1 

Regeringens proposition 

2006/07:110 

Rapportering av händelser inom civil luftfart m.m. Prop. 

2006/07:110 

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen. 

Stockholm den 3 april 2007 

Fredrik[REDACTED_EFTERNAMN] 

Åsa[REDACTED_EFTERNAMN] 

(Näringsdepartementet) 

Propositionens huvudsakliga innehåll 

I denna proposition lämnas förslag till bestämmelser som genomför 

Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/42/EG av den 13 juli 2003 

om rapportering av händelser inom civil luftfart. Med händelser avses i 

detta sammanhang sådant som inträffat och som avviker från det normala 

och har eller kunde ha påverkat flygsäkerheten. Händelsen skall inte vara 

av så allvarligt slag att regelverket om undersökning av olyckor och 

allvarliga tillbud är tillämpligt. Rapporter om händelser skall lagras i 

särskilda databaser som skall vara tillgängliga för flygsäkerhetsmyndigheterna 

i Europa. Därigenom skall de som är ansvariga för flygsäkerhetsfrågor 

få bättre underlag för sina beslut och åtgärder och förhoppningsvis 

kunna avhjälpa brister innan dessa får allvarliga konsekvenser. 

Ett viktigt inslag i förslagen till bestämmelser är nya bestämmelser i 

sekretesslagen (1980:100). Dessa nya sekretessbestämmelser blir också 

tillämpliga i förhållande till andra rättsakter från EU som rör civil luftfart, 

som därigenom kan bli genomförda på ett mera komplett sätt än vad 

som hunnit göras hittills. Det gäller framför allt att sekretess skall gälla 

uppgifter som svenska myndigheter får tillgång till genom olika samarbeten 

mellan europeiska luftfartsmyndigheter och Europeiska gemenskapernas 

kommission. Om en sådan uppgift är sekretesskyddad i sitt 

”ursprungsland” skall den i normalfallet också vara det här. Det föreslås 

också ett sekretesskydd för den person som rapporterar in inträffade 

händelser. Hon eller han får också ett extra lagskydd rörande sin 

anställning. 

De nya sekretessbestämmelserna får dessutom en utformning som 

medför att bestämmelser om sekretess i Europaparlamentets och rådets 

direktiv 2004/36/EG av den 21 april 2004 om säkerheten i fråga om luft

Prop. 2006/07:110

2 

fartyg från tredje land som använder flygplatser i gemenskapen genomförs 

i svensk rätt. 

För att kunna använda ordet ”händelse” för mindre allvarliga incidenter 

föreslås att begreppet tas bort som samlingsbegrepp i lagstiftningen 

kring undersökning av olyckor. 

Genomförandet av direktiv 2003/42/EG är försenat, varför lagförslagen 

bör träda i kraft snarast. De nya bestämmelserna föreslås träda i 

kraft den 1 juli 2007.

Prop. 2006/07:110

3 

Innehållsförteckning 

1 Förslag till riksdagsbeslut..................................................................5 

2 Lagförslag..........................................................................................6 

2.1 Lag om ändring i luftfartslagen (1957:297)........................6 

2.2 Lag om ändring i lagen (1990:712) om undersökning 

av olyckor............................................................................8 

2.3 Lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) ....................12 

3 Ärendet och dess beredning.............................................................13 

4 Händelsedirektivet...........................................................................14 

4.1 Allmänt om direktivet .......................................................14 

4.2 Kort om direktivets bestämmelser ....................................15 

5 En språkfråga...................................................................................19 

6 Hur skall direktivet genomföras i Sverige? .....................................21 

6.1 Allmänna tankar................................................................21 

6.2 Hur direktivets bestämmelser kan genomföras i 

svensk lagstiftning ............................................................21 

6.3 Straffrättslig bestämmelse.................................................33 

6.4 Ikraftträdande ....................................................................34 

7 Sekretessfrågor ................................................................................34 

7.1 Sekretessbestämmelser i EG-rättsakter på den civila 

luftfartens område .............................................................34 

7.2 Händelsedirektivet ............................................................35 

7.3 Kontrolldirektivet..............................................................38 

7.4 EASA-förordningen..........................................................39 

7.5 Förordningen om tillhandahållande av tjänster.................40 

7.6 Avtal mellan Europeiska gemenskapen och andra 

stater ..................................................................................41 

7.7 Nya sekretessbestämmelser ..............................................42 

7.8 Svenska myndigheters informationsskyldighet ................49 

7.9 Frågan om meddelarfrihet.................................................49 

8 Konsekvenser ..................................................................................50 

9 Författningskommentarer ................................................................52 

Bilaga 1 Remissinstanser .....................................................................55 

Bilaga 2 Promemorians lagförslag.......................................................56 

Bilaga 3 Promemorians sammanfattning .............................................62 

Bilaga 4 Händelsedirektivet.................................................................63 

Bilaga 5 Kontrolldirektivet ..................................................................77 

Bilaga 6 EASA-förordningen ..............................................................88 

Bilaga 7 Förordning om tillhandahållande av tjänster.......................109 

Bilaga 8 Lagrådsremissens lagförslag ...............................................119 

Bilaga 9 Lagrådets yttrande ...............................................................125

Prop. 2006/07:110

4 

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 3 april 2007..........127 

Rättsdatablad..........................................................................................128

Prop. 2006/07:110

5 

1 Förslag till riksdagsbeslut 

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till 

1. lag om ändring i luftfartslagen (1957:297), 

2. lag om ändring i lagen (1990:712) om undersökning av olyckor, och 

3. lag om ändring i sekretesslagen (1980:100).

Prop. 2006/07:110

6 

2 Lagförslag 

2.1 Lag om ändring i luftfartslagen (1957:297) 

Härigenom föreskrivsTPF

1

FPT i fråga om luftfartslagen (1957:297)TPF

2

FPT 

dels att 11 kap. 7 § skall ha följande lydelse, 

dels att rubriken närmast före 11 kap. 1 § skall lyda ”Flygräddningstjänst, 

bärgning, undersökning av luftfartsolyckor och rapportering av 

händelser”, 

dels att det i lagen skall införas tre nya paragrafer, 11 kap. 8–10 §§, 

samt närmast före 11 kap. 8 § en ny rubrik av följande lydelse. 

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 

11 kap. 

7 §TPF

3

FPT 

Om undersökning från säkerhetssynpunkt 

av luftfartsolyckor 

och andra händelser som berör 

luftfarten finns bestämmelser i 

lagen (1990:712) om undersökning 

av olyckor. 

Om undersökning från säkerhetssynpunkt 

av luftfartsolyckor 

och tillbud till sådana olyckor 

finns bestämmelser i lagen 

(1990:712) om undersökning av 

olyckor. 

Rapportering av händelser m.m. 

8 §TPF

4

FPT 

I syfte att förbättra flygsäkerheten 

skall händelser inom civil 

luftfart rapporteras till behörig 

myndighet. 

Med händelse inom civil luftfart 

avses i denna lag driftsavbrott, 

defekt, fel eller annan onormal 

omständighet som har inverkat 

eller kan inverka på flygsäkerheten, 

även om händelsen inte lett 

till sådana luftfartsolyckor eller 

tillbud som avses i lagen 

(1990:712) om undersökning av 

olyckor. 

TP

1

PT Jfr Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/42/EG av den 13 juni 2003 om 

rapportering av händelser inom civil luftfart (EUT L 167, 4.7.2003, s. 23, Celex 

32003L0042). 

TP

2

PT Lagen omtryckt 1986:166. 

TP

3

PT Senaste lydelse 1990:713. 

TP

4

PT Tidigare 8 § upphävd genom 1990:713.

Prop. 2006/07:110

7 

9 §TPF

5

FPT 

Regeringen får meddela föreskrifter 

om vilka personer inom 

civil luftfart som skall vara skyldiga 

att rapportera händelser 

enligt 8 §. 

Regeringen eller den myndighet 

regeringen bestämmer meddelar 

närmare föreskrifter om rapportering 

av händelser. 

10 §TPF

6

FPT 

En arbetsgivare får inte utsätta 

en arbetstagare för repressalier på 

grund av att arbetstagaren har 

rapporterat en händelse enligt 

denna lag. 

Om en arbetstagare utsätts för 

repressalier skall arbetsgivaren 

betala skadestånd till arbetstagaren 

för den förlust som uppkommer 

och för den kränkning 

som repressalierna innebär. 

U 

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2007. 

TP

5

PT Tidigare 9 § upphävd genom 1978:232. 

TP

6

PT Tidigare10 § upphävd genom 1990:713.

Prop. 2006/07:110

8 

2.2 Lag om ändring i lagen (1990:712) om undersökning 

av olyckor 

Härigenom föreskrivs att 4, 6, 7, 9–12 och 15 §§ lagen (1990:712) om 

undersökning av olyckor skall ha följande lydelse. 

Lydelse enligt prop. 2006/07:45 Föreslagen lydelse 

4 §TPF

1

FPT 

Undersökning enligt denna lag 

skall göras i fråga om händelser 

som har inträffat i Sverige. Om en 

sådan händelse berör ett utländskt 

fartyg, får undersökning enligt 

denna lag dock göras endast om 

det finns särskilda skäl och fartyget 

befinner sig inom Sveriges 

sjöterritorium. 

Undersökning enligt denna lag 

av en händelse som berör ett 

svenskt fartyg eller luftfartyg skall 

göras även när händelsen har 

inträffat utomlands, om annat inte 

följer av en internationell överenskommelse 

som har biträtts av 

Sverige. Om händelsen berör ett 

luftfartyg med en totalvikt av 

högst 2 250 kg och som inte skall 

ha luftvärdighetsbevis, skall en 

undersökning göras endast om det 

är av synnerlig vikt från säkerhetssynpunkt 

och en undersökning inte 

görs i den stat inom vars territorium 

händelsen inträffade. 

Om en händelse som berör spårfordon 

i internationell trafik 

inträffat på eller nära den svenska 

gränsen, får den myndighet som 

enligt 5 § ansvarar för undersökningen 

komma överens med motsvarande 

myndighet i den andra 

berörda staten om vilken av dem 

som skall göra undersökningen 

eller att de skall göra den tillsammans. 

En undersökning enligt denna 

lag skall göras i fråga om olyckor 

och tillbud som har inträffat i 

Sverige. Om en sådan olycka eller 

ett tillbud berör ett utländskt fartyg, 

får en undersökning enligt 

denna lag dock göras endast om 

det finns särskilda skäl och 

fartyget befinner sig inom 

Sveriges sjöterritorium. 

En undersökning enligt denna 

lag av en olycka eller ett tillbud 

som berör ett svenskt fartyg eller 

luftfartyg skall göras även när 

olyckan eller tillbudet har inträffat 

utomlands, om annat inte följer av 

en internationell överenskommelse 

som har biträtts av Sverige. Om 

olyckan eller tillbudet rör ett luftfartyg 

med en totalvikt av högst 

2 250 kg och som inte skall ha 

luftvärdighetsbevis, skall en 

undersökning göras endast om det 

är av synnerlig vikt från säkerhetssynpunkt 

och en undersökning inte 

görs i den stat inom vars territorium 

olyckan eller tillbudet 

inträffade. 

Om en olycka eller ett tillbud 

som berör spårfordon i internationell 

trafik inträffat på eller 

nära den svenska gränsen, får den 

myndighet som enligt 5 § ansvarar 

för undersökningen komma 

överens med motsvarande 

myndighet i den andra berörda 

staten om vilken av dem som skall 

göra undersökningen eller att de 

skall göra den tillsammans. 

TP

1

PT Senaste lydelse 2006:20.

Prop. 2006/07:110

9 

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 

6 § 

Syftet med en undersökning 

enligt denna lag skall vara att 

1. så långt som möjligt klarlägga 

såväl händelseförloppet och 

orsaken till händelsen som skador 

och effekter i övrigt, 

2. ge underlag för beslut om 

åtgärder som har som mål att förebygga 

en upprepning av händelsen 

eller att begränsa effekten av 

liknande händelser, 

3. ge underlag för en bedömning 

av de insatser som samhällets 

räddningstjänst har gjort i samband 

med händelsen och, om det 

finns skäl därtill, för förbättringar 

av räddningstjänsten. 

Syftet med en undersökning 

enligt denna lag skall vara att 

1. så långt som möjligt klarlägga 

såväl händelseförloppet och 

orsaken till olyckan eller tillbudet 

som skador och effekter i övrigt, 

2. ge underlag för beslut om 

åtgärder som har som mål att förebygga 

en upprepning av olyckan 

eller tillbudet eller att begränsa 

effekten av sådana olyckor eller 

tillbud, 

3. ge underlag för en bedömning 

av de insatser som samhällets 

räddningstjänst har gjort i samband 

med olyckan eller tillbudet 

och, om det finns skäl därtill, för 

förbättringar av räddningstjänsten. 

7 § 

Den myndighet som gör en 

undersökning enligt denna lag 

skall, i den mån det är praktiskt 

genomförbart, underrätta dem som 

kan vara berörda av händelsen och 

ge dem tillfälle att yttra sig. Dessa 

har rätt att närvara vid undersökning 

på olycksplatsen och vid 

utredningsarbetet i övrigt, om det 

kan ske utan men för utredningen. 

Den myndighet som gör en 

undersökning enligt denna lag 

skall, i den mån det är praktiskt 

genomförbart, underrätta dem som 

kan vara berörda av olyckan eller 

tillbudet och ge dem tillfälle att 

yttra sig. Dessa har rätt att närvara 

vid undersökning på olycksplatsen 

och vid utredningsarbetet i övrigt, 

om det kan ske utan men för 

utredningen. 

Vid tillämpningen av första stycket skall dock alltid iakttas de 

bestämmelser om medverkan vid undersökningar som finns i internationella 

överenskommelser som har biträtts av Sverige. 

Lydelse enligt prop. 2006/07:45 Föreslagen lydelse 

9 § 

Den myndighet som gör en undersökning enligt denna lag får hålla 

förhör med den som antas kunna ge upplysningar av betydelse för utredningen. 

Myndigheten får också ta med sig och granska handlingar eller 

föremål som kan antas vara av sådan betydelse. 

Om utredningen inte kan fullföljas på annat sätt, får den myndighet 

som gör undersökningen begära att polismyndigheten lämnar den hjälp 

som behövs vid utredningen. 

För polismyndighetens utredning gäller 

bestämmelserna om förundersökning i 23 kap. rättegångsbalken i 

tillämpliga delar.

Prop. 2006/07:110

10 

Den myndighet som gör undersökningen 

har rätt att få tillträde 

till platsen för händelsen. Om tillträde 

vägras, får polismyndigheten 

lämna den hjälp som behövs. 

Den myndighet som gör undersökningen 

har rätt att få tillträde 

till platsen för olyckan eller tillbudet

. Om tillträde vägras, får 

polismyndigheten lämna den hjälp 

som behövs. 

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 

10 § 

Den myndighet som gör undersökningen 

får begära att vittnen 

eller sakkunniga hörs vid domstol 

eller att någon föreläggs att tillhandahålla 

handlingar eller föremål. 

En sådan begäran skall göras 

hos den tingsrätt inom vars 

område händelsen har inträffat 

eller den berörda personen vistas. 

Rätten skall hålla förhör eller 

meddela föreläggande, om laga 

hinder inte möter. Därvid gäller 

bestämmelserna om bevisupptagning 

utom huvudförhandling. 

Den myndighet som gör undersökningen 

får begära att vittnen 

eller sakkunniga hörs vid domstol 

eller att någon föreläggs att tillhandahålla 

handlingar eller föremål. 

En sådan begäran skall göras 

hos den tingsrätt inom vars 

område olyckan eller tillbudet har 

inträffat eller den berörda 

personen vistas. Rätten skall hålla 

förhör eller meddela föreläggande, 

om laga hinder inte möter. Därvid 

gäller bestämmelserna om bevisupptagning 

utom huvudförhandling. 

11 § 

Om det har inträffat en olycka 

eller en annan händelse som 

undersöks enligt denna lag, får 

egendom som kan antas vara av 

betydelse för undersökningen inte 

rubbas utan tillstånd av polismyndigheten 

eller den myndighet 

som undersöker händelsen. 

Om det har inträffat en olycka 

eller ett tillbud som undersöks 

enligt denna lag, får egendom som 

kan antas vara av betydelse för 

undersökningen inte rubbas utan 

tillstånd av polismyndigheten eller 

den myndighet som undersöker 

olyckan eller tillbudet. 

Detta gäller inte, om egendomen rubbas för att rädda människoliv eller 

om det i övrigt finns synnerliga skäl därtill. 

12 § 

Den som har tagit till vara egendom 

som avses i 11 § första 

stycket skall genast anmäla det till 

polismyndigheten eller den myndighet 

som undersöker olyckan. 

Detsamma gäller den som, efter en 

händelse som berör luftfarten, sjöfarten 

eller spårtrafiken och som 

undersöks enligt denna lag, har 

tagit till vara egendom som har 

transporterats med det luftfartyg, 

fartyg eller spårfordon som berörs 

Den som har tagit till vara egendom 

som avses i 11 § första 

stycket skall genast anmäla det till 

polismyndigheten eller den myndighet 

som undersöker olyckan. 

Detsamma gäller den som, efter en 

olycka eller ett tillbud som berör 

luftfarten, sjöfarten eller spårtrafiken 

och som undersöks enligt 

denna lag, har tagit till vara egendom 

som har transporterats med 

det luftfartyg, fartyg eller spår

Prop. 2006/07:110

11 

av händelsen eller egendom som 

hör till luftfartyget, fartyget, spårfordonet 

eller till den spåranläggning 

som berörs av händelsen. 

Om det behövs, får myndigheten 

ta hand om egendomen. 

fordon som berörs av olyckan eller 

tillbudet eller egendom som hör 

till luftfartyget, fartyget, spårfordonet 

eller till den spåranläggning 

som berörs. Om det 

behövs, får myndigheten ta hand 

om egendomen. 

15 § 

Regeringen får i fråga om kommunal 

räddningstjänst föreskriva 

att kommunen skall underrätta den 

myndighet som avses i 5 § första 

stycket om en händelse som skall 

undersökas enligt denna lag. 

Regeringen får i fråga om kommunal 

räddningstjänst föreskriva 

att kommunen skall underrätta den 

myndighet som avses i 5 § första 

stycket om en olycka eller ett tillbud 

som skall undersökas enligt 

denna lag. 

U 

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2007.

Prop. 2006/07:110

12 

2.3 Lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) 

Härigenom föreskrivsTPF

1

FPT att det i sekretesslagen (1980:100)TPF

2

FPT skall 

införas två nya paragrafer, 4 kap. 6 § och 7 kap. 52 §, av följande lydelse. 

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 

4 kap. 

6 § 

Sekretess gäller i myndighets 

verksamhet som avser internationellt 

samarbete avseende tillsyn av 

civil luftfart för uppgift som lämnats 

av annan stat eller mellanfolklig 

organisation, om det kan 

antas att myndighetens arbete för 

en säkrare civil luftfart motverkas 

om uppgiften röjs. 

I fråga om uppgift i allmän 

handling gäller sekretessen i högst 

fyrtio år. 

7 kap. 

52 § 

Sekretess gäller hos Rikspolisstyrelsen, 

Kustbevakningen, 

Statens haverikommission, Luftfartsverket 

och Luftfartsstyrelsen 

för uppgift som lämnats av enskild 

i en rapport om händelse inom 

civil luftfart enligt 11 kap. 8 § 

luftfartslagen (1957:297), om det 

kan antas att den enskilde eller 

någon närstående till den enskilde 

lider men om uppgiften röjs. 

I fråga om uppgift i allmän 

handling gäller sekretessen i högst 

femtio år. 

U 

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2007.

TP

1

PT Jfr Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/42/EG av den 13 juni 2003 om 

rapportering av händelser inom civil luftfart (EUT L 167, 4.7.2003, s. 23, Celex 

32003L0042) och Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/36/EG av den 21 april 2004 

om säkerheten i fråga om luftfartyg från tredje land som använder flygplatser i 

gemenskapen (EUT L 143, 30.4.2004, s. 76, Celex 32004L0036). 

TP

2

PT Lagen omtryckt 1992:1474.

Prop. 2006/07:110

13 

3 Ärendet och dess beredning 

Den 13 juni 2003 antogs Europaparlamentets och rådets direktiv 

2003/42/EG om rapportering av händelser inom civil luftfart. Med 

händelse avses driftsavbrott, defekt, fel eller annan onormal omständighet 

som har eller kan ha inverkat på flygsäkerheten men inte lett till 

olycka eller allvarligt tillbud, vilka undersöks närmare enligt lagen 

(1990:712) om undersökning av olyckor och förordningen (1990:717) 

om undersökning av olyckor. Syftet med direktivet är att öka flygsäkerheten. 

Direktivet skulle ha varit genomfört senast den 4 juli 2005. Detta 

har inte hunnits med i Sverige. 

Den 21 april 2004 antogs Europaparlamentets och rådets direktiv 

2004/36/EG om säkerheten i fråga om luftfartyg från tredje land som 

använder flygplatser i gemenskapen. Syftet med direktivet är också att 

öka flygsäkerheten, bl.a. genom säkerställande av att internationella 

säkerhetsnormer verkligen följs genom harmonisering av regler och 

förfaranden för rampinspektioner av luftfartyg från tredje land som 

landar på flygplatser inom gemenskapen. Detta direktiv är genomfört i 

svensk rätt med undantag för två artiklar om sekretess. 

Inom Näringsdepartementet har promemorian Rapportering av 

händelser inom civil luftfart m.m. (Ds 2006:18) arbetats fram. I promemorian 

lämnas förslag till hur direktiven kan genomföras i svensk rätt. 

Promemorian har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna 

återfinns i bilaga 1. Eftersom remisstiden var knappt två månader 

erbjöds remissinstanserna att lägga fram sina synpunkter vid ett 

remissammanträde om ett skriftligt svar inte skulle hinnas tas fram. Ingen 

remissinstans har utnyttjat den möjligheten. En sammanställning av 

remissvaren finns tillgänglig i Näringsdepartementet (dnr 

N2006/6989/RS). 

I promemorian återfanns även förslag till förordningstexter. Vissa 

remissinstanser har endast framfört synpunkter på dessa. Förordningstexterna 

behandlas dock inte i denna proposition. Promemorians lagförslag 

återfinns i bilaga 2. Promemorians sammanfattning återfinns i 

bilaga 3. 

Direktiv 2003/42/EG om rapportering av händelser inom civil luftfart 

finns med som bilaga 4. 

Direktiv 2004/36/EG om säkerheten i fråga om luftfartyg från tredje 

land som använder flygplatser i gemenskapen finns med som bilaga 5. 

I denna proposition behandlas även Europaparlamentets och rådets 

förordning (EG) nr 1592/2002 av den 15 juli 2002 om fastställande av 

gemensamma bestämmelser på det civila luftfartsområdet och inrättande 

av en europeisk byrå för luftfartssäkerhet, se bilaga 6, och Europaparlamentets 

och rådets förordning (EG) nr 550/2004 av den 10 mars 

2004 om tillhandahållande av flygtrafiktjänster inom det gemensamma 

europeiska luftrummet (”förordning om tillhandahållande av tjänster”), 

se bilaga 7.

Prop. 2006/07:110

14 

Förenklat sätt att omnämna behandlade EG-rättsakter 

I denna proposition behandlas och omnämns fyra EG-rättsakter mera 

ingående. För att läsningen av texten skall underlättas kommer dessa 

rättsakter att i den följande texten benämnas på ett förenklat sätt enligt 

följande. 

EASA-förordningen = Europaparlamentets och rådets förordning (EG) 

nr 1592/2002 av den 15 juli 2002 om fastställande av gemensamma 

bestämmelser på det civila luftfartsområdet och inrättande av en europeisk 

byrå för luftfartssäkerhet (EGT L 240, 7.9.2002, s. 1, Celex 

32002R1592). 

Händelsedirektivet = Europaparlamentets och rådets direktiv 

2003/42/EG av den 13 juni 2003 om rapportering av händelser inom civil 

luftfart (EUT L 167, 4.7.2003, s. 23, Celex 32003L0042). 

Förordningen om tillhandahållande av tjänster = Europaparlamentets 

och rådets förordning (EG) nr 550/2004 av den 10 mars 2004 om tillhandahållande 

av flygtrafiktjänster inom det gemensamma europeiska 

luftrummet (”förordning om tillhandahållande av tjänster”) (EUT L 96, 

31.3.2004, s. 10, Celex 32004R0550). 

Kontrolldirektivet = Europaparlamentets och rådets direktiv 

2004/36/EG av den 21 april 2004 om säkerheten i fråga om luftfartyg 

från tredje land som använder flygplatser i gemenskapen (EUT L 143, 

30.4.2004, s. 76, Celex 32004L0036). 

Lagrådet 

Regeringen beslutade den 15 mars 2007 att inhämta Lagrådets yttrande 

över de lagförslag som återfinns i bilaga 8. Lagrådets yttrande återfinns i 

bilaga 9. Regeringen har delvis följt Lagrådets synpunkter, se närmare 

under artiklarna 2 och 4 i avsnitt 6.2. I förhållande till lagrådsremissen 

har dessutom några redaktionella ändringar gjorts.

4 Händelsedirektivet 

4.1 Allmänt om direktivet 

Europaparlamentet och rådet antog den 13 juni 2003 händelsedirektivet. 

Direktivets syfte och tankarna bakom det kan utläsas av ingressen till 

direktivet. Där sägs bl.a. detta. Olycksfrekvensen inom den civila luftfarten 

har varit tämligen konstant under den senaste tioårsperioden. Det 

kan likväl befaras att den beräknade trafikökningen kan leda till en 

ökning av antalet olyckor inom den närmaste framtiden. Syftet med 

rådets direktiv 94/56/EG av den 21 november 1994 om grundläggande 

principer för utredning av flyghaverier och tillbud inom civil luftfart är 

att förebygga olyckor genom att underlätta ett snabbt genomförande av 

utredningar. Erfarenheten visar att en olycka ofta föregås av en rad tillbud 

och andra fel som visar på brister i flygsäkerheten. För att det skall 

vara möjligt att förbättra säkerheten inom den civila luftfarten krävs

Prop. 2006/07:110

15 

bättre kunskaper om dessa händelser, vilket skulle underlätta analyser 

och göra det lättare att följa utvecklingen så att åtgärder kan vidtas för att 

komma till rätta med situationen. 

Därför bör varje medlemsstat inrätta ett system för obligatorisk 

rapportering av händelser. Händelserna bör rapporteras av personalen 

inom olika delar av den civila luftfarten som uppmärksammar sådant 

som kan vara av intresse för att förebygga olyckor. Genom ett utbyte av 

information om sådana händelser skulle det bli betydligt lättare att upptäcka 

eventuella risker. 

Säkerhetsinformationen bör vara tillgänglig för sådana organ som 

reglerar säkerheten inom den civila luftfarten eller som utreder olyckor 

och tillbud i gemenskapen och, om det anses lämpligt, för personer som 

kan dra lärdom av den och som kan vidta eller initiera åtgärder för att 

förbättra säkerheten. 

På grund av säkerhetsinformationens känsliga natur är insamlingen av 

den beroende av att sekretessen garanteras, att källan skyddas och att 

förtroendet hos den personal som arbetar inom den civila luftfarten upprätthålls. 

Allmänheten bör dock ha tillgång till allmän information om 

säkerhetsnivån inom luftfarten. Lämpliga åtgärder bör därför vidtas för 

inrättande av system för konfidentiell rapportering. 

Vidare framgår det av ingressen att de tekniska rapporteringskraven 

skall överensstämma med dem som utarbetats av JAA (de gemensamma 

luftfartsmyndigheterna) och Eurocontrol (den europeiska organisationen 

för säkrare flygtrafiktjänst). Arbetet inom dessa två europeiska organisationer 

bör beaktas vid upprättandet av förteckningen över händelser som 

skall rapporteras. Utvecklingen inom ramen för ICAO (Internationella 

luftfartsorganisationen, ett FN-organ) bör också beaktas. 

Rapporteringskravet skall också omfatta luftfartyg som är registrerade 

i en medlemsstat eller handhas av ett företag som är etablerat i en 

medlemsstat när händelsen inträffar utanför gemenskapens territorium. 

För att informationsutbytet mellan medlemsstaterna och kommissionen 

skall fungera bör alla använda lämplig programvara. 

4.2 Kort om direktivets bestämmelser 

Artikel 1, syfte 

I artikeln anges syftet med direktivet att vara att bidra till att förbättra 

flygsäkerheten genom att säkerställa att relevant säkerhetsinformation 

rapporteras, samlas in, lagras, skyddas och sprids. Det enda syftet med 

rapportering av händelser är att förebygga olyckor och tillbud, och inte 

att fastställa skuld- eller ansvarsfrågor. 

Artikel 2, definitioner 

I artikeln definieras ”händelse” och ”anonymisering”. Med händelse 

avses driftsavbrott, defekt, fel eller annan onormal omständighet som har 

eller kan ha inverkat på flygsäkerheten men inte har lett till haverier eller 

allvarliga tillbud enligt definitionerna i artikel 3 a och k i direktiv 

94/56/EG.

Prop. 2006/07:110

16 

Men anonymisering avses avlägsnande från inlämnade rapporter av 

alla personuppgifter angående uppgiftslämnaren liksom tekniska detaljuppgifter 

som kan få till följd att uppgiftslämnarens, eller tredje parts, 

identitet röjs. 

Artikel 3, räckvidd 

I artikeln anges att direktivet skall tillämpas på händelser som utgör en 

fara eller som, om de inte åtgärdas, skulle utgöra en fara för luftfartyget, 

ombordvarande eller andra personer. En förteckning över exempel på 

sådana händelser återfinns i två bilagor till direktivet. Kommissionen får 

i enlighet med ett visst förfarandet som anges i artikel 10.2 besluta att 

ändra bilagorna för att utöka eller ändra exemplen. 

Vidare återfinns i artikeln sedvanliga bestämmelser om direktivets 

tillämpning på flygplatsen i Gibraltar. 

Artikel 4, obligatorisk rapportering 

I artikeln anges vilka funktionärer inom den civila luftfarten som skall 

vara skyldiga att rapportera händelser till de behöriga myndigheterna. 

Det är 

1. operatören eller befälhavaren, 

2. den tillverkar eller reparerar luftfartyg eller utrustning för dessa, 

3. den som undertecknar ett intyg om verkstadsrevision eller idrifttagande 

av ett luftfartyg eller av dess utrustning, 

4. den som utövar en funktion för vilken det krävs trafikledartillstånd 

eller tillstånd att hantera flyginformation, 

5. den som är chef vid en flygplats som är öppen för kommersiell 

trafik, 

6. den som utövar en tillsynsfunktion av flygnavigationsanläggningar, 

7. den som utövar en funktion som har samband med luftfartygets 

hantering på marken. 

Kortfattat kan man sammanfatta dessa funktionärer som personer som 

antingen har en faktisk kontroll över ett luftfartyg eller har sådan 

funktion inom luftfarten att han eller hon lätt kan upptäcka förhållanden 

som skall rapporteras. 

I punkt 2 öppnas en möjlighet för medlemsstaterna att uppmuntra 

frivillig rapportering av händelser från andra personer som utövar funktioner 

som liknar dem som räknats upp ovan. 

Artikel 5, insamling och lagring av information 

Medlemsstaterna skall utse en eller flera behöriga myndigheter som skall 

inrätta ett system för att samla in, utvärdera, bearbeta och lagra information 

om händelser som rapporterats. En sådan myndighet skall arbeta 

opartiskt. För svensk del är det i första hand Luftfartsstyrelsen eller 

Statens haverikommission som kan komma i fråga. 

Om en medlemsstat utser mer än ett organ eller institut, skall den utse 

ett av dessa som kontaktpunkt för det informationsutbyte som skall förekomma 

mellan medlemsstaterna och kommissionen.

Prop. 2006/07:110

17 

De myndigheter som utses skall lagra insamlade rapporter i sina databaser. 

Haverier och allvarliga tillbud, dvs. sådana tilldragelser som redan 

i dag utreds av Statens haverikommission, skall också lagras i dessa 

databaser. 

Artikel 6, informationsutbyte 

Medlemsstaterna skall delta i ett informationsutbyte, vilket innebär att all 

relevant säkerhetsinformation som lagras i databaserna skall ställas till 

förfogande för de behöriga myndigheterna i andra medlemsstater och för 

kommissionen. Databaserna skall vara kompatibla med en programvara 

som skall utvecklas av kommissionen för att underlätta genomförandet 

av direktivet. Kommissionen skall också i enlighet med ett kommittologiförfarande 

vidta lämpliga åtgärder för att underlätta detta informationsutbyte. 

Artikeln innehåller också en bestämmelse om att den behöriga 

myndighet, som tar emot en rapport om en händelse skall lägga in den i 

databaserna och när det är nödvändigt underrätta den behöriga myndigheten 

i den medlemsstat där händelsen ägde rum, där luftfartyget är registrerat, 

där luftfartyget är tillverkat och där operatören har behörighet. 

Artikel 7, spridning av information 

Enligt punkt 1 skall det organ som ålagts uppdraget att reglera säkerheten 

och att utreda haverier och tillbud inom den civila luftfarten i gemenskapen 

ha tillgång till sådan information om händelser som samlats in 

och utbytts så att de kan dra lärdom av de händelser som rapporterats för 

att förbättra säkerheten. För svensk del skall alltså Luftfartsstyrelsen och 

Statens haverikommission ha full tillgång till den databas där svenska 

händelser registreras och genom vilken man kan få tillgång till andra 

medlemsstaters noteringar. 

Enligt punkt 2 skall kommissionen på eget initiativ besluta om åtgärder 

och därtill hörande villkor för att sprida den information som avses i 

punkt 1 till berörda parter. Innan kommissionen beslutar om sådana 

åtgärder och villkoren skall samråd ske med en rådgivande kommitté. 

Dessa åtgärder, som kan vara allmänna eller avse ett enskilt fall, skall 

grunda sig på behovet 

– att förse personer och organisationer med den information de 

behöver för att förbättra säkerheten inom civil luftfart, 

– att begränsa spridningen av information till vad som är absolut nödvändigt 

för användarens ändamål i syfte att säkerställa lämplig sekretess 

för denna information. 

Beslutet att sprida information enligt denna punkt skall begränsas till 

vad som är absolut nödvändigt för användarens ändamål. 

Av punkt 3 följer att för att informera allmänheten om säkerhetsnivån 

inom civil luftfart får medlemsstaterna minst en gång per år offentliggöra 

en säkerhetsöversikt som omfattar information om de typer av händelser 

som anmälts inom ramen för deras nationella system för obligatorisk 

rapportering av händelser. 

Medlemsstaterna får också offentliggöra 

anonymiserade rapporter.

Prop. 2006/07:110

18 

Artikel 8, skydd av information 

Som redovisats ovan är ett syfte med det aktuella direktivet att få berörd 

personal att rapportera en mängd slags händelser, däribland även händelser 

som orsakats av personalens och luftfartsföretagets egna tillkortakommanden. 

Det finns därför ett antal bestämmelser som begränsar 

användningen av insamlad information. Sålunda måste medlemsstaterna, 

i enlighet med sin nationella lagstiftning, vidta nödvändiga åtgärder för 

att säkerställa lämplig sekretess för den information som de erhåller. De 

får endast använda denna information i enlighet med syftet med direktivet. 

Oavsett vilken typ av händelse och olycka eller allvarligt tillbud det är 

fråga om, och hur den klassificeras, får enskilda personers namn och 

adress aldrig registreras i den databas som nämnts ovan om artikel 5. 

I punkt 3 stadgas att medlemsstaterna skall avstå från att inleda rättsliga 

förfaranden rörande oöverlagda eller oavsiktliga lagöverträdelser 

som de får kännedom om endast på grund av att de rapporterats inom 

ramen för det nationella systemet för obligatorisk rapportering av händelser, 

utom i de fall det rör sig om grov oaktsamhet. Denna bestämmelse 

gäller inte straffrättsliga förfaranden. 

I punkt 4 finns ett krav på arbetsrättsligt skydd för den personal som 

rapporterar om tillbud som de kan känna till. 

Slutligen finns i punkten 5 en föreskrift om att denna artikel inte skall 

påverka tillämpningen av nationella bestämmelser om rättsliga myndigheters 

tillgång till information. 

Artikel 9, frivillig rapportering 

Utöver det system med obligatorisk rapportering som fastställs i artiklarna 

4 och 5 får medlemsstaterna utse ett eller flera organ med uppgift 

att inrätta ett system med frivillig rapportering för att samla in och 

analysera information om observerade brister i luftfartssystemet vilka 

inte behöver rapporteras enligt systemet med obligatorisk rapportering, 

men som uppgiftslämnaren har uppfattat som en faktisk eller potentiell 

risk. Om en medlemsstat väljer att inrätta ett system med frivillig 

rapportering, skall den fastställa villkoren för hur det eller de organ som 

den har utsett skall anonymisera de frivilliga rapporter som läggs fram i 

enlighet med detta system. Medlemsstaterna skall se till att relevant 

anonymiserad säkerhetsinformation som härrör från analysen av den 

konfidentiella rapporteringen lagras och finns tillgänglig för alla parter så 

att den kan användas för att öka luftfartssäkerheten. 

Artikel 10, kommitté 

I artikeln finns sedvanliga formella bestämmelser om den kommitté som 

skall biträda kommissionen inför vissa beslut. Kommissionen skall 

biträdas av den kommitté som inrättats genom artikel 12 i rådets förordning 

(EEG) nr 3922/91 av den 16 december 1991 om harmonisering av 

tekniska krav och administrativa förfaranden inom området civil luftfart. 

Artiklarna 5 och 7 i rådets beslut 1999/468/EG av den 28 juni 1999 om 

de förfaranden som skall tillämpas vid utövandet av kommissionens

Prop. 2006/07:110

19 

genomförandebefogenheter skall tillämpas, med beaktande av bestämmelserna 

i artikel 8 i beslutet. Den tid som avses i artikel 5.6 i beslut 

1999/468/EG skall vara tre månader. Kommittén skall själv anta sin 

arbetsordning. 

Artikel 11, genomförande 

Enligt direktivets bestämmelser skall medlemsstaterna sätta i kraft de 

lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv 

före den 4 juli 2005. Detta har inte hunnits med i Sverige. 

5 En språkfråga 

Regeringens förslag: För att motverka begreppsförvirring ersätts 

ordet ”händelse” i luftfartslagen (1957:297) och i lagen (1990:712) 

om undersökning av olyckor med ”olycka eller tillbud” i motsvarande 

form när oklarhet kan uppstå. 

Promemorians förslag: I promemorian föreslås att man genomgående 

byter ut ”händelse” mot ”allvarlig händelse”. 

Remissinstanserna: Riksdagens ombudsmän anför att man utan att 

göra något ingrepp i lagen om undersökning av olyckor bör kunna ange 

de händelser som skall rapporteras utifrån den föreslagna 11 kap. 8 § 

andra stycket luftfartslagen. Luftfartsstyrelsen ifrågasätter om utbytet av 

”händelse” till ”allvarlig händelse” kan innebära mer än en redaktionell 

ändring. Detta eftersom 3 § lagen om undersökning av olyckor inte 

enbart tar sikte på tillbud av allvarligare slag utan sådana olyckor och 

olyckstillbud där en undersökning är påkallad av säkerhetssynpunkt. 

Vidare påpekas att den i promemorian återgivna lydelsen av 4 § inte 

överensstämmer med den lydelsen bestämmelsen har efter den 1 april 

2006. 

Skälen för regeringens förslag: Det nu aktuella direktivet använder 

ordet ”händelse” för att beteckna tillbud av mindre allvarligt slag. I lagstiftningen 

om undersökning av olyckor regleras hur olyckor och 

allvarligare tillbud skall utredas ur säkerhetssynpunkt. I lagen (1990:712) 

om undersökning av olyckor och förordningen (1990:717) om undersökning 

av olyckor används ordet ”händelse” som samlingsbegrepp för 

olyckor och tillbud. Ordet ”händelse” finns också med denna betydelse i 

11 kap. 7 § luftfartslagen (1957:297) och 116 § luftfartsförordningen 

(1986:171). 

Med det nu aktuella direktivet om rapportering av händelser i betydelsen 

mindre allvarliga tillbud finns det en påtaglig risk för begreppsförvirring. 

För att motverka detta bör ordet ”händelse” i lagstiftningen om 

undersökning av olyckor m.m. bytas ut och ersättas med något annat ord 

eller uttryck som kan fungera som samlingsbegrepp. I sammanhanget 

skall särskilt beaktas att bestämmelserna om undersökning av olyckor

Prop. 2006/07:110

20 

och rapportering av händelser riktar sig till en förhållandevis stor krets av 

personer, varav många utan speciell juridisk skolning. 

Med hjälp av synonymlexikon m.m. har följande ord som kan fungera 

som alternativ till ”händelse” hittats. Synonymer för olycka och tillbud 

tas också med. 

Olycka: missöde, kalamitet, olyckshändelse, olycksfall, katastrof, 

tragedi, haveri, krasch, missöde, tillbud, 

tillbud: incident, hotande händelse, varning, liten olycka, skrämskott, 

hot, ansats, förebud, varsel, alarm, incident, 

händelse: tillfälle, företeelse, tilldragelse, skeende, begivenhet, 

historia, fall, episod, intermezzo, handling, fenomen. 

Som tänkbara alternativ till ”händelse” i detta sammanhang kan tilldragelse 

och intermezzo komma i fråga. Inget av dessa alternativ är dock 

någon lyckad lösning. 

I stället föreslogs i promemorian att ordet ”händelse” byts ut mot 

”allvarlig händelse”. I lagen om undersökning av olyckor kan en oklarhet 

uppkomma – såsom Luftfartsstyrelsen påpekat – om ett sådant utbyte 

sker. Därför föreslås att ”händelse” tas bort som samlingsbegrepp och att 

man i stället upprepar ”olyckor eller tillbud” i olika böjningsformer där 

”händelse” återfinns i dagens regelverk. 

Samordning med prop. 2006/07:45 

Regeringen beslutade den 22 februari 2007 propositionen Andra järnvägspaketet 

– fortsatt EU-harmonisering av järnvägslagstiftningen 

(prop. 2006/07:45). I den propositionen återfinns bl.a., liksom i denna 

proposition, förslag till ändring i 4 och 9 §§ lagen (1990:712) om undersökning 

av olyckor. Lagförslagen i förstnämnda proposition föreslås 

träda i kraft den 1 juni 2007, dvs. före det att lagförslagen i förevarande 

proposition föreslås träda i kraft (den 1 juli 2007). 

När det gäller 4 § föreslås i prop. 2006/07:45 ett nytt, tredje stycke där 

ordet ”händelse” används. Regeringen föreslår nu att ordet ersätts med 

”olycka eller ett tillbud”, i enlighet med de principer som redovisas i 

denna proposition. 

I den redan lämnade propositionen finns också ett förslag till ny 

lydelse av 2 § lagen om undersökning av olyckor, där ordet ”händelser” 

används. Regeringen bedömer att det inte är behövligt att nu ändra ordet 

”händelser”, då ordet i den paragrafen används på ett sådant sätt att det 

inte får en karaktär av samlingsbegrepp.

Prop. 2006/07:110

21 

6 Hur skall direktivet genomföras i Sverige? 

6.1 Allmänna tankar 

Regeringens förslag: Händelsedirektivet genomförs huvudsakligen 

genom att nya bestämmelser införs i luftfartslagen (1957:297) och i 

sekretesslagen (1980:100), och i ett senare skede i luftfartsförordningen 

(1986:171). 

Promemorians förslag: överensstämmer med regeringens. 

Remissinstanserna har inte närmare kommenterat detta. 

Skälen för regeringens förslag: Vissa av direktivets bestämmelser är 

sådana att de kräver lagform, bl.a. bestämmelserna om ett arbetsrättsligt 

skydd för den som rapporterar händelser. För luftfartsbestämmelser med 

anknytning till flygsäkerhet finns redan i dag många bemyndiganden till 

regeringen och Luftfartsstyrelsen. 

Man skulle kunna genomföra huvuddelen av lagstiftningsarbetet i form 

av att ändra lagen (1990:712) om undersökning av olyckor. Det finns 

gemensamma nämnare i sakfrågorna, och Statens haverikommission 

skall ha tillgång till uppgifter om rapporterade händelser för att kunna 

beakta dessa i samband med utredningar av olyckor och allvarliga tillbud. 

Mot en sådan lösning talar att den nuvarande lagen om undersökning 

av olyckor just riktar in sig på undersökningen och rättigheter 

respektive skyldigheter som är knutna till sådana undersökningar. 

Systemet med att rapportera händelser skall normalt sett inte medföra att 

en särskild undersökning inleds, utan att man samlar på sig en faktabank 

om olika förhållanden där saker och ting inte fungerat på ett optimalt sätt. 

De åtgärder som vanligen kan bli aktuella är att komplettera lämnade 

uppgifter så att rapporten blir av god kvalitet. Det tilltänkta förfarandet 

har vissa likheter med statistikinsamling. Detta talar för att direktivet om 

händelserapportering huvudsakligen genomförs i en annan ordning än 

som en ändring av regelverket kring undersökning av olyckor. 

Ett lämpligare alternativ är att komplettera luftfartslagen (1957:297) 

och luftfartsförordningen (1986:171). I båda dessa författningar finns ett 

antal ”lediga” paragrafer på lämpligt ställe. Det gäller paragrafer som 

upphävts tidigare. 

Denna proposition utgår från en sådan lösning. 

6.2 Hur direktivets bestämmelser kan genomföras i 

svensk lagstiftning 

I det följande återges den svenska lydelsen för varje artikel samt lämnas 

ett förslag om hur bestämmelsen skall genomföras.

Prop. 2006/07:110

22 

Artikel 1 

Syfte 

Syftet med detta direktiv är att bidra till att förbättra flygsäkerheten 

genom att säkerställa att relevant säkerhetsinformation rapporteras, 

samlas in, lagras, skyddas och sprids. 

Det enda syftet med rapportering av händelser är att förebygga 

olyckor och tillbud, inte att fastställa skuld- eller ansvarsfrågor. 

Artikel 2 

Definitioner 

I detta direktiv används följande beteckningar med de betydelser som här 

anges: 

1. UhändelseU: driftsavbrott, defekt, fel eller annan onormal omständighet 

som har eller kan ha inverkat på flygsäkerheten men inte har lett till 

haverier eller allvarliga tillbud enligt definitionerna i artikel 3 a och k i 

direktiv 94/56/EG (nedan kallade "haverier eller allvarliga tillbud"). 

2. UanonymiseringU: avlägsnande från inlämnade rapporter av alla 

personuppgifter angående uppgiftslämnaren liksom tekniska detaljuppgifter 

som kan få till följd att uppgiftslämnarens, eller tredje parts, 

identitet röjs. 

Regeringens förslag: Artiklarna genomförs i en ny 11 kap. 8 § luftfartslagen 

där det införs en skyldighet för personer inom luftfarten att 

rapportera händelser. 

Promemorians förslag: Överensstämmer huvudsakligen med regeringens 

förslag. Ett förtydligande om syftet med händelserapporterna 

fanns inte med i promemorians förslag. 

Remissinstanserna: Luftfartsverket har pekat på att det enda syftet 

med rapportering av händelser är att förebygga olyckor och tillbud och 

inte att fastställa skuld eller ansvar. Detta bör återspeglas tydligare i lagtexten. 

Skälen för regeringens förslag: Syftet med direktivet, som återfinns i 

artikel 1, bör återspeglas i en inledande paragraf i ett nytt avsnitt i luftfartslagen 

(1957:297), 11 kap. 8 §. Som Luftfartsverket påpekat kan 

syftet tydliggöras bättre. Även Lagrådet har framfört synpunkter på hur 

paragrafen skall utformas, och regeringen följer Lagrådets förslag. Som 

Lagrådet noterat, att även om det sägs att syftet med rapporterna inte 

skall vara att fastställa skuld- eller ansvarsfrågor, kan det knappast uteslutas 

att uppgifterna någon gång kan få betydelse även i sådana 

sammanhang. Det är då värt att framhålla att en myndighet inte får 

grunda ingripanden enbart på uppgifter som lämnats i en händelserapport. 

Det måste i så fall finnas andra uppgifter tillgängliga som ger 

anledning för en myndighet att påbörja ett förfarande som kan leda fram 

till ett ingripande av något slag.

Prop. 2006/07:110

23 

Av de två definitionerna som återfinns i artikel 2 i direktivet finns 

behov att ta med definitionen av händelse i 11 kap. 8 § andra stycket luftfartslagen. 

Däremot behöver inte ordet ”anonymisering” användas i 

någon svensk författningstext, och kan därför bortses från i detta 

sammanhang. 

Artikel 3 

Räckvidd 

1. Detta direktiv skall tillämpas på händelser som utgör en fara eller 

som, om de inte åtgärdas, skulle utgöra en fara för luftfartyget, ombordvarande 

eller andra personer. En förteckning över exempel på sådana 

händelser återfinns i bilagorna I och II. 

2. Kommissionen får i enlighet med förfarandet i artikel 10.2 besluta 

att ändra bilagorna för att utöka eller ändra exemplen. 

3. Detta direktivs tillämpning på flygplatsen i Gibraltar påverkar inte 

Spaniens eller Förenade kungarikets rättsliga ställning med avseende på 

tvisten om överhöghet över det territorium där flygplatsen är belägen. 

4. Tillämpningen av bestämmelserna i detta direktiv på flygplatsen i 

Gibraltar skall uppskjutas till dess att ordningen i den gemensamma förklaring 

som avgavs av Spaniens och Förenade kungarikets utrikesministrar 

den 2 december 1987 har genomförts. När så sker, skall 

Spaniens och Förenade kungarikets regeringar underrätta rådet om 

detta. 

Regeringens bedömning: Punkt 1 samt bilagorna om vad som skall 

förstås med ”händelse” genomförs genom att nya bestämmelser tas in 

i luftfartsförordningen (1986:171) och genom myndighetsföreskrifter 

från Luftfartsstyrelsen. 

Övriga punkter i artikeln rör inte Sverige och behöver inte genomföras. 

Promemorians förslag: överensstämmer med regeringens. 

Remissinstanserna: har inte närmare kommenterat detta. 

Skälen för regeringens förslag: Av de fyra punkterna i denna artikel 

är det bara den första som behöver beaktas vid det svenska genomförandet, 

samt punkten 2 till viss del. Förhållandena rörande Gilbraltars 

flygplats kan lämnas därhän. 

Förteckningen med exempel på händelser som skall anmälas och som 

återfinns i bilagorna I och II till direktivet är mycket lång och omfattande. 

Förteckningarna kan dessutom komma att ändras av kommissionen 

med kort varsel. Det är därför lämpligt att förteckningarna tas 

in i en myndighetsföreskrift som Luftfartsstyrelsen kan utfärda. I andra 

stycket av den föreslagna 11 kap. 9 § luftfartslagen tas in en erinran om 

möjligheten för regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att 

utfärda sådana föreskrifter. Med denna metod behöver inte riksdagen 

kopplas in varje gång kommissionen justerar bilagorna.

Prop. 2006/07:110

24 

Artikel 4 

Obligatorisk rapportering 

1. Medlemsstaterna skall föreskriva att varje nedan förtecknad person 

vid utövandet av sina funktioner skall rapportera händelser som omfattas 

av artikel 3 till de behöriga myndigheter som avses i artikel 5.1: 

a) Operatören eller befälhavaren på ett turbindrivet luftfartyg eller ett 

luftfartyg inom det allmänna transportväsendet som används av en 

operatör för vars verksamhet en medlemsstat ombesörjer säkerhetsövervakningen. 

b) Den som under övervakning av en medlemsstat bedriver verksamhet 

avseende konstruktion, tillverkning, underhåll eller modifiering av ett 

turbindrivet luftfartyg eller ett luftfartyg inom det allmänna transportväsendet, 

eller av dess utrustning eller delar av denna. 

c) Den som under övervakning av en medlemsstat undertecknar ett 

intyg om verkstadsrevision eller idrifttagande av ett turbindrivet luftfartyg 

eller ett luftfartyg inom det allmänna transportväsendet, eller av 

dess utrustning eller delar av denna. 

d) Den som utövar en funktion för vilken det från en medlemsstat krävs 

trafikledartillstånd eller tillstånd att hantera flyginformation. 

e) Den som är chef vid en flygplats som omfattas av rådets förordning 

(EEG) nr 2408/92 av den 23 juli 1992 om EG-lufttrafikföretags tillträde 

till flyglinjer inom gemenskapen. 

f) Den som utövar en funktion som har samband med installation, 

modifiering, underhåll, reparation, översyn, flygkontroll eller inspektion 

av flygnavigationsanläggningar som en medlemsstat skall ansvara för. 

g) Den som utövar en funktion som har samband med luftfartygets 

hantering på marken, inbegripet bränslepåfyllning, service, iordningställande 

av lastbesked, lastning, avisning och bogsering vid en flygplats 

som omfattas av förordning (EEG) nr 2408/92. 

2. Medlemsstaterna får uppmuntra frivillig rapportering av sådana 

händelser som avses i artikel 3.1 från alla personer som inom annan civil 

luftfartsverksamhet utövar liknande funktioner som de i punkt 1. 

Regeringens förslag: Regeringen bemyndigas i 11 kap. 9 § första 

stycket luftfartslagen att meddela föreskrifter om vilka personer som 

skall vara skyldiga att rapportera händelser inom civil luftfart. 

Regeringens bedömning: Punkt 2 om uppmuntran till frivillig 

rapportering behöver inte få någon särskild reglering då enskilda 

redan i dag alltid har rätten och möjligheten att informera berörda 

myndigheter om gjorda iakttagelser. 

Promemorians förslag: överensstämmer med regeringens. 

Remissinstanserna: har inte yttrat sig i denna del. 

Skälen för regeringens förslag och bedömning: I punkt 1 anges vilka 

personer inom civilflyget som skall vara skyldiga att anmäla händelser 

som inträffar. Flygplatser som ”omfattas av rådets förordning (EEG) nr 

2408/92 av den 23 juli 1992 om EG-lufttrafikföretags tillträde till flyglinjer 

inom gemenskapen” kan i princip ersättas med ”flygplatser som är 

öppna för kommersiell lufttrafik”. Det är ett åläggande för enskilda

Prop. 2006/07:110

25 

personer att göra saker vid vissa tillfällen, och bestämmelsen bör därför 

genomföras i Sverige i lagbestämmelse. Härvid skall dock följande 

beaktas. Det är en förhållandevis omfattande förteckning över olika 

personer som har vissa kontrollmöjligheter av luftfartyg eller har sådana 

arbetsuppgifter att de förhållandevis lätt kan notera anmärkningsvärda 

avvikelser, brister eller liknande företeelser som bör föranleda en rapport. 

Det ligger också i sakens natur att denna förteckning kan komma att 

justeras när mera erfarenhet erhållits från tillämpningen av regelverket. 

Detta sammantaget indikerar att lagformen är mindre lämplig i detta 

sammanhang. I denna proposition föreslås därför att regeringen 

bemyndigas att i förordning ange vilka personer som skall omfattas av en 

skyldighet att rapportera händelser. Just detta bemyndigande föreslås inte 

kunna föras vidare till någon myndighet. 

Rapporteringsskyldigheten omfattar ”turbindrivna” luftfartyg samt 

luftfartyg som används inom det allmänna transportväsendet. Med denna 

avgränsning gäller direktivets bestämmelser alla jetflygplan, turbopropflygplan 

och turbindrivna helikoptrar samt alla andra sorters luftfartyg 

som används inom det allmänna transportväsendet. För begreppet ”ett 

luftfartyg inom det allmänna transportväsendet” varierar språkbruket i 

olika språkversioner av direktivet. Den tyska texten använder begreppet 

”Verkehrsluftfahrzuegs” vilket närmast motsvaras av ”trafikluftfartyg” 

på svenska. På engelska används ”a public transport aircraft”, på franska 

”un aéronef de transport public” och på danska ”et luftfartøj till offentlig 

transport”. En sannolik tolkning är att alla luftfartyg som används för 

transporter av allmänheten mot betalning skall omfattas. Därmed faller 

luftfartyg som används för privat bruk, av flygskolor, för s.k. aerial work 

(kraftledningsinspektioner, bogsering, flygfotografering och liknande) 

utanför direktivets obligatoriska tillämpning. Dessutom faller historiska 

luftfartyg utanför liksom ultralätta flygplan, deltavingar och liknande. 

Det kan sättas i fråga om en sådan begränsning är önskvärd och om det 

svenska regelverket skall vara begränsat till enbart vad som följer av 

direktivets regler. I varje fall bör alla luftfartyg som drivs med motor och 

som används på något sätt yrkesmässigt omfattas. Statistiken över 

olyckor och tillbud inom civil luftfart visar på att säkerheten generellt är 

god, men är sämst för privatflyget. Detta talar för att eventuella begränsningar 

i rapporteringsskyldigheten skall göras så att de flesta luftfartyg 

som används av privatflyget omfattas av rapporteringsskyldigheten. 

I 

denna proposition föreslås därför att rapporteringsskyldigheten skall 

gälla alla ”motordrivna luftfartyg”. 

Det finns också ett behov för regeringen eller den myndighet som 

regeringen bestämmer att meddela närmare föreskrifter om tillämpningen 

av bestämmelserna, exempelvis föreskrifter med exempel på sådana 

avvikelser från det normala som skall medföra att en händelse 

rapporteras. Som Lagrådet framhållit är ett bemyndigande från riksdagen 

inte nödvändigt för att det skall vara möjligt att meddela de avsedda föreskrifterna. 

Bestämmelsen har inte heller syftet att vara ett formenligt 

bemyndigande för regering och berörda myndigheter, utan har tagits in i 

lagen för att den har ett betydande informationsvärde för både rättstillämpande 

organ och – inte minst – allmänheten om att regering och 

myndigheter kan komma att meddela närmare föreskrifter som rör det 

område som anges i paragrafen (jfr Håkan[REDACTED_EFTERNAMN], Normgivnings

Prop. 2006/07:110

26 

makten enligt 1974 års regeringsform, tredje upplagan, 1999, s. 145). 

Regeringen anser att informationsbestämmelser av detta slag, som från 

strikt juridisk synpunkt kan anses överflödiga, ger upplysningar till 

allmänheten inte bara om regeringens föreskriftsrätt utan också om att 

det kan finnas bestämmelser som rör det aktuella ämnet i andra typer av 

författningar. Det bör däremot klart framgå av lagen att det inte är frågan 

om ett formellt bemyndigande. 

Punkten 2 om att uppmuntra frivillig rapportering från andra personer 

än dem som räknas upp i punkten 1, kräver ingen speciell lagstiftningsåtgärd. 

För svensk del finns inget större intresse att vidta åtgärder för att 

uppmuntra detta. Däremot kan man ta denna punkt till intäkt för att det är 

tillåtet enligt direktivet att ge de bestämmelser som genomför punkten 1 

en delvis vidare ram genom att de blir tillämpliga på alla motordrivna 

luftfartyg. 

En myndighet kan inte heller hindra enskilda från att ta kontakter och 

lämna rapporter. I dessa fall får sådana rapporter eventuellt granskas 

något mera ingående, och om man kan konstatera att det är en självständig 

händelse som täcks in av direktivets bestämmelser kan den 

registreras i systemet som andra rapporter. Någon särskild ordning för 

detta krävs inte. 

Artikel 5 

Insamling och lagring av information 

1. Medlemsstaterna skall utse en eller flera behöriga myndigheter som 

skall inrätta ett system för att samla in, utvärdera, bearbeta och lagra 

information om händelser som rapporterats i enlighet med artikel 4. 

Följande myndigheter som arbetar opartiskt kan anförtros detta 

ansvar: 

a) Den nationella civila luftfartsmyndigheten, och/eller 

b) det utredningsorgan eller utredningsinstitut som inrättats i enlighet 

med artikel 6 i direktiv 94/56/EG, och/eller 

c) ett annat oberoende organ eller institut som har tilldelats denna 

funktion. 

Om en medlemsstat utser mer än ett organ eller institut, skall den utse 

ett av dessa som kontaktpunkt för det informationsutbyte som nämns i 

artikel 6.1. 

2. De behöriga myndigheterna skall lagra de insamlade rapporterna i 

sina databaser. 

3. Haverier och allvarliga tillbud skall också lagras i dessa databaser. 

Regeringens bedömning: Regeringen avser att peka ut Luftfartsstyrelsen 

som huvudansvarig myndighet för händelserapporteringen. 

Detta kan ske i förordningsform. Bestämmelser om lagring av 

händelserapporter liksom uppgifter om haverier och allvarliga tillbud 

kan också meddelas i förordningsform. 

Promemorians bedömning: överensstämmer med regeringens 

bedömning.

Prop. 2006/07:110

27 

Remissinstanserna: Luftfartsstyrelsen anser att styrelsen tydligt skall 

pekas ut som ansvarig myndighet för händelserapporteringen och 

kontaktpunkt för informationsutbytet. 

Skälen för regeringens bedömning: I artikeln anges vilken myndighet 

eller vilka myndigheter i Sverige som kan komma i fråga att hantera 

frågor om händelserapportering. Myndigheten eller myndigheterna skall 

arbeta opartiskt. För svensk del är det enligt punkten 1 a Luftfartsstyrelsen, 

enligt punkten 1 b Statens haverikommission eller enligt 

punkten 1 c en annan myndighet som kan pekas ut av regeringen. Statens 

haverikommission är en liten myndighet med mycket speciell verksamhet, 

och framstår av rent praktiska skäl som mindre lämpad att få huvudansvaret 

för händelserapporteringen. Luftfartsstyrelsen är beredd att ta på 

sig detta huvudansvar och är i övrigt lämplig för denna uppgift. Luftfartsstyrelsen 

hanterar för övrigt redan i dag ett stort antal händelser som 

rapporteras in utan att det finns formella lagbestämmelser om detta. 

Några planer att tillskapa en ny myndighet finns inte. Regeringen avser 

därför att låta Luftfartsstyrelsen bli huvudansvarig myndighet. Det bör 

också bli Luftfartsstyrelsen som skall pekas ut som kontaktpunkt för 

informationsutbyte. 

Punkterna 2 och 3 kan också genomföras genom en bestämmelse i 

förordning. Rent praktiskt betyder de att Luftfartsstyrelsen och Statens 

haverikommission måste ha gemensamma databaser eller i varje fall tillgång 

till varandras databaser. Värt att notera är att när det i direktivet 

talas om ”haverier och allvarliga tillbud” i punkten 3 så ryms detta i 

begreppet ”olyckor och tillbud” som används i författningarna om undersökning 

av olyckor. 

Luftfartsstyrelsens synpunkt får beaktas i det kommande arbetet med 

att ta fram erforderliga förordningar. 

Artikel 6 

Informationsutbyte 

1. Medlemsstaterna skall delta i ett informationsutbyte, vilket innebär 

att all relevant säkerhetsinformation som lagras i de databaser som 

avses i artikel 5.2 skall ställas till förfogande för de behöriga myndigheterna 

i andra medlemsstater och för kommissionen. 

Databaserna skall vara kompatibla med den programvara som 

beskrivs i punkt 3. 

2. Den behöriga myndighet, som utsetts i enlighet med artikel 5.1, som 

tar emot en rapport om en händelse skall lägga in den i databaserna och 

när det är nödvändigt underrätta den behöriga myndigheten i den medlemsstat 

där händelsen ägde rum, där luftfartyget är registrerat, där 

luftfartyget är tillverkat och/eller där operatören har behörighet. 

3. Kommissionen skall utveckla särskild programvara för detta direktiv. 

Kommissionen skall därvid ta hänsyn till behovet av kompatibilitet 

med befintlig programvara i medlemsstaterna. De behöriga myndigheterna 

får använda denna programvara för sina egna databaser. 

4. Kommissionen skall i enlighet med det förfarande som anges i 

artikel 10.2 vidta lämpliga åtgärder för att underlätta det informationsutbyte 

som avses i punkt 1. 

Prop. 2006/07:110

28 

Regeringens bedömning: De delar av artikeln som måste genomföras 

i Sverige gäller deltagande i ett informationsutbyte mellan medlemsstaterna 

och kommissionen. Detta kan regleras i luftfartsförordningen. 

Promemorians bedömning: överensstämmer med regeringens. 

Remissinstanserna: har inte yttrat sig i denna del. 

Skälen för regeringens bedömning: Av denna artikel är det bara 

punkterna 1 och 2 som berör Sverige. Punkterna 3 och 4 riktar sig till 

kommissionen. 

En av de grundläggande tankarna bakom EG-direktivet är att bygga 

upp en stor omfattande kunskapsbank där olika händelser finns noterade. 

Genom denna gemensamma kunskapsbank kan haveriutredare i olika 

medlemsstater få kännedom om tidigare noterade svagheter eller brister 

som kanske bara ger sig till känna vid sällsynta tillfällen. Därigenom kan 

de säkerhetsrekommendationer som haveriutredningarna ibland leder 

fram till grunda sig på ett mera gediget material än tidigare. Dessutom 

skall en medlemsstat informera andra om rapporterade händelser där 

andra medlemsstater kan beröras. 

Bestämmelserna riktar sig till myndigheterna, i första hand Luftfartsstyrelsen, 

och kan därför tas in i luftfartsförordningen. 

Artikel 7 

Spridning av information 

1. Det organ som ålagts uppdraget att reglera säkerheten och att 

utreda haverier och tillbud inom den civila luftfarten i gemenskapen 

skall ha tillgång till sådan information om händelser som samlats in och 

utbytts i enlighet med artiklarna 5 och 6, så att de kan dra lärdom av de 

händelser som rapporterats för att förbättra säkerheten. 

2. Utan att det påverkar allmänhetens rätt att få tillgång till kommissionens 

handlingar enligt Europaparlamentets och rådets förordning 

(EG) nr 1049/2001 av den 30 maj 2001 om allmänhetens tillgång till 

Europaparlamentets, rådets och kommissionens handlingar, skall 

kommissionen på eget initiativ och i enlighet med förfarandet i artikel 

10.2 besluta om åtgärder och därtill hörande villkor för att sprida den 

information som avses i punkt 1 till berörda parter. Dessa åtgärder, som 

kan vara allmänna eller avse ett enskilt fall, skall grunda sig på behovet 

− att förse personer och organisationer med den information de 

behöver för att förbättra säkerheten inom civil luftfart, 

− att begränsa spridningen av information till vad som är absolut 

nödvändigt för användarens ändamål i syfte att säkerställa lämplig 

sekretess för denna information. 

Utan att det påverkar bestämmelserna i artikel 8 skall beslutet att 

sprida information enligt denna punkt begränsas till vad som är absolut 

nödvändigt för användarens ändamål. 

3. 

För att informera allmänheten om säkerhetsnivån inom civil luftfart 

får medlemsstaterna minst en gång per år offentliggöra en säkerhetsöversikt 

som omfattar information om de typer av händelser som anmälts 

inom ramen för deras nationella system för obligatorisk rapportering av

Prop. 2006/07:110

29 

händelser. Medlemsstaterna får också offentliggöra anonymiserade 

rapporter. 

Regeringens bedömning: Denna artikel behandlar hur insamlad och 

lagrad information skall användas och spridas. I den utsträckning 

artikeln berör svenska myndigheter kan den genomföras genom 

förordning. 

Promemorians bedömning: överensstämmer med regeringens 

bedömning. 

Remissinstanserna: har inte behandlat denna del. 

Skälen för regeringens bedömning: För svensk del betyder punkt 1 

att Luftfartsstyrelsen och Statens haverikommission skall ha tillgång till 

här i landet registrerade händelser liksom händelser som registrerats i 

andra medlemsstater. Luftfartsstyrelsen har uppdraget att reglera säkerheten 

inom civil luftfart här i riket, och Statens haverikommission har 

uppdraget att utreda haverier och tillbud inom civil luftfart. Luftfartsstyrelsen 

utreder också vissa mindre allvarliga incidenter. På gemenskapsnivå 

finns inget organ som utreder haverier och tillbud. Europeiska 

byrån för luftfartssäkerhet, EASA, är under uppbyggnad och det pågår ett 

arbete med att lägga allt fler arbetsuppgifter på den. 

Av andra punkten följer att kommissionen skall informera om sådana 

inrapporterade händelser som kan läggas till grund för säkerhetshöjande 

åtgärder och liknande. Information som lämnas med stöd av denna punkt 

skall vara restriktiv. Denna punkt riktar sig inte till medlemsstaterna och 

behöver således inte genomföras här i landet. Intressant är dock att 

kommissionen kan sprida viss information som omfattas av sekretess i 

kommissionen, och därför bör omfattas av sekretess även här. 

För att tillgodose allmänhetens intresse att följa säkerhetssituationen 

inom civil luftfart får varje medlemsstat ställa samman översikter över 

inrapporterade händelser. Sådana översikter bör ske på sådant sätt att 

man inte kan identifiera enskilda företag eller befattningshavare. En 

medlemsstat får också anonymisera lämnade rapporter och offentliggöra 

dessa. Denna punkt genomförs lämpligen genom en bestämmelse i luftfartsförordningen. 

Artikel 8 

Skydd av information 

1. Medlemsstaterna skall i enlighet med sin nationella lagstiftning 

vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa lämplig sekretess för den 

information som de erhåller i enlighet med artiklarna 6.1 och 7.1. De får 

endast använda denna information i enlighet med syftet med detta direktiv. 

2. Oavsett vilken typ av händelse och olycka eller allvarligt tillbud det 

är fråga om, och hur den klassificeras, får enskilda personers namn och 

adress aldrig registreras i den databas som avses i artikel 5.2. 

3. Utan att det påverkar tillämpningen av tillämpliga straffrättsliga 

bestämmelser, skall medlemsstaterna avstå från att inleda rättsliga för

Prop. 2006/07:110

30 

faranden rörande oöverlagda eller oavsiktliga lagöverträdelser som de 

får kännedom om endast på grund av att de rapporterats inom ramen för 

det nationella systemet för obligatorisk rapportering av händelser, utom 

i de fall det rör sig om grov oaktsamhet. 

4. Medlemsstaterna skall, i enlighet med sin nationella lagstiftning och 

praxis, se till att personal som rapporterar om tillbud som de kan känna 

till inte blir föremål för efterräkningar från arbetsgivarens sida. 

5. Denna artikel påverkar inte tillämpningen av nationella bestämmelser 

om rättsliga myndigheters tillgång till information. 

OBS! Punkten 1 om sekretess behandlas i nästa avsnitt. 

Regeringens förslag: Punkten 4 genomförs genom befintliga regler 

i lagen (1982:80) om anställningsskydd och genom att det i luftfartslagen 

införs en ny paragraf, 11 kap. 10 §, som anger att en arbetsgivare 

vid skadeståndsansvar inte får utsätta en arbetstagare som 

rapporterar händelser för repressalier. 

Regeringens bedömning: Punkten 2 förbjuder registrering av 

enskilda personers namn och adress i aktuella databaser, vilket kan 

genomföras genom förordning. 

Punkten 3 säger att medlemsstaterna i vissa fall skall avstå från att 

inleda rättsliga förfaranden för olika överträdelser om man endast har 

fått kännedom om dessa genom en händelserapport. Denna punkt kan 

genomföras genom förordning. 

Punkten 5 om rättsliga myndigheters tillgång till information täcks 

redan av gällande bestämmelser i 14 kap. sekretesslagen (1980:100). 

Promemorians förslag: överensstämmer delvis med regeringens förslag 

och bedömning. 

Remissinstanserna: Riksdagens ombudsmän anser att regler om 

arbetsrättsligt skydd passar mindre bra i luftfartslagen, samt att det inte 

framgår av promemorian om det föreligger något behov av särskild 

reglering utöver det skydd som arbetsrätten ger. Luftfartsverket har framfört 

synpunkter på utformningen av 11 kap. 10 §. 

Skälen för regeringens förslag och bedömning: Punkt 2 är tämligen 

lätt att genomföra. Det kan ske genom en ny bestämmelse i luftfartsförordningen. 

Det är särskilt svårt att försöka omsätta punkten 3 till begripliga och 

tillämpbara svenska regler. Först görs ett undantag från bestämmelsens 

tillämpning, nämligen att gällande straffrättsliga regler skall gälla även 

fortsättningsvis. Sedan sägs att medlemsstaten skall avstå från att inleda 

rättsliga förfaranden rörande oöverlagda eller oavsiktliga lagöverträdelser 

som den får kännedom om endast på grund av att de 

rapporterats inom ramen för bestämmelserna om rapportering av händelser 

inom civil luftfart. Undantag görs för de fall då lagöverträdelsen skett 

av grov oaktsamhet. Detta måste tolkas på följande sätt. 

En händelse som 

rapporteras in kan ha berott på en åtgärd, en underlåtelse eller en 

felaktighet som inte är straffsanktionerad. Skulle den vara straffsanktionerad 

är punkten inte tillämplig enligt inledningen. Det finns åtskilliga 

moment inom den civila luftfarten som skall utföras på visst sätt enligt 

regelboken, men som inte är straffsanktionerade. Då måste man under

Prop. 2006/07:110

31 

söka vilka ”rättsliga förfaranden” vid sidan av straffrättsliga reaktioner 

som skulle kunna bli aktuella i detta sammanhang. En näraliggande 

reaktion är att ifrågasätta innehavet av ett certifikat eller tillstånd till viss 

verksamhet. Sådana reaktioner skall alltså inte vara tillåtna för myndigheterna 

att vidta om den enda grunden för ifrågasättandet är den 

rapporterade händelsen. Skulle myndigheterna däremot få kännedom om 

samma händelse även på annat sätt finns inget hinder mot att man inleder 

ett förfarande mot den försumlige. Ett annat rättsligt förfarande skulle 

kunna vara ett skadeståndskrav på grund av att en händelse i ett luftfartyg 

gett upphov till åtgärder på en flygplats, och dessa åtgärder förorsakat 

flygplatshavaren extra kostnader. 

Verkligheten är ofta sådan att det i framtiden kan uppkomma andra 

situationer som är svåra att förutse, men där myndigheterna skulle kunna 

inleda rättsliga förfaranden utifrån gällande svenska regler. Värt att 

notera är att det är medlemsstaten som skall avstå från att inleda rättsliga 

förfaranden. Exempelvis faller skadeståndskrav från privata personer 

utanför denna bestämmelses tillämpningsområde. 

Det sista undantaget i punkten 3 ”utom i de fall det rör sig om grov 

oaktsamhet” gäller fall av grov vårdslöshet. I sådana fall får rättsliga förfaranden 

inledas. 

I punkten 4 finns ett krav på skydd mot efterräkningar från arbetsgivarens 

sida för personal som rapporterar in händelser. Riksdagens 

ombudsmän anser att regler om arbetsrättsligt skydd passar mindre bra i 

luftfartslagen samt att det inte framgår av promemorian om det föreligger 

ett behov av särskild reglering utöver det skydd som arbetsrätten ger. 

Regeringen delar delvis denna uppfattning. Lagen (1982:80) om anställningsskydd 

får anses ge ett fullgott skydd mot uppsägning eller avsked i 

dessa fall. Det kan nämligen inte anses vara saklig grund för uppsägning 

eller avsked att en anställd fullgör sina lagenliga skyldigheter att 

rapportera inträffade händelser. För att säkerställa direktivets krav på 

skydd mot andra efterräkningar föreslår regeringen dock att en särskild 

bestämmelse om skydd mot repressalier från arbetsgivarens sida införs i 

11 kap. 10 § luftfartslagen. En sådan bestämmelse bör utformas med 

förebild i bl.a. 22 § jämställdhetslagen (1991:433), 8 § lagen (1999:132) 

om förbud mot diskriminering i arbetslivet på grund av funktionshinder 

och 7 § lagen (1999:133) om förbud mot diskriminering i arbetslivet på 

grund av sexuell läggning. Det innebär att arbetsgivaren inte får utsätta 

en arbetstagare för repressalier på grund av att arbetstagaren rapporterat 

en händelse enligt den skyldighet som föreskrivs i luftfartslagen. 

En 

arbetsgivare som bryter mot förbudet mot repressalier bör vara skyldig 

att betala skadestånd till arbetstagaren för den förlust som uppkommer 

och för den kränkning som repressalierna innebär. Detta överensstämmer 

med motsvarande reglering i jämställdhetslagen och diskrimineringslagstiftningen. 

Som Riksdagens ombudsmän påpekat passar arbetsrättsliga bestämmelser 

mindre väl i luftfartslagen, men i brist på lämpligare alternativ 

och för att säkerställa att svensk rätt uppfyller direktivets krav stannar 

regeringen ändå för att föreslå att en sådan bestämmelse införs i luftfartslagen. 

Bestämmelserna i artikel 8 skall inte påverka tillämpningen av nationella 

bestämmelser om rättsliga myndigheters tillgång till information

Prop. 2006/07:110

32 

enligt punkten 5. Denna punkt torde redan vara tillgodosedd genom 

framför allt bestämmelserna i 14 kap. sekretesslagen. 

Artikel 9 

Frivillig rapportering 

1. Utöver det system med obligatorisk rapportering som fastställs i 

artiklarna 4 och 5 får medlemsstaterna utse ett eller flera organ med 

uppgift att inrätta ett system med frivillig rapportering för att samla in 

och analysera information om observerade brister i luftfartssystemet 

vilka inte behöver rapporteras enligt systemet med obligatorisk rapportering, 

men som uppgiftslämnaren har uppfattat som en faktisk eller 

potentiell risk. 

2. Om en medlemsstat väljer att inrätta ett system med frivillig 

rapportering, skall den fastställa villkoren för hur det eller de organ som 

den har utsett enligt punkt 1 skall anonymisera de frivilliga rapporter 

som läggs fram i enlighet med detta system. 

3. Medlemsstaterna skall se till att relevant anonymiserad säkerhetsinformation 

som härrör från analysen av den konfidentiella rapporteringen 

lagras och finns tillgänglig för alla parter så att den kan 

användas för att öka luftfartssäkerheten. 

Regeringens bedömning: Artikeln som rör frivillig rapportering 

behöver och bör inte genomföras i Sverige. 

Promemorians bedömning: överensstämmer med regeringens. 

Remissinstanserna: har inte berört frågan. 

Skälen för regeringens bedömning: I denna artikel ges möjligheten 

för medlemsstaterna att inrätta ett särskilt system för frivilliga rapporteringar 

av händelser, dvs. att andra personer än dem som räknas upp i 

artikel 4 lämnar rapporter, eller att andra händelser än de som täcks av 

bilagorna till direktivet rapporteras in. Någon ambition att tillskapa en 

särskild ordning för frivillig rapportering finns inte för närvarande. Däremot 

är det naturligtvis alltid möjligt för en privatperson att redogöra för 

iakttagelser som man bedömer kan påverka säkerheten hos ett luftfartyg. 

Artikel 10 

Kommitté 

1. Kommissionen skall biträdas av den kommitté som inrättats genom 

artikel 12 i rådets förordning (EEG) nr 3922/91 av den 16 december 

1991 om harmonisering av tekniska krav och administrativa förfaranden 

inom området civil luftfart. 

2. När det hänvisas till denna punkt skall artiklarna 5 och 7 i beslut 

1999/468/EG tillämpas, med beaktande av bestämmelserna i artikel 8 i 

beslutet.

Prop. 2006/07:110

33 

Den tid som avses i artikel 5.6 i beslut 1999/468/EG skall vara tre 

månader. 

3. Kommittén skall själv anta sin arbetsordning. 

Artikel 11 

Genomförande 

1. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar 

som är nödvändiga för att följa detta direktiv före den 4 juli 2005. De 

skall genast underrätta kommissionen om detta. 

När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en 

hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de 

offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall 

varje medlemsstat själv utfärda. 

2. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texten till de 

centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det 

område som omfattas av detta direktiv. 

Artikel 12 

Ikraftträdande 

Detta direktiv träder i kraft samma dag som det offentliggörs i Europeiska 

unionens officiella tidning. 

Artikel 13 

Adressater 

Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna. 

Regeringens bedömning: Artiklarna 10–13 om en kommitté och 

genomförandet av direktivet m.m. är av sådant slag att de inte behöver 

genomföras i svensk rätt. 

Promemorians bedömning: överensstämmer med regeringens. 

Remissinstanserna: har inte yttrat sig i denna del. 

Skälen för regeringens bedömning: Artiklarna 10–13 är i direktiv 

normalt förekommande artiklar som inte behöver några särskilda genomförandeåtgärder 

på nationell nivå. 

6.3 Straffrättslig bestämmelse 

Regeringens bedömning: Skyldigheten att rapportera händelser bör 

vara straffsanktionerad med böter. Detta kan regleras i förordning. 

Promemorians bedömning: överensstämmer med regeringens. 

Remissinstanserna: har inte kommenterat denna del.

Prop. 2006/07:110

34 

Skälen för regeringens bedömning: Direktivet säger inget om 

medlemsstaternas skyldighet att införa några straffrättsliga bestämmelser 

vid genomförandet. Det kan ändå ifrågasättas om inte den person som 

enligt regelverket skall vara skyldig att rapportera en händelse skall 

riskera en påföljd om hon eller han ändå medvetet underlåter att fullfölja 

denna skyldighet. 

Det är lämpligt att skyldigheten kompletteras med en straffbestämmelse 

som i varje fall stadgar böter för underlåtenhet att rapportera 

en händelse. Om man nöjer sig med att bara ha böter i straffskalan kan en 

straffbestämmelse tas in i 135 § luftfartsförordningen (1986:171). Den 

bör i så fall inordnas i nuvarande system och läggas in som punkt 21, 

vilket medför att nuvarande punkt 21 får betecknas 22. 

6.4 Ikraftträdande 

Regeringens förslag: Lagändringarna skall träda i kraft den 1 juli 

2007. 

Promemorians förslag: I promemorian lämnades inget förslag på tidpunkt 

för ikraftträdande. 

Remissinstanserna: har inte kommenterat denna fråga. 

Skälen för regeringens förslag: Eftersom direktivet redan skulle ha 

varit genomfört brådskar det med ikraftträdandet av lagarna och förordningarna. 

Kommissionen har också beslutat att inleda domstolsförfarande 

mot Sverige för det bristfälliga genomförande. Den tidigaste möjliga tidpunkten 

för lagförslagen att träda i kraft torde vara den 1 juli 2007. 

Eftersom det här är fråga om ett nytt regelverk om en verksamhet som 

redan i dag fungerar på frivillig basis behövs inga särskilda övergångsbestämmelser. 

Händelser som inträffar före ikraftträdandet får fortsättningsvis 

rapporteras på frivillighetens grund, men efter ikraftträdandet 

blir rapporteringen en skyldighet. 

7 Sekretessfrågor 

7.1 Sekretessbestämmelser i EG-rättsakter på den civila 

luftfartens område 

I det nu aktuella händelsedirektivet, liksom i flera andra rättsakter på den 

civila luftfartens område, återfinns bestämmelser om informationsutbyte 

mellan medlemsstaterna och kommissionen samt om sekretess för de 

uppgifter som utbyts. Syftet med dessa bestämmelser är att hålla kollegor 

i Europa informerade om gjorda iakttagelser, att öka kunskapsmassan 

och förbättra grunderna för säkerhetsrekommendationer samt att i tid 

upptäcka svagheter av olika slag innan en allvarlig olycka inträffar. 

Enstaka händelser i medlemsstaterna ger kanske inte tillräckliga indika

Prop. 2006/07:110

35 

tioner för svagheter i konstruktioner, rutiner och liknande men sammantagna 

erfarenheter från hela EU ger en väsentligt bättre grund att stå på. 

I detta lagstiftningsärende kommer, förutom bestämmelserna om 

sekretess i direktivet om rapportering av händelser inom civil luftfart, 

även vissa bestämmelser om sekretess i andra EG-rättsakter, som ännu 

inte genomförts i svensk rätt, att behandlas. Vidare kommer även vissa 

avtal mellan EU och vissa andra stater om samarbete i flygsäkerhetsfrågor 

att behandlas. 

7.2 Händelsedirektivet 

Uppgifter som skall utbytas enligt direktivet 

Som nämnts i avsnitt 4.2 är syftet med Europaparlamentets och rådets 

direktiv 2003/42/EG av den 13 juni 2003 om rapportering av händelser 

inom civil luftfart (händelsedirektivet, jfr avsnitt 3) att bidra till att förbättra 

flygsäkerheten genom att säkerställa att relevant information 

rapporteras, samlas in, lagras, skyddas och sprids. Det enda syftet med 

rapporteringen av händelser är att förebygga olyckor och tillbud, inte att 

fastställa skuld- eller ansvarsfrågor. 

Medlemsstaterna åläggs enligt artikel 6 att delta i ett informationsutbyte 

som innebär att relevant säkerhetsinformation skall göras tillgänglig 

för kommissionen och behöriga myndigheter i andra medlemsstater. 

De uppgifter Sverige får tillgång till inom ramen för detta 

informationsutbyte kan röra enskilda, t.ex. flygbolag, men de kan också 

gälla andra medlemsstaters förhållanden direkt eller indirekt eftersom 

händelser, tillbud och olyckor kan bero på många faktorer såsom, förutom 

luftfartyget och besättningen, bristfällig väderrapportering, flygvägarna, 

flygtrafiktjänsten eller utformningen av flygplatsen. 

Behovet av sekretess 

Enligt artikel 8.1 i direktivet skall medlemsstaterna i enlighet med sin 

nationella lagstiftning vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa 

lämplig sekretess för den information som de erhåller. Enligt artikel 8.4 

skall vidare medlemsstaterna i enlighet med sin nationella lagstiftning 

och praxis se till att personer som rapporterar om tillbud som de kan 

känna till inte blir föremål för efterräkningar från arbetsgivarens sida. 

Artikel 8 skall läsas mot bakgrund av beaktandesats 11 där det anges 

att insamlingen av säkerhetsinformationen, på grund av informationens 

känsliga natur, är beroende av att sekretess garanteras, att källan skyddas 

och att förtroendet hos den personal som arbetar inom den civila luftfarten 

upprätthålls. 

Frågan är då vilken sekretess som finns för sådana uppgifter enligt 

gällande rätt. 

Enligt 2 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100) kan sekretess gälla för 

uppgift som angår Sveriges förbindelser med annan stat eller i övrigt rör 

annan stat, mellanfolklig organisation, myndighet, medborgare eller 

juridisk person i annan stat eller statslös i vissa fall. Inför Sveriges 

anslutning till Europeiska unionen försågs bestämmelsen med ett s.k. 

rakt

Prop. 2006/07:110

36 

skaderekvisit, dvs. uppgifter som anges i bestämmelsen kan bara hemlighållas 

om det kan antas att det stör Sveriges mellanfolkliga förbindelser 

eller på annat sätt skadar landet om uppgiften röjs. Presumtionen är 

således att sådana uppgifter är offentliga. Regeringsrätten fann t.ex. i 

rättsfallet RÅ 2000 ref. 22 att uppgifter i en bilaga till en ansökan om 

utsläppande på marknaden av en genetiskt modifierad foderbeta som 

hade inlämnats till Miljø- och energiministeriet i Danmark och skickats 

till Jordbruksverket via EG-kommissionen inte omfattades av sekretess 

enligt 2 kap. 1 § sekretesslagen, trots att det fanns en sekretessbestämmelse 

i det direktiv som reglerade informationsutbytet avseende sådana 

ansökningar och trots att Miljø- och energiministeriet vid förfrågan hade 

framfört åsikten att vissa uppgifter i bilagan borde hållas hemliga. 

Regeringsrätten ansåg att förarbetsuttalandena till införandet av det raka 

skaderekvisitet, vilka bl.a. berör frågan hur man skall se på sekretessbestämmelser 

i direktiv, speglar systematiken bakom sekretessregleringen 

samt att denna innebär följande. I fråga om den gemensamma beslutsprocessen, 

t.ex. förhandlingspositioner och liknande, är det i första 

hand utrikessekretess som blir aktuell medan det däremot, när det gäller 

enskildas intressen, är de sekretessbestämmelser som tar sikte på sekretesskyddet 

för enskilda som skall tillämpas. Regeringsrätten, som fann att 

skaderekvisitet i 2 kap. 1 § inte kunde anses vara uppfyllt i det aktuella 

fallet, upphävde Kammarrättens dom och Jordbruksverkets beslut och 

visade målet åter till Jordbruksverket för fortsatt prövning huruvida 

hinder mot utlämnande av bilagan mötte enligt någon annan bestämmelse 

i sekretesslagen. 

Av det sagda framgår att det är osäkert i vilken mån de uppgifter som 

utbyts inom ramen för direktivet om rapportering av händelser av civil 

luftfart skulle anses vara omfattade av sekretess enligt 2 kap. 1 § sekretesslagen. 

Den s.k. försvarssekretessen i 2 kap. 2 § sekretesslagen kan ibland bli 

tillämplig på uppgifter som rör händelser inom civil luftfart. Detta på 

grund av att vissa flygplatser och vissa delar av flygtrafiktjänsten är av 

betydelse för totalförsvaret. Lagrummet kan också bli tillämpligt när en 

händelse rör något som inbegriper såväl civil som militär luftfart. Sekretess 

enligt detta lagrum torde dock inte under fredstid aktualiseras i 

någon större utsträckning. 

Enligt 5 kap. 2 § 5 sekretesslagen gäller sekretess för uppgift som 

lämnar eller kan bidra till upplysning om säkerhets- eller bevakningsåtgärd 

med avseende på den civila luftfarten, om det kan antas att 

åtgärden motverkas om uppgiften röjs. Bakgrunden till bestämmelsen är 

att Luftfartsstyrelsen i samråd med Rikspolisstyrelsen ansvarar för ett 

nationellt program för att förebygga brott mot den civila luftfartens 

säkerhet. 

Luftfartsskyddet är till för dels luftfartyg och flygplatser, 

inbegripet olika byggnader och anläggningar, dels de personer som uppehåller 

sig där. De brott man främst vill hindra är olika våldsbrott såsom 

sabotage och kapning samt hot om och förberedelser till sådana brott. 

Uppgifter som kan skyddas med stöd av denna bestämmelse kan exempelvis 

vara i vilken omfattning ett flygplan skall genomsökas före en 

flygning, detaljerade uppgifter om hur passagerare och bagage skall 

kontrolleras och vilka slags fraktförsändelser som skall genomsökas 

(prop. 2001/02:191 s. 95 och 115).

Prop. 2006/07:110

37 

Uppgifter som skall utbytas med anledning av händelsedirektivet 

kommer således endast undantagsvis att omfattas av sekretess enligt 5 

kap. 2 § 5. 

Sekretess gäller vidare enligt 8 kap. 6 § första stycket 1 för statlig 

myndighets verksamhet som består i bl.a. tillsyn med avseende på 

transportverksamhet för uppgift om enskildas affärs- eller driftsförhållanden, 

om det kan antas att den enskilde lider skada om uppgiften röjs. 

Absolut sekretess gäller också i vissa fall för uppgift om en enskild som 

trätt i affärsförbindelse med den som är föremål för myndighetens verksamhet 

(8 kap. 6 § första stycket 2). En förutsättning för att sekretess 

skall gälla enligt paragrafens första stycke är att regeringen har förordnat 

om det. 

Enligt 2 § sekretessförordningen (1980:657) och punkt 30 i bilagan till 

sekretessförordningen gäller sekretess som avses i 8 kap. 6 § första 

stycket sekretesslagen i Luftfartsstyrelsens tillsynsverksamhet. De 

rapporter om händelser inom civil luftfart som lämnas till Luftfartsstyrelsen 

från svenska uppgiftslämnare lämnas inom ramen för myndighetens 

tillsyn. Den nämnda sekretessbestämmelsen kan således tillämpas 

på uppgifter om enskildas affärs- och driftsförhållanden i sådana 

rapporter hos Luftfartsstyrelsen, om skaderekvisitet är uppfyllt. 

Frågan är då om bestämmelsen i 8 kap. 6 § kan tillämpas på uppgifter 

om enskildas affärs- och driftförhållanden som kommissionen och andra 

medlemsstater ställer till Luftfartsstyrelsens förfogande enligt direktivet. 

För att kunna besvara den frågan måste man först ta ställning till om 

sådana uppgifter mottas i Luftfartsstyrelsens tillsynsverksamhet. 

Enligt 1 § tredje stycket förordningen (2004:1110) med instruktion för 

Luftfartsstyrelsen är myndighetens huvuduppgifter bl.a. att främja en 

säker, kostnadseffektiv och miljösäker luftfart (punkt 1) och utöva tillsyn 

av den civila luftfarten, särskilt flygsäkerheten (punkt 3). De uppgifter 

som Luftfartsstyrelsen erhåller från kommissionen och andra medlemsstater 

enligt direktivet tar myndigheten inte emot i sin tillsynsverksamhet 

i den mening begreppet har i myndighetsinstruktionen utan i den verksamhet 

som anges under 1 § tredje stycket 1 i instruktionen. Uppgifterna 

har dock stor betydelse för och används i tillsynsverksamheten. Enligt 

förarbetena till sekretesslagen åsyftas vidare med ordet ”tillsyn” i 8 kap. 

6 § sekretesslagen det område som vid tiden för sekretesslagens 

införande beskrevs med ordet kontroll. Ordet ”tillsyn” skall enligt 

förarbetena därför inte ges en alltför snäv tolkning utan får anses omfatta 

alla de fall där en myndighet har en övervakande eller styrande funktion i 

förhållande till näringslivet (prop. 1979/80:2, del A, s. 235, jfr också 

Sekretesslagen En kommentar, Regner m.fl., s. 

8:14.) Med hänsyn härtill 

får den information som Luftfartsstyrelsen mottar från kommissionen 

och andra medlemsstater enligt direktivet anses mottagen i myndighetens 

tillsynsverksamhet i den mening begreppet har i 8 kap. 6 § sekretesslagen. 

I 8 kap. 6 § andra stycket finns en specialregel för uppgifter som en 

myndighet erhåller från en annan stat eller mellanfolklig organisation i 

vissa fall. Enligt den bestämmelsen gäller sekretess, i den mån riksdagen 

godkänt avtal härom med främmande stat eller mellanfolklig organisation, 

hos myndighet i verksamhet som avses i paragrafens första stycke 

för uppgift om enskilds ekonomiska eller personliga förhållanden som

Prop. 2006/07:110

38 

myndigheten förfogar över på grund av avtalet. I begreppet avtal anses 

ingå rättsakter som gäller till följd av Sveriges medlemskap i EU, dvs. 

anslutningsfördragen och förordningar och direktiv som utfärdas av EU:s 

institutioner (jfr prop. 2004/05:142 s. 50, prop. 2005/06:45 s. 155 och 

prop. 2005/06:140 s. 87). Bestämmelsen i 8 kap. 6 § andra stycket förutsätter 

dock att den aktuella rättsakten innehåller en klausul om att uppgifterna 

inte får lämnas vidare i det aktuella fallet. Bestämmelsen i artikel 

8.1 i direktivet om rapportering av händelser slår inte fast vilken sekretess 

som skall gälla för de uppgifter som utbyts enligt direktivet utan 

överlämnar åt medlemsstaterna att säkra ”lämplig sekretess” (på engelska 

appropriate confidentiality). Med hänsyn härtill kan 8 kap. 6 § andra 

stycket inte anses vara tillämpligt på de uppgifter som kommissionen och 

andra medlemsstater gör tillgängliga för Luftfartsstyrelsen enligt direktivet. 

Däremot kan 8 kap. 6 § första stycke tillämpas på sådana uppgifter 

hos Luftfartsstyrelsen. Sekretessen enligt det stycket gäller emellertid 

med ett rakt skaderekvisit, dvs. presumtionen är att uppgifterna är 

offentliga. 

Av motsvarande skäl som anförts beträffande Luftfartsstyrelsen 

omfattas uppgifter som lämnats av kommissionen eller andra medlemsstater 

inte av sekretess enligt 8 kap. 6 § andra stycket sekretesslagen hos 

Statens haverikommission. 

Sekretess enligt 8 kap. 6 § första stycket sekretesslagen gäller hos 

Statens haverikommission i verksamhet som består i utredning enligt 

lagen (1990:712) om undersökning av olyckor och förordningen 

(1990:717) om undersökning av olyckor eller enligt motsvarande äldre 

bestämmelser samt särskild utredning som har tillsatts av regeringen för 

att utreda en sådan olycka som avses i 2 § nämnda lag (2 § sekretessförordningen 

[1980:657] och punkt 110 i bilagan till den nämnda förordningen). 

Formuleringen av den sistnämnda punkten i bilagan till 

sekretessförordningen medför att uppgifter i rapporter om händelser 

inom civil luftfart inte omfattas av sekretess enligt 8 kap. 6 § första 

stycket hos Statens haverikommission, och det oavsett om rapporterna 

lämnats av svenska uppgiftslämnare, av kommissionen eller andra 

medlemsstater. 

Systemet med händelserapportering bygger vidare på att personal som 

rapporterar om tillbud inte skall bli föremål för några efterräkningar från 

arbetsgivarens sida. I dag finns ingen möjlighet att hemlighålla de 

rapporterandes identitet eller utsagor. 

7.3 Kontrolldirektivet 

Uppgifter som skall utbytas enligt direktivet 

Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/36/EG av den 21 april 2004 

om säkerheten i fråga om luftfartyg från tredje land som använder flygplatser 

i gemenskapen (kontrolldirektivet, jfr avsnitt 3) syftar till att höja 

flygsäkerheten genom att harmonisera reglerna och förfarandena för 

rampinspektioner av luftfartyg från tredje land som landar på flygplatser 

inom EU.

Prop. 2006/07:110

39 

Varje medlemsstat skall fastställa lämpliga metoder för att säkerställa 

att rampinspektioner genomförs om misstanke föreligger att luftfartyget 

inte överensstämmer med internationella säkerhetsnormer (artikel 4.1). 

Medlemsstaterna får vidare fastställa bestämmelser för genomförande av 

rampinspektioner enligt ett stickprovsförfarande, utan att särskild misstanke 

föreligger, under förutsättning att sådana bestämmelser är förenliga 

med gemenskapsrätten och internationell rätt. Ett sådant förfarande skall 

genomföras på ett icke-diskriminerande sätt. 

Medlemsstaternas behöriga myndigheter skall enligt direktivet delta i 

ett ömsesidigt informationsutbyte. Den informationen som utbyts skall, 

på begäran av en behörig myndighet, omfatta en förteckning över de 

flygplatser i den berörda medlemsstaten som är öppna för internationell 

lufttrafik med angivelse av antalet utförda rampinspektioner per kalenderår 

samt hur många gånger luftfartyg från tredje land använt varje 

flygplats i förteckningen (artikel 5.1). Olika standardiserade rapporter 

skall vidare utan dröjsmål överlämnas till kommissionen och, på deras 

begäran, till medlemsstaternas behöriga myndigheter samt till Europeiska 

byrån för luftfartssäkerhet, EASA (artikel 5.2). Om en standardiserad 

rapport visar att en möjlig säkerhetsrisk föreligger eller om en rampinspektionsrapport 

visar att ett luftfartyg inte överensstämmer med internationella 

säkerhetsnormer och kan utgöra en möjlig säkerhetsrisk, skall 

rapporten omedelbart lämnas till alla behöriga myndigheter i medlemsstaterna 

och till kommissionen (artikel 5.3). 

Kommissionen skall varje år offentliggöra en rapport med samlad 

information som skall vara tillgänglig för allmänheten och branschens 

aktörer och innehålla en analys av all information som mottagits i enlighet 

med artikel 5. Analysen skall vara enkel och lättfattlig samt ange om 

det kan finnas en förhöjd säkerhetsrisk för passagerare. Varifrån denna 

information kommer skall inte avslöjas i analysen (artikel 6.2). 

Behov av sekretess 

Enligt artikel 6.1 skall medlemsstaterna i enlighet med sin nationella lagstiftning 

vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa lämplig sekretess 

för den information som de mottagit i enlighet med artikel 5 

Av de sekretessbestämmelser som nämns i avsnitt 7.2 är det främst 

8 kap. 6 § första stycket sekretesslagen som kan bli tillämplig på uppgifter 

som utbyts enligt direktivet om säkerheten i fråga om luftfartyg 

från tredje land som använder flygplatser i gemenskapen. Såvitt gäller nu 

aktuella uppgifter kan bestämmelsen endast bli tillämplig hos Luftfartsstyrelsen. 

7.4 EASA-förordningen 

Uppgifter som skall utbytas enligt förordningen 

Huvudsyftet med Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 

1592/2002 av den 15 juli 2002 om fastställande av gemensamma 

bestämmelser på det civila luftfartsområdet och inrättande av en europeisk 

byrå för luftfartssäkerhet (EASA-förordningen, jfr avsnitt 3) är att

Prop. 2006/07:110

40 

skapa och upprätthålla en hög och enhetlig säkerhetsnivå inom den civila 

luftfarten i Europa. 

Enligt artikel 11.1 skall Europeiska unionens kommission, Europeiska 

byrån för luftfartssäkerhet och de nationella luftfartsmyndigheterna utbyta 

all för dem tillgänglig information i samband med tillämpningen av 

förordningen och dess tillämpningsföreskrifter. Enheter som har fått i 

uppgift att utreda flyghaverier och tillbud eller att analysera händelser 

har rätt att få tillgång till denna information. 

Kommissionen skall enligt artikel 11.2, utan att det påverkar allmänhetens 

rätt att få tillgång till kommissionens handlingar enligt Europaparlamentets 

och rådets förordning (EG) nr 1049/2001 om allmänhetens 

tillgång till Europaparlamentets, rådets och kommissionens handlingar, i 

enlighet med förfarandet i artikel 54.3 besluta om åtgärder för att på eget 

initiativ sprida den information som avses i punkt 1 till berörda parter. 

Dessa åtgärder, som kan vara generella eller enskilda, skall grunda sig på 

behovet av att a) ge personer och organisationer den information som de 

behöver för att förbättra flygsäkerheten, b) begränsa informationsspridningen 

till vad som är absolut nödvändigt för användarnas syfte för att 

säkerställa lämplig sekretess för denna information. 

Europeiska byrån för luftfartssäkerhet skall årligen offentliggöra en 

säkerhetsöversyn för att hålla allmänheten informerad om den allmänna 

säkerhetsnivån (artikel 11.4). 

Behov av sekretess 

De nationella luftfartsmyndigheterna skall enligt artikel 11.3 i enlighet 

med sin nationella lagstiftning vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa 

lämplig sekretess för den information som de får enligt artikel 11.1. 

Av de sekretessbestämmelser som nämns i avsnitt 7.2 är det främst 

8 kap. 6 § första stycket sekretesslagen som kan bli tillämplig på vissa av 

de uppgifter som utbyts enligt EASA-förordningen. 

7.5 Förordningen om tillhandahållande av tjänster 

Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 550/2004 av den 10 

mars 2004 om tillhandahållande av flygtrafiktjänster inom det gemensamma 

europeiska luftrummet (”förordning om tillhandahållande av 

tjänster”) (förordningen om tillhandahållande av tjänster, jfr avsnitt 3) 

ingår som en del i ett paket om fyra EG-förordningar (nr 549/2004, 

550/2004, 551/2004 och 552/2004) om det gemensamma luftrummet. 

Syftet med förordning nr 550/2004 är att fastställa gemensamma krav för 

säkert och effektivt tillhandahållande av flygtrafiktjänster i gemenskapen 

(artikel 1.1). 

Enligt artikel 13.1 i sistnämnda förordning skall, när det gäller allmän 

flygtrafik, relevanta verksamhetsrelaterade uppgifter utbytas i realtid 

mellan alla leverantörer av flygtrafiktjänster, luftrummets användare och 

flygplatser så att deras operativa behov kan underlättas. 

Berörda 

myndigheter, certifierade leverantörer av flygtrafiktjänster, luftrummets 

användare och flygplatser skall beviljas tillgång till verksamhetsrelaterade 

uppgifter på ett icke-diskriminerande sätt (artikel 13.2).

Prop. 2006/07:110

41 

Enligt artikel 18.1 får de nationella tillsynsmyndigheterna i enlighet 

med sin nationella lagstiftning, i likhet med kommissionen, inte röja 

förtrolig information, särskilt om informationen avser leverantörer av 

flygtrafiktjänster, deras affärsmässiga förhållanden och deras kostnadskomponenter. 

Som nämnts i avsnitt 7.2 gäller enligt 8 kap. 6 § andra stycket 

sekretesslagen sekretess, i den mån riksdagen godkänt avtal härom med 

främmande stat eller mellanfolklig organisation, hos myndighet i verksamhet 

som avses i paragrafens första stycke för uppgift om enskilds 

ekonomiska eller personliga förhållanden som myndigheten förfogar 

över på grund av avtalet. Den valda formuleringen ”förfogar över” medför 

att bestämmelsen inte bara omfattar uppgifter som svenska myndigheter 

erhåller från utlandet utan även uppgifter som inhämtas inom landet 

enligt avtalet. Som nämnts tidigare anses begreppet avtal i detta sammanhang 

omfatta bl.a. rättsakter som gäller till följd av Sveriges medlemskap 

i EU, dvs. anslutningsfördragen och förordningar och direktiv som 

utfärdas av EU:s institutioner (jfr prop. 2004/05:142 s. 50, prop. 

2005/06:45 s. 155 och prop. 2005/06:140 s. 87). Bestämmelsen i 8 kap. 

6 § andra stycket förutsätter för sin tillämplighet att den aktuella rättsakten 

innehåller en klausul om att uppgifterna inte får lämnas vidare i det 

aktuella fallet. Artikel 18.1 i förordningen om tillhandahållande av 

tjänster får anses utgöra en sådan sekretessklausul. I den mån uppgifter 

som omfattas av den sistnämnda artikeln lämnas till svenska myndigheter 

kan sådana uppgifter således hemlighållas enligt 8 kap. 6 § andra stycket 

sekretesslagen. 

7.6 Avtal mellan Europeiska gemenskapen och andra 

stater 

För att ytterligare förbättra flygsäkerheten har EG ingått avtal om 

informationsutbyte på flygsäkerhetsområdet med dess medlemsstater och 

andra länder. 

Den 16 oktober 2006 ingick EG ett avtal med dess medlemsstater samt 

Albanien, Bosnien och Hercegovina, Bulgarien, f.d. jugoslaviska 

republiken Makedonien, Island, Kroatien, Montenegro, Norge, 

Rumänien, Serbien och FN:s övergångsförvaltning i Kosovo om ett 

gemensamt europeiskt luftrum Avtalet har publicerats i EUT (EUT L 

285, 16.10.2006, s. 1). Avtalet träder i kraft när samtliga har ratificerat 

det, men får tillämpas provisoriskt dessförinnan under vissa villkor. I 

avtalet ingår bl.a. EASA-förordningen, förordningen om tillhandahållande 

av flygtrafiktjänster samt händelsedirektivet, men inte kontrolldirektivet. 

Med Marocko har ett snarlikt avtal skrivits under den 12 december 

2006. Det innefattar också de båda EG-förordningarna och händelsedirektivet. 

Detta avtal har ännu inte publicerats i EUT. 

EES-staterna Norge och Island är parter i avtalet av den 16 oktober 

2006, men inte Schweiz. 

Med Schweiz finns ett speciellt avtal på sju verksamhetsområden, bl.a. 

luftfart. 

Det avtalet omfattar i dag såväl de båda EG-förordningarna som 

de båda direktiven. Avtalet och de i detta sammanhang relevanta

Prop. 2006/07:110

42 

ändringarna i bilagan till avtalet finns publicerade i EGT och EUT (EGT 

L 114, 30.4.2002, s. 1, EUT L 347, 30.12.2005, s. 91, EUT L 298, 

27.10.2006, s. 23, EUT L 298, 27.10.2006, s. 25, EUT L 318, 

17.11.2006, s. 31). 

Samtliga nu omnämnda avtal är av dynamisk typ som på ett förhållandevis 

enkelt sätt kan utökas till att omfatta annan gemenskapslagstiftning. 

Vad som har sagts om tillämpliga sekretessbestämmelser i avsnitt 

7.2–4 gäller även beträffande uppgifter som utbyts enligt dessa avtal. 

Den bedömning som har gjorts i avsnitt 7.5 om tillämpligheten av 8 kap. 

6 § andra stycket sekretesslagen gäller även för uppgifter som en svensk 

myndighet förfogar över på grund av ett avtal mellan Sverige och EG, 

andra medlemsstater i unionen samt andra stater om tillämpning av förordningen 

om tillhandahållande av tjänster samt för uppgifter som en 

svensk myndighet förfogar över på grund av ett avtal mellan EG och en 

annan stat om tillämpning av samma förordning. 

7.7 Nya sekretessbestämmelser 

Regeringens förslag: Det skall införas nya sekretessbestämmelser i 

sekretesslagen. 

Sekretess skall gälla i myndighets verksamhet som avser internationellt 

samarbete avseende tillsyn av civil luftfart för uppgift som lämnats av 

annan stat eller mellanfolklig organisation, om det kan antas att myndighetens 

arbete för en säkrare civil luftfart motverkas om uppgiften röjs. 

För uppgift i allmän handling skall sekretessen gälla i högst fyrtio år. 

Sekretess skall gälla hos Rikspolisstyrelsen, Kustbevakningen, Statens 

haverikommission, Luftfartsverket och Luftfartsstyrelsen för uppgift som 

lämnats av enskild i en rapport om händelser inom civil luftfart, om det 

kan antas att den enskilde eller någon närstående till den enskilde lider 

men om uppgiften röjs. För uppgift i allmän handling skall sekretessen 

gälla i högst femtio år. 

Promemorians förslag: Överstämmer huvudsakligen med regeringens 

förslag. I promemorian föreslogs att sekretess skulle gälla i verksamhet 

som avser internationellt samarbete avseende tillsyn av civil luftfart eller 

annat samarbete om flygsäkerhet för uppgift som lämnats av annan stat 

eller mellanfolklig organisation, om det kunde antas att det har varit en 

förutsättning för lämnande av informationen att uppgiften inte skulle 

röjas. Vidare föreslogs att skyddet för enskilda rapportörers person 

endast skulle gälla hos Luftfartsstyrelsen. 

Remissinstanserna: Ett flertal remissinstanser, däribland Rikspolisstyrelsen

, Kustbevakningen och Luftfartsverket, framhåller att rapporter 

om händelser som expedieras till Luftfartsstyrelsen kommer att vara 

allmänna handlingar även hos de avsändande myndigheterna och att 

bestämmelsen om sekretess till skydd för enskilda rapportörer därför bör 

vara tillämplig även hos dessa myndigheter. 

Luftfartsstyrelsen har vidare 

påpekat att Statens haverikommission enligt direktivet skall ha full tillgång 

till den databas om händelser som Luftfartstyrelsen skall hantera. 

Enskilda personer namn och adress får visserligen inte registreras i data

Prop. 2006/07:110

43 

basen, men eftersom uppgifter om en händelse i sig kan avslöja vem 

rapportören är bör sekretessbestämmelsen till skydd för rapportören 

enligt Luftfartsstyrelsen vara tillämplig även hos Statens haverikommission. 

Luftfartsstyrelsen föreslår att ”hos Luftfartsstyrelsen” utgår ur 

den föreslagna bestämmelsen, som på så sätt blir tillämplig hos samtliga 

myndigheter där en händelserapport kan finnas. 

Riksdagens ombudsmän (JO) konstaterar att den föreslagna nya 4 kap. 

6 § innebär att den stat som lämnar uppgifter till det tänkta systemet har 

ett – om än indirekt – avgörande inflytande på om uppgifterna skall vara 

skyddade av sekretess eller inte. Lagstiftaren bör med utgångspunkt från 

önskemålet om största möjliga offentlighet pröva och ange vilka uppgifter 

som trots allt bör vara hemliga. JO anser vidare att det föreslagna 

skaderekvisitet förefaller mindre väl förenligt med ett system som bygger 

på uppgiftsskyldighet och att lagförslaget kräver ytterligare överväganden. 

Skälen för regeringens förslag 

Sekretess till skydd för uppgifter från myndigheter eller enskilda i Sverige 

Som framgått av avsnitt 7.2–5 kan uppgifter om enskildas affärs- och 

driftförhållanden som lämnas eller inhämtas inom Sverige enligt 

händelsedirektivet, kontrolldirektivet, EASA-förordningen och förordningen 

om tillhandahållande av tjänster omfattas av sekretess hos Luftfartsstyrelsen 

enligt 8 kap. 6 § sekretesslagen, 2 § sekretessförordningen 

och punkt 30 i bilagan till förordningen. Undantagsvis kan även 

bestämmelserna i 2 kap. 2 § och 5 kap. 2 § 5 bli tillämpliga på uppgifter 

som lämnas eller inhämtas på grund av direktiven och förordningarna. 

När det är fråga om uppgifter om enskildas affärs- och driftförhållanden 

anser regeringen att motsvarande sekretess som gäller hos 

Luftfartsstyrelsen lämpligen bör gälla även hos Statens haverikommission. 

Ett sådant resultat kan uppnås genom en ändring i bilagan till 

sekretessförordningen. När det gäller uppgifter som på grund av direktiven 

eller förordningarna lämnas eller inhämtas inom Sverige i övrigt 

anser regeringen att det inte behöver göras någon ändring av sekretessregleringen, 

utom såvitt avser uppgifter om den person som lämnar en 

rapport om händelser inom civil luftfart. När det gäller sådana uppgifter 

gör regeringen följande överväganden. 

Sekretess till skydd för den som rapporterar en händelse inom civil luftfart 

Det kan finnas många olika orsaker till att händelser inom civil luftfart 

inträffar. Det kan vara mindre lyckade tekniska lösningar i planet, bristfälliga 

rutiner i flygplanets handbok, att man valt en mindre lyckad 

komponent vid konstruktionen av flygplanet m.m. 

Händelsedirektivet 

innehåller också en bestämmelse om att en anställd som fullgör sin 

rapporteringsskyldighet inte får drabbas av någon form av repressalie 

från arbetsgivarens sida. Den bestämmelsen avses bli genomförd genom 

att särskilda bestämmelser om detta införs i luftfartslagen. Trots de föreslagna 

bestämmelserna finns det en risk att en person kan komma att

Prop. 2006/07:110

44 

tveka att göra en anmälan, bl.a. av det skälet att orsaken till händelser 

som utlöser rapporteringsskyldighet kan återfinnas i det som kallas ”den 

mänskliga faktorn”, dvs. att den som är satt att göra en viss åtgärd vid 

visst tillfälle inte gör detta. Den pilot, flygledare eller annan som vet med 

sig att han eller hon inte följt regelboken till punkt och pricka riskerar att 

förlora flygcertifikat och andra tillstånd vilket naturligtvis dämpar viljan 

att rapportera det inträffade. Han eller hon blir självfallet ännu mera 

obenägen att rapportera det inträffade om han eller hon vet att det 

inträffade kan bli allmänt känt. Ur ett flygsäkerhetsperspektiv är det 

främst det som inträffat som är intressant, inte vem som rapporterat. 

Mot denna bakgrund bedöms en sekretessbestämmelse som medför att 

uppgifter om rapportören inte offentliggörs vara en förutsättning för att 

direktivets bestämmelser skall få fullt genomslag. 

Om man sekretesskyddar uppgifter om den som lämnar en händelserapport, 

kan man fundera på om inte motsvarande skydd skall gälla för 

den som inrapporterar en olycka eller ett allvarligt tillbud. Frågan är 

berättigad, men bör besvaras först sedan man beaktat följande. Olyckor 

och allvarliga tillbud blir som regel bekanta för allmänheten oavsett om 

någon särskild person anmäler dessa till myndigheterna. Intresset av 

insyn är också starkare när det gäller olyckor och allvarligare tillbud än 

när det är fråga om händelser som oftast inte märks eller noteras av dem 

som inte är direkt berörda. Ändrade sekretessregler för allvarligare händelser 

är inte heller något som följer av direktivet om rapportering av 

händelser. Något förslag i den riktningen lämnas därför inte. 

En ny sekretessbestämmelse bör således införas till skydd för den som 

rapporterar en händelse inom civil luftfart. Inte bara namnet på anmälaren 

bör kunna hemlighållas utan även själva innehållet i anmälan, om 

uppgifterna på något sätt på något sätt kan avslöja vem anmälaren är. 

Förekomsten av en anmälan eller utsaga bör kunna hemlighållas helt om 

blotta förekomsten av en anmälan skulle kunna avslöja vem som har 

gjort den. 

Händelser inom civil luftfart skall rapporteras till Luftfartsstyrelsen. 

Sekretessen bör därför gälla hos denna myndighet. Som flera remissinstanser 

framhållit bör sekretessen även gälla hos en myndighet varifrån 

en rapport om händelser expedieras. Rikspolisstyrelsen och Kustbevakningen 

bedriver i egen regi luftfart som utan att vara militär sker 

endast för statsändamål. De nya bestämmelserna i 11 kap. 

luftfartslagen 

om rapporteringsskyldighet för civil luftfart blir, genom 15 kap. 2 § luftfartslagen, 

tillämpliga även på sådan statsluftfart som dessa myndigheter 

bedriver. Vidare kan en rapport skickas från Luftfartsverket, som arbetar 

med luftfart i andra former. Därutöver kommer Statens haverikommission 

att ha tillgång till den databas avseende händelserapporter som 

Luftfartsstyrelsen skall föra. I denna databas får visserligen inte uppgifter 

om enskildas namn och adresser registreras. Eftersom blotta förekomsten 

av en anmälan i vissa fall kan avslöja vem rapportören är bör emellertid 

sekretessbestämmelsen vara tillämplig även hos Statens haverikommission. 

Sekretess bör således gälla hos nämnda myndigheter för uppgift som 

lämnats av enskild i rapport om händelser inom civil luftfart, om det kan 

antas att den enskilde eller någon närstående till den enskilde lider men 

om uppgiften röjs.

Prop. 2006/07:110

45 

Sekretesstiden bör var så pass lång att en yrkeskarriär kan skyddas, 

dvs. femtio år. 

Bestämmelsen bör placeras i 7 kap. sekretesslagen som innehåller 

bestämmelser om sekretess med hänsyn främst till skyddet för enskilds 

personliga förhållanden. 

Uppgifter som lämnas till svenska myndigheter från Europeiska unionens 

kommission, andra medlemsstater, Europeiska byrån för luftfartsäkerhet 

eller tredje land 

Bestämmelserna om informationsutbyte i händelsedirektivet, kontrolldirektivet, 

EASA-förordningen samt förordningen om tillhandahållande 

av tjänster innebär att medlemsstaterna är skyldiga att lämna uppgifter 

till andra medlemsstater, till kommissionen och, enligt det sistnämnda 

direktivet och EASA-förordningen, till den Europeiska byrån för luftfartssäkerhet. 

Båda direktiven och EASA-förordningen innebär vidare att 

medlemsstaterna är skyldiga att vidta nödvändiga åtgärder enligt sin 

nationella lagstiftning för att säkerställa lämplig sekretess för den 

information de har mottagit. Som nämnts i avsnitt 7.6 har EG även ingått 

avtal med andra stater om tillämpning av dessa direktiv och förordningar. 

Den information Sverige får tillgång till enligt direktiven och förordningarna 

kan bl.a. avse uppgifter om enskildas affärs- och driftförhållanden. 

Den information som skall utbytas enligt direktivet om 

rapportering av händelser inom civil luftfart och de båda förordningarna 

kan även avse andra medlemsstaters eller andra staters förhållanden 

direkt eller indirekt. Det beror bl.a. på att händelser, tillbud och olyckor 

kan bero på många faktorer såsom – förutom luftfartyget och besättningen 

– bristfällig väderrapportering, flygvägarna, flygtrafiktjänsten 

eller utformningen av flygplatsen. Vidare skall enligt förordningen om 

tillhandahållande av tjänster uppgifter utbytas mellan bl.a. flygplatser 

och leverantörer av flygtrafiktjänster. I andra stater är sådana leverantörer 

ofta statliga organ. 

Som nämnts i avsnitt 7.6 får de nationella tillsynsmyndigheterna enligt 

artikel 18.1 i den sistnämnda förordningen i enlighet med sin nationella 

lagstiftning inte röja förtrolig information, särskilt om informationen 

avser leverantörer av flygtrafiktjänster, deras affärsmässiga förhållanden 

och deras kostnadskomponenter, som de nationella tillsynsmyndigheterna 

erhållit enligt förordningen. Den nationella sekretessbestämmelse 

som förutsätts i nämnda artikel får, så vitt avser uppgifter om enskildas 

affärs- och driftförhållanden, av de skäl som anförts i avsnitt 7.5 anses 

vara genomförd genom bestämmelsen i 8 kap. 6 § andra stycket sekretesslagen. 

Som nämnts i avsnitt 7.6 gäller detta även de fall då skyldigheten 

att tillämpa förordningen följer av ett mellan Sverige, EG, andra 

medlemsstater och andra stater ingånget avtal eller av ett avtal mellan EG 

och en annan stat. 

Som nämnts ovan är dock leverantörer av flygtrafiktjänster 

i andra stater oftast inte enskilda utan statliga organ. 

Som framgått av redogörelsen i avsnitt 7.2–4 kan vidare uppgifter om 

enskildas affärs- och driftförhållanden som lämnas till Sverige enligt de 

båda direktiven och EASA-förordningen omfattas av sekretess hos Luftfartsstyrelsen 

enligt 8 kap. 6 § första stycket sekretesslagen, 2 § 

sekretessförordningen och punkt 30 i bilagan till förordningen. Rege

Prop. 2006/07:110

46 

ringen har vidare för avsikt att införa motsvarande sekretess hos Statens 

haverikommission genom en ändring i sekretessförordningens bilaga. 

Sekretessen enligt 8 kap. 6 § första stycket gäller emellertid med ett rakt 

skaderekvisit, dvs. presumtionen är att uppgifterna är offentliga. 

Den nya sekretessbestämmelsen, som föreslås till skydd för rapportören 

av en händelse inom civil luftfart, kommer inte bara att kunna 

tillämpas på uppgifter om inhemska rapportörer utan kommer även att 

kunna tillämpas på motsvarande uppgifter som ställs till förfogande för 

Luftfartsstyrelsen och Statens haverikommission av kommissionen, 

andra medlemsstater eller av en stat som har ingått avtal med EG om 

tillämpning av direktivet om rapportering av händelser. 

Övriga uppgifter som Sverige skall ha tillgång till enligt sistnämnda 

direktiv, de båda förordningarna och avtal som andra stater ingått med 

EG om tillämpning av direktivet och förordningarna saknar dock i 

princip sekretesskydd i Sverige. 

Generellt sett gäller starkare sekretess för de uppgifter som skall 

utbytas enligt de båda direktiven och förordningarna i andra stater än i 

Sverige. Som exempel kan informationsutbytet enligt direktivet om 

rapportering av händelser inom civil luftfart nämnas. Detta direktiv 

skulle ha genomförts före den 4 juli 2005. Det förekommer dock i dag att 

vissa medlemsstater inte låter svenska myndigheter ta del av uppgifter på 

grund av att Sverige inte kan garantera tillräckligt sekretesskydd. Detta 

gäller t.ex. Danmark. I Danmark infördes år 2001 absolut sekretess för 

händelserapporter. Från dansk sida är man ovillig att låta andra länder ta 

del av sådana rapporter om man inte får fullgoda garantier för att deras 

rapporter behåller sin sekretess i det andra landet. I dag kan Sverige inte 

erbjuda sådana garantier, och svenska myndigheter får därför inte ta del 

av exempelvis de händelserapporter som SAS lämnat till en dansk myndighet, 

vilket uppfattas som ett stort problem hos berörda tjänstemän som 

har att kontrollera andra delar av SAS. Även vid kontakt med andra 

länder har Luftfartsstyrelsen fått signaler om att myndigheten inte 

kommer att få ta del av händelserapporter på det obehindrade sätt som 

förutsätts i direktivet. 

Det kan således konstateras att avsaknaden i Sverige av vad som av 

andra stater upplevs som ett adekvat sekretesskydd för uppgifter som de 

lämnar i flygsäkerhetssammanhang kan utgöra ett hinder mot ett fullgott 

informationsutbyte i flygsäkerhetsfrågor. Det kan i detta sammanhang 

inte anses tillräckligt att utvidga tillämpningsområdet för det svaga 

sekretesskydd som i dag gäller för uppgifter om enskildas affärs- och 

driftförhållanden hos Statens haverikommission eller att införa en 

sekretessbestämmelse till skydd för rapportören av händelser inom civil 

luftfart. 

En ny bestämmelse i 4 kap. sekretesslagen 

Som nämnts tidigare kan den information Sverige får tillgång till enligt 

de båda direktiven och förordningarna avse uppgifter om enskildas 

affärs- och driftförhållanden. Den information som skall utbytas enligt 

direktivet om rapportering av händelser inom civil luftfart och de båda 

förordningarna kan emellertid även avse andra medlemsstaters eller 

andra staters förhållanden direkt eller indirekt. Det beror bl.a. på att

Prop. 2006/07:110

47 

händelser, tillbud och olyckor kan bero på många faktorer såsom – förutom 

luftfartyget och besättningen – bristfällig väderrapportering, flygvägarna, 

flygtrafiktjänsten eller utformningen av flygplatsen. När det 

gäller det informationsutbyte som enligt förordningen om tillhandahållande 

av tjänster skall ske mellan bl.a. flygplatser och leverantörer av 

flygtrafiktjänster skall vidare beaktas att sådana leverantörer i andra 

stater ofta utgörs av statliga organ. Som framgått tidigare saknar sådana 

uppgifter som skall utbytas enligt direktiven och förordningarna och som 

inte avser enskildas affärs- och driftförhållanden i princip sekretesskydd i 

Sverige. En annan medlemsstat kan dock av hänsyn till t.ex. turismen 

vara lika ovillig att lämna ut uppgifter om händelser som rör bristande 

säkerhet på t.ex. en flygplats, som ett enskilt flygbolag kan vara 

beträffande uppgifter om brister i t.ex. ett flygplan, om uppgifterna blir 

offentliga hos mottagaren. Mot denna bakgrund föreslogs i promemorian 

att en ny bestämmelse skulle införas även i 4 kap. sekretesslagen. Det 

sistnämnda kapitlet innehåller bestämmelser om sekretess med hänsyn 

till myndighets verksamhet för inspektion, kontroll eller annan tillsyn. 

Enligt den i promemorian föreslagna bestämmelsen skulle sekretess gälla 

i verksamhet som avser internationellt samarbete avseende tillsyn av civil 

luftfart eller annat samarbete om flygsäkerhet för uppgift som lämnats av 

annan stat eller mellanfolklig organisation, om det kan antas att det har 

varit en förutsättning för lämnande av informationen att uppgiften inte 

skulle röjas. 

Riksdagens ombudsmän (JO) har riktat viss kritik mot den i promemorian 

föreslagna bestämmelsen. JO har bl.a. påpekat att bestämmelsen 

innebär att den stat som lämnar uppgifter till det tänkta systemet har ett – 

om än indirekt – avgörande inflytande på om uppgifterna skall vara skyddade 

av sekretess eller inte. Frågan är då vad som kan anses vara lämplig 

sekretess för uppgifter som har betydelse för flygsäkerheten när uppgifterna 

omfattas av absolut sekretess i t.ex. Danmark samtidigt som 

motsvarande svenska uppgifter är offentliga? Som JO har påpekat är det i 

promemorian föreslagna skaderekvisitet ”om det kan antas att det varit 

en förutsättning för den andra statens eller mellanfolkliga organisationens 

lämnande av informationen att uppgiften inte skulle röjas” inte 

väl förenligt med att medlemsstaterna har en uppgiftsskyldighet enligt 

direktiven och förordningarna. Å andra sidan skulle en bedömning från 

svensk sida att ”lämplig sekretess” för en stor del av de uppgifter som 

andra medlemsstater är skyldiga att hålla tillgängliga för Sverige innebär 

”ingen sekretess” kunna medföra att Sverige inte anses ha uppfyllt sina 

skyldigheter enligt direktiven och förordningarna. 

Andra medlemsstater 

skulle kunna hävda att de i ett sådant läge inte heller har någon skyldighet 

att lämna sådana uppgifter till Sverige. Det kan således konstateras 

att de andra medlemsstaterna trots föreskriven uppgiftsskyldighet kan 

vara ovilliga att lämna uppgifter i den utsträckning som förutsätts i 

direktiven och förordningarna om uppgifterna blir offentliga i Sverige. 

En annan följd skulle kunna bli att medlemsstaterna visserligen lämnar 

uppgifter till såväl Sverige som andra medlemsstater, men i mindre 

omfattning än de annars skulle ha gjort, och att informationsutbytet 

därmed riskerar att bli mindre omfattande och av sämre kvalitet än vad 

som annars skulle vara fallet. Om så sker minskar effektiviteten inte bara 

i Sveriges utan också i andra medlemsstaters flygsäkerhetsarbete och då

Prop. 2006/07:110

48 

motverkas syftet med direktiven och förordningarna, dvs. att förbättra 

flygsäkerheten. Regeringen finner således att det finns ett behov av att i 

4 kap. sekretesslagen införa en ny sekretessbestämmelse för sådana uppgifter 

som Luftfartsstyrelsen och Statens haverikommission erhåller 

enligt direktiven och förordningarna från kommissionen, andra medlemsstater, 

Europeiska byrån för luftfartsäkerhet och från andra stater som 

ingått avtal med EG om tillämpning av direktiven och förordningarna. 

Att styrkan på sekretessen enligt den nya bestämmelsen till viss del blir 

beroende av vilken sekretess som gäller för uppgifterna hos den stat som 

lämnat uppgifterna är ofrånkomligt. Det är dock inte ovanligt att svenska 

uppgifter och motsvarande sådana uppgifter som erhålls från andra 

medlemsstater omfattas av olika stark sekretess, se t.ex. 8 kap. 6 § första 

stycket sekretesslagen jämfört med andra stycket i samma paragraf och 

8 kap. 5 § första–tredje styckena sekretesslagen jämfört med fjärde 

stycket i samma paragraf. 

För att sekretessen enligt den nya bestämmelsen inte skall bli för 

omfattande bör den inte göras absolut. En strävan bör i stället vara att 

inte införa mer sekretess än vad som bedöms nödvändigt för att Sverige 

skall kunna delta i det internationella samarbetet på ett effektivt sätt. 

Bestämmelsen bör därför utformas så att sekretess gäller i myndighets 

verksamhet som avser internationellt samarbete avseende tillsyn av civil 

luftfart för uppgift som lämnats av annan stat eller mellanfolklig organisation, 

om det kan antas att myndighetens arbete för en säkrare civil 

luftfart motverkas om uppgiften röjs. Vid denna bedömning kan bl.a. 

vägas in vilket sekretesskydd uppgifterna har hos den staten som har 

lämnat uppgiften och vilken effekt ett offentliggörande av uppgiften 

skulle kunna antas ha på det framtida informationsutbytet. Sekretessen 

bör gälla lika länge som utrikessekretessen enligt 2 kap. 1 § sekretesslagen, 

dvs. i högst fyrtio år. 

Konkurrens mellan flera olika sekretessbestämmelser 

En och samma uppgift kan omfattas av flera olika sekretessbestämmelser 

till skydd för olika intressen. I en sådan konkurrenssituation är det den 

bestämmelse som ger uppgiften det starkaste skyddet som fäller utslaget 

(prop. 1979/80:2 Del A s. 70). 

Som nämnts tidigare kan uppgifter om enskildas affärs och driftförhållanden 

omfattas av sekretess hos Luftfartsstyrelsen enligt 8 kap. 6 § 

första stycket sekretesslagen, 2 § sekretessförordningen och punkt 30 i 

bilagan till förordningen. Regeringen har vidare för avsikt att införa motsvarande 

sekretess hos Statens haverikommission genom en ändring i 

sekretessförordningens bilaga. Sekretessen enligt 8 kap. 6 § första stycket 

gäller emellertid med ett rakt skaderekvisit, dvs. presumtionen är att 

uppgifterna är offentliga. 

Det kan således hända att uppgifter om 

enskildas affärs- och driftsförhållanden som omfattas av t.ex. absolut 

sekretess i den stat som gjort uppgifterna tillgängliga för de svenska 

myndigheterna enligt något av direktiven eller EASA-förordningen, vid 

en sekretessprövning enligt 8 kap. 6 § första stycket bedöms vara offentliga. 

I ett sådant fall kan sekretessbestämmelsen i 4 kap. sekretesslagen 

bli tillämplig, om skaderekvisitet i den bestämmelsen anses vara uppfyllt.

Prop. 2006/07:110

49 

7.8 Svenska myndigheters informationsskyldighet 

Medlemsstaterna har enligt båda direktiven och båda förordningarna en 

skyldighet att hålla uppgifter, som inhämtas nationellt enligt direktiven 

och förordningarna, tillgängliga för kommissionen och behöriga myndigheter 

i andra medlemsstater samt i vissa fall för Europeiska byrån för 

luftfartsäkerhet. Sverige har även förpliktelser att lämna information i 

enlighet med de avtal som ingåtts mellan EG och andra stater om 

tillämpning av direktiven och EG-förordningarna. Vissa av de uppgifter 

som Sverige i enlighet med det sagda måste lämna ut omfattas av 

sekretess redan i dag och ytterligare vissa uppgifter kommer att omfattas 

av sekretess enligt de bestämmelser som föreslås i detta lagstiftningsärende. 

Enligt 1 kap. 3 § tredje stycket sekretesslagen får en uppgift som omfattas 

av sekretess inte röjas för utländsk myndighet eller mellanfolklig 

organisation annat än om utlämnande sker i enlighet med särskild föreskrift 

därom i lag eller förordning eller om uppgiften i motsvarande fall 

skulle få utlämnas till svensk myndighet och det enligt den utlämnande 

myndighetens prövning står klart att det är förenligt med svenska intressen 

att uppgiften lämnas till den utländska myndigheten eller den 

mellanfolkliga organisationen. 

En föreskrift om uppgiftsskyldighet i en EG-förordning är att jämställa 

med en föreskrift i lag eller förordning enligt 1 kap. 3 § sekretesslagen 

(jfr prop. 1999/2000:126 s. 160 och 283). Något behov av att i svensk lag 

eller förordning införa någon särskild föreskrift med anledning av den 

uppgiftsskyldighet som stadgas i artikel 11.1 i EASA-förordningen och i 

artikel 13 i förordningen om tillhandahållande av tjänster finns således 

inte. 

När det gäller de uppgiftsskyldigheter som stadgas i de båda direktiven 

har regeringen för avsikt att med stöd av 1 kap. 3 § tredje stycket införa 

en sekretessbrytande bestämmelse i luftfartsförordningen (1986:171). 

Den bestämmelsen bör även omfatta uppgiftslämnande i enlighet med de 

avtal som EU ingått med andra stater om tillämpning av direktiven. 

7.9 Frågan om meddelarfrihet 

Regeringens bedömning: Det finns inte tillräckligt starka skäl att 

inskränka meddelarfriheten med anledning av de här föreslagna 

sekretessbestämmelserna. 

Promemorians bedömning: överensstämmer med regeringens 

bedömning. 

Remissinstanserna har inte yttrat sig i denna del. 

Skälen för regeringens bedömning: Den s.k. meddelarfriheten, dvs. 

rätten enligt 1 kap. 3 § tredje stycket tryckfrihetsförordningen (TF) och 

1 kap. 2 § yttrandefrihetsgrundlagen (YGL) att lämna uppgift i vilket 

ämne som helst för publicering i de medier som de båda grundlagarna 

omfattar, är inte obegränsad. De tystnadsplikter som har företräde framför 

meddelarfriheten räknas upp i 16 kap. 

1 § sekretesslagen.

Prop. 2006/07:110

50 

En redogörelse för omständigheter som kan utgöra skäl för att inskränka 

meddelarfriheten finns i prop. 1979/80:2 Del A s. 111 f. Sådana 

skäl kan t.ex. vara att en uppgift lämnats i förtroende eller att en uppgift 

omfattas av absolut sekretess eller – i viss utsträckning – att en uppgift 

omfattas av sekretess med ett omvänt skaderekvisit. 

Den nu föreslagna sekretessbestämmelsen i 4 kap. är, i likhet med 

övriga sekretessbestämmelser i det kapitlet, försedd med ett s.k. rakt 

skaderekvisit. Ingen av de tystnadsplikter som följer av sekretessbestämmelser 

i 4 kap. inskränker meddelarfriheten. Några särskilda skäl att 

göra en annan bedömning beträffande den nu förslagna bestämmelsen 

föreligger inte. 

Även den föreslagna sekretessen till skydd för rapportörer av händelser 

inom civil luftfart är försedd med ett rakt skaderekvisit. Det kan vidare 

konstateras att av de befintliga sekretessbestämmelser till skydd för 

anmälare, exempelvis bestämmelserna i 7 kap. 6, 7, 8, 20 och 43 §§ 

sekretesslagen, är det enbart den tystnadsplikt som följer av anmälarskyddet 

enligt 7 kap. 6 § som inskränker meddelarfriheten. Detta beror 

på att sistnämnda bestämmelse avser anmälan inom hälso-, sjukvårds och 

socialtjänstområdet, där det gäller sekretess med ett omvänt s.k. 

skadrekvisit och där man med vissa undantag har låtit tystnadsplikten få 

företräde framför meddelarfriheten. Någon sådan särskild anledning att 

låta den tystnadsplikt som följer av den nya bestämmelsen få företräde 

framför meddelarfriheten föreligger inte. 

Någon ändring i 16 kap. 1 § sekretesslagen föreslås således inte. 

8 Konsekvenser 

Genomförandet av direktivet om händelserapportering kommer att öka 

den information som säkerhetsmyndigheterna inom den civila luftfarten, 

Statens haverikommission och Luftfartsstyrelsen, får tillgång till. Detta 

bör få positiva effekter på flygsäkerheten. Visserligen finns det redan i 

dag ett system med rapportering av händelser, men jämförelser med 

exempelvis Danmark indikerar att antalet rapporter med stor sannolikhet 

kommer att öka. 

Kostnaderna för att hantera det ökade antalet rapporter torde kunna 

inrymmas i myndigheternas normala budgetramar. I varje fall är detta 

utgångspunkten. När de nya reglerna varit i kraft en tid kan erfarenheterna 

ge anledning till en annan bedömning. 

De nya reglerna kommer att öka skyddet för den person som 

rapporterar inträffade händelser. 

Sverige kommer att på ett lättare sätt kunna delta i det informationsutbyte 

mellan medlemsstaterna i EU samt kommissionen som förutsätts i 

direktivet om händelserapportering med hänsyn till de nya sekretessreglerna 

som föreslås. Genom dessa förbättras också rättsläget 

beträffande andra rättsakters genomförande. 

Luftfartsstyrelsen har påpekat att förslaget sannolikt kommer att medföra 

att antalet rapporter kommer att öka, vilket kan komma att kräva

Prop. 2006/07:110

51 

ökade resurser vilka dock i dag är svåra att förutsäga. Luftfartsstyrelsens 

verksamhet betalas av flygets passagerare genom en avgift. Eventuellt 

behov av ytterligare resurser får tillgodoses på detta sätt genom justering 

av avgiften. Några extra anslag från statens sida är inte aktuella.

Prop. 2006/07:110

52 

9 Författningskommentarer 

Förslaget till lag om ändring i luftfartslagen (1957:297) 

11 kap. 

7 § och rubriken före 1 § 

I 7 § byts bara uttrycket ”andra händelser som berör luftfarten” ut mot 

”tillbud till sådana olyckor” i enlighet med vad som föreslagits i 

promemorian och lagrådsremissen. Rubriken till 11 kap. kompletteras 

med ”samt rapportering av händelser” för att bättre motsvara innehållet i 

det kommande avsnittet. 

8 § och rubriken före 8 § 

I denna nya paragraf föreslås i första stycket att händelser inom civil 

luftfart skall rapporteras till behörig myndighet. Vilken myndighet som 

skall vara behörig får läggas fast i förordningsform. 

Vad som menas med händelser definieras i andra stycket. Definitionen 

motsvarar ungefär direktivets definition i artikel 2. 

Avsnittet som börjar med 8 § får en ny mellanrubrik. 

9 § 

I paragrafen, som är ny, bemyndigas regeringen i första stycket att 

meddela föreskrifter om vilka personer som skall vara skyldiga att 

rapportera händelser. Detta bemyndigande innefattar inte något medgivande 

till fortsatt delegation. 

En upplysning om att regeringen och berörd myndighet, och då i första 

hand Luftfartsstyrelsen, får meddela kompletterande föreskrifter om 

händelserapportering lämnas i andra stycket. 

10 § 

Direktivets bestämmelser om att personal som rapporterar händelser inte 

skall bli föremål för efterräkningar från arbetsgivarens sida genomförs 

dels genom lagen (1982:80) om anställningsskydd där det ställs upp ett 

krav på att en uppsägning skall vara sakligt grundad, dels genom den nya 

paragrafens första stycke. Den nya bestämmelsen införs efter förebild i 

bl.a. 22 § jämställdhetslagen (1991:433), 8 § lagen (1999:132) om förbud 

mot diskriminering i arbetslivet på grund av funktionshinder och 7 § 

lagen (1999:133) om förbud mot diskriminering i arbetslivet på grund av 

sexuell läggning. 

Exempel på repressalier lämnas bl.a. i propositionen Lag om förbud 

mot diskriminering i arbetslivet av personer med funktionshinder, (prop. 

1997/98:179, s. 88) där det sägs: ”Exempel på repressalier är att arbetstagaren 

får kännas vid en försämring av sina arbetsvillkor eller att en förväntad 

förmån uteblir. Det kan även vara fråga om försämrade arbetsuppgifter, 

en större arbetsbelastning, onormala krav på övertid, uteblivna 

förmåner eller liknande trakasseriåtgärder.”

Prop. 2006/07:110

53 

Bestämmelsen i andra stycket innebär att den som blivit utsatt för 

repressalier av arbetsgivaren på grund av en rapportering av en händelse 

har rätt till både ekonomiskt och allmänt skadestånd (jfr avsnitt 6.2 under 

artikel 8). 

Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:712) om undersökning 

av olyckor 

I 4, 6, 7, 9–12 och 15 §§ ersätts ordet ”händelse” med ”olycka eller tillbud” 

i olika böjningsformer för att motverka begreppsförvirring (jfr 

avsnitt 5). 

Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) 

4 kap. 6 § 

Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 7.7, är ny. 

Enligt första stycket gäller sekretess i myndighets verksamhet som 

avser internationellt samarbete avseende tillsyn inom den civila luftfarten 

för uppgift som lämnats av annan stat eller mellanfolklig organisation, 

om det kan antas att myndighetens arbete för en säkrare civil luftfart 

motverkas om uppgiften röjs. Ordet ”tillsyn” skall här inte ges en alltför 

snäv tolkning utan skall anses omfatta alla de fall då en myndighet har en 

övervakande eller styrande funktion på samma sätt som gäller för 

tillämpningen av 8 kap. 6 § sekretesslagen (jfr prop. 1979/80:2, Del A, s. 

235 och Sekretesslagen, En kommentar, Regner m.fl. , s. 8:14). 

Som framgått av avsnitt 7.7 får Sverige i dag inte tillgång till alla uppgifter 

som är avsedda att utbytas inom det internationella samarbetet 

avseende tillsyn av civil luftfart eftersom uppgifterna i regel omfattas av 

en stark sekretess hos andra stater och då de i regel blir offentliga i 

Sverige. Om svenska myndigheter inte får tillgång till sådana uppgifter 

som avses utbytas inom det internationella samarbetet försvåras det 

svenska flygsäkerhetsarbetet och säkerhetsarbetet riskerar att uppnå lägre 

kvalitet än det annars skulle ha gjort. Vid tillämpning av den nya 

bestämmelsens skaderekvisit bör därför hänsyn bl.a. tas till vilket sekretesskydd 

uppgifterna har hos den stat som har lämnat uppgifterna och 

vilken effekt ett offentliggörande av uppgifterna kan antas ha på det 

framtida informationsutbytet. 

Sekretessen skall enligt andra stycket gälla lika länge som utrikessekretessen 

i 2 kap. 1 § sekretesslagen, nämligen i högst 40 år. 

7 kap. 52 § 

Paragrafen, som är ny, har behandlats i avsnitt 7.7. 

Enligt första stycket skyddas uppgifter om personer som rapporterar in 

en händelse till Luftfartsstyrelsen. Sekretessen skall också gälla hos 

Rikspolisstyrelsen, Kustbevakningen och Luftfartsverket, där händelserapporter 

kan komma att upprättas, samt hos Statens haverikommission

Prop. 2006/07:110

54 

som genom direktåtkomst kommer att ha full tillgång till lagrade uppgifter 

hos Luftfartsstyrelsen. 

Sekretessen skall gälla alla uppgifter om rapportören som kan leda till 

att dennas identitet röjs. Själva händelsen skall däremot inte omfattas av 

sekretessen, såvida det inte framgår av händelsen i sig vem rapportören 

är. 

Bestämmelsen, som har utformats efter förebild i 7 kap. 43 §, innehåller 

ett rakt skaderekvisit vilket innebär att en presumtion för offentlighet 

gäller. 

I andra stycket anges att sekretessen gäller i högst 50 år, vilket är 

samma tidsbegränsning som gäller snarlika rapporter inom sjöfarten 

enligt 7 kap. 43 § sekretesslagen.

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 1 

55 

Remissinstanser 

Riksdagens ombudsmän, Kammarrätten i Göteborg, Justitiekanslern, 

Statens haverikommission, Datainspektionen, Luftfartsverket, Luftfartsstyrelsen, 

Landsorganisationen i Sverige, Tjänstemännens centralorganisation 

och Sveriges Akademikers Centralorganisation. 

Remissinstanser som inte inkommit med något yttrande: Flygarbetsgivarna 

och Föreningen Svenskt Flyg. 

Remissvar har dessutom inkommit från Rikspolisstyrelsen och Kustbevakningen.

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 2 

56 

Promemorians lagförslag 

Lag om ändring i luftfartslagen (1957:297) 

Härigenom föreskrivsTPF

1

FPT i fråga om luftfartslagen (1957:297)TPF

2

FPT 

dels att 11 kap. 7 § samt rubriken närmast före 11 kap. 1 § skall ha 

följande lydelse, 

dels att det i lagen skall införas fyra nya paragrafer, 11 kap. 8–11 §§, 

samt närmast före 11 kap. 8 § en ny rubrik av följande lydelse. 

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 

11 kap. 

Flygräddningstjänst, bärgning 

och undersökning av luftfartsolyckor 

Flygräddningstjänst, bärgning, 

undersökning av luftfartsolyckor 

och rapportering av 

händelser 

7 §TPF

3

FPT 

Om undersökning från säkerhetssynpunkt 

av luftfartsolyckor 

och andra händelser som berör 

luftfarten finns bestämmelser i 

lagen (1990:712) om undersökning 

av olyckor. 

Om undersökning från säkerhetssynpunkt 

av luftfartsolyckor 

och andra allvarliga händelser 

som berör luftfarten finns 

bestämmelser i lagen (1990:712) 

om undersökning av olyckor. 

Rapportering av händelser m.m. 

8 §TPF

4

FPT 

Som ett bidrag till en förbättrad 

flygsäkerhet skall händelser inom 

civil luftfart rapporteras, och 

rapporterna samlas in, lagras, 

skyddas och spridas. 

Med händelse inom civil luftfart 

avses driftsavbrott, defekt, fel eller 

annan onormal omständighet som 

har eller kan ha inverkat på flygsäkerheten 

men inte lett till haverier 

eller sådana allvarliga tillbud 

som regleras i lagen (1990:712) 

om undersökning av olyckor. 

TP

1

PT Jfr Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/42/EG av den 13 juni 2003 om 

rapportering av händelser inom civil luftfart, EUT L 167, 4.7.2003, s. 23, Celex 

32003L0042. 

TP

2

PT Lagen omtryckt 1986:166. 

TP

3

PT Senaste lydelse 1990:713. 

TP

4

PT Tidigare upphävd 1990:713.

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 2 

57 

9 §TPF

5

FPT 

Regeringen meddelar närmare 

bestämmelser om vilka personer 

inom civil luftfart som skall vara 

skyldiga att rapportera händelser 

enligt 8 §. 

Regeringen eller den myndighet 

regeringen bestämmer meddelar 

närmare bestämmelser i övrigt om 

rapportering m.m. av händelser. 

10 §TPF

6

FPT 

En arbetstagare får inte sägas 

upp eller avskedas enbart på grund 

av att arbetstagaren rapporterar en 

händelse. Sker det ändå, skall uppsägningen 

eller avskedandet 

ogiltigförklaras, om arbetstagaren 

begär det. 

11 §TPF

7

FPT 

En arbetstagare som rapporterar 

en händelse är inte skyldig att bara 

av detta skäl godta 

1. några andra minskade anställningsförmåner 

eller försämrade 

arbetsvillkor, eller 

2. någon annan omplacering än 

en sådan som kan ske inom ramen 

för anställningsavtalet. 

U 

Denna lag träder i kraft den dd mm 2007. 

TP

5

PT Tidigare upphävd 1990:713. 

TP

6

PT Tidigare upphävd 1990:713. 

TP

7

PT Tidigare upphävd 1990:713.

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 2 

58 

Lag om ändring i lagen (1990:712) om undersökning av 

olyckor 

Härigenom föreskrivs att 4, 6, 7, 9–12 och 15 §§ lagen (1990:712) om 

undersökning av olyckor skall ha följande lydelse. 

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 

4 § 

Undersökning enligt denna lag 

skall göras i fråga om händelser 

som har inträffat i Sverige. Om en 

sådan händelse berör ett utländskt 

fartyg, får undersökning enligt 

denna lag dock göras endast om 

det finns särskilda skäl och fartyget 

befinner sig inom Sveriges 

sjöterritorium. 

Undersökning enligt denna lag 

av en händelse som berör ett 

svenskt fartyg eller luftfartyg skall 

göras även när händelsen har 

inträffat utomlands, om annat inte 

följer av en internationell överenskommelse 

som har biträtts av 

Sverige. 

Undersökning enligt denna lag 

skall göras i fråga om allvarliga 

händelser som har inträffat i 

Sverige. Om en sådan allvarlig 

händelse berör ett utländskt fartyg, 

får undersökning enligt denna lag 

dock göras endast om det finns 

särskilda skäl och fartyget befinner 

sig inom Sveriges sjöterritorium. 

Undersökning enligt denna lag 

av en allvarlig händelse som berör 

ett svenskt fartyg eller luftfartyg 

skall göras även när denna har 

inträffat utomlands, om annat inte 

följer av en internationell överenskommelse 

som har biträtts av 

Sverige. 

Vid tillämpningen av första stycket skall dock alltid iakttas de 

bestämmelser om medverkan vid undersökningar som finns i internationella 

överenskommelser som har biträtts av Sverige. 

6 § 

Syftet med en undersökning 

enligt denna lag skall vara att 

1. så långt som möjligt klarlägga 

såväl händelseförloppet och 

orsaken till händelsen som skador 

och effekter i övrigt, 

2. ge underlag för beslut om 

åtgärder som har som mål att förebygga 

en upprepning av händelsen 

eller att begränsa effekten av 

liknande händelser, 

3. ge underlag för en bedömning 

av de insatser som samhällets 

räddningstjänst har gjort i samband 

med händelsen och, om det 

finns skäl därtill, för förbättringar 

av räddningstjänsten. 

Syftet med en undersökning 

enligt denna lag skall vara att 

1. så långt som möjligt klarlägga 

såväl händelseförloppet och 

orsaken till den allvarliga 

händelsen som skador och effekter 

i övrigt, 

2. ge underlag för beslut om 

åtgärder som har som mål att förebygga 

en upprepning av den 

allvarliga händelsen eller att 

begränsa effekten av liknande 

allvarliga händelser, 

3. 

ge underlag för en bedömning 

av de insatser som samhällets 

räddningstjänst har gjort i samband 

med den allvarliga 

händelsen och, om det finns skäl 

därtill, för förbättringar av räddningstjänsten.

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 2 

59 

7 § 

Den myndighet som gör en 

undersökning enligt denna lag 

skall, i den mån det är praktiskt 

genomförbart, underrätta dem som 

kan vara berörda av händelsen och 

ge dem tillfälle att yttra sig. Dessa 

har rätt att närvara vid undersökning 

på olycksplatsen och vid 

utredningsarbetet i övrigt, om det 

kan ske utan men för utredningen. 

Den myndighet som gör en 

undersökning enligt denna lag 

skall, i den mån det är praktiskt 

genomförbart, underrätta dem som 

kan vara berörda av den allvarliga 

händelsen och ge dem tillfälle att 

yttra sig. Dessa har rätt att närvara 

vid undersökning på olycksplatsen 

och vid utredningsarbetet i övrigt, 

om det kan ske utan men för 

utredningen. 

9 § 

Den myndighet som gör en undersökning enligt denna lag får hålla 

förhör med den som antas kunna ge upplysningar av betydelse för utredningen. 

Myndigheten får också granska handlingar eller föremål som kan 

antas vara av sådan betydelse. 

Om utredningen inte kan fullföljas på annat sätt, får den myndighet 

som gör undersökningen begära att polismyndigheten lämnar den hjälp 

som behövs vid utredningen. För polismyndighetens utredning gäller 

bestämmelserna om förundersökning i 23 kap. rättegångsbalken i 

tillämpliga delar. 

Den myndighet som gör undersökningen 

har rätt att få tillträde 

till platsen för händelsen. Om 

tillträde vägras, får polismyndigheten 

lämna den hjälp som behövs. 

Den myndighet som gör undersökningen 

har rätt att få tillträde 

till platsen för den allvarliga 

händelsen. Om tillträde vägras, får 

polismyndigheten lämna den hjälp 

som behövs. 

10 § 

Den myndighet som gör undersökningen 

får begära att vittnen 

eller sakkunniga hörs vid domstol 

eller att någon föreläggs att tillhandahålla 

handlingar eller föremål. 

En sådan begäran skall göras 

hos den tingsrätt inom vars 

område händelsen har inträffat 

eller den berörda personen vistas. 

Rätten skall hålla förhör eller 

meddela föreläggande, om laga 

hinder inte möter. Därvid gäller 

bestämmelserna om bevisupptagning 

utom huvudförhandling. 

Den myndighet som gör undersökningen 

får begära att vittnen 

eller sakkunniga hörs vid domstol 

eller att någon föreläggs att tillhandahålla 

handlingar eller föremål. 

En sådan begäran skall göras 

hos den tingsrätt inom vars 

område den allvarliga händelsen 

har inträffat eller den berörda 

personen vistas. Rätten skall hålla 

förhör eller meddela föreläggande, 

om laga hinder inte möter. 

Därvid 

gäller bestämmelserna om bevisupptagning 

utom huvudförhandling. 

11 § 

Om det har inträffat en olycka 

eller en annan händelse som 

undersöks enligt denna lag, får 

Om det har inträffat en olycka 

eller en annan allvarlig händelse 

som undersöks enligt denna lag,

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 2 

60 

egendom som kan antas vara av 

betydelse för undersökningen inte 

rubbas utan tillstånd av polismyndigheten 

eller den myndighet 

som undersöker händelsen. 

får egendom som kan antas vara 

av betydelse för undersökningen 

inte rubbas utan tillstånd av polismyndigheten 

eller den myndighet 

som undersöker den allvarliga 

händelsen. 

Detta gäller inte, om egendomen rubbas för att rädda människoliv eller 

om det i övrigt finns synnerliga skäl därtill. 

12 § 

Den som har tagit till vara egendom 

som avses i 11 § första 

stycket skall genast anmäla det till 

polismyndigheten eller den myndighet 

som undersöker olyckan. 

Detsamma gäller den som, efter en 

händelse som berör luftfarten, sjöfarten 

eller spårtrafiken och som 

undersöks enligt denna lag, har 

tagit till vara egendom som har 

transporterats med det luftfartyg, 

fartyg eller spårfordon som berörs 

av händelsen eller egendom som 

hör till luftfartyget, fartyget, spårfordonet 

eller till den spåranläggning 

som berörs av 

händelsen. Om det behövs, får 

myndigheten ta hand om egendomen. 

Den som har tagit till vara egendom 

som avses i 11 § första 

stycket skall genast anmäla det till 

polismyndigheten eller den myndighet 

som undersöker olyckan. 

Detsamma gäller den som, efter en 

allvarlig händelse som berör luftfarten, 

sjöfarten eller spårtrafiken 

och som undersöks enligt denna 

lag, har tagit till vara egendom 

som har transporterats med det 

luftfartyg, fartyg eller spårfordon 

som berörs av den allvarliga 

händelsen eller egendom som hör 

till luftfartyget, fartyget, spårfordonet 

eller till den spåranläggning 

som berörs av den 

allvarliga händelsen. Om det 

behövs, får myndigheten ta hand 

om egendomen. 

15 § 

Regeringen får i fråga om 

kommunal räddningstjänst föreskriva 

att kommunen skall underrätta 

den myndighet som avses i 

5 § första stycket om en händelse 

som skall undersökas enligt denna 

lag. 

Regeringen får i fråga om 

kommunal räddningstjänst föreskriva 

att kommunen skall underrätta 

den myndighet som avses i 

5 § första stycket om en allvarlig 

händelse som skall undersökas 

enligt denna lag. 

U 

Denna lag träder i kraft den dd mm 2007.

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 2 

61 

Lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) 

Härigenom föreskrivs att det i sekretesslagen (1980:100) skall införas 

två nya paragrafer, 4 kap. 6 § och 7 kap. 52 §, av följande lydelse. 

4 kap. 

6 § Sekretess gäller i verksamhet som avser internationellt samarbete 

avseende tillsyn av civil luftfart eller annat samarbete om flygsäkerhet 

för uppgift som lämnats av annan stat eller mellanfolklig organisation, 

om det kan antas att det varit en förutsättning för den andra statens eller 

den mellanfolkliga organisationens lämnande av informationen att uppgiften 

inte skulle röjas. 

I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst fyrtio år. 

7 kap. 

52 § Sekretess gäller hos Luftfartsstyrelsen för uppgift som lämnats av 

enskild i rapport om händelser inom civil luftfart enligt 11 kap. 8 § luftfartslagen 

(1957:297) om det kan antas att den enskilde eller någon närstående 

till den enskilde lider men om uppgiften röjs. 

I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst femtio 

år. 

U 

Denna lag träder i kraft den dd mm 2007.

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 3 

62 

Promemorians sammanfattning 

I denna promemoria lämnas förslag till bestämmelser för att Sverige skall 

genomföra Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/42/EG av den 

13 juli 2003 om rapportering av händelser inom civil luftfart. Med 

händelser avses i detta sammanhang sådant som inträffat och som 

avviker från det normala och har eller kunnat ha påverkat flygsäkerheten. 

Händelsen skall inte vara av så allvarligt slag att regelverket om undersökning 

av olyckor och allvarliga tillbud är tillämpligt. Rapporter om 

händelser skall lagras i särskilda databaser som skall vara tillgängliga för 

flygsäkerhetsmyndigheterna i Europa. Därigenom skall de som är 

ansvariga för flygsäkerhetsfrågor få bättre underlag för sina beslut och 

åtgärder och förhoppningsvis kunna avhjälpa brister innan dessa får 

allvarliga konsekvenser. 

Ett viktigt inslag i förslagen till bestämmelser är nya bestämmelser i 

sekretesslagen (1980:100). Dessa nya sekretessbestämmelser blir också 

tillämpliga i förhållande till andra rättsakter från EU som rör civil luftfart, 

som därigenom kan bli genomförda på ett mera komplett sätt än vad 

som hunnit göras hittills. Det gäller framför allt att sekretess skall gälla 

uppgifter som svenska myndigheter får tillgång till genom olika samarbeten 

mellan europeiska luftfartsmyndigheter och kommissionen. Om 

en sådan uppgift är sekretesskyddad i sitt ”ursprungsland” skall den vara 

det även här. Det föreslås också ett sekretesskydd för den person som 

rapporterar in inträffade händelser. Hon eller han får också ett extra lagskydd 

rörande sin anställning. 

För att kunna använda ordet ”händelse” för mindre allvarliga incidenter 

föreslås att begreppet ”allvarlig händelse” används som samlingsbegrepp 

i lagstiftningen kring undersökning av olyckor. 

Genomförandet av direktiv 2003/42/EG är försenat, varför lagförslagen 

bör träda i kraft snarast. Något exakt datum för ikraftträdandet anges inte 

i denna promemoria.

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 4 

63 

Händelsedirektivet

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 4 

64

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 4 

65

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 4 

66

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 4 

67

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 4 

68

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 4 

69

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 4 

70

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 4 

71

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 4 

72

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 4 

73

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 4 

74

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 4 

75

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 4 

76

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 5 

77 

Kontrolldirektivet

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 5 

78

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 5 

79

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 5 

80

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 5 

81

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 5 

82

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 5 

83

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 5 

84

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 5 

85

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 5 

86

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 5 

87

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 6 

88 

EASA-förordningen

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 6 

89

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 6 

90

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 6 

91

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 6 

92

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 6 

93

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 6 

94

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 6 

95

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 6 

96

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 6 

97

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 6 

98

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 6 

99

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 6 

100

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 6 

101

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 6 

102

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 6 

103

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 6 

104

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 6 

105

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 6 

106

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 6 

107

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 6 

108

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 7 

109 

Förordning om tillhandahållande av tjänster

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 7 

110

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 7 

111

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 7 

112

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 7 

113

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 7 

114

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 7 

115

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 7 

116

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 7 

117

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 7 

118

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 8 

119 

Lagrådsremissens lagförslag 

Lag om ändring i luftfartslagen (1957:297) 

Härigenom föreskrivsTPF

1

FPT i fråga om luftfartslagen (1957:297)TPF

2

FPT 

dels att 11 kap. 7 § skall ha följande lydelse, 

dels att rubriken närmast före 11 kap. 1 § skall lyda ”Flygräddningstjänst, 

bärgning, undersökning av luftfartsolyckor och rapportering av 

händelser”, 

dels att det i lagen skall införas fyra nya paragrafer, 11 kap. 8–11 §§, 

samt närmast före 11 kap. 8 § en ny rubrik av följande lydelse. 

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 

11 kap. 

7 §TPF

3

FPT 

Om undersökning från säkerhetssynpunkt 

av luftfartsolyckor 

och andra händelser som berör 

luftfarten finns bestämmelser i 

lagen (1990:712) om undersökning 

av olyckor. 

Om undersökning från säkerhetssynpunkt 

av luftfartsolyckor 

och tillbud till sådana olyckor som 

berör luftfarten finns bestämmelser 

i lagen (1990:712) om undersökning 

av olyckor. 

Rapportering av händelser m.m. 

8 §TPF

4

FPT 

Som ett bidrag till en förbättrad 

flygsäkerhet skall händelser inom 

civil luftfart rapporteras, och 

rapporterna samlas in, lagras, 

skyddas och spridas. Rapporternas 

syfte skall inte vara att fastställa 

skuld- eller ansvarsfrågor. 

Med händelse inom civil luftfart 

avses driftsavbrott, defekt, fel eller 

annan onormal omständighet som 

har eller kan ha inverkat på flygsäkerheten 

men inte lett till 

haverier eller sådana allvarliga 

tillbud som regleras i lagen 

(1990:712) om undersökning av 

olyckor. 

TP

1

PT Jfr Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/42/EG av den 13 juni 2003 om 

rapportering av händelser inom civil luftfart (EUT L 167, 4.7.2003, s. 23, Celex 

32003L0042). 

TP

2

PT Lagen omtryckt 1986:166. 

TP

3

PT Senaste lydelse 1990:713. 

TP

4

PT Tidigare 8 § upphävd genom 1990:713.

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 8 

120 

9 §TPF

5

FPT 

Regeringen får meddela föreskrifter 

om vilka personer inom 

civil luftfart som skall vara skyldiga 

att rapportera händelser 

enligt 8 §. 

Regeringen eller den myndighet 

regeringen bestämmer meddelar 

närmare föreskrifter om rapportering 

av händelser. 

10 §TPF

6

FPT 

En arbetsgivare får inte utsätta 

en arbetstagare för repressalier på 

grund av att arbetstagaren har 

rapporterat en händelse enligt 

denna lag. 

Om en arbetstagare utsätts för 

repressalier skall arbetsgivaren 

betala skadestånd till arbetstagaren 

för den förlust som uppkommer 

och för den kränkning 

som repressalierna innebär. 

U 

Denna lag träder i kraft den 1 maj 2007. 

TP

5

PT Tidigare 9 § upphävd genom 1978:232. 

TP

6

PT Tidigare10 § upphävd genom 1990:713.

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 8 

121 

Lag om ändring i lagen (1990:712) om undersökning av 

olyckor 

Härigenom föreskrivs att 4, 6, 7, 9–12 och 15 §§ lagen (1990:712) om 

undersökning av olyckor skall ha följande lydelse. 

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 

4 §TPF

1

FPT 

Undersökning enligt denna lag 

skall göras i fråga om händelser 

som har inträffat i Sverige. Om en 

sådan händelse berör ett utländskt 

fartyg, får undersökning enligt 

denna lag dock göras endast om 

det finns särskilda skäl och fartyget 

befinner sig inom Sveriges 

sjöterritorium. 

Undersökning enligt denna lag 

av en händelse som berör ett 

svenskt fartyg eller luftfartyg skall 

göras även när händelsen har 

inträffat utomlands, om annat inte 

följer av en internationell överenskommelse 

som har biträtts av 

Sverige. Om händelsen berör ett 

luftfartyg med en totalvikt av 

högst 2 250 kg och som inte skall 

ha luftvärdighetsbevis, skall en 

undersökning göras endast om det 

är av synnerlig vikt från säkerhetssynpunkt 

och en undersökning inte 

görs i den stat inom vars territorium 

händelsen inträffade. 

En undersökning enligt denna 

lag skall göras i fråga om olyckor 

och tillbud som har inträffat i 

Sverige. Om en sådan olycka eller 

ett tillbud berör ett utländskt 

fartyg, får en undersökning enligt 

denna lag dock göras endast om 

det finns särskilda skäl och 

fartyget befinner sig inom 

Sveriges sjöterritorium. 

En undersökning enligt denna 

lag av en olycka eller ett tillbud 

som berör ett svenskt fartyg eller 

luftfartyg skall göras även när 

olyckan eller tillbudet har inträffat 

utomlands, om annat inte följer av 

en internationell överenskommelse 

som har biträtts av Sverige. Om 

olyckan eller tillbudet rör ett luftfartyg 

med en totalvikt av högst 2 

250 kg och som inte skall ha luftvärdighetsbevis, 

skall en undersökning 

göras endast om det är av 

synnerlig vikt från säkerhetssynpunkt 

och en undersökning inte 

görs i den stat inom vars territorium 

olyckan eller tillbudet 

inträffade. 

6 § 

Syftet med en undersökning 

enligt denna lag skall vara att 

1. så långt som möjligt klarlägga 

såväl händelseförloppet och 

orsaken till händelsen som skador 

och effekter i övrigt, 

2. ge underlag för beslut om 

åtgärder som har som mål att förebygga 

en upprepning av händelsen 

Syftet med en undersökning 

enligt denna lag skall vara att 

1. så långt som möjligt klarlägga 

såväl händelseförloppet och 

orsaken till olyckan eller tillbudet 

som skador och effekter i övrigt, 

2. 

ge underlag för beslut om 

åtgärder som har som mål att förebygga 

en upprepning av olyckan 

TP

1

PT Senaste lydelse 2006:20.

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 8 

122 

eller att begränsa effekten av 

liknande händelser, 

3. ge underlag för en bedömning 

av de insatser som samhällets 

räddningstjänst har gjort i samband 

med händelsen och, om det 

finns skäl därtill, för förbättringar 

av räddningstjänsten. 

eller tillbudet eller att begränsa 

effekten av liknande händelser, 

3. ge underlag för en bedömning 

av de insatser som samhällets 

räddningstjänst har gjort i samband 

med olyckan eller tillbudet 

och, om det finns skäl därtill, för 

förbättringar av räddningstjänsten. 

7 § 

Den myndighet som gör en 

undersökning enligt denna lag 

skall, i den mån det är praktiskt 

genomförbart, underrätta dem som 

kan vara berörda av händelsen och 

ge dem tillfälle att yttra sig. Dessa 

har rätt att närvara vid undersökning 

på olycksplatsen och vid 

utredningsarbetet i övrigt, om det 

kan ske utan men för utredningen. 

Den myndighet som gör en 

undersökning enligt denna lag 

skall, i den mån det är praktiskt 

genomförbart, underrätta dem som 

kan vara berörda av olyckan eller 

tillbudet och ge dem tillfälle att 

yttra sig. Dessa har rätt att närvara 

vid undersökning på olycksplatsen 

och vid utredningsarbetet i övrigt, 

om det kan ske utan men för 

utredningen. 

9 § 

Den myndighet som gör en undersökning enligt denna lag får hålla 

förhör med den som antas kunna ge upplysningar av betydelse för utredningen. 

Myndigheten får också granska handlingar eller föremål som kan 

antas vara av sådan betydelse. 

Om utredningen inte kan fullföljas på annat sätt, får den myndighet 

som gör undersökningen begära att polismyndigheten lämnar den hjälp 

som behövs vid utredningen. För polismyndighetens utredning gäller 

bestämmelserna om förundersökning i 23 kap. rättegångsbalken i 

tillämpliga delar. 

Den myndighet som gör undersökningen 

har rätt att få tillträde 

till platsen för händelsen. Om tillträde 

vägras, får polismyndigheten 

lämna den hjälp som behövs. 

Den myndighet som gör undersökningen 

har rätt att få tillträde 

till platsen för olyckan eller tillbudet

. Om tillträde vägras, får 

polismyndigheten lämna den hjälp 

som behövs. 

10 § 

Den myndighet som gör undersökningen 

får begära att vittnen 

eller sakkunniga hörs vid domstol 

eller att någon föreläggs att tillhandahålla 

handlingar eller föremål. 

En sådan begäran skall göras 

hos den tingsrätt inom vars 

område händelsen har inträffat 

eller den berörda personen vistas. 

Rätten skall hålla förhör eller 

meddela föreläggande, om laga 

Den myndighet som gör undersökningen 

får begära att vittnen 

eller sakkunniga hörs vid domstol 

eller att någon föreläggs att tillhandahålla 

handlingar eller föremål. 

En sådan begäran skall göras 

hos den tingsrätt inom vars 

område olyckan eller tillbudet har 

inträffat eller den berörda 

personen vistas. Rätten skall hålla 

förhör eller meddela föreläggande,

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 8 

123 

hinder inte möter. Därvid gäller 

bestämmelserna om bevisupptagning 

utom huvudförhandling. 

om laga hinder inte möter. Därvid 

gäller bestämmelserna om bevisupptagning 

utom huvudförhandling. 

11 § 

Om det har inträffat en olycka 

eller en annan händelse som 

undersöks enligt denna lag, får 

egendom som kan antas vara av 

betydelse för undersökningen inte 

rubbas utan tillstånd av polismyndigheten 

eller den myndighet 

som undersöker händelsen. 

Om det har inträffat en olycka 

eller ett tillbud som undersöks 

enligt denna lag, får egendom som 

kan antas vara av betydelse för 

undersökningen inte rubbas utan 

tillstånd av polismyndigheten eller 

den myndighet som undersöker 

händelsen. 

Detta gäller inte, om egendomen rubbas för att rädda människoliv eller 

om det i övrigt finns synnerliga skäl därtill. 

12 § 

Den som har tagit till vara egendom 

som avses i 11 § första 

stycket skall genast anmäla det till 

polismyndigheten eller den myndighet 

som undersöker olyckan. 

Detsamma gäller den som, efter en 

händelse som berör luftfarten, sjöfarten 

eller spårtrafiken och som 

undersöks enligt denna lag, har 

tagit till vara egendom som har 

transporterats med det luftfartyg, 

fartyg eller spårfordon som berörs 

av händelsen eller egendom som 

hör till luftfartyget, fartyget, spårfordonet 

eller till den spåranläggning 

som berörs av händelsen. 

Om det behövs, får myndigheten 

ta hand om egendomen. 

Den som har tagit till vara egendom 

som avses i 11 § första 

stycket skall genast anmäla det till 

polismyndigheten eller den myndighet 

som undersöker olyckan. 

Detsamma gäller den som, efter en 

olycka eller ett tillbud som berör 

luftfarten, sjöfarten eller spårtrafiken 

och som undersöks enligt 

denna lag, har tagit till vara egendom 

som har transporterats med 

det luftfartyg, fartyg eller spårfordon 

som berörs av händelsen 

eller egendom som hör till luftfartyget, 

fartyget, spårfordonet 

eller till den spåranläggning som 

berörs av händelsen. Om det 

behövs, får myndigheten ta hand 

om egendomen. 

15 § 

Regeringen får i fråga om kommunal 

räddningstjänst föreskriva 

att kommunen skall underrätta den 

myndighet som avses i 5 § första 

stycket om en händelse som skall 

undersökas enligt denna lag. 

Regeringen får i fråga om kommunal 

räddningstjänst föreskriva 

att kommunen skall underrätta den 

myndighet som avses i 5 § första 

stycket om en olycka eller ett tillbud 

som skall undersökas enligt 

denna lag. 

U 

Denna lag träder i kraft den 1 maj 2007.

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 8 

124 

Lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) 

Härigenom föreskrivsTPF

1

FPT att det i sekretesslagen (1980:100)TPF

2

FPT skall 

införas två nya paragrafer, 4 kap. 6 § och 7 kap. 52 §, av följande lydelse. 

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 

4 kap. 

6 § 

Sekretess gäller i myndighets 

verksamhet som avser internationellt 

samarbete avseende tillsyn av 

civil luftfart för uppgift som lämnats 

av annan stat eller mellanfolklig 

organisation, om det kan 

antas att myndighetens arbete för 

en säkrare civil luftfart motverkas 

om uppgiften röjs. 

I fråga om uppgift i allmän 

handling gäller sekretessen i högst 

fyrtio år. 

7 kap. 

52 § 

Sekretess gäller hos Rikspolisstyrelsen, 

Kustbevakningen, 

Statens haverikommission, Luftfartsverket 

och Luftfartsstyrelsen 

för uppgift som lämnats av enskild 

i en rapport om händelser inom 

civil luftfart enligt 11 kap. 8 § 

luftfartslagen (1957:297), om det 

kan antas att den enskilde eller 

någon närstående till den enskilde 

lider men om uppgiften röjs. 

I fråga om uppgift i allmän 

handling gäller sekretessen i högst 

femtio år. 

U 

Denna lag träder i kraft den 1 maj 2007.

TP

1

PT Jfr Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/42/EG av den 13 juni 2003 om 

rapportering av händelser inom civil luftfart (EUT L 167, 4.7.2003, s. 23, Celex 

32003L0042) och Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/36/EG av den 21 april 2004 

om säkerheten i fråga om luftfartyg från tredje land som använder flygplatser i 

gemenskapen (EUT L 143, 30.4.2004, s. 76, Celex 32004L0036). 

TP

2

PT Lagen omtryckt 1992:1474.

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 9 

125 

Lagrådets yttrande 

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 2007-03-27 

Närvarande: f.d. regeringsrådet Bengt-Åke[REDACTED_EFTERNAMN], regeringsrådet 

Stefan Ersson och justitierådet Lars Dahllöf. 

Rapportering av händelser inom civil luftfart m.m. 

Enligt en lagrådsremiss den 15 mars 2007 (Näringsdepartementet) har 

regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till 

1. lag om ändring i luftfartslagen (1957:297), 

2. lag om ändring i lagen (1990:712) om undersökning av olyckor, 

3. lag om ändring i sekretesslagen (1980:100). 

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av ämnesrådet Olof[REDACTED_EFTERNAMN], 

biträdd av kanslirådet Eva Lenberg. 

Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet: 

Genom förslagen genomförs Europaparlamentets och rådets direktiv 

2003/42/EG av den 13 juli 2003 om rapportering av händelser inom civil 

luftfart. Det är fråga om händelser som inte är olyckor eller allvarliga 

tillbud men som kan påverka flygsäkerheten. Rapporter om sådana 

händelser skall lagras i särskilda databaser och vara tillgängliga för 

flygsäkerhetsmyndigheterna inom EU i deras kontinuerliga arbete för att 

främja flygsäkerheten. 

Lagen om ändring i luftfartslagen 

11 kap. 

8 § 

Enligt föreslagna 11 kap. 8 § skall, som ett bidrag till en förbättrad flygsäkerhet, 

händelser inom civil luftfart rapporteras och rapporterna samlas 

in, lagras, skyddas och spridas. Rapporternas syfte skall inte vara att fastställa 

skuld- eller ansvarsfrågor. Vidare sägs i förslaget till lagtext att 

med händelse inom civil luftfart avses driftavbrott, defekt, fel eller annan 

onormal omständighet som har eller kan ha inverkat på flygsäkerheten 

men inte lett till haverier eller sådana allvarliga tillbud som regleras i 

lagen (1990:712) om undersökning av olyckor. 

Lagrådet anser att den del av lagförslaget som handlar om hur uppgifterna 

skall behandlas när de väl kommit in till en behörig myndighet 

(”samlas in, lagras, skyddas och spridas”) lämpar sig bättre för förordningsform. 

Lagrådet noterar vidare att, även om det sägs att syftet med rapporterna 

inte skall vara att fastställa skuld- eller ansvarsfrågor, det knappast kan 

uteslutas att uppgifterna någon gång kan få betydelse även i sådana 

sammanhang. Bl.a. av det skälet bör det övervägas att begränsa lagtexten

Prop. 2006/07:110 

Bilaga 9 

126 

till att ange vad syftet med bestämmelserna är. Frågeställningen kan 

belysas ytterligare i författningskommentaren. 

Lagrådet förordar också att vissa redaktionella ändringar görs i lagtexten. 

Lagrådet föreslår mot denna bakgrund att paragrafen ges exempelvis 

följande lydelse. 

I syfte att förbättra flygsäkerheten skall händelser inom civil luftfart 

rapporteras till behörig myndighet. 

Med händelse inom civil luftfart avses i denna lag driftavbrott, 

defekt, fel eller annan onormal omständighet som har inverkat eller 

kan inverka på flygsäkerheten, även om händelsen inte lett till sådana 

luftfartsolyckor eller tillbud som avses i lagen (1990:712) om undersökning 

av olyckor. 

9 § 

I paragrafens andra stycke föreslås att regeringen eller den myndighet 

som regeringen bestämmer meddelar närmare föreskrifter om rapportering 

av händelser. 

Enligt Lagrådets mening är det här fråga om verkställighetsföreskrifter. 

Således behövs inget uttryckligt bemyndigande och Lagrådet föreslår att 

andra stycket utgår. 

Övriga lagförslag 

Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.

Prop. 2006/07:110

127 

Näringsdepartementet 

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 3 april 2007. 

Närvarande: Statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], 
[REDACTED_EFTERNAMN][REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], 
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Littorin,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN][REDACTED_EFTERNAMN], 
[REDACTED_EFTERNAMN]. 

Föredragande: Statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]. 

Regeringen beslutar proposition 2006/07:110 Rapportering av händelser 

inom civil luftfart m.m.

Prop. 2006/07:110

128 

Rättsdatablad 

Författningsrubrik Bestämmelser som 

inför, ändrar, upphäver 

eller upprepar 

ett normgivningsbemyndigande 

Celexnummer för 

bakomliggande EGregler 

luftfartslag (1957:297) 11 kap. 9 § 32003L0042 

32004L0036