IT-system. Många myndigheter och företag,

särskilt de med stora äldre

system, står inför ett omfattande och brådskande anpassningsarbete för att få

systemen att fungera utan störningar

kring sekelskiftet. Genom regeringens förordning (SFS 1977:30) om översyn av

statliga myndigheters

informationssystem inför år 2000 har den högsta ledningen i myndigheten ett

ansvar för att styra processen och följa

upp att åtgärder vidtas.

Det återstår viktiga frågor att ta ställning till. Bl.a. gäller det att redogöra

 för hur samhällets IT-säkerhet skall

inordnas i det nationella handlingsprogrammet. Regeringen kommer inom kort att

ge Statskontoret ett uppdrag att

utarbeta en sammanhållen strategi för IT-säkerheten samt statens ansvar för

denna.

Förvaltningspolitiska kommissionens

betänkande

Förvaltningspolitiska kommissionen överlämnade i mars 1997 sitt betänkande I

medborgarnas tjänst till regeringen.

Kommissionen har bl.a. haft till uppgift att göra en analys av om nuvarande

former för organisation och styrning av

statlig förvaltning och verksamhet är ändamålsenliga i förhållande till de

uppgifter och mål som fastlagts av regering

och riksdag.

Kommissionens arbete har i huvudsak inriktats på principiella och övergripande

frågor av vikt för

statsförvaltningen som helhet, utifrån en bedömning av var generella problem

finns. Tre delvis sammanfallande

problemsfärer har legat till grund för kommissionens överväganden och förslag.

Dessa är förvaltningens

svårstyrbarhet, dess fragmentering och följderna av internationaliseringen.

Betänkandet remissbehandlas för närvarande. Regeringen avser att återkomma till

riksdagen med en redovisning

av regeringens ställningstagande till kommissionens överväganden och förslag.

Bättre mål- och resultatdialog

Riksdagen har tidigare uttalat att det som Riksdagens revisorer föreslår om

information och resultatstyrning

(1994/95:RR14) bör beaktas i den fortsatta utvecklingen (bet. 1995/96:FiU7).

Regeringen har genomfört vissa

åtgärder som ligger i linje med riksdagens revisorers förslag.

År 1995 beslutade regeringen att intensifiera och förbättra kontakterna mellan

departementsledningar och

myndighetsledningar genom regelbundna mål- och resultatdialoger. Ca 110 dialoger

 genomfördes inom loppet av ett

år och erfarenheterna från dessa dialoger var positiva. Den påbörjade processen

med mål- och resultatdialoger har

därefter fortsatt i oförminskad takt. Dialogen är på väg att bli ett normalt och

 återkommande instrument i

regeringens styrning av myndigheterna inom ramen för den reformerade

budgetprocessen. Enligt nuvarande

riktlinjer bör departementsledningarna genomföra en mål- och resultatdialog med

alla sina myndigheter vart eller

vartannat år.

Revisorerna behandlar riksdagens roll i mål- och resultatstyrningen. Som

tidigare framgått har regeringen

genomfört ett utvecklingsarbete avseende budgetpropositionens utformning. Ett

första steg har varit att i inledningen

till respektive utgiftsområdesavsnitt klargöra de mål och den inriktning som

gäller för verksamheten inom området.

Syftet är bland annat att tydliggöra sambandet mellan de övergripande politiska

målen och bedömningarna och

myndighetsspecifika mål och åtgärder som redovisas på myndighets- eller

anslagsnivå. Regeringen anser att det för

den fortsatta utvecklingen av resultatstyrningen är av stor vikt att riksdag och

 regeringen kontinuerligt för en dialog

ur ett styrningsperspektiv om de beslutsunderlag regeringen redovisar. Denna

dialog bör utvecklas både på politisk

nivå och tjänstemannanivå. En sådan dialog fördes under våren på

tjänstemannanivå mellan utskott och departement

om redovisningen per utgiftsområde i budgetpropositionen.

Redovisning av personalkonsekvenser vid strukturförändringar och besparingar,

m.m.

Allmänt

I budgetpropositionen för 1997 (prop. 1996/97:1, vol.1) redogjordes för

bedömningar av de personalkonsekvenser

som blev en följd av förslagen i budgetpropositionen och de andra

särpropositioner som förelagts riksdagen.

Bedömningarna omfattade budgetåren 1995/96 - 1999.

En uppföljning har gjorts av de personalkonsekvenser som redovisades i

budgetpropositionen för 1997. Vidare har

en bedömning gjorts av de personalkonsekvenser som blir en följd av förslagen i

denna budgetproposition och de

andra propositioner som förelagts riksdagen under innevarande budgetår och som

omfattar perioden t.o.m. år 2000.

Det bör dock understrykas att det finns en betydande osäkerhet i bedömningarna.

Staten har för närvarande cirka 235 000 hel-och deltidsanställda (inkl.

affärsverken). Under åren 1997 - 2000

beräknas överslagsmässigt cirka 8 250 statsanställda avgå med ålderspension.

Detta antal kan komma att öka bl.a. till

följd av att arbetstagare kan avgå tidigare med pension eller pensionsersättning

 motsvarande pension enligt

övergångsbestämmelser i pensionsavtalet och bestämmelser i trygghetsavtalet.

Trygghetsstiftelsen

Trygghetsstiftelsen är den organisation som enligt det statliga trygghetsavtalet

 bistår de som är övertaliga

(försäkringskasseområdet omfattas inte av avtalet) och som ansvarar för

användningen av de medel som parterna har

avsatt för trygghetsåtgärder. Enligt vad regeringen inhämtat från

Trygghetsstiftelsen har cirka 50 500 personer sagts

upp i staten under tiden april 1990 - juni 1997. Av dessa har cirka 5 500 sagts

upp under tiden juni 1996 - juni 1997.

Trygghetsstiftelsen arbetar situations- och individanpassat med en mycket

markant arbetslinjeprofil. Detta har lett

till att arbetslösheten kunnat hållas nere. Bland dem som omfattas av

trygghetsavtalet ligger den öppna arbetslösheten

under 2 procent. Cirka ett år efter uppsägningstidens utgång återstår det att

skapa permanenta lösningar för cirka 13

procent av de uppsagda. Av dessa 13 procent är knappt hälften föremål för olika

åtgärder eller har korta tillfälliga

jobb. Drygt 70 procent av de uppsagda som får nya arbeten, erhåller dessa på den

 privata arbetsmarknaden, oftast i

små och medelstora företag.

Trygghetsstiftelsen har en ambition att arbeta förebyggande för att undvika

uppsägning och komma igång tidigt

med insatser för de som förväntas bli övertaliga. Cirka 3 000 personer har varit

 eller är föremål för sådana insatser

utan att bli uppsagda. Intresset ökar inom många myndighetsområden för att

minimera de negativa effekterna både

för de övertaliga och för verksamheten.

Myndigheterna avsätter årligen 0,7 procent av lönesumman till

Trygghetsstiftelsen. Denna avsättning grundar sig

på en överenskommelse mellan parterna på det statliga avtalsområdet.

Avsättningen motsvarar sammanlagt cirka 350

miljoner kronor per år. Trygghetsstiftelsens kapital uppgår för närvarande till

ca 950 miljoner kronor. Av detta

belopp skall cirka 140 miljoner kronor betalas ut enligt redan fattade beslut om

 trygghetsåtgärder. Den totala

omfattningen av beräknade återstående kostnader för redan uppsagda kan

uppskattas till drygt 500 miljoner kronor.

Under föregående budgetår (1995/96, 18 månader) utbetalades 469 miljoner kronor

i stöd till övertaliga (motsvarar

på 12 månader 313 miljoner kronor).

Redovisningar av personalkonsekvenserna

Nedan följer en uppföljning av de personalkonsekvenser som redovisades i

budgetpropositionen för 1997 samt

bedömningar som gjorts av de personalkonsekvenser som blir en följd av förslagen

 i denna budgetproposition

och de andra särpropositioner som förelagts riksdagen under året. Bedömningarna

är även i år preliminära

eftersom det finns många osäkra faktorer.

Huruvida bedömda minskningar av personalen faktiskt leder till uppsägningar och

arbetslöshet är något som inte

kan förutses.

Regeringen kommer årligen att informera riksdagen i dessa frågor.

Sammanfattning

Enligt de beräkningar som redovisas i det följande riskerar cirka 9 000 personer

 att bli övertaliga under perioden

1997-2000, varav cirka 2 700 år 1997 och cirka 6 300 åren 1998-2000. Utöver

dessa tillkommer viss övertalighet vid

de allmänna försäkringskassorna. De departement som närmast berörs är

Justitiedepartementet ( främst inom

polisväsendet och kriminalvården), Försvarsdepartementet, Socialdepartementet

(främst vid Statens

institutionsstyrelse), Kommunikationsdepartementet (främst vid Statens

Järnvägar, Vägverket , Luftfartsverket och

Sjöfartsverket), Finansdepartementet (främst inom skatteförvaltningen) och

Inrikesdepartementet (främst vid

Lantmäteriverket och inom länsstyrelserna).

Bedömningar per departementsområde

Justitiedepartementet redovisar följande bedömningar.

Inom polisväsendet riskerar i storleksordning 1 100 civilanställda att sägas upp

 under perioden juli 1996 -

december 1997. Antalet civilanställda beräknas minska med ytterligare ca 500

personer fram till utgången av 2000.

En ny grundutbildning av poliser påpbörjas i januari 1998.

Inom åklagarväsendet beräknas antalet åklagare uppgå till knappt 700 vid

ingången av 1997 vilket är cirka 20

färre än vid ingången av 1996. Regeringen bedömer att antalet åklagare kommer

att öka med 10-15 under 1998.

Antalet administrativ personal kommer att minska med uppemot 200 under

innevarande år till följd av uppsägningar

hösten 1996. Någon ytterligare minskning förväntas inte under perioden

1998-2000.

En ny myndighet, Ekobrottsmyndigheten, inrättas fr.o.m. den 1 januari 1998.

Myndigheten kommer i huvudsak

att bemannas med personal inom polis- och åklagarväsendena. Totalt beräknas

Ekobrottsmyndighetens personal

uppgå till i storleksordningen 360 årsarbetskrafter.

Antalet domare (ordinarie och icke-ordinarie) uppgick första halvåret 1997 i

genomsnitt till 1 667, vilket innebär

en minskning jämfört med år 1993/94 med cirka 5 procent. Regeringens bedömning

är att behovet av domare

kommer att vara i stort sett oförändrat under kommande år. Den administrativa

personalen har under samma period

minskat med cirka 12 procent till 2 980 personer. Den fortsatta datoriseringen

gör att en viss minskning kan ske även

kommande år.

Inom kriminalvården kommer antalet anställda att minska med cirka 60

årsarbetskrafter under innevarande år.

Prognosen för perioden 1998-2000 visar på en minskning med ytterligare cirka 550

 årsarbetskrafter.

Utrikesdepartementet redovisar följande bedömningar.

Vid Svenska Institutet beräknas antalet anställda att öka netto med cirka 2

personer fram till årsskiftet 1997/98.

Ökningen beror på tillkomsten av projektanställningar i samband med nya uppdrag

för institutet, framför allt det s.k.

Visbyprogrammet som finansieras inom utgiftsområde 14.

Statens invandrarverk övertog den 1 januari 1997 från polisen ansvaret för de

s.k. grundutredningar som görs

direkt när en utlänning söker asyl i Sverige. Effekten ur personalpolitisk

synvinkel var att friställningar från

invandrarverket kunnat undvikas samt att ett antal anställda fått en del av sin

arbetstid på obekväma tider. Om inte

ansvaret för grundutredningarna förts över hade vissa friställningar varit

ofrånkomliga. Anledningen till detta skulle

vara att antalet personer som söker asyl i Sverige minskat under senare år. Hur

stort antal som skulle kunnat vara

aktuella för att friställas är svårt att uppskatta. Det bör dock ha rört sig om

ett ytterst fåtal personer som nu hade

varit aktuella. Minskningarna av organisationen har framförallt avsett de stora

förläggningar som lagts ner sedan

slutet av år 1994.

Invandrarverket kommer att från och med den 1 oktober 1997 ta över ansvaret från

 polisen för utredningar av

ärenden som avser ansökningar om uppehållstillstånd där asylskäl inte åberopas.

Likaså kommer invandrarverket att

ta över ansvaret i ärenden som avser ansökningar om svenskt medborgarskap.

Besluten fattas redan i dag i båda

ärendekategorierna av invandrarverket. För att utföra de nya arbetsuppgifterna

behöver invandrarverket öka sin

organisation med 177 årsarbetskrafter. Eftersom förändringen är att betrakta som

 verksamhetsövergång har den

personal inom polisen som idag är sysselsatt med verksamheten rätt att gå över

till invandrarverket. Totalt rör det sig

här om 188 personer. Enligt uppskattning av invandrarverket har 91 av dessa en

sådan bakgrund att de kan placeras

in i verkets organisation.

Utlänningar kan med stöd av utlänningslagen (1989:529) tas i förvar. Hittills

har polisen haft ansvaret för

omhändertagandet. Från och med den 1 oktober 1997 kommer ansvaret för

omhändertagandet att flyttas över till

invandrarverket. Avsikten med förändringen är att ändra inriktningen av

verksamheten vilket framgår av regeringens

förslag i propositionen Ändring i utlänningslagens förvarsbestämmelser (prop.

1996/97:147). Den ändrade verksam-

heten innebär att staten inte betraktar förändringen som verksamhetsövergång.

Detta leder till att den personal som

hittills varit verksam vid förvaren inte följer med arbetsuppgifterna till

invandrarverket.Totalt beräknas omkring

100 årsarbetskrafter behövas. Invandrarverket avser att använda egen personal

och inte inhyrd .

Regeringen föreslår i budgetpropositionen att en ny myndighet skall bildas inom

det integrationspolitiska området.

Den nya myndigheten kommer att ta över arbetsuppgifter från invandrarverket som

rör introduktion och integration

av invandrare. Totalt beräknas den nya myndigheten behöva 100 årsarbetskrafter.

Myndigheten behöver i viss

utsträckning ny kompetens. I andra delar är förändringen att betrakta som

verksamhetsövergång och då har berörd

personal som idag är sysselsatt med verksamheten rätt att gå över till den nya

myndigheten. Hur många som

kommer att använda sig av denna rätt beror i hög grad på var myndigheten kommer

att lokaliseras. Detta är ännu

inte avgjort.

Regeringen tillkallade i januari i år en särskild utredare att utreda

ansvarsfördelningen vid verkställighet av

avvisnings- och utvisningsbeslut samt inre utlänningskontroll (Dir. 1997:6).

Utredaren skall lämna sitt betänkande

senast den 30 september 1997. Om betänkandet innehåller förslag om förändrad

ansvarsfördelning får detta med stor

sannolikhet personalpolitiska konsekvenser. Eventuella förändringar kan komma

att genomföras tidigast under år

1998.

Regeringen tillsatte i januari i år en parlamentarisk kommitté för att utreda ny

 instans- och processordning vid

tillämpning av utlännings- och medborgarskapslagstiftningen samt viss översyn av

 utlänningslagen (Dir. 1997:20).

Kommittén skall lämna sitt slutbetänkande senast den 30 april 1998. Om

betänkandet innehåller förslag om förändrad

instansordning får detta med stor sannolikhet personalpolitiska konsekvenser.

Eventeulla förändringar kan komma att

genomföras tidigast år 2000.

Inspektionen för strategiska podukter (ISP) inrättades den 1 feburari 1996 och

är under uppbyggnad. Antalet

årsarbetskrafter uppgick under 1996 till 17. Antalet årsarbetskrafter beräknas

öka till att under 1998 uppgå till cirka

20.

Hittills har Sida endast sagt upp 10 personer på grund av arbetsbrist. De

ytterligare neddragningar i personal, som

hittills behövt göras till följd av de besparingskrav som ställts, har kunnat

genomföras genom s.k. naturlig avgång,

dvs. några få pensionsavgångar och genom att medarbetare själva valt att lämna

organisationen. Sida arbetar också

med att sätta in kompetensutveckingsåtgärder så att övertalig personal skall

kunna ersätta personal som slutar sina

anställningar. Eventuellt kan Sida nödgas säga upp ytterligare personal för att

klara sparbetinget. Sammanlagt är det

för närvarande ca 60 färre tillsvidareanställda jämfört med ingångsvärdet vid

Sida 1995. Sida har också minskat

antalet vikarier. Arbetsbördan har ökat eftersom inte antalet uppgifter minskat.

 Sida har för närvarande i princip

anställningsstopp sedan våren 1996. Viss nyrekrytering sker dock för att fylla

det behov av kompetens som

verksamheten kräver och som inte finns inom organisationen.

Försvarsdepartementet redovisar följande bedömningar

Riksdagen fattade i december 1996 beslut om totalförsvarets utveckling för

perioden 1997-2001. Som en följd av

1996 års försvarsbeslut bedöms personalminskningar komma att ske enligt

nedanstående tabell för åren 1998-2000.

PERSONALMINSKNINGAR

1997

1998

1999

2000

Yrkesofficerare

-900

-800

-700

Civilanställda vid

Försvars-makten

-500

-400

-160

Drift- och

underhållspersonal

vid Fortifikations-

verket

-240

-80

-120

Summa

-240

-1 480

-1 320

-860

Vidare har resurserna för drift och underhåll av försvarsfastigheter överförts

från Försvarsmakten till

Fortifikationsverket under år 1997 (se vidare regeringens skrivelse 1997/98:4,

kapitel 16). Regeringen har i samband

med överföringen ställt vissa rationaliseringskrav på verksamheten.

Rationaliseringarna innebär bl.a.

personalminskningar.

I fråga om yrkesofficerare sker avgångarna med ålderspension, särskild pension

eller genom spontana avgångar.

Den civila personalen avgår med ålderspension eller sägs upp på grund av

arbetsbrist.

Samtidigt kommer rekrytering att ske av yrkesofficerare med 400 år 1998 och med

550 för vardera åren 1999 och

2000.

Minskningen av drift- och underhållspersonal löses med pensionsavgångar under år

 1997. Från och med år 1998

sker reduceringarna genom uppsägningar.

Regeringen beslutade den 7 maj 1997 om direktiv avseende lokalisering av

ytterligare verksamhet vid Försvarets

materielverk (FMV) till Arboga. Utredningen överlämnade den 18 augusti 1997 sin

slutredovisning. Utredningen har

identifierat och föreslagit att cirka 150 arbetstillfällen förläggs till Arboga.

 Av dessa beräknas cirka en tredjedel

utgöra nyrekryteringar. Regeringen avser att fatta beslut i frågan under hösten

1997.

Regeringen beslutade den 5 december 1996 om direktiv för en översyn av det

militära försvarets skolverksamhet.

Den 11 augusti 1997 överlämnade skolutredningen ett delbetänkande (SOU

1997:112). Skolutredningen föreslår bl.a.

förändringar av försvarets skolors organisation och struktur (se vidare prop.

1997/98:1, utgiftsområde 6

Totalförsvar, avsnitt 4.6). Förslagen kommer att få konsekvenser för

Försvarsmaktens personal. Hur stora

personalminskningar som kan bli aktuella och när i tiden dessa infaller går i

dagsläget ej att bedöma. Utredningen

skall lämna sitt slutbetänkande senast den 2 januari 1998.

Socialdepartementet redovisar följande bedömningar.

I budgetpropositionen för 1997 redovisades bedömningar av personalpolitiska

konsekvenser för sex av

myndigheterna samt socialförsäkringsadministrationen. Tre mindre myndigheter

fick resursförstärkningar, vilket har

gjort det möjligt att klara arbetsbelastningen och ökade krav på verksamheterna.

 Dessa är Hälso- och sjukvårdens

ansvarsnämnd, Statens institut för psykosocial miljömedicin och

Socialvetenskapliga forskningsrådet.

För Folkhälsoinstitutet och Smittskyddsinstitutet gjordes bedömningen att det

fanns risk för neddragningar på

personalsidan beroende på medelstilldelningen för år 1997. Detta har dock inte

blivit nödvändigt. För Statens

institutionsstyrelse har utvecklingen under det gångna året visat på behov av

större neddragningar än vad som

bedömdes i budgetpropositionen för 1997, se vidare nedan. De omfattande

neddragningar inom

socialförsäkringsadministraitonen som redovisades förra året har genomförts.

Angående uppsägning av personal på

försäkringskassorna, se nedan.

Sammanfattningsvis har uttaget av det generella besparingskravet på statlig

konsumtion, totalt 11 procent under

perioden 1995/96 till och med 1998, hittills medfört ett ansträngt resursläge

för myndigheterna inom

Socialdepartementets område. Möjligheterna att påverka övriga

förvaltningskostnader är små och åtstramningen har

därför huvudsakligen resulterat i konsekvenser på personalsidan. Det gäller i

synnerhet de mindre myndigheterna där

möjligheterna till omprioriteringar i resursanvändningen är begränsade. Som

redovisats ovan har vissa

omfördelningar gjorts inom verksamhetsområdet i syfte att förstärka

personalresurserna för de myndigheter som har

haft störst svårigheter att klara arbetsbelastningen.

Personalkonsekvenser till följd av större strukturella förändringar de senaste

åren har hittills inneburit

neddragningar för en myndighet, Statens institutionsstyrelse (se nedan).

De förslag i budgetpropositionen för 1998 som kommer att innebära strukturella

förändringar och som bedöms

leda till personalkonsekvenser inom departementsområdet berör

Rättsmedicinalverket och Statens institutionsstyrelse.

Nedan kommenteras personalkonsekvenserna för de myndigheter som berörs av större

 resurs- och/eller

organisationsförändringar.

Under senare år har den vikande efterfrågan på platser inom missbrukarvården

nödvändiggjort nedläggning av ett

flertal institutioner. Efterfrågan inom ungdomsvården har dock ökat och viss

utbyggnad har skett. De senaste årens

beslut om neddragning av missbrukarvården innebär en minskning med cirka 200

anställda under åren 1997 och

1998. Statens institutionsstyrelse (SiS) har nyligen påbörjat ett

avvecklingsarbete som kommer att medföra en

neddragning med ytterligare omkring 200 anställda. Sammantaget sker således en

minskning av personalen med

cirka 400 årsarbetskrafter under åren 1997 och 1998. År 1999 bedöms verksamheten

 vara i balans och

personalsituationen stabiliserad.

Genom beslut den 21 december 1995 gav regeringen Rättsmedicinalverket (RMV) i

uppdrag att göra en översyn

av den rättspsykiatriska undersökningsverksamhetens dimensionering och struktur.

 Utredningen redovisades i

december 1996. Sedan utredningen lämnades har RMV:s instruktion ändrats vilket

bl.a. innebär att det ankommer

på verket att besluta om erforderliga åtgärder av organisatorisk art för att

bedriva verksamheten inom de

anslagsramar som ställs till verkets förfogande. Verkets analys av de

preliminära anslagsramarna för 1998 och

framöver har visat att den nuvarande organisationen inte ryms inom dessa ramar.

Verket har mot denna bakgrund

beslutat att lägga ned den rättspsykiatriska avdelningen i Uppsala med verkan

den 30 juni 1997. Den personal,

knappt 40 personer, som inte har fått eller inte accepterat erbjudande att ta

anställning på annan ort inom RMV har

sagts upp till denna tidpunkt.

Inom socialförsäkringsadministrationen har det i enlighet med besparingskravet

vid de allmänna

försäkringskassorna gjorts kraftiga resursneddragningar, trots en snabb

förändringstakt av regelverket för

socialförsäkringarna och övriga bidrag. De allmänna försäkringskassorna som inte

 är statliga myndigheter bör dock

observeras i detta sammanhang eftersom de är statligt finansierade. Antalet

anställda vid kassorna minskade från 16

418 till 15 437 från december 1995 till december 1996. Vid utgången av

innevarande budgetår antas

personalminskningen omfatta 1 220 personer. Om besparingskravet fullföljs

tvingas kassorna till ytterligare stora

resursneddragningar under kommande budgetår.

Kommunikationsdepartementet redovisar följande bedömningar.

Post- och telestyrelsen (PTS) har för närvarande 160 anställda. Då myndigheten

bildades år 1992,

dimensionerades den för 208 anställda. PTS har under åren 1993-1996 genomgått

rationaliseringar. Parallellt med att

PTS har rationaliserat delar av den tidigare verksamheten har nya verksamheter

och ny kompetens byggts upp i

enlighet med dess uppdrag. År 1997 höjdes PTS anslagsnivå på grund av ändringar

av postlagen och telelagen.

Personal med specifik kompetens behövde anställas för att klara de nya

uppgifterna. De omfattande

rationaliseringarna har följts av ny verksamhet och ny kompetens. För närvarande

 pågår en ny översyn av statens

åtaganden på postområdet. En departementspromemoria som bl.a. behandlar PTS

uppgifter på postområdet har

nyligen färdigställts. Proposition beräknas överlämnas till riksdagen våren

1998. Det är i dagsläget svårt att se vad

detta kommer att få för personalpolitiska konsekvenser. I dagsläget förefaller

det sannolikt att PTS kommer att

behöva nyanställa personal med specifik kompetens för postverksamheten .

Under verksamhetsåret 1996 har antalet anställda inom Luftfartsverket (LFV) ökat

 med 68 personer till 4 277.

Förändringen beror huvudsakligen på trafikutvecklingen som ökade med cirka 6

procent och att LFV övertagit och

driver securityverksamhet i egen regi som tidigare varit utlagd på entreprenad.

LFV:s prognoser för den framtida

trafikutvecklingen pekar på en ytterligare tillväxt inom flygsektorn. De

faktorer som kan komma att påverka

personalstrukturen under de närmate åren är införande av ny teknik och EU:s

beslut att taxfree handeln inom EU

skall upphöra den 30 juni 1999. Enligt de bedömningar som LFV gjort kommer ett

avskaffande av taxfree handeln

inom EU att innebära en minskning av personal inom LFV med cirka 100 personer.

Ny teknik inom

flygplaneringstjänst kan inom ett till två år innebära en personalminskning med

cirka 25 personer.

Sjöfartsverket bedriver sedan en tid tillbaka ett rationaliseringsarbete som

bl.a. syftar till att minska utgiftsnivån

med ca 60 miljoner kronor år 2000. Rationaliseringen kommer att innebära en

minskning av antalet anställda med

100, 30 vid huvudkontoret i Norrköping och 70 ute i landet. För närvarande pågår

 förhandlingar och det är idag

oklart vilken omfattning naturliga avgångar, pensionsavgångar och uppsägningar

har.

Antalet anställda inom Banverket ökade kraftigt under 1996 till 7 461 personer

med tillsvidareanställningar. Drygt

300 personer hade vid utgången av 1996 varit projektanställda med anställning

mer än ett år. Härutöver finns ett

antal andra personer med tillfällig anställning. Ökningen förklaras i allt

väsentlig av överföringen av

Tågtrafikledningen, 1 073 personer, till Banverket från Statens järnvägar. Som

en följd av dels minskade

investeringsvolymer, dels pågående omorganistion ersätts endast

nyckelbefattningar efter personalavgångar. Flertalet

projektanställda är anställda på de stora investeringsprojekt som pågår. I takt

med att dessa projekt färdigställs

upphör deras anställning om deras kompetens och erfarenhet inte kan tas till

vara i nystartade projekt.

Personalrörligheten minskade under 1996 vilket kan vara en följd av det allmänna

 arbetsmarknadsläget. Lokalt har

dock personalrörligheten ökat t.ex. inom Malmöregionen som en föjd av

Öresundsbroprojektet.

Nyinvesteringarna kommer att minska vid genomförande av verksamheten med

föreslagna anslagsnivåer. Detta

berör framför allt projektanställda och övriga med tillfällig anställning. De

lägre volymerna kommer också att

påverka privata entreprenörer, framför allt inom anläggningsbranschen, där

Banverket svarar för nästan all

entreprenadverksamhet. På grund av pågående organisationsförändring inom

Banverket är effekterna av dessa

förändringar svåra att bedöma, men en viss övertalighet efter år 1998 kan inte

uteslutas.

Vid Vägverket är för närvarande 120 personer uppsagda. Anställningarna för dessa

 kommer att upphöra under

1997 och 1998. Därutöver finns en beräknad övertalighet om cirka 150 personer

för 1998, ca 25 personer för 1999

och cirka 25 personer för år 2000. Denna övertalighet kommer att hanteras av

Vägverkets interna arbetsförmedling.

Detta innnebär att vissa av de övertaliga kommer att omplaceras inom verket,

vissa kommer att förtidpensioneras,

m.m. samt vissa kommer att sägas upp. Hur många som kommer att sägas upp kan för

 närvarande inte beräknas.

För 1997 gäller att antalet tillsvidareanställda vid Statens institutet för

kommunikationsanalys (SIKA) kommer att

öka med 5 personer. Från och med 1998 kommer personalen att öka med sju

personer.

Försäljningen av Swebus 1996, som ett led i koncentrationen till

kärnverksamheten, innebär för Statens järnvägar

( SJ) att antalet anställda minskade med 6 500 personer inom koncernen. Som en

effekt av den ekonomiska situation

som rådde 1996 beslutade SJ vid årsskiftet 1996/97 att genomföra ett

åtgärdsprogram för att anpassa verksamheten

till rådande efterfrågan. Sammanlagt omfattar programmet personalminskningar på

cirka 1 500 anställda under 1997

och första halvåret 1998. Inga ytterligare förändringar bedöms uppkomma 1998 för

 SJ:s del.

Ett minskat bidragsanslag föreslås för Sveriges meteorologiska och hydrologiska

institut (SMHI), vilket i

kombination med vissa kostnadsökningar bedöms kunna medföra att ett tjugotal

personer riskerar uppsägning under

1998. De personalpolitiska konsekvenserna under de därpå följande budgetåren kan

 f.n. ej bedömas.

Statens väg- och transportforskningsinstitut (VTI) redovisar i delårsrapporten

en prognos för budgetåret 1997 som

visar ett underskott i verksamheten på 3,8 miljoner kronor. Mot bakgrund av

detta underskott och den föreslagna

anslagsramen kan det inte uteslutas att personalminskningar kommer att krävas

under 1998. I dagsläget kan dock

inget sägas om omfattningen av eventuella personalminskningar.

Finansdepartementet redovisar följande bedömningar.

Inom Statistiska centralbyrån (SCB) kommer utvecklingen under den kommande

treårsperioden att innebära en

forsatt minskning av personal finansierad genom anslag. Det totala

personalbehovet är beroende av

uppdragsverksamhetens utveckling. Fortsätter den positiva utvecklingen av

uppdragsfinansierad verksamhet, kan

personalminskningarna som följd av anslagsminskningen begränsas. Vid oförändrad

uppdragsvolym kan en

minskning av personalvolymen med ett 20-tal personer per år erfordras för att

klara besparingskraven. Detta bör

kunna ske inom ramen för naturlig avgång.

Vid Sveriges inträde i EU ställdes Tullverket inför en omfattande förändring av

sin verksamhet. Arbetsvolymerna

minskade krafigt, främst avseende klarering och ett helt nytt regelverk

infördes. Som en följd av detta beslutade

riksdagen att anpassa Tullverkets dimensionering efter de nya förutsättningarna

(prop. 19994/95:100 bil. 8, bet.

1994/95: SkU23 och 33, rskr. 1994/95:240). Beslutet innebär att anslaget

minskades med 288 miljoner kronor under

en två-årsperiod. Verket fick även en ny organisation från och med den 1 juli

1995 och personalstyrkan reducerades

med cirka 820 personer. Den nya organisationen skulle enligt förutsättningarna

omfatta 2 450 årsarbetskrafter.

Tullverkets dimensionering och organisation är för närvarande föremål för en

utvärdering i enlighet med

Skatteutskottets betänkande (1994/95:SkU23).

Med anledning av nya arbetsrutiner och ny organisation för Riksgäldskontoret har

 sammanlagt 12

befattningshavare sagts upp under budgetåret 1995/96 på grund av arbetsbrist.

Inberäknat de befattningshavare som

sagts upp tidigare under budgetåret har sammanlagt 30 personer lämnat kontoret

under 1995/96. En mindre

organisationsförändring och behov av kompetenstilllskott har medfört att

kontoret nyanställt 9 personer. Den

sammanlagda personalminskningen under budgetåret 1995/96 uppgår således till 21

personer. Enligt

Riksgäldskontorets bedömning kommer en minskning av fast anställd personal att

ske med 10 personer under åren

1997 - 2000. Under åren 1997-1999 bedömer kontoret att det krävs ett tillskott

på 15 tidsbegränsat anställda i

samband med introducering av nytt låneinstrument. Riksgäldskontoret bedömer att

detta tillfälliga personaltillskott

kan avvecklas efter två år

För Riksskatteverkets (RSV) del pekar nuvarande siffror på att prognosen om en

personalminskning om 207

årsarbetskrafter 1997 står sig. För 1998 redovisas en ny bedömning, enligt

vilken personalminskningen kommer att

uppgå till i storleksordningen 150-200 årsarbetskrafter, istället för den

tidigare prognosen om 5 årsarbetskrafter.

1999 års prognos om en minskning med 256 årsarbetskrafter ligger fast.

Eventuella personalkonsekvenser i samband

med en kommande regionalisering ligger utanför dessa prognoser.

Arbetsgivarverket har nyligen sett över sin organisation. Organisationsöversynen

 kommer sannolikt att leda till en

personalminskning.

Lokalförsörjningsverket läggs ned fr.o.m. den 1 januari 1998 och verksamheten

avvecklas. Uppgifterna att lämna

stöd till regeringen i budgetarbetet samt förvaltning och avveckling av tomma

lokaler läggs på Statskontoret. Dessa

uppgifter bedöms kräva högst 5 - 6 årsarbetskrafter av Lokalförsörjningsverkets

cirka 35 anställda.

Statens ekonomistyrningsfunktion renodlas och en ny myndighet inrättas. Den

statliga produktionen av ekonomi-

och personaladministrativa system och stödtjänster samordnas och integreras i

den nya myndigheten. Regeringen

avser att tillsätta en organisationskommitté för att dels föreslå vilka

verksamheter som skall ingå, dels hur den nya

myndigheten skall organiseras samt genomföra de praktiska förberedelser som

krävs för att den nya organisationen

skall kunna verka tidigast från den 1 juli 1998. De myndigheter som främst

berörs är Riksrevisionsverket (RRV) och

Statens löne- och pensionsverk (SPV).

I utredningen om Reformerad stabsorganisation (SOU 1997:80) görs bedömningen att

 det finns förutsättningar att

lokalisera tillkommande aktualiseringsverksamhet inom ramen för SPV:s

pensionsverksamhet till Söderhamn.

Regeringen delar denna bedömning och avser att fatta beslut om att verksamhet

motsvarande cirka 50 arbetstillfällen

under två år skall förläggas till Söderhamn.

Utbildningsdepartementet redovisar följande bedömningar.

Strukturförändringar eller bespringar inom skolområdet har under innevarande år

inte inneburit några

personalförändringar inom staten. Skolverket övertar fr.o.m. 1998 ansvaret för

förskoleveksamheten och

skolbarnsomsorgen vilket innebär ett vidgat ansvarsområde som kommer att kräva

personalförstärkningar.

Budgetpropositionen för 1997 innehöll förslag inom högskoleområdet på såväl

besparingar på per capita,

ersättningen i grundutbildningen som en utbyggnad av antalet platser. Totalt

sett innebär det att personalut-

vecklingen vid universiteten och högskolorna i mycket liten grad påverkas. Den

fortsatta utbyggnaden av högskolan

1998 och framåt liksom nyetableringar av högskolor kommer att innebära att

antalet anställda i högskolan kommer

att öka.

De besparingar som görs på forskningsråden kompenseras totalt sett mer än väl av

 de ökade satsningarna från de

olika forskningsstiftelsern. Förändringar i stiftelselagarna har medfört större

samverkan mellan stiftelserna,

forskningsråden och sektorsorganen. Totalt kommer forskningssystemet att

tillföras med i storleksordningen 1,5

miljarder kronor per år från de olika forskningsstiftelserna. Detta kan jämföras

 med besparingar på totalt 1,1

miljarder kronor, varav cirka 560 miljoner kronor inom Utbildningsdepartementets

 verksamhetsområde för år 1998

och framåt. Detta innebär att de beslutade besparingarna inte i någon nämnvärd

utsträckning bör ge negativa effekter

på sysselsättningen.

Rådet för forskning om universitet och högskolor kommer att avvecklas fr.o.m.

budgetåret 1998. Totalt berörs

knappt 1,5 årsarbetskrafter.

Jordbruksdepartementet redovisar följande bedömningar.

Antalet anställda vid Statens jordbruksverk ökade under år 1996 med 50 personer

jämfört med året innan.

Administrationen av den gemensamma jordbrukspolitiken, vilket bl.a. innefattar

stödutbetalningar och

kontrollåtgärder i enlighet med EU:s förordningar på området, har föranlett

personalförstärkningen. Under

innevarande år beräknas personalstyrkan behöva förstärkas med uppskattningsvis

ytterligare 20 personer p.g.a. att

nya stödformer införts. Även för den kommande treårsperioden beräknas tills

vidare en viss resursförstärkning

krävas p.g.a. utbyggnaden av miljöprogrammet. Regeringen har för avsikt att

tillsätta en utredning som ser över

jordbruksadministrationen vilken kan komma att påverka personalsituationen.

Distriktsveterinärorganisationen, för vilken Statens jordbruksverk är

chefsmyndighet, omorganiserades den 1 juli

1995. Som en följd av detta valde cirka 90 veterinärer att lämna organisationen

för att istället arbeta på privat basis.

För innevarande år liksom för den kommande treårsperioden bedöms personalstyrkan

 ligga kvar på nuvarande, lägre

nivå.

Antalet anställda vid Fiskeriverket var oförändrat under år 1996 i jämförelse

med året innan. Anslaget minskades

med 10 procent för år 1997. Som en föjd av detta har 16 personer sagts upp, men

p.g.a. långa uppsägningstider

inträffar personalminskningarna först år 1998. För år 1998 planeras dock en

satsning på fiskevård samtidigt som

satellitkontroll inom fiskets område införs till föjd av EU-regler, vilket torde

 dämpa den tidigare aviserade

personalminskningen vid verket. För närvarande pågår en utredning av

fiskeriadministrationen vilken kan komma att

påverka personalsituationen på verket.

Statens livsmedelsverk utökade personalstyrkan med 35 personer under år 1996,

bl.a. som en konsekvens av EU-

medlemskapet. För kommande treårsperiod är dock bedömningen att antalet

anställda vid verket måste minska med

cirka 30 personer för att anpassa kostnaderna till tilldelade medel.

Sveriges lantbruksuniversitet (SLU) ålades kraftiga besparingar budgetåret

1995/96. Nästan 190 personer sades då

upp, men p.g.a uppsägningstider avslutas dessa anställningar först under

innevarande år. SLU omfattas av

utbyggnaden av antalet högskoleplatser som aviserades i den ekonomiska

vårpropositionen. Det innebär ett ökat

behov av lärare m.m. år 1998 och framåt.

Arbetsmarknadsdepartementet redovisar följande bedömningar.

Arbetsmarknadsverket har gjort en stor organisationsförändring som innebär att

administrativa stödfunktioner för

hela landet från och med den 1 januari 1997 samordnas i organisationen AMS

Tjänster. Omorganisationen innebär

att nya ansvars- och rollfördelningar etableras inom AMS och vid

länsarbetsnämnderna samt nya krav på kompetens

och förhållningssätt inom organisationen. Den nya organisationen möjliggör både

omedelbara och successiva

besparingar inom AMS och länsarbetsnämnderna.

Vid Arbetarskyddsverket har en minskning med 34 årsarbetskrafter skett under

budgetåret 1997. För budgetåret

1998 förutses en personalminskning med 9 årsarbetskrafter. Budgetåren 1999-2000

kan för närvarande inga

förändringar förutses.

För Arbetslivsinstitutets del planeras inga personalminskningar under budgetåret

 1997. Minskat anslag med 5,6

miljoner kronor för 1998 kan föranleda presonalminskningar. Institutet planerar

för viss omorganisation. Inga

förändringar kan för närvarande förutses budgetåren 1999-2000.

Rådet för arbetslivsforskning planerar inga personalminskningar 1997. I stället

avser rådet att göra en långsiktig

besparing genom att minska sitt lokalinnehav. Budgetåret 1998 kan minskat anslag

 med cirka 900 000 kronor

föranleda personalminskningar. Inga förändringar kan fär närvarande förutses

1999-2000.

Arbetsdomstolen beräknar kunna bibehålla organisationen 1997 genom att använda

anslagssparande från

föregånde budgetår. Budgetåret 1998 kommer man sannolikt att behöva minska med

en eller två

assessorskompetenta sekreterare. Inga förändringar kan för närvarande förutses

1999-2000.

Jämställdhetsombudsmannen har under budgetåret 1997 nyanställt fem personer.

Kulturdepartementet redovisar följande bedömningar.

Vid Riksantikvarieämbetet (RAÄ) och Statens historiska museer (SHMM) har totalt

34 personer sagts upp år

1996, varav 11 under andra halvåret. Uppsägningarna berodde främst på minskade

infrastrukturarbeten som ledde

till nedläggning av uppdragsverksamheten i Visby (21 personer) och neddragningar

 på uppdragsverksamheten inom

mittområdet (10 personer). Efter en omorganistion inom RAÄ sades 3 personer upp.

Inför 1998 års besparingskrav m.m. har RAÄ och SHMM under våren 1997 sagt upp 15

 personer som samtliga

har ett års uppsägningstid. Av dessa var 9 personer anställda inom RAÄ och 4

personer på SHMM. Olika

besparingsåtgärder diskuteras inom myndigheten, möjligen kan resultatet innebära

 att fler personer måste sägas upp.

Under år 1997 har organisationsarbetet för den avgiftsfinansierade

uppdragsverksamheten lett till att cirka 40

personer, både arkeologer och administrativ personal, har sagts upp. Syftet med

uppsägningarna är att skapa en

långsiktig balans mellan resurser och kostnader mot bakgrund av kraftigt vikande

 uppdragsunderlag.

Uppsägningstider ininebär att effekten av nedskärningarna kommer att visa sig

först år 1998.

I januari 1998 bildar SHMM en egen myndighet. Det kommer med stor sannolikhet

att medföra en översyn av

organisationen.

Naturhistoriska riksmuseet har beroende på medelsbrist under första halvåret

1997 sagt upp och vakantsatt 36

tjänster, varav 17 lönebidragsanställda. Ytterligare vakantsättningar och

uppsägningar kan bli aktuella beroende på

medelstilldelningen.

Statens musiksamlingar har, till följd av de minskade bidrag som annonserades i

budgetpropositionen för 1997,

sammanlagt sagt upp och vakantsatt 4 anställningar under budgetåret 1995/96 och

2 anställningar under budgetåret

1997.

Närings- och handelsdepartementet redovisar följande bedömningar.

Kommerskollegiet har minskat sina anställda till följd av de besparingskrav som

ställts. Kollegiet räknar med att

antalet anställda minskar från cirka 95 år 1997 till 88 år 2000. Nedgången i

antalet anställda beräknas kunna ske

genom att uppkomna vakanser inte återbesätts.

Hittills genomförda besparingar har för Konkurrensverkets del inte inneburit

några uppsägningar av personal.

Verket har i besparingssyfte emellertid avstått från vissa nyrekryteringar vid

uppkomna vakanser. Beräkningar av

utgifter och anslagstilldelning för Konkurrensverkets förvaltningskostnader

under perioden 1998-2000 pekar dock

mot att ett underskott kan komma att uppstå fr.o.m. 1999 för att sedan öka

ytterligare under det följande året. En

anpassning av verkets personalstyrka kan således bli aktuell och

uppskattningsvis torde riktmärket för antalet

årsarbetskrafter år 2000 behöva justeras ned från dagens 121 till cirka 100.

Riksdagen beslutade i juni 1997 (prop. 1996/ 97:84, bet. NU1996/97:NU12, rskr.

1996/97:xxx) att en särskild

energimyndighet skall inrättas den 1 januari 1998. Till denna myndighet skall

föras merparten av

myndighetsfunktionerna på energiområdet och då främst från Närings- och

teknikutvecklingsverket (NUTEK).

Eftersom förändringen är att betrakta som verksamhetsövergång har den personal

som idag är sysselsatt med

verksamheten rätt att gå över till den nya myndigheten. Inrättandet av den nya

myndigheten bedöms inte leda till att

personal friställs. Regeringen beslutade i mars 1997 att tillkalla en särskild

utredare med uppgift att förbereda

inrättandet av den nya myndigheten. Utredaren skall enligt direktiven senast den

 15 september 1997 lämna förslag

till organisation, uppgifter, bemanning, kompetens och arbetsformer m.m. för den

 nya myndigheten.

Patent- och registreringsverket (PRV) är mitt i en stor satsning på att förnya

sitt nuvarande IT-system. Detta

innebär att arbete kan utövas effektivare och att det kommer att vara ett behov

av mindre personal i framtiden. Exakt

vad detta kommer att innebära är för närvarande svårt att överblicka.

Regeringen har beslutat att utlokalisera PRV:s varumärkesavdelning från

Stockholm till Söderhamn.

Utlokaliseringen skall vara genomförd den 1 juli 1999. Det kommer förmodligen

att vara en mycket liten del av

nuvarande styrka (cirka 90 personer) som kommer att flytta med till Söderhamn

och denna personal måste därför

ersättas med nyrekryteringar.

Statens geologiska undersökningar (SGU) har på grund av budgetnedskärningar och

ett allmänt högt kostnadsläge

sagt upp 29 personer som kommer att sluta under 1998. Verksamheten och ekonomin

skall enligt planerna vara i

balans år 2001. Regeringen föreslog i 1997 års ekonomiska vårproposition att SGU

 och Statens oljelager (SOL) skall

gå samman till en myndighet den 1 januari 1998 med syftet att få en effektiv

avveckling av

oljelagringsansläggningarna under långsiktigt stabila former. Detta är att

betrakta som en verksamhetsövergång och

den berör cirka 55 personer. Regeringen föreslår i budgetpropositionen att

uppgifter om miljösäkring av Adakgruvan

förs över från NUTEK till SGU per den 1 januari 1998.

Inrikesdepartementet redovisar följande bedömningar.

Genomförda rationaliseringar inom lantmäteriområdet har medfört

personalreduceringar under år 1996 på totalt

cirka 110 personer. Fortsatta rationaliseringar under åren 1997 och 1998

beräknas enligt Lantmäteriverket innebära

personalreduceringar med i storleksordningen 750 personer. Minskningen av

antalet anställda sker främst som en

föjd av minskad orderingång i uppdragsverksamheten och att en ny och effektivare

 arbetsprocess införs i

fastighetsbildningsverksamheten.

Vid länsstyrelserna beräknas antalet anställda minska med cirka 150 personer

under år 1997 och cirka 100

personer år 1998. Det är svårt att nu bedöma personalminskningarnas omfattning

de närmaste åren. Flera

länsstyrelser har redan tidigare planerat sina personalminskningar för hela

mandatperioden. Flertalet länsstyrelser har

ett anslagssparande som tas i anspråk vid neddragning av resurser.

De personalpolitiska konsekvenserna av den integrationspolitiska proposition som

 lämnas samtidigt med

bugetpropositionen kan inte fastställas definitivt. En ny integrationsmyndighet

föreslås inrättas som delvis eller i i

modifierad form tar över den integrationsverksamhet som idag bedrivs av Statens

invandrarverk. Den

organisationskommitté som skall tillsättas skall utreda den närmare

organisationen av myndigheten. Förslaget i

betänkandet Lika möjligheter (SOU 1997:82) innebär emellertid att den

integrationsverksamhet som idag bedrivs av

invandrarverket berör cirka 80 anställda. Den nya myndigheten beräknas ha cirka

100 anställda, dvs. ett nettotillskott

på 20 personer. Myndigheten kommer att ha vissa nya kompetensbehov. En annan

faktor som kan komma att

påverka den berörda personalen är den nya myndighetens lokalisering. Denna fråga

 är ännu inte avgjord.

Ombudsmannen mot etnisk diskriminering skall inordnas i den nya myndigheten med

en i myndigheten självständig

ställning. Denna förändring förväntas inte påverka antalet anställda.

Miljödepartementet redovisar följande bedömningar.

Vid Statens naturvårdsverk är en minskning av personalen erforderlig för att

klara besparingskraven. Detta sker

genom indragning av tillfälligt anställd personal, pensioneringar och naturlig

avgång. Totalt beräknas personalen

minskas med cirka 70 personer under perioden 1995/96 - 1999 till följd av

besparingarna.

Kemikalieinspektionen räknar med personalbesparingar på 2 personer per år under

perioden 1998-2000, dvs.

totalt 6.

Koncessionsnämnden för miljöskydd planeras upphöra från år 1999. Uppgifterna och

 personalresurserna (cirka 30

personer) förs då över till domstolsväsendet i enlighet med regeringens beslut

om lagrådsremiss om en miljöbalk.

Som en följd av energiöverenskommelsen och beslutet om kärnkraftsavvecklingen

krävs en förstärkning av

strålskydds- och kärnsäkerhetsverksamheten. Statens strålskyddsinstitut och

Statens kärnkraftsinspektion beräknas

behöva ytterligare 9 respektive 12 nya handläggare.

8

Vissa skattefrågor

.

8 Vissa skattefrågor

8.1 Inledning

Regeringen redovisar i denna proposition olika förslag

på skatte- och avgiftsområdet med effekter för

budgetåret 1998 och de därpå följande budgetåren.

På socialavgiftsområdet lämnas förslag om en

förändrad avgiftsstruktur och om en förändring av det

sammantagna uttaget av arbetsgivaravgifter och allmän

löneavgift. I anslutning härtill lämnas också vissa

förslag om justeringar av den särskilda löneskatten och

den särskilda premieskatten för grupplivförsäk-ring

m.m.

Vissa justeringar i förmögenhetsbeskattningen

föreslås.

Avdragen för kostnader för resor till och från arbetet

och för resor i tjänsten föreslås höjda. Gränsen för icke

avdragsgilla kostnader för resor föreslås höjd.

Förslag lämnas om en förlängning av den period

under vilken skattereduktion för reparationer på

bostadshus kan medges.

Regeringen redovisar, utan att lämna några förslag,

sin bedömning av inkomstskattens utformning efter år

1998. I bilaga 6 till propositionen lämnar regeringen sin

slutliga värdering av 1990-91 års skattereform.

Vidare redovisar regeringen sin syn på dels frågan

om ökad miljörelatering av skattesystemet, dels frågan

om beskattning av tjänster.

I detta avsnitt redovisar regeringen sin syn på ett

antal energiskattefrågor.

I 1997 års vårproposition (prop. 1996/97:150, avsnitt

7.3.2) aviserade regeringen en särskild skatte-stimulans

för att underlätta omställningen till användande av

förnybara energikällor. Det gäller ett tidsbegränsat

direktavdrag för investeringar i anläggningar för värme-

och kraftvärmeproduktion som använder förnybara

energikällor samt för investeringar i distributionsnät

från sådana anläggningar. Ett förslag till en sådan

skattestimulans bereds nu inom regeringskansliet. Sedan

godkännande inhämtats från EG-kommissionen enligt

statsstödsreglerna avser regeringen att snarast

återkomma till riksdagen med förslag.

Ärendet och dess beredning

Vid beredningen av lagförslagen avseende

förmögenhetsskatten och reseavdragen har synpunkter

under hand inhämtats från Riksskatteverket. Vad gäller

kontrolluppgiftsskyldigheten för upplupen avkastning på

fordringar har synpunkter inkommit från Svenska

Bankföreningen och Svenska Fondhandlareföreningen.

En promemoria med förslag till förändrad

avgiftsstruktur på socialavgiftsområdet har underhand

tillställts Riksskatteverket och Riksförsäk-ringsverket för

synpunkter.

Lagrådet

Lagförslagen i denna proposition, med undantag för de

avseende förmögenhetsskatten, avser ändrade avgifts-

och skattesatser och andra justeringar av tekniskt sett

enkel beskaffenhet. Förslagen är enligt regeringens

bedömning därför av sådan beskaffenhet att Lagrådets

hörande skulle sakna betydelse.

Lagförslagen avseende förmögenhetsskatten är av

sådan beskaffenhet att Lagrådets yttrande normalt borde

inhämtas. En lagrådsgranskning i denna del skulle

emellertid innebära att ett förslag inte skulle kunna

lämnas i sådan tid att det vore möjligt att åstadkomma

en ändring av lagreglerna före årsskiftet. Det är av

synnerlig vikt att de föreslagna ändringarna i

förmögenhetsbeskattningen genomförs till 1998 års

taxering. Med hänsyn till att Lagrådets hörande skulle

fördröja lagstiftningsfrågans behandling har därför

Lagrådets yttrande inte inhämtats.

8.2 Allmänna överväganden

Flera olika centrala skattepolitiska frågor har varit

föremål för utredning de senaste åren. I första hand

handlar det om 1990-91 års skattereform. I denna

reform betonades starkt önskvärdheten av ett likformigt

skattesystem där skatternas styrande inverkan på olika

ekonomiska val begränsas.

Under senare år har delvis nya frågor aktualiserats i

skattepolitiken. En bidragande orsak till detta har varit

depressionen i början av 1990-talet och den arbetslöshet

som då växte fram. Frågan om skatternas roll i

sysselsättningspolitiken kom att få ökad betydelse.

Under samma period har miljöfrågorna blivit allt

mer betydelsefulla. Frågan om skatternas roll som

ekonomiskt styrmedel och som ett instrument i arbetet

för ett ekologiskt hållbart samhälle har fått allt större

uppmärksamhet.

Regeringen ger i denna proposition sin värdering av

1990-91 års skattereform. Redovisningen lämnas i

bilaga 6 till propositionen. Bland annat med anledning

av denna redovisning återkommer regeringen här till

utformningen av inkomstskatterna efter år 1998.

Frågan om skatternas miljöstyrande roll och den

koppling som har gjorts till sysselsättningsfrågan som

aktualiserats i debatten kring skatteväxling har utretts av

Skatteväxlingskommittén. Frågan om det önskvärda i att

genom skatteåtgärder riktade mot tjänstesektorn

förbättra sysselsättningen och välfärden har utretts av

Tjänstebeskattningsutredningen. Regeringen gör här en

bedömning av de överväganden och förslag som

redovisats av dessa utredningar.

8.2.1 Inkomstskatten efter 1998

Regeringen lämnar i bilaga 6 sin slutliga värdering av

1990-91 års skattereform. Av denna framgår att det

fördelningsmässiga utfallet för hushåll med högst

inkomster avviker från de bedömningar som gjordes i

reformpropositionen (1989/90:110). I detta

sammanhang kan också noteras att de

barnbidragshöjningar som avsågs ske som en integrerad

del av skattereformen och som syftade till att ge ett

tillfreds-ställande fördelningsmässigt utfall inte kom att

förverkligas fullt ut.

Av bilagan framgår också att det inte är möjligt att

hävda att skattereformen var fullt ut finansierad, även

om det för många av de områden där en

underfinansiering tidigare kunde konstateras finns starka

tendenser till återhämtning. Det gäller

kapitalinkomstbeskattningen, men särskilt

företagsbeskattningen. Det är också sannolikt att de i

reformen förutsedda dynamiska effekterna till vissa

delar har realiserats med positiva effekter på

skatteinkomsterna.

Av intresse är dock att det inte finns något underlag

för att frångå en tidigare bedömning om en

underfinansiering på i storleksordningen 6 miljarder

kronor som en följd av att skattesatserna för individer

sänktes.

Det förhållandet att den i skattereformen avsedda

höjningen av barnbidragen ej helt kom att förverkligas

kan ses som en förtida korrigering av den

underfinansiering som senare kunde konstateras för

reformens första år. Detta och den reducering av

barnbidraget som senare skett som en del av

saneringsprogrammet har isolerat betraktat givit

negativa fördelningseffekter, genom att den negativa

inverkan varit störst för hushåll med lägst inkomster och

för barnfamiljerna.

Mot denna bakgrund föreslår regeringen i annat

sammanhang i denna proposition att barnbidraget höjs

från den 1 januari 1998. Detta bidrar till att förbättra

fördelningsprofilen i linje med vad som åsyftades i

skattereformen.

Som ett led i saneringsprogrammet beslutade

riksdagen hösten 1994 om en tillfällig höjning av den

statliga inkomstskatten på förvärvsinkomster från 20 till

25 procent under åren 1995-1998. Denna värn-skatt har

bidragit till en tillfredsställande fördelningsprofil på

saneringsprogrammet.

I enlighet med riksdagens tidigare beslut upphör

värnskatten 1998.

Mot bakgrund av redovisningen i bilaga 6 finns

anledning att göra en fördelningspolitisk korrigering av

skattereformen utöver höjningen av barnbidraget. De

bedömningar i finansieringsfrågan som redovisas i

bilagan talar för att denna korrigering görs genom

förändringar i skatten på förvärvsinkomster. Det är

dock angeläget att begränsa skatteuttaget på arbete och

att undvika alltför höga marginaleffekter för flertalet av

de skattskyldiga med förvärvsinkomster.

För 1998 kan antalet skattskyldiga med

förvärvsinkomster som betalar statlig inkomstskatt,

inklusive värnskatt, beräknas till 1 270 000 personer

eller till drygt 18 procent av denna grupp (se

underbilagan till bilaga 6). Den fördelningspolitiska

korrigeringen bör endast omfatta en mindre del av

denna grupp och beröra inkomsttagare med

förvärvsinkomster överstigande ca 30 000 kronor per

månad. En sådan åtgärd skulle komma att beröra

omkring 300 000 personer eller ca 4 procent av de

skattskyldiga med förvärvsinkomster. Regeringen avser

att i 1998 års ekonomiska vårproposition presentera

förslag med denna innebörd.

I skattereformen var det en uttalad ambition att 15

procent av de skattskyldiga med förvärvsinkomster

skulle betala statlig inkomstskatt utöver det fasta

grundbeloppet (för närvarande 200 kronor). Av

redovisningen i bilaga 6 framgår att så inte varit fallet

med undantag för år 1995. När ekonomiskt utrymme

föreligger bör inkomstskatten ändras så att det nyss

nämnda målet uppnås.

Utöver de åtgärder som nu aviserats bör möjligheten

av skattesänkningar för personer i normala

inkomstlägen prövas. Åtgärderna bör vara fullt

finansierade och prövas mot den inverkan de kan ha på

sysselsättning och arbetslöshet.

8.2.2 Ökad miljörelatering av skatterna

I början av detta år lämnade Skatteväxlingskommittén

sitt betänkande Skatter, miljö och sysselsättning (SOU

1997:11). En ökad miljörelatering av skattesystemet

förordas. Bl.a. presenteras en principskiss till ett nytt

energiskattesystem. Kommittén analyserar grundligt vad

en växling från skatt på arbete till miljörelaterade skatter

kan innebära. En selektiv skatteväxling, där

skattesänkningarna riktas mot vissa sektorer, anses av

kommittén ha större möjligheter än en generell

skatteväxling att minska arbetslösheten och därmed öka

välfärden.

Enligt regeringen är en fortsatt miljörelatering av

skattesystemet önskvärd. Om åtgärderna utformas på

rätt sätt kan de bidra till en ekonomiskt effektivare

användning av våra resurser. En ökad användning av

skatter som ekonomiska styrmedel kan begränsa olika

slag av negativ miljöpåverkan. Om de skatter som tas ut

på detta sätt under en övergångstid genererar intäkter

kan dessa användas för att reducera skatter som verkar

snedvridande på resursanvändningen. Det gäller här

olika skatter på arbete. 1990 års skattereform var ett

tidigt exempel på skatteväxling.

I vilken takt miljörelateringen kan öka beror av

utvecklingen i vår omvärld. Sverige måste ta hänsyn till

de konkurrensvillkor som gäller för små öppna

ekonomier. Regeringen anser det angeläget att en

fortsatt miljörelatering av de svenska skatterna åtföljs av

liknande utveckling i vår omvärld. Sverige är därför

pådrivande i det internationella arbetet och eftersträvar

gemensamma system för ekonomiska styrmedel.

Kommittén konstaterar att förändringar av

miljörelaterade skatter kommer att ge upphov till en

strukturomvandling. För att denna skall kunna ske utan

negativa konsekvenser bör förändringarna vara

långsiktiga och ha en bred förankring samt införas

stegvis. Effekterna på investeringar, tillväxt, och

inkomstfördelning måste beaktas, liksom regionala

effekter. Regeringen instämmer i detta och anser att

varje förändring måste föregås av en noggrann analys.

Kommittén förordar en selektiv skatteväxling där

arbetsgivaravgifterna sänks i de sektorer som har störst

potential för ökad sysselsättning, exempelvis

tjänstesektorn. Regeringen anser dock att eventuella

sänkningar av arbetsgivaravgifterna bör utvärderas

noggrant så att syftet med sänkningen uppfylls.

Tjänstebeskattningsutredningen har också behandlat

denna fråga och regeringen återkommer i nästa avsnitt

med en bedömning av utredningens förslag.

I betänkandet finns en rad förslag om förändringar i

skattesystemet, bl.a. ges ett förslag till en ny modell för

energibeskattningen. En arbetsgrupp inom

Regeringskansliet skall se över hela

energiskattesystemet. Utgångspunkten för denna

översyn utgörs av kommitténs förslag. Ambitionen är

att skapa ett enklare och mer överskådligt system med

en klarare uppdelning mellan skatternas fiskala och

miljöstyrande roller.

8.2.3 Beskattningen av tjänster

I betänkandet Skatter, tjänster och sysselsättning (SOU

1997:17) presenterade Tjänstebeskattningsutredningen

en utförlig och perspektivrik analys av förutsättningarna

för tjänsteproduktion och av olika problem vid

beskattningen av tjänster.

Utredningen rekommenderar bl.a. att en

skattereduktion på 30 procent av arbetskostnaden införs

för privatpersoner som låter reparera, bygga om eller

bygga till småhus eller bostadsrätter. Vidare föreslås att

arbetsgivaravgifter och egenföretagarnas socialavgifter

slopas i produktionen av tjänster som kan antas vara

nära alternativ till hemarbete och svart arbete. Till

denna grupp av tjänster hör, enligt utred-ningen,

reparationer av bilar och hushållsartiklar,

serveringstjänster, persontransporter och städtjänster

som köps av hushållen.

Utredningens olika förslag beräknas sammantaget

leda till en betydande offentlig-finansiell kostnad på 4,6

miljarder kronor. Finansiering föreslås ske med sänkt

grundavdrag, slopat representationsavdrag, höjd

tobaksskatt och höjd reavinstskatt på privatbostäder.

Enligt utredningen kan förslagen öka sysselsättningen

med omkring 40 000 personer.

Regeringen kan instämma i utredningens analys av

de effektivitets- och specialiseringsvinster som förslagen

kan medföra. Skattesänkningar som riktas mot grupper

och sektorer med mindre flexibla löner kan påverka

sysselsättningen positivt. Regeringen anser därför att en

budgetneutral omläggning av skattesystemet av den typ

som utredningen föreslår kan öka sysselsättningen. Det

finns däremot anledning att vara skeptisk till storleken

på den sysselsättningseffekt som utredningen beräknar.

Särbehandlingen av vissa branscher ger upphov till

olika gränsdragningsproblem. Avgränsningen måste

vara utformad så att snedvridningen av

konkurrensförhållandena till den övriga ekonomin

minimeras.

Ett annat problem gäller nedsättningen av

socialavgifter för näringsidkare som bedriver blandad

verksamhet, dvs. såväl sådan verksamhet som skall ges

en förmånlig skattebehandling som annan verksamhet.

Utredningens förslag innebär att man inför ytterligare

en grund för differentiering av socialavgifterna. För

närvarande finns redan differentiering med avseende på

regioner och företagsstorlek. Vad detta betyder för det

totala avgiftssystemet är otillräckligt belyst i utredningen

och måste beaktas vid en fortsatt beredning.

Regeringen kan inte ansluta sig till utredningens

förslag till finansiering. En sänkning av grundavdraget

kan minska arbetskraftsdeltagandet och sysselsättningen.

Dessutom är inte fördelningseffekterna acceptabla

eftersom ett sänkt grundavdrag innebär en proportionellt

större belastning för låginkomsttagare. En anpassning

av tobaksskatten till EU:s minimiskattekrav har nyligen

genomförts. Någon ytterligare höjning av tobaksskatten

är för närvarande inte tänkbar. Inte heller ett slopande

av representationsavdraget är invändningsfritt. I den

fortsatta beredningen ingår därför att ta fram förslag på

lämplig alternativ finansiering.

Utredningen föreslår vidare att den nuvarande

skyldigheten för privatpersoner att göra avdrag för

preliminär skatt och betala arbetsgivaravgifter på

ersättningar till uppdragstagare som betalar A-skatt och

som uppgår till minst 10 000 kronor tas bort. I stället

bör den som betalar A-skatt och mottar ersättning för

arbete från en privatperson åläggas skyldighet att betala

preliminärskatt och egenavgifter för sådana ersättningar.

Regeringen delar utredningens bedömning att

förslaget medför administrativa förenklingar och

lättnader för uppdragsgivaren i förhållande till gällande

regler. Bestämmelserna om uppdragsgivares

kontrolluppgiftsskyldighet måste dock bli föremål för

fortsatt beredning. Skatteförvaltningen måste dessutom

ges möjlighet att anpassa sina administrativa rutiner till

ett förenklat system för avgifts- och skatteredovisning.

Ett eventuellt genomförande av ett förenklat system är

därför aktuellt först år 1999.

8.2.4 Nya regler för utfärdande av

F-skattsedel

Nuvarande regler om skattsedlar har gällt sedan den 1

april 1993. Då knöts skyldigheten att göra skatteavdrag

och betala sociala avgifter på ersättning för arbete till

vilken typ av skattsedel på preliminär skatt A-

skattsedel eller F-skattsedel som mottagaren av

ersättningen har (prop. 1991/92:112, bet. 1991/92:

SkU29, rskr. 1991/92:292).

Den som har en F-skattsedel betalar själv sin preli-

minära skatt och sina sociala avgifter i form av egen-

avgifter. Som förutsättning för att en F-skattsedel skall

utfärdas gäller att den skattskyldige bedriver eller kan

antas komma att bedriva näringsverksamhet. I 21 §

kommunalskattelagen (1928:370) definieras begreppet

näringsverksamhet som yrkesmässig självständigt

bedriven förvärvsverksamhet.

Vad som skall anses vara näringsverksamhet är

sedan länge fastslaget i praxis. En ändring av begreppet

näringsverksamhet kräver därför att ett mer omfattande

arbete görs.

Riksskatteverket har för avsikt att starta ett projekt

som syftar till att kartlägga nuvarande praxis särskilt

med avseende på självständighetskriteriet och som kan

läggas till grund för eventuella ändringar. Regeringen

anser att ett sådant arbete är angeläget. I avvaktan på

detta bör dock viss ändring göras i reglerna om

utfärdande av F-skattsedel.

Vid prövning av en ansökan om F-skattsedel gör

skattemyndigheten en preliminär bedömning om den

skattskyldiges inkomster av den uppgivna verksamheten

vid taxeringen kommer att behandlas som inkomst av

tjänst eller inkomst av näringsverksamhet. Bedöms

verksamheten vara inkomst av tjänst skall någon F-

skattsedel inte utfärdas.

Erfarenheterna från F-skattereformen är i allt

väsentligt positiva. Reglerna har på ett påtagligt sätt

underlättat bedömningen av vem som skall göra

skatteavdrag och betala sociala avgifter. Det har

emellertid uppmärksammats att regelsystemet i vissa fall

kan lägga hinder i vägen för den som avser att starta en

egen verksamhet. Visserligen krävs för att få F-

skattsedel endast att den skattskyldige kan antas komma

att bedriva näringsverksamhet. Är det vid

ansökningstillfället oklart om den verksamhet den

skattskyldige avser att bedriva är att bedöma som

näringsverksamhet kan det dock vara svårt att få F-

skattsedel. Regeringen avser därför i syfte att underlätta

nyföretagande senare i höst lägga fram förslag till

förändringar i reglerna om utfärdande av F-skattsedel.

8.3 Förändrad avgiftsstruktur

8.3.1 Allmänna utgångspunkter

I den ekonomiska vårpropositionen (prop. 1996/97: 150

s. 28) aviserades att regeringen avsåg att se över

strukturen på socialavgifterna och återkomma till

riksdagen med förslag om ändringar. En sådan översyn

har nu gjorts.

En promemoria med lagtext, som i huvudsak

överensstämmer med propositionen, har underhand

tillställts Riksskatteverket och Riksförsäkringsverket för

synpunkter. Riksskatteverket har tillstyrkt samtliga

förslag. Riksförsäkringsverket anser att den allmänna

sjukförsäkringsfonden bör behållas för reglering av

över- och underskott i sjukförsäkringen men tillstyrker i

övrigt regeringens förslag. Regeringen lägger i det

följande fram förslag till ändrat avgiftsuttag samt vissa

ändringar i anslutning till dessa.

De allmänna socialförsäkringarna är en hörnsten för

välfärdssamhället. Genom dem tillförsäkras

medborgarna både en grundtrygghet och en generell

inkomsttrygghet inför sådant som föräldraskap, sjukdom

och ålderdom. Försäkringarnas allmänna karaktär

förebygger skillnader i levnadsstandard, och skapar

bättre förutsättningar för en väl fungerande

arbetsmarknad än om motsvarande förmåner och

rättigheter knutits till anställningen. De stärker

medborgarnas beredskap att med tillförsikt möta

förändringar på arbetsmarknaden och att våga byta

anställning och/eller sysselsättning.

Den djupa statsfinansiella krisen under nittiotalets

första år medförde ofrånkomligen en försvagning av de

allmänna socialförsäkringarna. Kostnaderna för

socialförsäkringarna har reducerats genom

regelförändringar som bidragit till att begränsa storleken

på utgående förmåner.

En utbredd osäkerhet om de allmänna

socialförsäkringarnas tillförlitlighet och stabilitet medför

ökade risker för överförsäkring och därmed en felaktig

resursanvändning. Den medför samtidigt att de positiva

effekterna av den allmänna försäkringen försvagas. Det

är därför angeläget att stärka tilltron till

socialförsäkringarna och att trygga en uthållig finan-

siering. Detta förutsätter i sin tur makroekonomisk

stabilitet och sunda statsfinanser.

Socialförsäkringarna finansieras av socialavgifter,

allmänna egenavgifter och allmänna skattemedel. Totalt

uppgår intäkterna från socialavgifter och allmänna

egenavgifter till omkring 90 procent av utgifterna för de

förmåner som dessa avgifter är avsedda att finansiera.

Socialavgifter tas ut enligt lagen (1981:691) om

socialavgifter för finansiering av den allmänna

försäkringen och vissa andra sociala ändamål.

Avgifterna tas ut som arbetsgivaravgifter eller

egenavgifter. Arbetsgivaravgifter betalas av

arbetsgivare och beräknas på ett underlag som består av

lön och andra skattepliktiga förmåner som en

arbetsgivare utger till anställda. Egenavgifter betalas

främst av den som bedriver näringsverksamhet, dvs.

egenföretagare, och beräknas på ett underlag som består

av inkomst av annat förvärvsarbete. Enligt gällande

regler för år 1998 kommer arbetsgivaravgifter att tas ut

med 29,22 procent och egenavgifter med 27,55 procent.

Därtill kommer allmän löneavgift enligt lagen

(1994:1920) om allmän löneavgift med 3,70 procent.

Allmänna egenavgifter tas ut enligt lagen

(1994:1744) om allmänna egenavgifter i form av

pensionsavgift och sjukförsäkringsavgift. Pensions-

avgiften används till finansiering av försäkringen för

tilläggspension enligt lagen (1962:381) om allmän

försäkring och sjukförsäkringsavgiften till finansiering

av sjukförsäkringen enligt samma lag. Allmänna

egenavgifter betalas av den enskilde och beräknas på ett

underlag som består av inkomst av anställning och

inkomst av annat förvärvsarbete till den del ersättningen

inte överstiger 7,5 gånger det förhöjda basbeloppet. För

år 1998 uppgår pensionsavgiften till 1 procent och

sjukförsäkringsavgiften till 5,95 procent.

De senaste åren har det gjorts stora förändringar av

regelverken, bl.a. har den allmänna avgiften för

finansiering av kontantförmåner vid arbetslöshet slopats.

I stället höjdes den allmänna sjukförsäkringsavgiften.

Denna har också därefter höjts i flera etapper. Vidare

har utgifter flyttats mellan de olika försäkringarna. Det

har inneburit att en obalans uppstått i den meningen att

intäkterna från de olika avgifterna inte motsvarar

kostnaderna för motsvarande försäkringar.

Under senare år har inkomsterna från den allmänna

sjukförsäkringsavgiften tillsammans med

sjukförsäkringsavgift i form av arbetsgivar- och egen-

avgift betydligt överstigit utgifterna för de förmåner

dessa avgifter är avsedda att finansiera. Detta är en

konsekvens av att förmånerna inom sjuk- och

föräldraförsäkringen reducerats till följd av bl.a.

införande av sjuklöneperiod, sänkta ersättningsnivåer,

minskande sjuktal m.m. Nivån på

sjukförsäkringsavgifterna har inte anpassats till denna

utveckling, varför ett överskott uppstått.

Det förhållandet att sjukförsäkringen uppvisar ett

finansiellt överskott har i olika sammanhang uppfattats

som ett oskäligt överuttag av avgifter alternativt som ett

utrymme för reformer. Sjukförsäkringen betraktas då

som mer eller mindre fristående i förhållande till

statsbudgeten.

Sjukförsäkringen utgör emellertid en integrerad del

av statsbudgeten. Enligt den finansieringsmodell som

använts har intäkterna från sjukförsäkringsavgifterna

bokförts tillsammans med andra socialavgifter på

inkomsttitel och förmånerna finansierats med

anslagsmedel på budgetens utgiftssida. De besparingar

som under de senaste åren gjorts inom försäkringen har

motiverats av underskottet i de samlade offentliga

finanserna, inte av sjukförsäkringens finan-siella

ställning.

Inom folkpensioneringen är å andra sidan sedan lång

tid inkomsterna från folkpensionsavgiften mindre än

folkpensionsutgifterna. Detta underskott steg kraftigt när

folkpensionsavgiften år 1993 reducerades med knappt 2

procentenheter. Denna åtgärd hade emellertid rent

stabiliseringspolitiska motiv och kunde ha avsett någon

annan socialavgift.

Allmänt sett har det skett flera förändringar rörande

socialförsäkringens förmåner och av socialavgifterna

som inte varit samordnade. Under- eller överskott har

därför uppstått som inte avspeglar utvecklingen av

inkomster eller utgifter inom respektive försäkring.

Samtidigt sker i flera sammanhang en redovisning av

inkomster och utgifter inom respektive försäkringsgren,

som om de vore från statsbudgeten fristående

försäkringar. Enligt regeringens mening har det uppstått

en oklarhet om socialförsäkringens ställning i

förhållande till statsbudgeten.

Det reformerade ålderspensionssystemet är avsett att

vara ett i finansiellt hänseende avskilt system. Värdet på

ålderspensionsförmånerna kommer att anpassas till

förändringar i den allmänna inkomstutvecklingen och

förväntad livslängd på ett sätt som innebär att

inkomsterna från ålderspensionsavgiften sett över längre

perioder alltid kommer att räcka för utgifterna.

Tillfälliga under- eller överskott skall regleras med

allmänna pensionsfonden.

Graden av autonomi inom sjukförsäkringen och

förtidspensioneringen behandlades av Sjuk- och

arbetsskadekommittén. I sitt slutbetänkande En allmän

och aktiv försäkring vid sjukdom och rehabilitering

(SOU 1996:113) föreslog kommittén att dessa

försäkringsgrenar ges en högre grad av finansiell

autonomi. Enligt kommitténs förslag skulle det inrättas

en fond dit avgiftsintäkterna förs och ur vilken

utgifterna för ersättning finansieras. Överskott skulle

placeras på kapitalmarknaden och underskott täckas av

upplåning hos Riksgäldskontoret. En liknande ordning

gäller i dag för delpensioneringen.

Enligt regeringens bedömning bör, som vi

återkommer till i avsnitt 8.3.4, sjukförsäkringen vara en

integrerad del av statsbudgeten. Någon fond bör inte

vara kopplad till försäkringen.

Finansiell autonomi inom socialförsäkringen

förutsätter att det finns någon form av automatisk

anpassning när avgiftsintäkter och utgifter kommer i

obalans över en längre period. I annat fall medför

autonomin enbart att försäkringen undandras normal

budgetprövning och att nödvändiga beslut skjuts upp.

Inom ålderspensionssystemet avses denna anpassning

ske genom en löpande justering av förmånerna bl.a.

med hänsyn till ekonomisk utveckling och till förändring

i den risk försäkringen hanterar. Detta är en rimlig

ordning eftersom förändringar i förväntad livslängd sker

långsamt. Inom sjukförsäkringen, där variationerna i

bl.a. sjuktal över tiden kan vara förhållandevis stora, är

en motsvarande automatisk anpassning av

förmånsnivåerna svårare att etablera. Det skulle bl.a.

kunna leda till att stora förändringar i

kompensationsgraden inom t.ex. sjukförsäkringen äger

rum automatiskt. En automatisk anpassning av

avgiftsuttaget skulle å andra sidan medföra att

sjukförsäkringen vid varaktiga underskott tränger undan

andra offentliga åtaganden utan att detta blir föremål för

explicit prövning.

Enligt regeringens mening bör sjukförsäkringen i

budgethänseende hanteras på samma sätt som övriga

offentliga åtaganden med bl.a. en årlig budgetprövning.

I denna prövning skall självfallet beaktas värdet av

stabila villkor i socialförsäkringen.

Det kan finnas skäl att särredovisa inkomster och

utgifter inom sjukförsäkringen. En sådan redovisning

fyller dock enbart en informativ funktion och har inte

några konsekvenser för hur sjukförsäkringen hanteras i

budgetprocessen.

Regeringen gör bedömningen att principerna i lagen

(1996:1059) om statsbudgeten även skall gälla för de

delar av socialförsäkringssektorn som ligger vid sidan

av statsbudgeten. Denna bedömning görs med förbehåll

för eventuella juridisk-tekniska komplikationer som kan

vara förknippade med en tillämpning av budgetlagen på

denna sektor. Detta kan föranleda regeringen att göra en

ny bedömning. Regeringen bereder nu frågan om hur

budgetlagen och principerna om bruttoredovisning skall

tillämpas på de delar av socialförsäkringssektorn som

ligger vid sidan av statsbudgeten. Regeringen avser att

återkomma och redovisa sina bedömningar och förslag i

dessa frågor i den aviserade propositionen om

socialförsäkringsadministration.

Syftet med de förändringar som nu föreslås är främst

att uppnå balans mellan inkomster och utgifter i

sjukförsäkringssystemet samtidigt som den allmänna

egenavgiften till sjukförsäkringen omvandlas till en

egenavgift till tilläggspensioneringen.

I denna proposition föreslås under utgiftsområde 10

att sjuklöneperioden förkortas från 28 till 14 dagar

fr.o.m. den 1 april 1998. Med anledning av detta

föreslås förändringar av det samlade uttaget av

arbetsgivaravgifter och allmän löneavgift.

Enligt de av riksdagen antagna riktlinjerna för det

reformerade pensionssystemet (prop. 1993/94:250, bet.

1993/94:SfU24, rskr. 1993/94:439) skall ålders-

pensionsavgiften uppgå till 18,5 procent av den

pensionsgrundande inkomsten och andra

pensionsgrundande belopp. De avgiftsförändringar som

föreslås nu försvårar inte en sådan framtida förändring

av avgiftsuttaget och påverkar inte heller i övrigt

genomförandet av den överenskomna

pensionsreformen. Inte heller påverkas förutsättningarna

för den fortsatta diskussionen om socialförsäkringarnas

omfattning och organisation.

Beräkningarna i förslagen baserar sig bl.a. på

aktuella prognoser över utgifter och avgiftsunderlag för

1998. Avgiftsunderlaget för arbetsgivaravgifterna antas

uppgå till 764 miljarder kronor år 1998. För

egenavgifterna och de allmänna egenavgifterna antas

avgiftsunderlaget uppgå till 17,6 respektive 807

miljarder kronor. Någon exakt samstämmighet mellan

inkomster och utgifter för olika socialförsäkringar har

inte eftersträvats. Smärre och tillfälliga diskrepanser

mellan inkomster och utgifter kommer i framtiden att

kunna finnas utan att det föranleder justeringar av

avgiftsnivån.

8.3.2 De allmänna egenavgifterna

Regeringens förslag:

Den allmänna egenavgiften i form av

sjukförsäkringsavgift omvandlas till allmän

pensionsavgift. Den allmänna pensionsavgiften uppgår

därefter till 6,95 procent av avgiftsunderlaget.

Rubriken till lagen om allmänna egenavgifter ändras

samtidigt till lag om allmän pensionsavgift.

Skälen för regeringens förslag: Enligt gällande regler

för år 1998 skall allmänna egenavgifter betalas dels i

form av pensionsavgift med 1 procent, dels i form av

sjukförsäkringsavgift med 5,95 procent (2 § lagen

[1994:1744] om allmänna egenavgifter). Pensions-

avgiften förs till Allmänna pensionsfonden för

finansiering av försäkringen för tilläggspension enligt

lagen (1962:381) om allmän försäkring (AFL) och

sjukförsäkringsavgiften förs till staten för finansiering

av sjukförsäkringen enligt samma lag (6 § lagen om

allmänna egenavgifter).

Enligt de av riksdagen antagna riktlinjerna för det

reformerade pensionssystemet (prop. 1993/94:250, bet.

1993/94:SfU24, rskr. 1993/94:439) skall ålders-

pensionsavgiften uppgå till 18,5 procent av den

pensionsgrundande inkomsten och andra

pensionsgrundande belopp. Som ett led i reformeringen

av ålders-pensionssystemet infördes den allmänna

egenav-giften i form av pensionsavgift på 1 procent den

1 januari 1995.

Regeringen föreslår att den allmänna egenavgiften i

form av sjukförsäkringsavgift omvandlas till allmän

pensionsavgift. Den allmänna pensionsavgiften höjs

därmed till 6,95 procent. Ändringarna föreslås träda i

kraft den 1 januari 1998. Den föreslagna förändringen

innebär att ett tydligare samband mellan

pensionsavgifter och utgående pensionsförmåner

uppnås. Förslagen föranleder ändringar i 1-4, 6 och 7

§§ lagen om allmänna egenavgifter. Genom den

föreslagna ändringen kommer allmänna egenavgifter

uteslutande att finansiera pensioner. Beteckningen

allmän egenavgift bör därför ändras till allmän

pensionsavgift. Lagens rubrik bör ändras i enlighet med

detta.

8.3.3 Tilläggspensionsavgiften

Regeringens förslag:

Tilläggspensionsavgiften för arbetsgivare och för dem

som har inkomst av annat förvärvsarbete sänks från

13,00 procent till 6,40 procent av avgiftsunderlaget.

Av influtna tilläggspensionsavgifter skall 22,4

procent placeras på konto hos Riksgäldskontoret.

Riksförsäkringsverket får årligen som förskott på

tilläggspensionsavgiften från egenföretagare tillgodoföra

sig 5,4 procent av den preliminära skatt som debiterats

fysiska personer samma år.

Skälen för regeringens förslag:

Tilläggspensionsavgiften uppgår för närvarande till 13

procent för såväl arbetsgivare som för dem som har

inkomst av annat förvärvsarbete (2 kap. 1 § och 3 kap.

1 § lagen [1981:691] om socialavgifter, SAL). Av

influtna tilläggspensionsavgifter förs enligt 4 kap. 3 §

SAL sju procent till staten och elva procent placeras på

konto hos Riksgäldskontoret för att användas för

framtida pensioner inom det premiereservsystem som

skall inrättas inom det reformerade

ålderspensionssystemet. Återstoden förs, liksom den

allmänna pensionsavgiften, till Allmänna

pensionsfonden. Fondens tillgångar skall täcka

kostnaderna för försäkringen för tilläggspension enligt

lagen (1962:381) om allmän försäkring. I enlighet med

de av riksdagen beslutade riktlinjerna för

ålderspensionsreformen skall pensionsavgifter inte tas ut

på inkomstdelar som överstiger förmånstaket. De sju

procent av intäkterna från tilläggspensionsavgiften som

förs till staten avses motsvara pensionsavgifter på

inkomstdelar över förmånstaket på 7,5 basbelopp.

Totalt beräknas de socialavgifter och allmänna

egenavgifter som förs till den Allmänna pensionsfonden

och kontot hos Riksgäldskontoret uppgå till 102,6

miljarder kronor år 1998.

De planerade avgiftsförändringarna skall inte

påverka de avgiftsintäkter som förs till Allmänna

pensionsfonden respektive Riksgäldskontoret. Den i

avsnitt 8.3.2 föreslagna nivån på den allmänna pen-

sionsavgiften om 6,95 procent kan förväntas inbringa

56,1 miljarder kronor till Allmänna pensionsfonden år

1998. För att de avgiftsintäkter som förs till Allmänna

pensionsfonden och Riksgäldskontoret sammantaget inte

skall påverkas av avgiftsförändringarna måste

tilläggspensionsavgiften uppgå till 6,40 procent. Hänsyn

har då tagits till att sju procent av intäkterna från

tilläggspensionsavgiften även i fortsättningen skall föras

till staten. Regeringen föreslår därför ändringar i 2 kap.

1 § och 3 kap. 1 § SAL som innebär att

tilläggspensionsavgiften för såväl arbetsgivare som dem

som har inkomst av annat förvärvsarbete sänks från

13,00 procent till 6,40 procent fr.o.m. den 1 januari

1998.

Vid nuvarande nivå på avsättning till

premiereservsystemet (11 procent) blir avsättningen år

1998 ca 11,2 miljarder kronor. Om

tilläggspensionsavgiften sänks från 13,00 till 6,40

procent måste den andel av de influtna

tilläggspensionsavgifterna som förs till

premiereservsystemet höjas för att det önskade

avsättningsbeloppet skall uppnås. Vid en oförändrad

nivå på det önskade avsättningsbeloppet 11,2

miljarder kronor måste 22,4 procent av de influtna

tilläggspensionsavgifterna föras till kontot hos

Riksgäldskontoret. Det föreslås därför en ändring i 4

kap. 3 § SAL som innebär att 22,4 procent av influtna

tilläggspensionsavgifter placeras på konto hos

Riksgäldskontoret fr.o.m. år 1998.

Enligt gällande regler för år 1998 förväntas AP-

fondens avgiftsintäkter uppgå till 91,4 miljarder kronor.

AP-fondens avgiftsintäkter år 1998 kommer inte att

påverkas om den allmänna pensionsavgiften höjs till

6,95 procent och tilläggspensionsavgiften sänks till 6,40

procent samtidigt som 7 procent av avgiftsintäkterna

från tilläggspensionsavgiften förs till staten och 22,4

procent förs till kontot hos Riksgäldskontoret.

Sänkningen av tilläggspensionsavgiften till 6,40

procent föranleder en sänkning av den procentsats som

Riksförsäkringsverket förskottsvis får avräkna för

tilläggspensionsavgiftsdelen av egenavgiften.

Regeringen föreslår att procentsatsen i 3 kap. 6 § SAL

sänks från 11 till 5,4 procent.

8.3.4 Sjukförsäkringsavgiften

Regeringens förslag:

Sjukförsäkringsavgiften för arbetsgivare höjs från 2,94

till 7,90 procent av avgiftsunderlaget fr.o.m. den 1

januari 1998 och till 7,93 procent av avgiftsunderlaget

fr.o.m. den 1 januari 1999. För dem som har inkomst

av annat förvärvsarbete höjs sjukförsäkringsavgiften

från 3,62 till 8,66 procent av avgiftsunderlaget fr.o.m.

den 1 januari 1998.

Sjukförsäkringsavgiften skall även finansiera kost-

nader för folkpension i form av förtidspension och en

del av de allmänna försäkringskassornas

förvaltningskostnader. I övrigt förtydligas i lagen om

socialavgifter vad sjukförsäkringsavgiften skall finan-

siera.

Bestämmelsen i lagen om socialavgifter om att det

för reglering av över- och underskott skall finnas en

fond, allmänna sjukförsäkringsfonden, slopas.

Skälen för regeringens förslag:

Sjukförsäkringsavgiften skall enligt 4 kap. 1 § lagen

(1981:691) om socialavgifter (SAL) finansiera bl.a.

sjukförsäkringsförmåner enligt lagen (1962:381) om

allmän försäkring (AFL), den allmänna försäkringens

kostnader för förmåner enligt lagen (1996:1150) om

högkostnadsskydd vid köp av läkemedel m.m. och de

allmänna försäkringskassornas förvaltningskostnader. I

sjukförsäkringen inräknas även föräldraförsäkringen.

Enligt gällande regler för år 1998 uppgår

arbetsgivarnas och egenföretagarnas

sjukförsäkringsavgifter till 2,94 respektive 3,62 procent

av avgiftsunderlaget (2 kap. 1 § och 3 kap 1 § SAL).

Om egenföretagaren väljer en karenstid på 3 eller 30

dagar blir sjukförsäkringsavgiften lägre.

Riksförsäkringsverket fastställer nivån på de reducerade

avgifterna. Tillsammans med den allmänna

sjukförsäkringsavgiften på 5,95 procent uppgår de

förväntade avgiftsintäkterna till sjukförsäkringssystemet

år 1998 enligt gällande regler till ca 71 miljarder

kronor, varav 22,5 miljarder kronor avser

arbetsgivaravgifter, 0,2 miljarder kronor egenavgifter

och 48,2 miljarder kronor allmän egenavgift i form av

sjukförsäkringsavgift.

De förväntade utgifterna för förmåner som

sjukförsäkringsavgiften enligt gällande regler beräknas

finansiera kan år 1998, efter den under utgiftsområde

10 föreslagna förkortningen av sjuklöneperioden från 28

till 14 dagar, beräknas uppgå till 52,3 miljarder kronor,

varav 15,4 miljarder kronor avser sjukpenning, 1,3

miljarder kronor rehabiliterings-penning, 0,04 miljarder

kronor närståendepenning, 14,8 miljarder kronor

föräldraförsäkring (föräldra-penning, tillfällig

föräldrapenning och havandeskapspenning), 1,1

miljarder kronor ej inkomstrelaterad rehabilitering, 15,4

miljarder kronor läkemedel och tandvård samt 4,3

miljarder kronor försäkringskassornas förvaltning.

Sjukförsäkringens kostnader finansieras över

budgeten. Avgiftsnivån anpassas nu till de beräknade

kostnaderna. Om det åter skulle uppkomma en mer

signifikant avvikelse mellan intäkter och kostnader

kommer regeringen att pröva om det finns skäl att åter

justera hur avgiftsuttaget skall fördelas.

För reglering av över- och underskott finns enligt 4

kap. 1 § SAL en fond, benämnd allmänna

sjukförsäkringsfonden. Grunderna för överföring av

medel till och från fonden fastställs av regeringen. Den

20 december 1990 beslutade regeringen att den

allmänna sjukförsäkringsfondens behållning på ca 5

miljarder kronor skulle föras över från

Riksgäldskontoret till statsbudgeten. Efter det att

fondens nollställts har inga bokföringsmässiga åtgärder

vidtagits med fonden. I enlighet med regeringens

ställningstagande i avsnitt 8.3.1 bör någon fond inte

vara kopplad till försäkringen. Regeringen föreslår

därför att bestämmelsen om allmänna

sjukförsäkringsfonden i 4 kap. 1 § andra stycket SAL

upphävs.

Sjukförsäkringsavgiften bör bestämmas så att den

även täcker kostnaderna för folkpension i form av

förtidspension (inkl. pensionstillskott till sådan pension).

Skälet är det arbete som pågår inom Utredningen om

ersättning vid långvarigt nedsatt arbetsförmåga (S

1997:03) angående ersättningar till personer som

drabbats av långvarig ohälsa. Detta arbete syftar till att

inrymma såväl sjukpenning som den ersättning som

skall utbetalas till sådana personer i samma

försäkringssystem. Utredningens förslag skall redovisas

senast den 31 oktober 1997. Förtidspensionsdelen i

folkpensionsavgiften hör därför naturligen hemma i

sjukförsäkringsavgiften. Det föreslås mot bakgrund

härav en ändring i 4 kap. 1 § SAL som innebär att

sjukförsäkringsavgiften finansierar även folkpension i

form av förtidspension samt pensionstillskott till sådan

pension. Kostnaderna för folkpension i form av

förtidspension förväntas 1998 uppgå till 13,4 miljarder

kronor.

Den nuvarande bestämmelsen i lagen om

socialavgifter om att sjukförsäkringsavgiften skall täcka

de allmänna försäkringskassornas förvaltningskostnader

kan ifrågasättas eftersom endast omkring hälften av

försäkringskassornas förvaltningskostnader kan hänföras

till sjukförsäkringen och folkpension i form av

förtidspension. Regeringen föreslår därför att 4 kap. 1 §

SAL ändras så att det framgår att

sjukförsäkringsavgiften endast skall finansiera en del av

de allmänna försäkringskassornas förvaltningskostnader.

Denna del av förvaltningskostnaderna kan förväntas

uppgå till drygt 2 miljarder kronor år 1998.

Sjukförsäkringsavgiften är för närvarande olika för

arbetsgivare och egenföretagare. Den differens på 0,68

procentenheter som finns mellan arbetsgivaravgiften och

egenavgiften har sin försäkringsmässiga grund i

anställdas sjuklöneperiod. Nivån på differensen är en

följd av en rad olika avgiftsförändringar som gjorts

under det senaste decenniet. Det är därför lämpligt att

nu även se över storleken på differensen i samband med

att nya nivåer föreslås för sjukförsäkringsavgiften.

Den del av sjukförsäkringsavgiften för arbetsgivare

som skall täcka utgifterna för anställdas sjukpenning kan

beräknas som kvoten mellan förväntade

sjukpenningutgifter för anställda och underlaget för

arbetsgivaravgiften.

Regeringen föreslår att sjuklöneperioden skall

förkortas från 28 till 14 dagar fr.o.m. den 1 april 1998.

Detta innebär att statens utgifter för sjukpenning åt

anställda höjs fr.o.m. detta datum. Med hänsyn till

denna höjning av sjukpenningutgifterna bör den del av

arbetsgivaravgiften till sjukförsäkringen som skall täcka

utgifterna för anställdas sjukpenning uppgå till 1,90

procent fr.o.m. den 1 januari 1998. År 1999 ökar

statens utgifter för anställdas sjukpenning ytterligare

eftersom förkortningen av sjuklöneperioden fr.o.m.

1999 omfattar ett helår. Med hänsyn till detta bör den

del av arbetsgivaravgiften till sjukförsäkringen som

finansierar utgifterna för anställdas sjukpenning uppgå

till 1,93 procent fr.o.m. den 1 januari 1999.

För egenföretagare skall sjukförsäkringsavgiften vid

en karensdag beräknas.

Eftersom samtliga anställda endast har en karensdag

kan den avgift som fullt ut skulle finansiera anställdas

sjukpenning om sjuklöneperioden slopades tillämpas för

egenföretagare med en karensdag. Under förutsättning

att sjuklöneperioden inte påverkar

sjukskrivningsbeteendet skulle sjukpenningutgifterna för

anställda uppgå till 20,3 miljarder kronor om

sjuklöneperioden avskaffades. Balans mellan utgifter

och inkomster skulle erhållas om den del av avgiften

som finansierar sjukpenningutgifterna sattes till 2,66

procent.

Enligt regeringens bedömning bör således den del av

egenföretagares sjukförsäkringsavgift som skall

finansiera sjukpenning vid en karensdag uppgå till 2,66

procent. Beräkningen av den del av egenföretagarnas

sjukförsäkringsavgift som skall finansiera sjukpenningen

förutsätter att skillnaden i sjuktal mellan anställda och

egenföretagare inte bör påverka avgiftens storlek. Detta

är rimligt eftersom sjukförsäkringsavgiften för

arbetsgivarna inte är differentierad med hänsyn till

skillnader i risk mellan olika yrken och branscher.

Den del av sjukförsäkringsavgiften som skall täcka

kostnaderna för de övriga sjukförsäkringsutgifter som

anges i SAL, inklusive folkpension i form av

förtidspension och en del av de allmänna

försäkringskassornas förvaltningskostnader, kan

beräknas till 6,0 procent för både arbetsgivare och

egenföretagare. Arbetsgivaravgiften till

sjukförsäkringen blir därför 7,90 procent fr.o.m. den 1

januari 1998 och 7,93 procent fr.o.m. den 1 januari

1999. För egenföretagare blir sjukförsäkringsavgiften

8,66 procent fr.o.m. den 1 januari 1998. Det föreslås

därför ändringar i 2 kap. 1 § och 3 kap. 1 § SAL som

innebär att sjukförsäkringsavgiften för arbetsgivare höjs

från 2,94 till 7,90 procent fr.o.m. den 1 januari 1998

och till 7,93 procent fr.o.m. den 1 januari 1999 och att

sjukförsäkringsavgiften för dem som har inkomst av

annat förvärvsarbete höjs från 3,62 till 8,66 procent

fr.o.m. den 1 januari 1998.

Kostnadsansvaret för läkemedelsförmåner och

förbrukningsartiklar vid inkontinens överförs fr.o.m. år

1998 till kommunsektorn (prop. 1996/97:27, bet.

1996/97:SoU5, rskr. 1996/97:58). Staten kommer dock

att kompensera kommunsektorn för överföringen av

detta kostnadsansvar. Vissa justeringar behöver göras i

SAL för att det skall framgå att sjukförsäkringsavgiften

även i framtiden avses finansiera

läkemedelssubventioner. Det bör också tydligare framgå

vad sjukförsäkringsavgiften i övrigt skall finansiera.

Regeringen föreslår därför ett förtydligande av 4 kap. 1

§ SAL så att det klart framgår att

sjukförsäkringsavgifter förs till staten för finansiering av

kostnader för ersättning för sjukvård m.m. enligt 2

kap., sjukpenning m.m. enligt 3 kap.,

föräldrapenningförmåner enligt 4 kap., folkpension i

form av förtidspension enligt 7 kap.,

rehabiliteringsersättning m.m. enligt 22 kap. AFL,

pensionstillskott till förtidspension enligt lagen

(1969:205) om pensionstillskott och kostnader för

förmåner enligt lagen (1996:1150) om

högkostnadsskydd vid köp av läkemedel m.m.

Höjningarna av arbetsgivaravgiften till

sjukförsäkringen föreslås träda i kraft den 1 januari

1998 och den 1 januari 1999. Samtliga övriga ändringar

föreslås träda i kraft den 1 januari 1998.

8.3.5 Folkpensionsavgiften

Regeringens förslag:

Folkpensionsavgiften för arbetsgivare höjs från 5,86

procent till 6,83 procent av avgiftsunderlaget. För dem

som har inkomst av annat förvärvsarbete höjs

folkpensionsavgiften från 6,03 procent till 6,83 procent.

Endast särskilda folkpensionsförmåner i form av

bostadstillägg och särskilt bostadstillägg till pensionärer,

handikappersättning och vårdbidrag finansieras helt av

statsmedel.

Skälen för regeringens förslag: Folkpensionsavgifter

förs till staten som bidrag till finansieringen av

folkpensioneringen (4 kap. 2 § SAL). Ålders-, förtids-

och efterlevandepensioner från folkpensioneringen

finansieras, förutom av socialavgifter, av statsmedel.

Särskilda folkpensionsförmåner finansieras enbart av

statsmedel (19 kap. 3 § AFL). Folkpensionsavgiften

uppgår för närvarande till 5,86 procent för arbetsgivare

och till 6,03 procent för egenföretagare (2 kap. 1 § och

3 kap. 1 § SAL). Folkpensionsavgifterna beräknas

inbringa 45,8 miljarder kronor år 1998, varav 1,0

miljarder kronor i egenavgifter.

Någon försäkringsmässig grund till en skillnad i

avgiftsuttag mellan arbetsgivare och egenföretagare

föreligger inte. Nivån på folkpensionsavgiften bör

därför vara densamma för de två grupperna.

Samtliga särskilda folkpensionsförmåner finansieras

för närvarande av statsmedel. En ändring föreslås i 19

kap. 3 § AFL som innebär att endast de särskilda

folkpensionsförmånerna bostadstillägg och särskilt

bostadstillägg till pensionärer (kostnad 9,6 miljarder

kronor 1998), handikappersättning (1,0 miljarder

kronor) och vårdbidrag (1,6 miljarder kronor)

finansieras med statsmedel fr.o.m. år 1998.

Folkpension i form av förtidspension bör, enligt vad

som tidigare föreslagits, finansieras med

sjukförsäkringsavgiften. Kostnaden för resterande

folkpensioner och särskilda folkpensionsförmåner kan

totalt beräknas uppgå till 53,3 miljarder kronor under år

1998, varav folkpension i form av ålderspension 52,5

miljarder kronor (inkl. pensionstillskott, barn- och

hustrutillägg och särskilt pensionstillägg) och

efterlevandepension 0,8 miljarder kronor (inkl.

omställningspension, särskild efterlevandepension,

änkepension, pensionstillskott till dessa förmåner och

barnpension).

Ett avgiftsuttag på 6,83 procent kan för år 1998

beräknas inbringa 53,3 miljarder kronor, varför balans

kan förväntas uppnås mellan avgiftsintäkterna och de

utgifter som folkpensionsavgiften skall finansiera. Det

föreslås därför ändringar i 2 kap. 1 § och 3 kap. 1 §

SAL som innebär att folkpensionsavgiften för

arbetsgivare höjs från 5,86 till 6,83 procent och att

folkpensionsavgiften för dem som har inkomst av annat

förvärvsarbete höjs från 6,03 till 6,83 procent.

Ändringarna föreslås träda i kraft den 1 januari 1998.

8.3.6 Arbetsskadeavgiften

Regeringens förslag:

Arbetsskadeavgiften för den som har inkomst av annat

förvärvsarbete sänks från 1,40 procent till 1,38 procent

av avgiftsunderlaget.

Skälen för regeringens förslag: Arbetsskadeavgifter

förs till en fond, benämnd arbetsskadefonden. Fondens

tillgångar skall finansiera kostnaderna för ersättningar

enligt lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring och

motsvarande äldre bestämmelser samt försäkringens

förvaltningskostnader. Socialavgifter till

arbetsskadeförsäkringen tas för närvarande ut med 1,38

procent för arbetsgivare och 1,40 procent för

egenföretagare (2 kap. 1 § och 3 kap. 1 § SAL).

Inkomsterna från arbetsskadeavgiften kan för 1998

beräknas uppgå till 10,8 miljarder kronor medan

utgifterna kan beräknas uppgå till 6,0 miljarder kronor.

Arbetsskadefonden uppvisade vid utgången av 1996 ett

ackumulerat underskott på 15,9 miljarder kronor. Det

årliga överskottet, som 1998 kan beräknas uppgå till 4,8

miljarder kronor, medför att skulden minskar för varje

år med oförändrad avgift. Enligt Riksförsäkringsverkets

beräkningar förväntas skulden vara borta år 2000. Den

skuld som arbetsskadefonden för närvarande har kan

motivera en oförändrad nivå på avgiftsuttaget.

Skillnaden i avgiftsuttag mellan arbetsgivare och

egenföretagare är dock inte försäkringsmässigt

motiverad. Arbetsskadeavgiften för den som har

inkomst av annat förvärvsarbete bör därför sänkas till

1,38 procent fr.o.m. den 1 januari 1998. Förslaget

föranleder en ändring i 3 kap. 1 § SAL.

8.3.7 Förändring av det sammantagna

uttaget av arbetsgivaravgifter och

allmän löneavgift till följd av kortare

sjuklöneperiod

Regeringens förslag:

Det sammantagna uttaget av arbetsgivaravgifter och

allmän löneavgift höjs med 0,11 procentenheter fr.o.m.

den 1 januari 1998 och med ytterligare 0,03

procentenheter fr.o.m. den 1 januari 1999 genom att

den allmänna löneavgiften fastställs till 4,48 procent.

Skälen för regeringens förslag: När sjuklöneperioden

förlängdes från 14 till 28 dagar den 1 januari 1997

kompenserades arbetsgivarkollektivet för hälften av den

totala kostnaden som förlängningen av sjuklöneperioden

innebar genom en sänkning av arbetsgivaravgiften till

sjukförsäkringen med 0,14 procentenheter. Mot

bakgrund av att regeringen föreslår att sjuklöneperioden

återställs till 14 dagar fr.o.m. den 1 april 1998 föreslår

regeringen att kompensationen återtas genom att det

sammantagna uttaget av arbetsgivaravgifter och allmän

löneavgift höjs med 0,11 procentenheter fr.o.m. den 1

januari 1998 och med ytterligare 0,03 procentenheter

fr.o.m. den 1 januari 1999.

Det sammantagna uttaget av arbetsgivaravgifter och

allmän löneavgift uppgår för närvarande till 32,92

procent. Enligt gällande regler uppgår den allmänna

löneavgiften till 3,70 procent år 1998. De föreslagna

förändringarna av arbetsgivaravgifterna innebär att

uttaget av arbetsgivaravgifter sänks med 0,67

procentenheter år 1998 och med 0,64 procentenheter år

1999 i förhållande till gällande regler för dessa år. För

att det sammantagna uttaget av arbetsgivaravgifter och

allmän löneavgift skall öka med 0,11 procentenheter

mellan år 1997 och 1998 och med 0,14 procentenheter

mellan år 1997 och 1999 måste därför den allmänna

löneavgiften höjas med 0,78 procentenheter.

Regeringen föreslår mot bakgrund härav att den

allmänna löneavgiften enligt lagen (1994:1920) om

allmän löneavgift fr.o.m. den 1 januari 1998 fastställs

till 4,48 procent. Tillsammans med de föreslagna

förändringarna av arbetsgivaravgifterna uppnås därmed

en höjning av det samlade avgiftsuttaget på 0,11

procentenheter 1998 och en höjning med ytterligare

0,03 procentenheter 1999.

Förslaget innebär att en lika stor allmän löneavgift

tas ut från arbetsgivarna och egenföretagarna. Detta

medför att det samlade uttaget av allmän löneavgift och

egenavgifter blir 31,25 procent, dvs. samma nivå som

för närvarande.

Regeringen har i prop. 1996/97:63 Samverkan,

socialförsäkringens ersättningsnivåer och

administration, m.m. aviserat att arbetsgivarna bör

kompenseras för den kostnadsökning som uppkommer

med anledning av den höjda ersättningsnivån från 75 till

80 procent under sjuklöneperioden fr.o.m. den 1 januari

1998. Den aviserade förändringen gjordes mot

bakgrund av en sjuklöneperiod på 28 dagar. Den

föreslagna förkortningen av sjuklöneperioden till 14

dagar medför att den höjda ersättningsnivån får en

betydligt mindre effekt på arbetsgivarkollektivets

sjuklönekostnader. Efter förkortningen av

sjuklöneperioden kommer höjningen av ersättningsnivån

medföra ökade sjuklönekostnader på omkring 0,5

miljarder kronor. Regeringen gör nu den bedömningen

att arbetsgivarkollektivet inte skall kompenseras för

denna kostnadshöjning. Till följd av förkortningen av

sjuklöneperioden och de förändrade avgiftssatserna

kommer arbetsgivarkollektivets kostnader för

arbetskraft (inkl. sjuklönekostnader) att minska med

omkring 0,6 miljarder kronor, trots att någon

kompensation för den höjda ersättningsnivån inte görs.

8.3.8 Den särskilda löneskatten och den

särskilda premieskatten för

grupplivförsäkring m.m.

Regeringens förslag:

Den särskilda löneskatten enligt lagen (1990:659) om

särskild löneskatt på vissa förvärvsinkomster och den

särskilda löneskatten enligt lagen (1991:687) om

särskild löneskatt på pensionskostnader höjs från 23,52

procent till 24,26 procent.

Likaså sker en justering av schablonavdraget för

särskild löneskatt.

Den särskilda premieskatten enligt lagen (1990:1427)

om särskild premieskatt för grupplivförsäkring m.m.

höjs med 0,34 procentenheter för försäkringsföretag och

med 1,11 procentenheter för övriga skattskyldiga.

Skälen för regeringens förslag: Enligt gällande regler

kommer den särskilda löneskatten enligt lagen

(1990:659) om särskild löneskatt på vissa

förvärvsinkomster och den särskilda löneskatten enligt

lagen (1991:687) om särskild löneskatt på

pensionskostnader för år 1998 att uppgå till 23,52

procent av avgiftsunderlaget. Den särskilda löneskatten

skall motsvara skattedelen av socialavgifterna. Denna

skatt beräknas för närvarande schablonmässigt, enligt de

principer som fastslogs i samband med skattereformen

(prop. 1989/90:110), som summan av egenföretagarnas

folkpensionsavgift och allmänna löneavgift plus hälften

av övriga egenavgifter och den allmänna

sjukförsäkringsavgiften. Den allmänna pensionsavgiften

på en procent har inte inkluderats i beräkningen av

skattedelen i socialavgifterna. När denna

beräkningsschablon tillämpas på de föreslagna

avgiftsnivåerna, varvid liksom tidigare 1 procentenhet

av den allmänna pensionsavgiften undantas vid

beräkningen, erhålls en särskild löneskatt på 24,26

procent av avgiftsunderlaget. Med anledning av

pensionsreformen och förändringar av

socialförsäkringarna inom ohälsoområdet kommer

regeringen att se över beräkningsschablonen för den

särskilda löneskatten.

Med utgångspunkt i de regler som för närvarande

gäller för 1998 förväntas intäkterna från den särskilda

löneskatten uppgå till 12,8 miljarder kronor. En höjning

av den särskilda löneskatten från 23,52 till 24,26

procent kan förväntas ge upphov till en förstärkning av

statsbudgeten på 0,41 miljarder kronor brutto. Den

varaktiga nettobudgetförstärkningen för offentlig sektor

kan uppskattas till hälften av detta belopp. Mot

bakgrund härav föreslår regeringen att den särskilda

löneskatten enligt lagen om särskild löneskatt på vissa

förvärvsinkomster och den särskilda löneskatten enligt

lagen om särskild löneskatt på pensionskostnader höjs

från 23,52 till 24,26 procent.

Som en konsekvens av nämnda höjning bör även

schablonavdraget för särskild löneskatt höjas från 18 till

20 procent av underlaget. Förslaget föranleder en

ändring i punkt 19 av anvisningarna till 23 § och punkt

7 av anvisningarna till 33 § kommunalskattelagen

(1928:370).

Förändringen av den särskilda löneskatten föranleder

även en förändring av premieskatten enligt lagen

(1990:1427) om särskild premieskatt för

grupplivförsäkring m.m.. Skattesatsen för försäkrings-

företag föreslås bli höjd från 44,66 till 45,00 procent av

beskattningsunderlaget. För övriga skattskyldiga

föreslås en höjning av skattesatsen från 80,72 till 81,83

procent av beskattningsunderlaget. Dessa

skattehöjningar kan förväntas ge en

bruttobudgetförstärkning på 0,01 miljarder kronor.

Samtliga ändringar föreslås träda i kraft den 1

januari 1998.

8.3.9 Sammanfattning av förslagen om

förändrade avgiftsnivåer

Förslagen till nya nivåer på socialavgifter m.fl. avgifter

sammanfattas i nedanstående tabell.

GÄLLANDE

REGLER

1998

(PROCENT)

FÖRSLAG TILL NYA

AVGIFTER

(PROCENT)

Allmänna

egenavgifter

Sjukförsäkringsavgift

5,95

Pensionsavgift

1,00

6,95

Arbetsgivaravgifter

Tilläggspensionsavgif

t

13,00

6,40

Sjukförsäkringsavgift

2,94

7,90

(7,93 fr.o.m.

1999)

Folkpensionsavgift

5,86

6,83

Övriga oförändrade

arbetsgivaravgifter

8,21

8,21

Egenavgifter

Tilläggspensionsavgif

t

13,00

6,40

Sjukförsäkringsavgift

3,62

8,66

Folkpensionsavgift

6,03

6,83

Arbetsskadeavgift

1,40

1,38

Övriga oförändrade

egenavgifter

3,50

3,50

Allmän löneavgift

3,70

4,48

Särskild löneskatt

23,52

24,26

Särskild premieskatt

gruppliv

Försäkringsföretag

44,66

45,00

Övriga skattskyldiga

80,72

81,83

8.4 Förmögenhetsskatten

Regeringens förslag:

Aktier som var inregistrerade på börsens A-lista den 29

maj 1997 eller senare görs skattepliktiga. Skattefriheten

för huvuddelägares innehav av aktier utvidgas till att

omfatta bolag som har inregistrerats på A-listan före år

1992 om förutsättningarna för huvuddelägarskap var

uppfyllda vid utgången av år 1991. Marknadsnoterad

aktie skall tas upp till 80 procent av noterat värde.

Skälen för regeringens förslag: Riksdagen har under

våren 1997 antagit en ny förmögenhetsskattelag. I denna

har avseende aktier i huvudsak samma regler som

tidigare gällt införts, vilket innebär att aktier som är

inregistrerade på Stockholms fondbörs, dvs aktier som

är noterade på börsens A-lista, är skattepliktiga och

skall tas upp till noterat värde. Den skattefrihet som vid

1997 års taxering gällde för aktier som inregistrerats på

A-listan efter utgången av år 1991 har dock begränsats

till att gälla endast för s.k. huvuddelägare. Med

huvuddelägare avses aktieägare som, ensam eller

tillsammans med närstående, vid tidpunkten för

inregistreringen innehade aktier direkt eller indirekt

motsvarande minst 25 procent av röstvärdet för aktierna

i bolaget. För aktier som är noterade på börsens OTC-

respektive O-listor kvarstår den tidigare gällande

skattefriheten. Denna åtskillnad i beskattningen av aktier

på olika börslistor motiverades med önskemålet att

skapa goda villkor för investeringar i små och

medelstora företag jämfört med stora företag, där

investeringarna närmast uteslutande har karaktär av

kapitalplaceringar.

Gränsdragningen mellan noterade aktier som är

skattefria respektive skattepliktiga har föranlett flera

bolag att under senare tid flytta från A-listan till annan

börslista i syfte att aktieägarna skall undgå

förmögenhetsskatt. Andra företag sägs överväga en

sådan förflyttning. Att bolag som har kvalificerat sig för

och inregistrerats på börsens A-lista flyttar ned till lägre

rankade listor är enligt regeringens mening olämpligt.

Ett sådant förfarande får negativa konsekvenser och då

särskilt för den svenska aktiemarknaden och företagens

möjligheter att anskaffa riskkapital samt leder även till

ett minskat förmögenhetsskatteunderlag. För att

förhindra fortsatta förflyttningar till

förmögenhetsskattefria listor och samtidigt upprätthålla

den beskattning som riksdagen har beslutat om, föreslår

regeringen att aktier som varit A-listade den 29 maj

1997, dvs. den dag riksdagen beslutade

förmögenhetsskattelagen, eller senare, skall

förmögenhetsbeskattas även om bolaget har lämnat A-

listan.

Definitionen av huvuddelägare skiljer på

ägarförhållandena i bolag som har inregistrerats på

börsen före respektive från och med år 1992. Denna

gränsdragning bygger på den indelning i skattepliktiga

och ej skattepliktiga aktier som har tillämpats fr.o.m.

1992 års taxering. Även om gränsdragningen bygger på

objektiva förhållanden och har tillämpats sedan relativt

lång tid tillbaka är den från andra synvinklar mindre

lämplig. Regeringen föreslår därför att regeln ändras så

att den kommer att omfatta även aktieägare i bolag som

har inregistrerats på börsen före år 1992. Villkoret för

skattefrihet bör i detta fall vara att aktieägaren uppfyllde

kraven enligt huvuddelägardefinitionen vid utgången av

år 1991.

Riksdagen beslutade år 1996 att skattepliktiga

börsaktier fr.o.m. 1997 års taxering skulle tas upp till

noterat värde. Genom denna värderingsregel

motverkades i viss mån den inkomstskatteförmån som

ligger i att en värdestegring på aktier inte beskattas

förrän aktien realiseras. En på detta sätt utformad

värderingsregel får anses vara materiellt korrekt.

Samtidigt kan inte bortses från att den nya

värderingsregeln leder till ökade spänningar i

beskattningen gentemot sådana tillgångar som inte

förmögenhetsbeskattas. Det finns därför anledning att

genom en någon lägre värdering av de skattepliktiga

aktierna minska denna spänning. Regeringen föreslår att

skattepliktiga börsaktier och andra aktieliknande

tillgångar skall tas upp till 80 procent av noterat värde.

För att motverka incitament till skatteplanering bör

även fordran avseende aktier o.d. vara skattepliktig. En

utvidgning av fordringsbegreppet görs därför.

Förslagen föranleder ändringar i 3, 12, 17 och 18 §§

lagen (1997:323) om statlig förmögenhetsskatt.

Riksdagen har under våren 1997 även antagit en ny

lag om betalning av skatter och avgifter,

skattebetalningslagen (1997:483). Denna lag träder i

kraft den 1 november 1997 och ersätter bl.a.

uppbördslagen (1953:272). Uppbördslagen tillämpas

fortfarande i fråga om preliminär skatt för tid före den 1

januari 1998 samt slutlig, kvarstående och tillkom-

mande skatt avseende 1998 års taxering eller tidigare

års taxeringar. Med anledning av den nya lagen föreslås

nu följdändringar i 4 § lagen (1997:323) om statlig

förmögenhetsskatt och 4 och 6 §§ lagen (1997:324) om

begränsning av skatt.

Vad gäller skattemyndighetens skyldighet att

förtrycka förmögenhetsuppgifter i den förenklade

självdeklarationen som infördes i samband med den nya

förmögenhetsskattelagen bör en begränsning göras för

att rationalisera förfarandet. Regeringen föreslår att

skattemyndigheten endast skall förtrycka uppgifter om

skattepliktiga tillgångar och avdragsgilla skulder om

myndigheten av befintliga uppgifter kan anta att

beskattningsbar förmögenhet uppkommer. När det

gäller kontrolluppgifts-skyldigheten för upplupen

avkastning på fordringar, har Svenska Bankföreningen

och Svenska Fondhandlareföreningen i en skrivelse

anfört att det visat sig praktiskt ogörligt att lämna sådan

uppgift redan vid 1998 års taxering. Regeringen föreslår

därför att uppgift om upplupen avkastning inte skall

behöva lämnas vid 1998 års taxering. Förslagen medför

ändringar i 2 kap. 11 § lagen (1990:325) om

självdeklaration och kontroll-uppgifter och i

övergångsbestämmelserna till lagen (1997:329) om

ändring av nämnda lag.

8.5 Reseavdrag

Regeringens förslag:

Det avdragsgilla beloppet för kostnader för resor mellan

bostad och arbetsplats med egen bil respektive för resor

i tjänsten med egen bil höjs från 13 kronor per mil till

15 kronor per mil. Gränsen för avdragsgilla kostnader

för resor mellan bostaden och arbetsplatsen höjs från 6

000 kronor till 7 000 kronor. De nya reglerna föreslås

tillämpas första gången vid 1999 års taxering.

Skälen för regeringens förslag: Avdrag för kostnader

för resor mellan bostaden och arbetsplatsen med egen

bil medges för närvarande med 13 kronor per mil.

Samma schablonmässigt beräknade belopp gäller vid

avdrag för kostnader för resor med egen bil i tjänsten

eller i näringsverksamhet. Beloppet skall i dessa fall

täcka de rörliga kostnader i form av bl.a. slitage, bensin

och reparationer som den skattskyldige förorsakas när

han eller hon använder bilen för resorna. Såvitt gäller

kostnaden för slitage beaktas endast det rena slitaget,

dvs. värdeminskning som beror på bilens åldrande

beaktas inte. De kostnader som avdraget skall täcka är

således de som är direkt beroende av körd vägsträcka

(milbundna kostnader).

Det schablonmässigt beräknade beloppet för

resekostnader med egen bil har införts i syfte att

förenkla reglerna. När det avdragsgilla beloppet skall

bestämmas är det emellertid önskvärt att det läggs på en

sådan nivå att det inte behöver ändras alltför ofta och att

beloppet för flertalet skattskyldiga täcker de faktiska

rörliga kostnaderna för bilen.

Nuvarande schablon har gällt sedan inkomståret

1993. Det finns därför anledning att pröva huruvida den

nu gällande nivån står i ett rimligt förhållande till de

faktiska rörliga kostnaderna. Bl.a. mot bakgrund av att

bensinpriserna för närvarande ligger nära nog en krona

över den genomsnittliga nivån för år 1996 har

regeringen funnit att så inte är fallet utan att det finns

anledning att justera upp nivån. Med hänsyn till

önskemålet att den nya nivån skall kunna bestå ett antal

år bör en uppjustering ske med två kronor per mil,

vilket innebär att avdrag skall medges med 15 kronor

per mil.

Avdrag för kostnader för resor mellan bostaden och

arbetsplatsen får oavsett färdsätt göras endast till den del

kostnaderna överstiger 6 000 kronor. I samband med att

avdraget för kostnader för bilresor till och från arbetet

samt i tjänsten föreslås höjas är det med hänsyn till de

offentliga finanserna och för att ge åtgärden en

tillfredsställande profil motiverat att höja det icke

avdragsgilla beloppet från 6 000 kronor till 7 000

kronor.

En förhöjd beloppsgräns för avdragsgilla kostnader

för resor mellan bostaden och arbetsplatsen från 6 000

kronor till 7 000 kronor innebär att höjningen av

kostnadsavdraget för bilresor ger en skattelättnad för

dem som har en årliga körsträcka till och från arbetet

som överstiger 500 mil (eller 2,3 mil per dag vid 220

arbetsdagar per år). Det innebär att åtgärden särskilt

inriktas mot dem med förhållandevis långa avstånd

mellan bostaden och arbetsplatsen.

Bestämmelserna föreslås träda i kraft den 1 januari

1998 och tillämpas första gången vid 1999 års taxering.

8.6 Energiskattefrågor

8.6.1 Produktionsskatten på el

Regeringens bedömning:

Regeringen avser att ta ställning till frågan om

produktionsskatt på el när översynen av

energibeskattningen inom Regeringskansliet har

avslutats.

Skälen för regeringens bedömning: I regeringens

proposition 1996/97:84 En uthållig energiförsörjning

behandlades vissa energiskattefrågor, bl.a.

produktionsskatten på kärnkraft. Regeringen meddelade

att den avsåg att senast i budgetpropositionen för år

1998 återkomma till frågan om nivån och utformningen

av produktionsskatten på el. I 1997 års ekonomiska

vårproposition (prop. 1996/97:150) upprepade

regeringen att den avsåg att återkomma till frågan om

nivån och utformningen av produktionsskatten på el.

I propositionen om en uthållig energiförsörjning

uttalade regeringen att den, om den bedömer att

produktionsskatten bör behållas, skall överväga om det

är möjligt och ändamålsenligt att ersätta den nuvarande

skatten på kärnkraftsproducerad el med en fast skatt

som är oberoende av produktionsnivån.

En promemoria har i juni 1997 tagits fram inom

Finansdepartementet med ett förslag till en skatt på

kärnkraft som baserar sig på reaktorernas högsta tillåtna

effekt. I promemorian framhölls att förslaget inte

innebar något ställningstagande i frågan om

produktionsskatten bör behållas eller ej.

Promemorian har remissbehandlats. Flertalet

remissinstanser har därvid avstyrkt att en ändring av

kärnkraftsbeskattningen görs nu mot bakgrund av den

genomgripande översyn av energibeskattningen som

skall ske inom Regeringskansliet.

Frågan om produktionsskatten på el bör med hänsyn

härtill ingå som en del i arbetet med den nämnda

översynen av energibeskattningen. Regeringen föreslår

således nu inga förändringar i rådande lagstiftning.

8.6.2 Elpannor i fjärrvärmesystemet

Regeringens bedömning:

Utformningen av ett system med förhöjd energiskatt för

elektrisk kraft som förbrukas i elektriska pannor som

ingår i en elpanneanläggning bör utredas ytterligare.

Avsikten är att presentera ett förslag under våren 1998

med ikraftträdande den 1 juli samma år.

Bakgrunden till regeringens bedömning: Regeringen

föreslog i proposition 1996/97:84 En uthållig

energiförsörjning åtgärder för att under de närmaste

åren ersätta bortfallet av elproduktion från

Barsebäcksverket med minskad elanvändning och ny el-

och värmeproduktion från förnybara energikällor. För

dessa åtgärder föreslogs att 3,1 miljarder kronor

skulle anvisas under en femårsperiod. Riksdagen

beslöt i enlighet med regeringens förslag (bet.

1996/97:NU12, rskr. 1996/97:272).

Regeringen föreslog i ovannämnda proposition också

att åtgärder skall vidtas för att minska användningen av

el i fjärrvärmesystemet. I propositionen pekade

regeringen på att ca 3 TWh el per år under de senaste

tre åren har använts i fjärrvärme-nätens elpannor. I

slutet av 1980-talet och början av 1990-talet var

utnyttjandet högre, 5 - 6 TWh per år. En minskad

användning av elpannorna kan således bidra till en

minskad elanvändning under ett normalår. Regeringen

aviserade att den avsåg att återkomma till riksdagen i

budgetpropositionen för år 1998 med förslag till

åtgärder för att påskynda en minskning av elanvänd-

ningen i fjärrvärmesystemen. En utgångspunkt skall

vara att elanvändningen skall minskas främst när så är

ekonomiskt och miljömässigt motiverat utifrån

driftsförhållandena i det samlade el- och värme-

försörjningssystemet.

I 1997 års ekonomiska vårproposition (prop.

1996/97:150) angav regeringen att det i väntan på att

elmarknaden skall fungera fullt ut är lämpligt att ta

ytterligare ett steg i omvandlingen från

produktionsskatten på elektrisk kraft till den nuvarande

konsumtionsskatten på el. Regeringen föreslog en

sänkning med 1,21 procentenheter av fastighetsskatten

på markvärdet av vattenkraftverk. Den nya skattesatsen

föreslogs bli 2,21 procent från den 1 januari 1998.

Samtidigt upprepade regeringen att den avsåg att

återkomma till frågan om nivån på och utformningen av

produktionsskatten på el. Riksdagen beslöt i enlighet

med regeringens förslag (bet. 1996/97: FiU20, rskr.

1996/97:284, SFS 1997:442).

Det tas inte ut någon energiskatt på el som förbrukas

i industriell verksamhet i tillverkningsprocessen eller vid

yrkesmässig växthusodling. Enligt riksdagens beslut

skall energiskatt från den 1 januari 1998 tas ut med 9,6

öre per kWh i vissa norrlandskommuner, 12,9 öre för

el som förbrukas inom el-, gas-, vatten- och värme-

försörjningen och 15,2 öre i övriga fall. Det innebär

alltså att energiskatten på el som förbrukas i elpannor i

fjärrvärmesystemet kommer att uppgå till 12,9 öre per

kWh, utom i vissa norrlandskommuner där den lägre

skattesatsen 9,6 öre istället skall tas ut. Skatten på olja,

som är ett alternativt bränsle i värmeproduktionen,

kommer att uppgå till belopp motsvarande 18 öre per

kWh.

S.k. avkopplingsbara elpannor har länge använts

inom industrin och fjärrvärmeverken för att utnyttja el

under tider då elpriset är lågt. Under 1970-talet och

1980-talets första hälft ökade användningen av elpannor

beroende på det höga oljepriset. Under åren 1984-1991

var elen till elpannor skattebefriad under förutsättning

att pannorna inte utnyttjades när fossilt bränsle användes

i det svenska elproduktionssystemet. I

fjärrvärmesystemen används normalt elpannor jämsides

med bränsleeldade pannor. Elpannorna är därför

avkopplingsbara i den meningen att de kan stängas av

samtidigt som värmebehovet tillgodoses med hjälp av

bränslepannor.

Efter år 1991 har användningen av el i

fjärrvärmesystemet varierat från år till år och uppgick

enligt NUTEK:s statistik under åren 1992 - 1995 till 5,8

TWh, 5,3 TWh, 2,6 TWh och 3,2 TWh. År 1996

användes enligt preliminära uppgifter från

Fjärrvärmeföreningen 1,7 TWh el i fjärrvärmeverkens

elpannor.

Sedan skattebefrielsen för el till s.k. avkopplingsbara

elpannor upphörde år 1991 har motivet för att göra dem

 avkopplingsbara minskat väsentligt. Andra typer av

leveranskontrakt, som inte innefattar någon förbindelse

från kundens sida att vara avkopplingsbar, tillämpas

också numera.

Skälen för regeringens bedömning: Enligt

Energikommissionens prognoser (SOU 1995:139) är ett

minskat utnyttjande av el i fjärrvärmenäten den

anpassningsåtgärd som först tillgrips på elmarknaden

för att möta tendenser till elprisstegring. Det är en

anpassning som kan ske snabbt och utan

nyinvesteringar. Den kan väntas ske före andra åtgärder

som t.ex. ett ökat utnyttjande av oljekondensanläggning-

arna. I kommissionens scenarier förutsattes att

användningen av el i elpannorna skulle minska som en

följd av ökade elpriser. Den minskade elproduktionen

skulle således balanseras i dessa kalkyler med en

minskad elanvändning som en följd av stigande

generella elpriser. En minskad användning av el i

fjärrvärmesystemen, som är resultatet av en riktad

skattehöjning, kan beräknas att få en liknande effekt.

Tekniskt kan detta ske genom en höjning av

energiskatten på el som förbrukas i elpannor. Elanvänd-

ningen bör minskas främst när så är ekonomiskt och

miljömässigt motiverat utifrån driftsförhållandena i det

samlade el- och värmeförsörjningssystemet. Under

sommarmånaderna, då det normalt finns god tillgång på

vattenkraft, fyller elpannorna en viktig reglerande

funktion. En förhöjd skattesats bör därför inte gälla

under den perioden. Därmed kan vattenkraften fortsätta

att användas effektivt under s.k. våtår, då

vattentillrinningen under vårfloden inte kan tas till vara i

vattenmagasinen. Höjningen bör därför inskränkas till

att gälla endast under perioden november april. Av

administrativa skäl bör endast pannor med en installerad

effekt överstigande 1 MW omfattas.

Vissa definitionsfrågor bör ytterligare utredas innan

regeringen kan lämna sitt förslag. Förslaget bör även

remissbehandlas. Regeringen avser att under våren 1998

presentera ett förslag till beskattning av el som används

i fjärrvärmesystemens elpannor med ikraftträdande den

1 juli 1998.

8.6.3 Principer för beviljande av

pilotprojektsdispenser avseende

etanol

Enligt nu gällande EG-rätt skall alla fordonsbränslen

beskattas lika. Detta framgår av rådets direktiv

92/81/EEG av den 19 oktober 1992 om harmonisering

av strukturerna för punktskatter på mineraloljor (EGT

nr L316, 31.10.1992 s. 12, Celex 392L0081), det s.k.

mineraloljedirektivet. Regeringen får dock enligt 2 kap.

12 § lagen (1994:1776) om skatt på energi i särskilda

fall medge nedsättning av eller befrielse från energiskatt

och koldioxidskatt på bränslen som används inom

ramen för pilotprojekt som syftar till att utveckla mer

miljövänliga bränslen, s.k. pilotprojektsdispenser.

Bestämmelsen grundar sig på artikel 8.2 d i

mineraloljedirektivet.

För etanolens del har regeringens hittillsvarande

praxis inneburit att etanol för ren etanoldrift helt har

befriats från energi- och koldioxidskatt. Etanol i

bränsleblandningar har befriats från koldioxidskatt men

erhållit en reducerad energiskattesats. För år 1997

uppgår den reducerade skattesatsen till 90 öre per liter.

Regeringens praxis har grundat sig på de uttalanden

som gjordes vid införandet av lagen om skatt på energi.

Där sades att pilotprojektsbestämmelsen skulle tillämpas

så att någon faktisk förändring av beskattningen av

motoralkoholer och vegetabiliska bränslen inte skulle

ske jämfört med vad som gällde innan vårt EU-

medlemskap (prop. 1994/95:54 s. 58, bet.

1994/95:SkU4 s. 46).

Kommissionen har lagt fram ett förslag till ett nytt

energibeskattningsdirektiv, som bl.a. innebär att

medlemsländerna fritt och efter egen bedömning kan

besluta om skattelättnader för biobränslen, KOM(97)30

slutlig. Sverige stöder i stort förslaget och verkar för ett

snart antagande. Det är dock oklart när enighet kan nås

om utformningen av ett nytt direktiv. Innan ett nytt

direktiv antagits måste därför skattelättnader för etanol

som fordonsbränsle åstadkommas genom ovan nämnda

dispensförfarande.

Regeringen avser att senare återkomma till riksdagen

med anledning av skatteförslagen i betänkandena från

Skatteväxlingskommittén och

Alternativbränsleutredningen.

Regeringen anser dock att det finns anledning att i ett

kortare tidsperspektiv vidta särskilda åtgärder för att

främja en bredare introduktion av biobränslen som

fordonsbränsle och bedömer att det under en betydande

tid kommer att behövas skattelättnader i syfte att

tillförsäkra biobränslen en tillräcklig kostnadsfördel i

förhållande till fossila bränslen. Det är dock svårt att

uppnå en tillräcklig kraft i introduktionen av etanol så

länge tillgången är beroende av tillfällig import. För en

mer stabil och långsiktig försörjning med etanol krävs

att den svenska marknaden är tillräckligt omfattande för

att kunna ge utrymme för en inhemsk tillverkning.

Härvid är dock att märka att internationella regler om

ickediskriminering respektive gemenskapsrättens villkor

för statsstöd måste iakttas. Det innebär bl.a. att det inte

är möjligt att skattemässigt göra åtskillnad mellan

inhemska och importerade bränslen. En svensk

etanolproduktion måste således kunna konkurrera med

utländska producenter av egen kraft.

I avvaktan på ett nytt och mer tillfredsställande EG-

direktiv avser regeringen att vid prövningar av

ansökningar om skattelättnader för biobränslen utgå från

följande riktlinjer.

Dispenser kommer att under åren 1997-1999 normalt

att beviljas för perioden fram till utgången av år 2003.

Därefter kommer dispenser att beviljas för det

innevarande och de två därpå följande åren.

Dispenser som löper ut kommer normalt att

förlängas på tre år i taget på oförändrade villkor, såvida

inte förutsättningarna förändrats på ett väsentligt sätt.

Vid dessa återkommande kontrollstationer skall

hänsyn tas dels till nya fakta om bränslenas miljö- och

hälsoegenskaper, dels till hur kostnadsrelationen mellan

biobränslen och fossila bränslen utvecklats, samt vidare

till om gemenskapsrätten ändrats.

Regeringen kommer, liksom i dag, att generellt

medge befrielse från koldioxidskatt för alla biobränslen.

Vidare kommer, i likhet med vad som hittills gällt,

bioetanol för ren etanoldrift att vara befriat från

energiskatt. Regeringen kommer även att medge hel

befrielse från energiskatt för bioetanol som används för

inblandning i bensin och dieselolja och för etanoldelen i

etyl-tertiär-butyl-eter (ETBE).

Enligt nu gällande finansieringsprinciper skall

regeländringar finansieras genom andra regeländringar.

I den utsträckning som de framtida dispenserna svarar

mot tidigare beviljade dispenser krävs ingen

tillkommande finansiering. Däremot krävs en

finansiering av dels befrielsen från energi- och

koldioxidskatt för etanoldelen i ETBE, dels befrielsen

från energiskatt för etanol som används för inblandning

i bensin och dieselolja.

Enligt regeringens bedömning kommer en ändring av

praxis för de närmaste två åren att innebära helt

försumbara intäktsbortfall. Därefter, när bl.a. en större

inhemsk produktion av etanol kan antas ha kommit

igång, kan dock skattebortfallet vara mer betydande,

upp emot 150 miljoner kr per år. Detta skattebortfall

bör lämpligen finansieras genom höjda bränsleskatter.

På längre sikt kan framför allt den skattemässiga

behandlingen av ETBE medföra skattebortfall i

storleksordningen 1 miljard kronor.

8.7 Förlängd tid för s.k. ROT-avdrag

Regeringens förslag:

Reglerna om skattereduktion enligt lagen (1996:725) om

skattereduktion för utgifter för byggnadsarbete på

bostadshus förlängs ett år. Det betyder att

byggnadsarbeten som utförts under tiden den 1 januari

31 december 1998 kan ge rätt till skattereduktion.

Skälen för regeringens förslag: Skattereduktion för

vissa utgifter för reparationer m.m. på bostadshus kan

medges för sådana arbeten som utförts till och med

utgången av 1997. Reduktionen innebär bl.a. att

egnahemsägare kan erhålla en skattereduktion om 30

procent på arbetskostnader upp till 35 000 kronor.

Reduktionen erhålls efter särskild ansökan vid 1997 och

1998 års taxeringar och den sammantagna maximala

skattereduktionen kan uppgå till 10 500 kronor för hela

perioden.

Skattereduktionen aviserades i prop. 1995/96:198

Ekonomisk-politiska åtgärder på skatte- och

avgiftsområdet i anslutning till presentationen av 1996

års ekonomiska vårproposition och reglerna trädde i

kraft den 1 juli 1996 (prop. 1995/96:229, bet.

1995/96:SkU32, rskr. 1995/96:306, SFS 1996:725).

Bakgrunden var att det vid tidpunkten för den

ekonomiska vårpropositionen kunde förutses en

avmattning av den totala byggnadsverksamheten. Detta

gällde särskilt för bostadsbyggandet såväl för

nybyggnader som ombyggnader. Som ett led i

ansträngningarna att bekämpa arbetslösheten bedömdes

det då angeläget att ge en temporär stimulans åt denna

sektor.

Enligt de bedömningar som nu kan göras kommer

aktiviteten i byggsektorn att vara fortsatt låg under en

tid framåt. Dock kan förutses en uppgång under slutet

av 1998. Mot denna bakgrund finns anledning att

förlänga perioden för skattereduktion med ett år till

utgången av 1998.

Förslaget innebär inga ändringar när det gäller

underlaget för beräkning av reduktionen. Inte heller när

det gäller det maximala reduktionsbeloppet föreslås

några förändringar, vilket innebär att de som redan

erhållit maximal reduktion inte kan erhålla någon

ytterligare lättnad. Däremot kan de som tidigare inte

medgetts eller medgetts mindre reduktion än den

maximala få en skattelättnad även för reparationer

utförda under 1998.

8.8 Finansiella effekter

I detta avsnitt redovisas budgeteffekterna av de olika

förslagen på skatte- och avgiftsområdet i denna

proposition. De effekter som anges i tabell 8.1 är av

flera slag.

Den bruttoeffekt som anges utgör den primära

budgeteffekten för den skatt som förändras genom den

föreslagna åtgärden. Bruttoeffekten anger med något

undantag denna primära effekt räknat på helår med

antagande att den underliggande skattebasen ej

påverkas. Bruttoeffekten avser den offentliga sektorn.

De kalenderårseffekter för staten och för den

offentliga sektorn som anges i tabellen kan av olika skäl

avvika från bruttoeffekterna. För det första är

kalendersårseffekterna beräknade kassamässigt, dvs.

hänsyn har tagits till olika slag av

uppbördsförskjutningar.

För det andra uppkommer en avvikelse i förhållande

till bruttoeffekten då i flera fall skatte- och

avgiftsförändringar får indirekta effekter på baserna för

andra skatter eller på offentliga utgifter. Den senare

typen av avvikelser kan bero på att en höjd skatt,

normalt med viss tidsfördröjning, övervältras från den

formellt skattskyldige, skattesubjektet, och därmed

påverkar andra skattebaser.

Vid en kalenderårsredovisning kan föreligga

avvikelser mellan effekterna för staten och effekterna

för den konsoliderade offentliga sektorn. Dessa beror av

att vissa socialavgifter redovisas på

socialförsäkringssektorn men också på att kommunala

skattebaser kan påverkas.

Slutligen redovisas i tabellen den varaktiga

nettobudgeteffekten för offentlig sektor. För skatter som

påverkar andra skattebaser och/eller offentliga utgifter

kommer denna effekt att avvika från bruttoeffekten.

Nettoeffekten mäter budgeteffekten när sådana slag av

anpassningar slagit igenom fullt ut. En annan avvikelse i

relation till bruttoeffekten och till

kalendersårseffekterna uppkommer vid temporära

åtgärder. För sådana överstiger brutto- och kalender-

årseffekterna den varaktiga nettobudgeteffekten. Vid

exempelvis en temporär skattelättnad utgörs den

varaktiga kostnaden för det offentliga av räntan på

summan av de nuvärdesberäknade

kalenderårseffekterna. Som ränta används den s.k.

statslåneräntan.

Effekterna av olika förslag

Förslaget till förändrad struktur på socialavgifterna

innebär i princip en budgetneutral omläggning,

innebärande ett skifte mellan olika slag av allmänna

egenavgifter och ett flertal förändringar av

socialavgifterna och allmän löneavgift. Det samlade

uttaget av dels allmänna egenavgifter, dels socialavgifter

och allmän löneavgift, är dock oförändrat.

Som en konsekvens av den förändrade

avgiftsstrukturen lämnas emellertid också förslag till

förändringar i bl.a. den särskilda löneskatten. Det är

effekterna av detta som redovisas i tabellen. Den

varaktiga nettobudgeteffekten beräknas till 0,20

miljarder kronor. Avvikelserna mellan de olika slagen

av effekter beror i huvudsak på att den särskilda

löneskatten med tidsfördröjning antas övervältras på

löneutrymmet vilket påverkar underlaget för

inkomstskatter och socialavgifter. Under denna

anpassning uppkommer också vissa effekter på

bolagsskatteintäkterna.

I samband med att sjuklöneperioden för

arbetsgivarna begränsas från 28 till 14 dagar höjs

arbetsgivaravgifterna med 0,11 procentenheter från den

1 januari 1998 och med ytterligare 0,03 procentenheter

från den 1 januari 1999. Den varaktiga

budgetförstärkningen uppgår till 0,5 miljarder kronor.

Avvikelsen mellan å ena sidan den varaktiga

nettoeffekten, å andra sidan bruttoeffekten och de olika

kalenderårseffekterna, beror på att avgiftshöjningen

med viss tidsfördröjning antas påverka löneutrymmet.

En liknande mekanism, men i motsatt riktning,

förutsätts gälla den lönekostnadsminskning som följer av

den förkortade sjuklöneperioden.

Höjningen av reseavdraget från 13 kronor per mil till

15 kronor per mil beräknas ge en varaktig

budgetförsvagning på 0,5 miljarder kronor. På grund av

uppbördsförskjutningar uppkommer den fulla effekten

först 1999.

Höjningen av avdragsbegränsningen från 6000

kronor till 7000 kronor beräknas ge en varaktig

budgetförstärkning på 0,33 miljarder kronor. Effekten

uppkommer under år 1998, då förslaget förutsätts

påverka jämkningen av skatten för detta år.

De olika justeringarna i förmögenhetsskatten

beräknas sammantagna ge en varaktig

budgetförstärkning på 0,17 miljarder kronor.

Förslaget om att utvidga skatteplikten för de aktier

som den 29 maj 1997 eller senare var registrerade på

A-listan beräknas ge en budgetförstärkning på ca en

miljard kronor. Denna beräkning har gjorts i

förhållande till utfallet i frånvaro av regeländringar.

Urholkningen av skattebasen på grund av omnoteringar

av bolag från A-listan till O/OTC-listorna har för år

1998 (avseende förmögenhetsskatteintäkterna för år

1997) beräknas innebära en budgetförsvagning på en

miljard kronor.

Utvidgningen av det s.k. huvuddelägarbegreppet till

att avse dem som var huvuddelägare vid utgången av år

1991 beräknas ge en budgetförsvagning på 0,40

miljarder kronor.

Reduktionen av den skattepliktiga andelen för A-

aktier från 100 till 80 procent av marknadsvärdet

beräknas ge en budgetförsvagning på 0,42 miljarder

kronor.

Förlängningen av skattereduktionen för

byggnadsarbete, det s.k. ROT-avdraget, till att avse

arbeten även under 1998 beräknas ge en

bruttobudgetförsvagning på 1,5 miljarder kronor.

Kassamässigt uppkommer huvuddelen av denna effekt i

huvudsak 1999 genom att skattereduktionen påverkar

skattebetalningarna detta år. Resterande effekt

uppkommer 2000.

Genom att åtgärden är temporär blir den varaktiga

nettobudgeteffekten betydligt mindre än bruttoeffekten

och beräknas uppgå till -0,08 miljarder kronor.

TABELL 8.1 BUDGETEFFEKTER AV ÅTGÄRDER PÅ SKATTE- OCH AVGIFTSOMRÅDET I BP 98.

BRUTTOEFFEKTER OCH VARAKTIGA NETTOEFFEKTER FÖR OFFENTLIG SEKTOR SAMT

KASSAMÄSSIGA EFFEKTER

FÖR STAT OCH OFFENTLIG SEKTOR.

MILJARDER KRONOR

BRUTTO-

EFFEKT

STATEN

OFFENTLIG SEKTOR

VARAKTIG

NETTOEFF

EKT

1998

1999

2000

1998

1999

2000

Höjd särskild löneskatt m.m.

0,41

0,3

0,33

0,33

0,21

0,23

0,23

0,20

Höjda arbetsgivaravgifter m.m.

1,07

0,61

0,83

0,85

0,4

0,56

0,56

0,50

Höjt reseavdrag från 13 till 15

kr

-0,5

0,03

-0,06

-0,10

-0,4

-0,5

-0,5

-0,5

Höjd avdragsgräns till 7 000

kronor

0,33

0,03

0,05

0,07

0,33

0,33

0,33

0,33

Justeringar i

förmögenhetsskatten

0,17

0,17

0,17

0,17

0,17

0,17

0,17

0,17

varav utvidgad skatteplikt A-

aktier

0,99

0,99

0,99

0,99

0,99

0,99

0,99

0,99

varav utvidgat

huvuddelägarbegrepp

-0,4

-0,4

-0,4

-0,4

-0,4

-0,4

-0,4

-0,4

varav sänkt värdering från 100

till 80 %

-0,42

-0,42

-0,42

-0,42

-0,42

-0,42

-0,42

-0,42

Förlängt ROT-avdrag till

981231

-1,5

0

-1,0

-0,5

0

-1,0

-0,5

-0,08

Summa förslag

-0,02

1,14

0,32

0,82

0,71

-0,21

0,29

0,62

Bilaga 1

Specifikation av

statsbudgetens utgifter och

inkomster

 budgetåret 1998

.

BILAGA 1

Specifikation av statsbudgetens utgifter och

inkomster budgetåret 1998

Innehållsförteckning

1 Specifikation av statsbudgetens utgifter budgetåret 1998 5

2 Specifikation av statsbudgetens inkomster

budgetåret 1998 21

Specifikation av statsbudgetens utgifter

budgetåret 1998

1998

1000-tal kronor

1

Rikets styrelse

3 976 700

A

Statschefen

72 404

1

Kungliga hov- och slottstaten, ramanslag

72 404

B

Riksdagen och dess ombudsmän

955 960

1

Riksdagens ledamöter och partier m.m., ramanslag

460 000

2

Riksdagens förvaltningskostnader, ramanslag

460 000

3

Riksdagens ombudsmän, Justitieombudsmännen, ramanslag

35 960

C

Regeringen m.m.

2 222 155

1

Regeringskansliet m.m., ramanslag

1 870 944

2

Svensk författningssamling, ramanslag

1 011

3

Allmänna val, ramanslag

205 000

4

Stöd till politiska partier, ramanslag

145 200

D

Centrala myndigheter

47 057

1

Justitiekanslern, ramanslag

9 199

2

Datainspektionen, ramanslag

24 493

3

Sametinget, ramanslag

13 365

E

Mediefrågor

679 124

1

Presstödsnämnden och Taltidningsnämnden, ramanslag

5 659

2

Presstöd, ramanslag

531 579

3

Stöd till radio och kassettidningar, ramanslag

127 300

4

Radio- och TV-verket, ramanslag

8 022

5

Granskningsnämnden för radio och TV, ramanslag

6 564

2

Samhällsekonomi och finansförvaltning

2 062 814

A

Centrala myndigheter och nämnder

1 856 441

1

Konjunkturinstitutet, ramanslag

35 494

2

Riksrevisionsverket, ramanslag

176 625

3

Statskontoret, ramanslag

65 370

4

Statistiska centralbyrån, ramanslag

327 886

1998

1000-tal kronor

5

Folk- och bostadsräkning, reservationsanslag

70 000

6

Finansinspektionen, ramanslag

110 875

7

Insättningsgarantinämnden, ramanslag

985

8

Riksgäldskontoret: Förvaltningskostnader, ramanslag

82 644

9

Riksgäldskontoret: Kostnader för upplåning och låneförvaltning, ramanslag

769 000

10

Riksgäldskontoret: Garantiverksamhet, ramanslag

1

11

Statens Lokalförsörjningsverk: Avvecklingskostnader, ramanslag

8 500

12

Täckning av merkostnader för lokaler, ramanslag

20 000

13

Nämnden för offentlig upphandling, ramanslag

6 292

14

Ekonomiska rådet, ramanslag

1 680

15

Vissa nämnder m.m., ramanslag

1 588

16

Bokföringsnämnden, ramanslag

5 394

17

Bidrag till Stiftelsen för utvecklande av god redovisningssed, obetecknat anslag

800

18

Utvecklingsarbete, ramanslag

30 170

19

Kammarkollegiet, ramanslag

23 137

20

Kontrollfunktionen i staten, reservationsanslag

120 000

B

Tidsbegränsande åtaganden

189 700

1

Åtgärder för att stärka det finansiella systemet, ramanslag

55 000

2

Avgift för Stadshypotekskassans grundfond, ramanslag

134 700

C

Riksdagens revisorer

16 673

1

Riksdagens revisorer, ramanslag

16 673

3

Skatteförvaltning och uppbörd

5 662 254

A

Skatteförvaltningen och Tullverket

5 662 254

1

Riksskatteverket, ramanslag

356 304

2

Skattemyndigheterna, ramanslag

4 269 581

3

Tullverket, ramanslag

1 036 369

4

Rättsväsendet

21 034 170

A

Polisväsendet

11 473 693

1

Polisorganisationen, ramanslag

10 956 709

2

Säkerhetspolisen, ramanslag

516 984

B

Åklagarväsendet

814 705

1

Åklagarorganisationen, ramanslag

634 605

2

Ekobrottsmyndigheten, ramanslag

180 100

C

Domstolsväsendet m.m.

2 979 279

1

Domstolsväsendet m.m., ramanslag

2 979 279

D

Kriminalvården

3 376 390

1

Kriminalvården, ramanslag

3 376 390

E

Kronofogemyndigheterna

1 283 651

1

Kronofogdemyndigheterna, ramanslag

1 283 651

1998

1000-tal kronor

F

Övrig verksamhet inom rättsväsendet

1 106 452

1

Brottsförebyggande rådet, ramanslag

46 864

2

Rättsmedicinalverket, ramanslag

165 709

3

Gentekniknämnden, ramanslag

2 218

4

Brottsoffermyndigheten, ramanslag

9 356

5

Ersättning för skador på grund av brott, ramanslag

73 645

6

Rättshjälpskostnader m.m., ramanslag

758 544

7

Diverse kostnader för rättsväsendet, ramanslag

19 560

8

Bidrag till vissa internationella sammanslutningar, ramanslag

8 356

9

Bidrag till brottsförebyggande arbete, ramanslag

22 200

5

Utrikesförvaltning och internationell samverkan

2 811 310

A

Utrikesförvaltningen m.m.

1 763 483

1

Utrikesförvaltningen, ramanslag

1 757 629

2

Nordiskt samarbete, ramanslag

1 452

3

Ekonomiskt bistånd till svenska medborgare i utlandet m.m., ramanslag

4 402

B

Internationella organisationer

906 270

1

Bidrag till vissa internationella organisationer, ramanslag

464 161

2

Nordiska ministerrådet, ramanslag

274 300

3

Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling (OECD), ramanslag

24 400

4

Fredsfrämjande verksamhet, ramanslag

143 409

C

Information om Sverige i utlandet

60 583

1

Svenska Institutet, ramanslag

50 748

2

Övrig information om Sverige i utlandet, ramanslag

9 835

D

Nedrustnings- och säkerhetspolitiska frågor m.m.

57 373

1

Utredningar och andra insatser på det utrikespolitiska området, ramanslag

2 259

2

Information och studier om säkerhetspolitik och fredsfrämjande utveckling,

ramanslag

9 000

3

Bidrag till Stockholms internationella fredsforskningsinstitut (SIPRI),

obetecknat anslag

20 324

4

Forskning till stöd för nedrustning och internationell säkerhet, ramanslag

10 262

5

Utrikespolitiska Institutet, obetecknat anslag

10 004

6

Forskningsverksamhet av särskild utrikes- och säkerhetspolitisk betydelse,

ramanslag

5 524

E

Övriga utrikespolitiska frågor

23 601

1

Inspektionen för strategiska produkter, ramanslag

15 801

2

Europainformation m.m., ramanslag

7 800

6

Totalförsvar

41 243 865

A

Militärt försvar

37 153 519

1

Försvarsmakten, ramanslag

36 707 400

2

Fredsfrämjande truppinsatser, ramanslag

384 419

3

Ersättning för kroppsskador, ramanslag

61 700

1998

1000-tal kronor

B

Vissa funktioner inom det civila försvaret

2 638 514

1

Funktionen Civil ledning, ramanslag

473 145

2

Funktionen Försörjning med industrivaror, ramanslag

140 974

3

Funktionen Befolkningsskydd och räddningstjänst, ramanslag

1 232 554

4

Funktionen Psykologiskt försvar, ramanslag

18 002

5

Funktionen Ordning och säkerhet, ramanslag

31 889

6

Funktionen Hälso- och sjukvård m.m., ramanslag

99 563

7

Funktionen Telekommunikationer m.m., ramanslag

199 500

8

Funktionen Postbefordran, ramanslag

21 700

9

Funktionen Transporter, ramanslag

190 500

10

Funktionen Energiförsörjning, ramanslag

230 687

C

Kustbevakningen och nämnder m.m.

483 725

1

Kustbevakningen, ramanslag

426 827

2

Nämnder m.m., ramanslag

11 898

3

Statens räddningsverk: Förebyggande åtgärder mot jordskred och andra

naturolyckor m.m.,

ramanslag

25 000

4

Ersättning för verksamhet vid räddningstjänst, ramanslag

20 000

D

Stödverksamhet

968 107

1

Totalförsvarets pliktverk, ramanslag

231 750

2

Försvarshögskolan, ramanslag

36 603

3

Försvarets radioanstalt, ramanslag

428 667

4

Försvarets forksningsanstalt, ramanslag

137 343

5

Flygtekniska försöksanstalten, ramanslag

31 773

6

Stöd till frivilliga försvarsorganisationer inom totalförsvaret, obetecknat

anslag

101 971

7

Internationellt bistånd

11 434 400

A

Internationellt utvecklingssamarbete

10 623 600

1

Biståndsverksamhet, reservationsanslag

10 214 267

2

Biståndsförvaltning, ramanslag

409 333

B

Samarbete med Central- och Österuropa

810 800

1

Samarbete med Central- och Östeuropa, reservationsanslag

789 800

2

Avsättning för förlustrisker vad avser garantier för finansiellt stöd och

exportgarantier,

reservationsanslag

21 000

8

Invandrare och flyktingar

3 863 934

A

Migrationspolitik

1 748 234

1

Statens invandrarverk, ramanslag

452 402

2

Mottagande av asylsökande, ramanslag

773 650

3

Migrationspolitiska åtgärder, ramanslag

313 289

4

Utlänningsnämnden, ramanslag

65 388

5

Offentligt biträde i utlänningsärenden, ramanslag

60 295

6

Utresor för avvisade och utvisade, ramanslag

83 210

B

Invandrares integration

2 115 700

1

Integrationsmyndigheten, ramanslag

45 376

2

Särskilda insatser i utsatta bostadsområden, ramanslag

200 000

1998

1000-tal kronor

3

Integrationsåtgärder, ramanslag

57 860

4

Kommunersättningar vid flyktingmottagande, ramanslag

1 713 915

5

Hemutrustningslån, ramanslag

98 549

9

Hälsovård, sjukvård och social omsorg

22 499 516

A

Hälso- och sjukvård

16 387 184

1

Sjukvårdsförmåner m.m., ramanslag

1 550 000

2

Bidrag till läkemedelsförmånen, ramanslag

13 491 000

3

Bidrag till hälso- och sjukvård, ramanslag

939 424

4

Insatser mot aids, ramanslag

65 622

5

Ersättning till Spri, obetecknat anslag

29 700

6

Bidrag till WHO, ramanslag

33 697

7

Bidrag till WHO-enheten för rapportering av läkemedelsbiverkningar,

obetecknat anslag

2 591

8

Bidrag till Nordiska hälsovårdshögskolan, ramanslag

16 800

9

Folkhälsoinstitutet, ramanslag

110 178

10

Smittskyddsinstitutet, ramanslag

98 923

11

Statens institut för psykosocial miljömedicin, ramanslag

10 853

12

Statens beredning för utvärdering av medicinsk metodik, ramanslag

15 517

13

Hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd, ramanslag

22 879

B

Omsorg om äldre och personer med funktionshinder

4 960 950

1

Vissa statsbidrag inom äldre- och handikappområdet, reservationsanslag

275 000

2

Statsbidrag till vårdartjänst, ramanslag

189 000

3

Bidrag till viss verksamhet för personer med funktionshinder, obetecknat anslag

75 394

4

Bidrag till handikapp- och pensionärsorganisationer, obetecknat anslag

132 194

5

Ersättning för texttelefoner, ramanslag

16 077

6

Bilstöd till handikappade, ramanslag

203 978

7

Kostnader för statlig assistansersättning, ramanslag

4 053 000

8

Statens institut för särskilt utbildningsstöd, ramanslag

8 561

9

Handikappombudsmannen, ramanslag

7 746

C

Åtgärder för barn, socialt behandlingsarbete samt alkohol- och narkotikapolitik

679 567

1

Bidrag till ungdomsvård och missbrukarvård samt alkohol- och narkotika-

förebyggande arbete, obetecknat anslag

52 000

2

Bidrag till organisationer på det sociala området, obetecknat anslag

64 341

3

Barnombudsmannen, ramanslag

7 550

4

Statens nämnd för internationella adoptionsfrågor, ramanslag

6 468

5

Statens institutionsstyrelse, ramanslag

503 986

6

Alkoholinspektionen, ramanslag

14 548

7

Alkoholsortimentsnämnden, ramanslag

674

8

Alkohol- och narkotikapolitiska åtgärder, reservationsanslag

30 000

D

Socialstyrelsen

369 636

1

Socialstyrelsen, ramanslag

369 636

E

Stöd till forskning

102 425

1

Socialvetenskapliga forskningsrådet: Forskning, ramanslag

94 610

2

Socialvetenskapliga forskningsrådet: Förvaltning, ramanslag

7 569

1998

1000-tal kronor

10

Ekonomisk trygghet vid sjukdom och handikapp

37 192 476

A

Ekonomisk trygghet vid sjukdom och handikapp

32 257 900

1

Sjukpenning och rehabilitering m.m., ramanslag

17 881 000

2

Förtidspensioner, ramanslag

13 375 000

3

Handikappersättningar, ramanslag

1 001 900

B

Socialförsäkringsadministration

4 934 576

1

Riksförsäkringsverket, ramanslag

665 012

2

Allmänna försäkringskassor, ramanslag

4 269 564

11

Ekonomisk trygghet vid ålderdom

62 701 000

A

Ekonomisk trygghet vid ålderdom

62 701 000

1

Ålderspensioner, ramanslag

52 492 000

2

Efterlevandepensioner till vuxna, ramanslag

555 000

3

Bostadstillägg till pensionärer, ramanslag

9 654 000

12

Ekonomisk trygghet för familjer och barn

35 813 561

A

Ekonomisk trygghet för familjer och barn

35 813 561

1

Allmänna barnbidrag, ramanslag

17 018 000

2

Föräldraförsäkring, ramanslag

14 759 000

3

Underhållsstöd, ramanslag

2 125 661

4

Bidrag till kostnader för internationella adoptioner, ramanslag

24 000

5

Barnpensioner, ramanslag

291 000

6

Vårdbidrag för funktionshindrade barn, ramanslag

1 595 900

13

Ekonomisk trygghet vid arbetslöshet

42 723 356

A

Ersättning vid arbetslöshet

42 723 356

1

Bidrag till arbetslöshetsersättning, ramanslag

40 681 334

2

Bidrag till lönegarantiersättning, ramanslag

2 042 022

14

Arbetsmarknad och arbetsliv

47 541 952

A

Arbetsmarknad

33 922 550

1

Arbetsmarknadsverkets förvaltningskostnader, ramanslag

4 118 585

2

Arbetsmarknadspolitiska åtgärder, ramanslag

21 043 793

3

Särskilda åtgärder för arbetshandikappade, ramanslag

6 596 798

4

Europeiska socialfonden m.m., ramanslag

2 100 600

5

Institutet för arbetsmarknadspolitisk utvärdering, ramanslag

11 274

6

Vissa kostnader för införandet av en allmän och sammanhållen arbetslöshets-

försäkring, ramanslag

51 500

B

Arbetsliv

5 484 529

1

Arbetarskyddsverket, ramanslag

365 196

2

Arbetslivsinstitutet, ramanslag

208 361

3

Bidrag och uppdrag inom arbetslivsområdet m.m., ramanslag

261 485

4

Rådet för arbetslivsforskning, ramanslag

24 752

5

Forskning och utveckling inom arbetslivsområdet, ramanslag

212 217

1998

1000-tal kronor

6

Bidrag till Samhall AB, ramanslag

4 356 419

7

AMU-gruppen AB, ramanslag

9 514

8

Arbetsdomstolen, ramanslag

15 849

9

Statens förlikningsmannaexpedition, ramanslag

2 339

10

Statens nämnd för arbetstagares uppfinningar, ramanslag

55

11

Bidrag till Stiftelsen Utbildning Nordkalotten, obetecknat anslag

4 147

12

Internationella avgifter, ramanslag

24 195

C

Jämställdhet mellan kvinnor och män

31 081

1

Jämställdhetsombudsmannen, ramanslag

13 943

2

Särskilda jämställdhetsåtgärder, ramanslag

13 706

3

Bidrag till kvinnoorganisationernas centrala verksamhet, obetecknat anslag

3 432

D

Staten som arbetsgivare

8 103 792

1

Stabsuppgifter vid Arbetsgivarverket, ramanslag

3 000

2

Statliga tjänstepensioner m.m., ramanslag

8 042 900

3

Bidrag till förnyelsefonder på det statligt reglerade området, ramanslag

57 892

15

Studiestöd

21 333 755

A

Studiestöd

21 333 755

1

Studiehjälp m.m., ramanslag

2 139 056

2

Studiemedel m.m., ramanslag

9 904 570

3

Vuxenstudiestöd m.m., ramanslag

8 624 280

4

Bidrag för kostnader vid viss gymnasieutbildning och vid viss

föräldrautbildning i teckenspråk, ramanslag

63 773

5

Bidrag till vissa studiesociala ändamål, ramanslag

23 073

6

Särskilt vuxenstudiestöd till studerande vid vissa lärarutbildningar, ramanslag

61 632

7

Särskilt vuxenstudiestöd till studerande vid vissa naturvetenskapliga och

tekniska

utbildningar, ramanslag

517 371

16

Utbildning och universitetsforskning

27 050 554

A

Barnomsorg, skola och vuxenutbildning

5 181 740

1

Statens skolverk, ramanslag

236 995

2

Utveckling av skolväsende och barnomsorg, ramanslag

163 360

3

Forskning inom skolväsendet, ramanslag

7 873

4

Genomförande av skolreformer, ramanslag

83 971

5

Statens institut för handikappfrågor i skolan, ramanslag

116 623

6

Skolutveckling och produktion av läromedel för elever med handikapp, ramanslag

20 936

7

Specialskolor och resurscenter, ramanslag

418 943

8

Särskilda insatser på skolområdet, ramanslag

258 336

9

Sameskolstyrelsen, ramanslag

33 714

10

Bidrag till viss verksamhet motsvarande grundskola och gymnasieskola, ramanslag

118 091

11

Bidrag till svensk undervisning i utlandet, ramanslag

67 108

12

Statens skolor för vuxna, ramanslag

38 155

13

Bidrag till viss verksamhet inom vuxenutbildning, ramanslag

134 236

14

Särskilda utbildningsinsatser för vuxna, ramanslag

3 474 333

15

Svenska EU-programkontoret för utbildning och kompetensutveckling, ramanslag

9 066

1998

1000-tal kronor

B

Universitet och högskolor m.m.

19 198 839

1

Uppsala universitet: Grundutbildning, ramanslag

766 767

2

Uppsala universitet: Forskning och forskarutbildning, ramanslag

952 889

3

Lunds universitet: Grundutbildning, ramanslag

1 165 260

4

Lunds universitet: Forskning och forskarutbildning, ramanslag

977 689

5

Göteborgs universitet: Grundutbildning, ramanslag

926 126

6

Göteborgs universitet: Forskning och forskarutbildning, ramanslag

784 320

7

Stockholms universitet: Grundutbildning, ramanslag

647 173

8

Stockholms universitet: Forskning och forskarutbildning, ramanslag

776 182

9

Umeå universitet: Grundutbildning, ramanslag

677 386

10

Umeå universitet: Forskning och forskarutbildning, ramanslag

522 150

11

Linköpings universitet: Grundutbildning, ramanslag

638 344

12

Linköpings universitet: Forskning och forskarutbildning, ramanslag

343 420

13

Karolinska institutet: Grundutbildning, ramanslag

295 824

14

Karolinska institutet: Forskning och forskarutbildning, ramanslag

603 168

15

Kungl. Tekniska högskolan: Grundutbildning, ramanslag

676 183

16

Kungl. Tekniska högskolan: Forskning och forskarutbildning, ramanslag

506 043

17

Luleå tekniska universitet: Grundutbildning, ramanslag

351 662

18

Luleå tekniska universitet: Forskning och forskarutbildning, ramanslag

178 285

19

Danshögskolan: Grundutbildning, ramanslag

22 248

20

Dramatiska institutet: Grundutbildning, ramanslag

53 284

21

Högskolan i Borås: Grundutbildning, ramanslag

168 506

22

Högskolan i Dalarna: Grundutbildning, ramanslag

186 586

23

Högskolan i Gävle/Sandviken: Grundutbildning, ramanslag

186 991

24

Högskolan i Halmstad: Grundutbildning, ramanslag

127 659

25

Högskolan i Kalmar: Grundutbildning, ramanslag

201 819

26

Högskolan i Karlskrona/Ronneby: Grundutbildning, ramanslag

127 406

27

Högskolan i Karlstad: Grundutbildning, ramanslag

274 584

28

Högskolan Kristianstad: Grundutbildning, ramanslag

150 031

29

Högskolan i Skövde: Grundutbildning, ramanslag

126 990

30

Högskolan i Trollhättan/Uddevalla: Grundutbildning, ramanslag

94 030

31

Högskolan i Växjö: Grundutbildning, ramanslag

225 300

32

Högskolan i Örebro: Grundutbildning, ramanslag

273 355

33

Högskoleutbildning på Gotland: Grundutbildning, ramanslag

40 725

34

Idrottshögskolan i Stockholm: Grundutbildning, ramanslag

33 997

35

Konstfack: Grundutbildning, ramanslag

96 727

36

Kungl. Konsthögskolan: Grundutbildning, ramanslag

45 749

37

Kungl. Musikhögskolan i Stockholm: Grundutbildning, ramanslag

81 574

38

Lärarhögskolan i Stockholm: Grundutbildning, ramanslag

280 765

39

Mitthögskolan: Grundutbildning, ramanslag

351 669

40

Mälardalens högskola: Grundutbildning, ramanslag

267 925

41

Operahögskolan i Stockholm: Grundutbildning, ramanslag

13 352

42

Södertörns högskola: Grundtbildning, ramanslag

99 006

43

Teaterhögskolan i Stockholm: Grundutbildning, ramanslag

21 924

44

Enskilda och kommunala högskoleutbildningar m.m., ramanslag

1 462 630

45

Särskilda utgifter inom universitet och högskolor m.m., ramanslag

350 984

46

Forskning och konstnärligt utvecklingsarbete vid vissa högskolor, ramanslag

438 686

47

Sunet, ramanslag

37 292

48

Ersättningar för klinisk utbildning och forskning, ramanslag

1 568 174

C

Högskolemyndigheter

391 483

1

Högskoleverket, ramanslag

127 667

1998

1000-tal kronor

2

Verket för högskoleservice, ramanslag

9 892

3

Centrala studiestödsnämnden, ramanslag

253 924

D

Nationella och internationella forskningsresurser

2 219 603

1

Forskningsrådsnämnden: Forskning och forskningsinformation, ramanslag

88 858

2

Forskningsrådsnämnden: Förvaltning, ramanslag

21 205

3

Humanistisk-samhällsvetenskapliga forskningsrådet: Forskning, ramanslag

205 750

4

Humanistisk-samhällsvetenskapliga forskningsrådet: Förvaltning, ramanslag

10 239

5

Medicinska forskningsrådet: Forskning, ramanslag

332 272

6

Medicinska forskningsrådet: Förvaltning, ramanslag

9 806

7

Naturvetenskapliga forskningsrådet: Forskning, ramanslag

709 769

8

Naturvetenskapliga forskningsrådet: Förvaltning, ramanslag

19 714

9

Teknikvetenskapliga forskningsrådet: Forskning, ramanslag

237 692

10

Teknikvetenskapliga forskningsrådet: Förvaltning, ramanslag

8 048

11

Rymdforskning, ramanslag

118 925

12

Kungl. biblioteket, ramanslag

193 061

13

Statens psykologisk-pedagogiska bibliotek, ramanslag

8 183

14

Institutet för rymdfysik, ramanslag

37 296

15

Polarforskningssekretariatet, ramanslag

22 237

16

Rådet för forsknings- och utvecklingssamarbete mellan Sverige och EU, ramanslag

9 654

17

Särskilda utgifter för forskningsändamål, ramanslag

124 095

18

Medel för dyrbar vetenskaplig utrustning, ramanslag

62 799

E

Gemensamma ändmål

58 889

1

Kostnader för Sveriges medlemskap i Unesco m.m., ramanslag

36 365

2

Utvecklingsarbete inom Utbildningsdepartementets område m.m., ramanslag

22 524

17

Kultur, medier, trossamfund och fritid

7 334 967

A

Allmän kulturverksamhet

314 333

1

Statens kulturråd, ramanslag

26 920

2

Bidrag till allmän kulturverksamhet, utveckling samt internationellt

kulturutbyte och samarbete, ramanslag

130 075

3

Kulturåret 1998, reservationsanslag

83 636

4

Nationella uppdrag, ramanslag

6 000

5

Försöksverksamhet med ändrad regional fördelning av kulturpolitiska medel,

obetecknat anslag

67 702

B

Teater, dans och musik

1 424 397

1

Bidrag till Svenska riksteatern, Operan, Dramaten, Dansens Hus och

Svenska rikskonserter, obetecknat anslag

727 076

2

Bidrag till regional musikverksamhet samt regionala och lokala teater-,

dans- och musikinstitutioner, obetecknat anslag

602 427

3

Bidrag till vissa teater-, dans- och musikändamål, ramanslag

94 894

C

Bibliotek, litteratur och kulturtidsskrifter

219 025

1

Bidrag till regional biblioteksverksamhet, obetecknat anslag

36 872

2

Litteraturstöd, ramanslag

64 567

3

Stöd till kulturtidskrifter, ramanslag

19 500

4

Stöd till bokhandel, ramanslag

7 301

5

Talboks- o punktskriftsbiblioteket, ramanslag

56 704

6

Bidrag till Stiftelsen för lättläst nyhetsinformation och litteratur, obetecknat

 anslag

13 056

1998

1000-tal kronor

7

Bidrag till Sveriges Dövas Riksförbund för produktion av videoprogram på

teckenspråk, obetecknat anslag

17 524

8

Bidrag till Svenska språknämnden och Sverigefinska språknämnden, obetecknat

anslag

3 501

D

Bild och form samt konsthantverk

80 145

1

Statens konstråd, ramanslag

4 503

2

Konstnärlig gestaltning av den gemensamma miljön, ramanslag

42 938

3

Nämnden för hemslöjdsfrågor, ramanslag

1 056

4

Främjande av hemslöjden, ramanslag

16 907

5

Bidrag till bild- och formområdet, ramanslag

14 741

E

Ersättningar och bidrag till konstnärer

249 312

1

Konstnärsnämnden, ramanslag

9 207

2

Ersättningar och bidrag till konstnärer, ramanslag

240 105

F

Arkiv

285 355

1

Riksarkivet och landsarkiven, ramanslag

226 435

2

Arkivet för ljud och bild, ramanslag

25 434

3

Språk- och folkminnesinstitutet, ramanslag

27 761

4

Svenskt biografiskt lexikon, ramanslag

3 405

5

Bidrag till regional arkivverksamhet, obetecknat anslag

2 320

G

Kulturmiljö

423 916

1

Riksantikvarieämbetet, ramanslag

136 979

2

Bidrag till kulturmiljövård, ramanslag

236 937

3

Restaureringsarbeten vid de kungliga slotten och rikets fästningar,

reservationsanslag

50 000

H

Museer och utställningar

932 558

1

Centrala museer: Myndigheter, ramanslag

571 863

2

Centrala museer: Stiftelser, obetecknat anslag

173 050

3

Bidrag till regionala museer, obetecknat anslag

104 595

4

Bidrag till vissa museer, obetecknat anslag

39 504

5

Stöd till icke-statliga kulturlokaler, ramanslag

10 000

6

Riksutställningar, ramanslag

33 466

7

Utställningsgarantier och inköp av vissa kulturföremål, ramanslag

80

I

Film och medier

164 049

1

Filmstöd, ramanslag

129 838

2

Statens biografbyrå, ramanslag

7 661

3

Utbyte av TV-sändningar mellan Sverige och Finland, obetecknat anslag

25 540

4

Bidrag till dokumentation om den mediepolitiska utvecklingen och till europeiskt

mediesamarbete, ramanslag

1 010

J

Forskning

37 772

1

Forsknings- och utvecklingsinsatser inom kulturområdet, ramanslag

36 938

2

Forskning och dokumentation om medieutvecklingen, obetecknat anslag

834

K

Trossamfund

55 700

1

Stöd till trossamfund, ramanslag

55 700

1998

1000-tal kronor

L

Folkbildning

2 497 187

1

Bidrag till folkbildningen, obetecknat anslag

2 418 014

2

Bidrag till vissa handikappåtgärder inom folkbildningen, obetecknat anslag

70 325

3

Bidrag till kontakttolkutbildning, obetecknat anslag

8 848

M

Ungdomsfrågor

108 490

1

Ungdomsstyrelsen, ramanslag

12 101

2

Bidrag till nationell och internationell ungdomsverksamhet m.m., ramanslag

96 389

N

Folkrörelse- och idrottsfrågor

542 728

1

Bidrag till allmänna samlingslokaler, ramanslag

40 000

2

Stöd till idrotten, ramanslag

483 240

3

Lotteriinspektionen, ramanslag

19 488

18

Samhällsplanering, bostadsförsörjning och byggande

22 825 533

A

Plan-, bygg- och bostadsväsendet

19 922 744

1

Boverket: Förvaltningskostnader, ramanslag

120 455

2

Räntebidrag m.m., ramanslag

12 100 000

3

Vissa äldre låne- och bidragsstöd för bostadsändamål m.m., ramanslag

8 000

4

Statens bostadskreditnämnd:Förvaltningskostnader, ramanslag

12 480

5

Statens bostadskreditnämnd:Garantiverksamhet, ramanslag

1 500 000

6

Byggforskningsrådet: Förvaltningskostnader, ramanslag

22 779

7

Byggforskning, ramanslag

164 430

8

Bidrag till Fonden för fukt- och mögelskador, ramanslag

60 000

9

Bidrag till åtgärder mot radon i bostäder, ramanslag

12 000

10

Bostadsbidrag, ramanslag

5 919 600

11

Bonusränta för ungdomsbosparande, ramanslag

3 000

B

Geoteknik

22 555

1

Geoteknik, ramanslag

22 555

C

Länstyrelserna m.m.

1 658 711

1

Länsstyrelserna m.m., ramanslag

1 646 031

2

Regionala självstyrelseorgan, obetecknat anslag

12 680

D

Lantmäteriverksamhet

421 523

1

Förvaltningskostnader för Lantmäteriverket, ramanslag

416 174

2

Statens va-nämnd, ramanslag

5 349

E

Stöd till ekologisk omställning och utveckling

800 000

1

Stöd till lokala investeringsprogram för ekologisk hållbarhet, ramanslag

800 000

19

Regional utjämning och utveckling

3 604 853

A

Regional utjämning och utveckling

3 604 853

1

Regionalpolitiska åtgärder, ramanslag

1 597 517

2

Regionalpolitisk låneverksamhet, ramanslag

390 000

3

Täckande av förluster på grund av kreditgarantier inom regionalpolitiken,

ramanslag

12 000

4

Ersättning för nedsättning av socialavgifter, ramanslag

415 000

5

Transportbidrag, ramanslag

336 000

1998

1000-tal kronor

6

Glesbygdsverket, ramanslag

23 393

7

Statens institut för regionalforskning, ramanslag

7 943

8

Europeiska regionala utvecklingsfonden, ramanslag

748 000

9

Utgifter för lokalisering av statliga arbetstillfällen till Söderhamn,

reservationsanslag

75 000

20

Allmän miljö- och naturvård

1 178 052

A

Miljövård

933 816

1

Statens naturvårdsverk, ramanslag

268 104

2

Miljöövervakning m.m., ramanslag

85 452

3

Bidrag till kalkningsverksamhet av sjöar och vattendrag, ramanslag

140 000

4

Investeringar och skötsel för miljönaturvård, ramanslag

291 473

5

Koncessionsnämnden för miljöskydd, ramanslag

19 014

6

Kemikalieinspektionen, ramanslag

80 011

7

Visst internationellt miljösamarbete, ramanslag

37 762

8

Stockholms internationella miljöinstitut, obetecknat anslag

12 000

B

Strålskydd, kärnsäkerhet m.m.

244 236

1

Statens strålskyddsinstitut, ramanslag

78 055

2

Statens kärnkraftinspektion: Förvaltningskostnader, ramanslag

75 479

3

Statens kärnkraftinspektion: Kärnsäkerhetsforskning, ramanslag

63 950

4

Visst internationellt samarbete i fråga om kärnsäkerhet m.m., ramanslag

26 752

21

Energi

1 583 041

A

Energisystemfrågor

163 041

1

Energimyndighet: Förvaltningskostnader, ramanslag

138 041

2

Kostnader för bildandet av en ny energimyndighet, ramanslag

25 000

B

Omställning och utveckling av energisystemet

1 420 000

1

Bidrag för att minska elanvändningen, ramanslag

290 000

2

Bidrag till investeringar i elproduktion från förnybara energikällor, ramanslag

215 000

3

Åtgärder för effektivare energianvändning, ramanslag

90 000

4

Energiforskning, ramanslag

320 000

5

Bidrag till Energiteknikfonden, obetecknat anslag

90 000

6

Introduktion av ny energiteknik, ramanslag

160 000

7

Energipolitiskt motiverade internationella klimatinsatser, ramanslag

50 000

8

Täckande av förluster i anledning av statliga garantier inom energiområdet,

ramanslag

5 000

9

Åtgärder för el- och värmeförsörjningen i Sydsverige, ramanslag

200 000

22

Kommunikationer

24 100 564

A

Vägar och järnvägar

21 491 752

1

Vägverket: Administration, ramanslag

1 209 781

2

Vägverket: Väghållning och statsbidrag, ramanslag

11 835 873

3

Banverket: Sektorsuppgifter, ramanslag

755 694

4

Investeringar samt drift och underhåll av statliga järnvägar, ramanslag

7 490 404

5

Från EG-budgeten finansierade stöd för Transeuropeiska nätverk, ramanslag

200 000

1998

1000-tal kronor

B

Sjö- och luftfart

697 275

1

Ersättning för fritidsbåtsändamål m.m., obetecknat anslag

44 415

2

Transportstöd till Gotland, ramanslag

175 000

3

Ersättning till viss kanaltrafik m.m., obetecknat anslag

62 660

4

Bidrag till sjöfarten, ramanslag

400 000

5

Driftbidrag till kommunala flygplatser i skogslänen, obetecknat anslag

15 200

C

Post och telekommunikation

679 408

1

Post- och telestyrelsen, ramanslag

156 924

2

Upphandling av samhällsåtaganden, ramanslag

157 484

3

Ersättning till Posten AB för rikstäckande betalnings- och kassaservice,

ramanslag

200 000

4

Ersättning till SOS Alarm Sverige AB för alarmeringstjänst enligt avtal,

ramanslag

140 000

5

Informationsteknik: Telekommunikation m.m., ramanslag

25 000

D

SJ, kollektivtrafik och samhällsköpta tjänster m.m.

830 194

1

Ersättningar till Statens järnvägar i samband med utdelning från

AB Swedcarrier, ramanslag

200 000

2

Köp av interregional persontrafik på järnväg, ramanslag

412 946

3

Ersättning till trafikhuvudmännen för köp av viss kollektivtrafik, ramanslag

209 463

4

Viss internationell verksamhet, ramanslag

7 500

5

Kostnader för avveckling av Styrelsen för riksfärdtjänst, obetecknat anslag

285

E

Kommunikationsforskning och meteorologi

401 935

1

Statens väg- och transportforskningsinstitut, ramanslag

29 203

2

Kommunikationsforskningberedningen, ramanslag

146 766

3

Statens institut för kommunikationsanalys (SIKA), ramanslag

37 215

4

Bidrag till Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut m.m., ramanslag

188 751

23

Jord- och skogsbruk, fiske med anslutande näringar

13 725 623

A

Internationellt samarbete

37 414

1

Bidrag till vissa internationella organisationer m.m., ramanslag

37 414

B

Jordbruk och trädgårdsnäring

11 379 890

1

Statens jordbruksverk, ramanslag

220 188

2

Stöd till jordbrukets rationalisering m.m., ramanslag

22 000

3

Djurregister, ramanslag

35 000

4

Statens utsädeskontroll, ramanslag

978

5

Statens växtsortnämnd, ramanslag

1 349

6

Miljöförbättrande åtgärder i jordbruket, reservationsanslag

26 246

7

Bekämpande av växtsjukdomar, ramanslag

2 629

8

Strukturstöd inom livsmedelssektorn, ramanslag

110 000

9

Från EG-budgeten finansierat strukturstöd, ramanslag

125 000

10

Regionala stöd till jordbruket, ramanslag

717 000

11

Från EG-budgetens finansierade regionala stöd till jordbruket, ramanslag

325 000

12

Kompletterande åtgärder inom jordbruket, ramanslag

1 420 000

13

Från EG-budgeten finansierade kompletterande åtgärder inom jordbruket, ramanslag

1 427 500

14

Arealersättning och djurbidrag m.m., ramanslag

4 850 000

15

Intervention och exportbidrag för jordbruksprodukter m.m., ramanslag

2 000 000

16

Räntekostnader för förskotterade arealersättningar m.m., ramanslag

80 000

17

Jordbrukets blockdatabas, ramanslag

17 000

1998

1000-tal kronor

C

Fiske

193 448

1

Fiskeriverket, ramanslag

57 908

2

Strukturstöd till fisket m.m., ramanslag

30 890

3

Från EG-budgeten finansierade strukturstöd till fisket m.m., ramanslag

84 650

4

Fiskevård, ramanslag

20 000

D

Rennäring m.m.

109 738

1

Främjande av rennäringen m.m., ramanslag

61 700

2

Ersättningar för viltskador m.m, ramanslag

46 500

3

Stöd till innehavare av fjällägenheter m.m., ramanslag

1 538

E

Djurskydd och djurhälsovård

268 349

1

Statens veterinärmedicinska anstalt, ramanslag

75 055

2

Bidrag till distriktsveterinärorganisationen, obetecknat anslag

78 109

3

Djurhälsovård och djurskyddsfrämjande åtgärder, ramanslag

18 792

4

Centrala försöksdjursnämnden, ramanslag

6 893

5

Bekämpande av smittsamma husdjurssjukdomar, ramanslag

89 500

F

Livsmedel

176 548

1

Statens livsmedelsverk, ramanslag

105 831

2

Livsmedelsekonomiska samarbetsnämnden, ramanslag

4 019

3

Kostnader för livsmedelsberedskap, ramanslag

28 614

4

Livsmedelsstatistik, ramanslag

27 084

5

Jordbruks- och livsmedelsstatistik finansierad från EG-budgeten, ramanslag

6 000

6

Exportfrämjande åtgärder, ramanslag

5 000

G

Utbildning och forskning

1 228 920

1

Sveriges lantbruksuniversitet, ramanslag

1 021 979

2

Skogs- och jordbrukets forskningsråd: Förvaltningskostnader, ramanslag

10 806

3

Skogs- och jordbrukets forskningsråd: Forskning och kollektiv forskning,

ramanslag

195 234

4

Bidrag till Skogs- och lantbruksakademien, obetecknat anslag

901

H

Skogsnäring

331 316

1

Skogsvårdsorganisationen, ramanslag

257 211

2

Bidrag till skogsvård m.m., reservationsanslag

6 000

3

Insatser för skogsbruket, ramanslag

60 700

4

Internationellt skogssamarbete, ramanslag

1 405

5

Från EG-budgeten finansierade medel för skogsskadeövervakning, ramanslag

6 000

24

Näringsliv

2 698 330

A

Näringspolitik

855 222

1

Närings- och teknikutvecklingsverket: Förvaltningskostnader, ramanslag

208 355

2

Småföretagsutveckling, ramanslag

134 062

3

Stöd till kooperativ utveckling, ramanslag

16 500

4

Turistfrämjande, ramanslag

80 096

5

Täckande av förluster vid viss garantigivning m.m., ramanslag

12 000

6

Medel till AB Göta kanalbolag för upprustning och drift av kanalen,

obetecknat anslag

15 000

7

Kostnader för omstrukturering av vissa statligt ägda företag m.m., ramanslag

25 000

8

Avgifter till vissa internationella organisationer, ramanslag

24 329

1998

1000-tal kronor

9

Sveriges geologiska undersökning: Geologisk undersökningsverksamhet m.m.,

ramanslag

184 093

10

Sveriges geologiska undersökning: Geovetenskaplig forskning, ramanslag

4 687

11

Sveriges geologiska undersökning: Miljösäkring av oljelagringsanläggningar m.m.,

ramanslag

77 000

12

Fortsatt statlig medverkan vid finansiering av ett civilt flygplansprojekt,

reservationsanslag

74 100

B

Teknologisk infrastruktur

155 537

1

Patentbesvärsrätten, ramanslag

12 237

2

Styrelsen för ackreditering och teknisk kontroll: Myndighetsverksamhet,

ramanslag

12 536

3

Styrelsen för ackreditering och teknisk kontroll: Bidrag till riksmätplatser,

obetecknat anslag

8 271

4

Elsäkerhetsverket, ramanslag

36 961

5

Sprängämnesinspektionen, ramanslag

14 943

6

Bidrag till standardisering, provtagnings- och mätteknisk FoU m.m., ramanslag

70 589

C

Konkurrensfrågor

65 579

1

Konkurrensverket, ramanslag

62 106

2

Konkurrensforskning, ramanslag

3 473

D

Teknisk forskning och utveckling

1 246 568

1

Teknisk forskning och utveckling, ramanslag

672 953

2

Rymdstyrelsen: Förvaltningskostnader, ramanslag

14 351

3

Rymdverksamhet, ramanslag

524 013

4

Bidrag till Stiftelsen Sveriges teknisk-vetenskapliga attachéverksamhet,

obetecknat anslag

29 892

5

Bidrag till Ingenjörsvetenskapsakademien, obetecknat anslag

5 359

E

Utrikeshandel, export- och investeringsfrämjande

272 420

1

Kommerskollegium, ramanslag

46 533

2

Exportfrämjande verksamhet, ramanslag

127 656

3

Exportkreditnämnden, ramanslag

50 000

4

AB Svensk Exportkredits statsstödda exportkreditgivning, ramanslag

9 063

5

Investeringsfrämjande, ramanslag

39 168

F

Konsumentfrågor

103 004

1

Marknadsdomstolen, ramanslag

4 686

2

Konsumentverket, ramanslag

67 876

3

Allmänna reklamationsnämnden, ramanslag

13 560

4

Fastighetsmäklarnämnden, ramanslag

6 068

5

Stöd till konsumentorganisationer, ramanslag

4 100

6

Stöd till konsumentforskning, ramanslagSpecifi

2 114

7

Bidrag till miljömärkning av produkter, obetecknat anslag

4 600

1998

1000-tal kronor

25

Allmänna bidrag till kommuner

93 048 700

A

Bidrag och ersättning till kommuner och landsting

93 048 700

1

Generellt statsbidrag till kommuner och landsting, ramanslag

71 326 400

2

Bidrag till särskilda insatser i vissa kommuner och landsting,

reservationsanslag

736 600

3

Statligt utjämningsbidrag till kommuner och landsting, obetecknat anslag

20 985 000

4

Bidrag till Rådet för kommunal redovisning, obetecknat anslag

700

26

Statsskuldsräntor m.m.

109 125 000

A

Räntor på statsskulden

108 415 000

1

Räntor på statsskulden, ramanslag

108 415 000

B

Oförutsedda utgifter

10 000

1

Oförutsedda utgifter, ramanslag

10 000

C

Riksgäldskontorets provisionskostnader

700 000

1

Riksgäldskontorets provisionskostnader i samband med upplåning och

skuldförvaltning, ramanslag

700 000

27

Avgiften till Europeiska gemenskapen

19 645 000

A

Svergies avgift till gemenskapsbudgeten

19 645 000

1

Tullavgift, ramanslag

2 934 000

2

Särskilda jordbrukstullar och sockeravgifter, ramanslag

362 000

3

Mervärdesskattebaserad avgift, ramanslag

8 093 000

4

Avgift baserad på bruttonationalinkomsten, ramanslag

8 256 000

SUMMA ANSLAG

687 815 280

Specifikation av statsbudgetens inkomster

budgetåret 1998

1998

1000-tal kronor

1000 Skatter m.m.:

601 991 493

1100 Skatt på inkomst:

98 829 396

1110 Fysiska personers inkomstskatt:

34 100 365

 1111 Fysiska personers inkomstskatt

34 100 365

 varav: Inkomster

436 865 798

 varav: Utgifter

402 765 434

1120 Juridiska personers inkomstskatt:

58 964 032

 1121 Juridiska personers inkomstskatt

57 884 032

 varav: Inkomster

84 009 327

 varav: Utgifter

26 125 295

 1123 Beskattning av tjänstegruppliv

1 080 000

1130 Ofördelbara inkomstskatter:

3 000 000

 1131 Ofördelbara inkomstskatter

3 000 000

1140 Övriga inkomstskatter:

2 765 000

 1141 Kupongskatt

1 650 000

 1144 Lotteriskatt

1 115 000

1200 Socialavgifter och allmänna egenavgifter:

208 777 250

 1211 Folkpensionsavgift

52 303 082

 1221 Sjukförsäkringsavgift

58 425 708

 1231 Barnomsorgsavgift

0

 1241 Utbildningsavgift

0

 1251 Tilläggspensionsavgift, netto

3 817 710

 varav: Inkomster

54 538 708

 varav: Utgifter

50 720 998

 1252 Delpensionsavgift

0

 varav: Inkomster

1 555 039

 varav :Utgifter

1 555 039

1998

1000-tal kronor

 1253 Arbetsskadeavgift, netto

4 714 269

 varav: Inkomster

10 733 269

 varav: Utgifter

6 019 000

 1254 Arbetsmarknadsavgift

38 693 055

 1255 Arbetarskyddsavgift

1 292 033

 1256 Lönegarantiavgift

1 900 049

 1257 Sjömanspensionsavgift, netto

0

 varav: Inkomster

29 000

 varav: Utgifter

29 000

1260 Allmänna egenavgifter:

3 213 000

 1261 Allmän sjukförsäkringsavgift

3 213 000

 1262 Allmän pensionsavgift, netto

0

 varav: Inkomster

52 002 711

 varav: Utgifter

52 002 711

 1281 Allmän löneavgift

33 074 856

 1291 Särskild löneskatt

11 343 489

 1299 Avräkning av socialavgifter

0

1300 Skatt på egendom:

35 105 157

1310 Skatt på fast egendom:

24 240 100

 1312 Fastighetsskatt

24 240 100

1320 Förmögenhetsskatt:

5 145 057

 1321 Fysiska personers förmögenhetsskatt

5 064 497

 1322 Juridiska personers förmögenhetsskatt

80 560

1330 Arvsskatt och gåvoskatt:

1 520 000

 1331 Arvsskatt

1 300 000

 1332 Gåvoskatt

220 000

1340 Övrig skatt på egendom:

4 200 000

 1341 Stämpelskatt

4 200 000

1400 Skatt på varor och tjänster:

238 313 638

1410 Allmänna försäljningsskatter:

154 883 518

 1411 Mervärdesskatt

154 883 518

 varav: kommunmoms

23 473 773

1420, 1430 Skatt på specifika varor:

72 600 684

 1423 Försäljningsskatt på motorfordon

263 000

 1424 Tobaksskatt

8 500 000

 1425 Alkoholskatt

10 932 116

 1425:01 varav: Skatt på etylalkohol

4 590 000

 1425:02 varav: Skatt på vin och andra jästa drycker

3 213 258

 1425:03 varav: Skatt på mellanklassprodukter

241 858

 1425:04 varav: Skatt på öl

2 887 000

 1428 Energiskatt

50 928 568

 1429 Särskild avgift på svavelhaltigt bränsle

0

 1431 Särsk. skatt på el.kraft fr. kärnkraftverk

1 595 000

 1435 Särskild skatt mot försurning

57 000

 1436 Skatt på avfall

325 000

1998

1000-tal kronor

1440 Överskott vid försäljning av varor med statsmonopol:

25 000

 1442 Systembolaget AB:s inlevererade överskott

25 000

1450 Skatt på tjänster:

1 166 136

 1451 Reseskatt

0

 1452 Skatt på annonser och reklam

1 121 136

 1454 Skatt på spel

45 000

1460 Skatt på vägtrafik:

5 873 000

 1461 Fordonsskatt

5 873 000

1470 Skatt på import m.m.:

3 650 300

 1471 Tullmedel

3 316 000

 1472 Övriga skatter m.m. på import

-5 700

 1473 Jordbruks- och sockeravgifter

340 000

1480 Övriga skatter på varor och tjänster:

115 000

 1481 Övriga skatter på varor och tjänster

115 000

1500 Utjämningsavgift:

20 966 052

 1511 Utjämningsavgift för kommuner och landsting

20 966 052

1600 Betalningsdifferenser:

0

1610 Betalningsdifferenser pga anstånd, netto:

0

 1611 Betalningsdifferenser pga anstånd, netto

0

1620 Betalningsdifferenser pga restföring:

0

 1621 Betalningsdifferenser pga. restföring av fysiska

 personers inkomstskatt

0

 1622 Betalningsdifferenser pga. restföring juridiska

 personers inkomstskatt

0

 1623 Betalningsdifferenser pga restföring av arbetsgivar

 avgifter

0

 1624 Betalningsdiffereser pga restföring av mervärdesskatt

0

 1625 Betalningsdiffereser pga räntor m m

0

2000 Inkomster av statens verksamhet:

39 704 082

2100 Rörelseöverskott:

14 271 900

2110 Affärsverkens inlevererade överskott:

491 900

 2113 SJ:s inlevererade överskott

0

 2114 Luftfartsverkets inlevererade överskott

135 000

 2116 Affärsverket svenska kraftnäts inlevererade utdelning

 och inleverans av motsvarighet till statlig skatt

309 000

 2118 Sjöfartsverkets inlevererade överskott

47 900

2120 Övriga myndigheters inlevererade överskott:

180 000

 2124 Inlevererat överskott av Riksgäldskontorets

 garantiverksamhet

50 000

 2126 Inlevererat överskott av statsstödd exportkredit

130 000

1998

1000-tal kronor

2130 Riksbankens inlevererade överskott:

9 800 000

 2131 Riksbankens inlevererade överskott

9 800 000

2150 Överskott från spel verksamhet:

3 800 000

 2153 Inlevererat överskott från AB Svenska Spel

3 800 000

2200 Överskott av statens fastighetsförvaltning:

176 000

2210 Överskott av fastighetsförvaltning:

176 000

 2215 Överskott av Statens fastighetsverks verksamhet

176 000

2300 Ränteinkomster:

1 399 983

2310, 2320 Räntor på näringslån:

78 275

 2314 Ränteinkomster på lån till fiskerinäringen

3 677

 2316 Ränteinkomster på vattenkraftslån

23

 2321 Ränteinkomster på skogsväglån

4

 2322 Räntor på övriga näringslån, Kammarkollegiet

48 581

 2323 Räntor på övriga näringslån, Statens jordbruksverk

990

 2324 Ränteinkomster på lokaliseringslån

25 000

2340 Räntor på studielån:

1 278 500

 2341 Ränteinkomster på statens lån för universitets-

 studier och garantilån för studerande

0

 2342 Ränteinkomster på allmänna studielån

38 500

 2343 Ränteinkomster på studielån upptagna efter 1989

1 240 000

2360 Räntor på medel avsatta till pensioner:

6 000

 2361 Räntor på medel avsatta till folkpensionering

6 000

2370 Räntor på beredskapslagring:

13 000

 2371 Räntor på beredskapslagring och förråds-

 läggningar

13 000

2380, 2390 Övriga ränteinkomster:

24 208

 2383 Ränteinkomster på statens bosättningslån

40

 2385 Ränteinkomster på lån för studentkårslokaler

0

 2391 Ränteinkomster på markförvärv för jordbrukets

 rationalisering

700

 2392 Räntor på intressemedel

2 000

 2394 Övriga ränteinkomster

18 768

 2395 Räntor på särskilda räkningar i Riksbanken

2 700

2400 Aktieutdelning:

12 000 000

2410 Inkomster av statens aktier:

12 000 000

 2411 Inkomster av statens aktier

12 000 000

2500 Offentligrättsliga avgifter:

8 046 986

 2511 Expeditions- och ansökningsavgifter

558 993

 2519 Koncessionsavgift på televisionens område

275 188

 2521 Avgifter till granskningsnämnden

4 536

 2522 Avgifter för granskning av filmer och videogram

10 000

 2523 Avgift generations växling

291 000

1998

1000-tal kronor

 2524 Bidrag för ungdomspraktik

557 000

 2525 Finansieringsavgift från arbetslöshetskassor

2 540 000

 2526 Utjämningsavgift från arbetslöshetskassor

66 120

 2527 Avgifter för statskontroll av krigsmaterieltill-

 verkningen

14 200

 2528 Avgifter vid bergsstaten

5 500

 2529 Avgifter vid patent- skydd av miljön, en effektiv användning av energi

och naturresurser samt en hållbar

försörjning, dvs. att ekosystemens långsiktiga produktionsförmåga säkras. Med

den breda ansats som regeringen har

vad gäller en hållbar utveckling, är inte miljöskulden enligt ovanstående

definition tillräcklig. Flera delar av vad

regeringen avser med en hållbar utveckling inkluderas nämligen inte i begreppet.

Samtidigt är det angeläget att kunna följa och värdera om samhällsutvecklingen i

 stort är hållbar och vilka

framsteg som gjorts. Miljövårdsberedningen har uppdragits att i nära samarbete

med Naturvårdsverket ta fram

förslag till indikatorer för en ekologiskt hållbar utveckling. Även

Konjunkturinstitutets (KI) och Statistiska

centralbyråns (SCB) arbete med utveckling av monetära respektive fysiska

miljöräkenskaper ska beaktas.

Eftersom indikatorer på en ekologiskt hållbar utveckling i Sverige ännu inte är

färdigställda kommer det att dröja

innan en heltäckande uppföljning av samhällsutvecklingen kan göras. Den

statistik som i dag produceras av bl.a.

SCB ger dock en översiktlig bild främst vad avser skyddet av miljön. För att

ändå få en viss grund för en bedömning

av hur miljöambitionerna i konvergensprogrammet har fullföljts beskrivs nedan

utvecklingen av några

miljöindikatorer relaterade till de tre delmålen för ekologisk hållbarhet.

Skydd av miljön

Försurningen av mark och vatten orsakas till stor del av, förutom naturliga

processer, nedfall av försurande svavel-

och kväveföreningar. Mellan 1980 och 1995 minskade svavelutsläppen i Sverige med

 ca 80 procent. Det är främst

en följd av en övergång till olja med lägre svavelhalter. Sedan början av

1990-talet har de svenska utsläppen legat på

en relativt konstant låg nivå. Svavelproblemet är trots detta långt ifrån löst

då mer än 80 procent av svavelnedfallet

kommer från utländska källor. Vägtrafik och annan samfärdsel svarar för mer än

80 procent av utsläppen av

kväveoxider. Mellan 1980 och 1995 minskade utsläppen med knappt 20 procent,

medan målet var en minskning med

30 procent.

Koldioxid är en växthusgas som liksom metan, dikväveoxid, ozon m.fl. antas

förstärka växthuseffekten och

därigenom påverka det globala klimatet. Sveriges utsläpp av koldioxid har

minskat med ca 30 procent under 1980-

talet. Under 1990-talet har dock utsläppen följt en svagt ökande trend. På

grundval av normalårskorrigerade värden

bedöms utsläppen av koldioxid öka med 4 procent till år 2000. Styrmedel införda

mellan 1990 och 1996 bedöms

resultera i att utsläppen blir 17,5 miljoner ton (ca 23 procent) lägre år 2000

än vad som skulle vara fallet utan införda

åtgärder. Denna dämpande effekt beräknas till över 90 procent orsakas av miljö-

och energiskatter inklusive moms.

Per capita räknat har Sverige mycket låga utsläpp av koldioxid jämfört med de

flesta andra industriländer. Mer än en

tredjedel av de svenska utsläppen av växthusgaser kommer från vägtrafiken.

Övergödning av sjöar och hav kommer av höga koncentrationer av bl.a.

växtnäringsämnena kväve och fosfor.

Fram till mitten av 1980-talet ökade övergödningen av Västerhavet och Östersjön.

 Sedan dess finns en tendens till

stabilisering av halterna av kväve och fosfor, eller möjligen en minskning.

Vattenburna utsläpp av kväve från

Sverige till omgivande hav har minskat med omkring 20 procent och ungefär en

lika stor minskning har skett för den

totala luftburna kvävebelastningen på Östersjön. Tydliga förbättringar har skett

 i många sjöar även om var sjätte sjö

fortfarande beräknas vara alltför näringsrik.

Utsläppen av de flesta metaller har minskat kraftigt under de senaste 20-25

åren. Nuvarande nedfall av metaller

kommer till största delen från andra länder. Kvicksilverutsläppen till luft var

t.ex. mycket stora fram till början av

1970-talet, som mest 20-30 ton per år, men har sedan minskat kraftigt, till ca 1

 ton per år.

De areela näringarna, i första hand jord- och skogsbruk, är den verksamhet som

haft den största negativa

påverkan på biologisk mångfald under de senaste decennierna. Problemen handlar

främst om förstörelse och

försämring av biotoper (livsmiljöer) för växter och djur genom bl.a. avverkning,

 dikning, igenplantering och

gödsling av naturliga fodermarker. Det sker dock stora ansträngningar inom dessa

 sektorer för att vända och anpassa

utvecklingen för att i stället bidra till att bevara biologisk mångfald.

Effektiv användning

Många miljöproblem globalt sett är kopplade till energiproduktion och

-användning främst genom utnyttjandet av

fossila bränslen. Den totala energitillförseln i Sverige år 1995 är ungefär 32

procent högre än 1970 (om kärnkraftens

omvandlingsförluster inkluderas) samtidigt som bruttonationalprodukten ökat med

ca 48 procent i fasta priser under

perioden. Detta innebär att den svenska ekonomin blivit mindre energiintensiv

under perioden 1970-1995. Samtidigt

är svensk energiförbrukning relativt hög jämfört med många andra industriländer,

 vilket kan förklaras av bl.a. det

kalla klimatet, den energiintensiva industrin och de långa transportsträckorna.

Hållbar försörjning

Hållbar försörjning har bl.a. att göra med att användningen av resurser inte

långsiktigt kan överskrida den takt med

vilken naturen skapar nya.

Sverige är i förhållande till många andra länder rikt på vatten. Unikt är

dessutom så låga bakteriehalter på många

platser i landet att man kan ta dricksvatten ur sjöar och vattendrag utan

avancerad rening.

Virkesförrådet i Sverige har ökat med 65 procent sedan 1920-talet. Även

tillväxten av virke har ökat.

Avverkningen är och har under lång tid varit lägre än tillväxten och

prognostiseras att så förbli under åtminstone

ytterligare några decennier.

Uppskattningar av de naturliga fiskebestånden i våra omgivande vatten har gjorts

 sedan 1974. Både runt öst- och

västkusten minskade fiskbestånden och fångsterna generellt under 1970- och delar

 av 1980-talen på grund av bl.a. ett

alltför intensivt fiske. I Östersjön har även minskad salthalt och syrebrist

till följd av övergödning och dåligt

vattenutbyte med Nordsjön minskat beståndet av framför allt torsk. Under

1990-talet har dock fiskebeståndet och

fångsterna ökat igen. De relativt stora inflödena av syrerikt vatten som ägde

rum under 1993/94 till Östersjön, i

kombination med fiskerestriktioner har medfört en ökning av torskbeståndet

fr.o.m. 1995.

Att återvinna material i ett kretslopp är en del i att uppnå en hållbar

försörjning. Sedan 1994 har

materialåtervinningen ökat med t.ex. 130 000 ton förpackningar, 10 000 ton

returpapper och 10 000 ton däck. Enligt

en rapport från Naturvårdsverket klarade producenterna redan 1996 i stort sett

uppsatta återvinningsmål för 1997.

Nya och i många fall högre återvinningsmål har nu satts upp som skall vara

uppfyllda år 2001.

Den ekonomiska politikens miljöpåverkan

De gångna 25 årens miljöarbete har inneburit att den tidigare accelererande

miljöförstöringen i vårt land bromsats

upp och i viktiga avseenden vänts. De svenska utsläppen av många miljöskadliga

ämnen har t.ex. minskat kraftigt. I

diagram U.1 nedan återges utvecklingen för några viktiga ämnen sedan 1970.

Sälar, uttrar och havsörnar har

återhämtat sig. Industriutsläppen minskar och avfallet nyttiggörs i allt högre

grad. Luft och vatten är i många

avseenden betydligt renare. Hushållningen med naturresurser har förbättrats.

Energianvändningen har sedan mitten

på 1970-talet ökat långsammare än BNP. Samtidigt finns problem kvar med t.ex.

försurning, övergödning, biologisk

mångfald och globala frågor som koncentrationen av växthusgaser i atmosfären.

Miljökvaliteten har i många fall inte

förbättrats i samma takt som utsläppen minskar. Anledningen kan dels vara

fortsatta nedfall från långväga ut-

släppskällor men också att det ofta tar tid innan minskade utsläpp leder till

minskad koncentration av skadliga ämnen

i mark och vatten. Miljöpolitik verkar således på lång sikt, vilket också

innebär att effekterna av den förda politiken

ofta inte kan avläsas förrän längre fram i tiden. Den pågående utvecklingen av

både miljöräkenskaper och indikatorer

för en ekologisk hållbar utveckling kommer dock med tiden att förbättra

informationen om sambandet mellan

ekonomi och miljö. Tillgänglig information idag tyder inte på att den förda

ekonomiska politiken skulle ha medfört

en försämrad utveckling av den svenska miljön.

Not.. Uppgifterna före 1980 är ej helt jämförbara med data för efterföljande år

på grund av ändrade beräkningsmetoder.

Källa: SOU 1997:11, Na 18 SM 9701

Bilaga 4

Avstämning av målet om

en halverad öppen

 arbetslöshet till år 2000

.

BILAGA 4

Avstämning av målet om en halverad öppen

arbetslöshet till år 2000

Innehållsförteckning

1 Inledning 4

2 Utvecklingen på arbetsmarknaden 4

2.1 Sysselsättningsutvecklingen 4

2.2 Arbetslöshetens utveckling 5

2.3 Utvecklingen av lediga platser 7

2.4 Löneutvecklingen 7

3 Regeringens politik för ökad sysselsättning och minskad

arbetslöshet 8

3.1 Den hittills förda politiken 8

3.2 Regeringens förslag i budgetpropositionen

 för år 1998 10

4 Bedömning av utvecklingen av tillväxt , sysselsättning

och arbetslöshet fram till år 2000 14

4.1 Bedömning av den ekonomiska utvecklingen

 fram till år 2000 14

4.2 Bedömning av utvecklingen på arbetsmarknaden

 fram till år 2000 15

1 Inledning

Den svenska ekonomin har under 1990-talet präglats av två stora obalanser;

betydande underskott i de offentliga

finanserna och en hög arbetslöshet. Regeringens politik har inriktats på att

komma tillrätta med dessa obalanser.

Saneringen av de offentliga finanserna har varit framgångsrik, och målet om

balans i de offentliga finanserna

kommer att uppnås 1998. För åren närmast därefter beräknas de offentliga

finanserna att visa överskott.

Förstärkningen av de offentliga finanserna har skett genom en kombination av

besparingar och skattehöjningar för att

få en rimlig fördelningsprofil. Den förda politiken har medfört ett ökat

förtroende för den ekonomiska politiken och

därigenom möjliggjort lägre räntor.

Att minska arbetslösheten är regeringens främsta uppgift. I

regeringsförklaringen i mars 1996 uttalade regeringen

att den satt som mål att Sverige år 2000 skall ha halverat den öppna

arbetslösheten till 4 procent. Riksdagen ställde

sig i juli 1996 bakom detta mål.

I 1996 års reviderade finansplan utfäste sig regeringen att inför riksdagen

varje halvår redovisa en avstämning i

förhållande till målet om en halverad öppen arbetslöshet. I samband med 1997 års

 ekonomiska vårproposition

presenterades den första av dessa halvårsvisa avstämningar. I det följande

redovisas den andra avstämningen, vilken

innehåller en redogörelse för utvecklingen på arbetsmarknaden samt en

redovisning av regeringens politik för en

halverad arbetslöshet.

2 Utvecklingen på arbets-

marknaden

Till följd av den djupa lågkonjunktur som svensk ekonomi genomgick i början av

1990-talet försämrades

arbetsmarknadsläget kraftigt. Andelen av befolkningen i åldrarna 16-64 år som

hade arbete föll från 83 procent år

1990 till 71 procent år 1994. Under samma period ökade den öppna arbetslösheten

från 1,7 procent till ca 8 procent

och antalet personer i konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiska åtgärder ökade

 från 1,2 procent till ca 5 procent

av arbetskraften

Det försämrade arbetsmarknadsläget var resultatet av flera samverkande faktorer.

 Den viktigaste anledningen till

sysselsättningsfallet och den snabba ökningen av den öppna arbetslösheten var

ett mycket kraftigt bortfall i den

inhemska efterfrågan. Dessutom utvecklades världsekonomin svagt under

början av 1990-talet, efter 1980-talets långa högkonjunktur. Överhettningen av

den svenska ekonomin i slutet av

förra decenniet skapade problem för industrins internationella konkurrenskraft

med produktionsminskningar som

följd.

2.1 Sysselsättningsutvecklingen

Kring årsskiftet 1993/1994 förbättrades arbetsmarknadsläget och sysselsättningen

 ökade. Den främsta orsaken till

denna förbättring var en depreciering av den svenska kronan vilket medförde ett

gynnsamt kostnadsläge för den

svenska industrin och därmed en hög exporttillväxt. Totalt ökade

sysselsättningen med drygt 2,5 procent eller 100

000 personer från början av 1994 till slutet av 1995, vilket historiskt sett är

en hög ökningstakt. Sysselsättningen mätt

i antalet arbetade timmar ökade med hela 5,5 procent under denna period. Under

andra halvåret 1995 försämrades

den internationella konjunkturen vilket drabbade den svenska exportindustrin

negativt och resulterade i en fallande

sysselsättning under 1996. Mellan fjärde kvartalet 1995 och fjärde kvartalet

1996 föll sysselsättningen med ca 35 000

personer. Sysselsättningen fortsatte att falla under inledningen av 1997, främst

 inom kommunerna och byggnads-

industrin. Den nedåtgående trenden i antalet sysselsatta bröts under det andra

kvartalet och antalet

sysselsatta ökade. Mellan juli och augusti fortsatte antalet sysselsatta att

öka. Antalet sysselsatta var dock färre i

augusti i år än i augusti förra året.

Under lågkonjunkturens inledningsfas minskade antalet arbetade timmar och

antalet sysselsatta

personer i ungefär samma omfattning men när

konjunkturen vände uppåt under 1993 ökade antalet arbetade timmar mycket

snabbare än sysselsättningen. Detta kan

till stor del kan förklaras av en minskad frånvaro. I likhet med antalet

sysselsatta har antalet arbetade timmar minskat

under

inledningen av 1997.

Utvecklingen inom olika branscher

Åren 1990 till 1994 försvann nära en fjärdedel av jobben inom industrin,

byggsektorn och jord- och skogsbruk.

Sysselsättningen inom jord- och skogsbruk har emellertid visat på en trendmässig

 nedgång under flera decennier.

Många jobb förlorades också inom den privata tjänstesektorn, t. ex. inom handel

och kommunikationer. I kölvattnet

av den exportledda uppgången i ekonomin under 1994-1995

ökade sysselsättningen främst inom industri och privat tjänstesektor.

Industriproduktionen nådde

mycket höga nivåer, men på grund av en kraftig produktivitetsökning ökade inte

sysselsättningen i samma

omfattning.

Antalet industrisysselsatta ökade med ca 70 000 personer mellan början av 1994

och början av 1996. En viss

återhämtning skedde således i den hårt decimerade industrisektorn.

Sysselsättningen inom industrin började

emellertid minska igen under 1996 och ungefär 15 000 industrijobb gick

förlorade. Byggnadsindustrins negativa

utveckling bestod under 1996 medan sysselsättningen inom den privata

tjänstesektorn fortsatte öka. Sysselsättningen i den privata tjänstesektorn

ökade med sammanlagt ca 70 000 personer

under perioden 1993 till 1996. En svag ökning av tjänstesysselsättningen under

1996 följdes av en kraftig uppgång

under första halvåret 1997.

Enskilda delar av tjänstesektorn har utvecklats olika. Inom varuhandel,

samfärdsel, post och tele har

sysselsättningen minskat kraftigt, medan sysselsättningen inom bank och

försäkring, uppdragstjänster samt personliga

tjänster har ökat under hela 1990-talet.

Sysselsättningen inom den offentliga sektorn har minskat kontinuerligt sedan

1992. Vid årsskiftet 1996/1997 var

antalet offentligt sysselsatta ca 150 000 färre än vid årsskiftet 1991/1992,

vilket motsvarar en minskning med

närmare 10 procent. Under perioden 1992 till 1994 var det främst antalet

sysselsatta inom förvaltning som minskade,

men

under senare år är det framför allt antalet sysselsatta inom vård och omsorg som

 minskat. Under första halvåret 1997

gjorde fortsatta neddragningar inom främst den kommunala sektorn att

sysselsättningen inom den offentliga sektorn

fortsatte att minska.

2.2 Arbetslöshetens utveckling

Efter konjunkturuppgången 1994/1995 skedde

successiv försämring av arbetsmarknadsläget under 1996. Arbetslösheten steg från

 7,7 procent år 1995 till 8,1

procent år 1996. Dessutom befann sig ca 195 000 personer i konjunkturberoende

arbetsmarknadsåtgärder.

Sammantaget var 540 000 personer eller 12,6 procent av arbetskraften antingen

öppet arbetslösa eller i

konjunkturberoende åtgärder under 1996.

Antalet arbetslösa fortsatte att öka i början av 1997. Den negativa trenden

bröts under det andra kvartalet och

arbetslösheten har minskat sedan dess. I augusti var arbetslösheten för första

gången lägre än mot-

svarande månad föregående år. Justerat för

säsongsvariationer föll den öppna arbetslösheten med 0,5 procentenheter till 7,7

 procent under

perioden augusti 1996 till augusti 1997. Under

samma period minskade även antalet personer i konjunkturberoende

arbetsmarknadsåtgärder med 7 000 personer.

Nedgången i den öppna arbetslösheten beror till stor del på att ett stort antal

personer, främst kvinnor, påbörjat

utbildningar inom ramen för kunskapslyftet.

Män och äldre har de längsta arbetslöshetstiderna

En ökad arbetslöshet kan dels bero på att antalet personer som blir arbetslösa

överstiger antalet

personer som lämnar arbetslösheten, dels på att den arbetslöses genomsnittliga

tid i arbetslöshet ökar. Under 1990-

talet har det skett en kraftig uppgång i såväl inflöde som varaktighet, d.v.s

fler personer blir arbetslösa samtidigt som

arbetslöshetsperioderna förlängs. Mellan 1990 och 1994 steg arbetslöshetstiderna

 kraftigt för både män och kvinnor.

Männens arbetslöshetstider nästan fördubblades från i genomsnitt 15,3 veckor

1990 till 29,4 veckor 1994.

Kvinnornas arbetslöshetstider ökade i något mindre

omfattning; från 14,2 veckor 1990 till 25,3 veckor fyra år senare. Mellan 1994

och 1995 minskade

arbetslöshetstiderna något för båda könen till följd av det förbättrade

arbetsmarknadsläget, men under 1995 vände

arbetslöshetstiderna uppåt igen. Den

genomsnittliga varaktigheten 1996 var ca 29 veckor för män och ca 26 veckor för

kvinnor.

Fördelat efter ålder har de äldre på arbetsmarknaden (55-64 år) de längsta

arbetslöshetstiderna. Dock har denna

grupp inte ökat sina arbetslöshetstider lika mycket som andra grupper. År 1990

var den genomsnittliga varaktigheten

i den äldsta gruppen 30,8 veckor jämfört med 37,4 veckor 1994. Detta skall

jämföras med den yngsta gruppen (16-

24 år) vars genomsnittliga varaktighet var ca 10 veckor 1990 mot över 21 veckor

1994. Även i åldrarna 25-54 år har

arbetslöshetstiderna ökat.

Antalet långtidsarbetslösa och långtidsinskrivna

Även långtidsarbetslösheten har stigit under de

senaste åren. Ökningen av långtidsarbetslösheten var speciellt kraftig under

1993 och har sedan dess fortsatt att öka

med undantag för 1995 då arbetsmarknadsläget förbättrades. I Sverige brukar man

med långtidsarbetslösa avse

arbetslöshet som varat längre än sex månader medan man i internationella

jämförelser oftast avser personer som

varit arbetslösa längre än ett år. Sett till antalet personer som varit

arbetslösa mer än ett halvår var andelen långtids-

arbetslösa, av det totala antalet arbetslösa, 32 procent 1993. Året därpå hade

siffran ökat till 38 procent. Under 1995

minskade andelen långtidsarbetslösa till 35 procent för att 1996 åter öka till

38 procent. Under första halvåret 1997

har långtidsarbetslösheten ökat ytterligare.

Långtidsarbetslösheten har varit något högre bland män än bland kvinnor. Denna

skillnad har dock

tenderat att jämna ut sig de senaste åren. I åldrarna 16 till 64 år var ca 40

procent av männen och

36 procent av kvinnorna arbetslösa mer än sex

månader förra året. Långtidsarbetslösheten i de

yngsta åldersgrupperna (16-24 år) är lägst. År 1996 uppgick den till 26 procent

för män och 23 procent för kvinnor.

I åldersgruppen 55-64 år var däremot 57 procent av männen och 52 procent av

kvinnorna långtidsarbetslösa.

Långtidsarbetslösheten är emellertid stor även i åldersgruppen 25-34 år. I denna

 grupp återfinns de ungdomsgrupper

som trädde in på

arbetsmarknaden under lågkonjunkturens inledningsfas.

Trots att den svenska långtidsarbetslösheten ökat kraftigt under 1990-talet,

befinner den sig på en

internationellt sett låg nivå. År 1996 hade 17 procent av det totala antalet

arbetslösa i Sverige varit

arbetslösa i mer än ett år vilket skall jämföras med 41 procent för övriga

Västeuropa. Den främsta förklaringen till

de låga svenska siffrorna är arbetsmarknadspolitikens omfattning. Deltagande i

arbetsmarknadspolitiska åtgärder betraktas som ett avbrott i arbetslösheten. I

genomsnitt har

arbetsmarknadsåtgärderna under de senaste fyra åren omfattat mer än 200 000

åtgärdsplatser per år. Många

personer har dessutom genomgått mer än en åtgärd och en betydande rundgång

förekommer mellan

åtgärder och öppen arbetslöshet. Detta faktum gör att siffrorna över antalet

långtidsarbetslösa underskattar antalet

personer som står utanför reguljär sysselsättning under en längre tid.

Ett mer rättvisande mått på långtidsarbetslöshetens omfattning ges av antalet

långtidsinskrivna vid landets

arbetsförmedlingar. Första halvåret 1997 hade 124 000 personer varit inskrivna i

 mer än 2 år och under denna

period varit helt utan arbete. Av dessa var 74 000 män och 50 000 kvinnor. I

relation till total arbetslöshet (antalet

arbetslösa och i arbetsmarknadsåtgärder vid förmedlingarna) utgjorde dessa

personer 19 procent. Bland kvinnorna

var de långtidsinskrivnas andel 16 procent och bland

männen 21 procent. Även om situationen ser mycket bekymmersam ut, ökade de

långtidsinskrivnas möjligheter att

få jobb mer än för övriga arbetslösa när sysselsättningen ökade under 1994/1995.

 En möjlig förklaring till detta är att

de långtidsarbetslösas

anställningsbarhet har kunnat upprätthållas genom arbetsmarknadspolitiska

åtgärder.

2.3 Utvecklingen av lediga platser

Antalet vakanser, d.v.s. antalet nyanmälda lediga platser med en varkatighet på

mer än 10 dagar, föll med en

tredjedel underperioden 1990 till 1993. Med konjunkturuppgången under slutet av

1993 började antalet lediga platser

emellertid öka.Vid inledningen av 1995 var antalet lediga platser ca 30 000 för

 att sedan sjunka till drygt 20 000

under det fjärde kvartalet 1996. Den negativa trenden fortsatte under det första

 kvartalet 1997 men bröts under det

andra kvartalet och antalet lediga platser började öka.

Ett mått på hur väl arbetsmarknaden fungerar är relationen mellan antalet

arbetslösa och antalet

vakanser. Ju längre tid det tar att tillsätta en vakans med en kompetent sökande

 vid samma nivå på

arbetslösheten, desto sämre fungerar arbetsmarknaden. Det mesta tyder på att

förhållandet mellan antalet arbetslösa

och antalet vakanser varit stabilt under 1980-talet och 1990-talets första del.

Mellan 1993 och 1995 ökade emellertid

antalet kvarstående lediga platser mycket kraftigt utan att antalet arbetslösa

minskade i samma omfattning, vilket kan

tolkas som en begynnande obalans på arbetsmarknaden.

2.4 Löneutvecklingen

Reallöneutvecklingen var svag under 1990-talets första hälft, men 1996 ökade

reallönerna kraftigt för första gången

under 1990-talet. Det kan delvis förklaras av att arbetsmarknadens parter inte

justerat ner sina

inflationsförväntningar, vilket resulterade i höga nominella löneökningar trots

en låg inflationstakt.

Den s.k. Edin-gruppen föreslog 1995 en norm för hur mycket lönerna kan öka på

medellång sikt. Normen

innebär att lönerna inklusive löneglidning och lönebikostnader i Sverige inte

får öka mer än

arbetskraftskostnaderna i övriga västeuropeiska

länder. Edin-gruppen kom fram till att lönerna inte borde öka mer än 3,5 procent

 per år för att Sverige skall kunna

behålla en konkurrenskraftig ekonomi och öka sysselsättningen.

TABELL 2.1 LÖNEUTVECKLINGEN UNDER

PERIODEN 1993-1996

PROCENTUELL FÖRÄNDRING

1993

1994

1995

1996

Tillverkningsindus

tri

3,4

3,1

4,7

7,4

Byggnadsindustri

2,5

0,1

4,3

3,5

Övrigt näringsliv

2,9

2,4

3,6

5,6

Stat

2,5

2,7

2,5

7,3

Kommuner

2,4

2,5

1,5

5,9

Totalt

2,9

2,4

3,3

6,1

Källa: Konjunkturinstitutet

De genomsnittliga löneökningarna mellan 1995 och 1996 var 6,1 procent, varav 1,7

 procent utgjordes av

löneglidning. Inom tillverkningsindustrin ökade lönerna med 7,4 procent, varav

hälften var löneglidning. De svenska

löneökningarna skall jämföras med genomsnittet för övriga Europa som var drygt 3

 procent. Att löneökningstakten

för helåret 1996 var betydligt högre än under föregående år, då lönerna steg med

 3,3 procent, är delvis en effekt av

avtalens konstruktion. Till följd av att löneökningarna började gälla senare

1995 än 1996, blev löneökningstakten

mellan 1995 och 1996 särskilt hög. Trots dessa tekniska faktorer måste ändå

löneökningarna för 1996 betraktas

som mycket höga mot bakgrund av den historiskt sett låga inflationen och det

svaga arbetsmarknadsläget.

3 Regeringens politik för ökad sysselsättning och minskad

arbetslöshet

3.1 Den hittills förda politiken

Regeringens politik har inriktats på att komma till rätta med två stora

obalanser i svensk ekonomi;

underskotten i de offentliga finanserna och den höga arbetslösheten.

Konsolideringsprogrammet för de offentliga

finanserna har medfört en markant förbättring på bara några år. För 1997

beräknas underskottet bli 1,9 procent av

BNP och för 1998 kommer målet om balans att uppnås. Regeringens mål för åren

därefter är att ha ett överskott i de

offentliga finanserna på 2 procent av BNP i genomsnitt över en konjunkturcykel.

Konsolideringsprogrammet är en integrerad del av regeringens politik för ökad

sysselsättning och minskad

arbetslöshet. Utgångspunkten är att sunda

offentliga finanser och prisstabilitet ger en god samhällsekonomisk grund för en

 hållbar ekonomisk tillväxt och hög

sysselsättning. En sådan politik skapar utrymme för låga räntor och medverkar

till att återupprätta förtroendet för

den ekonomiska politiken. Ett konkret uttryck för detta är de senaste årens

räntenedgång.

I den s.k. tillväxtpropositionen (prop. 1995/96:25) hösten 1995 lade regeringen

fram en dagordning för sitt arbete

att stärka tillväxten och sysselsättningen. Dagordningen har fyra

huvudbeståndsdelar. För det första måste kunskaps-

och kompetensnivån höjas. För det andra måste arbetsmarknadens funktionssätt

förbättras. Sverige kan inte ha

löneökningar som avviker nämnvärt från viktiga konkurrentländer. För det tredje

krävs goda villkor för företag och

företagande. För det fjärde måste kampen mot arbetslösheten även föras på den

internationella nivån. EU och dess

medlemsländer måste prioritera kampen mot arbetslösheten.

Regeringen har konkretiserat tillväxtpropositionens dagordning i bland annat

den s.k. sysselsättningspropositionen

(prop. 1996/96:222), budgetpropositionen för år 1996 (prop. 1996/97:1), den

arbetsrättsliga propositionen (prop.

1996/97:16), propositionen om arbetslöshetsförsäkringen (prop. 1996/97:107) och

1997 års ekonomiska

vårproposition (prop. 1996/97:150). I det följande ges en kort översikt över ett

 antal av de viktigare riksdagsbeslut

som dessa propositioner föranlett.

Utbildning och kompetensutveckling

I den ekonomiska vårpropositionen aviserade regeringen att den då redan

beslutade särskilda vuxen

utbildningssatsning omfattande 100 000 studieplatser per år under fem år med

start första juli 1997 skall utökas. I

enlighet med förslag i tilläggsbudget för 1997 har riksdagen beslutat att

ytterligare 10 000 platser tillförs hösten

1997. I budgetpropositionen för 1998 föreslår regeringen att ytterligare 10 000

platser skapas hösten 1998. Antalet

platser byggs därefter ut succesivt så att det sammanlagt blir ett tillskott på

40 000 platser år 2000. Därmed har

140 000 platser inom vuxenutbildningen skapats år 2000. Ett särskilt

utbildningsbidrag i nivå med

arbetslöshetsersättningen infördes från hösten 1997 för det första studieåret.

Arbetslösa skall prioriteras i satsningen

där kommunerna skall ha frihet att organisera och genomföra utbildningen utifrån

 lokala förutsättningar.

Beslut om att högskolan skall byggas ut med 30 000 reguljära platser fram till

hösten 1999 har fattats. Denna

utbyggnad kommer främst att ske vid de mindre och medelstora högskolorna. I

budget

propositionen för 1998 föreslår regeringen ytterligare utbyggnad av högskolan

(se avsnitt 3.2).

En ny modern lärlingsutbildning skall införas i gymnasieskolan. Vidare utökas

försöksverksamheten med

kvalificerad eftergymnasial yrkesutbildning från hösten 1997.

Då regeringen ser det angeläget att stimulera kompetensutvecklingen i mindre

företag har reglerna för

utbildningsvikariat förändrats. En övergång till bidrag i stället för avdrag

skall göra det möjligt även för små företag

att använda sig av utbildningsvikariaten. (se även avsnitt 3.2 om individuellt

anställningsstöd)

Arbetsmarknaden

Lönebildningen är central för att målet om en halverad arbetslöshet skall kunna

uppnås. Kommande

avtalsrörelser måste ge betydligt lägre nominella

löneökningar än tidigare. I samband med den ekonomiska vårpropositionen 1996

inbjöd regeringen

arbetsmarknadens parter att redovisa sin syn på lönebildningen och möjligheterna

 att gemensamt formulera

nödvändiga förändringar av förhandlings- och lönebildningssystemet. I flera av

de svar som parterna lämnade till

regeringen i månadsskiftet mars/april i år, framhölls att olika former av

förstärkningar av förmedlingsfunktionen kan

behöva göras. Regeringen har därför tillsatt en utredning som bland annat kommer

 att se över denna fråga.

Utredningen, som arbetar i nära samarbete med

arbetsmarknadens parter, har även i uppgift att analysera vilken effekt på

lönebildningen, och därmed på den

strukturella arbetslöshetsnivån, som övriga av parterna föreslagna åtgärder kan

ha. Ett slutbetänkande kommer att

lämnas i november 1998 med förslag till effektiva åtgärder i syfte att

säkerställa att den nödvändiga förbättringen av

lönebildningen kommer till stånd.

Regeringen har sedan sitt tillträde arbetat med att reformera den aktiva

arbetsmarknadspolitiken. Konkreta och

realistiska individuella handlingsplaner skall upprättas i samarbete mellan den

arbetssökande och arbetsförmedlingen.

Kommunerna har fått större inflytande över de lokala arbetsförmedlingarna.

Under hösten 1996 infördes en ny arbetsmarknadspolitisk åtgärd, offentliga

tillfälliga arbeten för äldre arbetslösa.

Äldre långtidsarbetslösa får möjlighet till offentliga tillfälliga arbeten med

en

ersättning som motsvarar arbetslöshetsersättningen plus 45 kronor per dag. Från

den 1 juli 1997 bedrivs en

försöksverksamhet baserad på den s.k. Kalmarmodellen, med resursarbeten i

offentlig verksamhet. Åtgärden är

riktad mot långtidsinskrivna och en

anvisning till resursarbete varar normalt i sex

månader. Ersättningen motsvarar arbetslöshetsersättningen, men arbetsgivaren kan

 komplettera så att den

sammanlagda ersättningen uppgår till högst 90 procent av den dagpenninggrundande

 inkomsten, dock till högst 620

kronor per dag till och med den 28 december, därefter till högst 638 kronor.

En tillfällig avgångsersättning för äldre arbetslösa har införts. Arbetslösa som

 fyllt 60 år och varit

anmälda hos arbetsförmedlingen under minst 12 månader skall få rätten att

uppbära ersättning motsvarande

arbetslöshetsersättning utan aktivitetskrav. Erbjudandet skall gälla under andra

 halvåret 1997.

För att förbättra möjligheterna att använda

arbetslöshetsersättningen på ett mer aktivt sätt infördes en försöksverksamhet

den 1 juli 1997. Försöksverksamheten

skall pågå fram till slutet av 1998 och får omfatta arbetslöshetsersättning till

 deltagarna på högst 1 500 miljoner

kronor. Avsikten med försöksverksamheten är att regeringen för

särskilda projekt skall medges möjlighet att tillåta att undantag görs som

innebär att arbetslöshetsersättning får

lämnas till arbetslösa i projekt, trots att

dessa i och med sitt deltagande inte står till arbetsmarknadens förfogande

enligt gängse praxis. Projekten får inte

medföra konkurrenssnedvridningar.

Vissa regelförenklingar har genomförts inom

arbetsmarknadspolitiken. Bland annat har kraven vid förlängning av en ALU-period

 ändrats och tiden i

arbetsplatsintroduktion skall kunna förlängas med högst sex månader för

arbetshandikappade och utomnordiska

medborgare.

För att öka andelen kvinnliga företagare infördes 1996 en möjlighet för kvinnor

att få

starta-eget-bidrag i tolv månader. Från första juli 1997 har kravet på 24

månaders arbetslöshet för att få detta

förlängda starta-eget bidrag sänkts till sex månaders arbetslöshet.

Kompletterande insatser i form av vägledning,

utbildning och stödjande nätverk erbjuds också.

I våras beslutades om vissa förändringar i arbetslöshetsförsäkringen.

Arbetsvillkoret för kvalificering till

arbetslöshetsersättning har ändrats. Nya samordningsregler för

arbetslöshetsersättning i samband med

avgångsvederlag, studier, permittering och bisyssla införs under 1997. Egna

företagare får möjlighet att erhålla

arbetslöshetsersättning vid tillfälliga uppehåll i den personliga verksamheten.

Vidare höjs ersättningsnivån till 80

procent från och med den 29 september 1997 och från och med den 29 december 1997

 höjs den högsta och lägsta

dagpenningen till 580 respektive 240 kronor. I enligthet med förslag redan i

tillväxtpropositionen beslutade riksdagen

om skärpta regler vid egen uppsägning och avvisande av arbete eller

arbetsmarknadspolitisk åtgärd.

Arbetsrätten har förändrats för att göra det lättare för företagen att anställa.

 En ny anställningsform,

överenskommen visstidsanställning, har införts från och med den 1 januari 1997.

Samtidigt har möjligheterna till

långvariga vikariatsanställningar begränsats. Företrädesrätten till

återanställning har kortats från tolv till nio månader.

Uppsägningstiden har förändrats så att den nu sätts i relation till

anställningstidens längd och inte till arbetstagarens

ålder.

Deltidsanställda har genom förändringen i arbetsrätten fått företräde till

anställning med högre sysselsättningsgrad.

Den offentliga sektorns verksamhet inom vård,

omsorg och skola

Enligt förslag i tilläggsbudget för år 1997 beslutade riksdagen att

statsbidragen till kommuner och landsting skall öka

med 4 miljarder kronor under 1997. I den ekonomiska vårpropositionen aviserades

också att statsbidragen till

kommuner och landsting höjs med 8 miljarder kronor från 1998 och framåt (se

vidare avsnitt 3.2). Denna satsning ligger väl i linje med regeringens uttalade

inriktning att den offentliga sektorns

verksamheter inom vård omsorg och skola skall prioriteras.

Näringspolitiken

Flera åtgärder för att förbättra för företagen har

genomförts. Arbetsgivaravgifterna har sänkts på

lönesummor upp till 600 000 kronor. Från 1 januari 1998 gäller sänkningen på

lönesummor upp till ca 850 000

kronor. Lättnader i dubbelbeskattningen för aktier i onoterade bolag har införts

 liksom möjligheten att kvitta

underskott i nystartad näringsverksamhet mot inkomst av tjänst. För att

ytterligare förbättra möjligheterna till

egenfinansierade investeringar har ytterligare lättnader i ägarbeskattningen i

onoterade aktiebolag och för enskilda

näringsidkare beslutats. AP-fonden har fått rätt att köpa aktier för ytterligare

 10 miljarder kronor, även i onoterade

bolag. Reglerna för företag bör förenklas och en småföretagsdelegation har

tillsatts för att ta fram förenklingsförslag.

Vidare har ett treårigt program för småföretagsutveckling, förnyelse och

tillväxt inrättats.

Omställningen till ett hållbart Sverige

I enlighet med förslag i vårpropositionen beslutade riksdagen om huvuddragen i

ett brett investeringsprogram i syfte

att stimulera moderniseringen av

bebyggelse, infrastruktur och energisystem. Investeringsprogrammet har två

huvudpunkter, dels ett nationellt

investeringsprogram, dels lokala investeringsprogram.

Till de nationella investeringsprogrammet hänför sig bland annat programmen för

energiomställning. Riksdagen

har ställt sig bakom ett program omfattande 9 miljarder kronor under en

sjuårsperiod för att effektivisera

energianvändningen och öka

användningen av förnybara energikällor.

I det nationella investeringsprogrammet ingår även satsningar på

infrastrukturinvesteringar från och med 1999

utöver de som ingår i den ordinarie planeringsramen, men som anses kunna svara

mot kriterierna om att bidra till

hållbar utveckling och ökad sysselsättning. För att möjliggöra en tidigare start

 av vissa vägprojekt angelägna ur såväl

trafiksäkerhets- som sysselsättningssynpunkt, ges Vägverket möjlighet att låna

erforderliga medel i

Riksgäldskontoret.

De lokala investeringsprogrammen innebär att kommuner eller grupper av kommuner

ges möjlighet att utforma

förslag till lokala investeringsprogram som ökar den ekologiska hållbarheten i

samhället. Programmen kommer att

bedömas och ett antal kommuner/områden kommer att väljas ut. Programmet skall

omfatta sammanlagt 5,4

miljarder kronor för perioden 1998 till år 2000.

EU:s samarbete för tillväxt och sysselsättning

Sverige har en aktiv och pådrivande roll i det

europeiska samarbetet för ökad tillväxt och sysselsättning. EU:s

regeringskonferens avslutades i Amsterdam i juni

och stats- och regeringscheferna kunde då enas om ett antal förändringar i

fördraget. En ny avdelning om

sysselsättning som har stora likheter med det svenska förslag som presenterades

inom

ramen för konferensen, har förts in i fördraget.

Liksom tidigare ligger huvudansvaret för sysselsättnings- och

arbetsmarknadspolitik på medlemsländerna.

Fördragsförändringarna innebär dock ett ökat erfarenhetsutbyte liksom jämförande

 av utvecklingen på

arbetsmarknadsområdet i olika länder. Samordnings- och övervakningsförfaranden

kommer att förstärkas och vidare

skall rådet kunna lämna rekommendationer till enskilda medlemsländer. En

särskild sysselsättningskommitté skall

bildas. Ett

extra toppmöte om sysselsättnings- och arbetslöshetsfrågor skall äga rum under

hösten 1997.

En väl fungerande inre marknad i EU spelar en viktig roll för sysselsättningen i

 Europa. Vid EU:s toppmöte i

Amsterdam fastlades en av kommissionen initierad aktionsplan för arbetet med att

 full-borda den inre marknaden.

Sverige kommer att ge starkt stöd åt det fortsatta arbetet med att avveckla

återstående hinder för en väl fungerande

inre marknad.

3.2 Regeringens förslag i

budgetpropositionen för år 1998

Mycket tyder på att vi nu befinner oss i en period av ökad tillväxt. Efter en

svag tillväxt 1996 finns nu tydliga tecken

på att konjunkturen är på väg upp och att tillväxten åter håller på att ta fart.

 Trots detta har arbetsmarknaden under

första halvåret 1997 utvecklats sämre än prognoserna i den ekonomiska

vårpropositionen. Den öppna arbetslösheten

för 1997 beräknas bli 8,4 procent istället för 7,9 procent. Den främsta

förklaringen är de neddragningar som gjorts

inom offentlig sektor. Dessutom bidrog den svaga tillväxten av BNP under 1996

till personalminskningar i industrin

som kom till stånd först under de första månaderna 1997. Mycket tyder dock på

att läget på arbetsmarknaden har

vänt och kan förväntas förbättras ytterligare under hösten. Den ekonomiska

tillväxten kommer att medföra

sysselsättningsökningar i det privata näringslivet. De

ökade statsbidragen till kommuner och landsting som beslutats kommer att minska

personalneddragningarna inom

offentlig sektor.

Även om arbetsmarknadsläget kommer att förbättras under hösten innehåller

budgetpropositionen ett antal förslag

från regeringen på åtgärder för att stärka sysselsättningen och minska

arbetslösheten. Flera av budgetpropositionens

åtgärder aviserades i den ekonomiska vårpropositionen och får nu sin konkreta

utformning.

Den offentliga sektorns verksamhet inom vård, omsorg och skola

Kommunsektorn har till följd av den samhälls-ekonomiska utvecklingen under

1990-talet ställts inför stora krav på

anpassning av verksamheten. Det ökade utgiftstrycket som bl. a. följt av den

höga arbetslösheten har inneburit

effektiviseringar och omprioriteringar i den kommunala verksamheten.

Neddragningarna har lett till betydande

sysselsättningsminskningar vilket också riskerar att leda till alltmer kännbara

kvalitetsförsämringar inom de

kommunala kärnverksamheterna.

Riksdagen har beslutat om ett tillskott till

kommunerna på 4 miljarder kronor för 1997. I

enlighet med vad som aviserades i den ekonomiska vårpropositionen föreslår

regeringen i budgetpropositionen ett

resurstillskott till kommunerna på sammanlagt 8 miljarder kronor för 1998. I den

ekonomiska vårpropositionen aviserades att detta resurstillskott även gäller

efter 1998. Regeringen

anser nu att det finns samhällsekonomiska förutsättningar att ytterligare

förstärka detta resurstillskott. Tillskottet bör

därför ökas med 4 miljarder kronor 1999 och med ytterligare 4 miljarder kronor

år 2000, d.v.s. en nivåhöjning på

16 miljarder kronor år 2000.

Det ökade tillskottet bör ge kommuner och landsting goda förutsättningar att

förstärka kvaliteten i vård, omsorg

och skola. Vidare bör tillskottet ge möjligheter för kommuner och landsting att

 behålla sin personal och i många fall

t.o.m. öka antalet

sysselsatta. Tillskottet bör även kunna underlätta för kommunsektorn att möta de

 ökade behov av kommunal

verksamhet, främst inom äldreomsorg och skola, som följer av den demografiska

utvecklingen.

Utbildning

Högskolan skall fortsätta att expandera. Utöver den redan beslutade utbyggnaden

med 15 000 permanenta platser

vardera hösten 1997 och 1999 skall den högre utbildningen byggas ut i hela

landet med ytterligare 30 000 nya

permanenta platser under perioden fram till år 2000. Därutöver skall en

tidigareläggning göras av merparten av de

nya permanenta platserna hösten 1998 redan till våren 1998. Utbyggnadens

tyngdpunkt skall ligga inom de tekniska

och naturvetenskapliga utbildningarna.

Arbetsmarknadspolitiken

Generationsväxling

Bland de sysselsatta finns många äldre som även i hög ålder arbetar med fysiskt

eller psykiskt slitsamma arbeten och

som gärna skulle vilja sluta

arbeta före sin ordinarie pensionsavgång om det fanns ekonomiska

förutsättningar. Under de senaste åren har

medelåldern bland de sysselsatta ökat. Samtidigt är ungefär hälften av de

arbetslösa under 35 år och många av dem

är långtidsarbetslösa med svag förankring på arbetsmarknaden. För att underlätta

 för yngre att komma in på

arbetsmarknaden föreslår därför regeringen en möjlighet till generations-

växling.

Förslaget innebär att anställda som fyllt 63 år,

efter att deras arbetsgivare lämnat sitt godkännande, erbjuds möjlighet att före

 ordinarie pensionsålder lämna

arbetsmarknaden. Förutsättningen är att den vakans som uppstår fylls med en

långtidsarbetslös som fyllt 20 men inte

35 år. För att ta del av åtgärden måste ansökan göras under perioden den 1

januari 1998 till och med den 31 augusti

1998.

Den äldre arbetstagaren som lämnar arbetsmarknaden får en ersättning från staten

 som motsvarar

80 procent av arbetstagarens sjukpenninggrundande inkomst, dock högst 14 400

kronor per månad

under 1998. Den fastställda ersättningen till den

enskilde och det maximala beloppet skall knytas till basbeloppet och räknas upp

efter förändring av

detta. Som en delfinansiering av den statliga ersättningen skall arbetsgivaren

betala ett finansieringsbidrag till staten

som motsvarar 25 procent av den ersättningen staten lämnar. Arbetsgivaren och

arbetstagaren kan dessutom sluta avtal om att

arbetsgivaren skall betala ersättning utöver finansieringsbidrag. Denna

frivilliga ersättning betalas av arbetsgivaren

direkt till arbetstagaren och sociala

avgifter skall erläggas på den extra ersättningen.

En förutsättning för generationsväxling är att den äldre haft sammanhängande

anställning i minst två år före

generationsväxlingen. Det bör inte vara tvunget att just den vakans som uppstår

genom den äldres avgång fylls med

den unge långtidsarbetslöse utan det bör vara möjligt att tillämpa s.k.

succesionskedjor. Dessa skall vara klart överskådliga samt bör godkännas av

länsarbetsnämnden. Den

arbetslöse anvisas av arbetsförmedlingen och skall erbjudas en

tillsvidareanställning hos arbetsgivaren. Det skall inte

vara möjligt för arbetsgivaren att

erhålla arbetsmarknadspolitiska medel i samband med anställningen av den yngre.

I princip skall den unge ersättaren

få samma arbetstid som den äldre hade. Det bör dock finnas möjlighet för den

äldre att lämna endast en del av

tjänsten. Den yngre ges då möjlighet att fylla ut tjänsten till den del den

äldre har lämnat den. Arbetsgivaren bör få

lägga samman lämnad tid från flera anställningar vid anställning av ny

arbetskraft.

Ungdomssatsning

Regeringen föreslår att kommunerna, från och med den 1 januari 1998, i lag ges

möjlighet att genom

överenskommelse med staten erbjuda ungdomar mellan 20 och 24 år som står till

arbetsmarknadens förfogande, en

aktiverande och utvecklande insats på heltid. Ungdomarna skall i första hand

söka arbete på den reguljära

arbetsmarknaden. Den unge skall därför initialt prövas mot arbetsmarknaden av

arbetsförmedlingen. Detta innebär att på olika sätt pröva ungdomens möjligheter

att skaffa sig ett

reguljärt arbete. Det skall även prövas om någon av de befintliga

arbetsmarknadspolitiska åtgärderna kan vara

relevanta eller om en reguljär utbildning an vara ett alternativ. De unga skall

från första arbetslöshetsdagen aktivt

söka arbete samt delta i de

åtgärder som arbetsförmedlingen och kommunen anvisar. Ungdomar som på grund av

missbruk eller andra

omständigheter inte står till arbetsmarknadens förfogande skall erbjudas

rehabilitering via socialtjänsten. Senast inom

90 dagar skall den unge tillsammans med arbetsförmedlingen och kommunen ha

arbetat fram en individuell

handlingsplan. Om den unge fortfarande inte är aktiv i meningsfull

sysselsättning inom denna tid övergår ansvaret för aktiveringen till kommunen.

Kommunen som varit delaktig i

upprättandet av handlingsplanen har då möjlighet att genom olika insatser

minimera risken för att den unge blir

långtidsarbetslös. På detta sätt skall den unges möjligheter att skaffa sig ett

arbete på den reguljära arbetsmarknaden

öka. Arbetsförmedlingen har det yttersta ansvaret för att

handlingsplaner utarbetas och att individuellt anpassade utvecklingsinsatser

sätts in senast efter 100 dagar.

Kommunerna är ansvariga för att lämpliga insatser erbjuds ungdomarna. Det lokala

 facket skall i de fall den

kommunala verksamheten är förlagd till en arbetsplats ha rätt till samråd med

kommunen innan anvisning sker.

Undanträngning av ordinarie arbetstillfällen liksom inlåsningseffekter skall

motverkas. Detsamma gäller

snedvridningar av konkurrensförhållanden. Insatserna skall regelbundet följas

upp och de unga skall med jämna

mellanrum delta i jobbsökaraktiviteter som anordnas av arbetsförmedlingen.

Utvecklingsinsatserna bör i normalfallet

inte omfatta mer än tolv månader, genomsnittet bör kunna vara betydligt kortare.

 Insatserna kan med fördel

genomföras i samarbete med näringsliv och skola, där praktik kan varvas med

studier som syftar till att förbereda

den arbetslöse så att denne kan genomföra eller fullfölja en gymnasieutbildning

inom det reguljära

utbildningsväsendet. Även s.k. samhällsinnovativa utbildningar skall kunna

användas. Därefter skall individen pröva

sina möjligheter på den ordinarie arbetsmarknaden i tre månader med den

ersättning denne hade före

utvecklingsperioden. Ett alternativ kan även vara att individen efter

utbildningsinsats påbörjar en reguljär utbildning

med reguljär studiefinansiering.

För ungdomar som deltar i sådan verksamhet som kommunen har en skyldighet att

tillhandahålla

lämnas ersättning. De ungdomar som inte har rätt till socialbidrag får ett

obeskattat bidrag på 1 967 kronor per

månad. Staten ersätter kommunerna för denna kostnad. För de

socialbidragsberättigade

lämnas i stället en ersättning som motsvarar vad som skulle utgått i

socialbidrag. Ungdomar som har rätt till

ersättning från arbetslöshetskassa får utbildningsbidrag som motsvarar

arbetslöshetsersättningen.

Utvecklingsinsatserna kvalificerar inte för ersättning från arbetslöshetskassa.

De ungdomar som vägrar att delta i

utvecklingsinsatser skall inte beviljas utvecklingsersättning och de ungdomar

som avslutar aktivitet skall avstängas

från utvecklingsersättning eller utbildningsbidrag samt ersättning från

arbetslöshetskassa. När det gäller den enskildes

rätt till social-bidrag, i fall de unga vägrar delta i lämplig åtgärd, torde i

normalfallet den som utan sakliga skäl

avstår från att delta i den utvecklande verksamhet som kommunen anordnar inte ha

 rätt till socialbidrag. Den

enskildes skall efter förmåga själv bidra till sin egen försörjning, vari ingår

bl.a. en skyldighet att delta i verksamhet

som anordnas inom ramen för samhällets arbetsmarknadspolitik. En viktig princip

är dock att varje enskilt ärende

förutsätter en individuell bedömning, som skall utgå från den enskildas egna

förutsättningar.

IT-satsning

Det råder i dag en stor brist på kompetent och

yrkesutbildad personal inom IT-området. Regeringen har därför med

Industriförbundet och företrädare för IT-

branschen kommit överens om ett nationellt

program för IT-utbildning inom ramen för arbetsmarknadsutbildningen. Programmet

skall starta den 1 december

1997 och pågå under 1998 och 1999 och skall omfatta totalt 10 000 personer.

Målgruppen för satsningen är främst

arbetslösa, men också anställda som har behov av att förnya eller

byta arbetsuppgifter kan komma i fråga. Utbild

ningen förutsätter ingen formell förkunskap, det

viktiga är i stället fallenhet och intresse.

Ferieabeten

Det är angeläget att så många ungdomar som vill också får ett feriearbete under

sommaren 1998.

Regeringen vill därför stimulera arbetsgivarna att anställa fler

gymnasieungdomar under sommaren 1998.

Regeringen har i kontakter med AMS erfarit att styrelsen tidigt under år 1998

kommer att genomföra en

informationssatsning som syftar till att

engagera och stimulera arbetsgivarna i frågan om feriearbeten för unga

gymnasiestuderande. Regeringen föreslår i

budgetpropositionen att ersättning skall lämnas till kommunerna för att dessa

bl. a. skall stimulera det lokala

näringslivet att anordna feriearbete för gymnasieungdomar. Medlen skall även

kunna användas för insatser inom

kommunen. Det skall även inom ramen för denna åtgärd vara möjligt att anordna

kombinationer av utbildning och

praktik eller ren utbildning.

Individuellt anställningsstöd

Ett av de största problemen på arbetsmarknaden är att ett stort antal personer

har varit utan arbete

under en lång tid. Den ökade efterfrågan på arbetskraft inom den privata sektorn

 och kommunernas förbättrade

ekonomi bör göra det lättare för arbetslösa att med hjälp av ett

anställningsstöd som är

individanpassat komma in på arbetsmarknaden.

Rekryteringsstöd är en av de arbetsmarknadspolitiska åtgärder som använts för

att hjälpa långtidsarbetslösa

personer att åter komma in på den

reguljära arbetsmarknaden. Åtgärderna annat beredskapsarbete och vikariatsstöd

liknar i de flesta avseenden

rekryteringsstödet. För att undvika onödigt tung administration och som ett led

i regeringens förenklingsarbete bör

stödformerna rekryteringsstöd, vikariatsstöd och annat beredskapsarbete slås

samman till ett stöd, individuellt anställningsstöd.

Regeringen föreslår därför i budgetpropositionen att ett individuellt

anställningsstöd införs. Detta

utbetalas via arbetsgivarna i syfte att stimulera

anställningar. Stödet bör införas från den 1 januari 1998. Äldre bestämmelser

skall dock fortfarande tillämpas på

anställning med rekryteringsstöd eller vikariatsstöd samt annat beredskapsarbete

 om

anställningen påbörjats före ikraftträdandet.

Anställningsstödet är ett individstöd som skall underlätta för den enskilde

arbetssökanden att åter komma in på

arbetsmarknaden. Stödet utgår som kompensation för de extra kostnader som

uppstår när en person anställs som

behöver fördjupad introduktion eller utbildning. För en person som har varit

utanför den reguljära arbetsmarknaden

en längre tid kan ett anställningsstöd vara den enda möjligheten att få visa

sina färdigheter och att få den kontakt med

arbetslivet som är nödvändig för att kunna få ett reguljärt arbete.

Stödet bör lämnas med högst 350 kronor per dag, dock högst 50 procent av

lönekostnaden inklusive sjuklön,

semesterersättning och sociala avgifter i högst sex månader. Om det finns

synnerliga skäl får dock tiden i

anställningsstöd som medför investeringar förlängas till högst tolv månader. Vid

 deltidsarbete bör anställningsstödet

reduceras i proportion till arbetstiden.

Anställningsstöd bör kunna lämnas till personer fr.o.m. det år som de fyller 20

år under förutsättning att de varit

inskrivna vid arbetsförmedlingen i minst tolv månader och är långtidsarbetslösa.

 Anställningarna kan ske såväl inom

den privata som offentliga sektorn. I undantagsfall kan stöd även lämnas till

arbetslösa som under en kortare tid haft

en anställning som inte inneburit att deras ställning på

arbetsmarknaden stärkts. Som ett komplement till regeringens ungdomssatsning bör

 anställningsstödet under 1998

även kunna ges till ungdomar under

förutsättning att de varit anmälda som arbetssökande på arbetsförmedlingen i

minst 90 dagar.

Vidare kan anställningsstöd under 1998 ges till

ungdomar som genomgått gymnasieskolans tekniska program och som behöver en form

av lärlingstid för att få ett

yrkesbevis.

Som en förutsättning för anställningsstöd bör gälla att arbetsgivaren under den

tid som anställningsstöd lämnas ger

arbetstagaren utbildning i form av praktik eller teori. Stödet bör få lämnas

både till anställningar som gäller tills

vidare och för viss tid. Stöd bör dock inte få ges vid upprepade anställningar

hos en och samma arbetsgivare eller till

en driftsenhet som sagt upp personal inom de senaste nio månaderna.

Stödet skall således användas för att stimulera

arbetsgivarna att tidigarelägga sina anställningar samt även för att anställa

arbetslösa för att ge redan anställda

möjlighet till vidareutbildning med utbildningsstöd.

Anställningsstödet bör endast få lämnas under förutsättning att det i

anställningen lämnas lön och andra

anställningsförmåner enligt kollektivavtal eller anställningsförmåner som är

jämförbara med förmåner enligt

kollektivavtal i branschen. Innan

arbetsförmedlingen fattar beslut om anställningsstöd skall samråd ske med

berörda arbetstagarorganisationer.

Förbättrade villkor för små och

medelstora företag

Tjänstledighet för att starta eget

För att stödja ny- och småföretagandet och för att underlätta för personer att

starta eget avser regeringen att i

samband med budgetpropositionen

föreslå att det skall bli möjligt att ta tjänstledigt för att starta eget

företag. En arbetstagare skall ha rätt till ledighet

under högst sex månader för att bedriva näringsverksamhet. Verksamheten får dock

 inte konkurrera med

arbetsgivarens verksamhet. Ledigheten får inte heller innebära väsentlig

olägenhet för arbetsgivarens verksamhet.

För rätt till ledighet skall arbetstagaren varit anställd hos arbetsgivaren

under de senaste sex månaderna eller

sammanlagt minst tolv månader under de senaste två åren.

Starta-eget bidrag och insatser för

invandrares företagande

Antalet egna företagare med utländsk bakgrund har ökat i Sverige under senare

år. Ökningen beror

framför allt på ett kraftigt försämrat arbetsmarknadsläge för invandrare. För

att minska

arbetslösheten bland invandrare är det angeläget att öka deras möjligheter till

nyföretagande. Regeringen avser därför

att uppdra åt Arbetsmarknadsverket att invandrare skall erbjudas en utökad

satsning på

individuell vägledning och utbildning i nyföretagande. Detta kan ske inom ramen

för arbetsmarknadsutbildning och

ALU. Vidare föreslår regeringen att utbildningsbidrag skall kunna lämnas till

invandrare under längre tid än sex

månader vid start av egen verksamhet. Förlängningen får ske i de fall där det

anses nödvändigt för företagets

överlevnad och lönsamhet och där den påbörjade egna verksamheten bedöms vara den

 enda möjligheten till

försörjning. Ett villkor för en förlängning är dock att en sådan inte snedvrider

 konkurrensen.

ROT-avdraget förlängs

Den 1 juli 1996 infördes en möjlighet till skattereduktion för vissa utgifter

för reparationer m.m. på bostadshus för

sådana arbeten som utförts till och med utgången av år 1997. Bakgrunden till

skattereduktionen var den avmattning

av byggverksamheten, särskilt beträffande bostadsbyggande, som kunde förutses

för åren 1996 och 1997. Enligt de

bedömningar som nu kan göras kommer aktiviteten i byggsektorn att vara fortsatt

låg under en tid framåt. Dock kan

förutses en uppgång i slutet av 1998

förutses. Mot denna bakgrund finns det anledning att förlänga perioden för

skattereduktion till utgången av år 1998.

Regeringen föreslår därför i

budgetpropositionen att byggnadsarbeten som utförs under tiden den 1 januari

1998 till och med den 31 december

1998 kan ge rätt till skattereduktion. Det maximala reduktionsbelopp som kan

utnyttjas är dock oförändrat, vilket

innebär att de som redan erhållit maximal reduktion inte kan erhålla någon

ytterligare lättnad.

Förändring av sjuklöneperioden

Regeringen föreslår i budgetpropositionen att sjuk-

löneperioden kortas från 28 till 14 dagar, vilket innebär att arbetsgivarens

lagstadgade ansvar för att ge ersättning till

en arbetstagare i form av sjuklön ändras till att omfatta de första 14 dagarna

av ett sjukfall. De nya reglerna bör träda

i kraft den 1 april 1998.

Program för regional näringspolitik

Regeringen har påbörjat ett arbete med att genomföra en ny regional

näringspolitik. Under innevarande år har

regeringen fortsatt att tillsammans med ett stort antal regionala och centrala

aktörer

utforma den nya regionala näringspolitiken. I en

regionalpolitisk proposition avser regeringen att närmare utveckla sina förslag.

Under arbetet med den regionala näringspolitiken har ett stort antal projekt

identifierats som bedöms kunna

komma att skapa nya arbetstillfällen. Det gäller dels projekt som förbättrar

förutsättningarna härför i hela landet, dels

projekt som främst är inriktade mot de mest utsatta regionerna. Insatserna bör

kunna påbörjas redan under

innevarande år.

Regeringen föreslår därför i tilläggsbudget för 1997 att riksdagen bemyndigar

regeringen att disponera en ram av

högst 500 miljoner kronor inom

ramen för anslaget regionalpolitiska åtgärder för att genomföra ett program för

regional näringspolitik och särskilda

regionalpolitiska åtgärder.

4 Bedömning av utvecklingen av tillväxt, sysselsättning och

arbetslöshet fram till år 2000

Regeringen redovisar i budgetpropositionen kalkyler för den ekonomiska

utvecklingen fram till år 2000. Nedan

redogörs kortfattat för dessa kalkyler och då särskilt utvecklingen på

arbetsmarknaden fram till år 2000. En

utgångspunkt för dessa kalkyler är att inflationen hålls inom gränserna för

inflationsmålet på 2 procent. Vidare antas

löneökningarna ligga i linje med utvecklingen i övriga Europa, vilket under

perioden 1998 till 2000 förväntas ge

löneökningar i Sverige på ca 3,5 procent per år. Genom den låga inflationen

kommer därigenom hushållens

disponibla inkomster i reala termer att öka under denna period. En ytterligare

förutsättning är att de

arbetsmarknadspolitiska åtgärderna och utbildningssatsningen får ett stort

genomslag.

4.1 Bedömning av den ekonomiska

utvecklingen fram till år 2000

Den något splittrade bild över den svenska ekonomin som rådde under våren har nu

 blivit mer entydig.

Återhämtningen sker på bred basis och en betydande upprevidering av

BNP-tillväxten jämfört med

vårpropositionen har gjorts för 1998.

Den internationella konjunkturen ser ut att utvecklas gynnsamt. Därigenom får

exporten en

betydande draghjälp. Dessutom förefaller svenska företag vinna marknadsandelar,

vilket ger ytterligare fart åt

exporten. Den inhemska efterfrågan, och då framför allt den privata konsumtionen

 kommer att bli en allt viktigare

drivkraft i uppgången. Investeringarna, som i år endast ökar marginellt,

expanderar återigen under 1998.

Lageranpassningen är nu avklarad, varför en ökad efterfrågan på varor i allt

högre grad måste tillgodoses genom

löpande produktion.

Det finns dock några faktorer som skulle kunna påverka den ekonomiska

utvecklingen negativt. En internationell

utveckling med stigande räntor kan medföra stigande räntor i Sverige och ett

ökat

inflationstryck. Om den internationella börsoron förstärks kan den också komma

att påverka utvecklingen i Sverige

negativt. Vidare kan genomförandet av EMU:s tredje etapp skapa osäkerhet på de

finansiella marknaderna.

Tillväxten de närmaste åren beräknas stiga något jämfört med de 2,3 procent som

förväntas bli utfallet i år, och

uppgå till 3,1 procent 1998, till 2,9 procent 1999 och 2,8 procent år 2000.

TABELL 4.1 NYCKELTAL, 1997-2000

PROCENTUELL FÖRÄNDRING

199

7

199

8

199

9

200

0

BNP

2,3

3,1

2,9

2,8

Öppet arbetslösa1

8,4

7,4

6,0

4,5

Arbetsmarknadspolitiska

åtgärder1

4,3

4,7

4,5

4,4

Sysselsatta

-

1,2

1,0

1,6

1,6

KPI, dec.-dec.

2,1

1,5

2,0

2,0

Timlön

4,8

3,5

3,5

3,5

1. Andel av arbetskraften.

Källa: Finansdepartementet

4.2 Bedömning av utvecklingen på

arbetsmarknaden fram till år 2000

En förutsättning för att arbetslöshetsmålet skall kunna uppnås är att

lönebildningen fungerar väl och att lönerna från

1998 till år 2000 inte ökar mer än 3,5 procent per år. Enligt löneavtalen för

1997 blir löneökningarna betydligt högre

än i omvärlden.

Nästa år förutsätts en anpassning av löneökningarna till europeisk nivå ske.

Sysselsättningen väntas bli något lägre 1997

jämfört med 1996. Produktiviteten väntas stiga kraftigt och medelarbetstiden öka

 något, vilket fördröjer de positiva

effekterna på sysselsättningen som uppstår genom ökad tillväxt. Den öppna

arbetslösheten väntas ändå inte öka i lika

stor utsträckning som

sysselsättningen minskar, eftersom en allt större del av arbetskraften kommer

att delta i utbildning. Den öppna

arbetslösheten bedöms därför i år hamna på 8,4 procent som årsgenomsnitt.

Under 1998 väntas sysselsättningen åter stiga till följd av högre BNP-tillväxt,

stagnerande medelarbetstid samt

ökade möjligheter för kommunerna att behålla arbetskraft. Mot denna bakgrund

beräknas den öppna arbetslösheten

falla till 7,4 procent.

Givet att lönebildningen fungerar väl även vid ett förbättrat arbetsmarknadsläge

 och att de vidtagna

arbetsmarknadspolitiska åtgärderna och utbildningssatsningarna får stort

genomslag, kommer den öppna

arbetslösheten att fortsätta att falla även efter 1998 och uppgå till 4,5

procent år 2000.

Bilaga 5

Årsredovisning för

staten

.

BILAGA 5

Årsredovisning för staten

Innehållsförteckning

Årsredovisning för staten 5

Underbilagor:

1 Statliga bolag 37

2 Statliga myndigheter och fonder 41

3 Statsanställda 1996 45

4 Statens inkomster budgetåret 1995/96 47

5 Utgifter på statsbudgeten för budgetåret 1995/96 53

6 Utgifter på statsbudgeten för budgetåret 1995/96,

per departement 93

.

Årsredovisning för staten

Inledning

I lag om statsbudgeten (SFS 1996:1059) klargörs

regeringens skyldighet att inför riksdagen redovisa hur

statens medel använts, värdet av statens tillgångar och

skulder samt vilka förpliktelser staten har utöver detta.

Redovisningsskyldigheten genomförs genom att

regeringen avlämnar en årsredovisning för staten till

riksdagen. Ett underlag till årsredovisning för staten

skall lämnas av Riksrevisionsverket till regeringen

senast den 15 juni.Vidare har riksdagen beslutat om en

ändring av den tidigare räkenskapsperioden som

sträckte sig från 1 juli till 30 juni. I denna

årsredovisning redovisas därför två räkenskapsperioder

omfattande arton respektive tolv månader.

Redovisningen 1995/96 innehåller balans- och

resultaträkning samt finansieringsanalys. Dessutom

ingår en sammanställning av den statliga sektorns

nettoförmögenhet. Vidare presenteras även de statliga

bolagen samt ett sammandrag av statsbudgetens utfall.

Årsredovisningen baseras på den information som

myndigheterna samt affärsverken lämnar till

riksredovisningen samt presenterar i sina

årsredovisningar. I de fall denna information inte varit

tillräcklig för att t.ex. möjliggöra elimineringar mellan

myndigheter har information inhämtats i särskild

ordning.

För att årsredovisningen fullt ut skall tillgodose

kraven behövs ytterligare utvecklingsarbete med vissa

delar av årsredovisningen. Ett utvecklingsprojekt med

detta syfte bedrivs för närvarande inom RRV.

En väsentlig förändring av regelverket på

myndighetsnivå är den nya förordningen om

myndigheters årsredovisning m.m. (1996:882) som slår

fast att det är regeringens informationsbehov som skall

vara styrande för myndigheternas resultatredovisning.

Vidare permanentas kravet på delårsrapport. Detta

innebär att myndigheterna senast den 15 augusti varje år

till regeringen skall lämna en delårsrapport per den 30

juni. Delårsrapporten skall avse de första sex

månaderna av den pågående redovisningsperioden. Det

ekonomiadministrativa regelverket har anpassats till de

förändringar som redovisades ovan i lagen om

statsbudgeten. De viktigaste förändringarna gjordes i

anslagsförordningen (1996:1189) och kapitalförsörj-

ningsförordningen (1996:1188). Utöver detta har

regeringen beslutat om en ny förordning avseende

överlåtelse av statens lösa egendom (1996:1191).

Olika avgränsningar av staten

I den årsredovisning för staten, som regeringen lämnar

till riksdagen, omfattar den juridiska enheten staten

myndigheterna under riksdag och regering samt

affärsverken. Undantag görs dock för Riksbanken som i

rättspraxis betraktas som ett självständigt rättssubjekt.

Som myndigheter redovisas även försäkringskassorna

och de s.k. fonder som redovisas av myndighet.

Exempel på en sådan fond är arbetsskadefonden.

Försäkringskassorna är inte statliga myndigheter men

betraktas som sådana i detta sammanhang då de ingår i

den statliga redovisningsorga-nisationen. Den statliga

redovisningsorganisationen omfattar de statliga

myndigheterna och de organisationer som har

dispositionsrätt till statsbudgetens anslag samt tillgång

till statsverkets checkräkning.

I nationalräkenskaperna definieras staten annorlunda.

Nationalräkenskaperna (NR) är en statistisk

sammanställning i kontoform över den svenska

ekonomin med uppdelning på olika sektorer och olika

slag av inkomster och utgifter. Begrepp, definitioner

och klassificeringar följer de rekommendationer som

Förenta Nationerna utfärdat. I NR beräknas

bruttonationaprodukten (BNP), det vill säga värdet av

den totala produktionen av varor och tjänster i ett land. I

Statistiska centralbyråns nationalräkenskaper delas den

offentliga sektorn in i tre delsektorer; staten,

kommunerna och socialförsäkringssektorn. Till staten

räknas departementen och till dem hörande myndigheter

och inrättningar, med undantag för försäkringskassorna

som hänförs till socialförsäkringssektorn. Affärsverken

hör, enligt nationalräkenskapernas definition av staten,

till näringslivet. Socialförsäkringssektorn omfattar

allmän sjuk- och föräldraförsäkring

(försäkringskassorna), allmän tilläggspension (inkl AP-

fonden) samt erkända arbets-löshetskassor. I

konvergensprogrammet för Sverige är den offentliga

sektorns konsoliderade bruttoskuld ett av

konvergenskriterierna. Bruttoskulden utgörs av den

samlade skulden i staten, kommunerna och AP-fonden

minskad med de fordringar som respektive delsektor

har på varandra.

På statsbudgeten har hittills inkomst- såväl som

utgiftssidan till stor del nettoredovisats. Från och med

den 1 juli 1995 bruttoredovisas dock föräldraförsäkring,

sjukpenning och rehabilitering samt sjukvårdsförmåner

på statsbudgeten. Samtidigt med detta beslutades även

att lönegarantimedel samt arbetsmarknadsersättningar

skulle redovisas över statsbudgeten. Fortfarande är dock

nettoredovisning tillåten bl.a. för avgiftsinkomster av

verksamhet, som i övrigt är anslagsfinansierad.

Dessutom redovisas avgiftsfinansierad verksamhet med

full kostnadstäckning helt utanför statsbudgeten. I

RRV:s publikation Statens totala inkomster och

utgifter realekonomisk fördelning (Totala

verksamheten) brutto-redovisas statens samtliga

inkomster och utgifter. Statistiken är konsoliderad och

eliminerad för transaktioner inom och mellan

myndigheter och följer i princip NR:s definition av den

statliga sektorn. Detta innebär i praktiken att

affärsverken inte ingår utan hänförs till näringslivet. I

Totala verksamheten redovisas statens verksamhet dels i

realekonomiska termer, det vill säga uppdelat på

konsumtion, transfereringar, investeringar osv., dels

efter ändamål som delvis sammanfaller med de olika

utgiftsområdena i statsbudgeten.

Till skillnad från statsbudgeten och Totala

verksamheten redovisas i statens resultaträkning intäkter

och kostnader, vilket bl.a. innebär att utgifterna för en

investering, via avskrivningar, fördelas över

investeringens hela livslängd. Resultaträkningen

omfattar myndigheternas alla verksamheter oavsett

finansiering. Den är eliminerad för inomstatliga

transaktioner och för transaktioner som för staten är

varken intäkt eller kostnad, t.ex. statens egna

arbetsgivaravgifter.

Statsskulden

Den specifikation som redovisas nedan bygger i

huvudsak på Riksgäldskontorets redovisning.

Elimineringar har dock gjorts för

Riksförsäkringsverkets och Riksgäldskontorets innehav

av obligationer. Det medför att den redovisade

upplåningen som Riksgäldskontoret redovisar är 3

miljarder kronor högre än vad som redovisas i

årsredovisningen för staten.

Statsskulden som kan delas upp i en kronskuld och

en valutaskuld - ökade under redovisningsperioden med

39,1 miljarder kronor till 1 407,7 miljarder kronor, se

tabell nedan om statsskuldens sammansättning. På den

svenska marknaden ökade upplåningen på penning- och

obligationsmarknaden med 85,5 miljarder kronor.

Upplåningen på hushållsmarknaden minskade med 8,5

miljarder kronor. Valutaskulden som är statens

upplåning i utländsk valuta minskade med 27,9

miljarder under redovisningsperioden.

TABELL 5.1 STATSSKULDENS

SAMMANSÄTTNING,

MILJARDER KRONOR

UTGÅNEDE

SKULD

1996-12-31

UTGÅENDE

SKULD

1995-06-30

Statsskulden

1 407,7

1 368,6

Lån i svenska kronor

1 009,3

942,3

Penning- och

valutamarknaden

893,4

807,9

Statsobligationer,

nominella

634,7

582,2

Statsobligationer, reala

73,9

11,6

Statsskuldväxlar

179,9

213,1

Kontokrediter/dagslån

4,9

1,0

Hushållsmarknaden

115,9

124,4

Premieobligationer

60,1

62,9

Allemansspar

43,9

49,9

Riksgäldskonto

11,9

11,6

Lån i utländsk valuta

398,4

426,3

Tyska mark

102,0

112,1

Franska franc

65,7

71,2

US-dollar

45,8

46,5

Pund sterling

38,6

32,0

Belgiska franc

28,7

35,4

Nederländska gulden

27,9

27,7

Italienska lire

25,5

21,3

Japanska yen

21,9

29,0

Övriga valutor

42,2

51,2

Försäkringsbolagens och utlandets köp av

krondenominerade statspapper finansierade merparten

av statsskuldens ökning under budgetåret, se tabell

statsskuldens placering.

TABELL 5.2 STATSSKULDENS PLACERING

MILJARDER KRONOR

LÅNGIVARE/SKULD UNDER

UTGÅENDE

SKULD

1996-12-31

FÖRÄNDRING

UNDER

RÄKENSKAPSÅRE

T

Riksbanken

46,2

-23,8

Banker

90,9

-7,6

Försäkringsbolag

459,6

54,5

Icke-finansiella bolag

143,7

7,0

Hushåll

115,1

-9,3

Utlandet i kronor

163,3

37,1

Övrigt i kronor

-9,5

9,1

Summa statsskuld i

svenska kronor

1 009,3

67,0

Skuld i utländska

valutor

398,4

-27,9

Summa statsskulden

1 407,7

39,1

Statskuldens förändring styrs till övervägande del av

statens lånebehov, det vill säga nettoflödet av in- och

utbetalningar till staten. Lånebehovet kan indelas i tre

huvudkomponenter:

 det primära saldot (nettot på statsverkets

checkräkning i Riksbanken med undantag av räntor

på statsskulden)

 Riksgäldskontorets in- och utbetalningar till

myndigheter och statliga bolag

 räntor på statskulden

Statens lånebehov har minskat kraftigt de senaste två

redovisningsperioderna. Från 233,5 miljarder kronor

budgetåret 1993/94 minskade lånebehovet till 189

miljarder kronor budgetåret 1994/95. För

redovisningsperioden 1995/96, som är 18 månader, var

lånebehovet 89 miljarder kronor.

Kronskulden

För att hålla nere bruttolånebehovet och minska

refinansieringsrisken har en konsolidering av

statsskulden skett genom att den genomsnittliga löptiden

på statsskulden har ökat. Detta har till stor del skett

genom att emissionsvolymerna av statsskuldsväxlar har

minskat.

Under redovisningsperioden har stocken av

realränteobligationer ökat från 11,6 miljarder kronor till

73,9 miljarder kronor. Upplåning i

realränteobligationernerna har bidragit till en

förlängning av löptiden på statsskulden och har därmed

minskat refinansieringsrisken. Realränteupplåningen har

även minskat statsskuldens känslighet för förändringar

av den faktiska och förväntade inflationen.

Löptiden på den inhemska skulden har ökat från 4,4

till 5,6 år under redovisningsperioden. I ett längre

perspektiv är förlängningen mer markant. Sedan

utgången av 1992 har den genomsnittliga löptiden ökat

från 3 till 5,6 år. Detta har skett genom att andelen

statskuldsväxlar har minskat samtidigt som

obligationsupplåningen - framförallt genom

realränteobligationer har blivit allt mer långfristig till

sin karaktär.

Valutaskulden

När valutalånenormen avskaffades under hösten 1992

etablerades nya riktlinjer för statens valutaupplåning. En

del av underskottet i budgeten kan numera finansieras

med utländsk valuta. Regeringen bestämmer

tillsammans efter överläggningar med Riksbanken och

Riksgäldskontoret hur stor del av upplåningen som får

lånas i utländsk valuta.

Förstärkning av den svenska kronan under

redovisningsperioden har medfört att den del av

statsskulden som är denominerad har minskat kraftigt i

värde.

Målet för staten är att skapa en förfalloprofil på

valutaskulden som medför att refinansieringsrisken är

låg. Under redovisningsperioden har den genomsnittliga

löptiden på den totala valutaupplåning förlängts till 6 år.

För att hantera oönskade valuta- och

ränteriskexponeringar används derivatinstrument.

Redovisningsprinciper

Redovisningsperiod

I denna årsredovisning redovisas två räkenskaps-

perioder omfattande tolv respektive arton månader.

Anledningen till detta är det byte av räkenskapsperiod

från den tidigare räkenskapsperioden som sträckte sig

från 1 juli till 30 juni. Den nya räkenskapsperioden

omfattar kalenderår, det vill säga 1 januari till 31

december.

Avgränsning av redovisningsenheten

Balans- och resultaträkningen samt

finansieringsanalysen omfattar den juridiska enheten

staten. Detta innebär att balans- och resultaträkningen

samt finansieringsanalysen omfattar myndigheterna

under riksdag och regering, med undantag för Riks-

banken som i rättspraxis betraktas som ett självständigt

rättssubjekt. Riksbanken ingår dock med grundfonden

på en miljard kronor. Som myndigheter redovisas även

försäkringskassorna och de så kallade fonder som

redovisas av myndighet. Exempel på fonder är

arbetsskadefonden. Försäkringskassorna är inte statliga

myndigheter men betraktas som sådana i detta

sammanhang bland annat därför att de ingår i den

statliga redovisningsorganisationen. Den statliga

redovisningsorganisationen omfattar de statliga

myndigheterna och de organisationer som har

dispositionsrätt till statsbudgetens anslag och tillgång till

statsverkets checkräkning. En fullständig förteckning

över samtliga ingående organisationer framgår av

underbilaga 2.

Myndigheternas redovisningsprinciper

Myndigheterna upprättar sina resultat- och

balansräkningar enligt Bokföringsförordningen (1979:

1212) samt finansieringsanalys enligt Förordning om

myndigheters årsredovisning och anslagsframställning

(1996:882). För redovisningsperioden 1995/96 gäller

dock 9-13§§ i förordningen (1993:134) med tillhörande

verkställighetsföreskrifter.

Varje myndighet beslutar om brytdagen för den

löpande redovisningen, men enligt förordningen ska den

infalla senast en månad efter redovisningsperiodens

utgång. I de fall myndigheterna väsentligen avviker från

de redovisningsprinciper eller från de scheman som

presenteras i ovan nämnda förordning kommenteras

detta i fotnot. Några förändringar av

redovisningsprinciper i statens redovisning från

föregående räkenskapsår har inte gjorts.

Värderingsprinciper

I efterföljande avsnitt presenteras de generella

värderingsprinciper som den statliga redovisningen är

baserad på. Det finns dock myndigheter som p.g.a.

verksamhetens särart, dispens, särskilt regeringsbeslut

eller av annat skäl avviker ifrån dessa. Detta

kommenteras då utförligare i not till aktuell post.

Omsättningstillgångar värderas enligt lägsta värdets

princip. Detta innebär att de tas upp till det lägsta av

värdet av anskaffningsvärdet och det verkliga värdet.

Med det verkliga värdet avses försäljningsvärde med

avdrag för beräknad försäljningskostnad. Om

tillgångens beskaffenhet eller andra omständigheter

föreligger får det verkliga värdet bestämmas till

återanskaffningsvärdet eller annat värde som är förenlig

med god redovisningssed. Vidare får

omsättningstillgångar tas upp över anskaffningsvärdet

om det föreligger särskilda omständigheter och det

samtidigt är förenligt med god redovisningssed. Osäkra

fordringar redovisas med det belopp varmed de

beräknas inflyta.

Anläggningstillgångar är värderade till

anskaffningsvärde med avdrag för ackumulerade

avskrivningar enligt plan. Avskrivningarna ska anpassas

till respektive anläggningstillgångs ekonomiska

livslängd. Om tillgångens värde har minskat och

nedgången bedöms som varaktig ska tillgångens värde

skrivas ned.

Skulder värderas enligt högsta värdets princip. Detta

innebär att de värderas till det högsta av

anskaffningsvärde och verkligt värde. Fordringar och

skulder i främmande valuta är värderade till

balansdagens kurs.

En väsentlig förändring av värderingsprinciper har

under redovisningsperioden gjorts avseende värdering

av aktier och andelar i statliga bolag och intressebolag.

Jämfört med föregående år, då en förenklad

kapitalandelsmetod användes för att beräkna värdet av

aktier och andelar i statliga bolag, så har dessa i år

invärderats i enlighet med de rekommendationer som

givits av Föreningen Auktoriserade Revisorer (FAR nr

12). Ytterligare en förändring, jämfört med föregående

år, är att värdet på aktier och andelar, som tidigare

presenterats i kolumnen för Omräknade värden, nu

presenteras i kolumnen för Bokförda värden i balans-

och resultaträkningen. I underbilaga 1 redovisas

kapitalandelsvärdet för varje bolag för sig. I de fall

staten innehar aktier i börsnoterade företag presenteras

även marknadsvärdet för aktierna i denna bilaga. De

omräknade värden som presenteras för

räkenskapsperioden 1994/95 är justerade med hänsyn

till de förändringar i värderingsprinciper som

genomförts under året. Effekterna av förändringen

kommenteras utförligt under avsnittet Aktier och

andelar i statliga bolag .

Konsolideringsprinciper

Med konsolidering avses åtgärderna att efter eliminering

av interna transaktioner redovisa samtliga myndigheter

som om de vore en enhet. Konsolidering av staten sker

genom sammanläggning av myndigheternas

årsredovisningar efter det att interna mellanhavanden, i

form av t.ex. fordringar, skulder, intäkter och kostnader

mellan myndigheterna, eliminerats.

Konsolidering av staten kan, enligt International

Federation of Accountants göras på följande sätt :

 Full konsolidering av samtliga organisationer

 Full konsolidering av vissa delar av den juridiska

enheten staten i kombination med redovisning av

kapitalandelar

 Aggregering utan konsolidering

I Sverige elimineras i all väsentlighet de interna

mellanhavandena mellan myndigheterna samtidigt som

de statliga bolagen inkluderas med hjälp av

kapitalandelsmetoden. Någon anledning att avvika från

internationell terminologi finns inte trots att det existerar

problem med elimineringar av mellanhavandena mellan

myndigheter och statliga bolag.

Utöver elimineringar av transaktioner mellan

myndigheter har även transaktioner som för staten är

varken intäkt eller kostnad eliminerats. Ett exempel är

statens egna arbetsgivaravgifter. Dessa redovisas som

personalkostnad hos myndigheterna samt som intäkt av

uppbörd hos Riksskatteverket.

Omklassificeringar av poster

Vissa typer av transaktioner omklassificeras i statens

årsredovisning. Anledningen till detta är att de ur statens

perspektiv utgör t.ex. kostnader och inte

transfereringar. Ett exempel är omklassificering av

statens tjänstepensioner. I några fall följer inte

myndigheterna de resultat- och/eller

balansräkningsscheman som föreskrivs i förordningen.

Detta medför att hela resultat- och/eller balansräkningen

måste omklassificeras för att konsolidering ska vara

möjlig att genomföra. Detta är fallet avseende t.ex.

Centrala studiestödsnämnden.

Konsoliderad balansräkning för den juridiska

enheten staten

Balansräkningen ska i sammandrag redovisa värdet av

statens samtliga tillgångar, skulder och kapitalvärdet är

beräknat per den sista dagen i redovisninsperioden, det

vill säga i detta fall per den 31 december 1996. I de fall

marknadsvärden finns att tillgå för aktier och andelar i

statliga bolag presenteras dessa i underbilaga1.

De balansposter som är specifika för staten

kommenteras nedan.

Beredskapslager

Lager för beredskapssyften kan omfatta t.ex. livsmedel,

läkemedel, fordon samt medicinsk utrustning.

Beredskapslager innehas av ett flertal myndigheter som

t.ex. Jordbruksverket och Överstyrelsen för civil

beredskap.

TABELL 5.3 KONSOLIDERAD BALANSRÄKNING FÖR DEN JURIDISKA ENHETEN STATEN

MILJONER KRONOR

TILLGÅNGAR

NOT

BOKFÖRDA VÄRDEN

1996-12-31

BOKFÖRDA VÄRDEN

1995-06-30

Omsättningstillgångar

Kassa, bank m.m.

1

5 223,4

22 336,4

Värdepapper och andelar

2

15 931,6

19 580,7

Kundfordringar

3

4 009,5

3 879,7

Övriga fordringar

4

21 898,5

14 909,3

Pågående arbeten

5

2 016,8

1 060,9

Varulager och förråd

6

9 190,5

9 866,3

Förskott till leverantörer

7

15 750,3

15 253,2

Summa omsättningstillgångar

74 020,7

86 886,7

Periodavgränsningsposter

8

49 326,2

41 526,7

Anläggningstillgångar

Finansiella tillgångar

Aktier och andelar i dotter och intresse-

företag

9

125 278,5

56 904,3

Obligationer och andra värdepapper

10

3 755,3

2 805,2

Andra långfristiga fordringar

11

113 851,4

155 483,1

Summa finansiella tillgångar

242 885,1

215 192,6

Materiella tillgångar

Beredskapslager

12

3 005,3

4 564,8

Pågående nyanläggningar

13

17 441,2

3 466,9

Tekniska anläggningar, makiner

14

11 707,6

11 154,0

Övriga anläggningar, transportmedel,

inventarier

15

18 243,9

12 533,9

Byggnader

16

22 627,4

26 672,9

Mark och annan fast egendom

17

10 676,8

11 150,1

Statliga vägar

18

62 399,5

53 731,8

Järnvägsanläggningar

19

36 017,7

7 314,0

Summa materiella tillgångar

182 119,5

130 588,4

Immateriella tillgångar

20

353,2

317,9

Summa anläggningstillgångar

425 357,8

346 098,9

Summa tillgångar

548 704,6

474 512,4

Depositioner

Deponerade medel återfinns främst hos Länsstyrelserna,

Riksskatteverket samt de Allmänna advokatbyråerna.

De kan t.ex. utgöras av hyror som deponerats av

privatpersoner i samband med en pågående tvist med en

fastighetsägare.

Ansvarsförbindelser

Med ansvarsförbindelser avses större framtida

åtaganden som inte redovisats som skuld i

balansräkningen. Skuldbokföring av ansvarsförbindelser

ska dock ske så snart det är sannolikt att ersättning

kommer att utgå och beloppet kan fastställas med rimlig

sannolikhet. Statens ansvarsförbindelser utgörs främst

av kreditgarantier, t.ex. bostadskrediter och bankstöd,

samt premiereserven. Under ansvarsförbindelser

redovisas beräknad skuld för kompletteringspensioner

till statligt anställd personal, pensionärer samt övriga

före detta anställd personal. Staten har även åtaganden

gentemot kommunalt anställd personal. Dessa åtaganden

omfattar bidrag till kostnader för pensions- och andra

trygghetsförmåner för lärare, skolledare och

syofunktionärer.

Ännu ej invärderade tillgångar är t.ex. krigsmateriel

samt försvarsmaktens förråd av förbrukningsmateriel.

Anledningen till detta är den dispens som försvarets

myndigheter har från invärdering av dessa tillgångar. I

balansräkningen presenteras inte heller värdet av olika

typer av nationaltillgångar som t.ex. museisamlingar,

bibliotek, nationalparker. RRV kommer att utreda hur

dessa tillgångar ska behandlas i redovisningen samt

vilka redovisningsprinciper som i sådana fall bör

tillämpas.

TABELL 5.4 KONSOLIDERAD BALANSRÄKNING FÖR DEN JURIDISKA ENHETEN STATEN

MILJONER KRONOR

SKULDER

NOT

BOKFÖRDA VÄRDEN

1996-12-31

BOKFÖRDA VÄRDEN

1995-06-30

Kortfristiga skulder

Leverantörsskulder

21

11 788,3

12 787,7

Depositioner

22

542,9

599,6

Övriga skulder

23

18 400,0

23 056,4

Förskott från kunder

24

3 298,4

2 479,1

Summa kortfristiga skulder

34 029,7

38 922,8

Periodavgränsningsposter

25

118 675,2

90 077,1

Långfristiga skulder

Långfristiga skulder i övrigt

Depositioner

26

492,1

566,3

Andra långfristiga skulder

27

26 311,6

16 404,4

Summa långfristiga skulder i övrigt

26 803,7

16 970,7

Statsskulden

28

Lån i Sverige

1 009 310,2

942 311,2

Lån utomlands

398 399,2

426 312,9

Summa statsskulden

1 407 709,4

1 368 624,1

Summa långfristiga skulder

1 434 513,1

1 385 594,8

Summa skulder

1 587 218,0

1 514 594,7

Nettoförmögenhet

-1 038 513,4

-1 040 082,2

Summa skulder och eget kapital

548 704,6

474 512,4

Ansvarsförbindelser

29

757 848,0

642 046,0

Kommentarer till balansräkningen

Övergripande kommentarer

Statens nettoförmögenhet ökade under redovisnings-

perioden med 1,6 miljarder kronor. De viktigaste skälen

till ökningen är ändrade värderingsprinciper av aktier

och andelar. Dessutom har järnvägsbanorna och

järnvägsanläggningar under arbete - som tidigare inte

fanns redovisade i balansräkningen- invärderats under

redovisningsperioden. Sammantaget ökade tillgångarna

med 74 miljarder kronor och skulderna med knappt 73

miljarder kronor.

Omsättningstillgångar minskade med 13 miljarder

kronor. Det beror till övervägande del på att

Kärnavfallsfondens medel flyttades från Riksbanken till

Riksgäldskontoret, vilket minskar statens lånebehov i

motsvarande mån. Kärnavfallsfondens medel uppgick

på balansdagen till 19 miljarder kronor.

Periodavgränsningsposter är tillkommande

fordringsposter som behövs för att bestämma vilka

intäkter och kostnader som rätteligen hör till redovis-

ningsperioden. Dessa ökade med 8 miljarder kronor till

49 miljarder kronor. Ökningen avser främst

Riksgäldskontorets upplupna ränteintäkter och

förutbetalda underkurser vid upplåning.

Finansiella anläggningstillgångar uppgår till 243

miljarder kronor, vilket är en nettoökning med 28

miljarder kronor. Ökningen förklaras främst av att

värdet av aktier och andelar ökade med 68 miljarder

kronor. Detta beror i första hand på att redovis-

ningsprinciperna för statens aktier och andelar i statliga

bolag har ändrats. De är i årsredovisningen 1995/96

värderade enligt den s.k. kapitalandelsmetoden.

Samtidigt minskade långfristiga fordringar med 42

miljarder kronor. Minskningen beror främst på att

staten överförde bostadslån m.m. till ett värde av 37

miljarder kronor till de statliga bolagen Venantius AB

och Statens Bostadsfinansierings AB. Även

Riksgäldskontorets utlåning till statliga bolag minskade

med 15 miljarder kronor men detta motverkas av att

studielånen ökade med 12 miljarder kronor.

Materiella anläggningstillgångar uppgår till 182

miljarder kronor. Jämfört med föregående år är det en

ökning med knappt 52 miljarder kronor.

Järnvägsbanorna som tidigare inte fanns med i

balansräkningen invärderades till ett värde av 29

miljarder kronor. Dessutom är pågående

nyanläggningar av järnvägar, som inte heller fanns

redovisade föregående år, invärderade till 14 miljarder

kronor. Under redovisningsperioden gjordes

utförsäljningar av statens beredskapslager, vilket

medförde att värdet på dessa minskade med 2 miljarder

kronor.

Statens järnvägar redovisar rullande materiel och

fartyg som sålts och sedan återhyrs genom

leasingkontrakt till ett värde av 4 miljarder kronor.

Motsvarande skuld redovisas under långfristiga skulder.

Kortfristiga skulder minskade med 5 miljarder

kronor till 34 miljarder kronor. Det är främst

Riksgäldskontorets skulder till banker för förfallna

obligationer m.m. som minskade.

Periodavgränsningsposter som avser förutbetalda

intäkter och upplupna kostnader uppgår till 119

miljarder kronor. Jämfört med förgående år är det en

ökning med 29 miljarder. Ökningen hänför sig till

Riksgäldskontorets upplupna kostnader för räntor på

statsskulden. En mindre del hänför sig till

Riksförsäkringsverkets ökning av periodiserade

läkemedelsersättningar.

Övriga långfristiga skulder uppgår till 27 miljarder

kronor, vilket är en ökning med 10 miljarder kronor.

Det beror på att Riksgäldskontoret ökade sina s.k.

skuldbytesavtal med 5 miljarder kronor från föregående

år och att Statens järnvägar nu redovisar

betalningsåtaganden för samtliga finansiella

leasingkontrakt som långfristiga skulder.

Statsskulden ökade med 39 miljarder kronor till

1 408 miljarder kronor. Statsbudgetens underskott

1995/96 blev 141 miljarder. Skillnaden mellan

statsbudgetens underskott och statsskuldens förändring

förklaras till stor del av att de statliga bostadslånen

överfördes till Venantius AB. Detta minskade

statsskulden utan att motsvarande belopp redovisades

som inkomst i statsbudgeten. Lånebehovet minskade

dessutom med de medel som är placerade på konto i

Riksgäldskontoret avseende premiereserven i det nya

pensionssystemet och Kärnavfallsfonden. I statens

balansräkning är delpensionsfondens statsobligationer

och Riksgäldskontorets uppköpta premieobligationer på

sammanlagt 3 miljarder kronor eliminerade, vilket

förklarar skillnaden mot Riksgäldskontorets redovisade

statsskuld på 1 411 miljarder kronor.

Ansvarsförbindelser

Staten har åtaganden i form av kreditgarantier och

pensioner m.m. som redovisas inom linjen i

balansräkningen på sammanlagt 758 miljarder kronor. I

not 29 redogörs närmare för de olika åtagandena.

Statens nettoförmögenhet är lika med skillnaden

mellan tillgångarnas och skuldernas bokförda värde.

Statsskulden, som i huvudsak motsvarar statsbudgetens

ackumulerade underskott, svarar för den övervägande

delen av den negativa nettoförmögenheten.

Förändringen av nettoförmögenheten mellan två år

motsvaras således av statsskuldens förändring men även

av förändringar i övriga tillgångs- och skuldposter i

balansräkningen.

Vid utgången av 1995/96 var nettoförmögenheten -

1 038 miljarder kronor. Det är en förbättring med 1,6

miljarder kronor jämfört med 1994/95. Under samma

period ökade statsskulden med 39 miljarder kronor.

Tillgångarna ökade med totalt 74 miljarder kronor. Det

är främst omvärderingen av statens aktier i de statliga

bolagen och invärderingen av det statliga järnvägsnätet

inklusive järnvägar under arbete som ökade

tillgångarna. Skulderna ökade med sammanlagt 73

miljarder kronor. Statsskulden, som ökade med 39

miljarder kronor och Riksgäldskontorets

periodavgränsningsposter för räntekostnader på

statsskulden samt skuldbytesavtalen, svarar för

merparten av skuldökningen. Den samlade effekten av

förändringarna i balansräkningens tillgångs- och

skuldposter innebär att nettoförmögenheten förbättrades.

Ännu saknas dock statens skuld för tjänstepensioner till

statsanställda m.fl. i redovisningen. Pensionsskulden

beräknades av Statens löne- och pensionsverk uppgå till

drygt 84 miljarder kronor per den 31 december 1996.

Vid utgången av budgetåret 1994/95 var

nettoförmögenheten -1 040 miljarder kronor. Mellan

1993/94 och 1994/95 ökade den negativa

förmögenheten med ytterligare 116 miljarder kronor.

Förändringen var en följd av å ena sidan statsskuldens

ökning med 192 miljarder kronor, å andra sidan

invärderingar som gjorts i form av det statliga vägnätet

och försvarets fastigheter med tillsammans 64 miljarder

kronor. Resterande skillnad motsvarades av såväl

ökning som minskning av flera poster bland vilka

Riksgäldskontorets periodisering av upplupna

ränteintäkter m.m. svarade för den största tillgångs-

ökningen med 15 miljarder kronor.

Aktier och andelar i statliga bolag

Det bokförda värdet av statliga bolag har ökat från 56,9

miljarder kronor till 125,3 miljarder kronor under

redovisningsperioden. Det beror till övervägande del på

att aktier och andelar i statliga bolag fr.o.m.

redovisningsperioden 1995/96 värderats enligt

kapitalandelsmetoden . Tidigare var aktier och andelar

i statliga bolag värderade till historiskt

anskaffningsvärde. Det gav en mindre rättvisande bild

av statens tillgångar beroende på att statliga bolag under

årens lopp har upparbetade vinstmedel till ansenliga

belopp. Av värdeökningen på 68,4 miljarder är ungefär

60 miljarder hänförbar till omvärderingen av statliga

bolag. Under redovisningsperioden har det skett

nyemissioner i Statliga Akademiska Hus AB och

Venantius AB på 2 respektive 0,6 miljarder kronor.

Dessutom har staten lämnat ägartillskott till Venantius

AB och AMU-Gruppen AB på 7,8 respektive 0,6

miljarder kronor.

För redovisningsperioden 1995/96 medför

kapitalandelsmetoden att det bokförda värdet i statliga

bolag har ökat med statens andel av ackumulerade

vinster reducerad med utbetalda utdelningar.

Kapitalandelsmetoden innebär att statens andel av

vinst/förlust i statliga bolag kommer att redovisas i

årsredovisningen. Om ett statligt bolag visar nettovinst

under ett år ökas det redovisade värdet av aktierna med

samma belopp. Värdeökningen redovisas som en intäkt

i resultaträkningen på en ny rad som benämns Resultat

från andelar i dotterföretag och intresseföretag. Om

bolaget redovisar en förlust redovisas statens andel av

förlusten som en kostnad.

Den totala kapitalandelen i dotter- och intresseföretag

består till viss del av en anteciperad utdelning som de

statliga bolagen kommer att utbetala nästkommande år

och till viss del av upparbetade vinstmedel och satsat

kapital som inte är likvida. En utdelning från ett dotter-

eller intresseföretag innebär att deras fria egna kapital

minskar och således även statens kapitalandel. Den

utdelning som erhålls från statliga bolag redovisas inte

som intäkt i resultaträkningen, om bolaget är värderat

enligt kapitalandelsmetoden, eftersom det skulle

innebära att den i sådana fall skulle redovisas vid två

tillfällen.

Aktiebolag behöver inte enligt aktiebolagslagen

framlägga sin årsredovisning förrän 6 månader efter

redovisningsperiodens slut. Det medför att

myndigheterna i de flesta fall inte har kunnat få fram

någon årsredovisning för 1996. Myndigheterna har

använt den senaste tillförlitliga resultatrapporten

antingen en delårsrapport från 1996 eller

årsredovisningen 1995 vid värdering av statliga bolag

Viktiga förändringar i statliga bolag under

redovisningsperioden

Staten har sålt ut 34,5 procent av aktieinnehavet i

Nordbanken AB under redovisningsperioden. Dessutom

har Nordbanken gjort en inlösen av drygt 6 % av

statens aktieinnehav. Förutom Nordbanken har även

Svensk avfallskonvertering AB (SAKAB), Industrikredit

AB och Lantbrukskredit sålts ut.

Aktierna i Tipstjänst AB och Svenska

Penninglotteriet AB har köps upp av Svenska Spel AB.

Under redovisningsperioden har Retriva AB som

bildades efter bankkrisen köpts upp av Securum AB

vilkas aktier har överförts från dåvarande

Bankstödsnämnden till Finansdepartementet.

Dessutom har samtliga aktier i LFV Airport AB,

LFV Handlings AB och Swedavia AB överlåtits till

LFV Holding AB.

Under redovisningsperioden har Svensk

Internationell Lufttrafik AB ändrat namn till SAS

Sverige AB.

Konsoliderad resultaträkning för den

juridiska enheten staten

I resultaträkningen redovisas intäkter och kostnader som

genererats under redovisningsperioden. Den

huvudsakliga intäkten utgörs av skatter medan

kostnaderna uppkommer i den statliga verksamheten

och i de stora bidrags- och försäkringssystemen som

staten hanterar, t.ex. socialförsäkringssystemet.

Verksamheten finansieras i viss utsträckning med

avgifter och bedrivs, med undantag för affärsverkens

verksamhet, utan vinstkrav. En begränsad del av

intäkterna kommer även i form av bidrag t.ex. från AP-

fonderna.

De resultatposter som är speciella för statens

resultaträkning kommenteras nedan.

Intäkter av avgifter och andra ersättningar

Intäkter av avgifter utgör ersättning för de kostnader

som staten via myndigheterna har haft för att

tillhandahålla vissa typer av varor och tjänster. Andra

former av ersättningar kan utgöras av t.ex. intäkter som

uppkommit i samband med försäljning av

anläggningstillgångar.

Intäkter av bidrag

Staten erhåller även intäkter från organisationer utanför

den juridiska enheten staten vilka inte är relaterade till

utförda prestationer. Det kan vara t.ex. överföring av

medel från AP-fonderna till pensionssystemet för att

finansiera pensionsutbetalningarna när dessa inte täcks

av influtna ATP-avgifter.

Transfereringar och bidrag

Transfereringar utgörs av medel som staten via

myndigheterna förmedlar från statsbudgeten till olika

mottagare. Transfereringar och bidrag kännetecknas av

att staten, eller myndigheterna, inte erhåller någon

motprestation. Detta gäller för t.ex. barnbidrag och

pensioner. I vissa fall kan dock transfereringarna vara

förknippade med villkor. Detta gäller t.ex.

utbildningsbidrag där kravet är att mottagaren genomför

någon form av utbildning. Det bör kommenteras att

transfereringar redovisas kassamässigt då avräkningen

mot statsbudgeten sker utifrån kassamässiga grunder.

Kommentarer till resultaträkningen

I kommentarerna jämförs de båda 12-månaders-

perioderna 1996 och 1994/95.

Det finns inte något egentligt samband mellan årets

resultat och effektiviteten i den verksamhet som staten

bedriver. Den huvudsakliga intäkten utgörs av skatter

medan kostnaderna uppkommer i den statliga

verksamheten och i de stora bidrags- och

försäkringssystemen som staten hanterar. Verksamheten

finansieras endast i begränsad utsträckning med avgifter

och bedrivs då utan krav på vinst.

TABELL 5.5 KONSOLIDERAD RESULTATRÄKNING FÖR DEN JURIDISKA ENHETEN STATEN

MILJONER KRONOR

NOT

1995/96 (18 MÅN)

1996 (12 MÅN)

1994/95 (12

MÅN)

Intäkter

Skatter m.m.

31

882 076,0

644 107,0

544 426,2

Intäkter av avgifter och andra ersättningar

32

90 309,0

59 440,5

37 659,9

Intäkter av bidrag

33

55 602,2

36 278,3

37 426,5

Summa intäkter

1 027 987,2

739 825,8

619 512,6

Transfereringar och bidrag

34

792 280,4

534 738,7

532 559,7

Intäkter efter avdrag för transfereringar och bidrag

235 706,8

205 087,1

86 952,9

Kostnader för statens egen verksamhet

Kostnader för personal

35

115 164,5

80 398,5

71 451,6

Kostnader för lokaler

36

16 296,8

10 793,0

Övriga driftkostnader

37

86 837,7

59 776,2

81 842,9

Avskrivningar

38

13 793,8

9 681,5

16 179,0

Summa kostnader för statens egna verksamhet

232 092,8

160 649,2

169 473,5

Resultat före finansiella poster

3 614,0

44 437,9

-82 520,6

Finansiella intäkter och kostnader

Resultat av andelar i dotter- och intresseföretag

39

8 373,8

8 373,8

Finansiella intäkter

40

193 545,0

105 459,9

71 526,8

Finansiella kostnader

41

290 342,4

203 391,7

178 548,2

Summa

-88 423,6

-89 558,0

-106 821,4

Årets underskott

-84 809,6

-45 120,1

-189 342,0

Resultaträkningen för 1995/96 visar ett underskott på 85

miljarder kronor. Underskottet 1996 var 45 miljarder

kronor. Jämfört med 1994/95 är detta en minskning

med 144 miljarder kronor. Resultatförbättringen

förklaras främst av ökade skatteintäkter och avgifter.

De finansiella intäkterna har också ökat. Det har även

de finansiella kostnaderna men inte i samma omfattning.

De totala intäkterna 1995/96 uppgick till 1 230

miljarder kronor. Därav utgjorde skatterna inklusive

arbetsgivaravgifter den dominerande posten med 882

miljarder kronor, varav 340 miljarder kronor avser

arbetsgivaravgifter, 197 miljarder kronor inkomstskatt

och 217 miljarder kronor mervärdesskatt.

Skatteintäkterna 1996 uppgick till 644 miljarder

kronor vilket är en ökning med 100 miljarder kronor

jämfört med 1994/95. Ökningen hänförs främst till

mervärdesskatten. Ändrade regler fr.o.m. 1995 bland

annat på grund av EU-anpassningen (import-momsen),

vissa konjunkturförändringar, tidigareläggningen av

inbetalningstidpunkten och ändrade regler (moms på

dagstidningar) har haft betydelse i sammanhanget.

Effekten av ändrade tidpunkter för redovisning och

betalning av mervärdesskatt fr.o.m. 1996 är att betrakta

som en engångseffekt. Denna engångseffekt beräknas

till 13 miljarder kronor. Efter mervärdesskatten står

arbetsgivaravgifterna och inkomstskatterna för den

största intäktsökningen. Av arbetsgivaravgifterna

1995/96 avsåg 15 miljarder kronor avgifter avsatta till

premiereserven. Under budgetåret har dessutom nya

energi- och miljöskatter tillkommit.

Budgetåret 1995/96 uppgick intäkter av avgifter och

andra ersättningar till 90 miljarder kronor. Motsvarande

intäkter 1996 var 59 miljarder kronor, en ökning med

22 miljarder kronor jämfört med 1994/95. Ökningen

avser främst Finansdepartementets intäkter vid

försäljningen av Nordbanksaktier och Jordbruksverkets

ökade intäkter av EU-medel främst avseende

arealbidrag och trädesersättning. Även

Arbetsmarknadsverket hade ökade intäkter. Dessa

omfattar finansieringsavgifter från arbetslöshetskassorna

för finansiering av utbetalda arbetslöshetsersättningar

och utjämningsbidrag samt bidrag från EG:s socialfond.

Intäkter av bidrag avser till största delen de medel

från AP-fondens avkastning som måste tillskjutas när

ATP-avgifterna inte räcker till för utbetalning av allmän

tilläggspension.

Kostnaderna för transfereringar och bidrag uppgick

till 792 miljarder kronor 1995/96. De största enskilda

transfereringarna avser ålderspensioner inklusive ATP

och skatteutjämningsbidrag till kommuner.

Transfereringarna 1996 uppgick till 535 miljarder

kronor, en ökning med 2 miljarder kronor jämfört med

1994/95. Statliga tjänstepensioner ingick i

transfereringar i årsredovisning för 1994/95 men har i

föreliggande årsredovisning omklassificerats till

personalkostnader.

Bland transfereringarna förekommer både

minskningar och ökningar mellan åren. De största

ökningarna avser kostnaden för

skatteutjämningsbidragen som ökat med 31 miljarder

kronor, och Sveriges avgift till EU som ökat med 11

miljarder kronor. Kostnaden för

skatteutjämningsbidraget motsvaras på inkomstsidan av

den kommunala utjämningsavgiften som redovisas

under uppbördsinkomster. Ålderspensioner inkl ATP

ökade med knappt 5 miljarder kronor. Bidragen

avseende invandring, barnbidrag och bidragsförskott

samt arbetsmarknadspolitiska åtgärder minskade alla

med 5 miljarder kronor vardera. Bidraget till

föräldraförsäkringen minskade med 4 miljarder kronor.

Kostnaderna för statens egen verksamhet avser

personal, lokaler, övrig drift samt avskrivningar och

uppgår till 232 miljarder kronor 1995/96.

Verksamhetens kostnader totalt minskade med 9

miljarder kronor från 1994/95 till 1996.

I kostnader för personal ingår de statliga

tjänstepensionerna som har omklassificerats från

transfereringar. Omklassificeringen har i föreliggande

årsredovisning även gjorts för 1994/95 i syfte att

underlätta jämförelse. Personalkostnaderna ökade med 9

miljarder kronor. Ökningar har skett vid många

myndigheter och är störst inom polisväsendet och

Banverket. Antalet anställda inom den juridiska enheten

staten i september 1996 var 256 700 personer.

Omräknat till heltidspersoner var antalet 230 300, en

minskning med 3 800 eller knappt 2 % från 1995.

Övriga driftkostnader inkl lokalkostnader minskade

med 11 miljarder kronor. Främst har Vägverkets och

Banverkets driftkostnader minskat. I driftkostnader

ingår Försvarsmaktens krigsmateriel med 18 miljarder

kronor 1996, en ökning med 2 miljarder kronor.

Avskrivningarna minskade med drygt 6 miljarder

kronor mellan 1994/95 och 1996 på grund av att

Banverket fr.o.m. 1996 redovisar samtliga investeringar

i järnvägsanläggningar som tillgång i balansräkningen

och därmed gör planenliga avskrivningar i stället för

direktavskrivningar.

De finansiella intäkterna hänförbara till statsskulden

ökade mellan 1994/95 och 1996 med 45 miljarder

kronor. Det var framförallt ränteintäkter avseende

upplåning i SEK som ökade. Ökningen av såväl

ränteintäkterna som räntekostnaderna förklaras av

förändrad emissionsteknik på penning- och

obligationsmarknaden. De finansiella kostnaderna

hänförbara till statsskulden ökade med 25 miljarder

kronor mellan 1994/95 och 1996. Därav ökade

räntekostnaderna avseende upplåning i SEK med 37

miljarder kronor. Den utestående volymen lån ökade

under perioden. Trots sjunkande emissionsräntor under

1996 ökade räntekostnaderna beroende på den stora

stocken lån som tidigare emitterats med hög

kupongränta. Däremot realiserades valutavinster 1996

till skillnad mot realiserade valutaförluster 1994/95. De

övriga finansiella intäkterna har minskat eftersom

utdelning av statens aktier inte redovisas 1995/96. En

ny post har tillkommit, Resultat från andelar i

dotterföretag.

Finansieringsanalys för den juridiska enheten

staten

Finansieringsanalysen ska visa statens in- och

utbetalningar fördelade på drift, investeringar,

finansiella aktiviteter och upplåning. Av analysen ska

framgå hur drift- och investeringsverksamheten har

finansierats samt hur statens likvida ställning har

förändrats under redovisningsperioden. Syftet med en

finansieringsanalys är således att ge en bild av hur

statens totala verksamhet har finansierats. Ett annat

syfte är att visa betalningsströmmarna i staten.

Uppgifterna för finansieringsanalysen har hämtats från

den konsoliderade resultat- och balansräkningen.

Information om investeringar har hämtats från

myndigheternas finansieringsanalyser. För affärsverken,

Banverket och Vägverket har information hämtats i

särskild ordning. Inom staten används den s.k. indirekta

metoden för att sammanställa finansieringsanalysen.

Detta innebär att man utgår ifrån intäkter och kostnader

som presenteras i resultaträkningen. Intäkterna och

kostnaderna omvandlas till betalningsströmmar genom

att man korrigerar för förändringar i berörda fordringar

och skulder.

TABELL 5.6 FINANSIERINGSANALYS FÖR DEN JURIDISKA ENHETEN STATEN

MILJONER KRONOR

NOT

1995/96 (18 MÅN)

1996 (12 MÅN)

Statens verksamhet

Intäkter av skatter

882 076,0

664 107,0

Intäkter av avgifter och andra ersättningar

90 309,0

59 440,5

Intäkter av bidrag

55 602,2

36 278,3

Summa intäkter

1 027 987,2

759 825,8

Transfereringar och bidrag

-792 280,4

-150 967,7

Kostnader för statens förvaltning

-218 299,0

-534 738,7

Summa kostnader exklusive avskrivningar

-1 010 579,4

-685 706,4

Justeringar till betalningar

41

52 565,8

29 628,9

Saldo statens verksamhet

69 973,6

103 748,3

Investeringar

Finansiella investeringar

-3 966,4

-3 213,5

Materiella investeringar

-38 355,1

-24 358,6

Immateriella investeringar

-259,2

-372,0

Summa investeringar

-42 580,7

-27 944,1

Finansiella aktiviteter

Finansiellt netto för statens upplåning justerade för

valutakursförändringar

-163 666,8

-105 934,8

Övriga finansiella intäkter/kostnader justerade förutdelningar

och resultat-

andelar

25 385,9

14 907,7

Justeringar till betalningar

42

17 640,8

-6 953,3

Summa finansiella aktiviteter

-120 640,1

-97 980,5

Totalt

-93 247,2

-22 176,3

Statens upplåning

Förändring av statsskulden

39 085,3

19 760,0

Uppskrivning av valutaskulden

-532,9

Nedskrivning av valutaskulden

49 930,4

Förändring av skuldbytesavtal

4 231,5

2 949,2

Saldo statens upplåning

93 247,2

22 176,31

1. I lånebehovet ingår affärsverkens lån som upptagits på marknaden.

Kommentarer till finansieringsanalysen

Av första avsnittet i finansieringsanalysen för

redovisningsperioden 1995/96 framgår att statens

verksamhet, exklusive årets avskrivningar, redovisar ett

överskott på 17,4 miljarder kronor. Försäljning och

inlösen av Nordbanksaktier har medfört att kassaflödet

från statens verksamhet har förbättrats med nästan 13

miljarder kronor. Därutöver har Nordbanken AB

utbetalat utdelningar till staten. Dessa redovisas nedan.

Om kassaflödet från statens verksamhet justeras med

förändringen av omsättningstillgångar, finansiella

anläggningstillgångar och skulder mellan 1995/96 och

1994/95 kan kassaflödet till den statliga verksamheten

utläsas. Kassaflödet för 1995/96 uppgår till 70 miljarder

kronor. I justeringar i statens verksamhet ingår en

positiv engångseffekt på 26,7 miljarder kronor från

statens försäljning av långfristiga fordringar till

Venantius AB. Inleveransen har delvis finansierats av

att Venantius AB har tagit upp lån i Riksgäldskontoret.

Nettoeffekt vid årets slut är 21 miljarder kronor.

Kassaflödet har även påverkats av att kärnavfallsfonden

har flyttats från Riksbanken till Riksgäldskontoret och

därigenom minskat upplåningsbehovet. Ingående värdet

av kärnavfallsfonden i balansräkningen var 15,7

miljarder kronor. Från finansieringsanalysen för

kalenderåret 1996 kan man utläsa att saldot från statens

verksamhet har förbättrats under senare delen av

redovisningsperioden. Det beror dels på ökade intäkter

från skatter m.m., dels på att ovanstående positiva

engångseffekter till stor del påverkat kassaflödet under

kalenderåret 1996. Mer information om statens

verksamhet finns i notförteckning och analyser till

resultaträkningen.

Statens totala investeringar under 1995/96 uppgår till

42,6 miljarder kronor, utav dessa är de finansiella

investeringarna 4 miljarder kronor. Under

redovisningsperioden har staten gjort nyemissioner i bl a

Statliga Akademiska Hus AB och Venantius AB på 2

respektive 0,6 miljarder kronor. De materiella

investeringarna uppgår till 38,3 miljarder kronor under

redovisningsperioden 1995/96. De största

investeringarna redovisas av Banverket och Vägverket,

13,5 respektive 11 miljarder kronor.

Nettobetalningar från finansiella aktiviteter uppgår

till -120,6 miljarder kronor. Från resultaträkningen har

finansiella poster som inte påverkar betalningar

eliminierats, t.ex. resultatandelar i dotter- och

intresseföretag (8,3 miljarder kronor) och orealiserade

valutavinster (50 miljarder kronor). Finansiella poster

som inte utgör intäkter/kostnader, t.ex. utdelningar,

men som påverkar betalningar har tillkommit.

Utdelningar från statliga bolag uppgår till 11,7 miljarder

kronor under redovisningsperioden, varav 3 miljarder

kronor är utdelningar från Nordbanken AB.

Räntebetalningar på statsskulden uppgår netto till 163,6

miljarder kronor. Det innebär att nettot av

räntebetalningar under redovisningsperioden är 70

miljarder kronor större än statens upplåningsbehov.

För att finansiera det negativa kassaflödet till statens

verksamhet och investeringar, samt räntan på

statsskulden, krävs upplåning av Riksgäldskontoret.

Nettoupplåningen påverkas av statsskuldens förändring

under redovisningsperioden, som uppgår till 39,1

miljarder kronor. Därutöver har det skett nedskrivning

av valutaskulden, som inte medför några betalningar,

med nästan 50 miljarder kronor under

redovisningsperioden. Nedskrivningen har eliminerats

mot orealiserade valutavinster under finansiella

aktiviteter. Skuldbytesavtal ingår inte i statsskulden och

förändringen mellan ingående och utgående värde i

balansräkningen redovisas under upplåningsavsnittet.

Finansieringsanalysen för kalenderåret 1996

redovisar de kassamässiga flöden som har skett under

året. Det finns inget krav på att myndigheterna skall

upprätta en notförteckning i delårsrapporten per den 31

december 1995. Det innebär att det inte har varit

möjligt att säkerhetsställa vilken post i balansräkningen

som justeringar i statens verksamhet hänför sig till.

Därför redovisas ingen not till denna post.

Från finansieringsanalyserna för redovisningsperioden

1995/96 och kalenderåret 1996 kan man utläsa att en

stor del av statens upplåningsbehov hänför sig till andra

halvåret 1995. Av statens totala upplåningsbehov på 93

miljarder kronor under redovisningsperioden 1995/96 är

70 miljarder kronor hänförbara till andra halvåret 1995.

Noter till balansräkning (1-29)

Not 1.

KASSA, BANK M.M.

MILJONER KRONOR

1995/96

1994/95

Exportkreditnämnden

1 327,2

1 018,5

Riksskatteverket

489,0

535,6

Göteborgs universitet

201,2

102,6

Riksförsäkringsverket

184,0

144,0

Kärnavfallsfondens styrelse

0,0

15 671,9

Övriga myndigheter

1 245,2

1 735,9

Affärsverk

Luftfartsverket

97,5

5,4

Sjöfartsverket

2,3

1,9

Statens järnvägar

1 037,2

2 678,7

Svenska Kraftnät

639,8

441,9

Summa

5 223,4

22 336,4

Kärnavfallsfondens styrelse har under 1995/96 flyttat

fonderade medel från Riksbanken till Riksgäldskontoret

vilket gjort att statens upplåningsbehov minskat i

motsvarande mån.

Statens järnvägar har använt likvida medel för

förtidsinlösen av långfristiga skulder

Not 2.

VÄRDEPAPPER OCH ANDELAR

MILJONER KRONOR

1995/96

1994/95

Finansdepartementet

11 306,3

0,0

Riksförsäkringsverket

3 758,0

5 536,0

Insättningsgarantinämnden

0,0

12 900,0

Övriga myndigheter

568,1

1 001,2

Affärsverk

Svenska Kraftnät

299,2

143,5

Summa

15 931,4

19 580,7

Finansdepartementets aktieinnehav 1995/96 avser 59 %

ägarandel i Nordbanken AB som övertagits från

Insättningsgarantinämnden (fd Bankstödsnämnden) samt

34 % i Stadshypotek AB som överförts från

Konungariket Sveriges stadshypotekskassa. Aktierna är

upptagna till ett värde motsvarande anskaffningsvärdet.

Under 1996 genomförde Nordbanken AB en inlösning

av egna aktier vilken minskade statens ägarandel från

65,5 % till 59 %. Aktierna i Stadshypotek AB har

under januari 1997 sålts till Handelsbanken AB.

Riksförsäkringsverket har ett värdepappersinnehav

bestående i huvudsak av hypoteksobligationer (3 725

miljoner kronor) som hör till verkets fondförvaltning.

Innehavet av statsobligationer (2 530 miljoner kronor)

har eliminerats mot statsskulden.

Insättningsgarantinämndens aktieinnehav 1994/ 95

avser 100% ägarandel i Nordbanken. Under hösten

1995 såldes 34,5% av statens aktieinnehav i

Nordbanken ut till allmänheten. Resterande aktier

överfördes i juli 1996 till Finansdepartementet.

Not 3.

KUNDFORDRINGAR

MILJONER KRONOR

1995/96

1994/95

Banverket

501,1

565,2

Vägverket

199,8

197,2

Statens lantmäteriverk

123,3

128,9

Försvarsmakten

157,4

99,4

Övriga myndigheter

1 317,3

1 333,4

Affärsverk

Luftfartsverket

428,2

406,7

Sjöfartsverket

58,5

38,8

Statens järnvägar

724,3

824,9

Svenska kraftnät

499,6

285,2

Summa

4 009,5

3 879,7

Not 4

ÖVRIGA FORDRINGAR

MILJONER KRONOR

1995/96

1994/95

Riksgäldskontoret

6 449,0

1 247,3

Riksskatteverket

5 030,2

5 100,1

Jordbruksverket

4 480,7

1 586,5

Tullverket

2 245,4

1 607,2

Vägverket

684,4

231,6

Banverket

433,5

283,3

Riksförsäkringsverket

321,0

566,0

Boverket

0,3

1 410,3

Övriga myndigheter

1 214,4

2 535,0

Affärsverk

Luftfartsverket

118,2

72,7

Sjöfartsverket

18,6

33,5

Statens järnvägar

902,3

235,6

Svenska kraftnät

0,5

0,2

Summa

21 898,5

14 909,3

Riksgäldskontorets fordran avser i huvudsak kortfristiga

lånefordringar på Venantius AB (2 332,1 miljoner

kronor), Vasakronan AB (2 000,0 miljoner kronor) och

Vasakronan Krim AB (1 441,9 miljoner kronor).

Av Riksskatteverkets fordran avser 4 745,4 miljoner

kronor skatter under indrivning som beräknas inflyta.

Av det totala beloppet på drygt 29 000 miljoner kronor

som är föremål för aktiva indrivningsåtgärder beräknar

Riksskatteverket att ca 15 % kommer att inbetalas.

Jordbruksverket har fordringar på EU för gjorda

utbetalningar av bidrag på totalt 4 393,3 miljoner

kronor.

Av Tullverkets fordran avser 2 243,8 miljoner

kronor uppbördsfordringar.

Boverkets minskning av övriga fordringar beror på

att transaktionerna mellan Boverket och SBAB gällande

låneförvaltning har upphört i och med överlåtelsen av

den statliga lånestocken till SBAB och Venantius AB

Not 5.

PÅGÅENDE ARBETEN

MILJONER KRONOR

1995/96

1994/95

Försvarets materielverk

1 507,2

590,1

Statens lantmäteriverk

102,9

107,6

Banverket

79,3

40,0

Försvarsmakten

61,6

109,5

Göteborgs universitet

38,0

25,7

Karolinska institutet

36,0

54,0

Övriga mydnigheter

157,8

134,0

Affärsverk

Sjöfartsverket

18,0

0,0

Statens järvnägar

16,0

0,0

Summa

2 016,8

1 060,9

Not 6.

VARULAGER OCH FÖRRÅD

MILJONER KRONOR

1995/96

1994/95

Försvarets materielverk

7 069,4

6 918,2

Myndigheten för

avveckling av statens

oljelager

525,1

1 247,2

Banverket

411,4

476,3

Försvarsmakten

273,5

258,2

Övriga mydigheter

666,7

720,0

Affärsverk

Luftfartsverket

25,7

28,5

Sjöfartsverket

26,3

22,4

Statens järvnägar

170,7

174,0

Svenska kraftnät

21,7

21,5

Summa

9 190,5

9 866,3

Försvarets materielverks lager består huvudsakligen av

reservmateriel och drivmedel.

Försvarsmakten invärderade sitt varulager som

främst består av ammunition under 1994/95, men har

under 1995/96 inte tagit med det i sin redovisningen

efter dispens från Försvarsdepartementet. För

jämförbarhetens skull så har motsvarande justering

gjorts för 1994/95, en minskning med 35 589,5

miljoner kronor. De lager som återstår är lokala lager

av förnödenheter som används i fredsdriften.

Myndigheten för avveckling av statens oljelager har

som huvuduppgift att sälja ut de statliga civila

beredskapslagren av oljeprodukter och avveckla de

tömda oljelagringsanläggningarna senast vid utgången

av år 1999.

 Banverkets varulager består i huvudsak av material för

underhåll och reparation av anläggningar.

Not 7.

FÖRSKOTT TILL LEVERANTÖRER

MILJONER KRONOR

1995/96

1994/95

Försvarets materielverk

15 690,4

15 176,2

Övriga myndigheter

59,9

77,0

Summa

15 750,3

15 253,2

Av Försvarets materielverks post avser 10 015 miljoner

kronor förskott till IG JAS/Saab-koncernen och 2 992

miljoner kronor förskott till Celsius-koncernen.

Not 8.

Periodavgränsningsposter på tillgångssidan avser

tillförda fordringsposter som behövs för att bestämma

de intäkter och kostnader som rätteligen hör till

redovisningsperioden. Posterna är av typen förutbetalda

kostnader och upplupna intäkter.

PERIODAVGRÄNSNINGSPOSTER

MILJONER KRONOR

1995/96

1994/95

Riksgäldskontoret

41 457,7

33 799,9

Riksförsäkringsverket

1 363,0

486,0

Försvarets materielverk

1 361,3

110,2

Kärnavfallfondens

styrelse

809,0

1 196,9

Övriga myndigheter

3 701,4

5 435,4

Affärsverk

Luftfartsverket

72,7

149,4

Statens järnvägar

250,1

293,7

Sjöfartsverket

21,3

52,2

Svenska kraftnät

289,7

23,0

Summa

49 326,2

41 526,7

Riksgäldskontorets post avser i huvudsak upplupna

ränteintäkter med 13 182,7 miljoner kronor samt

förutbetalda underkurser för upplåning med 28 265,4

miljoner kronor.

Not 9.

AKTIER OCH ANDELAR I INTRESSE- OCH DOTERBOLAG

MILJONER KRONOR

1995/96

1994/95

Närings-

departementet

56 409,3

21 792,2

Finansdepartementet

33 317,2

14 010,8

Kommunikations-

departementet

27 099,4

11 889,1

Arbetsmarknads-

departementet

2 260,4

1 471,6

Socialdepartementet

2 090,2

55,4

Riksbankens grundfond

1 000,0

1 000,0

Utrikesdepartementet

778,2

100,0

Kulturdepartementet

642,1

300,2

Insättningsgarantinämn

den

0,0

4 800,0

Övriga myndigheter

832,2

1 226,1

Affärsverk

Luftfartsverket

50,0

39,2

Statens järnvägar

740,8

215,8

Svenska kraftnät

58,7

3,9

Summa

125 278,5

56 904,3

Aktier och andelar i dotter- och intresseföretag är

fr.o.m. 1995/96 värderade enligt kapitalandelsmetoden.

Metoden innebär att statens andel av bolagens

ackumulerade vinster har invärderats i myndigheternas

redovisning. I Bilaga 1 redovisas det bokförda värdet,

justerat värde för 94/95 och eventuella utdelningar för

respektive statligt bolag.

Departementen redovisar merparten av statens

aktieinnehav i statliga bolag från och med

redovisningsperioden 1994/95. Tidigare redovisades

dessa aktier av Kammarkollegiet.

Riksbanken ingår i det bokförda värdet med den så

kallade grundfonden på 1 000,0 miljoner kronor.

Insättningsgarantinämndens (f d Bankstödsnämnden)

post 1994/95 bestod av aktier i Securum (3 300,0

miljoner kronor) och Retriva (1 500,0 miljoner kronor).

Under 1995/96 har aktierna i Retriva sålts till Securum.

Securumaktierna överfördes sedan till

Finansdepartementet.

Statens järnvägars aktier i dotterbolaget AB Swedcarrier

har med hänsyn till substansvärde och

avkastningsförmåga skrivits upp från 191 miljoner

kronor till 716 miljoner kronor.

Not 10.

OBLIGATIONER OCH ANDRA VÄRDEPAPPER

MILJONER KRONOR

1995/96

1994/95

Karolinska Institutet

851,3

754,5

Allmänna arvsfonden

821,3

660,2

Lunds universitet

741,6

608,7

Finansdepartementet

593,4

0,0

Riksförsäkringsverket

196,0

195,0

Umeå universitet

110,9

78,6

Göteborgs universitet

94,8

124,5

Övriga myndigheter

346,0

383,7

Summa

3 755,3

2 805,2

Finansdepartementets post består av Sveriges ägarandel

i Världsbanken IBRD som överfördes från Riksbanken

1995-12-14.

Not 11.

ANDRA LÅNGFRISTIGA FORDRINGAR

MILJONER KRONOR

BOKFÖRT

VÄRDE

1995/96

1994/95

Centrala studiestöds-

nämnden

96 075,2

83 719,9

Riksgäldskontoret

11 079,5

23 969,7

Kammarkollegiet

3 590,7

2 829,8

Närings- och

teknikutvecklingsverket

585,1

859,3

Banverket

457,6

254,0

Boverket

44,3

36 779,0

Försvarsmakten

6,0

2 014,8

Insättningsgarantinämn

den

0,0

2 522,6

Övriga myndigheter

1 015,6

1 644,1

Affärsverk

Luftfartsverket

18,0

0,0

Statens järnvägar

979,4

889,9

Summa

113 851,4

155 483,1

Centrala studiestödsnämndens (CSN) post avser

studielån beviljade t.o.m. 1988 34 910,7 miljoner

kronor, studielån beviljade fr.o.m. 1989 59 022,3

miljoner kronor och hemutrustningslån till flyktingar

1 525,2 miljoner kronor. Lånefordringar hos CSN är

upptagna till det belopp varmed de utbetalats,

uppskrivits och konverterats, minskat med inbetalningar

och avskrivningar pga av dödsfall m.m. Ingen värdering

av osäkra fordringar har gjorts.

Boverket har minskat sina andra långfristiga

fordringar genom ett avtal mellan svenska staten, SBAB

och Venatius AB med giltighet från 1 juli 1995 där de

anslagsfinansierade lånen överfördes till SBAB och

Venantius AB.

Riksgäldskontorets post innehåller lånefordringar på

statliga bolag på tillsammans 5 873,5 miljoner kronor

och övertagna statslån till Vattenfall AB 5 205,9

miljoner kronor. Minskningen beror främst på att lån

till Vasakronan AB, Vattenfall AB och Akademiska

Hus AB på totalt 15 134,3 miljoner kronor återbetalats.

Kammarkollegiet redovisar f.d. lönegarantifondens

fordran på företagen (1 986,1 miljoner kronor) och

näringslån (1 101,9 miljoner kronor).

Insättningsgarantinämndens konvertibellån till

Föreningsbanken har lösts.

Försvarsmakten har i enlighet med regeringsbeslut

under året avvecklat det så kallade JAS-lånet till

industrin som 1994/95 uppgick till 1 700 miljoner

kronor.

Exportkreditnämnden har regeringens dispens från

att invärdera osäkra fordringar i form av

regressfordringar för infriade garantier.

Not 12.

BEREDSKAPSLAGER

MILJONER KRONOR

1995/96

1994/95

Statens räddningsverk

1 080,2

1 937,0

Socialstyrelsen

956,0

958,0

Överstyrelsen för civil

beredskap

637,2

812,7

Jordbruksverket

317,2

852,6

Övriga myndigheter

14,7

4,5

Summa

3 005,3

4 564,8

Beredskapslager är värderade till anskaffningsvärde och

i vissa fall till återanskaffningsvärde.

Not 13.

PÅGÅENDE NYANLÄGGNINGAR

MILJONER KRONOR

1995/96

1994/95

Banverket

14 113,2

0,0

Fortifikationsverket

1 267,1

752,3

Statens fastighetsverk

541,7

854,2

Övriga myndigheter

373,7

311,9

Affärsverk

Luftfartsverket

798,9

668,4

Sjöfartsverket

62,3

115,4

Statens järnvägar

195,0

624,4

Svenska kraftnät

89,3

140,3

Summa

17 441,2

3 466,9

Banverket redovisar fr.o.m. verksamhetsåret 1996

samtliga investeringar i järnvägsanläggningar som

tillgång i balansräkningen. Se även not 19.

Not 14.

TEKNISKA ANLÄGGNINGAR, MASKINER

MILJONER KRONOR

1995/96

1994/95

Vägverket

703,0

752,4

Banverket

601,9

549,2

Försvarsmakten

188,5

122,3

Försvarets materielverk

145,3

221,3

Övriga myndigheter

647,8

563,8

Affärsverk

Luftfartsverket

2 621,8

2 315,4

Sjöfartsverket

98,3

85,8

Svenska Kraftnät

6 701,0

6 543,8

Summa

11 707,6

11 154,0

Svenska Kraftnäts post avser driftsanläggningar för de

svenska storkraftsnäten (stamnätet, norrbottennätet och

utlandsförbindelser) samt tele- och infosystem.

Not 15.

ÖVRIGA ANLÄGGNINGAR, TRANSPORTMEDEL,

INVENTARIER

MILJONER KRONOR

1995/96

1994/95

Rikspolisstyrelsen

818,4

754,9

Försvarsmakten

666,5

542,8

Riksförsäkringsverket

520,0

451,0

Lunds universitet

501,8

463,6

Riksskatteverket

500,3

367,1

Kustbevakningen

483,5

435,1

Övriga myndigheter

5 710,6

5 047,7

Affärsverk

Sjöfartsverket

602,7

607,5

Statens järnvägar

8 440,1

3 864,2

Summa

18 243,9

12 533,9

Anläggningstillgångarna är värderade till

anskaffningskostnad med avdrag för ackumulerade

avskrivningar enligt plan. Avskrivningar baseras på

tillgångarnas uppskattade ekonomiska livslängd.

Normalt är avskrivningstiden 3-7 år för datorer, 5-10 år

för maskiner, transportmedel och inventarier och 10-50

år för skepp och flyg.

Statens järnvägar har sålt rullande materiel och

fartyg som sedan återhyrs genom leasingkontrakt. Som

tillgång redovisas det ursprungliga anskaffningsvärdet

efter avdrag för planenliga avskrivningar. Värdet

uppgår till 4 434 miljoner kronor. Motsvarande skuld

redovisas under långfristiga skulder i övrigt.

Not 16.

BYGGNADER

MILJONER KRONOR

1995/96

1994/95

Fortifikationsverket

9 527,2

9 760,2

Statens fastighetsverk

5 528,3

9 310,7

Riksdagens

förvaltningskontor

916,3

776,0

Banverket

358,5

334,0

Riksförsäkringsverket

231,0

180,0

Vägverket

193,6

301,0

Övriga myndigheter

624,0

741,8

Affärsverk

Luftfartsverket

2 155,8

2 228,2

Sjöfartsverket

301,9

235,9

Statens järnvägar

2 580,3

2 570,5

Svenska kraftnät

210,5

234,6

Summa

22 627,4

26 672,9

Statens fastighetsverk har fram till den 1 oktober 1996

förvaltat ett antal universitetsfastigheter i avvaktan på

överlämnande till Finansdepartementet för

vidareförsäljning till Statliga Akademiska Hus AB. Av

värdet 1994/95 avsåg 4 249,3 miljoner kronor

byggnadsvärdet för dessa fastigheter.

Not 17.

MARK OCH ANNAN FAST EGENDOM

MILJONER KRONOR

1995/96

1994/95

Statens fastighetsverk

5 079,3

5 033,6

Fortifikationsverket

1 892,4

1 850,0

Naturvårdsverket

1 100,3

879,9

Övriga myndigheter

162,5

942,4

Affärsverk

Luftfartsverket

13,4

12,5

Sjöfartsverket

6,3

5,2

Statens järnvägar

2 194,4

2 155,5

Svenska kraftnät

228,2

271,0

Summa

10 676,8

11 150,1

Statens fastighetsverk har överlämnat mark till

Finansdepartementet för vidareförsäljning till Statliga

Akademiska Hus AB. Av värdet 1994/95 avsåg 897,0

miljoner kronor den överlämnade marken.

Naturvårdsverket redovisar främst nationalparker och

naturreservat. Det bokförda värdet är upptaget till

anskaffningsvärde.

Not 18.

STATLIGA VÄGAR

MILJONER KRONOR

1995/96

1994/95

Vägverket

62 399,5

53 731,8

Summa

62 399,5

53 731,8

Vägverket har från och med redovisningsperioden 1994

aktiverat investeringar i statliga vägar och broar.

Väginvesteringar åren 1955-1994 har invärderats

retroaktivt. Avskrivningstiden för väginvesteringar är

40 år. Omräkning har skett med ledning av Vägverkets

vägkostnadsindex som är en sammanvägning av

konsumentprisindex, entreprenadindex och

producentindex. Det erhållna bruttobeloppet har sedan

reducerats med avskrivningar.

Not 19.

JÄRNVÄGSANLÄGGNINGAR

MILJONER KRONOR

1995/96

1994/95

Banverket

36 017,7

7 314,0

Summa

36 017,7

7 314,0

Banverket har för 1995/96 invärderat järnvägsbanorna

utöver tidigare redovisade tele, el och SL-anläggningar.

De investeringar som gjorts i det statliga järnvägsnätet

och som finansierats med statliga anslag har i

Banverkets redovisning tidigare direktavskrivits. De

beräknade investeringsbeloppen har omräknats till

nuvärde enligt konsumentprisindex. Det erhållna

bruttobeloppet har sedan reducerats med avskrivningar.

Avskrivningstiden är 40 år.

Not 20.

IMMATERIELLA TILLGÅNGAR

MILJONER KRONOR

1995/96

1994/95

Riksförsäkringsverket

165,0

0,0

Totalförsvarets

pliktverk

70,7

0,0

Statens invandrarverk

22,3

32,9

Statens fastighetsverk

17,0

17,4

Fortifikationsverket

16,3

20,4

Övriga myndigheter

38,4

28,9

Affärsverk

Statens järnvägar

23,5

218,3

Summa

353,2

317,9

Not 21.

LEVERANTÖRSSKULDER

MILJONER KRONOR

BOKFÖRT

VÄRDE

1995/96

1994/95

Försvaters materielverk

2 022,4

1 943,5

Vägverket

1 739,6

1 867,5

Banverket

1 188,0

1 458,8

Försvarsmakten

901,4

980,6

Riksförsäkringsverket

473,0

339,0

Arbetsmarknadsverket

406,7

804,2

Övriga myndigheter

3 280,5

4 311,2

Affärsverk

Luftfartsverket

340,7

196,0

Sjöfartsverket

82,5

75,4

Statens järnvägar

1 008,2

733,5

Svenska kraftnät

345,3

78,0

Summa

11 788,3

12 787,7

Not 22.

DEPOSITIONER

MILJONER KRONOR

BOKFÖRT

VÄRDE

1995/96

1994/95

Länsstyrelsen i

Stockholm

278,3

255,1

Tullverket

66,0

110,9

Allmänna

advokatbyråerna

60,7

75,4

Övriga mydnigheter

137,8

158,2

Affärsverk

Statens järnvägar

0,1

0,0

Summa

542,9

599,6

Not 23.

ÖVRIGA SKULDER

MILJONER KRONOR

BOKFÖRT

VÄRDE

1995/96

1994/95

Riksförsäkringsverket

3 986,0

4 470,0

Riksgäldskontoret

3 300,8

6 514,2

Arbetsmarknadsverket

1 796,2

1 300,6

Statens löne och

 pensionsverk

1 005,1

920,8

Exportkreditnämnden

821,9

713,0

Riksskatteverket

703,5

856,5

Vägverket

641,6

308,8

Övriga myndigheter

3 863,9

5 983,4

Affärsverk

Luftfartsverket

201,7

268,8

Sjöfartsverket

20,0

17,0

Statens järnvägar

2 038,7

1 673,0

Statens kraftnät

20,6

30,3

Summa

18 400,0

23 056,4

Riksförsäkringsverkets, Arbetsmarknadsverkets och

Statens löne- och pensionsverks poster avser innehållen

men ej förfallen skatt på pensioner med flera

skattepliktiga ersättningar.

Av Riksgäldskontorets post avser 858,3 miljoner

kronor skulder till banker, 1 928,6 miljoner kronor

förfallna obligationer, vinster och räntor.

Riksskatteverket har gjort en omklassificering av

kronofogdemyndigheternas klientmedel,

skattemyndigheternas skuldsaneringsmedel och

returmedel till balansposten Depositioner under

långfristiga skulder. Det justerade värdet för övriga

skulder 1994/95 har lagts in för att få jämförbarhet.

Not 24.

FÖRSKOTT FRÅN KUNDER

MILJONER KRONOR

BOKFÖRT

VÄRDE

1995/96

1994/95

Karolinska institutet

692,0

435,2

Uppsala universitet

518,1

461,9

Fortifikationsverket

467,7

201,5

Kungliga tekniska

högskolan

404,2

291,3

Göteborgs universitet

279,0

213,6

Övriga myndigheter

955,3

873,3

Affärsverk

Sjöfartsverket

13,6

0,0

Statens järnvägar

0,0

2,3

Summa

3 298,4

2 479,1

Karolinska institutet redovisar skulder avseende icke

upparbetade kostnader för både bidragsfinansierad och

uppdragsfinansierad verksamhet där ersättningen

erläggs i förskott.

Not 25.

Periodavgränsningsposter på skuldsidan avser tillförda

skuldposter som behövs för att bestämma de intäkter

och kostnader som rätteligen hör till

redovisningsperioden. Posterna är av typen upplupna

kostnader och förutbetalda intäkter.

PERIODAVGRÄNSNINGSPOSTER

MILJONER KRONOR

BOKFÖRT VÄRDE

1995/96

1994/95

Riksgäldskontoret

98 232,2

72 913,6

Riksförsäkringsverket

4 083,0

2 941,0

Försvarets

materielverk

3 186,5

403,1

Rikspolisstyrelsen

1 876,2

724,7

Vägverket

991,9

2 104,0

Försvarsmakten

872,0

1 067,8

Övriga myndigheter

6 643,6

7 343,6

Affärsverk

Luftfartsverket

403,4

480,0

Sjöfartsverket

178,8

208,7

Statens järnvägar

1 719,2

1 705,7

Svenska kraftnät

488,4

184,9

Summa

118 675,2

90 077,1

Not 26.

DEPOSITIONER

MILJONER KRONOR

BOKFÖRT VÄRDE

1995/96

1994/95

Riksskatteverket

423,6

519,0

Länsstyrelsen i

Jämtland

44,2

34,6

Länsstyrelsen i

Malmöhus

15,5

0,0

Övriga myndigheter

8,8

12,7

Summa

492,1

566,3

Riksskatteverket har gjort en omklassificering mellan

Övriga Skulder och Depositioner. Se not 23.

Not 27.

ANDRA LÅNGFRISTIGA SKULDER

MILJONER KRONOR

BOKFÖRT

VÄRDE

1995/96

1994/95

Riksgäldskontoret

7 926,8

3 075,2

Vägverket

3 377,8

1 972,0

Styrelsen för

internationell

utveckling

2 870,7

2 902,3

Insättningsgarantinämn

den

0,0

2 500,0

Övriga myndigheter

1 612,8

1 721,5

Affärsverk

Luftfartsverket

1 881,4

1 432,9

Sjöfartsverket

582,4

545,3

Statens järnvägar

8 016,6

2 217,0

Svenska kraftnät

43,1

38,2

Summa

26 311,6

16 404,4

Riksgäldskontoret redovisar skuldbytesavtal, netto, på

7 306,7 miljoner kronor. Skuldbytesavtalen upptas till

den valutakurs som gällde på bokslutsdagen.

Vägverkets post består i huvudsak av en skuld till det

egna dotterbolaget Stockholmsleder AB avseende

finansiering av delar inom den s.k.

Dennisöverenskommelsen på 2 636,7 miljoner kronor.

Styrelsen för internationell utveckling redovisar U-

landskrediter som tidigare fanns hos BITS.

Insättningsgarantinämndens långfristiga skuld till

Föreningsbanken har lösts.

Statens järnvägar redovisar betalningsåtagandet för

samtliga finansiella leasingkontrakt, på 5 466 miljoner

kronor, som andra långfristiga skulder.

Not 28.

LÅN I SVERIGE

MILJONER KRONOR

1995/96

1994/95

Statsobligationslån

709 907,9

605 089,9

Statsskuldväxlar

179 878,2

212 043,5

Premieobligationslån

58 707,8

62 701,6

Riksgäldskonto

11 928,6

11 586,1

Allemanssparkonto

43 986,6

49 931,1

Dagslån

4 901,0

959,0

Summa

1 009 310,2

942 311,2

Statsskuldväxlarna och de reala statsobligationslånen

redovisas till vid emissionstillfället inbetalt diskonterat

belopp. Riksförsäkringsverkets innehav av

statsobligationer (2 530,0 miljoner kronor) som hör till

verkets fondförvaltning och Riksgäldskontorets innehav

av uppköpta egna obligationer (1 392,4 miljoner kronor)

har eliminerats mot statsskulden, varför

Riksgäldskontorets redovisning av lån i Sverige avviker

mot Årsredovisning för statens redovisning.

LÅN UTOMLANDS

MILJONER KRONOR

1995/96

BOKFÖRTVÄRDE

1994/95

Utestående

obligationslån

398 399,2

426 312,9

Summa

398 399,2

426 312,9

Lån i utländsk valuta upptas i balansräkningen till den

valutakurs som gällde på bokslutsdagen. Lånens

anskaffningsvärde uppgick till 422 978,5 miljoner

kronor. Den orealiserade valutavinsten uppgick till

24 579,2 miljoner kronor.

Not 29.

ANSVARSFÖRBINDELSER

MILJONER KRONOR

1995/96

1994/95

Insättningsgaranti

407 400,0

386 000,0

Kreditgarantier

246 452,0

175 860,0

Statliga

tjänstepensioner

84 425,0

76 280,0

Premiereserv

19 571,0

3 906,0

Summa

757 848,0

642 046,0

Insättningsgarantisystemet trädde i kraft den 1 januari

1996 och syftet är att stärka konsumentskyddet för

allmänhetens insättningar i bank. Som medlem i EU är

Sverige skyldigt att ha ett system för garanti för

insättningar. Det svenska garantisystemet omfattar

insättningar upp till 250 000 kronor per insättare och

institut. De institut som omfattas av garantin skall också

svara för finansieringen. För 1996 var det sammanlagda

avgiftsbeloppet 0,25 procent av de totala insättningarna

per den sista december 1995 som uppgick till 386

miljarder kronor. De 116 institut som betalade avgifter

betalade sammanlagt cirka 966 miljoner kronor.

Statliga tjänstepensioner avser statens

pensionsåtaganden för kompletterande tjänstepension till

anställda, pensionärer och övriga före detta anställda.

Statens löne- och pensionsverk (SPV) har beräknat

beloppet med utgångspunkt från de beräkningar som

redovisas i slutrapportbilagan till SPV:s slutrapport om

statens tjänstepensionsåtagande (SPÅ). Utöver den av

SPV beräknade pensionsskulden som förts upp i

balansräkningens tilläggskolumn har staten åtaganden

enligt överenskommelse per den 30 november 1990,

mellan staten genom Civildepartementet,

Landstingsförbundet och Svenska kommunförbundet,

om bidrag till kostnader för pensions- och andra

trygghetsförmåner för lärare, skolledare och

syofunktionärer.

Riksdagen fattade i juni 1994 beslut om riktlinjer för

ett reformerat pensionssystem. Beslutet överensstämmer

i allt väsentligt med regeringens proposition

1993/94:250 Reformering av det allmänna

pensionssystemet och pensionsgruppens betänkande

SOU 1994:20. I proposition 1994/95:41 föreslår

regeringen att 11 % av inbetalda

tilläggspensionsavgifter fr.o.m. år 1995 ska placeras på

konto hos Riksgäldskontoret för finansiering av framtida

pensioner. Därefter har riksdagen i lag (1994:1748) om

förvaltning av vissa tilläggspensionsavgifter, beslutat att

de medel som skall placeras på konto hos

Riksgäldskontoret skall finansiera framtida pensioner.

De medel som per den 31 december 1996 finns

placerade på kontot uppgår till 19 571 miljoner kronor.

Motsvarande kapital redovisas av Riksförsäkringsverket

som premiereserv och ingår i statens

nettoförmögenhet i avvaktan på en slutlig utformning av

det nya pensionssystemet.

Not 30.

SKATTER M.M.

MILJONER KRONOR

1995/96

1996

1994/95

Skatteför-

valtningen

820

265,6

600

827,9

431

972,2

Tullverket

57 323,8

37 146,5

86 896,0

Riksförsäkrings-

verket

15 473,0

10 285,0

5 534,0

Kammarkollegiet

12 267,4

10 208,2

10 351,2

Vägverket

7 729,3

6 840,1

4 014,1

LMV/Central

nämnden för

fastighetsdata

3 768,8

2 488,3

3 343,3

Övriga

myndigheter

0,0

0,0

2 315,4

Eliminerat statens

arbetsgivaravg.

och särskild

löneskatt m.m.

-34

752,0

-23

689,0

Summa

882 076,0

644 107,0

544 426,2

Skatteförvaltningens uppbörd avser i huvudsak skatter

och arbetsgivaravgifter. Av beloppet utgör 197 144

(159 371/139 544) miljoner kronor inkomstsskatt,

339 507 (231 295/186 842) miljoner kronor

arbetsgivaravgifter och 160 226 (118 271/35 535)

miljoner kronor mervärdesskatt. Inom parentes anges

1996 respektiva 1994/95 års siffror.

Skatteförvaltningens uppbördsintäkter har ökat med

ca 394 miljarder kronor mellan budgetåren 1994/95

och 1995/96. Även frånsett att redovisningsperioden

1995/96 omfattar 18 månader mot 12 månader för

redovisningsperioden 1994/95 är det en markant

ökning.

Större delen av ökningen är hänförlig till

mervärdeskatten. Ändrade regler fr.o.m. den 1 januari

1995 bl.a. på grund av anpassningen till EU

(importmomsen), vissa konjunkturförändringar,

tidigareläggningen av inbetalningstidpunkten och

ändrade regler (moms på dagstidningar) har haft

betydelse i sammanhanget. Effekten av ändrade

tidpunkter för redovisning och betalning av

mervärdesskatt fr.o.m. 1996 är att betrakta som en

engångseffekt. Denna engångseffekt beräknas till 12 900

miljoner kronor. Efter mervärdesskatt står

arbetsgivaravgifterna och inkomstskatterna för den

största intäktsökningen. Under redovisningsperioden har

dessutom nya energi- och miljöskatter tillkommit.

Av arbetsgivaravgifterna har 15 196 miljoner kronor

1995/96 avsatts till premiereserven (se not 29).

Tullverkets uppbörd avser främst mervärdesskatt

51 313 (33 397/79 746) miljoner kronor och tullavgifter

5 144 (3 179/4 876) miljoner kronor.

Riksförsäkringsverkets uppbörd avser i huvudsak

lönekostnadspålägg och särskilda löneskatter.

Kammarkollegiets intäkt består i huvudsak av

Riksbankens inlevererade överskott på 8 100 miljoner

kronor och tipsmedel/lotterimedel på 2 037 miljoner

kronor.

Vägverkets uppbörd består i huvudsak av

fordonsskatt.

Elimineringar av statens arbetsgivaravgifter har

gjorts med 25 212 (17 82) miljoner kronor. Särskild

löneskatt har eliminerats med 2 945 (2 238) miljoner

kronor, löneskatt på pensioner med 2 447 (1 868)

miljoner kronor och avtalslkp m.m. med 4 148 (2 101)

miljoner kronor. För 1994/95 gjordes motsvarande

elimineringar i ett tidigare led, på

Riksförsäkringsverket.

Posten övriga myndigheter har försvunnit eftersom

en strikt definition av skatteuppbörd har använts.

Not 31.

INTÄKTER AV AVGIFTER OCH ANDRA

ERSÄTTNINGAR

MILJONER KRONOR

1995/96

1996

1994/95

Statens

jordbruksverk

11

998,4

7 006,3

3 008,4

Finans

departementet

5 661,0

5 617,1

1,1

Vägverket

4 412,4

1 906,4

2 938,2

Banverket

3 477,4

2 408,1

1 492,2

Insättnings-

garantinämnden

3 269,1

974,9

68,3

AMS

2 890,4

2 224,5

139,4

Exportkredit-

nämnden

2 577,6

1 925,9

1 390,7

Riksförsäkrings

verket

2 570,5

1 417,7

333,8

Kärnavfalls-

fondensstyrelse

2 130,0

1 458,0

1 390,3

Riksgäldskontoret

1 824,4

686,5

374,9

Riksskatteverket

1 564,5

1 112,1

251,6

Lantmäteriverket

1 171,8

835,1

802,8

Försvarsmakten

1 158,8

403,1

105,7

Statens

institutions-styrelse

1 078,6

718,5

706,6

Myndigheten för

avveckling av

statens oljelager

977,4

683,0

555,7

Övriga myndigheter

14

805,7

10

189,7

7 376,5

Affärsverk

Luftfartsverket

5 335,6

3 620,7

3 380,8

Sjöfartsverket

1 787,4

1 297,0

813,8

Statens järnvägar

18

188,7

12

676,6

10

585,8

Svenska kraftnät

3 429,3

2 279,3

1 943,3

Summa

90 309,0

59 440,5

37 659,9

Statens jordbruksverks intäkter avser främst erhållna

EU-medel, varav de största är arealbidrag och trädes-

ersättning.

Av Finansdepartementets intäkter avser 5 272

miljoner kronor försäljning av Nordbanken. Resten av

intäkterna avser främst inlevererat överskott vid Statliga

Akademiska Hus AB.

Vägverkets intäkter består av ersättning för externt

utförda tjänster och försäljning av material samt

avgifter, bland annat förarprovsavgifter.

Banverkets intäkter består av banavgifter och

entreprenadintäkter.

Insättningsgarantinämndens intäkter avser

realisationsvinst vid försäljning av Nordbanken och

garantiavgifter.

Arbetsmarknadsverkets intäkter avser

finansieringsavgifter från arbetslöshetskassorna för

finansiering av utbetalda arbetslöshetsersättningar och

ut- jämningsbidrag samt betalningar från EG:s

socialfond.

Exportkreditnämndens intäkter avser återvunna

skadebelopp. Intäkterna 1994/95 har omklassificierats

för att få jämförbarhet med 1995/96.

Riksförsäkringsverkets intäkter avser främst

ersättningar från allmänna pensionsfonden och

återbetalda underhållsbidrag och pensionstillägg till

pensionärer.

Kärnavfallsfondens styrelse tar in avgifter som

betalas av reaktorinnehavarna i förhållande till levererad

energi.

Riksgäldskontorets intäkter avser överskott från

åtgärder för att stärka det finansiella systemet och av

garantiverksamheten.

Riksskatteverket redovisar offentligrättsliga avgifter

vid Kronofogdemyndigheterna.

Lantmäteriverkets avgiftsfinansierade verksamhet

består bland annat av fastighetsvärdering och -taxering.

Försvarsmakten har intäkter bl.a. för försäljning av

uniformer och lunch till anställda.

Statens institutionsstyrelses intäkt består i huvudsak

av vårdavgifter.

Myndigheten för avveckling av statens oljelagers

intäkt utgörs av influtna medel från försäljning av lager.

Resterande avgiftsintäkter fördelar sig på ett stort

antal myndigheter.

Luftfartsverkets medel avser trafikintäkter och

kommersiella intäkter.

Sjöfartsverkets intäkter avser fyr- och

farledsvaruavgifter samt lotsintäkter.

Av Statens järnvägars intäkter avser 13 522

(9 304/10486) miljoner kronor fakturerad försäljning.

Dessutom redovisar SJ engångsintäkter på 1 463

miljoner kronor för bl.a. realisationsvinster avseende

operationell leasing.

Svenska Kraftnäts intäkter består i huvudsak av

transiteringsintäkter.

Not 32.

INTÄKTER AV BIDRAG

MILJONER KRONOR

1995/96

1996

1994/95

Medel från AP-

fonden m.fl.

50

725,0

33

053,0

31

306,0

Bidrag till

univeristet och

högskolor

3 538,5

2 150,3

2 197,3

Jordbruksavgifter

0

0

2 929,2

Övriga mydigheter

1 338,7

1 075,0

994,4

Summa

55 602,2

36 278,3

37 426,5

Allmän tilläggspension, ATP, finansieras i första hand

med influtna ATP-avgifter. Räcker inte ATP-avgifterna

till för utbetalning av allmän tilläggspension täcks

underskottet med medel från AP-fondens avkastning.

Redovisningsperioden 1995/96 blev detta underskott

49 438 (32 881/28 158) miljoner kronor, jämför not 6

till tabell Sammanställning av den statliga sektorn.

Not 33.

TRANSFERERINGAR OCH BIDRAG

MILJONER KRONOR

1995/96

1996

1994/95

Socialförsäkring:

Ålderspensioner

inkl. ATP

240

357,7

161

172,0

156

407,0

Förtidspensioner

och sjukbidrag

61 823,5

41 218,8

41 338,3

Barnbidrag och

bidragsförskott

m.m.

44 459,3

28 676,5

33 681,7

Föräldraför-

säkring.m.m.

25 534,8

15 705,7

19 767,1

Sjukpenning och

rehabilitering

26 537,0

17 188,0

19 709,0

Sjukvård m.m.

25 966,0

17 235,0

18 551,0

Arbetsskade-

ersättning m.m.

10 020,5

6 377,0

7 284,7

Summa

434

698,8

287

573,0

296

738,8

Arbetsmarknad:

Arbetslöshets-

ersättning inkl.

kontantarbetsmar

kndasstöd (KAS)

58 640,3

39 190,6

41 679,4

Arbetsmarknads-

politiska åtgärder

40 976,4

27 448,3

32 474,2

Bidrag till Samhall

AB

6 774,6

4 516,4

4 900,3

Bidrag från

Arbetslivsfonden

4 345,2

Lönegarantier

1 860,8

1 350,9

451,3

Summa

108

252,1

72 506,2

83 850,4

Bistånd och

invandring:

Bidrag via SIDA

m.fl.

10 264,3

7 298,4

7 603,2

Bidrag inom UD:s

område

6 712,2

3 731,2

4 547,8

Invandring,främst

ers. till kommuner

5 674,8

3 138,4

8 215,0

Summa

22 651,3

14 168,0

20 366,0

MILJONER KRONOR

1995/96

1996

1994/95

Övrigt:

Skatteutjämnings

bidrag till

kommuner och

landsting

101

571,3

77 777,8

46 416,8

Räntebidrag m.m

46 866,9

30 714,9

33 758,2

Studiestöd

13 676,9

9 367,6

10 345,3

Sveriges avgift till

EU:

25 574,0

18 456,0

7 347,9

 därav bidrag till

 invest.banken

(2 549)

(1 681)

(974)

Stöd till jord-

bruket m.m.

12 452,7

7 215,9

5 912,8

Bidrag inom

Socialstyrelsens

område

2 733,4

1 603,0

3 059,5

Bidrag till folk-

bildningen

3 710,5

2 467,8

2 374,0

Bidrag till närings

livet m.m. via

NUTEK, RFV

4 284,3

3 171,9

2 270,9

Bidrag inom skol-

väsendet

2 624,2

1 864,2

2 007,7

Bidrag till

investeringar i

infrastruktur via

Vägverket

1 785,5

1 413,1

1 726,8

Övriga

transfereringar

och bidrag

9 398,5

6 439,3

16 384,6

Summa

226 678,2

160 491,5

131 604,5

Total summa

792 280,4

534 738,7

532 559,7

Not 34.

KOSTNAD FÖR PERSONAL

MILJONER KRONOR

1995/96

1996

1994/95

Försvarsmakten

16 299,2

11 447,2

12 024,6

Polisväsendet

13 648,9

9 582,7

8 178,1

Riksförsäkrings-

verket inkl. för-

säkringskassorna

6 405,0

4 410,0

4 080,3

Skatteförvalt-

ningen

6 342,7

4 354,5

4 065,2

Arbetsmarknads-

verket

5 124,5

3 495,2

3 408,5

Vägverket

4 400,0

2 924,2

3 230,7

Banverket

3 815,1

2 578,8

1 577,4

Kriminalvårds-

verket

3 507,5

2 416,0

2 285,9

Lunds universitet

3 271,1

2 277,1

2 109,5

Domstolsverket

2 912,6

1 978,8

2 043,7

Uppsala

universitet

2 450,9

1 705,0

1 636,8

Göteborgs

universitet

2 194,6

1 503,1

1 360,0

Stockholms

 universitet

1 826,6

1 258,5

1 123,9

Försvarets

materielverk

1 784,3

1 228,2

1 161,2

Övriga

myndigheter

51 224,2

35 680,2

23 697,0

Affärsverk

Statens järnvägar

7 031,8

4 723,7

4 341,8

Luftfartsverket

2 171,2

1 507,2

1 502,0

Sjöfartsverket

921,4

623,1

556,0

Svenska kraftnät

111,0

75,7

69,9

Summa

135

462,6

93 769,2

78 452,5

Statens tjänste-

pensioner m.m.

+14

453,9

+10

318,2

8 245,1

Elimineringar av

arbetsgivaravg.,

lönekskatt m.m.

-34

752,0

-23

689,0

-15

246,0

Summa

115 164,5

80 398,5

71 451,6

Myndigheternas arbetsgivaravgifter som betalats in till

Riksskatteverket är en statsintern transaktion och således

inte en kostnad för staten. Motsvarande eliminering har

gjorts hos Riksskatteverket.

Ökningen inom polisväsendet förklaras av att en

miljard kronor har avsatts till framtida

pensionskostnader. Ökningen vid Banverket förklaras

främst av ändrade redovisningsprinciper.

Antalet anställda inom den juridiska enheten staten i

september 1996 var 256 700 personer, vilket var en

minskning på 2,5 % jämfört med året innan. Omräknat

till heltidspersoner var antalet 230 300 personer, en

minskning med 1,7 % jämfört med året innan. I

underbilaga 3 redovisas uppgifter om antalet sysselsatta

inom den juridiska enheten staten under 1996 även

fördelat per departement.

Not 35.

KOSTNADER FÖR LOKALER

MILJONER KRONOR

1995/96

1996

1994/95

Försvarsmakten

2 908,6

1 965,3

2 050,4

Polisväsendet

1 718,6

1 168,3

1 072,9

Skatteförvalt-

ningen

1 188,9

788,0

832,2

Riksförsäkrings-

verkets inkl. för-

säkringskassorna

974,0

652,0

651,0

Kriminalvårds-

verket

837,7

563,4

480,4

Arbetsmarknads-

verket

808,2

539,4

558,9

Domstolsvverket

709,8

480,8

481,2

Göteborgs

universitet

662,2

452,3

383,5

Lunds universitet

661,7

446,2

422,0

Utrikes-

departementet

611,5

379,6

393,9

Uppsala universitet

587,3

394,1

378,1

Regeringskansliets

förvaltningskontor

567,3

387,7

348,3

Kungliga tekniska

högskolan

509,8

340,5

329,5

Stockholms

universitet

508,3

344,6

310,5

Övriga myndigheter

7 625,9

5 001,5

Affärsver

Luftfartsverket

61,0

40,0

43,0

Sjöfartsverket

36,0

27,3

25,0

Statens järnvägar

119,2

75,5

Svenska kraftnät

18,6

14,7

21,0

Eliminering inom

stat-

liga lokalkostn

-4 817,7

-3 268,2

Summa

16 296,8

10 793,0

*

* I myndigheternas årsredovisningar för 1994/95 särredovisades inte

lokalkostnaderna vilket medför att någon total för det året inte kan

redovisas här.

Not 36.

ÖVRIGA DRIFTSKOSTNADER

MILJONER KRONOR

1995/96

1996

1994/95

Försvarsmakten

38 449,1

26 927,3

27 296,6

Försvarets

materielverk

26 574,9

18 610,9

13 813,5

Vägverket

3 879,6

4 157,3

10 934,0

Polisväsendet

1 870,2

1 163,5

1 152,2

Domstolsverket

1 794,9

1 247,7

1 128,4

Socialstyrelsen

1 654,0

1 063,6

700,0

Statens fastig-

hetsverk

1 597,5

1 162,5

1 423,1

Riksgäldskontoret

1 584,7

819,4

708,6

Skatteför-

valtningen

1 512,2

990,1

1 214,3

Karolinska

institutet

1 442,8

870,8

721,5

Kriminalvårds-

verket

1 406,3

951,3

1 001,3

Göteborgs

universitet

1 400,5

829,4

857,6

Lunds universitet

1 390,1

835,8

456,6

Riksförsäkrings

verket inkl

försäkringskassor

na

1 266,0

915,0

1 654,7

Uppsala

universitet

1 189,6

749,7

777,9

Banverket

1 178,9

834,8

2 464,7

Arbetsmarknads-

verket

1 063,1

689,5

739,0

Övriga

myndigheter

18 664,4

16 150,9

34 688,5

Affärsverk

Statens järnvägar

9 931,7

7 533,8

5 618,0

Svenska kraftnät

1 627,8

999,3

629,3

Luftfartsverket

1 436,0

1 041,6

973,6

Sjöfartsverket

826,7

649,5

344,2

Summa

121

741,0

85 036,4

109

297,6

Eliminieringar

-34

903,4

-25

260,2

-27

454,7

Summa

86 837,7

59 776,2

81 842,9

Krigsmateriel som anskaffats under året redovisas bland

driftkostnader av Försvarsmakten. Anskaffningen

uppgår till 24 272 (17 879/15 524) miljoner kronor.

Försvarets materielverks kostnader består i huvudsak

av kostnader för varor och materiel, 22 396

(15 549/13 904) miljoner kronor.

Största delen av driftkostnader avser

förvaltningskostnader för samtliga myndigheter.

Elimineringarna utgörs av kostnaden för köp av

varor och tjänster inom staten. Motsvarande eliminering

av intäkt av avgifter och andra ersättningar görs mot

respektive myndighet eftersom intäkterna särredovisas i

myndighetens redovisning.

Not 37.

AVSKRIVNINGAR

MILJONER KRONOR

1995/96

1996

1994/95

Vägverket

3 259,2

2 231,2

2 682,7

Banverket

1 703,2

1 403,5

8 483,3

Fortifikationsverket

861,9

593,3

531,8

Polisväsendet

619,9

448,2

298,7

Övriga myndigheter

4 886,0

3 402,7

2 803,0

Affärsverk

Luftfartsverket

731,8

463,6

388,7

Sjöfartsverket

116,2

78,8

76,7

Statens järnvägar

1 036,1

646,2

559,7

Svenska kraftnät

579,5

414,8

354,4

Summa

13 793,8

9 681,5

16 179,0

Banverket redovisar från och med verksamhetsåret 1996

samtliga investeringar i järnvägsanläggningar som

tillgång i balansräkningen. De årliga avskrivningarna

som görs på järnvägsanläggningarna belastar årets

resultat.

Not 38.

RESULTAT FRÅN ANDELAR I DOTTERFÖRETAG OCH

INTRESSEFÖRETAG

MILJONER KRONOR

1995/96

1996

1994/95

Närings

departementet

6 139,6

6 139,6

Kommunikations-

departementet

3 056,5

3 056,5

Social-

departementet

437,0

437,0

Arbetsmarknads-

departementet

126,1

126,1

Finans

departementet

-1 474,5

-1 474,5

Övriga myndigheter

89,0

89,0

Summa

8 373,8

8 373,8

Finansdepartementets resultatandel i Venantius AB är -

3 077 miljoner kronor.

Resultatandelar redovisas för en tolvmånadersperiod

till skillnad mot övriga poster i resultaträkningen.

Not 39

FINANSIELLA INTÄKTER AVSEENDE STATSSKULDEN

MILJONER KRONOR

1995/96

1996

1994/95

Ränteintäkter

avseende upplåning

i utländsk valuta

44

164,0

31

137,7

24

861,2

Ränteint. avseende

upplåning i SEK

71

055,7

54

800,6

20

356,7

Överkurs vid

emission (netto)

3 847,8

2 350,5

5 210,0

Orealiserade

valutavinster

49

930,4

532,9

0

Realiserade

valutavinster

4 659,6

6 051,0

0

Intäktsförda preskr.

obligationer m.m.

94,0

64,4

50,2

Summa

173 751,5

94 937,1

50 478,1

ÖVRIGA FINANSIELLA INTÄKTER

MILJONER KRONOR

1995/96

1996

1994/95

Ränteintäkter från

RGK:s kreditgivning

till bolag

6 115,6

3 614,1

2 439,6

Ränteintäkter

avseende studielån

som finansierats via

upplåning i RGK

5 142,4

3 576,5

2 697,8

Insättningsgaranti-

nämnden

3 304,5

1 188,3

1 196,2

Avkastning

delpensionsfonden

m.fl.

1 649,0

860,4

749,0

Ränta

Kärnavfallsfonden

794,4

1 604,9

Ränteintäkter

bostadslån

53,4

37,0

3 828,0

Arbetslivsfonden

498,4

Utdelning av

statens aktier

7 019,0

Övriga finansiella

intäkter

1 192,5

558,3

95,0

Affärsverk

Luftfartsverket

18,8

16,8

8,9

Statens järnvägar

1 419,4

608,0

837,9

Svenska kraftnät

103,5

63,4

74,0

Summa

19 793,5

10 522,8

21 048,7

Finansiella intäkter

totalt

193 545,0

105 459,9

71 526,8

Utdelning av statens aktier redovisas fr.o.m.

redovisningsperioden 1995/96 inte i resultaträkningen

om det statliga bolaget är värderat enligt kapitalandels-

metoden. Insättargarantinämnden redovisar utdelningen

av statens aktier i Nordbanken. Affärsverkens

ränteintäkter från Riksgäldskontoret särredovisas nedan

eftersom de är eliminerade ovan men inte tillhör sektorn

staten i nationalräkenskaperna.

AFFÄRSVERKENS RÄNTEINTÄKTER

MILJONER KRONOR

1995/96

1996

1994/95

Affärsverk

Sjöfartsverket

65,4

36,3

43,5

Luftfartsverket

5,1

3,9

3,9

Summa

70,5

40,2

47,4

Not 40.

FINANSIELLA KOSTNADER AVSEENDE STATSSKULDEN

MILJONER KRONOR

1995/96

1996

1994/95

Räntekostnader

avs. upplåning i

SEK

203

340,3

140

988,6

104

404,3

Räntekostnader

avs. upplåning i

utländsk valuta

77 644,6

54 730,6

49 070,5

Realiserade

 valutaförluster

0

0

15 599,3

Orealiserade

valutaförluster

0

0

4 861,6

Realiserade

kursförluster

6 503,0

5 685,6

2 358,1

Summa

287 487,9

201 404,8

176 293,8

ÖVRIGA FINANSIELLA KOSTNADER

Affärsverk

Luftfartsverket

192,5

148,7

15,7

Sjöfartsverket

23,0

15,1

49,2

Statens järnvägar

1 019,1

563,7

171,6

Svenska kraftnät

0

0

4,3

Övriga finansiella

kostnader

1 619,9

1 259,4

2 013,6

Summa

2 854,5

1 986,9

2 254,4

Finansiella

kostnader totalt

290 342,4

203 391,7

178 548,2

Affärsverkens räntekostnader till Riksgäldskontoret

särredovisas nedan eftersom de är eliminerade ovan

men inte tillhör sektorn staten i nationalräkenskaperna.

AFFÄRSVERKENS RÄNTEKOSTNADER

MILJONER KRONOR

1995/96

1996

1994/95

Affärsverk

Sjöfartsverket

574,8

379,5

417,9

Svenska kraftnät

388,2

256,9

280,8

Luftfartsverket

252,3

162,2

200,0

Summa

1 215,3

798,6

897,9

Not 41.

JUSTERING TILL BETALNINGAR

MILJONER KRONOR

1995/96

1994/95

Förändring kassa, bank

17

113,0

1

871,1

Förändring övriga

omsättningstillgångar

-5

615,8

-190

Förändring kortfristiga skulder

-3

278,5

-3

543,6

Förändring finansiella

anläggnings-

tillgångar

34

514,1

12

154,6

Förändring långfristiga skulder

9

833,0

3

126,1

Summa justeringar

52 565,8

13 418,2

Not 42.

JUSTERING TILL BETALNINGAR

MILJONER KRONOR

1995/96

1994/95

Förändring övriga

omsättningstillgångar

hänförbara till ränta på statens

upplåning

-7

677,8

Förändring kortfristiga skulder

hänförbar till ränta på statens

upplåning

25

318,6

1 455,2

Summa justeringar

17 640,8

1 455,2

SAMMANSTÄLLNING AV DEN

STATLIGA SEKTORN

Denna sammanställning sker med syftet att ge en

översiktlig bild av de verksamheter som staten har ett

väsentligt inflytande över. Väsentligt inflytande har

definierats som att staten skall ha en ägarandel på minst

20% i de aktuella organisationerna. Definitionen

överensstämmer med näringslivets definition av

intresseföretag. Med denna definition bortfaller

stiftelser, som är självägande. Statliga sektorn

inkluderar förutom myndigheterna även statliga bolag

och finansinstitut samt Riksbanken och AP-fonden.

Den avgränsning som valts i sammanställningen

innebär att den juridiska formen inte enbart är

avgörande utan begreppet staten avgränsas så att även

tillgångar och skulder hos andra juridiska enheter där

staten har ett väsentligt inflytande kommer med. När

det gäller de tillgångar och skulder som bara indirekt

ägs av staten via annan juridisk person har statens andel

beräknats med hänsyn tagen till ägar-andelen. Detta

innebär att ett helägt bolags tillgångar och skulder tas

med i sin helhet.

Sammanställningen, som bygger på de olika

organisationernas officiella årsredovisningar eller

delårsrapporter, ger en uppfattning om den totala

statliga förmögenheten. Den ger även möjligheter till

analyser av hur till exempel bolagiseringar och

privatiseringar påverkar de inbördes relationerna mellan

de olika kategorierna i sammanställningen och även den

totala statliga förmögenheten. Någon total eliminering

har inte kunnat göras eftersom underlag för

elimineringar saknas och de olika organisationernas

redovisningsperioder skiljer sig åt. De elimineringar

som gjorts framgår av not 7.

Principer för sammanställningen

Sammanställningen av den statliga sektorn, som

förutom myndigheterna omfattar statliga bolag,

Riksbanken och AP-fonden, bygger på uppgifter från

dessa organisationers årsredovisningar eller

delårsrapporter som avgivits senare. Delårsrapporter

har använts främst där aktuell årsredovisning saknats.

Eliminering av mellanhavanden inom och mellan de

olika organisationerna har endast skett i viss

utsträckning. Mellan myndigheterna har eliminering

skett. Värdet på aktierna i de statliga bolagen har

eliminerats mellan myndigheter och bolag. Eliminering

har också skett av Riksbankens grundfond mellan

Riksbanken och myndighetssektorn.

Den statliga sektorns samlade ekonomiska ställning

En analys av den statliga sektorns samlade ekonomiska

ställning kräver kännedom om både tillgångar och

skulder. På tillgångssidan har staten såväl finansiella

som materiella tillgångar av betydande omfattning.

Skuldsidan utgörs bland annat av den av

Riksgäldskontoret förvaltade statsskulden.

Enligt sammanställningen i tabell 5.7 av den statliga

sektorns samlade tillgångar och skulder är tillgångarnas

bokförda värde 2 134 miljarder kronor. Av dessa ingår,

efter eliminering, 549 miljarder kronor i den juridiska

enheten staten medan 1 585 miljarder kronor utgör

statens andel i andra juridiska enheter. I relation till

bruttonationalprodukten (BNP) är statens samlade

tillgångar 127 procent. För redovisningsperioden 1996

var BNP 1 678,1 miljarder enligt SCB.

Skuldsidan visar att den statliga sektorns samlade

skulder uppgår till 2 463 miljarder kronor. Den största

enskilda skuldposten utgörs av den av Riksgäldskontoret

förvaltade statsskulden på 1 408 miljarder kronor (efter

eliminering). I relation till BNP är bruttoskulden 147

procent och statsskulden knappt 84 procent.

Eftersom skulderna är större än tillgångarna har den

statliga sektorn en negativ nettoförmögenhet på -329

miljarder kronor. I relation till BNP är

nettoförmögenheten -20 procent. Jämfört med året

innan har den statliga sektorns bokförda förmögenhet

ökat med 21 miljarder kronor. Detta beror bl.a. på

ökningen av AP-fondens och Riksbankens eget kapital

med 24 respektive 11 miljarder kronor. Även de statliga

bolagens eget kapital har ökat med 9 miljarder kronor.

Elimineringarna har däremot ökat med -22 miljarder

kronor.

Staten har utöver detta ansvarsförbindelser i form av

statliga kreditgarantier m.m. uppgående till drygt 246

miljarder kronor. Därutöver har staten

ansvarsförbindelser på 20 miljarder kronor avseende de

medel som är avsatta för framtida ändamål inom

premiereservsystemet.

Förändringar i den statliga sektorns förmögenhet

Under hösten 1995 såldes 34,5 procent av statens

aktieinnehav i Nordbanken. Försäljningen gav en intäkt

på 6,7 miljarder kronor. Aktieinlösen 1996 minskade

statens andel till 59,4 procent.

Stadshypotek AB ingår endast 1996 i

sammanställningen. Statshypotekskassans innehav om

34 % av aktierna i Stadshypotek AB överfördes till

staten och utbjöds till försäljning 1996. I februari 1997

blev Stadshypotek dotterbolag till Svenska

Handelsbanken.

Staten sålde sina 50 procent i Industrikredit AB till

Nordbanken. Fr.o.m. februari är Nordbanken

ensamägare till bolaget. Sedan november 1996 är

Lantbrukskredit AB helägt av Landshypotek AB.

Tidigare ägdes bolaget av staten och Landshypotek AB

med hälften vardera.

Statens Bostadsfinansieringsaktiebolag (SBAB)

genomgick under 1995 en omstrukturering. SBAB-

koncernen har överlåtit myndighetsbeslutade

riskengagemang för 23 miljarder kronor till Venantius

och samtidigt förvärvat äldre anslagsfinansierade

bostadslån av god kvalitet för 34 miljarder kronor.

Venantius verksamhet inleddes 1995. Venantius

övertog bostadslån till ett nominellt belopp på ca 33

miljarder kronor från staten och Statens

Bostadsfinansieringsaktiebolag, SBAB. Under 1996 har

lånevolymen minskat till 29,1 miljarder kronor.

Resultatet har förbättrats under 1996 men visar dock ett

underskott på 1,6 miljarder kronor (3,1).

Under våren 1996 köptes Retriva upp av Securum

AB. Retriva och Securum bildades efter bankkrisen för

att ta hand om Nordbankens problemkrediter och Gota

Banks problemengagemang.

Vid en jämförelse mellan budgetåren 1994/95,

1993/94 och 1992/93 i tabellen Sammanställning av

den statliga sektorn kan flera förändringar konstateras.

Av sammanställningen framgår till exempel de

förmögenhetsförskjutningar inom den totala statliga

förmögenhetsmassan som bolagiseringar och dylikt

inom staten inneburit. Innebörden härav är att de

bolagiserade myndigheternas tillgångar och skulder i

sammanställningen överförs, eventuellt efter

omvärdering, från myndigheter till statliga bolag. I

myndighetskolumnen kvarstår endast värdet på aktierna

i bolaget. Privatiseringar, avvecklingar och dylikt av

myndigheter innebär däremot att tillgångar och skulder

helt försvinner ur sammanställningen. Direkta

privatiseringar av myndigheter har dock uppgått till i

sammanhanget närmast försumbara belopp.

Det bör noteras att förändringarna i myndighetsdelen

på grund av bolagiseringar, avvecklingar och

omstruktureringar av myndigheter mellan budgetåren är

större i verkligheten än som framgår av

sammanställningen. Orsaken är att 1993/94 är det första

året som i princip samtliga myndigheter har fullständig

tillgångsredovisning.

De största förändringarna som minskat den totala

myndighetssektorns balansomslutning och

nettoförmögenhet mellan 1992/93 och 1993/94, är

bolagiseringen av Postverket, Televerket och

Byggnadsstyrelsen. Förändringar i förmögenhetsmassan

i myndighetskolumnen mellan åren 1993/94 och

1994/95 beror främst på förändringar av

redovisningsprinciper genom invärderingen av vägarna

och försvarets förråd av krigsmateriel. Chalmers

tekniska högskola och Högskolan i Jönköping har

ombildats från myndighet till stiftelse och därmed utgått

ur den statliga sektorn.

Bolagen Statliga Akademiska hus AB, Posten AB,

Telia AB och Vasakronan AB är de största

tillkommande statliga bolagen mellan 1992/93 och

1993/94. Privatiseringar har å andra sidan minskat

storleken på den statliga bolagssektorn. De största hel-

eller delprivatiseringarna som ägt rum under perioden

är: Assidomän AB, Celsius industrier AB, Pharmacia

AB, SSAB, OK Petroleum AB, Atle och Bure

förvaltnings AB.

Förändringarna i kolumnen Statliga bolag mellan

åren 1993/94 och 1994/95 beror främst på att AMU-

Gruppen AB och Almi Företagspartner tillkommit.

AMU-Gruppen AB har ombildats från myndighet till

bolag inom den statliga sektorn. Almi Företagspartner

var tidigare stiftelse och ingick inte i den statliga

sektorn.

Riksbankens balansomslutning minskade med 95,6

miljarder kronor mellan 1992 och 1993, främst

beroende på att den särskilda inlåningen från

Riksgäldskontoret upphörde från och med andra

halvåret 1993. Särskild inlåning från Riksgäldskontoret

avsåg den upplåning som Riksgäldskontoret gjorde

under 1992 främst för att förstärka valutareserven.

Genom riksdagens beslut att slopa den så kallade

valutalånenormen överfördes dessa medel till

Riksgäldskontorets ordinarie checkräkning.

Förändringen av AP-fondens kapital består dels av

avkastningen på fondens tillgångar, dels av en rad av

fondförvaltningen ej påverkbara faktorer, som nettot av

inbetalda ATP-avgifter och utbetalda pensioner, samt

kostnader för administrationen av hela ATP-systemet.

Utbetalningarna av allmän tilläggspension, ATP,

kommer enligt nu gällande regler och nuvarande

avgiftsnivå, att fortsätta att växa i snabbare takt än

avgiftsinkomsterna, vilket leder till ökade anspråk på

fonden.

TABELL 5.7 SAMMANSTÄLLNING AV DEN STATLIGA SEKTORNS SAMLADE TILLGÅNGAR OCH

SKULDER

MILJARDER KRONOR

MYNDIGHETER1 OCH FINANSINSTITUT

STATLIGA BOLAG 2,3

1996

1994/95

1993/94

1992/93

1996

1995

1994

1993

1992

Tillgångar

Omsättningstillgång

ar

123,3

127,1

109,3

157,4

114,8

110,1

138,4

152,8

106,0

Anläggningstillgång

ar

425,4

347,4

288,7

318,0

207,1

202,0

205,8

209,5

150,1

Summa tillgångar

548,7

474,5

398,0

475,4

321,9

312,1

344,2

362,3

256,1

Skulder och kapital

Kortfristiga skulder

152,3

128,7

131,6

169,8

114,9

113,8

119,6

134,0

85,9

Långfristiga skulder

1434,5

1385,7

1190,1

997,5

95,1

94,9

126,2

140,5

97,7

Summa skulder

1586,8

1514,4

1321,7

1167,3

210,0

208,7

245,8

274,5

183,6

Nettoförmögenhet/

-1038,1

-1039,9

-923,7

-691,9

111,9

103,3

98,4

87,8

72,5

kapital

S:a skulder och

kapital

548,7

474,5

398,0

475,4

321,9

312,0

344,2

362,3

256,1

MILJARDER KRONOR

STATLIGA BANKER 2,4

RIKSBANKEN 2

1965

1995

1994

1993

1992

1996

1995

1994

1993

1992

Tillgångar

Omsättningstillgång

ar

Anläggningstillgång

ar

Summa tillgångar

576,1

504,3

560,4

619,0

610,7

212,6

257,3

269,1

275,0

370,6

Skulder och kapital

Kortfristiga skulder

Långfristiga skulder

Summa skulder

538,2

466,3

527,1

593,1

569,7

125,3

180,7

204,6

191,6

306,6

Nettoförmögenhet/

37,9

38,0

33,3

25,9

41,0

87,3

76,6

64,5

83,4

64,0

kapital

S:a skulder och

kapital

576,1

504,3

560,4

619,0

610,7

212,6

257,3

269,1

275,0

370,6

MILJARDER KRONOR

AP-FONDEN 2,5,6

ELIMINERING 7

1965

1995

1994

1993

1992

1996

1995

1994

1993

1992

Tillgångar

Omsättningstillgång

ar

Anläggningstillgång

ar

Summa tillgångar

599,7

575,2

544,0

547,9

509,4

-125,3

-103,3

-65,7

-58,4

-41,6

Skulder och kapital

Kortfristiga skulder

Långfristiga skulder

Summa skulder

2,3

1,5

2,6

13,7

2,1

Nettoförmögenhet/

597,4

573,7

541,4

534,2

507,3

-125,3

-103,3

-65,7

-58,4

-41,6

kapital

S:a skulder och

kapital

599,7

575,2

544,0

547,9

509,4

-125,3

-103,3

-65,7

-58,4

-41,6

MILJARDER KRONOR

TOTALT BOKFÖRDA VÄRDEN

1996

1995

1994

1993

1992

Tillgångar

Omsättningstillgångar

Anläggningstillgångar

Summa tillgångar

2133,7

2094,3

2126,5

2143,8

2180,6

Skulder och kapital

Kortfristiga skulder

Långfristiga skulder

Summa skulder

2462,6

2444,0

2494,5

2394,6

2229,3

Nettoförmögenhet/

-328,9

-349,8

-368,0

-250,8

-48,7

kapital

S:a skulder och kapital

2133,7

2094,2

2126,5

2143,8

2180,6

Noter till tabell 1.

Not 1.

Myndigheter

Underbilaga 2 redovisar de myndigheter som ingår i

sammanställningen avseende redovisningsperioden

1995/96.

Not 2.

Statliga banker och finansinstitut, Riksbanken och

AP-fonden

De statliga bankerna och finansinstituten, Riksbanken

och AP-fonden redovisas på summanivå på grund av

verksamheternas speciella karaktär. Underliggande

redovisningar medger inte en uppdelning på

omsättnings- respektive anläggningstillgångar samt kort-

respektive långfristiga skulder.

Not 3.

Statliga bolag

Med statliga bolag avses de bolag som ingår i

regeringens skrivelse 1996/97:20 till riksdagen med

redogörelse för företagande med statligt ägande per den

31 december 1996 och där statens ägande uppgår till

minst 20 %. Uppgifter ur föregående års

regeringsskrivelser har använts som underlag för 1992-

1995 års värden.

Underbilaga 1 redovisar de statliga bolag som ingår i

sammanställningen.

Not 4.

Statliga banker och finansinstitut

Statliga banker och finansinstitut omfattar under 1996

Nordbanken, Securum AB, Stadshypotek, Statens

Bostadsfinansieringsaktiebolag (SBAB), AB Svensk

Exportkredit och Venantius AB. År 1995 ingår

Nordbanken, Retriva, Securum, Statens

Bostadsfinansieringsaktiebolag (SBAB) och AB Svensk

Exportkredit och Venantius AB. År 1994 ingår

Nordbanken, Retriva, Securum och Statens

Bostadsfinansieringsaktiebolag (SBAB). År 1993

Nordbanken inklusive (Gota), Retriva, Securum och

SBAB och 1992 ingår Gota, Nordbanken, Securum och

SBAB.

Not 5.

AP-fonderna

TUSENTALS KRONOR

BOKSLUT 96

TILLGÅNGAR

SKULDER

KAPITAL

1-3 Fonden

557 513

1 851

555 662

4:e Fonden

25 355

10

25 345

5:e Fonden

5 972

2

5 970

6:e Fonden

10 816

403

10 413

Totalt

599 656

2 266

597 390

Not 6.

Pensionsskulden

I ett betänkande från Pensionsarbetsgruppen (SOU

1994:20) presenteras det nuvarande allmänna

pensionssystemet. Nuvaranande folkpensions- och ATP-

system är i princip uppbyggt som ett så kallat

fördelningssystem. Detta innebär att ett års löpande

pensionsutbetalningar skall finansieras med de löpande

pensionsavgifter som under samma år inbetalas till

pensionssystemen av den förvärvsarbetande

generationen. Enligt dagens regler tas emellertid

dessutom såväl skattemedel som andra inkomster i

anspråk för att täcka pensionsutgifterna. Sådana

inkomster härrör bland annat från AP-fonden. Ett syfte

med AP-fonden var att den skulle utgöra en buffert mot

tillfälliga variationer i avgiftsbetalningarna och/eller

pensionerna mellan olika år. Gjorda utfästelser inom

ATP-systemet motsvarar en aktuariemässigt beräknad

pensionsskuld på omkring 4 000 miljarder kronor. (prop

1994/95:150 bil 1 s. 82). Underskottet i ATP-systemet

var 33 miljarder kronor för 1996.

Not 7.

Eliminering

Statens aktier i statliga bolag med ett bokfört värde av

125,3 (103,3) miljarder kronor redovisas i

myndigheternas redovisning främst av departementen

och Bankstödsnämnden. Då sammanställningen av den

statliga sektorn även omfattar statliga bolag, banker och

finansinstitut elimineras aktierna mot bolagens kapital

för att undvika dubbel redovisning. Även Riksbankens

grundfond på 1,0 (1,0) miljard kronor ingår i

myndigheterna och elimineras därför mot Riksbankens

kapital. Affärsverkens aktier i dotterbolag eliminieras

med ett bokfört värde av 849,5 miljoner. Däremot har

inte AP-fondens innehav av statspapper eliminerats mot

statsskulden. AP-fondens innehav av statspapper per

1996-12-31 var bokfört till 223,9 (196,6) miljarder

kronor.

MILJONER KRONOR

1995/96

1994/95

Näringsdepartementet

56 409,3

50 512,4

Kommunikationsdeparte

mentet

27 099,4

26 285,3

Finansdepartementet

33 317,1

19 866,4

Arbetsmarknadsdeparte

mentet

2 260,4

2 331,2

Socialdepartementet

2 090,2

1 938,5

Riksbankens grundfond

1 000

1 000

Utrikesdepartementet

778,2

534,2

Kulturdepartementet

642,1

565,8

Summa

123 596,7

103 033,8

Övriga myndigheter

832,5

Affärsverk

Luftfartsverket

50

39,2

Statens Järnvägar

740,8

215,2

Svenska Kraftnät

58,7

3,9

Summa

849,5

258,3

Totalt

125 278,5

103 292,1

Underbilaga 1

STATLIGA BOLAG

MILJONER KRONOR

STATLIGA BOLAG

BOKFÖRT

VÄRDE

1995/96

JUSTERAT

VÄRDE

1994/95

ÄGAR

ANDEL

1996

UTDELNIN

G

BÖRSVÄR

DE

1996-12-

31

MYNDIGHET

A-Banan projekt

50,0

50,0

100

Banverket/Luftfartsverket

Almi Företagspartner AB

4 196,0

3 298,8

100

Näringsdepartementet

AMU Gruppen AB

347,4

447,4

100

35,0

Arbetsmarknadsdeparteme

ntet

Apoteksbolaget AB

1 134,9

1 262,0

66,7

287,1

Socialdepartementet

Assi Domän AB

7 094,0

6 105,3

50,25

278,7

11

240,3

Näringsdepartementet

AB Bostadsgaranti

2,0

6,9

50

Inrikesdepartementet

Celsius AB

576,0

1 044,3

25

7

359,0

Näringsdepartementet

Enator AB

70,0

25

1

419,6

Näringsdepartementet

Förvaltnings AB Stattum

4 908,0

5 298,1

100

550,0

Näringsdepartementet

Grängesbergs gruvor AB

3,0

8,0

100

Näringsdepartementet

AB Göta Kanalbolag

36,0

35,6

100

Näringsdepartementet

Halmstad Högskolans

utvecklingsaktiebolag

4,0

100

Näringsdepartementet

Holding AB vid Högskolan i

Luleå

4,0

100

Näringsdepartementet

Holdingbolaget vid Göteborgs

Universitet AB

Holdingbolaget vid Umeå

Universitet AB

5,0

100

Näringsdepartementet

Industrikredit AB

306,2

(50)

Finansdepartementet

Karolinska Institutet Holding

AB

5,0

100

Näringsdepartementet

Kasernen Fastighets AB

57,5

22,9

100

Finansdepartementet

KTH Holding AB

7,0

100

Näringsdepartementet

Kungliga Dramatiska Teatern

AB

32,9

0,1

100

Kulturdepartementet

Kungliga Teatern AB (Operan)

0,1

32,4

100

Kulturdepartementet

AB Kurortsverksamhet

21,0

32,6

100

Riksförsäkringsverket

Lantbrukskredit AB

90,0

(50)

Finansdepartementet

LFV Holding AB

5,0

25,8

100

Luftfartsverket

Luossavaara-Kiirunavaara AB

8 218,1

7 649,5

100

423,5

Näringsdepartementet

MILJONER KRONOR

STATLIGA BOLAG

BOKFÖRT

VÄRDE

JUSTERAT

VÄRDE

1994/95

ÄGAR

ANDEL

1996

UTDELNIN

G

BÖRSVÄR

DE

1996-12-

31

MYNDIGHET

Lunds Universitet

10,0

100

Näringsdepartementet

Utvecklingsaktiebolag

Nordbanken

6 514,4

12

900,0

59,4(10

0)

3 056,0

22

420,4

Finansdepartementet

Norrland Center AB

3,7

4,8

33

Näringsdepartementet

Posten AB

3 292,0

2 831,7

100

Kommunikationsdeparteme

ntet

Riksbankens grundfond

1 000,0

1 000,0

100

Riksbanken

Retriva AB

3 860,4

(100)

Bankstödsnämnden

Samhall AB

1 913,0

1 878,9

100

Arbetsmarknadsdeparteme

ntet

SAQ Kontroll AB

125,4

81,5

100

10,0

Näringsdepartementet

SAS Sverige AB

2 462,9

2 766,5

50

962,3

Kommunikationsdeparteme

ntet

SBL Vaccin AB

94,8

59,9

100

Socialdepartementet

Securum AB

11

213,0

11

735,0

100

Finansdepartementet

SKD Företagen AB

7,9

7,6

100

Finansdepartementet

SLU Holding AB

4,0

100

Näringsdepartementet

SOS Alarm Sverige AB

(SOSAB)

24,5

37,7

50

Kommunikationsdeparteme

ntet

Stadshypotek AB4

4 791,8

34

7

435,6

Finansdepartementet

Statens Bostadsfinansierings-

aktiebolag

3 006,9

1 707,5

100

1 477,0

Finansdepartementet

Statliga Akademiska Hus AB

5 590,5

3 716,9

100

239,1

Finansdepartementet

Stockholms Universitet

Holding AB

5,0

100

Näringsdepartementet

AB Svensk Bilprovning

256,0

259,3

52

6,4

Kommunikationsdeparteme

ntet

AB Svensk Exportkredit

2 349,0

1 694,1

50

248,5

Näringsdepartementet

Svensk fastighetsvärdering

AB

12,2

100

Inrikesdepartementet

Svenska Lagerhus AB

60,5

53,1

100

7,5

Finansdepartementet

Svenska Penningspel AB

0,3

100

10,0

Finansdepartementet

Svenska Rymdaktiebolaget

140,2

140,9

100

Näringsdepartementet

Svenska Skogsplantor AB

107,3

99,4

100

Näringsdepartementet

Svenska Statens Språkresor

AB

7,5

18,1

100

Utbildningsdepartementet

Svensk-Danska

Broförbindelsen AB

14,8

15,2

100

Vägverket / Banverket

Svenskhemmet Voksenåsen

A/S

6,1

7,1

100

Kulturdepartementet

Sveriges Geologiska AB,

SGAB

36,8

38,2

100

Näringsdepartementet

Sveriges Provnings- och

forsknings-

institut AB, SP

168,6

143,1

100

Näringsdepartementet

Sveriges Rese- och Turistråd

5,0

50

Näringsdepartementet

AB Swedcarrier

1 340,3

1 708,5

100

Statens Järnvägar

Swedesurvey AB

18,3

12,7

100

Inrikesdepartementet

Swedfund International AB

778,2

534,2

100

Utrikesdepartementet

Systembolaget AB

860,4

906,6

100

39,3

Socialdepartementet

Telia AB

21

064,0

20

408,9

100

1 000,0

Kommunikationsdeparteme

ntet

Teracom Svensk Rundradio

AB

603,1

538,0

100

Kulturdepartementet

Universitetsholding i

Linköping AB

5,0

100

Näringsdepartementet

MILJONER KRONOR

STATLIGA BOLAG

BOKFÖRT

VÄRDE

1995/96

JUSTERAT

VÄRDE

1994/95

ÄGAR

ANDEL

1996

UTDELNIN

G

BÖRSVÄR

DE

1996-12-

31

MYNDIGHET

Uppsala Universitets

Utvecklings-

aktiebolag

9,0

100

Näringsdepartementet

V att olika inkomster beskattas

olika, att inkomstskatten är progressiv, att olika

skattesubjekt beskattas olika, att beskattningsunderlaget

inte är entydigt bestämt samt möjligheten att bilda

skattekrediter, dvs. skjuta upp beskattningen,

exempelvis genom att omvandla löpande inkomster till

värdestegring som beskattas med tidsfördröjning.

Regeringen delar KUSK:s bedömning att

skattereformen levt upp till målet att motverka

skatteplanering. En konsekvent beskattning av olika

naturaförmåner gjorde att olika former av

arbetsinkomster beskattades mer likartat. En likartad

behandling av löpande kapitalavkastning (räntor och

utdelningar) och realiserad värdeökning (reavinster)

minskade möjligheterna att erhålla skattekrediter.

Omfattningen av skattekrediter begränsades också

genom att det skattemässiga värdet av olika reaförluster

reducerades. Tidigare lönsamma transaktioner inom

familjer som byggde på den sammanhållna

beskattningen av arbets- och kapitalinkomster med en

progressiv skatteskala eliminerades genom införandet av

den separata och proportionella

kapitalinkomstbeskattningen.

En mer likartad beskattning av olika företagsformer

reducerade skatteplaneringen genom transaktioner

mellan företag. Den kraftigt sänkta bolagsskattesatsen

reducerade det skattemässiga värdet av olika avdrag.

Begränsningen av olika konsolideringsmöjligheter

minskade intresset för skatteminimerande beteenden

med starkt begränsat samhällsekonomiskt värde.

I det gamla skattesystemet avspeglades förekomsten

av skatteplanering i ett betydande gap mellan det

faktiska skatteuttaget och det formella skatteuttaget som

det beskrevs av inkomstskatteskalan med dess betydande

progressivitet. KUSK redovisar resultatet av en

simuleringsstudie, avseende de 10 procent av

individerna i aktiv ålder med de högsta

arbetsinkomsterna. Studien visar att 1980-talets

skattereformer minskade detta gap redan före 1990 års

reform men att gapet minskade ytterligare de första åren

efter reformen. Den horisontella rättvisan har således

ökat över tiden.

Den enskilda åtgärd i reformen som mest bidragit till

att motverka skatteplanering var införandet av en

separat och proportionell kapitalinkomstbeskattning.

Detta kombinerades med full nominell beskattning av

alla slag av kapitalinkomster, inklusive reavinster. Även

om den formella skattesatsen (30 procent kom att ligga

under den högsta marginalskatten på förvärvsinkomster

(50 procent) innebar detta ändå ett i reala termer

likvärdigt skatteuttag på arbets- och kapitalinkomster.

För personer med arbetsinkomster över brytpunkten

innebar dock den lägre kapitalskattesatsen ett

kvarvarande gap på marginalen i beskattningen av

arbets- och kapitalinkomster. Detta motiverade särskilda

spärregler för fåmansbolagsägare, som skall förhindra

omvandling av arbetsinkomster till kapitalinkomster.

Dessa regler, som förändrats efter reformen, försöker

förena två var för sig angelägna mål dels att motverka

skatteplanering, dels att ge rimliga incitament för

investeringar i små och medelstora företag.

I takt med den ökande internationaliseringen av den

svenska ekonomin, och särskilt efter liberaliseringen av

kapitalmarknaderna, öppnas möjligheter till

internationell skatteplanering, som grundas på skillnader

i skattesatser och ineffektiva kontrollmöjligheter. Vi

delar KUSK:s bedömning att det gamla skattesystemet

med dess höga nominella skattesatser skulle ha fungerat

allt sämre i denna internationaliserade värld. Reformen

var i denna mening nödvändig, samtidigt som

problemen finns kvar i ny form, inte minst som en följd

av den informationsteknologiska utvecklingen.

Der finns ett nära samband mellan skatteplanering

och samhällsekonomisk effektivitet. Ett oenhetligt

skattesystem med möjligheter till skatteplanering medför

att skattskyldiga och skattekonsulter använder sin tid på

fel sätt och att resursfördelningen mellan olika sektorer i

ekonomin blir felaktig. Vid en ansvarsfull finansiering

av offentliga utgifter kommer det skattebortfall som

följer av skatteplaneringen att nödvändiggöra

kompletterande skattehöjningar. Dessa resulterar i

allmänhet i nya effektivitetsförluster och minskad

välfärd. I detta perspektiv representerade

skattereformen ett väsentligt framsteg.

Skattereformen minskade också lönsamheten av att

skattefuska. Däremot är det som KUSK konstaterar

svårare att bedöma huruvida det faktiska skattefusket

minskat; de metodologiska problemen att mäta detta är

betydande. Ökad kontrolluppgifts-skyldighet på olika

områden har dock bidragit till att minska skattefusket.

3.2 Sparande och konsumtion

Skattereformen ändrade på ett dramatiskt sätt

sparvillkoren i den svenska ekonomin, särskilt genom

införandet av den nya kapitalinkomstbeskattningen med

en hög grad av likformig behandling av olika

sparalternativ. Förändringar i den indirekta

beskattningen, särskilt på mervärdesskattens område,

påverkade också på ett direkt sätt den privata

konsumtionen på olika områden.

3.2.1 Sparandet och kapitalinkomst-

beskattningen

I det gamla skattesystemet missgynnades finansiellt

sparande och premierades låntagande. Genom

skattereformen gavs hushållen incitament att förändra

sina sparmönster.

Den första fråga som behandlas i KUSK:s värdering

gäller hur hushållens totala sparande kan ha påverkats.

Frågan är viktig, inte minst med tanke på reformens roll

för krisen i början av 1990-talet, särskilt hur den kan ha

bidragit till fallet i privat konsumtion. Mellan 1989 och

1992 steg den konventionellt beräknade

hushållssparkvoten, dvs. sparande i finansiella tillgångar

och investeringar i egna hem som andel av disponibel

inkomst, med inte mindre än 13 procentenheter. En

liknade utveckling, låt vara mindre dramatisk, gäller för

en utvidgad sparkvot, där även hushållens sparande i

varaktiga konsumtionsvaror och avtalsenliga

pensionsförsäkringar räknas med.

I expertbilagan till KUSK studeras på ett direkt sätt

reformens effekter på den privata konsumtionen. Det

finns inte några tydliga belägg för att reformen skulle

vara en viktig faktor bakom det kraftiga fallet i

hushållens konsumtion. I den utsträckning

skattereformen spelat en roll beror det inte i första hand

på en direkt effekt av att avkastningen efter skatt på

finansiellt sparande gått upp. I stället verkade reformen

mer indirekt. Den tidigare förmånsbehandlingen av realt

sparande i bostäder ersattes av en mer likformig

beskattning av finansiellt och realt sparande. Ett minskat

skattemässigt värde av ränteavdrag i kombination med

en höjd löpande beskattning av sparande i bostäder

reducerade förmögenhetsvärdet i fastigheter. Detta

ledde till ökat amorteringssparande, vilket indirekt

reducerade hushållens konsumtion. Senare information

från undersökningar av hushållens utgifter de aktuella

åren visar dock inte på några mer markerade skillnader

i förändrade konsumtionsutgifter mellan

egnahemshushåll och andra hushåll vid given disponibel

inkomst. Detta skulle betyda att reducerade

förmögenhetsvärden för egnahemsägare balanseras av

andra konsumtionsdämpande faktorer för andra slag av

hushåll.

Frågan är då hur stor del av den kraftiga uppgången i

finansiell sparkvot som kan hänföras till reformen. Med

hjälp av ett modellgrundat räkneexempel görs i

expertbilagan bedömningen att mellan en tredjedel och

en fjärdedel av uppgången kan ha berott på

skattereformen. I likhet med KUSK anser vi dock att

den anpassning av hushållssparandet som skedde i

början av 1990-talet var en långsiktig nödvändighet.

Relationen mellan hushållens konsumtion och deras

disponibla inkomster i slutet av 1980-talet, där hushållen

konsumerade 105 procent av sina inkomster, var inte

uthållig. Reformen påskyndade denna nödvändiga

anpassning, dock till priset av fördjupad kris.

För reformens spareffekter på hushållsnivå redovisas

i expertbilagan resultat som indikerar att

portföljanpassningen var relativt likformig. Hushåll med

olika marginalskatt före reformen (och därmed på olika

inkomstnivåer) förefaller ha anpassat sina

förmögenhetsportföljer på ungefär samma sätt. Den

olikformiga anpassningen skedde redan i början av

1980-talet som en följd av de begränsningar av

ränteavdragens värde som infördes då. Dessa

reducerade kraftigt de stora skillnader i reala

lånekostnader efter skatt mellan hushåll med olika

inkomster som fanns tidigare. Med denna tolkning var

utgångsläget inför 1990-91 års reform att flertalet

hushåll hade samma reala lånekostnader efter skatt med

ett skattemässigt värde av ränteavdrag på 50 procent.

Reformen framkallade ett likformigt fall till 30 procent.

Detta skulle innebära att hushåll med högre

inkomster genom sin anpassning till nya skattereglerna

inte skulle ha givit något större bidrag än andra hushåll

till uppgången i finansiell sparkvot. I en nyligen

publicerad studie ges en delvis annorlunda bild. Enligt

denna studie synes höginkomsttagarhushållen ha bantat

sina balansräkningar kraftigare än hushåll med lägre

inkomster.

Reformens effekter på villamarknaden har redan

berörts. KUSK gör bedömningen att ca hälften av det

reala prisfall som inträffade mellan 1990 och 1993 kan

hänföras till skattereformen. I likhet med KUSK anser

regeringen att en anpassning nedåt i förhållande till de

uppblåsta fastighetsvärdena under slutet av 1980-talet

var ofrånkomlig. Reformen förstärkte dock nedgången.

Reformens effekter för boendekostnaderna

kommenteras närmare i konsumtionsavsnittet. I ett

sparandeperspektiv kan noteras att skattereformen

innebar en väsentligt högre likformighet i beskatt-ningen

av olika sparformer, inklusive sparandet i egna hem.

Dock valde man att lägga den nya fastighetsskatten på

en lägre nivå än vad som skulle ha varit motiverat vid

en strikt likformighetsbedömning. Denna lägre nivå,

liksom nedsättningen av fastighetsskatt under de första

10 åren och de särskilda övergångsreglerna,

motiverades av bostadspolitiska skäl.

Vi återkommer i ett senare avsnitt till de

stabiliseringspolitiska aspekterna av reformens effekter

på sparandet.

3.2.2 Konsumtionen och konsumtions-

beskattningen

Den mervärdesskatt som infördes 1969 innebar att

skatten togs ut på en förhållandevis smal skattebas.

Tjänster var i princip undantagna från beskattning.

Knappt 60 procent av den privata konsumtionen var

belagd med mervärdesskatt före skattereformen.

Förekomsten av momsbefriade varor och tjänster, där

avdragsrätt saknas för ingående moms på användning av

råvaror, halvfabrikat och investeringsvaror, innebar att

mervärdesskatten delvis fick karaktären av en skatt på

investeringar och insatsförbrukning i stället för på

konsumtion.

Före skattereformen uppgick mervärdesskattesatsen

till 19 procent på priset inkl. moms, vilket motsvarar en

skattesats på 23,46 procent på priset exkl. moms. För

hotell- och serveringstjänster tillämpades dock en

reducerad skattesats på 12,86 procent på priset exkl.

moms. Samma skattesats gällde för bygg- och

anläggningsarbeten.

Energi var belagd med en nollskattesats. Detta

innebar att avdragsrätt tilläts för ingående moms på

insatsanvändning i energiproduktionen samtidigt som

energiförsäljningen var momsbefriad.

Energibeskattningen gav dock upphov till negativa

effekter på konkurrensen, i synnerhet för företag som

var verkade på internationella marknader, eftersom

energibeskattningen i sin helhet bestod av punktskatter

som inte kunde lyftas av i senare produktions- och

distributionsled.

En utgångspunkt för reformeringen av den indirekta

beskattningen var att en större likformighet i

beskattningen av olika varor och tjänster skulle öka den

horisontella rättvisan. Horisontell rättvisa innebär i detta

fall att olika hushåll med lika hög konsumtionsstandard

bör betala lika mycket konsumtionsskatt oavsett hur de

värderar olika varor och tjänster. En annan

utgångspunkt var att en skattebeläggning av olika varor

och tjänster skulle förstärka momsens karaktär av

konsumtionsskatt.

Ett annat viktigt syfte med reformen var att få till

stånd ett enklare mervärdesskattesystem med lägre

fullgörandekostnader för de skattskyldiga och lägre

administrationskostnader för skattemyndigheterna. En

större likformighet i beskattningen kan framförallt

förväntas minska hanteringskostnaderna för företag med

blandad verksamhet, dvs. företag som tillhandahåller

såväl momsbefriade som helt eller delvis momspliktiga

varor och tjänster.

Bakom förändringen av den indirekta beskattningen

låg också ett starkt fiskalt motiv. I den

finansieringskalkyl som låg till grund för skattereformen

avsågs nära nog en tredjedel av skattebortfallet till följd

av lägre marginalskatter m.m. finansieras genom höjda

indirekta skatter. Efter reformen kvarstod dock

betydelsefulla undantag från momsplikt, t.ex. sjuk- och

tandvård, barnomsorg, utbildning, hyror och

bostadsrättsavgifter, finansiella tjänster och konsumtion

av vissa kulturella tjänster.

Skatteomläggningen gav upphov till betydande

prishöjningar för vissa enskilda varugrupper och har

därför också medfört betydande förändringar i

hushållens konsumtionsmönster.

Konsumtionen av bostadstjänster berördes i en rad

avseenden.

1990 infördes moms på vatten, avlopp, sophämtning

och energi. År 1991 belades fastighetsskötsel,

lokalvård, fönsterputsning, sotning, bevakning, kabel-

tv, administrativa tjänster och fjärrvärme med moms.

Den ingående momsen i produktionen av dessa tjänster

var försumbar varför en prishöjning på 23,5 procent

kunde förväntas på dessa områden. Samtidigt slopades

den reducerade skattesatsen på fastighetsunderhåll och

byggverksamhet. Detta beräknades höja priserna på

dessa tjänster med knappt 10 procent.

Boendekostnaderna påverkades också av att

punktskatterna på energi förändrades som en del av

reformen. Under 1990 sänktes punktskatten på elektrisk

kraft. År 1991 infördes koldioxidskatt på bl.a. olja,

kol, naturgas och bensin. Dessutom infördes en

svavelskatt på bl.a. svavelhaltig olja. För att begränsa

dessa miljöskatters genomslag på den totala

skattebördan på energi sänktes samtidigt energiskatten

på bl.a. olja, kol och naturgas med 50 procent.

Omläggningarna av den indirekta beskattningen

innebar kraftigt ökade drifts- och underhållskostnader

för hela bostadsbeståndet. Vid en fullständig

övervältring på drifts- och underhållskostnaderna kan

dessa skatteförändringar beräknas ha gett en

genomsnittlig prishöjning på bostadstjänster på 3,7

procent år 1990 och på 4,5 procent år 1991 vid en

sammanvägning av effekterna för hyresrätter,

bostadsrätter och egnahem.

Konsumtionen av bostadstjänster kan inte minska

mycket på kort sikt, även om efterfrågan på

bostadstjänster faller kraftigt p.g.a. högre hyror och

högre brukarkostnader för egnahem. Det är därför inte

förvånande att någon real minskning av

bostadskonsumtionen inte kan observeras i

nationalräkenskaperna under de första åren av 1990-

talet. Den högre brukarkostnaden för egnahem genom

skärpt indirekt beskattning kom i stället att bidra till det

fall i villapriserna som följde av skattereformen.

Brukarkostnaden för egnahem påverkades dessutom av

ett minskat värde av ränteavdragen och av skärpt

fastighetsskatt. I KUSK-bilagan beräknas de förändrade

skattereglerna mellan 1985 och 1991 totalt ha ökat

brukarkostnaden med 20-30 procent. Enligt samma

bedömning ledde denna höjning av brukarkostnaden till

en minskning av den totala efterfrågan på egna hem

med omkring 15 procent, vilket i sin tur förorsakade ett

realt prisfall på egnahem med omkring 15 procent.

Reformens första steg finansierades bl.a. av den

höjning av skatten på bensin som genomfördes 1990;

dels genom en bensinskattehöjning, dels genom en

höjning av mervärdesskattesatsen på bensin från 0 till

23,46 procent. Totalt kan dessa skattehöjningar

beräknas ha medfört en bensinprisökning på 33 procent.

Nollskattesatsen på diesel avskaffades också 1990, med

en teoretiskt beräknad priseffekt på 23,5 procent.

Konsumtionen av bensin påverkades, åtminstone på

kort sikt, i mycket begränsad omfattning. Under 1990

kan en ökning av bensinkonsumtionen på drygt 1

procent observeras medan volymminskningen under

1991 var 0,6 procent.

För vissa andra varugrupper som påverkades av den

höjda indirekta beskattningen blev dock effekterna

större. Observerade volymförändringar beror givetvis

på en rad andra faktorer än skattereformen. Reformen

torde dock ha haft en avgörande betydelse.

Före 1991 var persontransporter, hår- och

skönhetsvård och vissa fritidsrelaterade tjänster som

campingplatser, skidliftar och danstillställningar

undantagna från moms. I januari 1991 belades dessa

tjänster med full moms. Prishöjningen på

persontransporter kan teoretiskt beräknas till 11 procent.

Priseffekten för persontransporter mildrades av att

transportföretagen genom momsbeläggningen fick rätt

till avdrag för ingående moms. Konsumtionen av

inhemska persontransporter minskade med knappt tre

procent under 1991, medan konsumtionen ökade under

både 1990 och 1992.

Hår- och skönhetsvård omfattades före reformen av

ett vanligt undantag från momsplikt. De teoretiskt

beräknade prishöjningarna på dessa tjänster uppgick till

21 procent, när hänsyn tas till att införande av

avdragsrätt för ingående moms tenderar att dämpa

momsbeläggningens effekt på priserna. Konsumtion-en

av hår- och skönhetsvård minskade med hela 17 procent

år 1991.

Höjningen av momsen på hotell- och

restaurangtjänster från 12,86 till 23,46 procent bidrog

till finansieringen av reformens första steg 1990. Vid en

fullständig övervältring på konsumentpriset ger denna

skattehöjning en prisökning på 9,4 procent för hotell-

och restaurangtjänster. Åren 1990 och 1991 kom

konsumtionen av hotell och restaurangtjänster att

minska med 9,6 respektive 8,3 procent.

Dessa stiliserade fakta indikerar att reformen kan ha

haft en betydande effekt på efterfrågan på vissa

specifika varugrupper, i synnerhet turistrelaterade

tjänster som persontransporter och hotell- och

restaurangtjänster. I en av de expertrapporter som

utförts på uppdrag av KUSK analyseras skattereformens

effekt på efterfrågan på inrikes och utrikes

rekreationsresor. Resultaten från denna studie visar att

reformen minskade rekreationsresandet med minst 20

procent. Att inhemsk turism visade sig vara en särskilt

priskänslig sektor kan bero på att det finns näraliggande

lågt beskattade alternativ till rekreationsresandet i form

av hemproduktion eller utlandsresor.

Skattereformen vägleddes av en

likformighetsfilosofi. Det finns många starka argument

för en i största möjliga utsträckning enhetlig

mervärdesskatt. Flera förutsättningar måste dock vara

uppfyllda för att det ur samhällsekonomisk

effektivitetssynpunkt skall vara önskvärt att beskatta

olika varor och tjänster med samma skattesats. För de

fall där olika varor är olika priskänsliga kan det för att

begränsa effekterna på konsumtionsvalet vara

lämpligare att beskatta prisokänsliga varor med en

högre skattesats och särskilt priskänsliga varor med en

låg skattesats. Den sänkning av momsen på

turistrelaterade tjänster som genomfördes 1992 kan

möjligen betraktas som en sådan effektivitetshöjande

åtgärd.

Vid utformningen av konsumtionsbeskattningen

måste emellertid hänsyn också tas till

fördelningseffekterna. En differentiering av momsen

skapar också olika typer av gränsdragningsproblem och

lämnar utrymme för olika särintressen att få

gränsdragningen ändrad. En differentiering medför

också, som tidigare påpekats, att skattesystemets

driftskostnader ökar och att den horisontella rättvisan

kan minska. De differentieringar av momsen som

gjorts efter skattereformen har lett till tillkommande

komplikationer i dessa avseenden.

3.3 Investeringarna och

företagsbeskattningen

I likhet med KUSK anser vi att det är svårt att utvärdera

den nya företagsbeskattningen. Relevanta data

produceras med betydande tidseftersläpning. Det tar

också tid för företagen att anpassa sig till nya regler och

den ekonomiska krisen med dess kraftiga lönsamhetsfall

försvårar en värdering.

De undersökningar av de gamla

bolagsskattereglernas effekter som redovisas av KUSK

modifierar till viss del den problembeskrivning som

gjordes inför skattereformen. Bilden av ett

förhållandevis starkt snedvridande bolagsskattesystem

tonas ned. I det gamla systemet med dess omfattande

reserveringsmöjligheter var det förhållandevis få företag

som kunde utnyttja skattereglerna maximalt. Detta

innebar att bolagsbeskattningen till stor del fungerade

som en utdelningsbeskattning, utan större snedvridande

skillnader i skattebelastning på olika slag av

investeringar och för olika finansieringsformer. KUSK

konstaterade dock att det trots allt fanns företag i det

gamla systemet som fullt ut kunde utnyttja

konsolideringsmöjligheter och där bolagsskatten verkade

snedvridande.

Den forskning som redovisas av KUSK visar också

att skattereformen inte hade någon betydelse för det

dramatiska raset i investeringarna i företagssektorn i

början på 1990-talet. Kommittén noterar också att det

nya systemet blivit enklare och mer överskådligt. Vi vill

för vår del konstatera att reformen minskat incitamenten

till skatteminimerande beteenden genom mer eller

mindre konstlade affärsupplägg. Vi återkommer i

finansieringsavsnittet till skattereformens effekter på

bolagsskatteintäkterna.

Det fanns en stor politisk enighet kring utformningen

av de nya företagsskattereglerna. Vid reformtillfället

gällde detta också synen på den s.k. ekonomiska

dubbelbeskattningen. Därmed avses att avkastningen på

eget kapital i bolagen, till skillnad från låneräntor på

främmande kapital, formellt beskattas i två led; dels

genom bolagsskatten, dels genom beskattning av

utdelningar och reavinster hos ägarna. Ur

investeringssynpunkt är dock i princip inte skatteuttaget

i det senare ledet något problem. Investeringsvillkoren i

en ekonomi som den svenska med starkt

internationaliserade kapitalmarknader bestäms nämligen

i första hand av företagsskattereglerna. Beskattningen av

utdelningar och reavinster på aktier inom ramen för den

personliga kapitalinkomstbeskattningen betyder mindre

för investeringsvillkoren. Dessutom var det centralt att

upprätthålla en enhetlig och likformig

kapitalinkomstbeskattning.

I frågan om den ekonomiska dubbelbeskattningen har

under denna mandatperiod gjorts ett välmotiverat

undantag. För mindre företag, som inte har samma

tillgång till de internationella kapitalmarknaderna som

de större företagen, är nämligen beskatt-ningen av

utdelningar och reavinster hos ägarna av större

betydelse för företagens investeringar. Under

förutsättning att en ägarlättnad i den ekonomiska

dubbelbeskattningen inriktas enbart på dessa företag kan

positiva effekter på investeringarna förväntas. En

partiell lättnad i ägarbeskattningen har därför införts.

I skattereformen var det av tidsskäl inte möjligt att

fullt ut reformera skattereglerna för egenföretagarna.

Genom de regler som infördes 1994 har en större

likformighet uppnåtts i förhållande till beskattningen av

aktiebolag och deras ägare. Likformigheten har dock

uppnåtts till priset av en inte obetydlig komplexitet. För

närvarande utreds möjligheterna till förenklade regler, i

första hand för de allra minsta företagen.

3.4 Arbetsutbudet och

förvärvsinkomstbeskattningen

Skattereformen medförde stora principiella

förändringar av beskattningen av förvärvsinkomster.

Före reformen beskattades förvärvsinkomster och

kapitalinkomster tillsammans enligt en och samma

skatteskala. Genom skattereformen infördes tre olika

inkomstslag: inkomst av tjänst, kapital och närings-

verksamhet. Inkomst av tjänst och näringsverksamhet

kom att beskattas med samma skattesatser medan

kapitalinkomster kom att beskattas proportionellt.

Skattereformen innebar kraftiga sänkningar av

marginalskatterna på förvärvsinkomster. Fr.o.m. 1991

fanns bara två inkomstskikt i den statliga

inkomstskatteskalan: 0 och 20 procent. Grundavdraget

fastställdes till 10 300 kronor för 1991. Dessutom

infördes ett förhöjt grundavdrag på inkomster mellan 60

000 kronor och 180 000 kronor vilket kom att påverka

marginalskatten i detta inkomstintervall. I diagram 1

visas marginalskatterna enligt den nya skatteskalan.

Som jämförelse visas även marginalskatterna enligt

1989 års skatteskala

Skattereformen medförde tillsammans med

förändringarna av inkomstberoende bidrag och indirekta

skatter att den s.k. reala marginallönen efter skatt och

bidrag höjdes kraftigt för breda grupper av

inkomsttagare. Införandet av en separat

kapitalinkomstbeskattning innebar också att

marginallönen inte längre kom att påverkas av

individens kapitalinkomster.

Enligt beräkningar i KUSK-bilagan var höjningen av

marginallönen i allmänhet större för män än för

kvinnor. För en sammanboende man i mitten av

inkomstfördelningen ökade marginallönen med 24

procent mellan 1985 och 1992 till följd av förändringar i

skatte- och transfereringssystemet. För en kvinna i

mitten av inkomstfördelningen ökade den med 19

procent. För den fjärdedel av sammanboende män

respektive kvinnor som har de lägsta inkomsterna

minskade dock marginallönen med i genomsnitt tre

respektive en procent mellan 1985 och 1992.

För att man skall kunna utröna hur en skattereform

påverkar önskat antal arbetstimmar för en viss individ

krävs information om hur individen reagerar på

förändringar av marginallönen och den disponibla

inkomsten. Individens värdering av konsumtion och

fritid kan på ett grovt sätt mätas med hjälp av dels den

s.k. kompenserade löneelasticiteten, dels

inkomstelasticiteten . En fullfinansierad reforms

effekter på arbetsutbudet för en genomsnittlig individ är

oberoende av storleken på inkomstelasticiteten. Vid en

underfinansierad reform kan dock inkomsteffekterna ha

betydelse och påverka arbetsutbudet negativt. Empiriska

studier på svenska data visar dock i allmänhet att

inkomstelasticiteten är mycket liten. Effekterna på

antal arbetade timmar kan därför i första hand bedömas

med hjälp av information om de kompenserade

löneelasticiteternas storlek.

KUSK:s redovisning av ekonometriska

arbetsutbudsstudier på svenska data från åren före

skattereformen visar på tämligen samstämmiga resultat

för gifta män: Den kompenserade löneelasticiteten är

enligt de olika studierna koncentrerad till ett värde kring

0,10. Detta innebär att den av KUSK beräknade

genomsnittliga höjningen av marginallönen för

sammanboende män på omkring 20 procent ger en

ökning av önskat antal arbetstimmar på ett par procent.

En studie som utförts efter KUSK:s utvärdering

bekräftar i stort KUSK:s slutsats. Enligt denna studie

medförde de marginalskattesänkningar som ägde rum

under perioden 1980 till 1991 att önskat antal arbetade

timmar för män ökade med drygt 4 procent.

Breddningen av momsbasen och höjda bostadsbidrag

m.m. medförde dock att ökningen i arbetsutbudet

mellan 1980 och 1991 endast blev 2 procent. Denna

studie visar också att förändringen av skatte- och

transfereringssystemet tenderade att öka spridningen i

önskat antal arbetade timmar mellan olika män.

För sammanboende kvinnor ger olika studier mer

varierande resultat vad gäller storleken på

löneelasticiteterna. Enligt KUSK-bilagan är den bästa

gissningen att den kompenserade löneelasticiteten för

sammanboende kvinnor uppgår till 0,4. Med en

ökning av marginallönen på 10-20 procent ger detta en

ökning av det önskade arbetsutbudet på 4-8 procent för

sammanboende kvinnor.

Krisen under perioden 1990-93 innebar att

efterfrågan på arbetskraft sjönk. Detta medförde att

antalet arbetade timmar i ekonomin minskade med nära

10 procent. Denna restriktion kan förväntas ha inneburit

att ökningen av önskat antal arbetstimmar inte kunnat

realiseras. Detta gäller i första hand de som blev

arbetslösa under perioden. I expertbilagan till KUSK

visas att arbetstiden för befolkningen i arbete under

krisåren utvecklats mindre negativt än vad som kunnat

förväntas från historiska mönster. Därigenom kan de

sänkta marginalskatterna ha bidragit till att sysselsatta

arbetar något mer än som annars hade varit fallet.

I KUSK-bilagan konstateras också att arbetstiderna

hållits uppe bättre bland högre utbildade, vars

marginalskatt sjunkit kraftigt, än bland personer med

lägre utbildning. Resultat från intervjuundersökningar

initierade av KUSK ger också ett visst stöd för att

reformen har gett upphov till begränsade positiva

effekter på arbetsutbudet.

I en senare studie presenteras resultat som visar att

marginalskatteförändringarna mellan 1985 och 1992

medfört statistiskt säkerställda effekter på både mäns

och kvinnors arbetsutbud. Beräkningarna avser

effekten av sänkta marginalskattesatser på faktiskt

realiserat arbetsutbud för individer som arbetade ett

positivt antal arbetstimmar under både 1985 och 1992.

Till skillnad från KUSK visar denna studie att

marginalskattesänkningarna har gett större effekter på

kvinnors arbetsutbud än mäns. Någon effekt av

förändringar i mannens marginalskatt på hustruns

arbetsutbud kan inte påvisas. Resultaten visar att de

kvinnor som fick de största marginalskattesänkningarna

ökade arbetsutbudet mest. Kvinnor vilkas

marginalskatter sänktes med mer än 20 procentenheter

ökade i genomsnitt sin årsarbetstid med mer än 30

procent. Ökningen av arbetsutbudet för kvinnor som

fick en marginalskattesänkning på mellan 7 och 20

procentenheter var omkring hälften så stor. Dessa

resultat tyder på att skattereformen tillsammans med

de skatteförändringar som gjordes under perioden 1985-

1990 sammantaget ökade faktiskt antal arbetade

timmar för personer i arbete med i storleksordningen 5

procent.

Sammanfattningsvis visar KUSK:s studie och de

studier som genomförts därefter att önskat antal

arbetstimmar för män ökade med ett par procent som en

följd av skattereformen. Skattereformens effekter på

kvinnornas arbetsutbud är mer osäkra. Å ena sidan

tenderar kvinnors arbetsutbud att vara mer lönekänsligt

än mäns. Å andra sidan innebar reformen att

kvinnornas marginallön i allmänhet höjdes mindre än

för män. Arbetsutbudet torde dock ha ökat med ett par

procent även för kvinnor. KUSK:s slutsats om att

reformens effekt på kvinnors arbetsutbud var nära noll

baseras på resultatet från enbart en studie och kan

ifrågasättas. En senare studie som baseras på data om

faktiskt antal arbetade timmar både före och efter

reformen finner i stället att reformen fick påtagliga

effekter på kvinnors arbetsutbud.

KUSK:s slutsats att det totala arbetsutbudet i

ekonomin ökat med ett par procent till följd av

reformen är dock mot ovanstående bakgrund rimlig.

Denna ökning i önskat antal arbetstimmar kan, trots

krisen, ha resulterat i en ökning av faktiskt arbetad tid

för personer i arbete med någon procent.

Andra dimensioner av arbetsutbudet än antalet

årsarbetstimmar kan också ha påverkats av

skattereformen. Detta kan gälla t.ex. individens val av

antal utbildningsår, valet av pensionstidpunkt och valet

mellan att arbeta/inte arbeta under åren däremellan.

Incitament till arbetsmarknadsdeltagande styrs i

första hand av storleken på individens disponibla

inkomst i frånvaro av marknadsarbete och storleken på

den disponibla inkomsten vid önskat antal arbetstimmar

i det fall individen väljer att arbeta. I KUSK-bilagan

konstateras att reformen inte i någon större omfattning

påverkade skillnaden i disponibel inkomst vid arbete

respektive utan arbete för sammanboende kvinnor som

överväger att arbeta deltid. Den slutsats som dras i

KUSK-bilagan är därför att det är osannolikt att

deltagandet i arbetskraften påverkats i större

utsträckning.

Incitamenten till utbildning påverkas bl.a. av

skillnaden mellan disponibla inkomsten efter avslutad

utbildning och inkomsten i avsaknad av ytterligare

utbildning. Denna beror till stor del på skillnaden i

genomsnittsskatt mellan högutbildad/högavlönad och

lågutbildad/lågavlönad arbetskraft. Reformen

förändrade kraftigt incitamenten till utbildning eftersom

genomsnittsskatten på högavlönades inkomster sänktes

medan genomsnittsskatten på lågavlönades inkomster

blev mer eller mindre oförändrad.

Reformen kan även väntas ha påverkat hushållens

köp av hushållsnära tjänster. De sänkta

marginalskatterna höjde priset på fritid och hemarbete.

Detta torde ha ökat incitamenten att ersätta hemarbete

med marknadsproducerade tjänster. Den skärpta

indirekta beskattningen av t.ex. restauranger,

byggtjänster och frisörer kan dock ha haft en

motverkande effekt. Kunskap saknas dock om i vilken

ut-sträckning skattereformen gett upphov till minskat

hemarbete och ökade köp av marknadsproducerade

tjänster.

Skattereformen kan även ha påverkat lönebildningen.

Enligt ett traditionellt synsätt borde det högre

arbetsutbudet bidra till att sänka lönerna i ekonomin.

Enligt ett annat synsätt kan emellertid minskad

progressivitet (sänkta marginalskatter vid bibehållen

genomsnittsskatt) leda till motsatt resultat. En minskad

progressivitet kan sänka kostnaden i form av förlorad

sysselsättning för höjda löner efter skatt. Denna effekt

av minskad progressivitet har ett visst stöd i den

empiriska forskningen , men kan knappast ha varit en

huvudförklaring bakom den snabba uppgången i

arbetslösheten i början av 90-talet. Enligt vår

bedömning är skattereformens effekter på

lönebildningen fortfarande en öppen fråga.

3.5 Stabilisering och finansiering

I vilken utsträckning bidrog skattereformen till att

fördjupa lågkonjukturen i början av 1990-talet och vilket

var reformens bidrag till de kraftigt ökande

budgetunderskotten? Det finns ett intimt samband

mellan dessa frågor. En negativ effekt på

konjukturutvecklingen försvagar skatteinkomsterna och

ökar de offentliga utgifterna. Å andra sidan ger en

underfinansiering, till den del den ökar hushållens

köpkraft, en expansiv effekt på konjunkturen.

KUSK redovisar två olika studier som belyser

finanseringsfrågan. I den ena görs efterhandskalkyler

baserade på samma metodik som användes i

reformberäkningarna men där kalkylerna baseras på den

faktiska, svagare utvecklingen av olika skattebaser i

stället för på tidigare framskrivningar. Avvikelsen nedåt

kan ses som den extra budgetförsvagning som blev

följden av att man bytte skatteregler i en betydligt

svagare konjunktur än den som förutsågs. Denna studie

visade på en underfinansiering om ca 25 miljarder

kronor i genomsnitt för åren 1991-93. Vi kommenterar

enskildheter i dessa kalkyler och gör vissa nya

bedömningar i nästa avsnitt.

I den första studien beaktades i princip inte

reformens beteendeeffekter på de offentliga finanserna.

I expertbilagan till KUSK kompletterades därför denna

statiska kalkyl med en bedömning av den finansiella

effekten av reformens effekt på konjunkturen.

Reformen hade både expansiva och kontraktiva

effekter. Underfinanseringen som sådan bidrog till att

hålla uppe hushållens köpkraft vilket verkade

stimulerande. Mot denna expansiva effekt står effekten

av att det finansiella sparandet steg och av att

fastighetspriserna föll. KUSK bedömde att nettoeffekten

var negativ. Baserat på ett räkneexempel med en

makromodell uppskattades denna effekt ha orsakat ett

BNP-fall på knappt en procent. Reformen fördjupade

alltså lågkonjunkturen men var inte en primär faktor

bakom denna. Regeringen noterar att reformens relativa

bidrag illustreras av att real BNP föll med inte mindre

än 5 procent under åren 1991-1993.

Den extra underfinansiering som följde av reformens

kontraktiva effekt beräknades av KUSK till i

storleksordningen 10 miljarder kronor. Detta ger en

total underfinansiering om ca 35 miljarder kronor i

genomsnitt för åren 1991-1993. I den alternativa studie

som redovisas av KUSK framkommer ett resultat i

samma storleksordning, 35 miljarder kronor. I denna

studie utnyttjas en väsentligt annorlunda metodik, där

historiska samband mellan skattebaser och skatteintäkter

utnyttjas. Att de olika studierna visar på likartade

effekter indikerar att storleksordningen på

underfinansieringen är förhållandevis korrekt uppskattad

för de aktuella åren.

Den underfinansiering om 35 miljarder kronor per år

som KUSK beräknade för de första åren är betydande. I

förhållande till de totala underskott på över 200

miljarder kronor som växte fram i början av 1990-talet

är reformens bidrag emellertid begränsat. Den initiala

underfinansieringen har dock bidragit till behovet av den

sanering av de offentliga finanserna som senare blev

nödvändig.

Reformens finansiering på längre sikt

Enligt de båda KUSK-studierna tenderade

underfinansieringen att minska under den studerade

perioden, 1991-1993. Detta var bl.a. resultatet av

stigande aktiepriser och en förbättrad lönsamhet i

exportindustrin. KUSK redovisade också vissa

kvalitativa överväganden kring ett antal faktorer som

borde kunna minska underfinansieringen på lite längre

sikt. Bl.a. framhölls att på längre sikt kan

effektivitetsvinsterna genom reformen resultera i större

skattebaser. Man avstod från en kvantifiering av dessa

faktorer.

Frågan är vad som kan sägas i finansieringsfrågan i

dagsläget. Det slag av statiska ex post kalkyler som

redovisades i KUSK:s betänkande blir allt mindre

meningsfulla att upprepa genom att skattereformens

beteendeeffekter görs sig gällande i allt större

utsträckning. En annan svårighet ligger i det stora antal

regelförändringar som gjorts efter reformen med

betydande finansiella effekter. Mot denna bakgrund

bedömer vi det inte möjligt att göra en heltäckande

analys. Däremot kan frågan belysas partiellt genom att

en analys av de poster som i den ena av KUSK-

studierna visade sig ge de största bidragen till

underfinansieringen.

TABELL 1 HUVUDSAKLIGA KOMPONENTER

BAKOM UNDERFINANSIERINGEN I SKATTE-REFORMENS

ANDRA STEG

MILJARDER KRONOR.

1991

1992

1993

SNITT

91-93

Sänkta skattesatser för

individer

-6

-6

-6

-6

Basbreddning

direktägda aktier

-1,5

-1,5

-1,5

-1,5

Avkastningsskatt

pensionssparande

-3,6

-2,7

-0,6

-2,3

Bolagsskatt

-3,1

-3,1

-1,8

-2,6

Dynamiska effekter

-2,5

-5,0

-7,5

-5,0

Summa

-16,7

-18,3

-17,4

-17,5

Skattereformens bidrag

till underskott enligt

KUSK1

-23,0

-21,5

-19,6

-21,4

1. Anders[REDACTED_EFTERNAMN], Was the tax reform fully financed?, Tax Reform

Evaluation Report no. 23, November 1995, s. 25.

De olika posterna och deras bidrag till

underfinansieringen under åren 1991-93 redovisas i

tabell 1. I tabellen redovisas också den totala

underfinansieringen avseende skattereformens andra

steg enligt samma studie.

De fem utvalda komponenterna svarar för den

dominerande delen av skattereformens totala bidrag till

underskottet. Särskilt gäller detta för år 1993. Den

fortsatta utvecklingen av dessa poster är alltså av

särskild betydelse vid ett försök att bedöma reformens

finansiering på längre sikt. Vi uppmärksammar ocksså

vad senare regeländringar har betytt och kommenterar

också den dynamiska komponenten av

underfinansieringen.

Sänkta skattesatser för individer

Skattereformen innebar en kraftig sänkning av

skattesatserna i personbeskattningen. För 1990-91

beräknades detta ge en sammanlagd budgetförsvagning

om ca 89 miljarder kronor. I den upprepning som

gjordes för KUSK bedömdes den tillkommande

underfinansieringen till ca 6 miljarder kronor. Denna

bedömning baserades på en sammanvägning av

resultaten från olika slag av simuleringar på mikrodata.

De två första byggde på framskrivningar av

skattebaserna före reformen (för åren 1990 och 1988)

till 1991. Därefter jämfördes skatteintäkterna vid de nya

skattesatserna med beräknade skatteintäkter vid en

framskrivning av skatteskalan före reformen. Med det

senare avsågs 1988 års skatteskala som skrevs fram

med faktiska inflationen, där dock

skattereformeffekterna på konsumentpriserna rensades

bort.

Som en känslighetsanalys gjordes en tredje

simulering. Den innebar en reversering av den första

framskrivningen, genom att 1991 års skattebas skrevs

tillbaka till år 1990 med en schablonmässig rensning för

basbreddningar i reformen.

KUSK-studien beskrev alltså den tillkommande

underfinansieringen för 1991 (som schablonmässigt

förlängdes till att avse även åren 1992 och 1993).

Frågan är vad som har hänt under åren därefter.

Möjligheterna att uttala sig om detta med någon större

säkerhet är begränsade. Visserligen finns tillgång till

data för senare år (utfallsdata på mikronivå finns dock

ej senare än för 1995). En ny upprepning av

reformberäkningen förutsätter dock långtgående

korrigeringar av utfallsdata, då det är nödvändigt att

skapa en framskriven skattebas enligt 1989 (eller 1988)

års skatteregler. Såvitt gäller skattebasen är det vidare

nödvändigt att återlägga effekten av

regelförändringar efter skattereformen. Slutligen skall

en gammal skatteskala skapas för det studerade

utfallsåret. Särskilt vad gäller skattebaskorrigeringarna

är problemen betydande. Vi bedömer det inte möjligt att

upprepa reformbedömningen för senare år med rimliga

krav på säkerhet.

Det finns alltså inget underlag för att frångå den

tidigare bedömningen om en underfinansiering om ca 6

miljarder kronor p.g.a. sänkta skattesatser. En

förklaring till detta är att inkomstfördelningen före skatt

blivit ojämnare efter reformen än vad som förutsågs;

vid en snabbare löneutveckling för höginkomsttagare än

den förutsedda kostar det mer att sänka skattesatserna.

Basbreddning direktägda aktier

Ett centralt element i omläggningen av

kapitalbeskattningen var en breddning av basen för

beskattning av realisationsvinster på aktier. Tidigare

hade reavinster beskattats gynnsammare än utdelningar.

Reformen syftade till en mera likformig

kapitalbeskattning och breddningen av basen för

beskattning av reavinster på aktier var en mycket central

del i detta.

Den ursprungliga reformberäkningen baserades på

marknadsvärden från utgången av åren 1987 (övriga

aktier och andelar) och 1988 (börsnoterade aktier) som

skrevs fram med viss värde- och prisutveckling till 1991

års nivå. Vidare beaktades att sparade arbetsinkomster i

bolag fick en hårdare beskattning genom reformen.

Reformberäkningen resulterade i de skattebaser och den

inkomstförstärkning som redovisas i tabell 2.

TABELL 2 DEN URSPRUNGLIGA REFORM-

BERÄKNINGENS BASBREDDNINGAR OCH

INKOMSTFÖRSTÄRKNINGAR

MILJARDER KRONOR, 1991 ÅRS PRISER.

BASBREDDNING

INKOMST-

FÖRSTÄRKNING

Börsnoterade aktier

7,30

2,19

Övriga aktier och

andelar

4,64

1,39

Sparade

arbetsinkomster

1,40

via aktier

Summa

4,98

KUSK:s upprepning av de ursprungliga

reformberäkningarna innebar en efterhandskalkyl i det

att baserna för ikraftträdandeåret 1991 då var kända.

Reformens regeländringar beräknades nu med anta-

gandet om att man hade känt utfallet vid beräkningen.

Dock lades i aktiernas fall baserna för 1993, mätt i 1991

års priser, till grund för den nya bedömningen. Detta

gav en reviderad reformbedömning enligt tabell 3.

TABELL 3 KUSK-UPPREPNING AV REFORM-

BERÄKNINGEN FÖR BASBREDDNINGAR OCH

INKOMSTFÖRSTÄRKNINGAR

MILJARDER KRONOR, 1993 ÅRS VOLYMER I 1991 ÅRS PRISER.

BASBREDDNING

INKOMST-

FÖRSTÄRKNING

Börsnoterade aktier

3,90

1,17

Övriga aktier och

andelar

3,12

0,94

Sparade

arbetsinkomster

1,40

via aktier

Summa

3,51

Inkomstförstärkningen var här 1,5 mdkr lägre än den

som hade beräknats i reformberäkningarna. Effekten

redovisades som en jämn korrigering på de tre första

åren.

Någon ny information för åren 1991-1993 har inte

framkommit sedan KUSK-upprepningen. I tabell 4

redovisas i stället ett förlängt perspektiv, där för senare

år utgångspunkten tas i faktiska tillgångsvärden och med

revidering av antaganden kring ränta, inflation och

riskpremier. Därefter kalkyleras skattebaserna enligt

äldre regler och skattereformens regler samt effekterna

på skatteintäkterna.

Tabell 4 visar på en tendens till återhämtning under

hela perioden; i takt med att marknadsvärdet på aktier

stiger minskar den initiella underfinansieringen för att

enligt dessa kalkyler upphöra 1996.

Inkomstförstärkningen i tabell 4 avser de varaktiga

effekterna av basbreddningarna, teoretiskt beräknade på

antaganden om omsättningshastigheter, räntor,

inflationstakter och riskpremier. Framräknade

basbreddningar kan tolkas som ökningen av den

genomsnittliga skattebasen, sett över en längre period.

För varje enskilt år kan den faktiskt, beskattningsbara

reavinsten avvika från detta genomsnitt. Till bilden hör

att man ur taxeringsstatistiken inte kan läsa ut utfall för

reavinstskatt på aktier. Uppgifterna för enskilda år bör

därför tolkas med försiktighet och effekten på

statsbudget och graden av underfinansiering kan avvika

från tabelluppgifterna; däremot är tendensen till

minskad underfinansiering mer säker.

TABELL 4 SKATTEBASER VID ÄLDRE REGLER OCH

SKATTEREFORMREGLER OCH INKOMST-FÖRSTÄRKNING

FÖR ÅREN 1991-1996

MILJARDER KRONOR I 1991 ÅRS PRISER.

1991

1992

1993

1994

1995

1996

Börsnoterade

aktier

Skattebas

enligt

gamla regler

3,1

4

3,2

3

3,2

3

5,0

2

5,9

1

8,6

2

Skattebas

enligt

nya regler

6,9

4

7,1

4

7,1

4

11,

09

13,

04

19,

03

Inkomstökning

1,1

4

1,1

7

1,1

7

1,8

2

2,1

4

3,1

2

Övriga aktier

och andelar

Skattebas

enligt

gamla regler

3,1

5

2,4

7

2,3

4

2,7

1

2,5

4

2,3

3

Skattebas

enligt

nya regler

7,3

6

5,7

6

5,4

6

6,3

2

5,9

3

5,4

5

Inkomstökning

1,2

6

0,9

9

0,9

4

1,0

8

1,0

2

0,9

3

Sparande

arbets-

inkomster via

aktier

1,4

0

1,4

0

1,4

0

1,4

0

1,4

0

1,4

0

Summa

inkomst-

förstärkning

3,8

0

3,5

6

3,5

1

4,3

0

4,5

6

5,4

6

Differens

gentemot

reformberäk-

ningen

-

1,1

8

-

1,4

2

-

1,4

7

-

0,6

8

-

0,4

2

0,4

8

Avkastningsskatt på pensionssparande

För att åstadkomma neutralitet i beskattningen av olika

former av sparande infördes en särskild

avkastningsskatt på det tidigare skattefria

pensionssparandet. Inledningsvis beskattades medel som

avsattes till tryggande av tjänstepensioner i företagens

balansräkningar med 1,1 procent av förmögenheten.

För andra tryggandeformer och för det privata

pensionssparandet innebar reglerna för 1991 och 1992

att man beskattade överskottet i

förvaltningsverksamheten med 10 procent (för

tjänstepensionskapital) och med 15 procent (för privat

pensionssparande). Från 1993 gäller att avkastningen

beräknas på ett schablonmässigt sätt.

Reformberäkningarna baserades på vissa antaganden

om skattebasernas storlek, avkastning samt förhållandet

mellan årlig avkastning och värdetillväxt. Uppgifter om

medel avsatta i företagens balansräkningar och om

livbolagens tillgångar avlästes vid utgången av 1987 och

skrevs fram både pris och volymmässigt till 1991. För

stiftelsetillgångar gjordes en liknande bedömning.

Skattereformreglerna beräknades ge en

budgetförstärkning brutto, på ca 7 miljarder kronor.

Avkastningsskatten antogs på lång sikt övervältras på

lönerna i företagen vilket gav en varaktig budget-

förstärkning på 3,14 miljarder kronor. Då

övervältringen antogs ske med en viss tidsfördröjning

beräknades budgetförstärkningen för de första tre åren

till 6,21, 5,07 respektive 3,91 miljarder kronor, dvs. en

genomsnittlig förstärkning på 5,07 miljarder kronor.

Av diagram 2 framgår att reformberäkningen bl.a.

överskattade den förmögenhet som avsatts till pensioner

i företagens balansräkningar.

Först vid ingången av år 1995 har skett en

återhämtning av förmögenheten i pensionstryggandet till

en nivå som motsvarar den i reformberäkningen.

För reformåret 1991 kan att noteras de faktiska

pensionsförmögenheter som nu kan avläsas för alla

tryggandeformer är lägre än de som förutsattes i

reformberäkningen. På ett vid reformtillfället icke-

förutsägbart sätt sjönk tillgångsvärdena kraftigt i början

på 1990-talet, dock endast till viss del beroende på

skattereformen.

Då har emellertid avkastningen på kapitalet sjunkit

relativt den avkastning som antogs vid

reformberäkningen. Även vid en återhämtning av den

underliggande förmögenhetena sluts alltså inte finansie-

ringsgapet i förhållande till ursprungliga kalkylen.

I diagram 3 redovisas beräknad budgetförstärkning

vid de i skattereformen introducerade

avkastningsskattereglerna, baserat på faktiska

förmögenhetsvärden för enskilda år. Vid beräkningarna

har tillämpats samma övervältringsantaganden som i

reformkalkylen.

Bolagsskatten

I skattereformen beräknades omläggningen av

bolagsbeskattningen vara intäktsneutral. Undantaget var

en viss inkomstförstärkning i form av en beräknad

räntevinst hänförlig till avskattningen av gamla reserver.

I den första KUSK-studien beräknades en

underfinansiering om ca 3 miljarder kronor för åren

1991 och 1992. Nedjusteringen baserades primärt på en

nedrevidering av finansieringsbidraget från beskattning

av fulla nominella reavinster i bolagssektorn, som

överskattades i reformberäkningen. För år 1993,

däremot, kalkylerades en mindre underfinansiering om

knappt 2 miljarder kronor. Då kunde en tendens till

återhämtning ses beroende på förbättrad lönsamhet i

näringslivet, bl.a. på grund av krondeprecieringen i

november 1992.

Att fastställa graden av finansiering av

bolagsskattereformen försvåras av flera faktorer; dels av

att det är svårt att avgöra företagens grad av anpassning

till de nya reglerna, dels av att det fanns särskilda

övergångsregler för avskattningen av gamla reserver,

dels av att reglerna förändrades, delvis tillfälligt, i

förhållandevis betydelsefulla avseenden 1994, dels av

den extrema lågkonjunkturen. Konjunkturaspekten är av

särskilt intresse.

I det tidigare systemet med dess höga skattesats och

dess omfattande reserveringsmöjligheter tenderade

skattebetalningarna att variera motkonjunkturellt. Den

effektiva skattebelastningen, skatten i förhållande till

resultat före olika resultatreglerande dispositioner, var

högre i lågkonjunktur än i högkonjunktur. En viktig

förklaring till detta anses vara företagens

utdelningsbeteende i kombination med kravet att

finansiera utdelningar med beskattade medel. I en

lågkonjunktur med otillfredsställande lönsamhet innebär

detta att företagen inte kan utnyttja

dispositionsmöjligheterna fullt ut vilket drar upp den

effektiva skatten. Vid lönsamhetsförbättringar ökar

utnyttjandegraden vilket sänker den effektiva

skattebelastningen.

Skattereformen med dess sänkning av den nominella

skattesatsen och med dess begränsning av

reserveringsmöjligheter försvagade ovanstående

motkonjunkturella samband. Detta ger ett lägre

skatteuttag under lågkonjunkturår och ett högre

skatteuttag under högkonjunkturår. Den

underfinansiering som konstaterades i KUSK-kalkylen

för reformens första år, som sammanföll med krisen i

början av 1990-talet, kan bero på detta förhållande.

En ny undersökning inom finansdepartementet ger

resultat som bekräftar denna tolkning. Genom en

tidsserieanalys har företagens skattebetalningar under

perioden 1965-1996 studerats. För att ge

tillfredsställande resultat har vissa delperioder beskrivits

på med en särskild metodik. Undersökningen ger

följande huvudresultat.

I förhållande till en icke-reform -situation under

1991 och följande år kan noteras en förhållandevis

kraftig underfinansiering under åren 1991 och 1992. En

möjlig förklaring är den tidigare skisserade

mekanismen, där en sänkning av den formella

skattesatsen gör att företagen kan lämna utdelningar

utan att redovisa så stor skattepliktig vinst som vid den

tidigare högre skattesatsen.

För 1993, å andra sidan, kan konstateras en

förhållandevis kraftig överfinansiering i förhållande till

en situation utan reform. Denna överfinansiering

dämpas för åren 1994-1996, vilket kan tolkas som en

effekt av 1994 års regeländringar. Dessa innebar en

ytterligare sänkning av den formella skattesatsen från 30

till 28 procent och att den tidigare i huvudsak

egenkapitalbaserade skatteutjämningsreserven (surv)

ersattes med nuvarande system med

periodiseringsfonder. Skattereformen 1991 tillsammans

med 1994 års justeringar innebar på sikt en

fullfinansierad reform. Däremot innebar systemet en

viss budgetförsvagning under de första åren från 1994

och framåt (den effektiva skatten på en marginell

vinstkrona sjönk något).

Sammantaget indikerar den genomförda analysen att

regeländringarna 1991 och 1994 innebar att

skattebetalningarna, räknat som ett genomsnitt för 1991-

-1996, kom att ligga marginellt över den nivå som

skulle ha följt av de tidigare skattereglerna . Detta

indikerar att skattereformen, om 1994 års förändringar

beaktas, har varit fullfinansierad under de aktuella åren,

låt vara med betydande variationer mellan enskilda år.

Vad som gäller för perioden efter 1996 är däremot svårt

att uttala sig om. Här finns motverkande tendenser.

Fram till 1999 byggs systemet med periodiseringsfonder

upp vilket tenderar att hålla nere skattebetalningarna,

där dock 1997 års begränsning av

avsättningsmöjligheterna verkar i annan riktning.

Fr.o.m 1999 börjar periodiseringsfonder att återföras

till beskattning vilket drar upp skattebetalningarna.

Dynamiska effekter

Vid reformberäkningen antogs att de nya skattereglerna

skulle bidra till en samhällsekonomiskt mer effektiv

användning av befintliga resurser och till ett ökat utbud

av produktiva resurser. Därigenom skulle underlaget för

olika skatter komma att öka. Bidragen till reformens

finansiering på grund av detta samlades under rubriken

 Dynamiska effekter . Bedömningarna i denna del

baserades på vissa överväganden av

inkomstskatteutredningen, RINK, som räknade med en

produktionsökning på kort sikt motsvarande en ökning

av arbetsinkomsterna med 1 procent. I

reformbedömningen översattes detta till ett

finansieringsbidrag om i genomsnitt 5 miljarder kronor

för reformens tre första år.

I avsnittet om reformens effekter på arbetsutbudet

har resultat från olika studier redovisats. Där

konstateras att skattereformen kan ha ökat det totala

antalet önskade arbetstimmar med i storleksordningen

två-tre procent. Krisen i början av 1990-talet innebar

förmodligen i de allra flesta fall att denna ökning inte

kom att förverkligas förrän senare. Dock indikerar

resultaten från ett par studier att en del av ökningen av

önskat antal arbetstimmar kan ha realiserats.

Frågan är vilken bedömning som kan göras i dag.

Osäkerheten är här betydande men ett enkelt

räkneexempel kan illustrera storleksordningen på

möjliga effekter. Om man gör det försiktiga antagandet

att det faktiska antalet arbetstimmar har ökat med en

halv procent som ett resultat av reformen innebär detta

med en total bruttolönekostnad i den svenska ekonomin

på ca 1000 miljarder kronor (för 1997) att underlaget

för olika skatter på arbete skulle ha ökat med ca 5

miljarder kronor. Med en genomsnittlig skattekil på

arbete om ca 65 procent ger detta ökade skatteinkomster

på ca 3,7 miljarder kronor i form av skattedel på

socialavgifter, inkomstskatter och allmänna egenavgifter

och ökade konsumtionsskatter. Detta skall ställas i

relation till reformberäkningens genomsnitt för åren

1991-93 på 5 miljarder kronor. Förhållandevis

begränsade ökningar i antalet arbetstimmar som ett

resultat av reformen bidrar alltså till att minska den

underfinansiering som KUSK kunde konstatera.

Betydelsen av senare regeländringar

Frågan är hur man skall se på regeländringar efter

skattereformen. Dessa är av olika slag. En del av dessa

genomfördes under åren 1991-1994 och stred i många

fall mot de grundläggande skattereformprinciperna.

Särskilt gäller detta förändringarna i

kapitalbeskattningen. I dessa delar har skattereformen

återställts.

Frånsett den tillfälliga värnskatten är övriga

förändringar av ett permanent slag och kan indelas i två

grupper. En första grupp kan ses som reaktioner på den

statsfinansiella krisen och på behovet att sanera de

offentliga finanserna. Det främsta exemplet utgörs av

den allmänna egenavgiften till sjukförsäkringen, införd

1993, och därefter successivt höjd.

Budgetförstärkningen, netto, av att denna avgift infördes

uppgår till ca 28 miljarder kronor. Till samma grupp

åtgärder hör korrigeringarna av skatteskalan genom

justeringarna i grundavdrag, övergången från det s.k.

schablonavdraget till en ordning med ett

schablonmässigt bestämt icke avdragsgillt

kostnadsbelopp det s.k. omvända schablonavdraget

och den partiella avindexeringen av grundavdrag och

skiktgräns.

Den andra gruppen åtgärder kan anses som mer i

överenstämmelse med skattereformen och kan uppfattas

som kompletteringar och korrigeringar inom ramen för

de grundläggande principerna.

Beskattningen av kapitalägande har i förhållande till

reformen förändrats i några avseenden. Det gäller

beskattningen av tjänstepensionskapital, där

avkastningen numera beskattas med 15 procent i stället

för 10 procent med en budgetförstärkning på 1,4

miljarder kronor. Vidare har skatten på

allemanssparande höjts, för allemansspar 1993 och för

allemansfond 1997, med en sammanlagd

budgetförstärkning på 0,8 miljarder kronor. Å andra

sidan har reavinstskatten på privatbostäder sänkts med

en budgetförsvagning på 1,4 miljarder kronor.

Sammantaget ger detta ett något högre skatteuttag på

sparande och kapitalägande i förhållande till reformen.

Beskattningen av kapitalanvändning har förändrats

genom justeringar i företagsskattereglerna. 1994 års

regeländringar med sänkning av skattesatsen i

kombination med förändrade reserveringsmöjligheter

och slopade Annell-avdrag beräknades ge en

budgetförstärkning på ca 4 miljarder kronor (varaktigt).

Detta balanseras emellertid nästan helt av senare

åtgärder; nya regler för enskild näringverksamhet (-1,2

miljarder kronor), som gavs en med aktiebolagen mer

likformig behandling, lättnader i ägarbeskattningen för

onoterade företag (-3,5 miljarder kronor) och en

begränsning av möjligheterna att avsätta till

periodiseringsfond (+1,2 miljarder kronor).

Underfinansieringen genom dämpning av

konjunkturen

Till den statiskt beräknade underfinansieringen adderade

KUSK effekten av att reformen hade en kontraktiv

effekt på konjunkturen. Denna effekt beräknades till ca

10 miljarder kronor. För reformens långsiktiga

finansiering är en central fråga hur man skall se på

denna kontraktiva effekt i dag. Är de mekanismer som

bidrog till den kontraktiva effekten fortfarande

verksamma? Med andra ord, är det av reformen

framkallade fallet i fastighetspriserna, och den höjning

av den finansiella sparkvoten genom

amorteringssparande som följde på detta nu en avslutad

process eller ej? Frågan är svår att bedöma, inte minst

därför att penningpolitiken under de aktuella åren har

utformats för att ge en icke-inflatorisk efterfrågan.

Vissa observationer kan dock göras.

Här kan först noteras det senaste årets utveckling på

fastighetsmarknaden, där särskilt villapriserna tenderar

att stiga, låt vara med varierande kraft i olika delar av

landet. Detta indikerar att den utbudsanpassning som

kunde förutses som ett resultat av de höjda

brukarkostnader nu börjar verka. Andra faktorer kan

dock vara av betydelse.

Utvecklingen av amorteringssparandet belyses i den

tidigare refererade studien av hushållens skuldsättning

under 1990-talet. En kraftigt minskad skuldsättning

sedan slutet av 1980-talet kan noteras. Försämrade

ekonomiska utsikter för hushållen bl.a. som ett resultat

av depressionen i början på 1990-talet, en kraftigt höjd

realränta efter skatt som ett resultat av skattereformen

och en sänkt inflationstakt var viktiga faktorer bakom

denna utveckling. Därutöver bidrog också en förändrad

befolkningssammansättning med ökad andel för

åldersgrupper med högt sparande. De framskrivningar

av bl.a. skuldkvoten som redovisas i studien indikerar

att skuldsaneringen borde bromsas upp under 1990-

talets återstående år.

Återhämtningen på fastighetsmarknaden och

uppbromsningen av skuldsaneringen indikerar att den

del av skattereformens underfinansiering som berodde

på dess kontraktiva effekt nu till stora delar har upphört.

Finansieringen en sammanfattande bedömning

Under de första åren med de nya skattereglerna var

skattereformen underfinansierad med i

storleksordningen 35 miljarder kronor, varav 10

miljarder var hänförligt reformens negativa effekt på

konjunkturen. Bedömningarna av de poster i reformen

som enligt KUSK-analysen var de mest betydelsefulla

indikerar att en återhämtning har skett i flera fall.

Återhämtningen gäller kapitalbeskattningen såvitt

gäller basbreddningarna för aktier och, i mindre

utsträckning även avkastningsskatten. För perioden

1991-1996 förefaller bolagsskattereformen, inkl. 1994

års regeländringar, ha gett en fullfinansiering.

Överväganden kring reformens dynamiska effekter i ett

längre tidsperspektiv förstärker intrycket av

återhämtning. Vidare finns tecken som tyder på att den

del av underfinansieringen som berodde av reformens

kontraktiva effekter nu klingat av. Däremot finns inte

anledning att justera bedömningen av

underfinansieringen p.g.a sänkta skattesatser i

personbeskattningen.

I varje enskilt fall finns en betydande osäkerhet kring

storleken av återhämtningen. En sammanfattande

bedömning är dock att en betydande del av de första

årens underfinansiering kan ha försvunnit.

Betydelsefulla korrigeringar i skattereglerna har också

skett, särskilt mot bakgrund av den hotande

statsfinansiella krisen. Det går dock inte att med någon

trovärdighet hävda att reformen var fullt ut finansierad.

Till bilden hör också att i skattereformen ingick bl.a. en

höjning av barnbidraget som skulle bidra till att ge

reformen en tillfredsställande fördelningspolitisk profil.

Denna höjning förverkligades aldrig vilket innebar en

förtida finansiell korrigering som måste beaktas i

framtiden.

3.6 Inkomstfördelningen

Den fördelningspolitiska frågan var central i

skattereformövervägandena. Att åstadkomma en

samhällsekonomiskt effektiv beskattning och samtidigt

uppfylla fördelningspolitiska mål var kärnan i reformen

(prop. 1989/90:100, s.294). Den kraftiga sänkningen av

marginalskatterna för höginkomsttagarna skulle

balanseras av olika basbreddningar i beskattningen av

tjänsteinkomster, av en breddad och effektivare

kapitalbeskattning, en försämring av det skattemässiga

värdet av olika underskottsavdrag och av ökade bidrag.

De fördelningspolitiska analyser som redovisades i

reformpropositionen (prop. 1989/90:110, avsnitt 9) kan

sammanfattas på följande sätt. För de 10 procent av

hushållen med de högsta disponibla inkomsterna skulle

den genomsnittliga reala disponibla inkomsten öka med

0,2 procent. I övrigt var det beräknade utfallet relativt

jämnt fördelat mellan olika grupper, men inom olika

grupper skulle det finnas både vinnare och förlorare. De

fördelningspolitiska bedömningarna gjordes att under

förutsättningen att reformen skulle bli fullfinansierad.

Det är mot ovanstående bedömningar i

reformpropositionen som KUSK och andra ställt sina

redovisningar av det faktiska utfallet.

KUSK redovisar resultat från två olika

fördelningsstudier. I den ena studerades skatte- och

bidragssystemens omfördelande verkningar för ett år

innan skattereformen, 1989, och ett år efter

skattereformen, 1992. Av denna studie framgår att för

hela befolkningen minskade skattesystemets

omfördelande inverkan. Detta balanserades dock av att

bidragssystemets omfördelande inverkan ökade. I

synnerhet gällde detta grupper med hög

försörjningsbörda, barnfamiljerna, medan skatte- och

bidragssystemens samlade omfördelningseffekt

minskade för övriga grupper.

I den andra KUSK-studien, som var en upprepning

av den analys som finansdepartementetet utförde i

reformpropositionen, studerades på ett mer direkt sätt

vad bytet av skatteregler betydde för fördelningen av

disponibla inkomster för olika hushåll. Denna studie

baserades på två datamaterial, ett avseende 1989 och det

andra 1992, och innebar att för båda åren skapades två

inkomstfördelningar som jämfördes. För 1989 skedde

detta genom att den faktiska inkomstfördelningen

korrigerades för skattereformreglerna och för 1992

gjordes den omvända operationen. Resultaten blev i

huvudsak desamma och innebar följande.

I förhållande till den ursprungliga reformkalkylen

kunde konstateras att skattereformen gav större

ökningar av disponibelinkomsterna för i stort sett

samtliga hushållsgrupper, en reflex av att reformen var

underfinansierad. Vid en indelning av befolkningen

efter ekonomisk standard, mätt som hushållens

disponibla inkomster per konsumtionsenhet dvs. med

korrigering för olikheter i försörjningsbörda, framkom

likartade resultat som i den ursprungliga bedömningen

med några betydelsefulla undantag.

För den tiondel av hushållen med högst ekonomisk

standard var utfallet bättre än vad som kalkylerades i

propositionen. Mot reformberäkningens förbättring för

denna grupp på 0,2 procent står den nya värderingen

med en förbättring på 3,4 procent. En likartad, och än

mer markerad, skillnad mellan de olika utfallen kan

utläsas för olika socioekonomiska grupper. Utfallet för

högre tjänstemän förbättrades från 2,4 procent till 7,8

procent medan utfallen för arbetare och övriga

tjänstemän i stort sett är desamma i de olika

undersökningarna och innebär

disponibelinkomstökningar på mellan 2,8 och 3,7

procent.

I den upprepning av reformpropositionens

beräkningar som gjordes av KUSK kunde ny

information om de olika basbreddningarna utnyttjas.

Skillnader i resultat mellan de olika undersökningarna

kan till största delen hänföras till detta, att de faktiska

basbreddningarna blev mindre, till betydande del

beroende på lågkonjunkturen och den underfinansiering

som följde av denna. Detta gav upphov till den

avvikelse från de bedömningar som redovisades i

reformpropositionen när det gäller hushåll med de

högsta inkomsterna. I andra hänseenden, bl.a. i fråga

om den ökade horisontella rättvisa som antogs följa av

den skattemässiga likabehandlingen av olika inkomster,

har de ursprungliga reformbedömningarna bekräftats.

Av den tidigare redovisade bedömningen av

skattereformens finansiering framgår att det under

perioden efter 1993 finns klara tendenser till

återhämtning i vissa fall. Dessa skulle ha slagit igenom i

viss utsträckning om man återupprepat den ursprungliga

reformberäkningen för åren efter 1992 (det sista året för

KUSK-upprepningen). Det är dock inte möjligt att med

någon säkerhet hävda att reformen skulle varit

fullfinansierad. Behovet av framtida fördelningspolitiska

korrigeringar måste bedömas mot denna bakgrund.

I en särskild fördelningspolitisk bilaga till denna

budgetproposition redovisas en ny studie av

inkomstfördelningens utveckling mellan 1991 och 1997

(bilaga 7). Där söker man förklara den faktiska

spridningen i disponibla inkomster mellan hushållen

med hjälp av olika faktorer. Där uppmärksammas bl.a.

skattesystemets inverkan på inkomstfördelningen och

denna studie kompletterar därmed de överväganden som

redovisats i denna bilaga.

3.7 Reformen och den samhälls-

ekonomiska effektiviteten

I ett skattesystem med höga skattesatser uppkommer i

allmänhet vissa effektivitetsförluster. De sänkningar av

skattesatserna som följde av reformen kunde därför

förväntas ge vissa effektivitetsvinster.

De effektivitetsförluster som är förknippade med

flertalet skatter har att göra med att alla möjligheter till

byten av varor, tjänster och produktionsfaktorer inte kan

utnyttjas fullt ut. Genom att skatterna skapar en

skillnad mellan det pris köparen betalar och det pris

säljaren erhåller kan de i vissa fall blockera

möjligheterna till välfärdshöjande byten och medför

därför en effektivitetsförlust .

I normalfallet medför skatter att det uppkommer en

skillnad mellan det samhällsekonomiska och

privatekonomiska utbytet av olika aktiviteter. Vid

beskattningen av varor och tjänster innebär detta att

individens värdering av ytterligare konsumtion kommer

att överstiga värdet av de resurser som används vid

produktionen av varan eller tjänsten. I beskattningen av

arbetsinkomster blir följden att det produktionsvärde

som skapas av en extra arbetsinsats överstiger

individens värdering av den fritid man avstår ifrån.

Detta innebär att utöver de skatteintäkter som genereras

för att finansiera offentliga utgifter uppkommer negativa

bieffekter. Dessa negativa effekter brukar benämnas

skatternas överskottsbörda. Denna överskottsbörda

representerar en välfärdsförlust för samhället som inte

balanseras av de välfärdsvinster som är förknippade

med de offentliga utgifter skatterna finansierar.

De beräkningar av arbetsinkomstbeskattningens

överskottsbörda som utförts har normalt enbart beaktat

skatternas inverkan på valet mellan fritid och

konsumtion. Före skattereformen påverkade t.ex.

inkomstskatten på förvärvsinkomster (som var

gemensam för förvärvs- och kapitalinkomster) även

valet mellan konsumtion och sparande. Hänsyn tas inte

heller till att bruttolönerna i ekonomin kan påverkas av

inkomstskatten.

För en person med genomsnittlig förvärvsinkomst

uppgick skattekilen på arbete till 73 procent 1988.

Skattekilen för denna representativa individ föll till 63

procent 1991. Detta kan förväntas ha haft stor inverkan

på storleken av överskottsbördan som beror dels på

skattekilens storlek, dels på hur känsligt det

(kompenserade) arbetsutbudet är för nettolöneändringar.

Överskottsbördan antas normalt öka proportionellt

mot kvadraten på skattekilen. Om denna approximation

tillämpas på en representativ individ med genomsnittlig

arbetsinkomst erhålls en minskning av den totala

överskottsbördan av arbetsinkomstbeskattningen på 25

procent till följd av reformen . Den relativa

förändringen av överskotts-bördan beräknad med hjälp

av denna approximation är oberoende av storleken på

den kompenserande löneelasticiteten. För att beräkna

storleken på överskottsbördan i absoluta tal måste dock

ett antagande göras om storleken på denna.

Det finns endast en studie som har analyserat de

totala samhällsekonomiska kostnaderna för

snedvridningar orsakade av arbetsinkomstbeskattningen

före och efter skattereformen. Resultaten från denna

studie visar, liksom ovanstående räkneexempel, att den

totala överskottsbördan kom att minska med 25 procent

som en följd av reformen. Studien visar också att

överskottsbördans andel av intäkterna från inkomstskatt

och moms minskade från 40 procent år 1989 till 32

procent år 1991. I genomsnitt minskade

överskottsbördan från 21 060 kronor till 15 920 kronor

per år och hushåll. Beräkningar av detta slag är

behäftade med en hög grad av osäkerhet. De indikerar

dock att överskottsbördan av

arbetsinkomstbeskattningen minskade avsevärt till följd

av reformen men också att den fortfarande är av

betydande storlek.

Den marginella överskottsbördan visar hur mycket

överskottsbördan förändras när skatteintäkterna höjs

med ytterligare en krona. Om t.ex. den marginella

överskottsbördan är 0,25 kommer en extra

skatteintäktskrona ge upphov till en välfärdsförlust på 25

öre utöver den direkta skatteintäkten.

I KUSK-bilagan beräknas förändringen av den

marginella överskottsbördan per extra skattekrona för

ett antal representativa individer och för ett par olika

antaganden om storleken på den kompenserade

löneelasticiteten. Beräkningarna visar att den marginella

överskottsbördan för den genomsnittliga representativa

individen, vars skattekil minskade från 73 till 63 procent

mellan 1988 och 1991, minskade från 38 öre till 20 öre

per extra skattekrona till följd av reformen. Vid denna

beräkning förutsätts att den kompenserade

löneelasticiteten uppgår till 0,11, dvs. ett typiskt värde

på löneelasticiteten för gifta män.

Resultaten från KUSK tyder på att reformen verkat

välfärdshöjande för breda grupper av inkomsttagare.

Överskottsbördan av förvärvsinkomstbeskattningen och

inkomstberoende transfereringar och avgifter är dock

fortfarande betydande. Det finns emellertid inga enkla

lösningar som på något mer väsentligt sätt kan minska

dessa effektivitetsförluster om man inte vill göra avkall

på viktiga fördelningspolitiska mål och överge

ambitionen att finansiera offentliga utgifter på ett

ansvarsfullt sätt.

Skattereformen har också ökat effektiviteten i andra

avseenden än de som är relaterade till individens val

mellan konsumtion och fritid. Den minskade

progressiviteten har t.ex. medfört ökade incitament till

utbildning. Breddningen av momsbasen innebar

förenklingar som reducerade driftskostnaderna för

mervärdesskattesystemet och innebar att

mervärdesskattens karaktär av konsumtionsskatt ökade.

Momshöjningens effekt på skattekilen på vissa tjänster

som starkt konkurrerar med hemarbete och tjänster

producerade i den svarta sektorn (frisörer,

byggreparationer, taxi, restauranger) tenderade dock

delvis att försvaga dessa effektivitetsvinster.

Det gamla skattesystemet hämmade också produktiv

verksamhet genom en olikformig kapitalbeskattning.

Det gamla skattesystemet innebar speciellt vid höga

nivåer på inflationen att olika sparformer beskattades

med olika effektiva skattesatser. Vid ett visst

avkastningskrav efter skatt kommer olikheter i

beskattningen av olika kapitaltillgångar att tendera att ge

ett högre avkastningskrav före skatt på högt beskattade

investeringar än vad som gäller för lågt beskattade

investeringar. En sådan skillnad medför en ineffektiv

resursanvändning då resurser i allt för stor utsträckning

kanaliseras till sektorn med lägre avkastningskrav före

skatt. I det gamla skattesystemet kom avkastningskraven

framför allt att skilja sig åt mellan företagssektorn och

bostadssektorn. Detta skapade incitament till en

ineffektiv fördelning av reala kapitaltillgångar. Genom

de tidigare generösa skatte- och subventionsreglerna

gavs investeringar i boende avsevärda fördelar i

förhållande till investeringar i andra sektorer av

ekonomin.

Reformen innebar en omfördelning av skattebördan

från högt beskattade förvärvsinkomster till lågt beskattat

kapital, i första hand bostadsinvesteringar. Priset på

både fritid och bostadstjänster ökade. Den likformiga

kapitalbeskattningen och ändringarna i

räntesubventionerna gjorde att investeringar i

bostadssektorn kom att beskattas på ett mer likvärdigt

sätt i förhållande till andra slag av investeringar.

Den förändrade kapitalbeskattningen har medverkat

till fallet i bostadsinvesteringarna. På längre sikt kan

dock den förändrade kapitalinkomstbeskattningen

komma att bidra till utökade konsumtionsmöjligheter

genom att sparandet i högre utsträckning kanaliseras till

områden som före skatt ger en högre avkastning än

boende. Detta tenderar att på sikt höja

nationalinkomsten och de samlade

konsumtionsmöjligheterna.

Underbilaga: Andelen med statlig

skatt på förvärvsinkomster 1991-1998

Genom skattereformen infördes en skatteskala där

merparten av de skattskyldiga ej skulle betala statlig

inkomstskatt på förvärvsinkomster. I betänkandet från

inkomstskatteutredningen, RINK, uttalades att 90

procent av de skattskyldiga skulle betala enbart

kommunalskatt. I reformpropositionen (prop.

1989/90:110) gjordes en fördelningspolitisk korrigering

av utredningsförslaget. Denna innebar att den skiktgräns

över vilken statlig inkomstskatt utgår justerades ner

(från 187 000 kronor till 170 000 kronor) samtidigt som

dagens förhöjda grundavdrag infördes. Därigenom

beräknades andelen av de skattskyldiga som skulle

betala statlig inkomstskatt att öka till 15 procent.

I den allmänna debatten förekommer en viss oklarhet

kring utfästelserna i skattereformen såvitt gäller hur

många som avsågs betala statlig inkomstskatt.

Oklarheten gäller bl.a. vilken grupp inkomsttagare som

avses. Det är därför av intresse att redovisa hur den

faktiska utvecklingen varit för olika

inkomsttagargrupper åren efter skattereformen. En

sådan redovisning ges i tabellerna B1-2. För åren 1991-

1995 är uppgifterna hämtade från SCB:s

inkomstfördelningsundersökningar (HINK); för

efterföljande år har uppgifterna beräknats genom

framskrivningar, baserade på 1995 års inkomstfördel-

ningsundersökning. I tabell B1 redovisas antalet

personer som betalade och beräknas betala statlig

inkomstskatt på förvärvsinkomster (utöver

grundbeloppet om 100 respektive 200 kronor) medan

tabell B2 redovisar andelen av underliggande grupp.

TABELL B1 ANTAL PERSONER (1000-TAL) INOM OLIKA KATEGORIER MED STATLIG

INKOMSTSKATT PÅ

FÖRVÄRVSINKOMSTER UNDER ÅREN 1991-1998. SAMTLIGA SAMT MÄN OCH KVINNOR

KATEGORI

1991

1992

1993

1994

1995

1996

1997

1998

A. Samtliga

Alla skattskyldiga

1404

1107

1081

1228

992

1096

1228

1270

Med förvärvsinkomster

1404

1107

1081

1228

992

1096

1228

1270

Alla utom pensionärer

1225

963

940

1062

849

954

1079

1121

Heltidssysselsatta (ej pens.)

1005

766

685

789

620

703

790

821

B. Män

Alla skattskyldiga

1082

884

847

942

798

867

950

977

Med förvärvsinkomster

1082

884

847

942

798

867

950

977

Alla utom pensionärer

958

778

747

817

691

762

842

871

Heltidssysselsatta (ej pens.)

805

631

557

618

512

568

624

645

C. Kvinnor

Alla skattskyldiga

321

223

233

285

193

229

278

292

Med förvärvsinkomster

321

223

233

285

193

229

278

292

Alla utom pensionärer

267

185

193

244

157

192

237

250

Heltidssysselsatta (ej pens.)

199

134

127

170

107

135

166

176

TABELL B2 PROCENTUELL ANDEL AV PERSONER INOM OLIKA KATEGORIER MED STATLIG

INKOMSTSKATT PÅ

FÖRVÄRVSINKOMSTER UNDER ÅREN 1991-1998. SAMTLIGA SAMT MÄN OCH KVINNOR

KATEGORI

1991

1992

1993

1994

1995

1996

1997

1998

A. Samtliga

Alla skattskyldiga

17,8

14,0

13,7

15,7

12,6

13,9

15,5

16,0

Med förvärvsinkomster

20,6

16,3

15,9

18,0

14,5

16,0

17,9

18,4

Alla utom pensionärer

25,4

20,0

20,1

22,7

18,1

20,3

22,9

23,8

Heltidssysselsatta (ej pens.)

35,5

28,6

33,7

39,1

30,5

34,7

39,4

40,5

B. Män

Alla skattskyldiga

27,8

22,7

21,8

24,5

20,6

22,3

24,4

25,1

Med förvärvsinkomster

32,4

26,6

25,4

28,1

23,8

25,8

28,2

28,9

Alla utom pensionärer

38,2

31,1

30,7

33,7

28,3

31,2

34,4

35,4

Heltidssysselsatta (ej pens.)

44,6

36,6

42,9

48,2

39,3

43,6

48,4

49,5

C. Kvinnor

Alla skattskyldiga

8,0

5,5

5,8

7,2

4,8

5,7

6,9

7,3

Med förvärvsinkomster

9,3

6,4

6,7

8,2

5,5

6,6

7,9

8,3

Alla utom pensionärer

11,5

8,0

8,6

10,9

7,0

8,5

10,5

11,1

Heltidssysselsatta (ej pens.)

19,4

14,1

17,3

23,2

14,8

18,6

23,2

24,3

Den mest vida definitionen är hela gruppen

skattskyldiga, som i dag (1997) kan beräknas till ca 7,9

miljoner personer. I denna inkluderas alla med positiva

förvärvsinkomster och/eller positiva kapitalinkomster.

Gruppen innehåller bl.a. alla barn som betalar skatt på

bankräntor (via preliminärskatt som betalas av

bankerna). Genom skattereformen växte denna grupp

väsentligt, bl.a. därför att barn med kapitalinkomster

upp till 1600 kronor ej betalade skatt före

skattereformen.

Utfästelsen i skattereformen avsåg i stället gruppen

med positiva förvärvsinkomster (inklusive

pensionärer) , vilken idag (1997) beräknas uppgå till ca

6,9 miljoner personer. Andelen av denna grupp som i

dag (1997) betalar statlig inkomstskatt kan beräknas till

17,9 procent och till 18,4 procent för 1998. I

förhållande till skattereformens mål är det alltså en

något högre andel som i dag betalar statlig inkomstskatt.

I tabellen redovisas också utvecklingen för ett antal

andra grupper, bl.a. för gruppen heltidssysselsatta

(exkl. pensionärer). Av denna grupp beräknas i dag

(1997) 39,4 procent betala statlig inkomstskatt. Det är

värt att notera att denna andel inte överstiger den nivå

som gällde för skattereformens första år med mer än ett

fåtal procentenheter.

Andelsutvecklingen för de olika grupperna beror dels

på utvecklingen av inkomstfördelningen före skatt under

perioden, dels förändringar i skattereglerna.

Inkomstskatteskalan har förändrats genom ett antal

beslut sedan skattereformen och vidare har allmänna

egenavgifter införts. Det är därför intressant att beräkna

hur andelsutvecklingen hade varit om inga korrigeringar

skett i skatteskalan och om egenavgifterna ej införts. I

tabell B3 redovisas denna andelsutveckling för gruppen

med positiva förvärvsinkomster. Fallet med Skatteskala

I beskriver andelarna vid en skatteskala enligt

skattereformen men där de allmänna egenavgifterna

behålls på de faktiska nivåerna för enskilda år. I det

andra fallet, Skatteskala II , har därutöver de allmänna

egenavgifterna lyfts bort.

Av tabell 3 framgår för det första att inga skillnader

föreligger mellan andelarna vid faktiska regler och

andelarna för de alternativa reglerna för åren 1991 och

1992. Detta reflekterar det förhållandet att skatteskalan

under dessa år ej korrigerades i förhållande vad som

åsyftades i reformen.

Av uppgifterna för åren från 1993 och framåt

framgår att en skatteskala enligt skattereformen skulle

ha givit lägre andelar med statlig skatt för varje år och

att avvikelsen ökar mot slutet av perioden. Vid en

jämförelse av uppgifterna för skatteskala I, där de

allmänna egenavgifterna antas introducerade på samma

sätt som faktiskt skett, och skatteskala II (ej allmänna

egenavgifter) framgår att egenavgifterna bidragit att

hålla ner andelen med statlig skatt. Detta beror på att

dessa avgifter reducerar underlaget för inkomstskatten.

Man kan tolka resultaten för de båda alternativa

reglerna på följande sätt.

Fallet med en skatteskala enligt reformen och utan

allmänna egenavgifter (alternativ II) förutsätter en

alternativ ekonomisk utveckling med en sådan

utveckling av de offentliga finanserna där de sociala

trygghetssystemen inte hade behövt någon tillkommande

finansiering. Om dessa förutsättningar varit uppfyllda

hade andelen individer som skulle ha betalt statlig

inkomstskatt i dag ha legat på nära nog den nivå som

avsågs i skattereformen eller på 14,9 procent.

Fallet med en skatteskala enligt skattereformen men

med egenavgifter (alternativ I) beskriver utfallet vid en

ekonomisk utveckling som krävt tillkommande

finansiering av trygghetssystemen utöver

egenavgifterna. Om man vid en sådan utveckling hade

behållit skatteskalan enligt reformintentionerna skulle

andelen med statlig inkomstskatt ha understigit den i

skattereformen avsedda. Detta skulle inte ha varit vare

sig offentlig-finansiellt eller fördelningspolitiskt

acceptabelt. Det bör också noteras att en finansiering

med arbetsgivaravgifter i stället för med egenavgifter

hade givit en liknande utveckling för andelen med statlig

skatt. Allmänna egenavgifter minskar andelen med

statlig inkomstskatt men arbetsgivaravgifter tenderar att

ha samma effekt. Arbetsgivaravgifter får på lång sikt

förutsättas begränsa löneutrymmet, vilket medför att

andelen med bruttolöner överstigande brytpunkten, dvs.

summan av skiktgräns och grund-avdrag, sjunker.

TABELL B3 PROCENTUELL ANDEL FÖR INDIVIDER MED POSITIVA FÖRVÄRVSINKOMSTER MED

STATLIG

INKOMSTSKATT PÅ FÖRVÄRVSINKOMSTER VID FAKTISKA REGLER, VID SKATTESKALA ENLIGT

SKATTEREFORMEN MED ALLMÄNNA EGENAVGIFTER (SKATTESKALA I) SAMT VID SKATTESKALA

ENLIGT SKATTEREFORMEN UTAN ALLMÄNNA EGENAVGIFTER (SKATTESKALA II). SAMTLIGA SAMT

 MÄN OCH

KVINNOR

SKATTEREGLER

1991

1992

1993

1994

1995

1996

1997

1998

A. Samtliga

Faktiska regler

20,6

16,3

15,9

18,0

14,5

16,0

17,9

18,4

Skatteskala I

20,6

16,3

14,9

15,6

11,4

11,6

11,9

12,1

Skatteskala II

20,6

16,3

15,4

16,6

12,9

13,8

14,9

15,8

B. Män

Faktiska regler

32,4

26,6

25,4

28,1

23,8

25,8

28,2

28,9

Skatteskala I

32,4

26,6

24,0

25,0

18,9

19,3

19,7

20,0

Skatteskala II

32,4

26,6

24,7

26,4

21,4

22,7

24,1

25,3

C. Kvinnor

Faktiska regler

9,3

6,4

6,7

8,2

5,5

6,6

7,9

8,3

Skatteskala I

9,3

6,4

6,1

6,7

4,1

4,2

4,4

4,4

Skatteskala II

9,3

6,4

6,4

7,3

4,8

5,3

6,0

6,7

Bilaga 7

Fördelningspolitisk

redogörelse

.

BILAGA 7

Fördelningspolitisk redogörelse

Innehållsförteckning

I SANERINGSPROGRAMMETS FÖRDELNINGS-

EFFEKTER 6

1 Regelanalys 6

2 Resultat 7

II INKOMSTFÖRDELNINGENS UTVECKLING

 1991 1997 8

3 Vad har hänt efter krisen och saneringsprogrammet 9

4 Så här har analysen genomförts 9

5 Hur har det gått för vanliga inkomsttagare 10

5.1 Inkomster och skatter 11

5.2 Den ekonomiska standardutvecklingen 12

6 Inkomstspridningen 13

6.1 Något ökad inkomstspridning 14

6.2 Utvecklingen för olika grupper 15

7 Skatternas och transfereringarnas utjämningseffekter 16

8 Avslutande kommentarer 17

Underbilagor:

1 Regelanalysen 19

2 Bilagetabeller och diagram 19

3 Vilka finns i decilgrupperna 22

4 Referenser 24

Fördelningspolitisk redogörelse

Redogörelsens huvudsakliga innehåll

Regelanalysen av saneringsprogrammet i avsnitt I visar

följande:

 Den femtedel hushåll med högst ekonomisk standard

har bidragit med ca 43 procent medan den femtedel

hushåll som har lägst standard bidragit med ca 11

procent. Hushåll med högst standard har fått

vidkännas den största relativa inkomstminskningen

men även hushåll med lägre ekonomisk standard har

träffats något hårdare än andra.

 Nettoeffekterna är i stort sett lika för kvinnor och

män. Ensamföräldrar och gifta/samboende med tre

eller fler barn har fått något större minskningar av

den ekonomiska standarden än hushåll utan barn.

Ålderspensionärer och ungdomar har i högre grad

skyddats från saneringseffekterna än andra grupper.

I avsnitt II analyseras inkomstfördelningens utveckling

1991 1997. För att kunna ge en bild av

fördelningsutfallet efter saneringsprogrammet och de

senaste årens ekonomiska utveckling har inkomst-

fördelningen 1995 skrivits fram till 1996 och 1997.

Framskrivningen visar således inte den faktiska

inkomstfördelningen utan en bedömning av det troliga

utfallet med samma antaganden som i övrigt gäller för

den reviderade Finansplanen.

 Det kan inte urskiljas någon tydlig trend i

inkomstspridningen hittills under 1990-talet. Vissa

av åren 1991 1995 ökade spridningen i de

disponibla inkomsterna, under andra år minskade

den. Den ökar återigen något vid framskrivningen

till 1996 och 1997. Förändringarna mellan åren är

dock inte större än att de kan bero på osäkerheten i

undersökningsmetoderna.

 De måttliga förändringarna av spridningen i den

ekonomiska välfärden under de senaste åren

förefaller kunna förklaras av att ökade klyftor i

löner och kapitalinkomster och effekterna av sänkta

sociala transfereringar till stor del har motverkats

genom att skatterna har höjts. Skatternas och

transfereringarnas sammantagna utjämningseffekt

har ökat 1991 1997.

 För breda grupper av vanliga löntagare, ungdomar

och även personer med höga inkomster har 1990

talet hittills inneburit en påtagligt minskad

ekonomisk standard, även med hänsyn till en viss

återhämtning under de senaste åren.

 Trots höjda reallöner beräknas

medelinkomsttagarnas reala disponibla inkomster ha

minskat från ca 168 000 kronor till 159 000 kronor

räknat i 1997 års priser, dvs. med ca 6 procent

1991 1997. För höginkomsttagare har den

disponibla inkomsten minskat från 298 000 kronor

till 278 000 kronor (7 procent). Låginkomsttagarnas

disponibla inkomster har minskat mindre, med ca 2

procent.

 Barnfamiljer och ungdomar har förlorat mest hittills

under 1990-talet. För samboende med tre eller fler

barn har den ekonomiska standarden i genomsnitt

sjunkit med ca 14 procent. För ungdomar under 25

år beräknas minskningen uppgå till ca 23 procent.

Minskningen beror till stor del på att allt fler

ungdomar studerar allt längre. Ålderspensionärernas

ekonomiska standard har ökat. Hushåll med

ålderspension 1997 har ca 5 procent högre standard

än de som hade ålderspension 1991.

Ålderspensionärerna har nu en standard nära

genomsnittet för alla hushåll om man tar hänsyn till

försörjningsbördan.

 Andelen hushåll med en svag ekonomi (under 50

procent av medianinkomsten) har ökat från 4,1 till

5,5 procent men när studerande frånräknas har

ökningen varit mindre.

Den fördelningspolitiska redogörelsen består av två

delar. I avsnitt I redovisas en slutgiltig analys av

fördelningseffekterna av ändrade skatter och

transfereringar i saneringsprogrammet. I avsnitt II

analyseras utvecklingen av inkomstfördelningen 1991

1997. Analyserna har utarbetats av fördelningspolitiska

enheten vid Finansdepartementets ekonomiska

avdelning med tekniskt stöd från SCB:s program för

inkomst- och förmögenhetsstatistik.

I Saneringsprogrammets

fördelningseffekter

Regeringen har återkommande redovisat

fördelningseffekterna av de ändrade skatte- och

bidragsreglerna i saneringsprogrammet allt eftersom

nya åtgärder har tillkommit. I detta avsnitt lämnas en

slutgiltig redogörelse där analysen har uppdaterats med

nya beslut i riksdagen, med aktuella ekonomiska

antaganden samt med de förslag som presenteras i

denna budgetproposition om höjda barnbidrag,

flerbarnstillägg, bostadsbidrag, bostadstillägg till

pensionärer samt ändrad avdragsregler för resor till och

från arbetet.

1 Regelanalys

Analysen av saneringsprogrammets fördelningseffekter

baseras på en s.k. regelanalys. Den visar för en och

samma befolkning hur fördelningen av ekonomiska

resurser såg ut med de regler som gällde före

budgetåtgärderna jämfört med fördelningen efter

ändrade regler. För varje hushåll i modellbefolkningen

har man först beräknat de disponibla inkomsterna med

reglerna 1994 och sedan med reglerna efter

saneringsprogrammet. Resultaten skulle naturligtvis bli

annorlunda om utfallet av saneringsprogrammet kunde

jämföras med vad som hade hänt med

inkomstfördelningen utan en sanering och efter ett

sammanbrott i de offentliga finanserna, eller med en

annan sammansättning av åtgärderna.

Regelanalyser är den internationellt gängse metoden

att beskriva konsekvenserna av en ändrad politik för

skatter och transfereringar. Den överensstämmer med

hur budgeteffekter beräknas, dvs. i allmänhet utan

dynamiska antaganden. Beräkningarna visar de direkta

effekterna av ändrade regler och beaktar således inte

vad som händer om hushållen ändrar sitt beteende eller

om samhällsekonomin förbättras som följd av

åtgärderna. Sådana analyser är svåra att göra eftersom

man inte är överens om vilka förändringar som kan

väntas inträffa, hur stora de är och när i tiden de kan

komma.

Saneringsanalysen omfattar i stort sett alla regel-

ändringar i skatte- och transfereringssystemen som

införts eller beslutats efter oktober 1994. Beräkningarna

visar helårseffekterna av alla åtgärder när de trätt i full

kraft 1998, i 1997 års priser. Höjningen till 80 procent

ersättningsnivå i arbetslöshetsförsäkringen m.m. har

beaktats. Analysen innefattar inte höjda avgifter för

läkemedel och vård eller indirekta effekter av att

kommuner, företag och andra som följd av

saneringsprogrammet har förändrat avgifter,

avtalsförsäkringar eller andra villkor som påverkar

hushållens ekonomi. De regeländringar som beräknats

innebär sammantaget att hushållens disponibla

inkomster reducerats med ca 43 miljarder kronor, dvs.

4,4 procent vilket motsvarar i genomsnitt ca 8 600

kronor per hushåll.

Analysen är genomförd i den

mikrosimuleringsmodell för skatter och transfereringar

som Finansdepartementet och SCB har utvecklat

gemensamt. De flesta regeländringar har efterbildats

fullständigt. Över 80 regeländringar ingår i kalkylen.

Några ändringar beräknas mer schablonmässigt,

exempelvis har fördelningseffekterna av sänkt moms på

livsmedel beräknats med hjälp av en regression med

antagande om att momssänkningen helt tillfaller

hushållen (se underbilaga 1 för detaljer). Även

effekterna av höjda energiskatter, ändrad beskattning av

förmån av fri bil och av pensionssparande har beräknats

schablonmässigt. Motsvarande beräkning av effekterna

av höjda avgifter för läkemedel m.m. kan inte göras då

dataunderlag saknas. Skärpta kvalifikationsregler bl.a.

inom arbetslöshetsförsäkringen efterbildas genom en

proportionell minskning av utbetalade ersättningar.

Vissa mindre regeländringar beaktas ej t.ex. skärpta

regler inom förtidspensioneringen. Beräkningarna

baseras på SCB:s undersökning av hushållens inkomster

1994 (HINK) framskriven till 1997 års befolkning,

sysselsättning och ekonomi.

Fördelningseffekterna mäts i den relativa

(procentuella) förändringen av hushållens disponibla

inkomster justerade för försörjningsbörda, som också

benämns ekonomisk standard. I analysen redovisas

medelvärden för olika grupper men spridningen är stor

runt dessa värden. Inom varje grupp finns det hushåll

som har klarat sig relativt väl medan andra har träffats

av många saneringsåtgärder samtidigt.

Faktaruta 1

Ekonomisk standard: Hushållets disponibla inkomst

justerad för försörjningsbörda i 1997 års priser.

Justering för försörjningsbörda: För att kunna

jämföra den ekonomiska standarden divideras den

disponibla inkomsten med det antal s.k.

konsumtionsenheter det finns i respektive hushåll.

Konsumtionsenheterna baseras på Socialstyrelsens

normer för socialbidrag. Ensamboende ges vikten 1,16,

samboende vuxna 1,92, barn i åldern 0 3 år 0,56, 4 10

år 0,66, 11 17 år 0,76.

Decilgrupp: Befolkningen delas in i 10 lika stora

grupper där de 10 procent med lägst ekonomisk

standard hamnar i decilgrupp 1, de med näst lägst i

decilgrupp 2 osv. ända upp till decilgrupp 10 med den

högsta ekonomiska standarden.

Gini koefficient: Det vanligaste statistiska måttet på

ojämnheten i inkomstfördelningen som antar värdet 0

när inkomsterna är lika för alla och värdet 1 vid

maximal ojämnhet dvs. när en person får alla

inkomster. Koefficienten är mest känslig för vad som

händer i mitten av fördelningen. Den kan sägas visa hur

stor inkomstskillnad det är mellan två slumpmässigt

utvalda individer/hushåll i genomsnitt räknat i

förhållande till medelinkomsten. Om Gini koefficienten

är 0,250 och medelinkomsten för alla är 90 000 kronor

skall man vänta sig att skillnaden är 2*0,250 eller 50

procent av medelinkomsten, dvs. 45 000 kronor.

2 Resultat

Av de sammantagna budgetförstärkningarna i

saneringsprogrammet har den femtedel hushåll med

högst ekonomisk standard (decilgrupp 9 och 10) bidragit

med ca 43 procent medan den femtedel hushåll som har

lägst standard bidragit med ca 11 procent. Ser man till

den relativa förändringen av den ekonomiska standarden

har hushåll med högst standard fått vidkännas den

största inkomstminskningen men även hushållen med

lägre ekonomisk standard har träffats något hårdare än

andra (diagram 2.1). Resultaten för decilgrupp 1 är

dock svårtolkade eftersom den innehåller många hushåll

som endast tillfälligt har en låg inkomst exempelvis i

samband med ledighet i olika former, eller för vilka det

är svårt att mäta den ekonomiska standarden. Ungefär

60 procent i decilgrupp 1 är antingen studerande,

egenföretagare eller hör till gruppen övriga t.ex.

värnpliktiga. Omkring en tiondel är arbetslösa

ungdomar eller andra arbetslösa (se vidare underbilaga

3). SCB har visat att 35 procent av dem som finns i

decilgrupperna 1 2 ett visst år har fått en högre

ekonomisk standard redan året efter.

Anm: Skatteeffekten är beräknad givet sänkta transfereringar

För hushåll med hög standard består minskningen av

den disponibla inkomsten nästan uteslutande av höjda

skatter. De med lägre standard berörs framför allt av

sänkta transfereringar. Beräkningen har genomförts

stegvis genom att konsekvenserna av minskade

transfereringar beräknats först och därefter

skatteåtgärderna.

Den sammantagna spridningen i ekonomisk standard

minskar något enligt den s.k. Gini koefficenten. Räknat

i kronor per konsumtionsenhet har hushållen i

decilgrupp 1 bidragit med i genomsnitt ca 1 900 kronor

per år jämfört med ca 17 000 kronor i decilgrupp 10

(diagram 2.2).

Anm: Skatteeffekten är beräknad givet sänkta transfereringar

Nettoeffekterna av budgetåtgärderna är i stort sett lika

för kvinnor och män (diagram 2.3). Män berörs i högre

grad av höjda skatter, kvinnor främst av minskade

transfereringar.

Anm: Kvinnors och mäns arbetsinkomster och transfereringar har beräknats

efter skatt. För makar har hushållets skattefria transfereringar delats lika.

Barnfamiljer, särskilt ensamföräldrar och gifta/

samboende med tre eller fler barn, får något större

minskningar än hushåll utan barn (diagram 2.4).

Skillnaden mellan barnfamiljer och hushåll utan barn är

dock endast ca en procentenhet.

Anm: Skatteeffekten är beräknad givet sänkta transfereringar

E0, E1, E2=Ensam utan barn, med ett, med två eller fler barn. S0, S1, S2,

S3=Gifta/samboende utan barn, med ett, två, tre eller fler barn. PE,

PS=Ensam, gift/samboende pensionär

Ålderspensionärer och ungdomar har i högre grad

skyddats från saneringseffekterna än andra grupper,

framför allt då de inte har träffats av lika stora

skattehöjningar (diagram 2.5) Det är främst hushåll i

förvärvsaktiv ålder som fått bära de största

inkomstminskningarna.

Anm: Skatteeffekten är beräknad givet sänkta transfereringar

Företagarhushåll och tjänstemannahushåll har fått betala

relativt mer av saneringsåtgärderna än arbetarhushåll

(diagram 2.6). Skillnaden mellan arbetarhushåll och

högre tjänstemän är ca 2 procentenheter.

Anm: Skatteeffekten är beräknad givet sänkta transfereringar

Arb=Arbetare, Tjm_LM, Tjm_hö=Lägre/mellan, högre tjänstemän,

Ftg=Företagare/lantbrukare, Ftp=Förtidspensionärer,

Åp=Ålderspensionärer, Övr=Övriga

II Inkomstfördelningens

 utveckling 1991 1997

Detta avsnitt innehåller en samlad analys av hur

fördelningen av ekonomiska resurser förändrats hittills

under 1990-talet. Till skillnad mot föregående avsnitt

beaktas i denna analys både den samhällsekonomiska

utvecklingen, ändrade skatter och transfereringar och

andra faktorer som påverkar fördelningen. Det är en

uppdatering av förra årets fördelningspolitiska

redogörelse med en framskrivning av utvecklingen till

och med 1997. I allt väsentligt har samma underlag och

metoder använts (för en närmare redovisning, se bilaga

4, prop. 1996/97:1).

3 Vad har hänt efter krisen och

saneringsprogrammet

Sverige har under 1990-talet genomgått den djupaste

ekonomiska krisen i modern tid. De flesta hushåll har

upplevt ekonomiska försämringar till följd av

arbetslösheten, konkurser och minskade inkomster i

egna företag, tidvis höga räntor, minskade sociala

transfereringar och höjda skatter, höjda kostnader för

vård och omsorg osv. Ett ökat antal hushåll behöver

kompletterande socialbidrag. Många andra stora

förändringar har inträffat. Hushållen har under perioden

minskat barnafödandet, ökat sitt sparande och de som

har jobb arbetar allt mer övertid. Sjukfrånvaron har

sjunkit och allt fler deltar i utbildning eller

arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Under senare år har

dock ekonomin förbättrats för många hushåll bl.a.

genom att räntan har sjunkit.

Det är inte överraskande att många är oroliga för att

alla dessa förändringar har medfört inte bara

försämringar för de flesta hushåll, utan också en

allvarlig ökning av fördelningsproblemen i form av

växande inkomstklyftor och ett ökat antal hushåll med

en svag ekonomisk standard. Somliga är övertygade om

att så är fallet, oavsett vad statistiken visar. Andra

ställer frågor om vad som har hänt: hur mycket har

klyftan mellan vanliga medborgare och de välbeställda

ökat, hur många fler fattiga finns det osv.

Det kommer att dröja ytterligare några år innan man

med den offentliga statistiken kan utvärdera hur den

ekonomiska krisen, saneringsprogrammet och andra

förändringar har påverkat fördelningen av ekonomiska

resurser. Det beror på att statistiken om

inkomstfördelningen fördröjs två år eftersom den

baseras på deklarationerna och inkomsttaxeringen. För

närvarande finns det bara inkomststatistik t.o.m. 1995.

Denna analys baseras på en framskrivning av

inkomstfördelningen från 1995 till 1996 och 1997. Det

är inte en prognos i vanlig mening eftersom

framskrivningen inte fullt ut tar hänsyn till alla

förändringar som har inträffat. Framskrivningen

förutsätter å andra sidan att bedömningarna av det

samhällsekonomiska utfallet för 1996 och 1997 i bilaga

1 är rimligt korrekta.

4 Så här har analysen genomförts

Redogörelsen baseras på analyser av SCB:s

undersökningar av hushållens inkomster (HINK) för

åren 1991 1995. HINK är en urvalsundersökning som

innehåller ca 9 000 13 000 hushåll som representerar

hela befolkningen. Uppgifterna om löner,

kapitalinkomster, sociala transfereringar, skatter osv.

hämtas in från olika register medan uppgifterna om

arbetsförhållanden, boendekostnader, barnomsorg m.m.

samlas in med intervjuer.

Statistisk osäkerhet: Som alla urvalsundersökningar

är HINK resultaten behäftade med en statistisk

osäkerhet. Den kan beräknas och visar hur mycket

skattningen av ett visst värde i HINK kan tänkas avvika

från det värde man skulle få om t.ex. alla hushåll i

landet hade undersökts. Den statistiska osäkerheten är

högre för små grupper och för inkomster som är relativt

ovanliga. Som exempel kan nämnas att

inkomstspridningen enligt den officiella statistiken mätt

med den s.k. Gini koefficienten ökade från 0,221 år

1985 till 0,231 år 1990, vilket uppmärksammades. Den

statistiska osäkerheten är dock ca 0,010 0,014 enheter

för förändringen mellan två år (med 95 procents

konfidensintervall).

Inkomstfördelningen under 1990 talet: Utvecklingen

under perioden 1975 1990 behandlades i förra årets

fördelningspolitiska redogörelse. Skattereformen 1990

1991 har utvärderats i särskild ordning (se vidare bilaga

6). Denna undersökning omfattar därför endast perioden

1991 1997. I den offentliga statistiken finns visserligen

uppgifter också för åren 1989 1990 där SCB försökt

korrigera inkomstfördelningen för förändringar i

inkomstmätningarna som följde av skattereformen.

Dessa ingår dock inte i denna analys eftersom

korrigeringarna ofta är osäkra och antagandena om

basbreddningarnas nivå o.dyl. på vilka korrigeringarna

grundar sig inte längre är aktuella. Det finns inga

garantier för att dessa korrigerade inkomstfördelningar

visar den faktiska spridningen.

Framskrivning till 1996 och 1997: Förenklat uttryckt

har uppgifterna i HINK95 om hushållens inkomster,

räntor, boendekostnader osv. skrivits fram till de värden

som förväntas för 1996 respektive 1997 enligt

prognoserna i bilaga 1. Befolkningens sammansättning,

sysselsättningen och de allmänna pensionerna har

aktualiserats genom en särskild omviktningsmetod.

Lönefördelningen skrivs fram differentierat efter

utvecklingen i privata sektorn och offentliga sektorn.

Den privata sektorn är indelad i tre delsektorer, den

offentliga i stat och kommun. Inom varje delsektor

beaktas förutom löneutvecklingen också skillnader i

arbetstidens utveckling. Skatter, socialförsäkringar,

bidrag osv. har räknats om enligt reglerna för

respektive år. Framskrivningen visar således hur

inkomstfördelningen skulle se ut 1996 och 1997 om

hushållens inkomster i HINK95 förändras enligt

prognoserna och med de nya skatte- och

bidragsreglerna. Genom framskrivningen efterbildas

delvis många strukturella förändringar och ändrade

beteenden, exempelvis ökningen av antalet ATP-

pensioner, minskat barnafödande, förändringen av antal

förvärvsarbetande i olika sektorer, antal arbetslösa och

antal i olika arbetsmarknadsåtgärder, minskade

skuldräntor m.m. som följd av ökat sparande osv.

Andra förändringar beaktas endast partiellt och indirekt

t.ex. förändringar av antal i utbildning och antal

förtidspensionärer. Ytterligare andra förändringar

fångas inte alls exempelvis ökningen av socialbidragen.

Undersökningens begränsning: Redogörelsen

omfattar endast fördelningen av årsinkomster och

således inte förmögenhetsfördelningen,

fördelningseffekter av utgifter för vård och omsorg, av

offentlig konsumtion och indirekta skatter, fördelningen

av utbildning, hälsa, boende ej heller ekonomisk

rörlighet över tiden, fördelningen över livet eller mellan

generationer. Den är således i flera avseenden

begränsad.

5 Hur har det gått för vanliga

inkomsttagare

Den traditionella analysen av inkomstspridningen kan

vara svår att förstå och tolka. Efter indelningen i

decilgrupper, korrigeringen för försörjningsbörda,

beskrivningen med olika statistiska mått osv. kan man i

regel inte se hur var och ens egna inkomster, skatter,

transfereringar och ekonomiska standard har påverkats

av alla förändringar.

Före den gängse statistiska fördelningsanalysen

(avsnitt 6) visas därför vad som hänt med inkomster och

skatter för vanliga medelinkomsttagare,

låginkomsttagare och andra grupper. Alla vuxna

inkomsttagare har delats in efter hur man huvudsakligen

försörjer sig samt efter inkomstnivån. Varje indelning i

grupper har gränsdragningsproblem och kan diskuteras.

Den som valts är pragmatisk och uttrycker inga

värderingar av vad som är en hög inkomst o.dyl.

Gruppernas sammansättning i avseende på ålder, kön

och arbetstid samt inkomster visas i bilagetabell 1.1.

Faktaruta 2

Individernas inkomster: Löner, kapitalinkomster, sociala

transfereringar och skatter summeras för varje person.

För makar delas de skattefria transfereringarna lika.

Klassificering av inkomster:

Löner och kapitalinkomster: Marknadsinkomster

(faktorinkomster) i form av löner, näringsinkomster

samt kapitalinkomster före avdrag och skatter.

Arbetsinkomster: Summan av lön, sjuk och

föräldrapenning samt netto från näringsverksamhet.

Sociala transfereringar: Summan av alla

skattepliktiga och skattefria transfereringar dvs.

pension, sjuk och föräldrapenning,

arbetsmarknadsstöd, barnbidrag, socialbidrag osv.

Skatter: Summan av inkomstskatter, allmänna

egenavgifter, kapital och förmögenhetsskatter samt

fastighetsskatt.

Indelningen i grupper:

Välbeställda: Personer som antingen haft en

arbetsinkomst (lön, sjuk och föräldrapenning) före

avdrag och skatt på minst en miljon kronor per år eller

kapitalinkomst netto på minst 100 000 kronor (ca

80 000 personer år 1997 inkl. pensionärer m.fl.).

Höginkomsttagare: Andra anställda som arbetar

heltid hela året (inkl. frånvaro med

sjukpenning/föräldrapenning) och som hör till dem med

10 procent högst arbetsinkomster (ca 210 000 personer).

Medelinkomsttagare: Anställda som arbetar heltid

hela året och som inte räknas till dem med högst

respektive lägst inkomst (ca 1,7 miljoner personer).

Låginkomsttagare: Anställda som arbetar heltid hela

året och som hör till dem med 10 procent lägst

arbetsinkomster (ca 210 000 personer).

Deltidsarbetande: Anställda som arbetat mindre än

90 procent av full årsarbetstid (ca 720 000 personer).

Egenföretagare: Personer som använder mest

arbetstid till det egna företaget (ca 230 000 personer).

Arbetslösa: Personer vars arbetsmarknadsstöd är

högre än halva lönen (ca 470 000 personer 1997).

Pensionärer: Alla som har fyllt 65 år eller har en

allmän pension som är högre än lönen (ca 1,8 miljoner

personer).

Ungdomar och studerande: Personer under 25 år

(inkl. arbetslösa) samt äldre som haft studiemedel på

minst 20 000 kronor (ca 630 000 personer 1997).

Övriga: Alla andra (ca 570 000 personer).

I HINK följer man inte inkomstutvecklingen över

tiden för samma personer. I stället jämför man t.ex.

genomsnittslönen för en grupp individer ett år med

lönerna för samma grupp med nya individer nästa år.

Vid bedömningen av resultaten måste man tänka på att

gruppernas sammansättning har förändrats under

perioden. År 1991 var exempelvis färre personer

arbetslösa men därefter har antalet ökat kraftigt och

sammansättningen av de arbetslösa förändrats. Det

innebär också att exempelvis sammansättningen av

gruppen medelinkomsttagare eller låginkomsttagare har

förändrats.

Beskrivningen av inkomsttagarnas ekonomiska

utveckling skiljer sig också från den statistiska analysen

av inkomstspridningen bland hushållen där man justerar

för försörjningsbördan. Det är exempelvis inte särskilt

många löntagare med låga inkomster som räknas till de

10 % hushåll med lägst ekonomisk standard. Som visas

i underbilaga 3 ingår i decilgrupp 1 främst studerande,

egenföretagare osv. Likaså finns det personer med höga

inkomster med många barn som hamnar i mitten av

fördelningen när inkomsten justeras för

försörjningsbördan.

De stora skillnader som finns mellan de individuella

inkomsterna utjämnas påtagligt när man studerar

makars gemensamma inkomster. Över 60 procent av

alla män med höga inkomster är gifta/samboende med

kvinnor som hör till gruppen medelinkomsttagare.

Kvinnor med låga inkomster är ofta (44 procent)

gifta/samboende med en man med genomsnittliga

inkomster. Det innebär att den individuella utvecklingen

av den ekonomiska standarden för höginkomsttagare,

medelinkomsttagare osv. avviker ganska mycket från

utvecklingen när man beskriver hushållen.

5.1 Inkomster och skatter

Medelinkomsttagare har haft en oväntat gynnsam

utveckling av marknadsinkomsterna (löner och

kapitalinkomster) hittills under 1990 talet (diagram

5.1). I genomsnitt har löner och kapitalinkomster

sammanlagt ökat realt med ca 21 000 kronor enligt

framskrivningen, från ca 206 000 kronor 1991 till

beräknat 227 000 kronor 1997 (ca 10 procent).

Löneutvecklingen överskattas dock något genom

sjuklönereformerna då ersättningen för de första 14

sjukdagarna (1 månad fr.o.m. 1997) registreras som lön

i stället för som sjukpenning. Sänkta socialavgifterna,

från 38,77 procent år 1991 till 32,92 procent år 1997,

har också möjliggjort en snabbare tillväxt av

bruttolönerna. Löneökningen kan alltså delvis reflektera

indirekta effekter av en ändrad sjuklön och ett förändrat

avgiftsuttag.

Höginkomsttagarna tjänar i genomsnitt mer än

dubbelt så mycket som medelinkomsttagarna.

Inkomsterna för höginkomsttagare har ökat ungefär lika

mycket (10 procent), vilket motsvarar ca 47 000

kronor. De välbeställda har fått minskade inkomster

med 20 procent. De välbeställdas höga inkomster består

till stor del av kapitalinkomster. Minskningen för de

välbeställda förklaras av att deras realisationsvinster,

huvudsakligen från försäljning av aktier och andra

värdepapper, har nära halverats från den höga nivån

1991 till 1997. Tar man hänsyn till de senaste årens

börsuppgång har deras ekonomiska standard utvecklats

ungefär som för höginkomsttagare och

medelinkomsttagare. De välbeställdas skattepliktiga

förmögenhet har ökat 2,5 gånger under perioden.

Låginkomsttagarnas sammanlagda löner och

kapitalinkomster uppgår i genomsnitt till ca 122 000

kronor. Under perioden 1991 1997 har deras inkomster

ökat med ca 10 procent. Ungdomar/studerande har

träffats av en stor relativ inkomstminskning, på ca 25

procent. Det beror till en del på att fler ungdomar

studerar längre vilket leder till lägre inkomster av

arbete.

Löneinkomsterna för arbetslösa och pensionärer är i

genomsnitt små och har inte ändrats nämnvärt under

1990 talet (redovisas därför ej i diagrammet).

Anm: Summa av löne- och kapitalinkomster före avdrag och skatter

Det betyder att klyftan mellan välbeställda och

höginkomsttagare respektive medel och

låginkomsttagare i löner och kapitalinkomster är i stort

sett oförändrad. Höginkomsttagarna har ca 3,9 gånger

högre marknadsinkomster än låginkomsttagarna.

Klyftan mellan ungdomar och medelinkomsttagare har

vidgats. Ungdomarnas löne och kapitalinkomster

motsvarade ca 43 procent av medelinkomsttagarnas

1991 mot beräknat 29 procent år 1997.

Bland medelinkomsttagarna är ökningen av

marknadsinkomsterna densamma för kvinnor och män.

I gruppen höginkomsttagare har kvinnorna haft en bättre

utveckling av marknadsinkomsterna än män (25 procent

för kvinnor och 9 procent för män). Förändringarna kan

sammanhänga med sammansättningsförändringar inom

grupperna mellan åren.

Samtidigt får höginkomsttagarna betala allt högre

skatter och de erhåller lägre sociala transfereringar. I

diagram 5.2 visas nettot av de skatter olika grupper i

genomsnitt betalt och de skattepliktiga och skattefria

transfereringar man har erhållit under samma år.

Höginkomsttagarna betalar betydligt mer i skatter än

vad de får i transfereringar. De betalade netto i

genomsnitt ca 135 000 kronor 1991 jämfört med

beräknat 198 000 kronor 1997, vilken innebär en

höjning med 63 000 kronor. För de välbeställda

minskade nettobetalningarna (11 000 kronor), vilket

beror på att inkomsterna har minskat. Skatterna

finansierar också utbildningen, vården, omsorgen osv.

men värdet av de offentliga tjänsterna ingår inte i

beräkningen. De stora nettobetalningarna för

höginkomsttagare m.fl. skulle naturligtvis bli avsevärt

mindre om man tog hänsyn till värdet av de offentliga

tjänsterna som de får nytta av i olika skeden i livet. Sett

över livet är nettot av skatter, transfereringar och värdet

av de offentliga tjänsterna jämnare fördelat.

Anm: Pensioner, socialförsäkringsförmåner, barnbidrag o.s.v minskat

med skatter och egenavgifter under ett år. Värdet av offentliga tjänster

som utnyttjas i olika skeden i livet beaktas ej.

Medelinkomsttagarna har träffats relativt sett hårdast.

År 1991 betalade man i genomsnitt ungefär 38 000

kronor netto mot ca 68 000 kronor 1997. Det beror

främst på de höjda skatterna. De arbetslösa som grupp

har också fått ett minskat nettobelopp, minskningen är

9 000 kronor, vilket till största delen beror på ökade

skatter.

Låginkomsttagarna fick 1991 mer sociala

transfereringar än vad de betalade i skatter. Detta

förhållande har ändrats 1997 så att deras netto då är

negativt. Låginkomsttagarna erhöll i genomsnitt netto ca

4 400 kronor år 1991 men 1997 får de istället betala ca

9 500.

Pensionärerna och ungdomarna är de enda grupper

som har fått ett högre netto. Att pensionärerna har fått

ökat netto trots att saneringsprogrammet för dem

medfört både höjda skatter och minskade pensioner

beror främst på att pensionärer utan ATP eller med låg

ATP efterhand ersätts med pensionärer som tjänat in en

hög ATP. Enskilda pensionärer har haft en annan

inkomstutveckling. Skattehöjningen har dock varit lägre

för pensionärer genom att de inte berörs av de nya

allmänna egenavgifterna. Höjningen för ungdomar torde

bero både på att de får allt högre arbetslöshetsstöd som

följd av den ökade arbetslösheten och att fler studerar

med studiestöd.

Dessa genomsnittsberäkningar för olika grupper

pekar således på stora förändringar genom höjda skatter

och minskade transfereringar. Nettoförändringen har

varit större för personer med högre inkomster och

mindre för dem med lägre inkomster. Det tyder således

på att omfördelningseffekten har ökat.

5.2 Den ekonomiska standard-

utvecklingen

Den disponibla inkomsten är vad man får över av löner

och kapitalinkomster efter sociala transfereringar och

skatter. Den anses kunna mäta den ekonomiska

standarden, särskilt när man justerar inkomsten för

försörjningsbördan i olika hushåll. I detta avsnitt

redovisas endast de vuxnas disponibla inkomster utan en

sådan justering. Beräkningen är ganska förenklad

eftersom den bygger på antagandet att man i familjer

med flera personer bara disponerar de egna inkomsterna

och inte får någon del av andra familjemedlemmars

inkomster. Denna stiliserade beräkning är nödvändig för

att beskriva utvecklingen för enskilda inkomsttagare,

även om t.ex. makar normalt har en gemensam

ekonomi.

Trots höjda löner och kapitalinkomster har medel

och höginkomsttagarna fått sänkta reala disponibla

inkomster hittills under 1990 talet (diagram 5.3).

Medelinkomsttagarna hade exempelvis i genomsnitt ca

168 000 kronor att disponera efter skatter och bidrag

1991. År 1997 beräknas den disponibla inkomsten ha

sjunkit med ca 9 000 kronor till 159 000 kronor (ca 6

procent). Höginkomsttagarnas disponibla inkomster har

sjunkit med ca 20 000 kronor eller ca 7 procent.

Förklaringen är som visades ovan att skatterna höjts

relativt mycket för dessa grupper samtidigt som de

sociala transfereringarna sänkts. De välbeställdas

inkomster beräknas ha minskat med 24 procent eller

113 000 kronor, vilket som nämnts framför allt beror på

kraftigt sänkta rea-lisationsvinster mellan 1991 och

1997. De med höga inkomster har i högre grad än

andra minskat sina skulder och skuldräntor , vilket med

den använda inkomstmätningen genom minskade avdrag

leder till sänkta inkomster. Skuldanpassningen har dock

haft en jämfört med realisationsvinsterna ringa betydelse

för de välbeställda. Urvalsstorleken i HINK gör

emellertid att den ekonomiska utvecklingen för de allra

mest välbeställda inte fångas väl.

Den största minskningen av den ekonomiska

standarden inträffade 1995 främst till följd av höjda

skatter. Därefter har standarden ökat svagt.

Låginkomsttagarnas disponibla inkomst minskade

med ca 3 000 kronor från 115 000 kronor till 112 000

mellan 1991 och 1997 (drygt 2 procent).

Pensionärernas ekonomiska standard har varit i stort

sett oförändrad.

Ungdomar/studerande har fått den största minskningen

av de disponibla inkomsterna. Inkomstminskningen för

ungdomarna beräknas till ca 15 000 kronor, dvs. ca 15

procent. Om s.k. hemmaboende ungdomar 18 år och

äldre, som bor kvar hos föräldrarna men räknas som

egna hushåll, hade inkluderats i beräkningarna skulle

minskningen för ungdomar blivit större.

Även de disponibla inkomsterna för arbetslösa har

minskat betydligt. Det beror till stor del på högre

skatter.

Med detta stiliserade sätt att räkna individernas

ekonomiska standard har anställda kvinnor som är

medelinkomsttagare ca 9 procent lägre disponibla

inkomster än män (diagram 5.4). Under 1991 1997 har

kvinnor bland höginkomsttagare haft en relativt mindre

ogynnsam utveckling av de disponibla inkomsterna är

män. Bland ungdomar och låginkomsttagare har

tendensen varit den motsatta, kvinnor har haft en

relativt sett svagare utveckling.

Spridningen i individernas ekonomiska standard

enligt Gini koefficienten har minskat 1991 1997 med

ca 0,011 enheter, dvs. ca 4 procent. En ökad spridning i

löner och kapitalinkomster har motverkats genom höjda

skatter.

Det bör igen påminnas om att gruppernas storlek och

sammansättning ändras över tiden och det är inte

samma personer som följs under åren. Vissa som var

studerande ungdomar 1991 är höginkomsttagare 1997

medan andra kanske är arbetslösa. Bilagetabell 1.1 visar

dock att när det gäller ålder, kön och arbetstid är

förändringarna i sammansättningen relativt måttliga.

6 Inkomstspridningen

Vid analyser av inkomstspridningen använder man sig

av andra statistiska metoder och mått än vid

redovisningen i förra avsnittet. Man studerar hushållens

samlade inkomster och justerar för skillnaderna i

försörjningsbörda. Olika samlingsmått används för att

fånga tendenserna i inkomstfördelningen. Beskrivningen

av inkomstfördelningen kommer därför som nämnts att

på åtskilliga punkter skilja sig från den av

inkomsttagarnas ekonomiska utveckling.

Faktaruta 3

Realjusterade kapitalinkomster: Hushållens

ränteinkomster och ränteutgifter utom egnahemsräntor

korrigeras med inflationen enligt konsumentprisindex.

Inkomster och skatter av faktiska försäljningar av aktier

m.m. ersätts med en schablonmässigt beräknad

kapitalinkomst efter skatt baserad bl.a. på hur stor

hushållets förmögenhet är och på börsens utveckling.

Avkastningen antas motsvara den genomsnittliga årliga

förändringen av börsens värde för fem år tillbaka och

hushållens förmögenhet uppskattas med hjälp av

kontrolluppgifter om aktie och fondtillgångar.

Decilkvot: Den disponibla inkomsten (vid

decilgränsen) bland hushåll med högre ekonomisk

standard dividerat med den disponibla inkomsten för

dem med en lägre standard. Ökar kvoterna är detta ett

tecken på att spridningen i ekonomisk standard ökar.

Atkinson/OECD:s ekvivalensskala: Justering för

försörjningsbörda görs med roten ur antal

hushållsmedlemmar i stället för med

konsumtionsenheter.

6.1 Något ökad inkomstspridning

Det kan inte urskiljas någon tydlig trend i

inkomstspridningen hittills under 1990 talet. Vissa av

åren 1991 1995 ökade spridningen av de disponibla

inkomsterna, under andra år minskade den. Den ökar

återigen något vid framskrivningen till 1996 och 1997.

Variationerna beror delvis på att med den gängse

mätningen av inkomsterna ökar inkomstspridningen

under de år hushållen får relativt höga

realisationsvinster medan den sjunker under år med låga

vinster.

Hushållen i decilgrupp 8 hade 1991 ca 1,89 gånger

högre ekonomisk standard jämfört med dem i

decilgrupp 2 (D8/D2) och därefter har värdet varierat.

Skillnaden beräknas stiga till ca 1,97 åren 1996 1997

(diagram 6.1). Hushållen med högst ekonomisk

standard hade 2,66 gånger högre inkomster är hushållen

med lägst standard år 1991 (D9/D1) men kvoten

beräknas år 1997 öka till 2,85.

Tendensen till ökad spridning vid framskrivningen

1996 1997 beror både på en relativt bättre inkomst-

utveckling för hushåll med hög ekonomisk standard och

en svag utveckling för dem med lägst standard. Det

visas av att hushållen med hög standard får det relativt

bättre än hushållen med genomsnittlig standard (D9/D5)

samtidigt som standarden för hushållen i decilgrupp 1

försämras jämfört med hushållen i decilgrupp 5

(D5/D1).

Även Gini koefficienten har varierat ganska kraftigt

under perioden men en viss ökning beräknas inträffa

1996 1997 enligt framskrivningen (diagram 6.2).

Skillnaden mellan 1991 och 1997 är dock endast 0,003

enheter dvs. 1 procent. Det ligger inom intervallet för

den statistiska osäkerheten och den osäkerhet som

dessutom följer av metoderna för framskrivningen till

1997.

Förändringen 1991 1997 kan jämföras med

ökningen av Gini koefficenten 1983 1990 som var

0,021 enheter eller 10 procent. Utvecklingen i Sverige

kan också jämföras med den i andra länder (för

referenser, se underbilaga 4). I USA har spridningen i

justerade disponibla inkomster ökat med 8 procent

1986 1994. Den har ökat med 12 procent i Norge

mellan 1988 och 1995 och i Finland har ökningen varit

måttliga 6 procent åren 1988 till 1995. I Storbritannien

minskar inkomstspridningen sedan 1992 och totalt har

den ökat endast 2 procent 1988 1995. Andra länder har

inte upplevt nämnvärt ökade inkomstklyftor, t.ex.

Tyskland och Frankrike. Utvecklingen i vissa OECD

länder visas i bilagediagram 1.1.

Beräkningen av inkomstspridningen för 1996 1997

enligt SCB:s vanliga sätt att mäta hushållens inkomster

är delvis osäker eftersom det är notoriskt svårt att i

prognoserna som ligger till grund för framskrivningen

bedöma hur stora hushållens realisationsvinster kommer

att bli. Realisationsvinster m.m. är mycket skevt

fördelade och har betydelse främst för de 10 procent

hushållen med högst ekonomisk standard. Avkastningen

på aktier och andra värdepapper har en stor och

växande betydelse för hur inkomstfördelningen

utvecklas. I SCB:s gängse mätning av hushållens

inkomster räknas de nominella inkomster som hushållet

kan disponera under inkomståret. Den årliga

avkastningen, förutom aktieutdelningen, syns således i

inkomstfördelningen bara under de år hushållen säljer

sina tillgångar. Om börsens värde stiger under många år

syns detta först det år hushållen, exempelvis av

skatteplaneringsskäl, säljer sina tillgångar. Då förändras

inkomstspridningen ofta kraftigt och kortvarigt, vilket

inträffade exempelvis 1994. Även för 1996 kan

inkomstspridningen öka något mer än beräknat som

följd av realisationsvinsterna. Under år med höga

nominella räntor men hög inflation ser det ut som

hushållen får stora kapitalinkomster medan det i själva

verket kan vara en negativ realränta.

Därför har en känslighetsanalys genomförts där

realjusterade kapitalinkomster har använts på samma

sätt som i förra fördelningspolitiska redogörelsen.

Hushållens inkomster och skatter av faktiska

försäljningar av aktier m.m. har ersatts med en

schablonmässigt beräknad kapitalinkomst efter skatt och

hushållens räntor korrigerats för inflationen.

Inkomstspridningen enligt Gini koefficienten för de

realjusterade inkomsterna ökar något tydligare under

1996 och 1997. Om man tar hänsyn till de senaste årens

börsuppgång, även om hushållen i stor utsträckning

ännu inte realiserat värdeökningarna, gynnas framför

allt hushåll med hög ekonomisk standard. Skillnaderna

mellan hushåll med hög ekonomisk standard och de

med låg accentueras.

Beskrivningen av utvecklingen av

inkomstspridningen i Sverige påverkas av den speciella

skala som vi använder för att justera för hushållens olika

försörjningsbörda (s.k. ekvivalensskala). Varje land

använder sin egen skala, ibland flera olika. I en del

länder som t.ex. i Sverige bygger skalan på nationella

expertbedömningar av vad olika hushåll behöver äta

m.m. I andra länder baseras de på undersökningar av

vad olika hushåll faktiskt konsumerar. I några länder

används en sammanvägning av olika underlag.

Atkinsons/OECD:s analys av över 50 olika skalor visar

att skalorna varierar mycket mellan olika länder och att

Sverige har en skala som ger relativt stor tyngd till barn

och tar liten hänsyn till stordriftsfördelar. I flera

internationella studier i EU, OECD och i

undersökningar i andra länder använder man under

senare år en standardiserad skala där hushållen vägs

samman med roten ur antalet hushållsmedlemmar.

Skalan ligger nära ett genomsnitt för OECD länderna

och anses rimligt spegla faktiska skillnader i

konsumtionen mellan olika hushåll.

En känslighetsberäkning med denna skala visar att

resultaten för perioden 1991 1997 ändras påtagligt.

Med OECD skalan minskar inkomstspridningen

mellan 1991 och 1997 och uppgången under senare år

blir påtagligt mindre. Det förklaras främst av att

barnfamiljer med denna skala hamnar högre i

fördelningen.

6.2 Utvecklingen för olika grupper

Decilgrupper: Hushållen i decilgrupp 10 beräknas

enligt framskrivningen få en minskning av den

ekonomiska standarden 1991 1997 med ca 11 procent

medan hushållen i decilgrupp 1 respektive 2 får en sänkt

standard med ca 16 respektive 11 procent (bilagetabell

1.2). Den svaga utvecklingen för decilgrupp 1 torde till

betydande del förklaras av att gruppens sammansättning

ändrats genom att andelen studerande fördubblats (se

underbilaga 3). Hushållen i övriga decilgrupper har haft

en relativt mindre ogynnsam utveckling. Trots att de

statistiska måtten på spridningen ändras måttligt finns

således en underliggande tendens till ökade

inkomstklyftor.

Familjetyper: Barnfamiljerna har fått relativt stora

försämringar av den ekonomiska standarden (diagram

6.3). Utvecklingen har varit särskilt ogynnsam för

flerbarnsfamiljer. De disponibla inkomsterna för

familjer med tre eller fler barn beräknas enligt

framskrivningen sjunka med ca 14 procent jämfört med

en minskning med ca 8 procent för samtliga hushåll.

Som nämnts ovan bestämmer den metod som används

för att justera för försörjningsbördan i hög grad hur

standarden för barnfamiljer är jämfört med andra

hushåll.

Åldersgrupper: Som visats tidigare har den

ekonomiska standarden sjunkit relativt kraftigast för

ungdomar under 25 år. Deras ekonomiska standard

beräknas minska med ca 23 procent 1991 1997. Den

relativa försämringen för ungdomar har dock

bromsats under de senaste åren. Även hushåll i

åldern 25 34 respektive 35 44 år har haft en relativt

svag utveckling. Ålderspensionärerna som grupp har

fått en standardökning på ca 5 procent. Deras

ekonomiska standard har nu passerat flertalet andra

grupper och beräknas 1997 vara nära genomsnittet

för alla hushåll om man tar hänsyn till

försörjningsbördan. Det bör återigen påpekas att

jämförelsen inte avser samma personer 1991 och

1997. Förbättringen för ålderspensionärerna beror

framför allt på att äldre med låg pension efterhand

ersätts med pensionärer med högre ATP. Även

ålderspensionärernas relativa standardförbättring

avtar under de senaste åren. Garantinivån i

ålderspensionen genom folkpension, pensionstillskott

och bostadstillägg beräknat på en genomsnittlig hyra

för en två-rumslägenhet har dock ökat realt med lågt

räknat 10 procent från 1991 till 1997.

Socioekonomiska grupper: Arbetarhushållens

ekonomiska standard har enligt kalkylerna minskat med

ca 8 procent 1991 1997 vilket är en lika stor minskning

som för tjänstemannahushållen. Jämförelsen är dock

osäker eftersom gruppernas sammansättning ändrats

kraftigt som följd av arbetslösheten. De arbetslösa

klassificeras som Övriga vid indelningen i socio

ekonomiska grupper.

Ekonomiskt svaga hushåll: Andelen hushåll med

disponibla inkomster under 50 procent av

medianinkomsten är det vanligaste måttet på hur många

hushåll det finns som har en relativt sett svag ekonomi.

Denna andel var ca 4,1 procent 1991 jämfört med

beräknat 5,5 procent 1997. Frånräknas studerande har

andelen ekonomiskt svaga hushåll ökat mindre.

Topp 1 respektive 10 procent: Ett annat mått på den

ekonomiska ojämnheten är hur stor andel av de totala

disponibla inkomsterna som disponeras av de 1 procent

respektive 10 procent hushållen med högst ekonomisk

standard. Denna andel har varierat under perioden men

någon tydlig ökning kan inte urskiljas.

7 Skatternas och

transfereringarnas

utjämningseffekter

En viktig fråga är om förändringarna i skatte och

transfereringssystemen förstärkt eller motverkat ökade

skillnader i löner och kapitalinkomster. Det kan visas

med olika statistiska metoder, dels med

dekomponeringar av inkomstspridningsmått, dels

genom att stegvis beräkna Gini koefficienten för olika

inkomstslag. Nya beräkningar fram till 1997 har

genomförts enligt samma metoder som användes i

föregående fördelningspolitiska redogörelse (för en

närmare beskrivning, se prop 1996/97:1, bilaga 4).

Metoderna är statiska och beaktar exempelvis inte att

lönespridningen kan påverkas av hur skatterna och

bidragen utformas.

Faktaruta 4

Dekomponering: Uppdelning av den uppmätta totala

inkomstspridningen i ett antal klart avgränsade

delkomponenter (t.ex. inkomstslag). Varje

delkomponent är i sin tur en produkt av två faktorer, en

för de olika inkomstkomponenternas storlek och en

annan som visar hur ojämnt fördelade de olika

delkomponenterna är (Gini koefficienten (G) kan t.ex.

skrivas som G = V1*K1 + V2*K2 + ... + Vi*Ki +

... + Vn*Kn där Vi och Ki står för vikt respektive

koncentrationsindex för inkomstkomponent i). Genom

att jämföra dekomponerade mått på

inkomstfördelningen för olika år kan man analysera

t.ex. de olika inkomstslagens bidrag till den förändring

som registreras på aggregerad nivå. Det gäller såväl

effekten av förändringar i de olika inkomstslagens

betydelse för hushållens totala inkomster som

förändringar av de olika inkomstslagens fördelning i

befolkningen.

Faktorinkomsterna (marknadsinkomster från löner,

närings och kapitalinkomster) har sedan 1992 blivit

något mer ojämnt fördelade bland hushållen. Faktor-

inkomsternas andel av hushållens totala inkomster

minskade mellan 1991 och 1993 men har sedan återigen

ökat påtagligt. Dessa båda förändringar, som enligt

framskrivningen fortsätter 1996 och 1997, har

sammantaget inneburit att faktorinkomsterna svarar för

det mest påtagliga bidraget till den något ökade

inkomstspridningen (diagram 7.1). Det kan utläsas i

diagrammet genom att den linje som visar

faktorinkomsternas bidrag till den sammantagna

inkomstspridningen stiger (faktorinkomsternas

fördelning i befolkningen gånger deras relativa vikt).

Även de skattepliktiga transfereringarna (sjuk och

föräldrapenning, arbetsmarknadsstöd, pension o.dyl.)

har bidragit till en viss ökning av inkomstspridningen.

Speciellt påtaglig var denna tendens fram till år 1995.

Det torde främst bero på att ett ökat antal

ålderspensionärer får höga ATP pensioner och därmed

en relativt sett högre ekonomisk standard.

Framskrivningen tyder på att de skattepliktiga

transfereringarnas bidrag till den ökade

inkomstspridningen därefter minskat något beroende på

att de under 1996 och 1997 tenderat att bli mindre

ojämnt fördelade än tidigare.

Skatterna har motverkat den ökning av

inkomstspridningen som faktorinkomsterna och de

skattepliktiga transfereringarna givit upphov till. Det

sammanhänger framför allt med att skatteuttaget har

ökat påtagligt sedan 1992. Den progressivitet som finns

i inkomstskatterna får till följd att inkomstfördelningen

blir jämnare när det totala skatteuttaget ökar. Även

skatternas progressivitet har ökat något sedan år 1992.

Framskrivningen tyder på att båda dessa trender

fortsätter även 1996 och 1997.

De skattefria transfereringarnas (barnbidrag,

bostadsbidrag, socialbidrag osv.) bidrag till utjämningen

av inkomsterna ökade något fram till år 1995.

Framskrivningen tyder på att deras bidrag till

utjämningen därefter minskat påtagligt. De skattefria

transfereringarnas fördelningspolitiska träffsäkerhet

tycks visserligen ökat något även efter år 1995.

Minskningen av den omfördelande effekten beror i

stället på att de skattefria transfereringarna minskat i

relativ omfattning som följd av saneringsprogrammet.

Sammantaget innebär det att utjämningseffekten av

skatter och transfereringar har ökat mellan 1991 och

1997.

Analysen har också utförts genom den vanliga

metoden att steg för steg beräkna Gini koefficienten,

först för faktorinkomsterna, därefter när skattepliktiga

transfereringar inräknas, sedan efter skatter osv. fram

till den disponibla inkomsten. Genom att observera hur

Gini koefficienten stegvis förändras kan de olika

inkomstslagens bidrag till inkomstspridningen

analyseras. Resultaten av denna analys överensstämmer

i allt väsentligt med dekomponeringen.

8 Avslutande kommentarer

Det finns ingen enkel och invändningsfri analys av

fördelningseffekter. Beräkningar av regeleffekter ger

vissa resultat, analyser av den faktiska

inkomstfördelningen delvis andra. Inkomstspridningen

kan synas öka om man beskriver inkomstutvecklingen

för de enskilda individerna samtidigt som tendensen blir

ganska svag när man analyserar hushållens ekonomiska

standard genom att justera för skillnader i

försörjningsbördan. Hur man justerar för

försörjningsbördan påverkar liksom vilka år man

jämför. I denna bilaga lämnas därför olika

kompletterande beskrivningar.

Regelanalyser respektive analyser av

inkomstfördelningens utveckling är helt olika metoder. I

regel-analysen antar man att inget annat ändras än

reglerna i skatte och transfereringssystemen.

Utvecklingen av inkomstfördelningen är resultatet av

många och samverkande faktorer där regeländringarna

bara är en. Andra viktiga faktorer är t.ex. befolkningens

sammansättning, samhällsekonomin, lönefördelningen,

sysselsättningen. I förra årets fördelningspolitiska

redogörelse visades att det ofta är förändringar i

lönernas och kapitalinkomsternas storlek och fördelning

som har störst betydelse för de förändringar som

inträffar i fördelningen av ekonomiska resurser.

Man skall därför inte vänta sig att regelanalyser kan

visa vad som faktiskt kommer att hända i

inkomstfördelningen, utan enbart vad den direkta

effekten är av att ändra reglerna. Resultaten från

regelanalysen av saneringsprogrammet i avsnitt I och av

framskrivningen av inkomstfördelningens utveckling

1995 1997 i avsnitt II överensstämmer dock på många

punkter, men skiljer sig också delvis åt. De är likartade

exempelvis när det gäller den något sämre utvecklingen

för barnfamiljer och hushåll med en svag ekonomisk

standard, den relativt gynnsamma utvecklingen för

pensionärer samt den ganska jämna utvecklingen för

kvinnor och män respektive för arbetar och

tjänstemannahushåll. Det pekar på att

saneringsprogrammets omfattning slår igenom i

utvecklingen av inkomstfördelningen.

Däremot skiljer sig resultaten när det gäller

förändringen av inkomstspridningen. Vid regelanalysen

av saneringsprogrammet minskar Gini koefficienten

men den ökar vid framskrivningen av

inkomstfördelningen till 1997.

Skillnaderna har flera förklaringar. Den viktigaste

orsaken är att hushåll i den övre delen av

inkomstfördelningen som har arbete får ökade reallöner

och högre kapitalinkomster vilket bidrar till ökade

klyftor och detta ingår inte i regelanalysen. Med det

gängse måttet på inkomster leder sänkta räntor till lägre

inkomster för barnfamiljer m.fl. eftersom ränteavdragen

minskar. De lägre ränteutgifterna beaktas inte vid

beräkningen av den ekonomiska standarden. Realvärdet

av olika transfereringar, t.ex. barnbidragen, minskar

1994 1997 men det är inte en regelförändring som

ingår i saneringsanalysen. Åtgärderna som föreslås i

denna budgetproposition för 1998 ingår inte i

framskrivningen till 1997. Regelanalysen omfattar

dessutom flera regeländringar med en positiv

fördelningsprofil, vilka inte ingår när man granskar

fördelningen av disponibla inkomster, t.ex. sänkt moms

på livsmedel och höjd skatt på pensionssparande. I

saneringsanalysen ingår att kapital och

förmögenhetsskatterna återställdes men eftersom skatten

aldrig slopades syns inga effekter i den faktiska

inkomstfördelningen.

Av den totala uppgången i inkomstspridningen 1994

1997 beräknas ungefär hälften förklaras av

regeländringar medan återstoden beror på utvecklingen

av löner och kapitalinkomster.

Om framskrivningen fångat de viktigaste tendenserna

i utvecklingen under senare år bl.a. när det gäller löner

och kapitalinkomster tyder således mycket på att

Sverige har klarat krisen och saneringen av de offentliga

finanserna utan att inkomstklyftorna hittills ökat särskilt

dramatiskt, men de flesta grupper har fått sänkt

ekonomisk standard. En framskrivning är i likhet med

prognoser osäker eftersom oväntade förändringar kan

inträffa. Först om några år kan man analysera det

faktiska fördelningsutfallet till och med 1997.

Underbilaga 1: Regelanalysen

De flesta regeländringar i saneringsprogrammet har

efterbildats fullständigt. Det finns dock ett antal

regeländringar där information saknas eller där olika

typer av antaganden har måst göras.

Avkastningsskatten för privatanställdas avtalsenliga

pensionsfonder har höjts från 9 % till 15%. I likhet med

vid utvärderingen av skattereformen har arbetsgivarnas

ökade kostnader för framtida pensioner antagits

övervältrats på lägre löner. Det antas således att de

ökade kostnaderna på sikt leder till minskad lön för de

löntagare som berörs och därför har beräknats hur

mycket lönen måste minska för att arbetsgivarens

kostnader inte skall påverkas av den ökade

avkastningsskatten. Denna metod innebär även att de

framtida avtalspensionerna ej påverkas. Den höjda

avkastningsskatten på privata pensionsfonder har

beaktats genom att avdragen för pensionsförsäkringar

ökas. Förutom att inkomstskatten påverkas av detta

minskas den disponibla inkomsten med det ökade

kostnadsbeloppet.

Effekten av ändrad beskattning av bilförmån har

uppskattats genom att det i deklarationen finns

upplysningar om vilka som har bilförmån. Dessutom

finns en klumpsumma på det summerade

förmånsbeloppet av ett antal förmånstyper (bilförmån,

ränteförmån, bostadsförmån och övrig förmån). För

dem som enbart har bilförmån vet man värdet. För

övriga fall har bilförmånsvärdet uppskattats

schablonmässigt. Utifrån bilförmånsvärdet kan man få

en uppskattning av bilens pris och på denna grund

beräknas ett bilförmånsvärde enligt nya regler. Med

antaganden om genomsnittlig körsträcka beaktas även

de ökade kostnader bilförmånstagaren har fått privat

som följd av de nya reglerna.

Basbelopp och skattegränser har justerats så att de

nya reglerna i saneringsprogrammet jämförts med en

basanalys där basbelopp m.m. har höjts fullt ut med

inflationens utveckling.

Effekten av sänkt matmoms har beräknats med hjälp

av en regressionsanalys där matutgifterna varieras med

ett antal bakgrundsfaktorer. Regressionen har skattas i

SCB:s undersökning om hushållens utgifter från 1992.

De förklarande variabler som använts är disponibel

inkomst, ålder samt antal vuxna och barn i hushållet.

Den erhållna regressionsekvationen implementerades

därefter i HINK under-sökningen. Vinsten för hushållet

är den utgiftsminsk-ning som blir följden av

matmomssänkningen. Vi har därvid antagit att hela

matmomsminskningen ökar hushållens disponibla

inkomster. Analysen är statisk, dvs. hushållen förutsätts

ej ändra sitt konsumtionsbeteende.

Även energiskattehöjningarna har beaktats med hjälp

av en regressionsanalys. Metoden är ungefär densamma

som den för matmomsen.

Skärpta kvalifikationsregler inom

arbetslöshetsförsäkringen har beaktats genom

schablonmässig sänkning av ersättningsnivån.

Underbilaga 2: Bilagetabeller och

diagram

Källa: Tabeller från Statistisk Sentralbyrå, Norge, Statistikcentralen, Finland,

Institute for Fiscal Studies, Storbritannien samt Gottschalk/Smeeding, USA.

Anm1: Nivåerna på ländernas Gini-koefficienter kan inte jämföras med

varandra då olika mätmetoder tillämpas.

Anm2: Nivåskillnaden för Sverige vid skattereformen visar hur mycket

inkomstspridningen underskattades före reformen.

BILAGETABELL 1.1 EGENSKAPER FÖR INDIVIDGRUPPER. 1997 ÅRS PRISER

Grupp

År

Ålder

Andel

kvinnor

Andel

deltid

Antal

Lön +

skattepliktiga

transfereringar

Lön + skattepliktiga

transfereringar +

kapitalinkomster

Välbeställda

91

52

42

19

94 000

276 600

717 000

97

59

34

13

80 000

312 800

608 600

Höginkomst

91

45

9

0

219 000

428 600

445 400

97

46

14

0

207 000

468 000

480 900

Medelinkoms

t

91

42

38

0

1 754

000

215 400

221 600

97

43

39

0

1 654

000

231 200

236 100

Låginkomst

91

39

67

0

219 000

134 900

138 700

97

39

65

0

207 000

150 200

153 800

Deltid

91

42

81

100

822 000

142 800

148 600

97

43

80

100

715 000

156 500

160 600

Företagare

91

49

28

30

241 000

39 600

126 100

97

48

29

31

226 000

42 900

126 300

Arbetslösa

91

37

49

50

184 000

130 500

134 500

97

40

50

36

467 000

126 300

129 000

Pensionär

91

71

58

5

1 808

000

109 700

119 400

97

71

57

3

1 742

000

119 000

126 800

Ungdom o

stud

91

22

54

38

659 000

99 900

102 800

97

23

53

31

628 000

81 200

83 300

Övriga

91

43

51

28

505 000

134 100

145 400

97

44

50

20

568 000

133 700

142 000

BILAGETABELL 1.2 DISPONIBEL INKOMST JUSTERAD FÖR FÖRSÖRJNINGSBÖRDA 1991 1997

SAMT

FÖRÄNDRING 1991 1997. INDIVIDVIKTER. 1997 ÅRS PRISER. MEDIANER SAMT MEDELVÄRDEN

FÖR DECILGRUPPER

1991

1993

1995

1997*

1991/97 *, %

Samtliga

96 600

93 300

88900

89 400

-7,5

Ålder

-24

86 700

75 400

67 200

67 100

-22,6

25-34

93 700

87 800

84 700

84 200

-10,1

35-44

93 000

87 300

80 900

80 800

-13,1

45-54

119 300

113 900

108 100

109 900

-7,9

55-64

128 700

123 400

118 200

118 300

-8,1

65-74

92 500

94 900

93 200

93 400

1,0

75-

73 200

78 600

80 100

80 700

10,2

Familjetyp

Ensam utan barn

104 700

97 400

93 100

95 100

-9,2

Ensam 1 barn

86 500

83 900

79 100

78 800

-8,9

Ensam 2+ barn

71 900

68 600

65 100

62 700

-12,8

Gift/sambo utan barn

141 800

133 800

130 100

133 200

-6,1

Gift/sambo 1 barn

110 800

104 100

100 300

102 500

-7,5

Gift/sambo 2 barn

93 100

88 400

83 800

84 500

-9,2

Gift/sambo 3+ barn

76 200

72 200

66 800

65 600

-13,9

Ensam ålderspensionär

76 000

79 300

80 100

80 300

5,7

Gift/sambo ålderspens

90 200

94 600

92 400

93 200

3,3

Socioekonomisk grupp

Ej facklärd arbetare

95 100

90 700

85 400

87 200

-8,3

Facklärd arbetare

100 400

94 500

90 900

92 700

-7,7

Lägre/mellan tjänstemän

112 100

106 900

100 400

103 100

-8,0

Högre tjänstemän

134 400

123 700

120 600

124 100

-7,7

Företagare/lantbrukare

76 300

72 500

70 900

69 600

-8,8

Övriga

83 100

85 800

82 500

82 300

-1,0

Decilgrupper

(medelvärden)

1

43 500

40 600

38 800

36 500

-16,1

2

67 500

65 300

61 900

60 100

-11,0

3

76 300

74 200

70 800

70 000

-8,3

4

84 000

81 300

77 800

77 800

-7,4

5

92 300

88 900

85 000

85 400

-7,5

6

101 300

97 700

93 200

94 200

-7,0

7

113 000

108 200

103 400

105 200

-6,9

8

128 100

122 100

116 700

119 500

-6,7

9

148 800

142 000

136 400

140 100

-5,8

10

227 400

206 300

198 800

203 500

-10,5

Andel under halva

medianen (exkl

studerandehushåll)

Procent av totala

inkomsterna

4,1 (3,5)

4,7 (3,8)

4,6 (3,5)

5,5 (4,5)

 1 % med högst standard

4,7

3,8

4,0

4,0

 10 % med högst

standard

21,0

20,1

20,2

20,5

* Framskrivning

Underbilaga 3: Vilka finns i

decilgrupperna

En vanlig fråga om fördelningsanalyser är vilka som

finns i olika decilgrupper och hur höga deras

inkomster är. I denna bilaga redovisas exempel och

diagram som beskriver decilindelningen.

Indelningen i decilgrupper

Hushållen rangordnas i decilgrupper efter deras

disponibla inkomst justerad för försörjningsbörda

med s.k. konsumtionsenheter (se faktaruta 1).

Exempel 1: Makar med två barn i åldern 5 och 15

år(vid lika inkomster och kommunalskatt 31,65 kr):

Familjens förvärvsinkomst

400 000

Sjuk- och föräldrapenning

15 000

Skatt, egenavgift

 143 192

Barnbidrag

15 360

Disponibel inkomst

287 168

Antal kons.enheter

1,92+0,66+0,7

6=3,34

Disponibel inkomst/k.e.

85 978

Exempel 2: Ensamstående utan barn

Förvärvsinkomst

170 000

Sjukpenning

2 000

Skatt, egenavgift

-57 875

Disponibel inkomst

114 125

Antal kons.enheter

1,16

Disponibel inkomst/k.e.

98 384

I tabell 1 visas de genomsnittliga inkomsterna i

decilgrupperna sedan hushållen indelats efter

disponibel inkomst per konsumtionsenhet. Den

disponibla inkomsten per konsumtionsenhet i

exempel 1 placerar tvåbarnsfamiljen nära genom-

snittsvärdet i decilgrupp 5. Den ensamstående

hamnar trots en lägre förvärvsinkomst i en högre

decilgrupp 6. Placeringen visar att den ekonomiska

standarden i dessa exempel är lägre för

tvåbarnsfamiljen än för den ensamstående.

TABELL 1 GENOMSNITTLIG BRUTTOINKOMST OCH DISPONIBEL INKOMST PER KONSUMTIONSENHET

 I

DECILGRUPPER FÖR ENSAMSTÅENDE UTAN BARN OCH MAKAR MED TVÅ BARN 1997

ENSAMSTÅENDE UTAN BARN

SAMBOENDE MED TVÅ BARN

DECILGRUPP

BRUTTOINKOMST

DISPONIBEL INKOMST PER

KE

BRUTTOINKOMST

DISPONIBEL INKOMST PER

KE

1

 32 000

 29 300

 133 800

 39 400

2

 65 000

 60 400

 215 100

 59 900

3

 84 400

 70 100

 299 900

 70 300

4

 101 100

 77 800

 348 800

 77 800

5

 119 900

 85 200

 393 700

 85 600

6

 146 000

 94 300

 438 300

 94 000

7

 175 000

 105 200

 506 800

 105 200

8

 204 100

 119 500

 601 300

 118 700

9

 244 800

 140 100

 723 800

 137 200

10

 376 400

 206 500

 1 122 300

 201 300

Samtliga

 149 000

 96 000

 406 000

 87 000

Anm: Med bruttoinkomst avses inkomst av lön, näringsverksamhet, kapital samt

skattepliktiga transfereringar. Decilindelningen omfattar alla hushåll

exkl. hemmaboende ungdomar 18 år och äldre. Individvikter

Källa: HINK, SCB, Finansdepartementets beräkningar

Decilgruppernas sammansättning

I SCB:s ordinarie inkomststatistik består hushåll i

decilgrupp 1 med den lägsta ekonomiska standarden

till mer än två tredjedelar av ungdomar 18 år och

äldre som bor hemma hos föräldrarna (räknas som

räknas som egna hushåll), studerande,

egenföretagare eller jordbrukare och övriga som inte

kan klassificeras t.ex. värnpliktiga (diagram 1). Det

är grupper där inkomstmätningar inte särskilt väl

speglar den ekonomiska standarden. Ungdomar som

bor hemma har ofta helt eller delvis ekonomisk

gemenskap med föräldrarna och ungdomarnas

standard är därför ofta bättre än vad deras egna

inkomster utvisar. Studerande har tillfälligt låga

inkomster men kan antas småningom ofta få högre

inkomster än de som inte studerar. För

egenföretagare är deklarerade näringsinkomster av

skatteskäl inte en pålitlig mätare av den ekonomiska

standarden. Det är ganska få arbetare, pensionärer

och andra med fasta inkomster som hör till

decilgrupp 1.

I analyserna i bilagan har hemmaboende ungdomar

tagits bort före beräkningarna.

En jämförelse av sammansättningen i decilgrupp 1 år

1991 med framskrivningen till 1997 visar att andelen

studerande har fördubblats, från 11 procent 1991 till 22

procent 1997. Även arbetslösa ungdomar har ökat

påtagligt. Andelen pensionärer (inkl. förtidspensionärer)

har minskat från 20 procent till 7 procent. Ökningen av

andelen studerande och den ändrade sammansättningen i

övrigt av decilgrupp 1 förklarar således delvis varför

gruppens ekonomiska standard relativt sett försämrats

mer än för andra decilgrupper.

Hushåll i decilgrupp 10 består till största delen av

tjänstemannahushåll (ca 60 procent). Mellan 1991 och

1997 har dock andelen pensionärer i den högsta

decilgruppen stigit.

Pensionärerna är annars placerade främst i

decilgrupperna 3-5 även om en ganska stor andel

numera räknas till de hushåll som har en hög ekonomisk

standard (diagram 2). Arbetarhushållen är ganska jämnt

fördelade från decilgrupp 2 till decilgrupp 9 dvs. den

med näst högst standard. Arbetslösa ungdomar finns

främst i de lägsta decilgrupperna medan övriga

arbetslösa främst förekommer i decilgrupperna 3-7.

Tjänstemän är ojämnt fördelade med tyngdpunkten i de

övre decilgrupperna.

De flesta (33 procent) i decilgrupp 1 är

ensamstående utan barn men även många

flerbarnsfamiljer räknas till dem med lägst

ekonomisk standard (diagram 3). Ensamföräldrar är

koncentrerade till decilgrupperna 2-3 men de

förekommer också i högre decilgrupper.

Gifta/samboende med 1-2 barn är ganska jämnt

fördelade över decilskalan medan samboende utan

barn dominerar hushållen med högst ekonomisk

standard.

E0, E1, E2=Ensam utan barn, med ett, med två eller fler barn. S0, S1, S2,

S3=Gifta/samboende utan barn, med ett, två, tre eller fler barn.

TABELL 2 DECILGRUPPERNA INDELADE I OLIKA INKOMSTTAGARE. PROCENT 1997 (FÖR

DEFINITIONER, SE

FAKTARUTA 2)

DECIL

VÄLBE-

STÄLLDA

HÖGIN-

KOMST-

TAGARE

MEDEL-

INKOMST-

TAGARE

LÅGIN-

KOMST-

TAGARE

DELTID

FÖRE-

TAGARE

ARBETS-

LÖSA

PENSIO-

NÄRER

UNG-

DOMAR O

STUD

ÖVRIGA

1

0

0

2

2

5

12

10

11

33

24

2

0

0

8

2

11

4

15

31

15

13

3

0

0

12

4

12

3

10

42

10

5

4

0

0

14

4

13

3

9

43

8

6

5

0

1

18

5

11

2

9

41

8

5

6

0

1

26

5

13

3

7

31

8

6

7

0

2

32

4

13

3

5

26

8

7

8

1

3

40

3

13

2

4

19

7

7

9

2

3

48

2

11

2

3

18

3

7

10

7

18

42

1

9

2

2

9

1

9

Anm: Raderna summerar inte alltid till 100% på grund av avrundning.

Decilgrupp 10 med högst ekonomisk standard består till ca 42 procent av

medelinkomsttagare enligt den

indelning som användes i kapitel 5 (tabell 2). Välbeställda och höginkomsttagare

 svarar endast för ca 25

procent, även om flertalet av dem räknas till decilgrupp 10. Även i

decilgrupperna 8-9 dominerar helt

medelinkomsttagarna. Mycket få av alla låginkomsttagare hör till decilgrupp 1,

de förekommer i stället i alla

decilgrupper upp till de högsta. Pensionärerna utgör 9 procent i decilgrupp 10

och nära 20 procent av

decilgrupperna 8-9. Hushållen i decilgrupp 1 domineras även här av

egenföretagare, studerande och övriga.

Inkomströrligheten

Fram till 1991 kunde man med HINK-under-sökningarna studera hur stor andel som

fanns i resp. decilgrupp

som hade lämnat gruppen året efter. Den senaste studien visar att 35 procent av

dem i kvintil 1 (decilgrupp 1

och 2) redan året efter hade höjt sin inkomst och flyttat till en högre

decilgrupp. I den högsta kvintilen var ca

80 procent kvar året efter. Interna beräkningar har visat att av de 100 000 med

högst inkomst var ca 65

procent utbytta efter tre år. Det finns också studier som tyder på att

inkomströrligheten har ökat under de

senaste 20 åren. Några studier av den ekonomiska rörligheten under senare åren

finns såvitt känt inte.

Underbilaga 4: Referenser

Atkinson, A.B. (1997): Measurement of Trends in Poverty and Income Distribution.

 DAE Working Papers.

Department of Applied Economics. University of Cambridge.

Epland, J (1997): Inntektsfordelningen 1986-1995: Hvorfor öker ulikheten.

Ökonomiske analyser 5/97. Statistisk

sentralbyrå. Norge.

Gottschalk, P., Smeeding, T. (1997): Cross-National Comparisons of Earnings and

Income Inequality. Journal of

Economic Literature, June 1997.
[REDACTED_EFTERNAMN], F. (1997): Estimating Income Distribution in Denmark Using a

Microsimulation Model. Ministry of

Economic Affairs 1997.

Inkomstfördelning och inkomstutveckling. LO 1997.

Inkomstfördelningsundersökningen. Statistiska meddelanden Be21 SM9701. SCB

Konjunkturutveckling och inkomstfördelning 1995-1997. En rapport från

LO-ekonomerna. LO 1996.

Ökonomiministeriet (1991): Fremskrivning af modelbefolkninger. Lovmodelrapport.

Utdrag ur protokoll

vid regeringssammanträde den 11 september 1997

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden
[REDACTED_EFTERNAMN], Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

______________

Regeringen beslutar proposition 1997/98:1

 Deltidsanställda är omräknade till helårspersoner. Antalet hel- och

deltidsarbetande uppgick till 219 000 år 1996.

 Med OECD området avses här 16 länder: Förenta staterna, Japan, Tyskland,

Frankrike, Italien, Storbritannien, Kanada, Belgien, Danmark, Finland,

Nederländerna,

Norge, Spanien, Schweiz, Sverige och Österrike.

 Till de dynamiska asiatiska länderna räknas Hong Kong, Singapore, Taiwan,

Malaysia,

Thailand och numera även Filippinerna.

 TCW index är ett konkurrent vägt index baserat på 20 valutor.

 Med monetära förhålllanden menas en sammanvägning av den reala korträntan samt

den reala effektiva växelkursen.

 Utvecklingen avser säsongrensade data för både arbetslösheten och

syssselsättningen.

 Det innebär att det vissa månader 1996 registrerades två avtalshöjningar vid

jämförelse

av lönenivån motsvarande månad 1995, vilket drog upp den genomsnittliga

årstakten för

helåret 1996.

 Källa: Byggnadsarbetarförbundet

 Många hushåll med bundna lån har under det senaste året förtidsinlöst sina lån

 och lagt

om dem till en lägre ränta. Fram till och med mars i år överskattades

räntenedgångens

effekt på KPI eftersom hänsyn ej togs till den kostnad som

ränteskillnadsersättning

innebär vid förtida inlösen av lån. Från och med mätmånaden april ändrades

metoden för

att korrigera detta. Statistiska centralbyrån (SCB) har beräknat att

metodförändringen

skulle ha inneburit en höjning av inflationstakten med 0,4 procentenheter för

mars i år.

1. Under 1996 registrerades två avtalshöjningar när lönenivån jämfördes med

motsvarande månad 1995, vilket drog upp den genomsnittliga löneökningstaktem för

 helåret 1996.

1. Se International Federation of Accountants serie nr 8 The Government

Financial

Reporting Entity .

2. I underbilaga 1 redovisas det bokförda värdet, justerat värde för 1994/95 och

eventuella utdelningar för respektive statligt bolag. Dessutom redovisas

marknadsvärdet

för de statliga bolag som är börsintroducerade.

1. Av ägarandelen avser 3 procent indirekt ägande från Förvaltningsaktiebolaget

Stattum.

2. Av ägarandelen avser 15,4 procent indirekt ägande från

Förvaltningsaktiebolaget Stattum.

3. Av ägarandelen avser 15,4 procent indirekt ägande från

Förvaltningsaktiebolaget Stattum.

4. Nordbanken och Stadshypotek är värderade till anskaffningsvärdet.

5. Utdelningen avser AB Tipstjänst och Svenksa Penninglotteriet AB.

6. Källa: SCB Statistiska meddelanden Am 50 SM 9601 och Am 50 SM 9701.

 Lennart[REDACTED_EFTERNAMN], Hushållens skulder och förmögenhet en analys av hushållens

skuldsättning med utblick till år 2000. Nordbanken, 1997.

 Effekterna på priserna har beräknats med ett antagande om att den

mervärdesskattesatsen uppgår till 23,46 procent dvs. inte till den skattesats

på 25

procent som först infördes temporärt från den 1 juli 1990 t.o.m. 31 december

1991 och som sedan kom att permanentas.

 Konsumtionen av dessa tjänster gick trendmässigt ner i slutet av 1980-talet och

i början av 1990-talet. Konsumtionsminskningen 1991 är dock avsevärt större än

konsumtionsförändringarna under åren närmast före och efter 1991.

 Hultkrantz (1995) On determinants of Swedish recreational domestic and

outbound travel 1989-1993, Tax reform evaluation report no. 7,

Konjunkturinstitutet.

 Den reala marginallönen anger hur mycket ytterligare konsumtionsvaror

individen kan köpa om han/hon arbetar en extra timme. Den definieras som W(1-

t)/P där W = bruttotimlönen, t = marginaleffekten (marginalskatt + eventuell

förlust av inkomstberoende bidrag) och P = konsumentprisindex.

 Den kompenserande löneelasticiteten anger den procentuella förändringen i

individens arbetsutbud när individens marginallön ökar med en procent samtidigt

som individens inkomst minskas så mycket att individen är kvar på den

välfärdsnivå han hade före höjningen av marginallönen. Inkomstelasticiteten

anger hur individens arbetsutbud påverkas av sådana förändringar av den den

disponibla inkomsten som inte innebär några förändringar av marginallönen.

 Se t.ex. expertrapport 4 i SOU 1996:117 som visar att medianvärdet för de

estimerade inkomstelasticiteterna på svenska data uppgår till -0,02 för män och

till -0,06 för kvinnor.

 Slutsatsen i expertrapport 4 i SOU 1996:117 är densamma.

 Blomquist,[REDACTED_EFTERNAMN] och Newey (1997), Tax reform evaluation using

nonparametric methods Sweden 1980-1991, stencil Uppsala universitet.

 Enligt expertrapport 4 i SOU 1996:117 är medianvärdet för den

okompenserade löneelasticiteten för kvinnor i olika svenska studier 0,30.

Tillsammans med medianvärdet för inkomstelasticiteten på -0,06 erhålls en

kompenserad löneelasticitet på 0,36 vilket överensstämmer med KUSK-bilagans

antagande.

 Klevmarken (1997), Did the tax cuts increase hours of work? A pre-post

analysis of Swedish panel data, stencil Uppsala universitet.

 Se t.ex. Holmlund och Kolm (Tax reform evaluation report no. 15,

Konjunkturinstitutet 1995) och[REDACTED_EFTERNAMN] m.fl. (Tax reform evaluation report no.

10, Konjunkturinstitutet 1995).

 Underfinansieringen av skattereformens första steg, som i första hand berörda

den indirekta beskattningen, har beräknats uppgå till ca 4 miljarder kronor,

vilket

ger en sammantagen underfinansiering om ca 25 miljarder kronor i snitt för åren

1991-93.

 Här liksom vid de tidigare beräkningarna beräknas skattebasen som andel av

aktiernas marknadsvärde genom ett samband som innehåller uppgifter om

aktiernas omsättningshastighet och årlig värdeökning på aktierna.

 En ren tidsserieanalys innebär i princip en statistisk anpassning av en viss

funktionsform till datamaterialet genom att i detta fall företagens

skattebetalningar förklaras med tidigare års skattebetalningar

 En framgångsrik tidsserieanalys förutsätter att den studerade variabeln inte

uppvisar några trendmässiga förändringar (serien är stationär och uppvisar

enbart

slumpmässiga variationer). För att eliminera trendmässiga effekter har därför

s.k. dummyvariabler införts, en uppsättning för perioden 1980-89 (den

långvariga högkonjunkturen), en annan uppsättning för 1989-92

(lågkonjunkturåren samt infasningen av skattereformen), en tredje uppsättning

för åren 1991-95 (skattereformår) och en fjärde uppsättning för 1994-95 (med

justerade företagskatteregler). Var och en av perioderna har representerats med

två variabler, en för att fånga in nivåskift, en annan för att fånga in

variationer i

förändringen av skattebetalningar mellan åren.

 För åren 1991 1996 uppgår de beräknade avvikelserna till

-5,69, -9,69, +10,34, + 8,09, +1,30, -0,25 miljarder kronor. Modellen

medger ej beräkningar för år efter 1996.

 Om vissa aktiviteter ger upphov till s.k. negativa externa effekter finns i en

situation utan skatter ett gap mellan samhällsekonomiskt och privatekonomiskt

utbyte. I detta fall kan införandet av korrigerande skatter leda till

välfärdsvinster.

Flertalet skatter är dock inte av detta slag.

 Ett undantag är dock den allmänna jämviktsanalys som utfördes av[REDACTED_EFTERNAMN]

och Stuart (1985), Tax revenue and the marginal cost of public funds, Journal of

Public Economics vol. 27. Deras resultat innebar att den samhällsekonomiska

effektiviteten kunde förbättras om progressiviteten i

förvärvsinkomstbeskattningen minskades samtidigt som skatten på konsumtion

skärptes. Detta berodde på att en extra intäktskrona från indirekta skatter gav

upphov till en lägre samhällsekonomisk kostnad än en extra krona i

skatteintäkter från den progressiva förvärvsinkomstbeskattningen. Resultaten

innebar också att en skärpt kapitalbeskattning, i första hand av boendet, skulle

skapa en effektivare fördelning av produktionsresurserna mellan olika sektorer.

 Skattekilen på arbete påverkas av inkomstskatten, arbetsgivaravgiften

(skattedelen av dessa), konsumtionsskatter och inkomstberoende bidrag och taxor

för offentliga tjänster. För en redovisning av skattekilen på arbete under

perioden

1970-1996, se avsnitt 9.2 i Skatter, miljö och sysselsättning, slutbetänkande av

Skatteväxlingskommittén (SOU 1997:11).

 25% = 100 x ( 0,732-0,632)/0,732

[REDACTED_EFTERNAMN] och[REDACTED_EFTERNAMN] (1994), A decade of tax and benefit reforms in Sweden,

Umeå Economic Studies no. 351. Beräkningarna i denna studie tar med hjälp av

en mikrosimuleringsmodell hänsyn till olikheter i preferenser och

inkomstmöjligheter mellan olika hushåll.

 KUSK:s beräkningar visar bl.a. att vid en (internationellt bestämd ) realränta

på

4 procent och en inflation på 4 procent blev den reala kapitalkostnaden för

investeringar i aktiebolag 4,5 procent både före och efter reformen. Den reala

kapitalkostnaden för investeringar i bostadssektorn ökade dock från 1,7 till 3,0

procent som en följd av skattereformen. Dessa kalkyler bekräftar att

bostadsinvesteringar var kraftigt gynnade före reformen och att det nya systemet

ger en betydligt mindre snedvridning.

 Av tekniska skäl har enbart de med förvärvsinkomster överstigande 1000

kronor medtagits.

 Ungdomar 18 år och äldre som bor kvar hos föräldrarna räknas som egna hushåll

 i

HINK. De har exkluderats i följande analyser då det saknas uppgifter om de

ekonomiska

förhållandena för deras föräldrar, vars ekonomi de ofta är beroende av. Det

ändrar

sammansättningen av bl.a. decilgrupp 1 (se underbilaga 3).

 Jämfört med regelanalyserna av saneringsprogrammet i avsnitt I beaktas i

framskrivningen fördelningseffekterna av sänkt moms på livsmedel och höjda

energiskatter endast indirekt genom effekterna via konsumentpriserna. Ändrade

regler

för förmån av fri bil, ändrad beskattning av pensionssparande och återställandet

 av

kapital- och förmögenhetsskatterna beaktas inte vid framskrivningen.

 Beräkningar har också gjorts där de samboendes inkomster delats helt lika.

Inte heller

detta antagande är invändningsfritt eftersom man inte kan utgå ifrån att t.ex.

en

lågavlönad kvinna i verkligheten kan disponera sin välbetalde mans inkomst,

även om

lagen säger så. När inkomsterna delas lika blir utvecklingen ungefär den som

beskrivs

för hushållen i avsnitt 6.

[REDACTED_EFTERNAMN], L.: Hushållens skulder och förmögenhet. Nordbanken 1997.

 I följande analyser används individvikter, i likhet med den förra

fördelningspolitiska

redogörelsen, för att alla personer skall ges lika tyngd när man bedömer

fördelningen av

ekonomiska resurser. Ett hushåll med två vuxna och tre barn ges således

betydligt större

vikt än ett ensamhushåll. I SCB:s officiella statistik används s.k.

hushållsvikter vilket

innebär att man ger större vikt till vad som händer ensamma personer än vad som

händer

samboende och barn.

 D9 är den inkomst som avgränsar de 10 procent hushåll med högst ekonomisk

standard.

 Atkinson, A.B. m.fl.: Income Distribution in OECD Countries. OECD 1995.

 Inräknas s.k. hemmaboende ungdomar i jämförelsen har ålderspensionärerna

samma

standard som genomsnittet för alla hushåll.

 Detta motsäger inte att offentliga socialförsäkringar utjämnar inkomster

jämfört med

marknadsbaserade försäkringar.

[REDACTED_EFTERNAMN], K.: Inkomstfördelningen i Sverige 1980-1991. Rapport 1993:1. SCB.

 Fritzell, J.: Is persistent low income an increasing phenomenon and a

necessary feature of post-industrial societies ? Trends in Sweden. Institutet

för social forskning. Stockholm.

PROP. 1997/98:1

 PROP. 1997/98:1

 12

 11

PROP. 1997/98:1

 PROP. 1997/98:1

 32

 31

34

33

PROP. 1997/98:1

 PROP. 1997/98:1

38

37

40

41

PROP. 1997/98:1

PROP. 1997/98:1

68

69

PROP. 1997/98:1

PROP. 1997/98:1

2

105

104

108

107

PROP. 1997/98:1

 PROP. 1997/98:1

 132

 109

132

133

PROP. 1997/98:1

 PROP. 1997/98:1

 134

 139

140

139

PROP. 1997/98:1

 PROP. 1997/98:1

 146

 145

166

165

PROP. 1997/98:1

 PROP. 1997/98:1

 184

 185

PROP. 1997/98:1

 PROP. 1997/98:1

 186

 187

PROP. 1997/98:1

 PROP. 1997/98:1

 212

 211

PROP. 1997/98:1

 PROP. 1997/98:1

216

 217

 222

 223

 232

 231

 234

 233

 236

 237

 240

 239

 246

 245

 274

 273

PROP. 1997/98:1

 PROP. 1997/98:1

 278

 279

PROP. 1997/98:1

 PROP. 1997/98:1

 294

 295

PROP. 1997/98:1

 PROP. 1997/98:1

 312

 311

PROP. 1997/98:1

 PROP. 1997/98:1

 4

 313

PROP. 1997/98:1

 348

 PROP. 1997/98:1

 349

PROP. 1997/98:1

 PROP. 1997/98:1

430

429

PROP. 1997/98:1

 PROP. 1997/98:1

 4

 431

 PROP. 1997/98:1

 455

PROP. 1997/98:1

456

PROP. 1997/98:1

 PROP. 1997/98:1

 480

 477

 PROP. 1997/98:1

 479