Regeringens proposition

1994/95:181

Vissa ändringar i miljölagstiftningen till följd av EU-medlemskapet

Prop.

1994/95:181

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 12 april 1995

Mona[REDACTED_EFTERNAMN]

 Laila Freivalds

 (Miljödepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås vissa ändringar i miljölagstiftningen till följd av

Sveriges anslutning till EU.

 I miljöskyddslagen och hälsoskyddslagen föreslås anpassningar av de regler som

infördes på grund av EES-avtalet. I propositionen bemyndigas således regeringen

att meddela föreskrifter som går utöver EG:s minimidirektiv i fråga om

gränsvärden m.m.. Dessa föreskrifter skall inte inverka på redan givna tillstånd

enligt miljöskyddslagen. Vidare föreslås en ändring av reglerna för omprövning

av villkor för tillstånd till miljöfarlig verksamhet. I hälsoskyddslagen

bemyndigas regeringen att meddela föreskrifter om luftkvalitet som går utöver

EG:s minimidirektiv.

 I lagen om kemiska produkter och renhållningslagen föreslås ändringar som har

till syfte att säkerställa tillämpningen av direkt gällande EG-förordningar på

miljöområdet. Ändringar föreslås när det gäller tillsynsregler, bestämmelser om

kompletterande föreskrifter och bestämmelser om straffansvar.

 I naturvårdslagen och lagen om förvaltning av samfälligheter föreslås några

lagtekniska justeringar.

 Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 juli 1995.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut.............. 4

2 Lagtext.................................. 5

 2.1 Förslag till lag om ändring i miljöskyddslagen (1969:387) 5

 2.2 Förslag till lag om ändring i hälsoskyddslagen (1982:1080) 9

 2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1985:426) om kemiska

 produkter............................ 10

 2.4 Förslag till lag om ändring i renhållningslagen (1979:596) 13

 2.5 Förslag till lag om ändring i naturvårdslagen (1964:822) 14

 2.6 Förslag till lag om ändring i lagen (1973:1150) om förvaltning av

 samfälligheter....................... 16

3 Ärendet och dess beredning............... 17

 3.1 Lagrådet............................. 17

4 Miljöskyddslagen och hälsoskyddslagen.... 18

 4.1 Föreskrifter för att genomföra EG-direktiv m.m. 18

 4.2 Omprövning av villkor för tillstånd.. 21

5 Kemikalie- och avfallslagstiftningen..... 23

 5.1 EG-förordningar på kemikalie- och avfallsområdet 23

 5.2 Export och import av kemikalier...... 24

 5.3 Risker med existerande ämnen......... 25

 5.4 Ämnen som bryter ned ozonskiktet..... 27

 5.5 Avfallstransporter................... 29

6 Författningskommentar.................... 31

 6.1 Förslaget till lag om ändring i miljöskyddslagen 31

 6.2 Förslaget till lag om ändring i hälsoskyddslagen 32

 6.3 Förslaget till lag om ändring i lagen om kemiska produkter 33

 6.4 Förslaget till lag om ändring i renhållningslagen 34

 6.5 Förslaget till lag om ändring i naturvårdslagen 34

 6.6 Förslaget till lag ändring i lagen om förvaltning av

 samfälligheter....................... 34

Bilaga 1 Hemställan från Statens naturvårdsverk om vissa för-

 fattningsändringar m.m............... 35

Bilaga 2 Departementspromemorian Ds 1995:9 ... 38

Bilaga 3 Departementspromemorians lagförslag.. 49

Bilaga 4 Sammanställning av remissyttranden över departementspromemorian

 och hemställan från Statens naturvårdsverk om vissa för-

 fattningsändringar................... 53

Bilaga 5 Lagrådsremissens lagförslag.......... 58

Bilaga 6 Lagrådets yttrande................... 67

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 12 april 1995 68

Rättsdatablad................................. 69

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

 antar regeringens förslag till

 1. lag om ändring i miljöskyddslagen (1969:387),

 2. lag om ändring i hälsoskyddslagen (1982:1080),

 3. lag om ändring i lagen (1985:426) om kemiska produkter,

 4. lag om ändring i renhållningslagen (1979:596),

 5. lag om ändring i naturvårdslagen (1964:822),

 6. lag om ändring i lagen (1973:1150) om förvaltning av samfälligheter.

2 Lagtext

2.1 Förslag till lag om ändring i miljöskyddslagen (1969:387)

 Härigenom föreskrivs[1] i fråga om miljöskyddslagen (1969:387)[2]

 dels att 5, 22, 24, 43 a och 45 §§ skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 5 a §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 5 §[3]

 Den som utövar eller ämnar utöva miljöfarlig verksamhet skall vidtaga de

skyddsåtgärder, tåla den begränsning av verksamheten och iakttaga de

försiktighetsmått i övrigt som skäligen kan fordras för att förebygga eller

avhjälpa olägenhet. Skyldigheten att avhjälpa olägenheter kvarstår även efter

det att verksamheten har upphört.

 Omfattningen av åligganden enligt första stycket bedöms med utgångspunkt i vad

som är tekniskt möjligt vid verksamhet av det slag som är i fråga och med

beaktande av såväl allmänna som enskilda intressen.

 Vid avvägningen mellan olika intressen skall särskild hänsyn tagas till å ena

sidan beskaffenheten av område som kan bli utsatt för störning och betydelsen av

störningens verkningar, å andra sidan nyttan av verksamheten samt kostnaden för

skyddsåtgärd och den ekonomiska verkan i övrigt av försiktighetsmått som kommer

i fråga.

 Regeringen eller den

myndighet som

regeringen bestämmer

meddelar de

föreskrifter angående

skyddsåtgärder,

begränsningar och

försiktighetsmått i

övrigt som på grund av

Sveriges av riksdagen

godkända åtaganden

enligt avtalet om

Europeiska ekonomiska

samarbetsområdet inte

får åsidosättas.

 5 a §

 Regeringen eller den

 myndighet som

 regeringen bestämmer får

 i fråga om miljöfarlig

 verksamhet meddela

 föreskrifter om sådana

 försiktighetsmått som

 inte får åsidosättas på

 grund av Sveriges

 medlemskap i

 Europeiska unionen.

 Om det behövs, får

 regeringen meddela

 föreskrifter om sådana

 försiktighetsmått som går

 utöver vad som följer

 av medlemskapet.

 22 §[4]

 Den som fått tillstånd Den som fått tillstånd

enligt denna lag till enligt denna lag till

miljöfarlig verksamhet miljöfarlig verksamhet

kan inte på grund av kan inte på grund av

bestämmelse i lagen bestämmelse i lagen

eller i häl- eller i häl-

soskyddslagen soskyddslagen

(1982:1080) eller i (1982:1080) eller i

renhållningslagen renhållningslagen

(1979:596) åläggas att (1979:596) åläggas att

upphöra med verk- upphöra med verk-

samheten eller att med samheten eller att med

avseende på denna vidta avseende på denna vidta

försiktighetsmått utöver försiktighetsmått utöver

vad som anges i till- vad som anges i till-

ståndsbeslutet, om inte ståndsbeslutet, om inte

annat följer av 23-25 §§, annat följer av 23-25 §§,

29 § andra stycket 29 § andra stycket

eller 40 § andra eller 40 § andra

stycket eller av stycket eller av sådana

föreskrifter som med- föreskrifter som

delats med stöd av 5 § meddelats med stöd av 5

sista stycket. a § första stycket.

 24 §

 Koncessionsnämnden får, efter vad som är skäligt, ändra eller upphäva gällande

villkor för en miljöfarlig verksamhet eller meddela nya villkor för den

 1. när tio år förflutit 1. när - från det att

från det att tillståndsbeslutet vann

tillståndsbeslutet vann laga kraft - förflutit

laga kraft, tio år eller den

 kortare tid som, på

 grund av vad som följer

 av Sveriges medlemskap

 i Euro-peiska unionen,

 föreskrivs av rege-

 ringen eller den

 myndighet som

 regeringen bestämmer,

 2. om den som har sökt tillståndet har vilselett tillståndsmyndigheten genom

att lämna oriktiga uppgifter av betydelse för tillståndet och ett förbud

framstår som en alltför ingripande åtgärd,

 3. när villkor som gäller för verksamheten åsidosatts på ett sätt som varit av

mer än ringa betydelse,

 4. om det genom verksamheten uppkommit någon

olägenhet som inte förutsågs när verksamheten tilläts och ett förbud framstår

som en alltför ingripande åtgärd,

 5. om förhållandena i omgivningen har ändrats väsentligt,

 6. om en från miljösynpunkt väsentlig förbättring kan uppnås med användning av

någon ny process- eller reningsteknik,

 7. om användandet av någon ny teknik för mätning eller uppskattning av förore-

ning eller annan störning skulle medföra väsentligt bättre förutsättningar för

att kontrollera verksamheten.

 I fall som avses i första stycket 4 får koncessionsnämnden också besluta om

andra åtgärder som behövs för att förebygga eller minska olägenheten för fram-

tiden.

 43 a §

 Bestämmelserna i Bestämmelserna i

38-40, 42 och 43 §§ 38-40, 41 a, 42 och 43 §§

gäller också i fråga om gäller också i fråga om

sådan verksamhet som sådan verksamhet som

omfattas av omfattas av

föreskrifter enligt föreskrifter enligt

8 a § andra stycket. 5 a § och 8 a § andra

 stycket.

 45 §[5]

 Den som med uppsåt eller av oaktsamhet

 1. bryter mot förbud som har meddelats med stöd av 8, 23 eller 41 § eller

åsidosätter sådana bestämmelser som har meddelats med stöd av 2 § tredje

stycket,

 2. underlåter att iakttaga föreskrift som regeringen har meddelat med stöd av

10 §,

 3. åsidosätter beslut, 3. åsidosätter beslut,

villkor eller andra villkor eller andra

föreskrifter som föreskrifter som

meddelats med stöd av 5 § meddelats med stöd av 5

sista stycket, 8 a a §,

andra stycket, 18 § 8 a § andra stycket, 18 §

första stycket, 19-21 §, första stycket, 19-21 §§,

21 a § andra stycket, 21 a § andra stycket,

24 §, 25 §, 27 §, 29 § 24 §, 25 §, 27 §, 29 §

andra stycket, 38 a §, andra stycket, 38 a §,

38 b § andra stycket 38 b § andra stycket

eller 41 §, eller 41 §,

 4. underlåter att iaktta föreläggande som har meddelats med stöd av 43 § första

stycket eller andra stycket första meningen,

 5. i ansökan eller annan handling som avges enligt denna lag eller enligt

föreskrift som har meddelats med stöd av lagen lämnar veder- börande myndighet

oriktiga uppgifter rörande ett förhållande av betydelse för prövning av en fråga

om tillstånd eller för tillsynen, döms, om gärningen inte är ringa, till böter

eller fängelse i högst två år. Har brottet begåtts med uppsåt och avsett

förpliktelse av väsentlig betydelse från miljösynpunkt, döms till fängelse i

högst två år.

 Om ett vitesföreläggande har överträtts, döms inte till ansvar enligt första

stycket för gärning som omfattas av föreläggandet.

 Till ansvar enligt första stycket döms inte, om ansvar för gärningen kan ådömas

enligt brottsbalken.

____________

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995.

 **Fotnot**

 [1]Jfr rådets direktiv 80/68/EEG av den 17

 december 1979 om skydd för grundvatten mot

 förorening genom vissa farliga ämnen (EGT nr L

 20, 26.1.1980, s. 43, Celex 380L0068), rådets

 direktiv 76/464/EEG av den 4 maj 1976 om

 förorening genom utsläpp av vissa farliga ämnen i

 gemenskapens vattenmiljö (EGT nr L 129,

 18.5.1976, s. 23, Celex 376L0464), rådets

 direktiv 82/176/EEG av den 22 mars 1982 om

 gränsvärden och kvalitetsmål för

 kvicksilverutsläpp från klor-alkaliindustrin (EGT

 nr L 81, 27.3.1982, s. 29, Celex 382L0176),

 rådets direktiv 83/513/EEG av den 26 september

 1983 om gränsvärden och kvalitetsmål för

 kadmiumutsläpp (EGT nr L 291, 24.10.1983, s.

 1, Celex 383L0513), rådets direktiv 84/156/EEG av

 den 8 mars 1984 om gränsvärden och kvalitetsmål

 för kvicksilverutsläpp från andra källor än

 klor-alkaliindustrin (EGT nr L 74, 17.3.1984, s.

 49, Celex 384L0156), rådets direktiv 84/491/EEG

 av den 9 oktober 1984 om gränsvärden och

 kvalitetsmål för utsläpp av hexaklorcyklohexan

 (EGT nr L 274, 17.10.1984, s. 11, Celex 384L0491)

 och rådets direktiv 86/280/EEG av den 12 juni

 1986 om gränsvärden och kvalitetsmål för utsläpp

 av vissa farliga ämnen som ingår i förteckning 1

 i bilagan till direktiv 76/464/EEG (EGT nr L 181,

 4.7.1986, s. 16, Celex 386L0280).

 [2]Lagen omtryckt 1989:363.

 [3]Senaste lydelse 1992:1543.

 [4]Senaste lydelse 1992:1543.

 [5]Senaste lydelse 1992:1543.

2.2 Förslag till lag om ändring i hälsoskyddslagen (1982:1080)

 Härigenom föreskrivs att 14 a § hälsoskyddslagen (1982:1080) skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

14 a §[1]

 Regeringen eller den Regeringen eller den

myndighet som myndighet som

regeringen bestämmer får regeringen bestämmer får

i den utsträckning det meddela föreskrifter om

behövs med hänsyn till sådana gränsvärden för

Sveriges av riksdagen högsta tillåtna halt i

godkända åtaganden luften av föroreningar

enligt avtalet om i form av kvävedioxid,

Europeiska ekonomiska svalveldioxid, sot och

samarbetsområdet bly som inte får

meddela föreskrifter om åsidosättas på grund av

gränsvärden för högsta Sveriges medlemskap i

tillåtna halt i luften Euro-peiska unionen.

av föroreningar i form Om det behövs, får

av kvävedioxid, regeringen meddela

svaveldioxid, sot och föreskrifter om sådana

bly. gränsvärden som går utöver

 de försiktighetsmått som

 följer av medlemskapet.

 Om det kan antas att gränsvärdena kan komma att överskridas skall kommunen mäta

förekomsten i luften av föroreningarna.

 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela närmare

föreskrifter om mätmetoder och redovisning av mätresultat.

______________

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995.

 **Fotnot**

 [1]Senaste lydelse 1992:1544.

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1985:426) om kemiska produkter

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1985:426) om kemiska produkter

 dels att 14, 20 och 21 §§ skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 4 a §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 4 a §

 Regeringen eller den

 myndighet som rege-

 ringen bestämmer får

 meddela de föreskrifter

 om hantering, import

 och export av kemiska

 produkter som behövs

 till följd av Sveriges

 medlemskap i

 Europeiska unionen.

 14 §

 Tillsynen över efterlevnaden av denna lag samt föreskrifter och villkor som har

meddelats med stöd av lagen skall utövas av den eller de myndigheter som

regeringen bestämmer.

 Tillsynen skall i den

 utsträckning regeringen

 föreskriver även avse

 efterlevnaden av för-

 ordningar som har

 beslutats av

 Europeiska gemenska-

 pen.

 20 §[1]

 Den som i fråga om kemiska produkter eller varor som avses i 1 § andra stycket

 1. med uppsåt eller av grov oaktsamhet bryter mot 5 §,

 2. med uppsåt eller av 2. med uppsåt eller av

oaktsamhet bryter mot oaktsamhet bryter mot

föreskrift, villkor föreskrift, villkor

eller förbud som med- eller förbud som med-

delats med stöd av delats med stöd av

5--13 §§ eller 5--13 §§,

 **Fotnot**

 [1]Senaste lydelse 1990:239.

 3. med uppsåt eller av oaktsamhet underlåter att fullgöra vad som åligger honom

enligt 15 §,

 4. med uppsåt eller av

 oaktsamhet underlåter

 att göra anmälan eller

 att lämna uppgifter

 enligt rådets förordning

 (EEG) nr 2455/92 av

 den 23 juli 1992 om

 export och import av

 vissa farliga

 kemikalier2 eller att

 lämna uppgifter enligt

 rådets förordning (EEG)

 nr 793/93 av den 23

 mars 1993 om bedömning

 och kontroll av risker

 med existerande ämnen3,

 5. med uppsåt eller av

 oaktsamhet bryter mot

 förbud eller underlåter

 att lämna uppgifter

 enligt rådets förord-

 ning (EG) nr 3093/94

 av den 15 december

 1994 om ämnen som

 bryter ned ozonskik-

 tet4 eller

 6. med uppsåt eller av

 oaktsamhet trans-

 porterar avfall i

 strid med rådets förord-

 ning (EEG) nr 259/93

 av den 1 feb-ruari

 1993 om övervakning och

 kontroll av avfall-

 stransporter inom,

 till och från Euro-

 peiska gemenskapen5,

 döms till böter eller fängelse i högst ett år.

 I ringa fall döms inte till ansvar.

 Till ansvar enligt första stycket döms inte om ansvar för gärningen kan ådömas

enligt brottsbalken eller enligt lagen (1960:418) om straff för varusmuggling.

 Den som har överträtt vitesföreläggande eller vitesförbud döms inte till ansvar

enligt denna lag för gärning som omfattas av föreläggandet eller förbudet.

 2EGT nr L 251, 29.8.1992, s. 13 (Celex 392R2455)

 3EGT nr L 84, 5.4.1993, s. 1 (Celex 393R0793)

 4EGT nr L 333, 22.12.1994, s. 1 (Celex 394R3093)

 5EGT nr L 30, 6.2.1993, s. 1 (Celex 393R0259)

 21 §

 Den som med uppsåt Den som med uppsåt

eller av oaktsamhet eller av oaktsamhet

lämnar oriktig uppgift lämnar oriktig uppgift

om förhållande av om förhållande av

betydelse i ansökan betydelse i ansökan

eller annan handling eller annan handling

som avges enligt denna som avges enligt denna

lag eller föreskrift lag, rättsakter som

som meddelats med stöd avses i 20 § första

av lagen döms till stycket 4, 5 eller 6

böter. eller föreskrift som

 meddelats med stöd av

 denna lag döms till

 böter.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995.

2.4 Förslag till lag om ändring i renhållningslagen (1979:596)

 Härigenom föreskrivs att 1 § renhållningslagen (1979:596) skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 §[1]

 Med hushållsavfall avses i denna lag avfall och orenlighet som härrör från

hushåll och därmed jämförligt avfall.

 Med hantering avses i lagen uppsamling, förvaring, bortforsling och slutligt

omhändertagande.

 Regeringen eller den Regeringen eller den

myndighet som rege- myndighet som rege-

ringen bestämmer får ringen bestämmer får

föreskriva att hushåll- 1. föreskriva att

savfall och annat hushållsavfall och

avfall får införas till annat avfall får föras

eller utföras ur riket in till eller föras ut

endast efter särskilt ur landet endast efter

tillstånd. särskilt tillstånd,

 2. i övrigt meddela

 sådana föreskrifter om

 begränsningar i fråga om

 avfallstransporter som

 följer av Sveriges

 medlemskap i Euro-

 peiska unionen.

 Med fastighetsinnehavare avses i lagen den som äger fastigheten eller den som

enligt 1 kap. 5 § fastighetstaxeringslagen (1979:1152) skall anses som fastig-

hetsägare.

___________

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995.

 **Fotnot**

 [1]Senaste lydelse 1993:1619.

2.5 Förslag till lag om ändring i naturvårdslagen (1964:822)

 Härigenom föreskrivs att 37, 40 och 41 §§ naturvårdslagen (1964:822) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 37 §

 Till böter eller Till böter eller

fängelse i högst sex fängelse i högst sex

månader döms den som med månader döms den som med

uppsåt eller av uppsåt eller av

oaktsamhet oaktsamhet

 1. bryter mot förbud 1. bryter mot förbud

eller föreskrift som eller föreskrift som

meddelats enligt 5, 8, meddelats enligt 5, 8,

10, 11, 14 §, 18 d § 10, 11, 14, 14 a - c §,

eller 19 § eller mot 18 d § eller 19 § eller

förbud enligt 20 § andra mot förbud enligt 20 §

stycket eller 21 § andra stycket eller

andra stycket, 21 § andra stycket,

 2. bryter mot 16 § första stycket första punkten eller, om ej gärningen är

ringa, mot 16 § första stycket andra punkten eller mot föreskrift som meddelats

enligt 16 § andra stycket,

 3. bryter mot 17 § andra stycket, om ej gärningen är ringa,

 4. utför täkt eller åtgärd för markavvattning utan att ha behövligt tillstånd

enligt 18 eller 18 c § eller bryter mot villkor eller föreskrift som har

meddelats i samband med sådant tillstånd,

 5. underlåter att fullgöra skyldighet som föreskrivits med stöd av 18 a §

eller 20 § första stycket,

 6. bryter mot 22 § första eller tredje stycket eller mot föreskrift som

meddelats i samband med medgivande enligt tredje stycket,

 7. åsidosätter stadgandet i 23 §, om ej gärningen sker på plats, till vilken

allmänheten icke äger tillträde eller har insyn, eller gärningen är ringa, eller

 8. uppför vilthägn i strid mot 24 a § eller åsidosätter villkor som är förenat

med tillstånd till vilthägn.

 Har brott som avses i första stycket 1 och 4 begåtts med uppsåt och är det i

övrigt att anse som grovt döms till fängelse i högst två år.

 Till ansvar enligt första eller andra stycket döms inte, om gärningen är belagd

med straff i brottsbalken. Om ett vitesföreläggande eller vitesförbud har

överträtts, får inte dömas till straff för gärning som omfattas av

föreläggandet.

 Utbyte av brott som avses i första stycket 4 skall förklaras förverkat, om det

ej är uppenbart oskäligt.

 40 §

En kommunal myndighets beslut enligt denna lag får överklagas hos länsstyrelsen.

 Beslut av annan Beslut av annan

statlig myndighet än statlig myndighet än

regeringen i ärende regeringen i ärende

enligt 13 §, 14 § tredje enligt 13 §, 14 b §, 17

stycket, 17 §, 20 § §, 20 § andra stycket,

andra stycket, 21 §, 22 21 § 22 §, 24 §, 24 a §,

§, 24 §, 24 a §, 39 § 39 § såvitt avser annat

såvitt avser annat än än handräckning eller 47 §

handräckning eller 47 § får överklagas hos

får överklagas hos kammarrätten. Beslut i

kammarrätten. Beslut i övrigt enligt denna lag

övrigt enligt denna lag av annan statlig

av annan statlig myndighet än regeringen

myndighet än regeringen får överklagas hos

får överklagas hos regeringen.

regeringen.

 Statens naturvårdsverk får överklaga beslut enligt denna lag eller enligt

bestämmelser som meddelats med stöd av lagen.

 Finner en myndighet Finner en myndighet

att den inte kan helt att den inte kan helt

bifalla en fram- bifalla en fram-

ställning från ställning från

Fortifikationsverket Fortifikationsverket

eller Vägverket om eller Vägverket om

undantag som avses i dispens som avses i 16

16 § fjärde stycket, a § första stycket,

skall ärendet hänskjutas skall ärendet hänskjutas

till regeringens till regeringens pröv-

prövning. ning.

 41 §

 Förbud eller föreskrift Förbud eller föreskrift

enligt 11 eller 14 § enligt 11, 14 eller 14

och beslut enligt 15 § a - c § och beslut

skall lända till enligt 15 § skall lända

efterrättelse utan till efterrättelse utan

hinder av förd klagan. hinder av förd klagan.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995.

2.6 Förslag till lag om ändring i lagen (1973:1150) om förvaltning av

samfälligheter

 Härigenom föreskrivs att 26 § lagen (1973:1150) om förvaltning av

samfälligheter skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 26 §

 Registrering av Registrering av

samfällighetsförening samfällighetsförening

sker på ansökan av sker på ansökan av

föreningens styrelse. föreningens styrelse.

Har sammanträde för Har sammanträde för

bildande av föreningen bildande av föreningen

hållits enligt 20 § hållits enligt 20 §

andra stycket tredje andra stycket andra

punkten, får regi- punkten, får regi-

strering ske också på strering ske också på

ansökan av den som ansökan av den som

hållit sammanträdet. hållit sammanträdet.

 Vid ansökningshandlingen skall fogas två bestyrkta avskrifter av stadgarna samt

en bestyrkt avskrift av protokoll från sammanträde enligt 20 §.

 Ansökningshandlingen skall innehålla uppgift om föreningens post- adress samt

styrelseledamöternas fullständiga namn, bostads- och postadress och telefon. Om

särskild firmatecknare utsetts, skall uppgift lämnas också om denne.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995.

3 Ärendet och dess beredning

De svenska miljöreglerna har i flera avseenden anpassats till följd av

EES-avtalet och medlemskapet i EU. På några punkter behöver dock miljöreglerna

kompletteras främst med hänsyn till medlemskapet i EU.

 Statens naturvårdsverk har i en skrivelse till regeringen den 20 december 1994

(dnr M94/5139/1) lämnat förslag bl.a. till ändringar i de bestämmelser i

miljöskyddslagen (1969:387) och hälsoskyddslagen (1982:1080) som infördes med

anledning av EES-avtalet. Naturvårdsverkets skrivelse fogas till denna

proposition som bilaga 1. I en inom Miljödepartementet upprättad

departementspromemoria Vissa ändringar i miljölagstiftningen till följd av

EU-medlemskapet (Ds 1995:9) föreslås ytterligare ändringar i miljöskyddslagen.

Dessutom föreslås i promemorian ändringar i lagen (1985:426) om kemiska

produkter och i renhållningslagen (1979:596).

 Departementspromemorian fogas till denna proposition som bilaga 2. De

lagförslag som finns i promemorian finns i bilaga 3. Departementspromemorian och

Naturvårdsverkets skrivelse har remissbehandlats. En förteckning över

remissinstanserna och en sammanställning av remissyttrandena finns i bilaga 4.

3.1 Lagrådet

Regeringen beslutade den 30 mars att inhämta Lagrådets yttrande över de

lagförslag som finns i bilaga 5. Lagrådet har lämnat förslagen utan erinran.

Lagrådets yttrande har tagits in som bilaga 6. Vissa redaktio- nella ändringar

har gjorts i lagtexten.

 Förslagen om ändring i naturvårdslagen och lagen om förvaltning av

samfälligheter, vilka förslag Lagrådet inte har granskat, faller i och för sig

inom Lagrådets granskningsområde. Förslagen är emellertid av sådan enkel

beskaffenhet att Lagrådets hörande skulle sakna betydelse. Lagrådets yttrande

har därför inte inhämtats beträffande dessa båda förslag.

4 Miljöskyddslagen och hälsoskyddslagen

4.1 Föreskrifter för att genomföra EG-direktiv m.m.

Regeringens förslag: Regeringen bemyndigas att

meddela föreskrifter enligt miljöskyddslagen i fråga

om försiktighetsmått som går utöver EG:s

minimidirektiv. På motsvarande sätt bemyndigas

regeringen att meddela föreskrifter enligt

hälsoskydds-lagen om luftkvalitet. Föreskrifter som

går utöver vad som följer av EG:s minimidirektiv

skall inte inverka på redan givna tillstånd enligt

miljöskyddslagen.

 Bestämmelserna om tillsyn i miljöskyddslagen

kompletteras så att tillsynsåtgärder kan vidtas för

att säkerställa att kraven i de föreskrifter som

grundas på EG-direktiven uppfylls. Straffreglerna

i miljöskyddslagen kompletteras så att straffansvar

gäller för överträdelser mot sådana föreskrifter som

avses i första stycket.

 Naturvårdsverkets förslag: Regeringen skall kunna meddela generella

föreskrifter som ställer strängare krav än Sveriges internationella

förpliktelser i fråga om miljöfarlig verksamhet. Föreskrifter som i fråga om

kravnivåer eller motsvarande överensstämmer med direktivet i fråga skall kunna

meddelas av en myndighet.

 Remissinstanserna: Förslaget tillstyrks eller lämnas utan invändningar av

flertalet remissinstanser. Sveriges Industriförbund förespråkar att ändringarna

inskränks till de språkliga justeringar som direkt föranleds av att Sverige

numera är medlem i EU. Om mera omfattande ändringar görs bör rättstryggheten för

tillståndshavare betonas. Koncessions-nämnden för miljöskydd anför bl.a. att den

föreslagna föreskriftsrätten möter principiella betänkligheter då en sådan

föreskriftsrätt synes kunna utnyttjas utan någon annan begränsning än att frågan

omfattas av ett EG-direktiv eller någon annan internationell förpliktelse.

Föreskriftsrätten bör enligt nämnden grundas på vissa i lag angivna kriterier.

Koncessionsnämnden påpekar också att tillsynsbestämmelserna i miljöskyddslagen

bör göras tillämpliga på de generella föreskrifterna.

 Skälen för regeringens förslag: I samband med EES-avtalets ikraftträdande

infördes ett nytt fjärde stycke i 5 § miljöskyddslagen, där det stadgas att

regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar de föreskrifter

om skyddsåtgärder, begränsningar och försiktighetsmått i övrigt som inte får

åsidosättas på grund av EES-avtalet (prop. 1992/93:60, bet. 1992/93:JoU10,

rskr. 1992/93:139). Enligt 2 a § miljöskyddsförordningen (1989:364) meddelar

Naturvårdsverket sådana föreskrifter.

 Naturvårdsverket har med utgångspunkt i Sveriges anslutning till EU föreslagit

att bestämmelsen i 5 § fjärde stycket miljöskyddslagen ändras, så att det klart

framgår att de nationella föreskrifterna vid behov kan gå längre än de

minimiregler som finns i EG-direktiven. Naturvårdsverket motiverar sitt förslag

med att det är nödvändigt att de föreskrifter som meddelas på miljöskyddets

område speglar en hög ambitionsnivå. Det kan därför enligt verket framstå som

otillfredsställande att införa sådana gränsvärden som motsvarar enbart den

miniminivå som anges i ett EG-direktiv, särskilt som detta ger omgivningen ett

felaktigt intryck i de fall kraven på verksamhetsutövaren sedan lång tid varit

betydligt strängare i Sverige.

 Regeringen anser att det är viktigt att den svenska rättsordningen verkligen

speglar förhållandena i vårt land och den ambitionsnivå som eftersträvas. Inte

minst gäller detta för miljörättens vidkommande, där en omfattande debatt har

förts i fråga om vad ett svenskt medlemskap i EU kan innebära för våra

möjligheter att behålla nationella regler.

 Med anledning av de synpunkter som framförs av Koncessionsnämnden för

miljöskydd bör understrykas att erfarenheterna från genomförandet av EES-avtalet

tydligt visar att det finns ett behov i vissa fall att gå längre i de svenska

föreskrifterna än vad som följer av EG-reglerna. Särskilt gäller detta äldre

EG-direktiv som innehåller bestämmelser vilka motsvarar en skyddsnivå som sedan

länge passerats i Sverige. Kemikalielagstiftningen, som är en relativt ny

lagstiftning, har redan denna möjlighet. Således har regeringen infört strängare

gränsvärden än EG föreskriver i fråga om metallhalten i avloppsslam för

jordbruksändamål. Det finns alltså starka skäl som talar för Naturvårdsverkets

förslag att också införa motsvarande möjlighet i miljöskyddslagen. Regeringen

föreslår därför att miljöskyddslagen ändras på så sätt att det anges att

regeringen får meddela generella föreskrifter i de fall det är lämpligt att

införa normer som går längre än vad som följer av EG:s minimidirektiv.

Föreskrifter som endast innebär ett genomförande av minimireglerna bör liksom

hittills kunna beslutas av en myndighet. Naturvårdsverkets förslag bör sålunda,

med vissa redaktionella ändringar och förtydliganden, införas bland

tillåtlighetsreglerna i miljöskyddslagen.

 I fråga om hur vidsträckt regeringens föreskriftsrätt skall vara bör följande

beaktas. Redan gällande ordning innebär för miljöskyddslagstiftningen att de

kravnivåer eller miljökvalitetsregler som följer av EU-medlemskapet skall

införlivas i svensk rätt genom Naturvårdsverkets försorg och att dessa

föreskrifter gäller framför vad som sägs i enskilda tillstånd. När en sådan

ordning som Naturvårdsverket nu föreslår införs, måste emellertid frågan om hur

regeringens föreskrifter förhåller sig till redan givna villkor i ett

tillståndsbeslut klaras ut.

 I samband med införandet av vissa områdesskydd med stöd av den föreslagna 8 a §

miljöskyddslagen uttalade Lagrådet (prop. 1984/85:10 s. 77) om förhållandet

mellan givna villkor i ett tillståndsbeslut och därefter meddelade generella

föreskrifter "att ett individuellt tillståndsbeslut i växande utsträckning kan

få ändrat innehåll på grund av senare meddelade generella föreskrifter inger så

pass starka betänkligheter av principiell natur att den bör tillgripas endast om

mycket tungt vägande skäl kan åberopas härför". Vid införandet av 5 § fjärde

stycket miljö-skyddslagen förelåg sådana skäl eftersom frågan var direkt

förknippad med Sveriges möjligheter att ingå EES-avtalet. Detta godtogs också av

Lagrådet. I förevarande ärende föreligger inga internationella förpliktelser som

tvingar Sverige att införa strängare generella föreskrifter än vad som följer av

EG-reglerna. Skälet att införa föreskrifterna är i stället att spegla den

aktuella svenska ambitionsnivån i fråga om skyddsnivåer eller motsvarande i de

fall EG:s bindande krav är så lågt ställda att ett direkt svenskt införlivande

skulle kunna ge det felaktiga intrycket att EG-nivåerna är godtagbara för

svenskt vidkommande. Den föreslagna ordningen förutsätter därför i praktiken

dels att det aktuella förhållandet reglerats genom ett EG-direktiv, dels att det

i Sverige, genom av riksdagen fastställda miljömål eller särskilda krav på

åtgärder för att förbättra tillståndet i miljön eller eljest, finns fastlagda

andra och högre krav om samma förhållande. Med andra ord avses regeringens före-

skrifter inte gå utöver vad som behövs för att åstadkomma en av riksdagen

beslutad eller på annat sätt etablerad skyddsnivå.

 De villkor som Koncessionsnämnden för miljöskydd och länsstyrelserna

fastställer liksom de krav miljömyndigheterna i övrigt uppställer torde normalt

spegla de svenska miljömålen. Det finns därför anledning att anta att det inte

finns något allmänt behov av att - i de fall som kan bli aktuella - låta de

generella föreskrifterna gälla framför villkoren. Mot bakgrund av detta och vad

Lagrådet tidigare uttalat som förutsättning för att låta generella föreskrifter

ta över villkor i tillståndsbeslut, saknas anledning att föreslå att de

generella föreskrifter som är strängare än EG:s minimidirektiv skall gälla

framför villkor i redan givna tillstånd enligt miljöskyddslagen. En sådan

lösning i fråga om förutsättningar för regeringen att meddela strängare

föreskrifter och dessa föreskrifters rättsverkan bör också tillgodose de

påpekanden av principiell natur som Koncessionsnämnden och Industriförbundet

framfört. En annan fråga som senare blir aktuell är om miljöskyddslagstiftningen

skall ge vidare möjligheter än i dag att införa generella föreskrifter i

allmänhet i enlighet med Miljöskyddskommitténs förslag. Denna fråga övervägs nu

av Miljöbalksutredningen.

 Bestämmelsen om föreskrifter bör tas in som en ny 5 a § i miljöskyddslagen, som

ersättning för nuvarande 5 § fjärde stycket. I övrigt bör reglerna om verkan av

tillstånd i 22 § ändras enligt vad som nu sagts och en följdändring göras i

straffreglerna i 45 §.

 Enligt 45 § miljöskyddslagen skall straffansvar gälla för överträdelser av

generella föreskrifter av det nu aktuella slaget. Som påpekas av

Koncessionsnämnden gäller dock inte tillsynsreglerna enligt miljöskyddslagen i

förhållande till de förpliktelser som följer av föreskrifterna. Regeringen anser

därför att det finns skäl att komplettera lagstiftningen på denna punkt. Således

bör 43 a § ändras så att även föreskrifter utfärdade med stöd av 5 a § omfattas

av tillsynsbestämmelserna. Dessutom bör möjligheten att förordna om rättelse

enligt 41 a § omfatta överträdelser av föreskrifter meddelade med stöd av 5 a §,

liksom för övrigt av föreskrifter enligt 8 a § andra stycket. Bland

hänvisningarna till tillsynsparagraferna bör därför även 41 a § ingå.

 Samtidigt som miljöskyddslagen ändrades med anledning av EES-avtalet ändrades

hälsoskyddslagen på motsvarande sätt. 5 § fjärde stycket miljöskyddslagen och 14

a § första stycket hälsoskyddslagen är i princip uppbyggda på samma sätt. Enligt

regeringens mening talar samma skäl som motiverar en ändring i miljöskyddslagen

för en motsvarande ändring i hälsoskyddslagen. Regeringen föreslår därför att 14

a § första stycket i hälsoskyddslagen ändras så att regeringen får meddela

generella föreskrifter om gränsvärden för högsta tillåtna halt i luften av föro-

re-ningar i form av kvävedioxid, svaveldioxid, sot och bly också för de fall

skyddsnivån i EG:s minimidirektiv i fråga om luftkvalitet ligger lägre än vad

som anses godtagbart för svenska förhållanden.

4.2 Omprövning av villkor för tillstånd

Regeringens förslag: Bestämmelserna om omprövning av

villkor för tillstånd enligt miljöskyddslagen

kompletteras, så att regeringen eller den

myndighet som regeringen bestämmer bemyndigas

meddela föreskrifter som innebär att hänsyn tas till

EG:s bestämmelser om obligatorisk omprövning.

 Departementspromemorians förslag: Överensstämmer i princip med regeringens.

 Remissinstanserna: Förslaget tillstyrks av flertalet remissinstanser. Statens

naturvårdsverk framhåller att tillstånd enligt miljöskyddslagen normalt inte ges

till utsläpp i sig. Viss tveksamhet kan råda om den föreslagna ändringen

formellt uppfyller direktivens krav på tidsbegränsade tillstånd.

Koncessionsnämnden för miljöskydd anmärker att EG-direktiven och promemorians

motivtext talar om omprövning av tillstånd, medan lagförslaget avser omprövning

av villkor för tillstånd. Stockholms kommun avstyrker förslaget till ändring i

24 § miljöskyddslagen och framhåller att den föreslagna ändringen inte

tillgodoser kravet på tidsbegränsade tillstånd i rådets direktiv 80/68/EEG.

Utgångspunkten bör vara att hela tillståndet ska vara tidsbegränsat och formellt

upphöra efter en fyraårsperiod.

 Skälen för regeringens förslag: Enligt rådets direktiv 80/68/EEG av den 17

december 1979 om skydd för grundvatten mot förorening genom vissa farliga ämnen

skall utsläpp av vissa ämnen i grundvattnet förbjudas. För andra ämnen gäller

krav på tillståndsprövning enligt bestämmelserna i direktivet innan utsläpp får

ske. Enligt artikel 11 gäller att tillstånden skall meddelas för en begränsad

tidsperiod och att de skall omprövas minst vart fjärde år. Tillstånden kan

därvid förnyas, ändras eller upphävas. I rådets direktiv 76/464/EEG av den 4 maj

1976 om förorening genom utsläpp av vissa farliga ämnen i gemenskapens

vattenmiljö finns en liknande bestämmelse om tidsbegränsning av tillstånd i

artikel 3.5. Enligt bestämmelsen krävs inte att omprövning skall ske vart fjärde

år. Det kravet finns dock i de dotterdirektiv som närmare anger gränsvärden m.m.

för de olika ämnena (artikel 3.2 i direktiv 82/176/EEG samt artikel 3.3 i

direktiven 83/513/EEG, 84/156/EEG, 84/491/EEG och 86/280/EEG).

 Miljöskyddslagen är uppbyggd kring en samlad prövning av utsläppen från en

miljöfarlig verksamhet. Utsläpp till vatten av det slag som avses i direktiven

utgör miljöfarlig verksamhet och omfattas därför av miljöskyddslagens

regelsystem. Villkor i tillstånd till miljöfarlig verksamhet kan omprövas enligt

24 § miljöskyddslagen, varvid gällande villkor kan upphävas eller ändras eller

nya villkor meddelas. En sådan omprövning kan enligt 24 § första stycket 1 ske

efter tio år. Under vissa förutsättningar kan dock omprövning ske efter kortare

tid enligt 24 § första stycket 2-7.

 De nämnda EG-direktiven omfattas av EES-avtalet. Vid den prövning av behovet

av lagstiftning som gjordes inför det avtalets ikraftträdande ansåg regeringen

(prop. 1992/93:60 s. 12) att det då inte fanns skäl att införa regler om ändrade

tider för omprövning av tillstånd till miljöfarlig verksamhet. Bl.a. hänvisades

till att frågan ingick i Miljöskyddskommitténs uppdrag att utarbeta ett förslag

till miljöbalk.

 I Miljöskyddskommitténs förslag till miljöbalk (SOU 1993:27) föreslogs att

omprövning av villkor för ett tillstånd till miljöfarlig verksamhet skulle kunna

ske "när tio år eller den kortare tid som följer av Sveriges internationella

förpliktelser har förflutit från det att tillståndsbeslutet vann laga kraft". I

den sedermera återkallade propositionen 1994/95:10 med förslag till miljöbalk

fanns en motsvarande bestämmelse i 13 kap. 31 §. Arbetet med en miljöbalk

fortsätter nu i Miljöbalksutredningen, som fått nya direktiv (Dir. 1994:134).

 Att miljöskyddslagens regler om omprövning på den aktuella punkten strider mot

bestämmelserna i de ovan nämnda EG-direktiven har i EES-sammanhang påpekats av

EFTA:s övervakningsmyndighet och ifrågasätts inte heller i proposition

1992/93:60. Det fortsatta arbetet med miljö-balken medför att en balk kan träda

i kraft tidigast år 1998. Mot den bakgrunden bör det nya förslaget till

miljöbalk inte avvaktas när det gäller omprövningstiden utan 24 § första stycket

1 miljöskyddslagen bör ändras nu. Ändringen bör utformas som ett bemyndigande

för rege-ringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att föreskriva om

kortare omprövningstid på grund av medlemskapet. Omprövningsmöjligheten bör

alltså avse villkoren för ett tillstånd, inte själva tillståndet, vilket bäst

överensstämmer med gällande ordning, som för övrigt torde godtas av EU enligt de

erfarenheter som vunnits vid implementeringen av EES-avtalet.

 Den nya regeln bör gälla även vid omprövning av villkor för tillstånd som

meddelats före ikraftträdandet. Den kortare omprövningstiden gäller bara i

förhållande till sådana villkor i tillstånden som avser utsläpp av de ämnen som

särskilt regleras genom de nämnda direktiven, vilka bör framgå av en förordning

eller av myndighetsföreskrifter.

5 Kemikalie- och avfallslagstiftningen

5.1 EG-förordningar på kemikalie- och avfallsområdet

Regeringens förslag: Ett bemyndigande för

regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer att meddela föreskrifter som kompletterar

EG:s förordningar om kemiska produkter och av-

fallstransporter tas in i lagen om kemiska

produkter och i renhållningslagen. Myndigheternas

tillsyn skall även avse de krav som anges i

EG-förordningarna.

 Departementspromemorians förslag: Överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: Förslagen tillstyrks eller lämnas utan invändningar.

 Skälen för regeringens förslag: EG:s miljöregler är i allmänhet utformade som

direktiv. På kemikalie- och avfallsområdet finns dock några EG-förordningar.

Förordningsformen väljs ofta för regler som avser export till och import från

tredje land. EG-reglerna om export och import av vissa farliga kemikalier, om

ozonnedbrytande ämnen och om avfallstransporter finns därför i förordningar. Det

gemensamma programmet för utvärdering av existerande kemikalier styrs också

genom en förordning.

 Sedan Sverige blivit medlem i EU gäller EG-förordningarna direkt enligt 2 §

lagen (1994:1500) med anledning av Sveriges anslutning till Europeiska unionen

och behöver inte överföras till det svenska regel-systemet. Däremot ställs det i

förordningarna bl.a. krav på att medlems-staterna skall säkerställa att de

åligganden fullgörs som gäller för enskilda enligt förordningarna. Detta kräver

vissa lagändringar.

 I det följande lämnas en närmare redogörelse för innehållet i förordningarna

och för konsekvenserna för den svenska lagstiftningen. Därvid behandlas också de

straffbestämmelser i kemikalielagstiftningen som behöver ändras, så att de även

omfattar överträdelser av EG-förordningarna. Det finns dock skäl att

inledningsvis ta upp några andra frågeställningar som är gemensamma för

förordningarna.

 EG-förordningarna innehåller bindande regler som delvis ersätter den svenska

lagstiftningen. Det finns dock ofta ett behov av nationella regler för att fylla

ut EG:s bestämmelser, eftersom dessa normalt inte i detalj reglerar t.ex. hur

tillämpningen hos de ansvariga myndigheterna skall gå till. Ett allmänt bemyndi-

gande att meddela de föreskrifter som behövs med anledning av Sveriges

internationella åtaganden på kemikalieområdet bör därför tas in i lagen om

kemiska produkter, LKP, som en ny 4 a §. Med hänsyn till EG-reglerna om avfall-

stransporter bör en motsvarande bestämmelse som rör sådana transporter tas in i

1 § renhållningslagen. Genom dessa regler klargörs regeringens befogenheter på

dessa områden samtidigt som det erinras om att det utöver den svenska lagstift-

ningen finns direkt verkande EG-regler.

 De behöriga myndigheterna måste kunna utöva tillsyn för att säkerställa att

enskilda fullgör de skyldigheter som gäller enligt EG-förordningarna. En sådan

utökad tillsynsbefogenhet måste regleras i lag. Lämpligen bör 14 § LKP

kompletteras med ett nytt stycke, av vilket framgår att bestämmelserna om

tillsyn i lagen i den utsträckning regeringen bestämmer även gäller efter-

levnaden av de skyldigheter som följer av direkt verkande EG-regler. Regeringen

kan sedan i förordningen (1985:835) om kemiska produkter ange de EG-förordningar

för vilka ett tillsynsansvar skall gälla.

5.2 Export och import av kemikalier

Regeringens förslag: EG-förordningen om export och

import av vissa kemikalier innehåller regler om

anmälningsskyldighet före export samt vissa krav på

uppgiftslämnande och märkning. När någon åsidosätter

förordningen genom att underlåta att lämna uppgifter

eller att lämna felaktiga uppgifter skall detta

leda till straffansvar enligt lagen om kemiska

produkter.

 Departementspromemorians förslag: Överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: Förslaget tillstyrks eller lämnas utan invändningar.

 Skälen för regeringens förslag: Genom rådets förordning (EEG) nr 2455/92 av den

23 juli 1992 om export och import av vissa farliga kemikalier införs i

gemenskapen det internationella s.k. PIC-systemet (Prior Informed Consent), ett

system som främst har till syfte att säkerställa att utvecklingsländerna på

förhand får möjlighet att ta ställning till om import av vissa särskilt farliga

kemikalier skall godtas. Enligt artikel 4 i förordningen gäller bl.a. att

exportören skall anmäla till den ansvariga myndigheten, när en kemikalie som

omfattas av förordningen för första gången skall exporteras till ett visst

tredje land. Myndigheten ombesörjer anmälan till mottagarlandet och underrättar

kommissionen om den planerade exporten. Vid därpå följande export av kemikalien

till samma tredje land skall exportören hänvisa till ett referensnummer som

erhålls från kommissionen. Kommissionen skall publicera uppgifter om vilka

restriktioner som gäller i förhållande till olika länder vid export av

kemikalierna. Exportlandets regler om klassificering och märkning av kemiska

produkter skall enligt artikel 7 tillämpas även vid export av kemikalier som

omfattas av förordningen.

 Medlemsstaterna skall utse behöriga myndigheter som svarar för tillämpningen av

reglerna (artikel 3) och besluta om lämpliga rättsliga eller administrativa

åtgärder vid överträdelser av förordningens bestämmelser (artikel 6).

 Bilagorna till förordningen har ändrats och uppdaterats två gånger genom

kommissionens förordning (EG) nr 41/94 av den 1 januari 1994 om ändring av

bilaga 2 till rådets förordning (EEG) nr 2455/92 om export och import av vissa

farliga kemikalier samt genom rådets förordning (EG) nr 3135/94 av den 15

december 1994 om ändring av bilaga 1 till rådets förordning (EEG) nr 2455/92 om

export och import av vissa farliga kemikalier.

 Förordningen nr 2455/92 ingår i EES-avtalet och har därför redan föranlett

ändringar i de svenska reglerna (prop. 1993/94:203 s. 289). Genom ett särskilt

regeringsbeslut har Kemikalieinspektionen utsetts till ansvarig myndighet vid

tillämpningen av förordningen. Kemikalieinspektionen och Sprängämnesinspektionen

har fått ett utvidgat bemyndigande i 25 § andra stycket förordningen (1985:835)

om kemiska produkter att meddela föreskrifter vid export av kemikalier.

 Kemikalieinspektionen har på grund av EES-avtalet inkorporerat EG-förordningen

i sina föreskrifter (KIFS 1994:7). Sedan Sverige blivit medlem i EU gäller dock

EG-förordningen direkt. Bemyndigandet i 25 § förordningen om kemiska produkter

hänvisar nu bara till EES-avtalet. Regeringen avser att ändra den hänvisningen

till att avse medlemskapet.

 Brott mot föreskrifter om uppgiftslämnande som begås med uppsåt eller av

oaktsamhet straffas enligt 20 § första stycket lagen (1985:426) om kemiska

produkter med böter eller fängelse i högst ett år. I andra stycket sägs att

ansvar inte utdöms i ringa fall. Enligt 21 § LKP kan bötesstraff utdömas om

någon med uppsåt eller av oaktsamhet lämnar oriktig uppgift om förhållande av

betydelse i ansökan eller annan handling som avges enligt lagen eller föreskrift

som meddelats med stöd av lagen.

 Dessa regler om straffansvar bör kompletteras. Underlåtenhet att göra anmälan

eller att lämna uppgifter enligt EG-förordningen bör kunna leda till straff

under samma förutsättningar som gäller vid överträdelse av motsvarande

nationella regler. Att lämna oriktig uppgift bör också kunna föranleda

straffansvar i de fall uppgiftslämnandet regleras direkt genom EG-förordningen.

5.3 Risker med existerande ämnen

Regeringens förslag: För att säkerställa att

uppgifter lämnas enligt rådets förordning om

utvärdering och kontroll av risker med existerande

ämnen införs straffansvar enligt lagen om kemiska

produkter vid underlåtenhet att lämna uppgifter

liksom om felaktiga uppgifter lämnas. När uppgifter

skall lämnas är i vissa fall oklart enligt

EG-förordningen av skäl som hänför sig till

tidpunkten för Sveriges anslutning till EU.

Kemikalielagstiftningen kompletteras därför i detta

avseende.

 Departementspromemorians förslag: Överensstämmer med rege-ringens.

 Remissinstanserna: Förslaget tillstyrks eller lämnas utan invändningar.

Riksåklagaren framhåller dock beträffande uppgiftslämnande enligt rådets

förordning (EEG) nr 793/93 om utvärdering och kontroll av risker med existerande

ämnen att det vore önskvärt att uppgifterna kunde lämnas förslagsvis den 1

oktober. Detta med hänsyn till att underlåtenhet att lämna uppgifterna kan

föranleda straffansvar.

 Skälen för regeringens förslag: Rådets förordning (EEG) nr 793/93 av den 23

mars 1993 om utvärdering och kontroll av risker med existerande ämnen ställer

krav på att tillverkare och importörer av ämnen som finns med i den s.k.

EINECS-förteckningen (European Inventory of Existing Commercial Substances)

skall lämna vissa uppgifter direkt till kommissionen. Uppgifterna gäller

importerade eller tillverkade mängder över tio ton, kemikalieklassificering

enligt EG:s regler och användningsområden. För ämnen som tillverkas eller

importeras i större kvantiteter än 1 000 ton per år krävs kompletterande data om

ämnenas farliga egenskaper. På grundval av de uppgifter som erhålls skall

kommissionen göra upp en förteckning över prioriterade ämnen, som i första hand

behöver undersökas med avseende på farliga egenskaper. För varje prioriterat

ämne skall en bestämd medlemsstat utses, vilken stat svarar för utvärderingen av

de uppgifter som erhållits och vid behov lämnar förslag till åtgärder.

Riskbedömningen och behovet av åtgärder diskuteras i en särskild kommitté.

Åtgärderna kan t.ex. bestå i att kommissionen lägger fram förslag till ändringar

i och tillägg till direktiv som begränsar användningen av farliga ämnen, i

första hand rådets direktiv 76/769/EEG av den 27 juli 1976 om tillnärmning av

medlemstaternas lagar och andra författningar om begränsning av användning och

utsläppande på marknaden av vissa farliga ämnen och preparat. Medlemsstaterna

skall utse behöriga myndigheter som svarar för tillämpningen av reglerna och

besluta om lämpliga rättsliga eller administrativa åtgärder för att säkerställa

att rapporteringsskyldigheten följs.

 Regler om hur riskbedömningen skall utföras av den medlemsstat som fungerar som

rapportör för ett visst ämne finns i kommissionens förordning (EG) nr 1488/94 om

principer för bedömningen av risker för människor och miljö med existerande

ämnen i enlighet med rådets förordning (EEG) nr 793/93.

 Riskbedömning av kemiska produkter regleras i Sverige i lagen (1985:426) om

kemiska produkter. Bestämmelser om skyldighet att lämna uppgifter finns i 8 - 10

§§ LKP. I förordningen (1985:835) om kemiska produkter finns regler i 12 -

15 a §§ om uppgiftslämnande till produktregistret. Kompletterande bestämmelser

meddelas av Kemikalieinspektionen.

 EG-förordningen ålägger medlemsstaterna att dels utse en eller flera behöriga

myndigheter som skall delta i genomförandet av förordningen i samarbete med

kommissionen, dels besluta om åtgärder i anledning av överträdelser av rapporte-

ringskraven. Den behöriga myndigheten har inte några uppgifter när det gäller

förhållandet till de enskilda uppgifts- lämnarna. Dessas uppgiftsskyldighet

gäller direkt i förhållande till kommissionen. Däremot sägs i EG-förordningen

att medlemsstaterna får kräva att samma uppgifter som lämnas till kommissionen

skall lämnas till den nationella myndigheten.

 De kompletterande nationella regler som behövs för tillämpningen av EG-för-

ordningen i Sverige bör tas in i lagstiftningen om kemiska produkter. För

svenskt vidkommande bör Kemikalieinspektionen fullgöra de uppgifter som ankommer

på den ansvariga myndigheten enligt EG-förordningen. För att säkerställa att

uppgifter lämnas till kommissionen enligt EG-förordningen bör vidare

straffbestämmelserna i 20 och 21 §§ LKP kompletteras på samma sätt som nyss

föreslagits i fråga om rådets förordningen (EEG) nr 2455/92 av den 23 juli 1992

om export och import av vissa farliga kemikalier. Bestämmelser om tillsyn och

andra kompletterande bestämmelser kan meddelas med stöd av bemyndigandet i den

föreslagna 4 a §.

 Det finns ett särskilt övergångsproblem vid tillämpningen av EG-förordningen.

Enligt artikel 3 skall uppgifter lämnas tolv månader och i vissa fall 24 månader

efter förordningens ikraftträdande. Tolvmånaders-perioden löpte ut den 4 juni

1994 och hade således redan löpt ut när Sverige blev medlem i EU. När EG-förord-

ningen togs med i EES-avtalet under hösten 1994 innehöll avtalet en

övergångsregel som innebär att 24-månadersperioden skall tillämpas för samtliga

uppgifter när det gäller EFTA-staternas uppgiftslämnande (jfr. prop. 1994/95:90,

bilaga 2). Detta medför att samtliga uppgifter skall lämnas senast den 4 juni

1995 enligt EES-avtalet. Någon motsvarande bestämmelse finns inte med i Sveriges

anslutningsavtal med EU. Det finns därför ett behov av en komplette-rande svensk

bestämmelse som fastslår när uppgifterna skall lämnas. En sådan bestämmelse kan

meddelas av regeringen eller den ansvariga myndigheten med stöd av det

föreslagna bemyndigandet i 4 a § LKP. Med hänsyn till att den nu aktuella

lagstiftningen föreslås träda i kraft den 1 juli 1995 och i enlighet med vad

Riksåklagaren anfört bör i en sådan regel anges att de ifrågavarande uppgifterna

skall lämnas senast den 1 oktober 1995.

5.4 Ämnen som bryter ned ozonskiktet

Regeringens förslag: Rådets förordning nr 3093/94 om

ämnen som bryter ned ozonskiktet ersätter delvis de

nuvarande svenska reglerna. EG-förordningen skall

därför kompletteras med regler i lagen om kemiska

produkter om sanktioner vid överträdelser av

förpliktelserna i förordningen. Ytterligare

bestämmelser om tillämpningen och om tillsyn

meddelas av regeringen eller den myndighet som

regeringen bestämmer.

 Departementspromemorians förslag: Överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: Förslaget tillstyrks eller lämnas utan invändningar.

 Skälen för regeringens förslag: Gemenskapens avvecklingsplan beträffande

ozonnedbrytande ämnen regleras i en helt ny förordning, rådets förordning (EG)

nr 3093/94 av den 15 december 1994 om ämnen som bryter ned ozonskiktet, som

ersätter den äldre förordningen (EEG) nr 594/91. Förordningen trädde i kraft den

23 december 1994. För vissa bestämmelser gäller att ikraftträdandet infaller

fyra eller sex månader därefter. EG-förordningen anknyter till den globala

överenskommelsen i det s.k. Montrealprotokollet, men innehåller en snabbare

avvecklingsplan för vissa ämnen. De ämnen som regleras är desamma som i

Montrealprotokollet, dvs. CFC, haloner, koltetraklorid, 1,1,1-trikloretan,

metylbromid, HBFC och HCFC (artikel 1).

 Utom i fråga om HCFC gäller enligt artikel 3 och 4 att varje producent är

skyldig att tillse att framställning, utsläppande på marknaden och användning

för eget bruk av ämnena upphör vid angivna tidpunkter. Kommissionen kan därefter

besluta om att vissa mängder av de kontrollerade ämnena skall tillåtas för s.k.

viktiga användningsområden, där alternativa produkter eller återvunna ämnen inte

finns tillgängliga, och utfärda licenser för dessa fall till användarna. I vissa

andra särskilt angivna fall kan också behöriga myndigheter i medlemsstaterna

medge undantag från förbuden.

 Import av ämnena kräver en importlicens, som utfärdas av kommissionen (artikel

6). Importen avvecklas i samma takt som hanteringen inom gemenskapen. Från

länder som inte är parter i Monteralprotokollet är import i princip förbjuden.

 För HCFC är avvecklingsplanen i stället utformad så att förbud successivt

införs för särskilt angivna användningsområden. Förbuden gäller utsläppande på

marknaden och för fri cirkulation samt import av utrustning tillverkad efter

ikraftträdandet (artikel 5).

 Förordningen innehåller också vissa allmänna förpliktelser i artikel 14 och 15

att vidta åtgärder för att omhänderta ämnen som inte längre används och för att

förhindra läckage.

 Producenter, importörer och exportörer av kontrollerade ämnen skall lämna

rapporter direkt till kommissionen enligt särskilda regler i artikel 17. Den

behöriga tillsynsmyndigheten i medlemsstaten skall bistå kommissionen när den

fullgör sina uppgifter enligt förordningen (artikel 18). Medlemsstaterna skall

besluta om straff vid överträdelser av bestämmelserna i förordningen och de

nationella regler som anknyter till den (artikel 19).

 De svenska bestämmelserna om ozonnedbrytande ämnen finns i förordningen

(1988:716) om CFC och halon m.m, som utfärdats med stöd av lagen (1985:426) om

kemiska produkter, LKP. Ett arbete med att anpassa den svenska förordningen till

EG-förordningen pågår inom regeringskansliet. En sådan anpassning är nödvändig

främst beroende på att vissa frågor som nu regleras i den svenska förordningen

också behandlas i EG-reglerna. Det svenska regelsystemet kan därför begränsas i

omfattning. Några stora förändringar i sak behöver inte göras eftersom

EG-förordningen grundas på artikel 130s i Romfördraget och därför innehåller

minimiregler, vilket innebär att Sverige kan behålla en strängare reglering i de

fall det framstår som befogat.

 Det faktum att en stor del av kontrollen av ozonnedbrytande ämnen i framtiden

kommer att regleras direkt genom EG-förordningen och inte med stöd av LKP medför

dock ett behov av utökade tillsynsbefogenheter för ansvariga myndigheter och

sanktionsmöjligheter vid överträdelser av EG-förordningens regler. Regler om

straff vid överträdelser av förpliktelserna i förordningen bör tas in i LKP.

Straffbestämmelserna bör bli tillämpliga vid brott mot förbuden i förordningen

och när uppgifter inte lämnas enligt förordningens krav eller oriktiga uppgifter

lämnas.

 Dessutom finns det ett allmänt behov av kompletterande svenska regler när det

gäller tillämpningen av EG-förordningen, bl.a. beträffande de svenska

myndigheternas tillämpning av bestämmelser om undantag från förbuden i

EG-förordningen i vissa fall. Sådana föreskrifter kan meddelas med stöd av de

bemyndiganden som föreslås i avsnitt 5.1.

5.5 Avfallstransporter

Regeringens förslag: Straffbestämmelserna i lagen

om kemiska produkter skall göras tillämpliga på

överträdelser av reglerna i EG-förordningen om

avfallstransporter eftersom EG-förordningen till

stora delar ersätter de svenska reglerna i

förordningen om export och import av farligt

avfall. Dessutom kompletteras renhållningslagen

med ett bemyndigande för regeringen eller den

myndighet som regeringen bestämmer att meddela de

föreskrifter som behövs på grund av Sveriges

medlemskap i EU.

 Departementspromemorians förslag: Överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: Förslaget tillstyrks eller lämnas utan invändningar.

 Skälen för regeringens förslag: I rådets förordning (EEG) nr 259/93 av den 1

februari 1993 om övervakning och kontroll av avfallstransporter inom, till och

från Europeiska gemenskapen finns regler om anmälan och tillstånd vid

avfallstransporter. Syftet med förordningen är att skapa ett kontrollsystem för

gränsöverskridande transporter av avfall. Förordningen reglerar

avfallstransporter såväl mellan medlemsländerna som från och till EG i

förhållande till tredje land. Förordningen är harmoniserad med reglerna i

Baselkonventionen 1989 om kontroll av gränsöverskridande transporter och

slutligt omhändertagande av farligt avfall och med OECD-rådets beslut 1992 om

motsvarande kontroll.

 I förordningen indelas avfall i olika klasser efter samma mönster som finns i

OECD-beslutet, dvs. avfallet förs upp på grön, gul eller röd lista. Även förord-

ningens kontrollsystem bygger i allt väsentligt på OECD-beslutet. I förordningen

görs skillnad på avfall för bortskaffande och för återvinning. För avfall på den

gröna listan som är avsett för återvinning gäller begränsade kontrollåtgärder.

 Den som avser att transportera avfall mellan medlemsländerna skall enligt

särskilda regler anmäla transporten till en behörig myndighet i

destinationslandet. Anmälan skall göras på en fastställd fraktsedel. För

flertalet transporter krävs tillstånd av destinationslandet, men för några typer

av transporter räcker det med att inga invändningar mot transporterna görs eller

att eventuella invändningar klaras ut under en angiven tid. Avsändarlandet och

transitländer skall få en anmälan och får göra invändningar mot transporten. I

förordningen anges på vilka grunder invändningar kan göras, t.ex. att den

planerade transporten strider mot nationella författningar om miljöskydd, allmän

ordning, typer av internationella åtaganden eller, vid avfall för återvinning,

att återvinningen inte kan anses ekonomiskt eller miljömässigt försvarbar.

 För avfall som skall bortskaffas får medlemsstaterna dessutom antingen

generellt eller i det enskilda fallet förbjuda transporter av avfall i syfte att

genomföra principerna om närhet, prioritering av återvinning och

självförsörjning. Undantag gäller dock för farligt avfall som uppkommer i så

liten mängd att det vore oekonomiskt att ta hand om det i avsändarlandet.

 Export utanför gemenskapen av avfall för bortskaffande är förbjuden till andra

länder än de EFTA-länder som också är parter i Baselkonventionen. Export av

avfall för återvinning är förbjuden med undantag av export till länder som

omfattas av OECD-beslutet eller som är parter i Baselkonventionen eller med

vilka EG eller enskilda medlemsländer ingått avtal som är förenliga med

EG-lagstiftningen och Baselkonventionen och uppfyller kraven på en miljöriktig

hantering. Vid all export måste mottagarlandet samtycka till importen. Export är

vidare inte tillåten, om det kan antas att avfallet inte kommer att hanteras på

ett miljövänligt sätt i landet. Liksom vid avfallstransporter mellan med-

lemsländerna finns vid export av avfall regler om anmälningsförfarande och

godkännande av transporter. All export av avfall till de s.k. ACP-staterna är

förbjuden. Även vid import av avfall till gemenskapen görs åtskillnad på avfall

för bortskaffande och för återvinning. Liknande regler som för export gäller vid

import både vad avser förbud mot import och vad avser anmälnings- och

tillståndsförfarande. Konventionen innehåller även regler om transit av

avfallstransporter genom medlemsstaterna.

 Om en transport inte kan fullföljas på avsett sätt skall avsändarmyndigheten se

till att anmälaren återsänder avfallet till avsändaren. Vid illegala transporter

som anmälaren är ansvarig för skall avsändarmyndigheten inom viss tid se till

att avfallet återförs samt bortskaffas eller återvinns på ett miljömässigt

godtagbart sätt. Om mottagaren är ansvarig för en illegal transport åvilar

ansvaret destinationsmyndigheten. Om varken anmälaren eller mottagaren är

ansvarig för den illegala transporten skall de behöriga myndigheterna samarbeta

för att avfallet skall bortskaffas eller återvinnas. Alla transporter skall

vidare omfattas av en ekonomisk garanti eller försäkring som täcker

transportkostnaderna samt kostnaderna för bortskaffning eller återvinning.

 Den svenska lagstiftningen på området utgörs av förordningen (1992:918) om

import och export av farligt avfall m.m. Den bygger liksom EG:s regler på

Baselkonventionen. Förordningen reglerar därför i stora delar samma områden som

EG-förordningen. I regeringskansliet pågår ett arbete med att anpassa den

svenska förordningen till EG:s regler.

 De svenska reglerna i förordningen om import och export m.m. bygger på bemyndi-

ganden att meddela föreskrifter om export och import i 1 § tredje stycket ren-

hållningslagen och på bemyndiganden i lagen om kemiska produkter, LKP, särskilt

11 §. När det gäller straffbestämmelser hänvisas i 23 § förordningen till LKP

och till varusmugglingslagen. Statens naturvårdsverk är enligt 22 §

tillsynsmyndighet och behörig myndighet enligt vad som följer av Sveriges

internationella åtaganden, dvs. Baselkonventionen.

 EG-förordningen ålägger medlemsstaterna att vidta lämpliga rättsliga åtgärder

för att förbjuda och bestraffa illegala transporter. Vad som avses med en

illegal transport framgår av artikel 26 i förordningen. En bestämmelse om

straffansvar vid illegal transport i förordningens mening bör tas in i 20 § LKP.

 Medlemsstaterna skall enligt EG-förordningen utse behörig myndighet att svara

för tillämpningen av förordningen. Statens naturvårdsverk bör utses till sådan

myndighet. Vidare skall ett kontaktorgan utses som skall svara för information

och vägledning. Naturvårdsverket bör svara även för denna uppgift. Verkets roll

bör framgå av den svenska förordningen. Naturvårdsverket bör också med stöd av

det föreslagna tillägget till 14 § LKP ges tillsynsbefogenheter när det gäller

efterlevnaden av EG-förordningen.

 De svenska föreskrifter som behövs för att komplettera EG-förordningen kan med-

delas med stöd av de föreslagna bemyndigandena i 4 a § LKP och 1 § renhållnings-

lagen.

6 Författningskommentar

6.1 Förslaget till lag om ändring i miljöskyddslagen

5 a §

Paragrafen, som är ny, reglerar möjligheten att meddela föreskrifter om sådana

försiktighetsmått som följer av eller är föranledda av Sveriges medlemskap i EU.

Paragrafen ersätter bestämmelsen i 5 § fjärde stycket, som tillkom med

anledning av EES-avtalet.

 En skyldighet för Sverige att meddela generella föreskrifter av det slag som

avses i paragrafen finns i några av EG:s direktiv på miljöområdet.

 En uppdelning har gjorts på två typer av föreskrifter. Första stycket blir

tillämpligt på föreskrifter med en skyddsnivå som helt överensstämmer med EG:s

minimidirektiv. Det andra stycket kan tillämpas när det finns behov att meddela

kompletterande föreskrifter som går utöver de skyddsnivåer som kommer till

uttryck i olika EG-direktiv. Med uttrycket "om det behövs" avses det för-

hållandet att EG:s rättsakt är ett minimidirektiv och att det för svenskt

vidkommande finns behov av föreskrifter för att överbrygga skillnaden mellan den

i direktivet avsedda skydds- eller kravnivån och den i Sverige beslutade eller

etablerade nivån. Med beslutad respektive etablerad nivå avses framförallt av

riksdagen fastställda miljömål eller särskilda krav på åtgärder för att

förbättra tillståndet i miljön och praxis i fråga om villkor vid tillståndspröv-

ning av miljöfarlig verksamhet liksom de värden som rekommenderas av

Naturvårdsverket i Allmänna råd eller motsvarande information.

 Av andra stycket följer att föreskrifter som går utöver EG:s minimidirektiv

meddelas av regeringen. Rätten att meddela föreskrifter som överensstämmer med

EG:s minimidirektiv kan däremot delegeras till en myndighet.

 Föreskrifter som går utöver kraven i EG:s minimidirektiv skall inte gälla

framför villkor i redan givna tillstånd enligt miljöskyddslagen.

22 §

I första stycket har en tidigare hänvisning till 5 § sista stycket ersatts av en

hänvisning till 5 a § första stycket. Ändringen medför, såsom framhållits under

kommentaren till 5 a §, att föreskrifter som går utöver krav i EG:s

minimidirektiv inte skall gälla framför villkor i redan givna tillstånd enligt

miljöskyddslagen.

24 §

Ändringen i första stycket 1 medför att regeringen eller den myndighet som

regeringen bestämmer med hänsyn till medlemskapet i EU får föreskriva att en

kortare omprövningstid för villkor i tillstånden än tio år införs i de fall

detta följer av medlemskapet i EU. Bestämmelsen gäller även villkor som

meddelats före ikraftträdandet. Som framgår av avsnitt 4.2 i den allmänna

motiveringen krävs till följd av EG:s regler en omprövningstid på fyra år

beträffande villkor som avser utsläpp av vissa ämnen i vatten.

43 a §

Behöriga tillsynsmyndigheter måste kunna utöva tillsyn för att säkerställa att

enskilda efterlever de förekrifter som meddelats i anledning av olika

EG-direktiv. Genom en hänvisning till föreslagna 5 a § kommer föreskrifter som

meddelats med stöd av 5 a § att omfattas av tillsynsbestämmelserna.

 Därutöver införs en hänvisning till 41 a § vilket ger tillsynsmyndigheten

möjlighet att förordna om rättelse vid överträdelse av föreskrift meddelad med

stöd av 5 a §, liksom för övrigt av föreskrifter enligt 8 a § andra stycket.

45 §

I första stycket tredje punkten har den tidigare hänvisningen till 5 § sista

stycket ersatts av en hänvisning till 5 a §.

6.2 Förslaget till lag om ändring i hälsoskyddslagen

14 a §

I paragrafen har införts bestämmelser som innebär en liknande reglering av

möjligheten att meddela föreskrifter som i 5 a § miljöskyddslagen. Bestämmelsen

avser dock enbart gränsvärden för luftföroreningar. Enligt andra stycket får

regeringen meddela längre gående föreskrifter om gränsvärden för högsta tillåtna

halt i luften av vissa specificerade föroreningar i de fall där skyddsnivån i

EG:s minimidirektiv i fråga om luftkvalitet ligger under den i Sverige beslutade

eller etablerade skydds- nivån. Med beslutad respektive etablerad skyddsnivå

avses framförallt av riksdagen fastställda miljömål eller särskilda krav på

åtgärder för att förbättra tillståndet i miljön och praxis i fråga om villkor

vid tillståndsprövning av miljöfarlig verksamhet liksom de rekommendationer om

luftkvalitet som beslutas av WHO eller Socialstyrelsen.

6.3 Förslaget till lag om ändring i lagen om kemiska produkter

4 a §

Paragrafen är ny och innehåller ett allmänt bemyndigande att meddela de

föreskrifter som behövs på kemikalieområdet med anledning av Sveriges medlemskap

i Europeiska unionen. EG-förordningar på kemikalie- och avfallsområdet ersätter

delvis den svenska lagstiftningen. Dessa förordningar behöver ofta kompletteras

med nationella regler om exempelvis den praktiska utformningen av

tillståndsprövning eller annan tillämpning hos ansvariga myndigheter.

14 §

Det nya andra stycket innebär att bestämmelserna om tillsyn i lagen i den ut-

sträckning regeringen bestämmer även gäller efterlevnaden av de skyldigheter som

följer av direkt verkande EG-regler.

20 §

Ändringen i punkten 4 medför att straffansvaret utvidgas till att även omfatta

uppgiftslämnande som regleras direkt genom rådets förordning (EEG) nr 2455/92 av

den 23 juli 1992 om export och import av vissa farliga kemikalier och genom

rådets förordning (EEG) nr 793/93 av den 23 mars 1993 om utvärdering och

kontroll av risker med existerande ämnen. Underlåtenhet att göra sådana

anmälningar och lämna sådana uppgifter som förutsätts i förordningarna blir

således straffbelagda under samma förutsättningar som gäller vid överträdelse av

motsvarande nationella regler.

 Punkten 5 innebär på samma sätt att straffansvaret utvidgas till att omfatta

överträdelser av förbuden i rådets förordning (EG) nr 3093/94 av den 15 december

1994 om ämnen som bryter ned ozonskiktet liksom underlåtenhet att lämna

uppgifter enligt förordningen.

 Punkten 6 innebär att straffansvaret utvidgas till att omfatta överträdelser av

förpliktelserna i rådets förordning (EEG) nr 259/93 av den 1 februari 1993 om

övervakning och kontroll av avfallstransporter inom, till och från Europeiska

gemenskapen. Enligt artikel 26.5 i förordningen skall medlemsstaterna vidta

lämpliga rättsliga åtgärder för att förbjuda och bestraffa illegala transporter.

Sådana transporter definieras i artikel 26.1. Brott mot EG-förordningens be-

stämmelser om illegala transporter leder således till straff under samma

förutsättningar som gäller vid överträdelse av de nationella reglerna.

21 §

Ändringen innebär att straffansvaret för oriktig uppgift utvidgas till att

omfatta även uppgifter som lämnas enligt de rättsakter som avses i 20 § första

stycket 4, 5 eller 6.

6.4 Förslaget till lag om ändring i renhållningslagen

1 §

Tredje stycket har kompletterats med ett allmänt bemyndigande för regeringen

eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela de föreskrifter som

behövs i fråga om avfallstransporter på grund av Sveriges medlemskap i Euro-

peiska unionen.

6.5 Förslaget till lag om ändring i naturvårdslagen

37 §

Genom lag (1994:1821) om ändring i naturvårdslagen, som trädde i kraft den 1

januari 1995, delades den tidigare särskilda bestämmelsen till skydd för växt-

och djurarter, 14 §, i tre paragrafer (14, 14 a och 14 b §§). Bestämmelserna i

14, 14 a och b §§ innehåller bemyndiganden för regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter till fredande av vilt levande

exemplar av en djur- eller växtart. Ett liknande bemyndigande för regeringen

eller den myndighet som regeringen bestämmer infördes i 14 c §, som syftar till

att skapa skydd för vilt levande djur- och växtarter eller naturmiljön mot

verksamhet som avser utsättande av exemplar av en vilt levande djur- eller

växtart i naturmiljön.

 I 37 § första stycket 1 har, som en konsekvens av ändringarna, den tidigare

hänvisningen till 14 § ersatts av en hänvisning till 14 och 14 a - c §.

40 §

I andra stycket har, av samma skäl som framhållits under kommentaren till 37 §

den tidigare hänvisningen till 14 § tredje stycket ersatts av en hänvisning till

14 b §.

 Genom lag (1991:641) om ändring i naturvårdslagen överflyttades bestämmelserna

om strandskyddsdispens från 16 § till 16 a §. I fjärde stycket har den tidigare

hänvisningen till 16 § fjärde stycket därför ersatts av en hänvisning till 16 a

§ första stycket.

41 §

Den tidigare hänvisningen till 14 § har, av samma skäl som framhållits under

kommentaren till 37 §, ersatts av en hänvisning till 14 eller 14 a - c §.

6.6 Förslaget till lag ändring i lagen om förvaltning av samfälligheter

26 §

I första stycket andra punkten har den tidigare hänvisningen till 20 § andra

stycket tredje punkten ändrats till 20 § andra stycket andra punkten. Ändringen

är en justering på grund av tidigare lagstiftning och innebär ingen förändring i

sak.

STATENS NATURVÅRDSVERK 1994-12-20 749-5559-94

 Miljö- och Naturresurs-

 departementet

 103 33 STOCKHOLM

Hemställan om vissa författningsändringar m.m.

Med anledning av erfarenheter som vunnits i samband med EES-avtalet och inför

ett förestående EU-medlemskap vill Naturvårdsverket anföra följande beträffande

det formella införandet av EG-direktiv på miljöområdet.

 1. Naturvårdsverket anser det nödvändigt att, då föreskrifter meddelas, detta

sker på en hög ambitionsnivå. Det kan därför i bland te sig otillfredsställande

om gränsvärdena i EGs minimidirektiv skall införas rakt av i svensk

lagstiftning. Detta kan ge fel signaler bl.a. i de fall där de nationella kraven

sedan lång tid tillbaka varit betydligt strängare. Det är således viktigt dels

att det finns klara och entydiga bestämmelser huruvida Naturvårdsverket kan

meddela föreskrifter om strängare krav än de som finns i direktiven dels, om

Naturvårdsverket inte har möjlighet att göra detta, att det finns regler för hur

man skall gå tillväga för att meddela föreskrifter med en strängare generell

kravnivå än EG-direk-tiven. Ett sätt att lösa detta är att regeringen får

meddela krav på en strängare nivå än EGs minimidirektiv. Naturvårdsverket bör då

ha möjligheter att meddela föreskrifter med den kravnivå som finns i ett

direktiv.

 2. I samband med att Sverige ansluter sig till EG bör "europeiska ekonomiska

samarbetsområdet" i 5 § 4 st miljöskyddslagen och 14 a § hälsoskyddslagen

kompletteras alternativt ersättas med en hänvisning till "Sveriges anslutning

till fördraget om upprättande av europeiska gemenskapen". Alternativt kan man

tänka sig den lösning som föreslås i nedanstående förslag till lagtext.

 3. I flera direktiv finns direkta eller indirekta krav på rapportering från

verksamhetsutövaren. Exempelvis finns i artikel 14 i rådets direktiv om

begränsning av utsläpp till luften av vissa föroreningar från stora

förbränningsanläggningar (88/609/EEG) krav på rapportering av mätningar. I

rådets direktiv om förhindrande av luftförorening från nya kommunala

avfallsförbränningsanläggningar (89/369/EEG) artikel 9 och i rådets direktiv om

minskning av luftförorening från befintliga kommunala avfallsanläggningar

(89/429/EEG) artikel 8 finns krav på att allmänheten skall få information om

resultaten av kontrollmätningar. Om ett krav på rapportering skall kunna ställas

på verksamhetsutövaren är det lämpligt att detta kommer till uttryck i

lagstiftningen. Detta skulle kunna ske genom ett bemyndigande till regeringen

eller den myndighet som regeringen bestämmer att ställa sådant krav då det

behövs för att implementera EG-regler.

 4. I artikel 7 och 8 rådets direktiv 88/609/EEG, i artikel 8 rådets direktiv

89/369/EEG och i artikel 7 rådets direktiv 89/429/EEG finns krav på vilka beslut

den behöriga myndigheten skall fatta om fastställda gränsvärden överskrids. Om

ett direktivs gränsvärden införs i svensk rätt genom regeringsförordning eller

myndighetsföreskrifter kommer "behörig myndighets" beslut i detta fall rent

faktiskt att innebära ett beslut om undantag från förordningen eller

myndighetsföreskriften. Behörig myndighets möjlighet att fatta denna typ av

beslut bör komma till uttryck i lagstiftningen.

 5. I artikel 7 i rådets direktiv om förorening genom utsläpp av vissa farliga

ämnen i gemenskapens vattenmiljö (76/464/EEG) föreskrivs att program skall

upprättas. I artikel 17 i rådets direktiv om rening av avloppsvatten från

tätbebyggelse (91/271/EEG) ställs krav på att ett program upprättas för

genomförande av direktivet. Det ligger nära till hands att Naturvårdsverket

upprättar dylika program. Detta bör dock klargöras genom att SNV ges i uppdrag

att upprätta sådant program.

 6. I artikel 11 i rådets direktiv (76/464/EEG) krävs att den behöriga

myndigheten skall upprätta en förteckning över vissa utsläpp till vissa vatten.

Det faller sig naturligt att SNV upprättar denna förteckning. En sådan uppgift

bör klargöras genom att regeringen uppdrar åt Naturvårdsverket att fullgöra

denna uppgift.

Hemställan

Med hänvisning till vad som ovan sagts hemställer Naturvårdsverket

 att ändringar införs i miljöskyddslagen och hälsoskyddslagen i enlighet med

bilagt förslag till författningsändringar.

 att det klargörs vem som har ansvaret för förteckningar och program enligt vad

som anförs under punkt 5 och 6.

Mats[REDACTED_EFTERNAMN]

 Kitty Victor

Förslag till författningsändringar

5 § 4 st miljöskyddslagen

 Regeringen får i anledning av internationella förpliktelser som Sverige åtagit

sig meddela föreskrifter om

 - skyddsåtgärder

 - begränsningar av verksamhet

 - utsläppsgränser

 - kontroll

 - rapportering

 - försiktighetsmått i övrigt

 För att uppfylla internationella förpliktelser som Sverige åtagit sig får den

myndighet som regeringen bestämmer meddela sådana föreskrifter om föreskrifterna

inte går utöver vad som följer av förpliktelserna.

2 a § miljöskyddsförordningen

 För att uppfylla förpliktelser som Sverige har åtagit sig får Statens

naturvårdsverk meddela föreskrifter om

 - skyddsåtgärder

 - begränsningar av verksamhet

 - utsläppsgränser

 - kontroll

 - rapportering

 - försiktighetsmått i övrigt

om föreskrifterna inte går utöver vad som följer av förpliktelserna.

14 a § hälsoskyddslagen

 Regeringen får, i anledning av internationella förpliktelser som Sverige åtagit

sig, meddela föreskrifter om gränsvärden för högsta tillåtna halt i luften av

föroreningar i form av kvävedioxid, svaveldioxid, sot och bly.

 För att uppfylla internationella förpliktelser som Sverige åtagit sig får den

myndighet som regeringen bestämmer meddela sådana föreskrifter om föreskrifterna

inte går utöver vad som följer av förpliktelserna.

9 a § hälsoskyddsförordningen

 För att uppfylla internationella förpliktelser som Sverige åtagit sig får

Statens naturvårdsverk meddela föreskrifter om gränsvärden för högsta tillåtna

halt i luften av föroreningar i form av kvävedioxid, svaveldioxid, sot och bly

om föreskrifterna inte går utöver vad som följer av förpliktelserna.

Departementspromemorian (Ds 1995:9) Vissa ändringar i miljölagstiftningen till

följd av EU-medlemskapet

1 Inledning

Under hösten 1994 har ett stort antal ändringar i den svenska miljöreglerna

beslutats inför medlemskapet i EU. På några punkter behöver dock kompletteringar

göras. Statens naturvårdsverk har i en skrivelse till regeringen den 20

december 1994 (dnr. M94/5139/1) bl.a. lämnat förslag till ändringar i de

bestämmelser i miljöskyddslagen (1969:387) och hälsoskyddslagen (1982:1080) som

infördes med anledning av EES-avtalet. I denna promemoria föreslås vissa andra

lagändringar på grund av medlemskapet. Det gäller dels en ändring av reglerna om

omprövning av tillstånd till miljöfarlig verksamhet som komplettering till

naturvårdsverkets förslag, dels vissa bestämmelser för att säkerställa tillämp-

ningen av direkt gällande EG-förordningar på miljöområdet.

Förslagen till lagändringar framgår av avsnitt 4. Ändringarna bör träda i kraft

den 1 juli 1995.

2 Omprövningstid för tillstånd enligt miljöskydds-

lagen

Förslag: Bestämmelserna om omprövning av tillstånd i

miljöskyddslagen kompletteras, så att hänsyn tas

till EG:s om bestämmelser om obligatorisk

omprövning av tillstånden efter viss tid när det

gäller vissa vattenföroreningar.

Gällande EG-regler

Enligt rådets direktiv 80/68/EEG av den 17 december 1979 om skydd för

grundvatten mot förorening genom vissa farliga ämnen skall utsläpp av vissa

ämnen i grundvattnet förbjudas. För andra ämnen gäller krav på

tillståndsprövning enligt bestämmelserna i direktivet innan utsläpp får ske.

Enligt artikel 11 gäller att tillstånden skall meddelas för en begränsad

tidsperiod och att de skall omprövas minst vart fjärde år. Tillstånden kan

därvid förnyas, ändras eller upphävas.

 I rådets direktiv 76/464/EEG av den 4 maj 1976 om förorening genom utsläpp av

vissa farliga ämnen i gemenskapens vattenmiljö finns en liknande bestämmelse om

tidsbegränsning av tillstånd i artikel 3.5. Enligt bestämmelsen krävs inte att

omprövning skall ske vart fjärde år. Det kravet finns dock i de dotterdirektiv

som närmare anger gränsvärden m.m. för de olika ämnena (artikel 3.2 i direktiv

82/176/EEG samt artikel 3.3 i direktiven 83/513/EEG, 84/156/EEG, 84/491/EEG och

86/280/EEG).

 I förslaget till nytt direktiv om en integrerad miljöprövning (IPPC, integrated

pollution prevention and control) är utgångspunkten i artikel 12 en tioårig

omprövningsperiod för tillstånd till miljöfarlig verksamhet, men samtidigt anges

att andra perioder kan bestämmas genom särskild gemenskapslagstiftning. Beslut

om detta direktiv, som delvis kommer att ersätta direktiv 76/464/EEG, har ännu

inte fattats.

Ändrade regler om omprövning

Utsläpp i vatten av det slag som avses i direktiven utgör miljöfarlig verksamhet

och omfattas därför av miljöskyddslagens (1969:387) regelsystem. Ett tillstånd

till miljöfarlig verksamhet kan omprövas enligt 24 § miljöskyddslagen, varvid

gällande villkor kan upphävas eller ändras eller nya villkor meddelas. En sådan

omprövning kan enligt 24 § första stycket 1 ske efter tio år. Om vissa särskilda

villkor är uppfyllda, kan dock omprövning ske efter kortare tid enligt 24 §

första stycket 2-7. De nämnda EG-direktiven ingår i EES-avtalet. Vid den

prövning av behovet av lagstiftning som gjordes inför det avtalets

ikraftträdande ansåg regeringen (prop. 1992/93:60 s. 12) att det då inte fanns

skäl att införa regler om ändrade tider för omprövning av tillstånd till

miljöfarlig verksamhet. Bl.a. hänvisades till att frågan ingick i

miljöskyddskommitténs uppdrag att utarbeta ett förslag till miljöbalk.

 I miljöskyddskommitténs förslag till miljöbalk (SOU 1993:27) föreslogs att

omprövning av ett tillstånd till miljöfarlig verksamhet skulle kunna ske "när

tio år eller den kortare tid som följer av följer av Sveriges internationella

förpliktelser har förflutit från det att tillståndsbeslutet vann laga kraft". I

den sedermera återkallade propositionen 1994/95:10 med förslag till miljöbalk

fanns en motsvarande bestämmelse i 13 kap. 31 §. Arbetet med en miljöbalk

fortsätter nu i Miljöbalksutredningen, som fått nya direktiv (Dir. 1994:134).

 Att miljöskyddslagens regler om omprövning på den aktuella punkten strider mot

bestämmelserna i de ovan nämnda EG-direktiven har i EES-sammmanhang påpekats av

EFTA:s övervakningsmyndighet och ifrågasätts inte heller i proposition

1992/93:60. Det fortsatta arbetet med miljöbalken medför att en balk kan träda i

kraft tidigast år 1997. Mot den bakgrunden bör det nya förslaget till miljöbalk

inte avvaktas när det gäller omprövningstiden utan 24 § första stycket 1 miljös-

kyddslagen ändras nu. Ändringen bör utformas enligt förslaget i prop.

1994/95:10.

 Den nya regeln bör gälla även vid omprövning av tillstånd som meddelats före

ikraftträdandet. Den kortare omprövningstiden gäller bara i förhållande till

sådana villkor i tillstånden som avser utsläpp av de ämnen särskilt regleras

genom de nämnda direktiven. I vilka fall bestämmelsen är tillämplig bör framgå

av en förordning eller av myndighetsföreskrifter.

3 Förordningar på kemikalie- och avfallsområdet

Förslag: Bemyndiganden för regeringen eller en myndighet

att meddela föreskrifter som kompletterar EG:s

förordningar om kemiska produkter och avfallstransporter

tas in i lagen (1985:426) om kemiska produkter

respektive renhållningslagen (1979:596). Myndigheternas

tillsyn skall även avse kraven i EG-förordningarna.

EG:s miljöregler är i allmänhet utformade som direktiv. På kemikalie- och av-

fallsområdet finns dock några EG-förordningar. Förordningsformen väljs ofta för

regler som avser export till och import från tredje land. EG-reglerna om export

och import av vissa farliga kemikalier, om ozonnedbrytande ämnen och om

avfallstransporter finns därför i förordningar. Det gemensamma programmet för

utvärdering av existerande kemikalier styrs också genom en förordning.

 Sedan Sverige blivit medlem i EU gäller EG-förordningarna direkt enligt 2 §

lagen (1994:1500) med anledning av Sveries anslutning till Europeiska unionen

och behöver inte överföras till det svenska regelsystemet. Däremot ställs det i

förordningarna bl.a. krav på att medlemsstaterna skall säkerställa att de

åligganden fullgörs som gäller för enskilda enligt förordningarna. Detta kräver

vissa lagändringar.

 En närmare redogörelse för innehållet i förordningarna och för konsekvenserna

för den svenska lagstiftningen lämnas i följande avsnitt. Där behandlas också de

straffbestämmelser i kemikalielagstiftningen som behöver ändras, så att de även

omfattar överträdelser av EG-förordningarna. Det finns dock skäl att

inledningsvis ta upp några andra frågeställningar som är gemensamma för

förordningarna.

 EG-förordningarna innehåller bindande regler som delvis ersätter den svenska

lagstiftningen. Det finns dock ofta ett behov av nationella regler för att fylla

ut EG:s bestämmelser, eftersom dessa ofta inte i detalj reglerar t.ex. hur

tillämpningen hos de ansvariga myndigheterna skall gå till. Ett allmänt bemyndi-

gande att meddela de föreskrifter som behövs med anledning av Sveriges

internationella förpliktelser på kemikalieområdet bör därför tas in i lagen

(1985:426) om kemiska produkter som en ny 4 a §. Med hänsyn till EG-reglerna om

avfallstransporter bör en motsvarande bestämmelse som rör sådana transporter tas

in i 1 § renhållningslagen (1979:596). Genom dessa regler klargörs regeringens

befogenheter på dessa områden samtidigt som det erinras om att det utöver den

svenska lagstiftningen finns direkt verkande EG-regler.

 De behöriga myndigheterna måste kunna utöva tillsyn för säkerställa att

enskilda fullgör de skyldigheter som gäller enligt EG-förordningarna. En sådan

utökad tillsynsbefogenhet måste regleras i lag. Lämpligen bör 14 § lagen LKP

kompletteras med ett nytt stycke, av vilket framgår att bestämmelserna om

tillsyn i lagen i den utsträckning regeringen bestämmer även gäller efter-

levnaden av de skyldigheter som följer av direkt verkande EG-regler. Regeringen

kan sedan i förordningen

(1985:835) om kemiska produkter ange de EG-förordningar för vilka ett till-

synsansvar skall gälla.

3.1 Export och import av kemikalier

Förslag: EG-förordningen om export och import av vissa

kemi-kalier innehåller regler om anmälningsskyldighet före

export samt vissa krav på uppgiftslämnande och märkning.

Underlåtenhet att lämna uppgifter eller lämnande av

felaktiga uppgifter skall leda till straffansvar enligt

LKP.

Gällande EG-regler

Genom rådets förordning (EEG) nr 2455/92 av den 23 juli 1992 om export och

import av vissa farliga kemikalier införs i gemenskapen det internationella s.k.

PIC-systemet (Prior Informed Consent), som främst har till syfte att säkerställa

att utvecklingsländerna på förhand får möjlighet att ta ställning till om import

av vissa särskilt farliga kemikalier skall godtas. Enligt artikel 4 i

förordningen gäller bl.a. att exportören skall anmäla till den ansvariga

myndigheten i medlemsstaten när en kemikalie som omfattas av förordningen första

gången skall exporteras till ett visst tredje land. Myndigheten ombesörjer

anmälan till mottagarlandet och underrättar kommissionen om den planerade

exporten. Vid därpå följande export av kemikalien till samma tredje land skall

exportören hänvisa till ett referensnummer som erhållls från kommissionen.

Kommissionen skall publicera uppgifter om vilka restriktioner som gäller i

förhållande till olika länder vid export av kemikalierna. Exportlandets regler

om klassificering och märkning av kemiska produkter skall enligt artikel 7

tillämpas även vid export av kemikalier som omfattas av förordningen.

 Medlemsstaterna skall utse behöriga myndigheter som svarar för tillämpningen av

reglerna (artikel 3) och besluta om lämpliga rättsliga eller administrativa

åtgärder vid överträdelser av förordningens bestämmelser (artikel 6).

 Bilagorna till förordningen har ändrats och uppdaterats två gånger genom

kommissionenens förordning (EG) nr 41/94 av den 1 januari 1994 om ändring av

bilaga 2 till rådets förordning (EEG) nr 2455/92 om export och import av vissa

farliga kemikalier samt genom rådets förordning (EG) nr 3135/94 av den 15

december 1994 om ändring av bilaga 1 till rådets förordning (EEG) nr 2455/92 om

export och import av vissa farliga kemikalier.

Förhållandet till svensk lagstiftning

Förordningen nr 2455/92 ingår i EES-avtalet och har därför redan föranlett

ändringar i de svenska reglerna (jfr. prop. 1993/94:203 s. 289). Genom ett

särskilt regeringsbeslut har Kemikalieinspektionen utsetts till ansvarig

myndighet vid tillämpningen av förordningen. Kemikalieinspektionen och

Sprängämnesinspektionen har fått ett utvidgat bemyndigande i 25 § andra stycket

förordningen (1985:835) om kemiska produkter att meddela föreskrifter vid export

av kemikalier.

 Kemikalieinspektionen har på grund av EES-avtalet inkorporerat EG-förordningen

i sina föreskrifter (KIFS 1994:7). Sedan Sverige blivit medlem i EU gäller dock

EG-förordningen direkt. Bemyndigandet i 25 § förordningen om kemiska produkter

hänvisar nu bara till EES-avtalet. Hänvisningen bör ändras till att avse

medlemskapet.

 Brott mot föreskrifter om uppgiftslämnande som begås med uppsåt eller av

oaktsamhet straffas enligt 20 § första stycket LKP med böter eller fängelse i

högst ett år. I andra stycket sägs att ansvar inte utdöms i ringa fall. Enligt

21 § LKP kan

bötesstraff utdömas om någon med uppsåt eller av oaktsamhet lämnar oriktig

uppgift om förhållande av betydelse i ansökan eller annan handling som avges

enligt lagen eller föreskrift som meddelats med stöd av lagen.

 Dessa regler om straffansvar bör kompletteras. Underlåtenhet att lämna en

anmälan enligt förordningen bör kunna leda till straff under samma

förutsättningar som gäller vid överträdelse av de nationella reglerna. Att lämna

oriktig uppgift bör också kunna föranleda straffansvar i de fall

uppgiftslämnandet regleras direkt genom EG-förordningen.

3.2 Risker med existerande ämnen

Förslag: För att säkerställa att uppgifter lämnas enligt

enligt rådets förordning om utvärdering och kontroll av

risker med existerande ämnen införs straffansvar enligt

LKP vid underlåtenhet att lämna uppgifter eller om

felaktiga uppgifter lämnas. När uppgifter skall lämnas är i

vissa fall oklart enligt EG-förordningen av skäl som hänför

sig till tidpunkten för Sveriges anslutning till EU.

Kemika-lielagstiftningen kompletteras därför i detta

avseende.

Gällande EG-regler

Rådets förordning (EEG) nr 793/93 av den 23 mars 1993 om utvärdering och

kontroll av risker med existerande ämnen ställer krav på att tillverkare och

importörer av ämnen som finns med i den s.k. EINECS-förteckningen (European

Inventory of Existing Commercial Substances) skall lämna vissa uppgifter direkt

till kommissionen. Uppgifterna gäller importerade eller tillverkade mängder över

tio ton, klassificering enligt EG:s regler och användningsområden. För ämnen som

tillverkas eller importeras i mer än 1 000 ton per år krävs kompletterande data

om ämnenas farliga egenskaper. På grundval av de uppgifter som erhålls skall

kommissionen göra upp en förteckning över prioriterade ämnen, som i första hand

behöver undersökas med avseende på farliga egenskaper. För varje prioriterat

ämne skall en bestämd medlemsstat utses, som svarar för utvärderingen av de

uppgifter som erhållits och vid behov lämnar förslag till åtgärder.

Riskbedömningen och behovet av åtgärder diskuteras i en särskild kommitté.

Åtgärderna kan t.ex. bestå i att kommissionen lägger fram förslag till ändringar

i och tillägg till direktiv som begränsar användningen av farliga ämnen, främst

direktiv 76/769/EEG. Medlemsstaterna skall utse behöriga myndigheter som svarar

för tillämpningen av reglerna och besluta om lämpliga rättsliga eller admini-

strativa åtgärder för att säkerställa att rapporteringsskyldigheten följs.

 Regler om hur riskbedömningen skall utföras av den medlemsstat som fungerar som

rapportör för ett visst ämne finns i kommissionens förordning (EG) nr 1488/94 om

principer för bedömningen av risker för människor och miljö med existerande

ämnen i enlighet med rådets förordning (EEG) nr 793/93.

Förhållandet till svensk lagstiftning

Riskbedömning av kemiska produkter regleras i Sverige i LKP. Bestämmelser om

skyldighet att lämna uppgifter finns i 8 - 10 §§ lagen. I förordningen om

kemiska produkter finns regler i 12 - 15 a §§ om uppgiftslämnande till pro-

duktregistret. Kompletterande bestämmelser meddelas av Kemikalieinspektionen.

 EG-förordningen ålägger medlemsstaterna att dels utse en eller flera behöriga

myndigheter som som skall delta i genomförandet av förordningen i samarbete med

kommissionen, dels besluta om åtgärder i anledning av överträdelser av rapporte-

ringskraven. Den behöriga myndigheten har inte några uppgifter när det gäller

förhållandet till de enskilda uppgiftslämnarna. Dessas uppgiftsskyldighet gäller

direkt i förhållande till kommissionen. Däremot sägs i EG-förordningen att

medlemsstaterna får kräva att samma uppgifter som lämnas till kommissionen skall

lämnas till den nationella myndigheten.

 De kompletterande nationella regler som behövs för tillämpningen av EG-för-

ordningen i Sverige bör tas in i lagstiftningen om kemiska produkter.

Kemikalieinspektionen bör i Sverige fullgöra de uppgifter som ankommer på den

ansvariga myndigheten enligt EG-förordningen. För att säkerställa att uppgifter

lämnas till kommissionen enligt EG-förordningen bör straffbestämmelserna i 20

och 21 §§ LKP kompletteras på samma sätt föreslagits ovan i fråga om för-

ordningen om export och import av vissa farliga kemikalier. Bestämmelser om

tillsyn och andra kompletterande bestämmelser kan meddelas med stöd av de

bemyndiganden föreslagits ovan.

 Det finns ett särskilt övergångsproblem vid tillämpningen av EG-förordningen.

Enligt artikel 3 skall uppgifter lämnas tolv månader och i vissa fall 24 månader

efter förordningens ikraftträdande. Tolvmånadersperioden löpte ut den 4 juni

1994 och hade således redan löpt ut när Sverige blev medlem i EU. När EG-förord-

ningen togs med i EES-avtalet under hösten 1994 innehöll avtalet en

övergångsregel som innebär att 2 4-månadersperioden skall tillämpas för samtliga

uppgifter när det gäller EFTA-staternas uppgiftslämnande (jfr. prop. 1994/95:90,

bilaga 2). Detta medför att samtliga uppgifter skall lämnas senast den 4 juni

1995 enligt EES-avtalet. Någon motsvarande bestämmelse finns inte med i Sveriges

anslutningsavtal med EU. Det finns därför ett behov av en komplette-rande svensk

bestämmelse som fastslår när uppgifterna skall lämnas. En sådan bestämmelse kan

meddelas av regeringen eller den ansvariga myndigheten med stöd av det

föreslagna bemyndigandet i 4 a § LKP. Med hänsyn till att den nu aktuella

lagstiftningen föreslås träda i kraft den 1 juli 1995 bör i en sådan regel anges

att de ifrågavarande upp-gifterna skall lämnas senast den 1 augusti 1995.

3.3 Ämnen som bryter ned ozonskiktet

Förslag: Rådets förordning nr 3093/94 om ämnen som bryter

ned ozonskiktet ersätter delvis de nuvarande svenska

reglerna. EG-förordningen kompletteras därför med regler i

LKP om sanktioner vid överträdelser. Ytterligare be-

stämmelser om tillämpningen samt om tillsyn meddelas av

regeringen eller en myndighet.

Gällande EG-regler

Gemenskapens avvecklingsplan beträffande ozonnedbrytande ämnen regleras i en

helt ny förordning, rådets förordning (EG) nr 3093/94 av den 15 december 1994 om

ämnen som bryter ned ozonskiktet, som ersätter den äldre förordningen (EEG) nr

594/91. Förordningen trädde i kraft den 23 december 1994. För vissa bestämmelser

gäller att ikraftträdandet infaller fyra eller sex månader därefter. EG-för-

ordningen anknyter till den globala överenskommelsen i det s.k. Montrealproto-

kollet, men innehåller en snabbare avvecklingsplan för vissa ämnen. De ämnen som

regleras är desamma som i Montrealprotokollet, dvs. CFC, haloner, koltetraklo-

rid, 1,1,1-trikloretan, metylbromid, HBFC och HCFC (artikel 1).

 Utom i fråga om HCFC gäller enligt artikel 3 och 4 att varje producent är

skyldig att tillse att framställning, utsläppande på marknaden och användning

för eget bruk av ämnena upphör vid angivna tidpunkter. Kommissionen kan därefter

besluta om att vissa mängder av de kontrollerade ämnena skall tillåtas för s.k.

viktiga användningsområden, där alternativa produkter eller återvunna ämnen inte

finns tillgängliga, och utfärda licenser för dessa fall till användarna. I vissa

andra särskilt angivna fall kan också behöriga myndigheter i medlemsstaterna

medge undantag från förbuden.

 Import av ämnena kräver en importlicens, som utfärdas av kommissionen (artikel

6). Importen avvecklas i samma takt som hanteringen inom gemenskapen. Från

länder som inte är parter i Monteralprotokollet är import i princip förbjuden.

 För HCFC är avvecklingsplanen i stället utformad så att förbud successivt

införs för särskilt angivna användningsområden. Förbuden gäller utsläppande på

marknaden och för fri cirkulation samt import av utrustning tillverkad efter

ikraftträdandet (artikel 5).

 Förordningen inehåller också vissa allmänna förpliktelser i artikel 14 och 15

att vidta åtgärder för att omhänderta ämnen som inte längre används och för att

förhindra läckage.

 Producenter, importörer och exportörer av kontrollerade ämnen skall lämna

rapporter direkt till kommissionen enligt särskilda regler i artikel 17. Den

behöriga tillsynsmyndigheten i medlemsstaten skall bistå kommissionen när den

fullgör sina uppgifter enligt förordningen (artikel 18). Medlemsstaterna skall

besluta om straff vid överträdelser av bestämmelserna i förordningen och de

nationella regler som anknyter till den (artikel 19).

Förhållandet till svensk lagstiftning

De svenska bestämmelserna om ozonnedbrytande ämnen finns i förordningen

(1988:716) om CFC och halon m.m, som utfärdats med stöd av LKP. Ett arbete med

att anpassa den svenska förordningen till EG-förordningen pågår inom

regeringskansliet. En sådan anpassning är nödvändig främst beroende på att vissa

frågor som nu regleras i den svenska förordningen också behandlas i EG-reglerna.

Det svenska regelsystemet kan därför begränsas i omfattning. Några stora

föränd-ringar i sak behöver inte göras på grund av EG-förordningen, som grundas

på artikel 130s i Romfördraget och därför innehåller minimiregler.

 Det faktum att en stor del av kontrollen av ozonnedbrytande ämnen i framtiden

kommer att regleras direkt genom EG-förordningen och inte med stöd av LKP medför

dock ett behov av utökade tillsynsbefogenheter för ansvariga myndigheter och

sanktionsmöjligheter vid överträdelser av EG-förordningens regler.Dessutom finns

det ett allmänt behov av kompletterande svenska regler när det gäller

tillämpningen av EG-förordningen, bl.a. beträffande de svenska myndigheternas

tillämpning av bestämmelser om undantag från förbuden i EG-förordningen i vissa

fall. Sådana föreskrifter kan meddelas med stöd av de bemyndiganden som föreslås

i avsnitt 3. Regler om straff vid överträdelser av förpliktelserna i

förordningen bör tas in i LKP. Straffbestämmelserna bör bli tillämpliga vid

brott mot förbuden i förordningen och när uppgifter inte lämnas enligt

förordningens krav eller oriktiga uppgifter lämnas.

3.4 Avfallstransporter

Förslag: EG-förordningen om avfallstransporter ersätter

till stora delar de svenska reglerna i förordningen

(1992:918) om export och import av farligt avfall m.m.

Straffbestämmelserna i LKP görs tillämpliga på överträdelser

av reglerna i EG-förordningen. Dessutom kompletteras

renhållningslagen med ett bemyndigande för regeringen

eller en myndighet att meddela de föreskrifter som behövs

på grund av Sveriges internationella åtaganden på av-

fallsområdet.

Gällande EG-regler

I rådets förordning (EEG) nr 259 av den 1 februari 1993 om övervakning och

kontroll av avfallstransporter inom, till och från Europeiska gemenskapen finns

regler om anmälan och tillstånd vid avfallstransporter. Syftet med förordningen

är att skapa ett kontrollsystem för gränsöverskridande transporter av avfall.

Förordningen reglerar avfallstransporter såväl mellan medlemsländerna som från

och till EG i förhållande till tredje land. Förordningen är harmoniserad med

reglerna i Baselkonventionen 1989 om kontroll av gränsöverskridande transporter

av avfall avsett för återvinning och med OECD-rådets beslut 1992 om motsvarande

kontroll.

 I förordningen indelas avfall i olika klasser efter samma mönster som finns i

OECD-beslutet, dvs. avfallet förs upp på grön, gul eller röd lista. Även förord-

ningens kontrollsystem bygger i allt väsentligt på OECD-beslutet. I förordningen

görs skillnad på avfall för bortskaffande och för återvinning. För avfall på den

gröna lista som är avsett för återvinning gäller begränsade kontrollåtgärder.

 Den som avser att transportera avfall mellan medlemsländerna skall enligt

särskilda regler anmäla transporten till en behörig myndighet i

destinationslandet. Anmälan skall göras på en fastställd fraktsedel. För

flertalet transporter krävs tillstånd av destinationslandet, men för några

transporter räcker det med att inga invändningar görs eller kvarstår efter viss

tid. Även avsändarlandet och transitländer skall få en anmälan och får göra

invändningar mot transporten. I förordningen anges på vilka grunder

invändningar kan göras, t.ex. att den planerade transporten strider mot

nationella författningar om miljöskydd, allmän ordning osv., mot internationella

åtaganden eller, vid avfall för återvinning, att återvinningen inte kan anses

ekonomiskt eller miljömässigt försvarbar.

 För avfall som skall bortskaffas får medlemsstaterna dessutom antingen

generellt eller i det enskilda fallet förbjuda transporter av avfall i syfte att

genomföra principerna om närhet, prioritering av återvinning och

självförsörjning. Undantag gäller dock för farligt avfall som uppkommer i så

liten mängd att det vore oekonomiskt att ta hand om det i avsändarlandet.

 Export utanför gemenskapen av avfall för bortskaffande är förbjuden till andra

länder än de EFTA-länder som också är parter i Baselkonventionen. Export av

avfall för återvinning är förbjuden med undantag av export till länder som

omfattas av OECD-beslutet eller som är parter i Baselkonventionen eller med

vilka EG eller enskilda medlemsländer ingått avtal som är förenliga med

EG-lagstiftningen och Baselkonventionen och uppfyller kraven på en miljöriktig

hantering. Vid all export måste mottagarlandet samtycka till importen. Export är

vidare inte tillåten om det kan antas att avfallet inte kommer att hanteras på

ett miljövänligt sätt i landet. Liksom vid avfallstransporter mellan med-

lemsländerna finns vid export av avfall regler om anmälningsförfarande och

godkännande av transporter. All export av avfall till de s.k. ACP-staterna är

förbjuden. Även vid import av avfall till gemenskapen görs åtskillnad på avfall

för bortskaffande och för återvinning. Liknande regler som för export gäller vid

import både vad avser förbud mot import och vad avser anmälnings- och

tillståndsförfarande. Konventionen innehåller även regler om transit av

avfallstransporter genom medlemsstaterna.

 Om en transport inte kan fullföljas på avsett sätt skall avsändarmyndigheten se

till att anmälaren återsänder avfallet till avsändaren. Vid illegala transporter

som anmälaren är ansvarig för skall avsändarmyndigheten inom viss tid se till

att avfallet återförs samt bortskaffas eller återvinns på ett miljömässigt

godtagbart sätt. Om mottagaren är ansvarig för en illegal transport åvilar

ansvaret destinationsmyndigheten. Om varken anmälaren eller mottagaren är

ansvarig för den illegala transporten skall de behöriga myndigheterna samarbeta

för att avfallet skall bortskaffas eller återvinnas. Alla transporter skall

vidare omfattas av en ekonomisk garanti eller försäkring som täcker

transportkostnaderna samt kostnaderna för bortforsling och återvinning.

Förhållandet till svensk lagstiftning

Den svenska lagstiftningen på området utgörs av förordningen (1992:918) om

import och export av farligt avfall m.m. Den bygger liksom EG:s regler på

Baselkonventionen. Förordningen reglerar därför i stora delar samma områden som

EG-förordningen. I regeringskansliet pågår ett arbete med att anpassa den

svenska förordningen till EG:s regler.

 De svenska reglerna i förordningen om import och export m.m. bygger på bemyndi-

ganden att meddela föreskrifter om export och import i 1 § tredje stycket ren-

hållningslagen (1979:596) och på bemyndiganden i LKP, särskilt 11 §. När det

gäller straffbestämmelser hänvisas i 23 § förordningen till LKP och till

varusmugglingslagen. Statens naturvårdsverk är enligt 22 § tillsynsmyndighet och

behörig myndighet enligt vad som följer av Sveriges internationella åtaganden,

dvs. Baselkonventionen.EG-förordningen ålägger medlemsstaterna att vidta lämpli-

ga rättsliga åtgärder för att förbjuda och bestraffa illegala transporter. Vad

som avses med en illegal transport framgår av artikel 26 i förordningen. En be-

stämmelse om straffansvar vid illegal transport i förordningens mening bör tas

in i 20 § LKP.

 Medlemsstaterna skall enligt EG-förordningen utse behörig myndighet att svara

för tillämpningen av förordningen. Statens naturvårdsverk bör utses till sådan

myndighet. Vidare skall ett kontaktorgan utses som skall svara för information

och vägledning. Naturvårdsverket bör svara även för denna uppgift. Verkets roll

bör framgå av den svenska förordningen. Naturvårdsverket bör också med stöd av

det föreslagna tillägget till 14 § LKP ges tillsynsbefogenheter när det gäller

efterlevnaden av EG-förordningen.

 De svenska föreskrifter som behövs för att komplettera EG-förordningen kan med-

delas med stöd av de föreslagna bemyndigandena i 4 a § LKP och 1 § renhållnings-

lagen.

Departementspromemorians lagförslag

1 Förslag till lag om ändring i miljöskyddslagen (1969:387)

 Härigenom föreskrivs att 24 § miljöskyddslagen (1969:387) skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 24 §[1]

 Koncessionsnämnden får, efter vad som är skäligt, ändra eller upphäva gällande

villkor för en miljöfarlig verksamhet eller meddela nya villkor för den

 1. när tio år förflutit 1. när tio år eller den

från det att kortare tid som följer

tillståndsbeslutet vann av Sveriges in-

laga kraft, ternationella för-

 pliktelser har

 förflutit från det att

 tillståndsbeslutet vann

 laga kraft,

 2. om den som har sökt tillståndet har vilselett tillståndsmyndigheten genom

att lämna oriktiga uppgifter av betydelse för tillståndet och ett förbud

framstår som en alltför ingripande åtgärd,

 3. när villkor som gäller för verksamheten åsidosatts på ett sätt som varit av

mer än ringa betydelse,

 4. om det genom verksamheten uppkommit någon

olägenhet som inte förutsågs när verksamheten tilläts och ett förbud framstår

som en alltför ingripande åtgärd,

 5. om förhållandena i omgivningen har ändrats väsentligt,

 6. om en från miljösynpunkt väsentlig förbättring kan uppnås med användning av

någon ny process eller reningsteknik,

 7. om användandet av någon ny teknik för mätning eller uppskattning av förore-

ning eller annan störning skulle medföra väsentligt bättre förutsättningar för

att kontrollera verksamheten.

 I fall som avses i första stycket 4 får koncessionsnämnden också besluta om

andra åtgärder som behövs för att förebygga eller minska olägenheten för fram-

tiden.

___________

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995.

 **Fotnot**

 [1]Senaste lydelse 1988:924.

2 Förslag till lag om ändring i lagen (1985:426) om kemiska produkter

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1985:426) om kemiska produkter

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 4 a §

 Regeringen eller den

 myndighet som rege-

 ringen bestämmer får

 meddela de föreskrifter

 som behövs till följd av

 Sveriges interna-

 tionella åtaganden om

 hantering, export och

 import av kemiska pro-

 dukter.

 14 §

 Tillsynen över efterlevnaden av denna lag samt föreskrifter och villkor som har

meddelats med stöd av lagen skall utövas av den eller de myndigheter som

regeringen bestämmer.

 Vad som sägs i första

 stycket skall i den

 utsträckning regeringen

 föreskriver även avse

 tillsyn över efter-

 levnaden av direkt

 tillämpliga för-

 pliktelser i rättsakter

 som antagits av

 Europeiska gemenska-

 perna.

 20 §[1]

 Den som i fråga om kemiska produkter eller varor som avses i 1 § andra stycket

 1. med uppsåt eller av grov oaktsamhet bryter mot 5 §,

 2. med uppsåt eller av 2. med uppsåt eller av

oaktsamhet bryter mot oaktsamhet bryter mot

föreskrift, villkor föreskrift, villkor

eller förbud som med- eller förbud som med-

delats med stöd av delats med stöd av

5--13 §§ eller 5--13 §§,

 3. med uppsåt eller av oaktsamhet underlåter att fullgöra vad som åligger honom

enligt 15 §,

 4. med uppsåt eller av

 oaktsamhet underlåter

 att lämna uppgifter

 enligt rådets förordning

 (EEG) nr 793/93 av den

 23 mars 1993 om

 utvärdering och kon-

 troll av risker med

 existerande ämnen eller

 enligt rådets förordning

 (EEG) nr 2455/92 av

 den 23 juli 1992 om

 export och import av

 vissa farliga

 kemi-kalier,

 5. med uppsåt eller av

 oaktsamhet bryter mot

 förbud eller underlåter

 att lämna uppgifter

 enligt rådets förord-

 ning (EG) nr 3093/94

 av den 15 december

 1994 om ämnen som

 bryter ned ozonskiktet

 eller

 6. med uppsåt eller av

 oaktsamhet trans-

 porterar avfall i

 strid mot rådets förord-

 ning (EEG) nr 259/93

 av den 1 februari 1993

 om övervakning och kon-

 troll av avfallstrans-

 porter inom, till och

 från Europeiska gemen-

 skapen,

 döms till böter eller fängelse i högst ett år.

 I ringa fall döms inte till ansvar.

 Till ansvar enligt första stycket döms inte om ansvar för gärningen kan ådömas

enligt brottsbalken eller enligt lagen (1960:418) om straff för varusmuggling.

 Den som har överträtt vitesföreläggande eller vitesförbud döms inte till ansvar

enligt denna lag för gärning som omfattas av föreläggandet eller förbudet.

 21 §

 Den som med uppsåt eller av oaktsamhet lämnar oriktig uppgift om förhållande av

betydelse i ansökan eller annan handling som avges enligt denna lag eller

föreskrift som meddelats med stöd av lagen döms till böter.

 Detsamma gäller i fråga

 om uppgifter som lämnas

 enligt de rättsakter

 som avses i 20 § första

 stycket 4 och 5.

_________

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995.

 **Fotnot**

 [1]Senaste lydelse 1990:239.

3 Förslag till lag om ändring i renhållningslagen (1979:596)

 Härigenom föreskrivs att 1 § renhållningslagen (1979:596) skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 §[1]

 Med hushållsavfall avses i denna lag avfall och orenlighet som härrör från

hushåll och därmed jämförligt avfall.

 Med hantering avses i lagen uppsamling, förvaring, bortforsling och slutligt

omhändertagande.

 Regeringen eller den Regeringen eller den

myndighet som rege- myndighet som rege-

ringen bestämmer får ringen bestämmer får

föreskriva att hushåll- föreskriva att hushåll-

savfall och annat savfall och annat

avfall får införas till avfall får införas till

eller utföras ur riket eller utföras ur riket

endast efter särskilt endast efter särskilt

tillstånd. tillstånd och meddela

 de föreskrifter i övrigt

 som behövs till följd av

 Sveriges internatio-

 nella åtaganden om

 begränsningar i fråga om

 avfalls- transporter.

 Med fastighetsinnehavare avses i lagen den som äger fastigheten eller den som

enligt 1 kap. 5 § fastighetstaxeringslagen (1979:115) skall anses som fastig-

hetsägare.

___________

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995.

 **Fotnot**

 [1]Senaste lydelse 1993:1619.

Sammanställning av remissyttranden över departementspromemorian (Ds 1995:9)

Vissa ändringar i miljölagstiftningen till följd av EU-medlemskapet samt hem-

ställan från Statens naturvårdsverk om vissa författningsändringar

1 Remissinstanserna

Efter remiss har yttranden över promemorian och hemställan avgetts av Riksdagens

ombudsmän (JO), Riksåklagaren, Kommerskollegium, Statens naturvårdsverk,

Koncessionsnämnden för miljöskydd, Länsstyrelsen i Stockholms län, Länsstyrelsen

i Östergötlands län, Länsstyrelsen i Malmöhus län, Länsstyrelsen i Göteborgs och

Bohus län, Länsstyrelsen i Örebro län, Länsstyrelsen i Västernorrlands län,

Länsstyrelsen i Jämtlands län, Stockholms kommun, Malmö kommun, Sundsvalls

kommun, Grossistförbundet Svensk Handel samt Sveriges Industriförbund.

 Kemikalieinspektionen, Uppsala kommun, Naturskyddsföreningen, Lantbrukarnas

Riksförbund, Kemikontoret och Greenpeace har avstått från att yttra sig.

 Anders[REDACTED_EFTERNAMN], Länsstyrelsen i Malmöhus län, har inkommit med synpunkter på

remissen.

2 Allmänna synpunkter

Länsstyrelsen i Stockholms län, Länsstyrelsen i Örebro län, Länsstyrelsen i

Jämtlands län, Malmö kommun och Sundsvalls kommun tillstyrker förslagen eller

lämnar dessa utan invändningar.

 Kommerskollegium lämnar förslagen utan invändningar men framhåller vikten av

att Sverige som ett litet och konkurrensutsatt land eftersträvar breda

internationella lösningar på miljöproblemen där så är möjligt. Hänsyn måste tas

till konkurrensförutsättningarna för svensk produktion. En svensk ambition måste

vara att skynda på en skärpning av EU:s miljölagstiftning. Kollegiet pekar på

möjligheten att använda frivilliga system som ett alternativ till nationell

särlagstiftning.

 Länsstyrelsen i Östergötlands län tillstyrker förslagen i departementspro-

memorian och lämnar övriga förslag utan erinran.

 Länsstyrelsen i Malmöhus län tillstyrker förslagen men framhåller att sådana

lagar och förordningar som direkt hävisar till EG-förordningar eller direktiv

bör ha dessa som en bilaga till författningstexten.

 Stockholms kommun anmärker att remisstiden varit för kort för en normal

beredning av ärendet inom kommunen. Aktuella EG-förordningar och direktiv borde

ha bifogats remissen. Föreslagna författningsändringar tillstyrks förutom

ändringsförslaget till 24 § miljöskyddslagen vilket avstyrks. Stockholms kommun

anför vidare bl.a. att även andra rättsakter än nu aktuella saknar godtagbar

implementering, sannolikt beroende på att införandet inte remitterats till

berörda organ. Således anger artikel 6 i rådets direktiv 85/337/EEG att

medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som är nödvändiga för att säkerställa

att de myndigheter som på grund av sitt särskilda miljöansvar kan antas bli

berörda av ett projekt ges möjlighet att yttra sig över en ansökan om tillstånd

till exempelvis infrastrukturprojekt. Trots att miljö- och hälsoskyddsnämnden

har tillsynsansvaret enligt miljöskyddslagen finns ingen formell rätt för

nämnden att yttra sig över större vägprojekt.

 Grossistförbundet Svensk Handel tillstyrker de föreslagna ändringarna och

framhåller att det är viktigt att de spelregler som styr miljöarbetet i Sverige

är tydliga och ändamålsenliga.

3 Frågan om bemyndigande i miljöskyddslagen och hälso-

skyddslagen

Koncessionsnämnden för miljöskydd avstyrker Naturvårdsverkets förslag under

punkt 1 men biträder förslaget under punkt 2 på det sättet att 5 § fjärde

stycket miljöskyddslagen ändras redakionellt till att avse Sveriges anslutning

till EU. Enligt Koncessionsnämndens mening möter en utvidgning av

föreskriftsrätten starka principiella betänkligheter - och detta oavsett om

föreskriftsrätten anförtros regeringen eller Naturvårdsverket. En sådan

föreskriftsrätt synes enligt Naturvårdsverkets förslag kunna utnyttjas utan

någon annan begränsning än att frågan omfattas av ett EG-direktiv eller någon

annan internationell förpliktelse. Detta står i dålig överensstämmelse med

regeringsformens föreskrifter om normgivning (Jfr också Lagrådets kritik mot att

vissa bemydniganden i miljöbalkpropositionen var alltför vidsträckta, prop

1994/95:10, bilaga 13 s. 4). Föreskriftsrätten bör grundas på vissa i lag

angivna kriterier, t.ex. av det slag som föreslogs av Miljöksyddskommittén i 4

kap. förslaget till miljöbalk (SOU 1993:27).

 Koncessionsnämnden föreslår en lagändring i 43 a § miljöskyddslagen. I samband

med att 5 § fjärde stycket miljöskyddslagen infördes straffbelade man genom en

ändring av 45 § bl.a. åsidosättande av föreskrifter som meddelats med stöd av

förstnämnda stadgande. Överträdelser av sådana föreskrifter bör också kunna vara

föremål för ingripanden av tillsynsmyndigheten enligt miljöskyddslagen. Därför

bör 43 a § ändras så att även föreskrifter av nu förevarande slag omfattas av

tillsynsbestämmelserna. Dessutom bör möjligheten att förordna om rättelse enligt

41 a § omfatta överträdelser av sådana föreskrifter, liksom för övrigt av

föreskrifter enligt 8 a § andra stycket. Bland hänvisningarna till

tillsynsparagraferna i 43 a § bör alltså även ingå 41 a §.

 Länsstyrelsen i Östergötlands län framhåller bl.a. följande. I 13 kap. 10 §

miljöbalkspropositionen (1994/95:10) intogs en bestämmelse om bemyndigande för

regeringen att utfärda vissa generella föreskrifter till skydd för miljön. I

bestämmelsen fanns även en möjlighet för regeringen att, om det förelåg

särskilda skäl, bemyndiga en myndighet att meddela föreskrifter. Lagrummet var

avsett att användas för att genom förordning införliva rättsakter från EU.

Miljöbalkspropositionen har återtagits för överarbetning i delar som inte i

första hand berör den av Naturvårdsverket uppmärksammade problematiken. En ny

miljöbalk kan väntas träda i kraft först under 1997. Länsstyrelsen anser att en

bestämmelse motsvarande den i 13 kap. 10 § propositionen redan nu bör kunna

införas. länsstyrelsen har ingen erinran mot att Naturvårdsverket i det

sammanhanget ges ett myndighetsbemyndigande.

 Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län delar uppfattningen att det är viktigt

att det finns klara och entydiga bestämmelser huruvida Naturvårdsverket kan

meddela föreskrifter om strängare krav än de som finns i EU:s s.k.

minimidirektiv. Till grund för sådana föreskrifter från Naturvårdsverket bör

ligga ett beslut från regeringen som reglerar i vilka delar av ett visst

direktiv som naturvårdsverket kan utfärda mera långt gående förskrifter.

 Sveriges Industriförbund förespråkar i första hand att ändringarna inskränks

till de språkliga justeringar som direkt föranleds av att Sverige numera är

medlem i EU. Andra och mer omfattande ändringar bör anstå i avvaktan på

miljöbalksutredningens förslag. Om det ändå övervägs att göra mer omfattande

ändringar och att införa en sådan "två-stegsraket" som förspråkas av

Naturvårdsverket vari det uttryckligen görs skillnad mellan föreskrifter på

"miniminivå" och föreskrifter som innebär strängare krav, vill förbundet betona

vikten av rättstrygghet för innehavare av tillstånd enligt miljöskyddslagen.

Industriförbundet accepterar att föreskrifter som är nödvändiga för att uppfylla

förpliktelser som följer av EU-medlemskapet ges företräde framför individuella

tillstånd. Däremot bör inte komma ifråga att ge föreskrifter som går längre än

vad som är nödvändigt för att uppfylla medlemskapets förpliktelser, företräde

framför tillstånd meddelade enligt miljöskyddslagen. Rätten att utfärda

föreskrifter som går längre än minimikraven bör förbehållas regeringen.

4 Omprövning av tillstånd

Statens naturvårdsverk tillstyrker i stort de förslag till lagändringar med

anledning av EU-medlemskapet, som görs i promemorian. I frågan om ändrade regler

för omprövning enligt miljöskyddslagen vill dock Naturvårdsverket fästa

uppmärksamhet på följande. Tillstånd enligt ML ges normalt inte till utsläpp i

sig. Enligt 24 § ML är det inte heller tillståndet utan villkoren som ör föremål

för omprövning. Viss tveksamhet kan därför råda om den nu föreslagna ändringen

formellt sett uppfyller direktivens krav på tidsbegränsade tillstånd som, kan

förnyas, ändras eller upphävas.

 Koncessionsnämnden för miljöskydd framhåller att man i miljöskydds-lagen

skiljer mellan tillstånd och villkor för tillstånd. Ett tillstånd gäller i

princip för all framtid (22 §) medan villkor för tillstånd kan omprövas under

ivssa förutsättningar som anges i 24-28 §§. I den remitterade promemorian

skiljer man inte mellan omprövningstid för tillstånd och för villkor enligt

mljöskyddslagen. I motiven talas genomgående om omprövning av tilstånd utom i

näst sista meningen på sid 2 som talar om villkor i tillstånden - medan

förslaget till ändring i 24 § miljöskyddslagen avser omprövning av villkor.

Detta skapar osäkerhet om vad som egentligen avses. Koncessonsnämnden utgår från

att det är fråga om tidpunkterna för villkorsprövning. Motivtexten bör anpassas

så att detta tydligare framgår. Skulle man däremot avse en omprövning av själva

tillståndet måste den lagtekniska lösningen bli en annan.

 Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län tillstyrker förslaget men framhåller

att samlade omprövningar omfattande all typ av miljöpåverkan bör eftersträvas.

 Länsstyrelsen i Västernorrlands län framhåller vikten av en funktionell

vattenplanering. Omprövningskraven bör därför knytas till både EU-krav och

inhemsk vattenplanering.

 Stockholms kommun framhåller att den föreslagna ändringen i 24 § miljöskyddsla-

gen inte tillgodoser ändringsbehovet enligt rådets direktiv 80/68/EEG artikel

11. Den föreslagna "minimalistiska" regleringen innebär nackdelar ut kontroll-

och tillsynssynpunkt. Utgångspunkten bör därför vara att hela tillståndet ska

vara tidsbegränsat och formellt upphöra efter en fyraårsperiod.

5 Export och import av kemikalier

Riksdagens ombudsmän (JO), tillstyrker förslaget med följande tillägg. I

motivuttalandena till den föreslagna ändringen av 20 § första stycket 4 lagen om

kemiska produkter framhålls bl.a. att underlåtenhet att anmäla export skall

vara straffbart. I den föreslagna lydelsen av lagtexten anges det straffbara som

underlåtenhet att lämna uppgifter enligt särskilt angivna EG-förordningar.

Underlåtenhet att göra anmälan har därmed inte straffsanktionerats. Bestämmelsen

bör kompletteras i detta hänseende. JO framhåller också att den av

Naturvårdsverket föreslagna ändringen av 9 a § häsloskyddsförordningen torde

avse 9 b § i förordningen. Detta förhållande påpekas också av Stockholms kommun

och Malmö kommun.

 Statens naturvårdsverk tillstyrker förslaget men framhåller att de materiella

reglerna om tillämpliga bedömningsgrunder vid export och import av farligt

avfall i förordningen om export och import av farligt avfall inte ersätts av

EG-förordningen om avfallstransporter. Vissa slag av avfall bör dessutom

regleras strängare än vad som föreskrivs i nämnda EG-förordning.

6 Risker med existerande ämnen

Riksåklagaren tillstyrker förslaget men framhåller beträffande det

övergångsproblem som nämns i promemorian avseende uppgiftslämnande enligt rådets

förordning (EEG) nr 793/93 om utvärdering och kontroll av risker med existerande

ämnen att det vore önskvärt om uppgifterna kunde lämnas förslagsvis den 1

oktober. Detta med hänsyn till att underlåtenhet att lämna uppgiftena kan

föranleda straffansvar.

7 Ämnen som bryter ner ozonskiktet

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län delar bedömningarna i promemorian men

tillägger följande. Föreslagen lydelse av lagen om kemiska produkter 20 § första

stycket 5 bör på något sätt textmässigt även vara knuten till CFC-förordningen.

Ifråga om den föreslagna lydelsen av 21 § lagen om kemiska produkter bör

övervägas om inte "4 och 5" bör bytas mot "4, 5 och 6".

Lagrådsremissens lagförslag

1 Förslag till lag om ändring i miljöskyddslagen (1969:387)

 Härigenom föreskrivs[1] i fråga om miljöskyddslagen (1969:387)[2]

 dels att 5, 22, 24, 43 a och 45 §§ skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 5 a §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 5 §[3]

 Den som utövar eller ämnar utöva miljöfarlig verksamhet skall vidtaga de

skyddsåtgärder, tåla den begränsning av verksamheten och iakttaga de

försiktighetsmått i övrigt som skäligen kan fordras för att förebygga eller

avhjälpa olägenhet. Skyldigheten att avhjälpa olägenheter kvarstår även efter

det att verksamheten har upphört.

 Omfattningen av åligganden enligt första stycket bedöms med utgångspunkt i vad

som är tekniskt möjligt vid verksamhet av det slag som är i fråga och med

beaktande av såväl allmänna som enskilda intressen.

 Vid avvägningen mellan olika intressen skall särskild hänsyn tagas till å ena

sidan beskaffenheten av område som kan bli utsatt för störning och betydelsen av

störningens verkningar, å andra sidan nyttan av verksamheten samt kostnaden för

skyddsåtgärd och den ekonomiska verkan i övrigt av försiktighetsmått som kommer

i fråga.

 Regeringen eller den

myndighet som

regeringen bestämmer

meddelar de

föreskrifter angående

skyddsåtgärder,

begränsningar och

försiktighetsmått i

övrigt som på grund av

Sveriges av riksdagen

godkända åtaganden

enligt avtalet om

Europeiska ekonomiska

samarbetsområdet inte

får åsidosättas.

 5 a §

 Regeringen eller den

 myndighet som

 regeringen bestämmer får

 i fråga om miljöfarlig

 verksamhet meddela

 föreskrifter om sådana

 försiktighetsmått som

 inte får åsidosättas på

 grund av Sveriges

 medlemskap i

 Europeiska unionen.

 Om det behövs, får

 regeringen meddela

 föreskrifter om sådana

 försiktighetsmått som går

 utöver vad som följer

 av medlemskapet.

 22 §[4]

 Den som fått tillstånd Den som fått tillstånd

enligt denna lag till enligt denna lag till

miljöfarlig verksamhet miljöfarlig verksamhet

kan inte på grund av kan inte på grund av

bestämmelse i lagen bestämmelse i lagen

eller i häl- eller i häl-

soskyddslagen soskyddslagen

(1982:1080) eller i (1982:1080) eller i

renhållningslagen renhållningslagen

(1979:596) åläggas att (1979:596) åläggas att

upphöra med verk- upphöra med verk-

samheten eller att med samheten eller att med

avseende på denna vidta avseende på denna vidta

försiktighetsmått utöver försiktighetsmått utöver

vad som anges i till- vad som anges i till-

ståndsbeslutet, om inte ståndsbeslutet, om inte

annat följer av 23-25 §§, annat följer av 23-25 §§,

29 § andra stycket 29 § andra stycket

eller 40 § andra eller 40 § andra

stycket eller av stycket eller av sådana

föreskrifter som med- föreskrifter som

delats med stöd av 5 § meddelats med stöd av 5

sista stycket. a § första stycket.

 24 §

 Koncessionsnämnden får, efter vad som är skäligt, ändra eller upphäva gällande

villkor för en miljöfarlig verksamhet eller meddela nya villkor för den

 1. när tio år förflutit 1. när tio år har

från det att förflutit från det att

tillståndsbeslutet vann tillståndsbeslutet vann

laga kraft, laga kraft eller den

 kortare tid som

 regeringen eller den

 myndighet som

 regeringen bestämmer

 föreskriver på grund av

 vad som följer av

 Sveriges medlemskap i

 Europeiska unionen,

 2. om den som har sökt tillståndet har vilselett tillståndsmyndigheten genom

att lämna oriktiga uppgifter av betydelse för tillståndet och ett förbud

framstår som en alltför ingripande åtgärd,

 3. när villkor som gäller för verksamheten åsidosatts på ett sätt som varit av

mer än ringa betydelse,

 4. om det genom verksamheten uppkommit någon

olägenhet som inte förutsågs när verksamheten tilläts och ett förbud framstår

som en alltför ingripande åtgärd,

 5. om förhållandena i omgivningen har ändrats väsentligt,

 6. om en från miljösynpunkt väsentlig förbättring kan uppnås med användning av

någon ny process eller reningsteknik,

 7. om användandet av någon ny teknik för mätning eller uppskattning av förore-

ning eller annan störning skulle medföra väsentligt bättre förutsättningar för

att kontrollera verksamheten.

 I fall som avses i första stycket 4 får koncessionsnämnden också besluta om

andra åtgärder som behövs för att förebygga eller minska olägenheten för fram-

tiden.

 43 a §

 Bestämmelserna i Bestämmelserna i

38-40, 42 och 43 §§ 38-40, 41 a, 42 och 43 §§

gäller också i fråga om gäller också i fråga om

sådan verksamhet som sådan verksamhet som

omfattas av omfattas av

föreskrifter enligt föreskrifter enligt

8 a § andra stycket. 5 a § och 8 a § andra

 stycket.

 45 §[5]

 Den som med uppsåt eller av oaktsamhet

 1. bryter mot förbud som har meddelats med stöd av 8, 23 eller 41 § eller

åsidosätter sådana bestämmelser som har meddelats med stöd av 2 § tredje

stycket,

 2. underlåter att iakttaga föreskrift som regeringen har meddelat med stöd av

10 §,

 3. åsidosätter beslut, 3. åsidosätter beslut,

villkor eller andra villkor eller andra

föreskrifter som föreskrifter som

meddelats med stöd av 5 § meddelats med stöd av 5

sista stycket, 8 a a §, 8 a § andra

andra stycket, 18 § stycket, 18 § första

första stycket, 19-21 §, stycket, 19-21 §§, 21 a §

21 a § andra stycket, andra stycket, 24 §, 25

24 §, 25 §, 27 §, 29 § §, 27 §, 29 § andra

andra stycket, 38 a §, stycket, 38 a §, 38 b §

38 b § andra stycket andra stycket eller

eller 41 §, 41 §,

 4. underlåter att iaktta föreläggande som har meddelats med stöd av 43 § första

stycket eller andra stycket första meningen,

 5. i ansökan eller annan handling som avges enligt denna lag eller enligt

föreskrift som har meddelats med stöd av lagen lämnar veder-börande myndighet

oriktiga uppgifter rörande ett förhållande av betydelse för prövning av en fråga

om tillstånd eller för tillsynen, döms, om gärningen inte är ringa, till böter

eller fängelse i högst två år. Har brottet begåtts med uppsåt och avsett

förpliktelse av väsentlig betydelse från miljösynpunkt, döms till fängelse i

högst två år.

 Om ett vitesföreläggande har överträtts, döms inte till ansvar enligt första

stycket för gärning som omfattas av föreläggandet.

 Till ansvar enligt första stycket döms inte, om ansvar för gärningen kan ådömas

enligt brottsbalken.

____________

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995.

 **Fotnot**

 [1]Jfr rådets direktiv 80/68/EEG av den 17

 december 1979 om skydd för grundvatten mot

 förorening genom vissa farliga ämnen (EGT nr L

 20, 26.1.1980, s. 43, Celex 380L0068), rådets

 direktiv 76/464/EEG av den 4 maj 1976 om

 förorening genom utsläpp av vissa farliga ämnen i

 gemenskapens vattenmiljö (EGT nr L 129,

 18.5.1976, s. 23, Celex 376L0464), rådets

 direktiv 82/176/EEG av den 22 mars 1982 om

 gränsvärden och kvalitetsmål för

 kvicksilverutsläpp från klor-alkaliindustrin (EGT

 nr L 81, 27.3.1982, s. 29, Celex 382L0176),

 rådets direktiv 83/513/EEG av den 26 september

 1983 om gränsvärden och kvalitetsmål för

 kadmiumutsläpp (EGT nr L 291, 24.10.1983, s.

 1, Celex 383L0513), rådets direktiv 84/156/EEG av

 den 8 mars 1984 om gränsvärden och kvalitetsmål

 för kvicksilverutsläpp från andra källor än

 kloralkaliindustrin (EGT nr L 74, 17.3.1984, s.

 49, Celex 384L0156), rådets direktiv 84/491/EEG

 av den 9 oktober 1984 om gränsvärden och

 kvalitetsmål för utsläpp av hexaklorcyklohexan

 (EGT nr L 274, 17.10.1984, s 11, Celex 384L0491)

 och rådets direktiv 86/280/EEG av den 12 juni

 1986 om gränsvärden och kvalitetsmål för utsläpp

 av vissa farliga ämnen som ingår i förteckning 1

 i bilagan till direktiv 76/464/EEG (EGT nr L 181,

 4.7.1986, s 16, Celex 386L0280).

 [2]Lagen omtryckt 1989:363.

 [3]Senaste lydelse 1992:1543.

 [4]Senaste lydelse 1992:1543.

 [5]Senaste lydelse 1992:1543.

2 Förslag till lag om ändring i hälsoskyddslagen (1982:1080)

 Härigenom föreskrivs att 14 a § hälsoskyddslagen (1982:1080) skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

14 a §[1]

 Regeringen eller den Regeringen eller den

myndighet som myndighet som

regeringen bestämmer får regeringen bestämmer får

i den utsträckning det meddela föreskrifter om

behövs med hänsyn till sådana gränsvärden för

Sveriges av riksdagen högsta tillåtna halt i

godkända åtaganden luften av föroreningar

enligt avtalet om i form av kvävedioxid,

Europeiska ekonomiska svalveldioxid, sot och

samarbetsområdet bly som inte får

meddela föreskrifter om åsidosättas på grund av

gränsvärden för högsta Sveriges medlemskap i

tillåtna halt i luften Euro-peiska unionen.

av föroreningar i form Om det behövs, får

av kvävedioxid, regeringen meddela

svaveldioxid, sot och föreskrifter om sådana

bly. gränsvärden som går utöver

 de försiktighetsmått som

 följer av medlemskapet.

 Om det kan antas att gränsvärdena kan komma att överskridas skall kommunen mäta

förekomsten i luften av föroreningarna.

 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela närmare

föreskrifter om mätmetoder och redovisning av mätresultat.

______________

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995.

 **Fotnot**

 [1]Senaste lydelse 1992:1544.

3 Förslag till lag om ändring i lagen (1985:426) om kemiska produkter

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1985:426) om kemiska produkter

 dels att 14, 20 och 21 §§ skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 4 a §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 4 a §

 Regeringen eller den

 myndighet som rege-

 ringen bestämmer får

 meddela de föreskrifter

 om hantering, export

 och import av kemiska

 produkter som behövs

 till följd av Sveriges

 medlemskap i

 Europeiska unionen.

 14 §

 Tillsynen över efterlevnaden av denna lag samt föreskrifter och villkor som har

meddelats med stöd av lagen skall utövas av den eller de myndigheter som

regeringen bestämmer.

 Tillsynen skall i den

 utsträckning regeringen

 föreskriver även avse

 efterlevnaden av för-

 ordningar som har

 beslutats av

 Europeiska gemenska-

 pen.

 20 §[1]

 Den som i fråga om kemiska produkter eller varor som avses i 1 § andra stycket

 1. med uppsåt eller av grov oaktsamhet bryter mot 5 §,

 2. med uppsåt eller av 2. med uppsåt eller av

oaktsamhet bryter mot oaktsamhet bryter mot

föreskrift, villkor föreskrift, villkor

eller förbud som med- eller förbud som med-

delats med stöd av delats med stöd av

5--13 §§ eller 5--13 §§,

 **Fotnot**

 [1]Senaste lydelse 1990:239.

 3. med uppsåt eller av oaktsamhet underlåter att fullgöra vad som åligger honom

enligt 15 §,

 4. med uppsåt eller av

 oaktsamhet underlåter

 att göra anmälan eller

 att lämna uppgifter

 enligt rådets förordning

 (EEG) nr 2455/92 av

 den 23 juli 1992 om

 export och import av

 vissa farliga

 kemikalier2 eller att

 lämna uppgifter enligt

 rådets förordning (EEG)

 nr 793/93 av den 23

 mars 1993 om utvär-

 dering och kontroll av

 risker med existerande

 ämnen3,

 5. med uppsåt eller av

 oaktsamhet bryter mot

 förbud eller underlåter

 att lämna uppgifter

 enligt rådets förord-

 ning (EEG) nr 3093/94

 av den 15 december

 1994 om ämnen som

 bryter ned ozonskik-

 tet4 eller

 6. med uppsåt eller av

 oaktsamhet trans-

 porterar avfall i

 strid mot rådets förord-

 ning (EEG) nr 259/93

 av den 1 februari 1993

 om övervakning och kon-

 troll av avfallstrans-

 porter inom, till och

 från Europeiska gemen-

 skapen5,

 döms till böter eller fängelse i högst ett år.

 I ringa fall döms inte till ansvar.

 Till ansvar enligt första stycket döms inte om ansvar för gärningen kan ådömas

enligt brottsbalken eller enligt lagen (1960:418) om straff för varusmuggling.

 Den som har överträtt vitesföreläggande eller vitesförbud döms inte till ansvar

enligt denna lag för gärning som omfattas av föreläggandet eller förbudet.

 2EGT nr L 251, 29.8.1992, s. 13 (Celex 392R2455)

 3EGT nr L 84, 5.4.1993, s. 1 (Celex 393R0793)

 4EGT nr L 333, 22.12.1994, s. 1 (Celex 394R3093)

 5EGT nr L 30, 6.2.1993, s. 1 (Celex 393R0259)

 21 §

 Den som med uppsåt eller av oaktsamhet lämnar oriktig uppgift om förhållande av

betydelse i ansökan eller annan handling som avges enligt denna lag eller

föreskrift som meddelats med stöd av lagen döms till böter.

 Detsamma gäller i fråga

 om uppgifter som lämnas

 enligt de rättsakter

 som avses i 20 § första

 stycket 4, 5 eller 6.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995.

4 Förslag till lag om ändring i renhållningslagen (1979:596)

 Härigenom föreskrivs att 1 § renhållningslagen (1979:596) skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 §[1]

 Med hushållsavfall avses i denna lag avfall och orenlighet som härrör från

hushåll och därmed jämförligt avfall.

 Med hantering avses i lagen uppsamling, förvaring, bortforsling och slutligt

omhändertagande.

 Regeringen eller den Regeringen eller den

myndighet som rege- myndighet som rege-

ringen bestämmer får ringen bestämmer får

föreskriva att hushåll- föreskriva att hushåll-

savfall och annat savfall och annat

avfall får införas till avfall får införas till

eller utföras ur riket eller utföras ur riket

endast efter särskilt endast efter särskilt

tillstånd. tillstånd. Regeringen

 får i övrigt meddela

 sådana föreskrifter om

 begränsningar i fråga om

 avfallstransporter som

 följer av Sveriges

 medlemskap i Euro-

 peiska unionen.

 Med fastighetsinnehavare avses i lagen den som äger fastigheten eller den som

enligt 1 kap. 5 § fastighetstaxeringslagen (1979:1152) skall anses som fastig-

hetsägare.

___________

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995.

 **Fotnot**

 [1]Senaste lydelse 1993:1619.

Lagrådet

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1995-04-04

Närvarande: f.d. regeringsrådet Bengt Hamdahl, justitierådet Bo[REDACTED_EFTERNAMN],

regeringsrådet Arne Baekkevold.

Enligt en lagrådsremiss den 30 mars 1995 (Miljödepartementet) har regeringen

beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till lag om ändring i

miljöskyddslagen (1969:387), m.m.

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kammarrättsassessorn Anna Dixelius.

Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.

Miljödepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 12 april 1995

Närvarande: statsråden[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Heckscher,

Hedborg,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet Freivalds

Regegringen beslutar proposition 1994/95:181 Vissa ändringar i miljö-

lagstiftningen till följd av EU-medlemskapet.

Rättsdatablad

Författningsrubrik Bestämmelser som Celexnummer för

 inför, ändrar, upp-bakomliggande EG-

 häver eller regler

 upprepar ett

 normgivnings-

 bemyndigande

Miljöskyddslagen 5 a, 22, 24*, *380L0068,

(1969:387) 43 a, 45 §§ 376L0464,

 382L0176,

 383L0513,

 384L0156,

 384L0491,

 386L0280

Hälsoskyddslagen 14 a §

(1982:1080)

Lagen (1985:426) 4 a, 14 §§

om kemiska

produkter

Renhållningslagen 1 §

(1979:596)

Naturvårdslagen 37, 40, 41 §§

(1964:822)