Regeringens proposition

1996/97:36

Den regionala samhällsorganisationen

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 26 september 1996

Thage G[REDACTED_EFTERNAMN]

 Jörgen[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Inrikesdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslår regeringen att en försöksverksamhet med ändrad regional

ansvarsfördelning genomförs i Kalmar, Gotlands, Skåne och Jämtlands län fram

till utgången av år 2002. Syftet med försöksverksamheten är att utveckla former

för en bättre demokratisk förankring av det regionala utvecklingsarbetet.

 I Kalmar, Gotlands och Skåne län överförs det regionala utvecklingsansvaret,

som i dag ligger på länsstyrelsen, och vissa andra statliga uppgifter till ett

regionalt självstyrelseorgan. De statliga uppgifter som berörs är beslut om

fördelning av regionalpolitiska medel och andra utvecklingsmedel, upprättande

och fastställande av länstrafikplaner och fördelning av statsbidrag till

regionala kulturinstitutioner. Uppgiftsöverföringen föreslås bli reglerad i en

särskild lag om försöksverksamhet med ändrad regional ansvarsfördelning. Lagen

föreslås träda i kraft den 1 juli 1997.

 För genomförande av försöksverksamheten föreslås också en lag om

försöksverksamhet med regionförbund i Kalmar län och Skåne län. Regionförbunden,

där samtliga kommuner och landsting i respektive län skall vara medlemmar,

ansvarar för de uppgifter som det regionala självstyrelseorganet skall ha. I

Skåne län gäller detta dock bara till utgången av år 1998. Därefter övertar det

nybildade landstinget ansvaret. I Gotlands län ansvarar kommunen för

verksamheten. I Jämtlands län bedrivs försöksverksamheten av ett partssammansatt

samverkansorgan, dock utan att några statliga beslutsbefogenheter förs över.

 I propositionen behandlar regeringen också vissa frågor om länsstyrelsernas

roll och organisation. Regeringen anser att länsstyrelserna bör ges en tydlig

roll att vara regeringens företrädare i länet och att utvecklingen mot en

samordnad länsförvaltning bör fortsätta. En försöksverksamhet med vidgad

samordnad länsförvaltning i Gotlands län föreslås. Ett utredningsarbete för att

pröva förutsättningarna att föra in länsarbetsnämnderna i länsstyrelserna kommer

att övervägas av regeringen. Regeringen avser vidare att besluta att

länsstyrelserna i försökslänen under den tid försöket pågår inte skall ha någon

lekmannastyrelse.

 Slutligen föreslår regeringen i propositionen en ändring i lagen om

huvudmannaskap för viss kollektiv persontrafik. Ändringen innebär att

huvudmannaskapet för kollektivtrafiken kan läggas på de föreslagna

regionförbunden i Kalmar län och Skåne län. Förslaget möjliggör även att den

nuvarande organisationen i Skåne län kan behållas tills det nya landstinget

bildas den 1 januari 1999.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut................................ 5

2 Lagtext.................................................... 6

 2.1 Förslag till lag om försöksverksamhet med ändradregional

 ansvarsfördelning................................... 6

 2.2 Förslag till lag om försöksverksamhet med regionförbund i

 Kalmar län och Skåne län............................ 8

 2.3 Förslag till lag om upphävande av lagen (1996:000) om val av

 ledamöter i styrelsen för Länsstyrelsen i Skåne län. 16

 2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1978:438) om

 huvudmannaskap för viss kollektiv persontrafik ..... 17

3 Ärendet och dess beredning................................. 20

4 Utvecklingstendenser....................................... 22

 4.1 Inledning - statsskickets grunder................... 22

 4.2 Kommunal självstyrelse - organisation och

 reformer............................................ 22

 4.3 Den statliga förvaltningen på regional nivå......... 23

 4.4 Vissa internationella jämförelser .................. 27

5 Allmänna överväganden...................................... 30

 5.1 Förslag om den regionala organisationen............. 30

 5.2 Starkare demokratisk förankring..................... 31

 5.3 Ansvarsfördelningen mellan stat, kommun och landsting 32

 5.4 Utvecklingen av den statliga förvaltningen på regional nivå

 33

6 Försöksverksamhet med ändrad regional ansvarsför-

 delning ................................................... 35

 6.1 Försöksverksamhetens syfte och avgränsning.......... 35

 6.2 Innehållet i försöksverksamheten.................... 37

 6.2.1 Ett regionalt utvecklingsansvar............... 37

 6.2.2 Beslut om regionalpolitiska medel m.m......... 42

 6.2.3 Beslut om länstrafikplaner.................... 44

 6.2.4 Ansvar för kollektivtrafiken i Skåne län ..... 47

 6.2.5 Fördelning av kulturpolitiska medel........... 49

 6.2.6 Beslut om regionplaner........................ 51

 6.2.7 Samverkan med olika parter.................... 52

 6.3 Regionalt samverkansorgan i Kalmar län och Skåne

 län................................................. 53

 6.4 Länsstyrelsens uppgifter och ledning i försökslänen. 55

 6.5 Resurser och finansiering........................... 58

 6.6 Uppföljning och utvärdering......................... 58

7 Den statliga länsförvaltningen............................. 60

 7.1 Försöksverksamhet med vidgad samordnad länsförvaltning m.m.

 60

 7.2 Länsstyrelsens länsexperter......................... 62

 7.3 Länsstyrelsen som överklagningsmyndighet............ 63

8 Författningskommentar...................................... 65

 8.1 Förslaget till lag om försöksverksamhet med ändrad

 regional ansvarsfördelning ......................... 65

 8.2 Förslaget till lag om försöksverksamhet med regionförbund i

 Kalmar län och Skåne län............................ 70

Bilaga 1 Sammanfattning av Regionberedningens

 betänkande Regional framtid (SOU 1995:27)............86

Bilaga 2 Remissinstanser som yttrat sig över Region-

 beredningens slutbetänkande (SOU 1995:27)............90

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 26 september

1996............................................................. 93

Rättsdatablad.................................................... 94

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

 dels antar regeringens förslag till

 1. lag om försöksverksamhet med ändrad regional ansvarsfördelning,

 2. lag om försöksverksamhet med regionförbund i Kalmar län ochSkåne län,

 3. lag om upphävande av lagen (1996:000) om val av ledamöter i styrelsen för

 Länsstyrelsen i Skåne län,

 4. lag om ändring i lagen (1978:438) om huvudmannaskap för visskollektiv

persontrafik,

 dels godkänner regeringens förslag om en försöksverksamhet med

 vidgad samordnad länsförvaltning i Gotlands län.

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om försöksverksamhet med ändrad regional

ansvarsfördelning

Härigenom föreskrivs följande.

Försökslän och tidsperiod

1 § Under tiden den 1 juli 1997 - 31 december 2002 skall det enligt

bestämmelserna i denna lag genomföras en försöksverksamhet med ändrad regional

ansvarsfördelning i Kalmar, Gotlands och Skåne län.

Uppgifter som ingår i den ändrade ansvarsfördelningen

2 § I försökslänen skall ett regionalt självstyrelseorgan

 1. från och med den 1 juli 1997 från länsstyrelsen överta ansvaret för det

sektorsövergripande arbetet med att utarbeta en strategi för länets långsiktiga

utveckling enligt 7 § förordningen (1982:877) om regionalt utvecklingsarbete

(det regionala utvecklingsansvaret),

 2. från och med den 1 juli 1997 från länsstyrelsen överta befogenheten att

besluta om länstrafikplaner enligt förordningen (1991:1809) om rikstäckande

väghållningsplan, regionala väghållningsplaner och planer för

länstrafikanläggningar,

 3. från och med den 1 juli 1998 från Statens kulturråd överta befogenheten

att besluta om fördelningen av vissa statsbidrag till regionala

kulturinstitutioner, samt

 4. från och med den 1 januari 1998 besluta om användningen av vissa

regionalpolitiska och andra utvecklingsmedel.

 Regeringen får besluta att överföringen av en uppgift skall ske vid en senare

tidpunkt än vad som sägs i första stycket.

Regionala självstyrelseorgan som medverkar i försöksverksamheten

3 § Med regionalt självstyrelseorgan avses i denna lag

 1. i Kalmar län det regionförbund som bildas enligt lagen (1996:000) om

försöksverksamhet med regionförbund i Kalmar län och Skåne län,

 2. i Gotlands län Gotlands kommun, samt

 3. i Skåne län under tiden den 1 juli 1997 - 31 december 1998 det

regionförbund som bildas enligt lagen om försöksverksamhet med regionförbund i

Kalmar län och Skåne län och under tiden den 1 januari 1999 - 31 december 2002

landstinget.

4 § Skåne läns landsting får besluta att landstingsfullmäktige och

landstingsstyrelsen i stället skall betecknas regionfullmäktige och

regionstyrelsen.

 Vad som sägs i lag eller annan författning om landstingsfullmäktige och

landstingsstyrelsen gäller i sådant fall för regionfullmäktige och region-

styrelsen.

Det regionala utvecklingsprogrammet

5 § Det regionala utvecklingsansvaret omfattar uppgiften att utarbeta en

strategi för länets långsiktiga utveckling (regionalt utvecklingsprogram).Det

regionala utvecklingsprogrammet skall

 1. innehålla en analys av utvecklingsmöjligheter och problem i länet,

 2. ange de långsiktiga målen för länets utveckling,

 3. redovisa vilka åtgärder som bör vidtas för att målen skall nås,

 4. särskilt redovisa vilka prioriteringar som är nödvändiga för att förbättra

tillväxt, sysselsättning och den inomregionala balansen,

 5. redovisa hur olika parter förväntas medverka i programmets genom-förande,

samt

 6. översiktligt redovisa hur insatserna skall finansieras.

Samverkan och samråd

6 § Det regionala självstyrelseorganet skall samverka med länets kommuner och

landsting samt med länsstyrelsen och övriga berörda statliga myndigheter.

7 § Det regionala självstyrelseorganet bör samråda med företrädare för berörda

organisationer och näringslivet i länet.

Statliga myndigheter och det regionala utvecklingsprogrammet

8 § Ett fastställt regionalt utvecklingsprogram skall beaktas av alla statliga

myndigheter som bedriver verksamhet i länet.

 Länsstyrelsen och övriga statliga myndigheter skall inom sina

verksamhetsområden lämna det regionala självstyrelseorganet det biträde som det

behöver för det regionala utvecklingsarbetet. De skall också löpande informera

det regionala självstyrelseorganet om pågående och planerade verksamheter som

har betydelse för länets utveckling.

Bemyndigande

9 § Regeringen får meddela de ytterligare föreskrifter som behövs för

genomförandet av försöksverksamheten.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997 och gäller till utgången av år 2002.

2.2 Förslag till lag om försöksverksamhet med regionförbund i Kalmar län och

Skåne län

Härigenom föreskrivs följande.

Inledande bestämmelser

Regionförbund

1 § Kommuner och landsting i Kalmar län och Skåne län skall bilda

regionförbund för samverkan inom respektive län för att genomföra

försöksverksamheten enligt lagen (1996:000) om försöksverksamhet med ändrad

regional ansvarsfördelning.

 Samtliga kommuner och landsting i länet skall vara medlemmar i

regionförbundet.

2 § Om medlemmarna i regionförbundet är överens om det, får de även överlämna

vården av kommunala angelägenheter till regionförbundet.

3 § Regeringen får utse ett regionförbund till regionplaneorgan enligt 7 kap.

plan- och bygglagen (1987:10).

4 § Om regionförbundet har hand om kommunala angelägenheter som det finns

särskilda bestämmelser om, skall bestämmelserna gälla för förbundet.

Beslutande församling m.m.

5 § I regionförbundet skall det som beslutande församling finnas ett

förbundsfullmäktige.

6 § Förbundsfullmäktige skall tillsätta en förbundsstyrelse för beredning och

verkställighet.

7 § Förbundsfullmäktige får tillsätta de nämnder och andra organ som utöver

styrelsen behövs för att fullgöra regionförbundets uppgifter.

8 § Förbundsfullmäktige får uppdra åt förbundsstyrelsen eller någon annan

nämnd att i fullmäktiges ställe besluta i ett visst ärende eller en viss grupp

av ärenden.

 Ärenden som avses i 3 kap. 9 § första stycket kommunallagen (1991:900) eller

som enligt lag eller annan författning skall avgöras av kommunfullmäktige eller

landstingsfullmäktige får dock inte delegeras till förbundsstyrelsen eller annan

nämnd.

Förbundsordning

9 § För regionförbundet skall det finnas en förbundsordning med närmare

bestämmelser om förbundet.

 Förbundsordningen skall fastställas av förbundsmedlemmarnas fullmäktige var

och en för sig.

10 § Förbundsordningen i gällande lydelse skall finnas tillgänglig hos

regionförbundet och dess medlemmar.

11 § Förbundsordningen skall ange

 1. regionförbundets ändamål, uppgifter och medlemmar,

 2. förbundets namn och dess säte,

 3. förbundets organisation samt organens befogenheter och inbördes

förhållanden,

 4. hur förbundsmedlemmarna skall vara representerade i förbundsfullmäktige,

 5. om förbundsmedlemmarna vill bestämma det, hur de skall vara representerade

i andra organ än förbundsfullmäktige,

 6. antalet ledamöter och ersättare i förbundsstyrelsen,

 7. vem som skall utfärda kungörelse om det första sammanträdet med

förbundsfullmäktige efter det att val av förbundsfullmäktige har ägt rum och

föra ordet där till dess ordförande har valts,

 8. att förbundsfullmäktige vid sitt första sammanträde efter det att val av

förbundsfullmäktige har ägt rum och för mandattiden bland ledamöterna skall utse

en ordförande och en eller flera vice ordförande,

 9. antalet revisorer och revisorsersättare och deras mandattid,

 10. om en förbundsmedlem skall ha rätt att väcka ärenden i

förbundsfullmäktige,

 11. om det för beslut skall krävas kvalificerad majoritet i förbunds-

fullmäktige och för vilka ärenden detta skall gälla,

 12. om en förtroendevald hos en förbundsmedlem som inte är ledamot eller

ersättare i förbundsfullmäktige skall ha sådan yttranderätt på sammanträden som

sägs i 5 kap. 21 § kommunallagen (1991:900),

 13. om en förtroendevald hos en förbundsmedlem som inte är ledamot eller

ersättare i förbundsstyrelsen eller någon annan nämnd skall ha sådan närvarorätt

m.m. som sägs i 4 kap. 23 § kommunallagen,

 14. var förbundets kungörelser och andra tillkännagivanden skall anslås,15.

förbundsmedlemmarnas andelar i förbundets tillgångar och skulder,

 16. grunderna för förbundsmedlemmarnas deltagande i kostnaderna för förbundets

verksamhet,

 17. förbundsmedlemmarnas styrning av och insyn i förbundets ekonomi och

verksamhet,

 18. ordningen för förbundets budgetprocess,

 19. ordningen för och förfarandet vid förbundets likvidation och upplösning,

 20. grunderna för skifte av förbundets behållna tillgångar, när förbundet

upplöses, samt

 21. hur tvister mellan förbundet och dess medlemmar skall lösas.

Ledamöter och ersättare i förbundsfullmäktige

Val av ledamöter och ersättare

12 § Ledamöter i förbundsfullmäktige och ersättare för dessa skall väljas av

förbundsmedlemmarnas fullmäktige.

 Varje förbundsmedlem skall vara representerad i förbundsfullmäktige med minst

en ledamot och en ersättare. Antalet ersättare skall vara lika många som antalet

ledamöter.

13 § Föreskrifterna i lagen (1992:339) om proportionellt valsätt skall

tillämpas vid valet av ledamöter och ersättare i förbundsfullmäktige.

 Om ersättarna inte väljs proportionellt, skall det vid valet också bestämmas i

vilken ordning de skall kallas in till tjänstgöring.

14 § I Kalmar län skall antalet ledamöter i förbundsfullmäktige uppgå till 45,

varav 30 skall väljas av kommunerna och 15 av landstinget.

15 § I Skåne län skall antalet ledamöter i förbundsfullmäktige uppgå till 99,

varav 66 skall väljas av kommunerna och 33 av landstingen.

16 § Hur medlemmarna närmare skall vara representerade i förbundsfullmäktige

bestäms i förbundsordningen.

Valbarhet

17 § Valbar till ledamot eller ersättare i förbundsfullmäktige är den som är

ledamot eller ersättare i kommunfullmäktige eller landstingsfullmäktige i en

kommun eller ett landsting inom länet.

 Mandattider

18 § När ledamöterna och ersättarna i förbundsfullmäktige väljs första gången

räknas mandattiden från valets förrättande till och med utgången av år 1998. I

förbundsfullmäktige i Kalmar län väljs ledamöterna och ersättarna för tiden

därefter för fyra år från och med den 1 januari 1999 av förbundsmedlemmarnas

nyvalda kommun- och landstingsfullmäktige.

 Den omständigheten att tjänstgöringstiden för ledamöter och ersättare i

förbundsmedlemmarnas fullmäktige upphör vid utgången av oktober månad det år då

val i hela riket till kommunfullmäktige och landstingsfullmäktige har ägt rum

medför inte att deras uppdrag som ledamot eller ersättare i förbundsfullmäktige

upphör före tjänstgöringstidens utgång.

Förbundsfullmäktiges arbetsformer

Kommunallagens tillämpning

19 § Utöver vad som anges i denna lag skall följande bestämmelser i

kommunallagen (1991:900) tillämpas på förbundsfullmäktige:

- 4 kap. 7-10 a §§ om uppdragets upphörande,

- 4 kap. 11-16 §§ och 18 § första stycket om ledighet från anställning,

ekonomiska förmåner och de förtroendevaldas initiativrätt,

- 4 kap. 19 och 20 §§ om omröstning och beslut,

- 4 kap. 22 § om reservation,

- 5 kap. 7-11 §§ om tidpunkt för sammanträdena och hur sammanträdena kungörs,

- 5 kap. 18-20 §§ om beslutförhet och jäv,

- 5 kap. 21 och 22 §§ om rätt och skyldighet för utomstående att medverka,

- 5 kap. 26-33 §§ om hur ärendena bereds,

- 5 kap. 36-45 §§ om bordläggning, om offentlighet och ordning vid

sammanträdena samt hur ärendena avgörs, samt

- 5 kap. 57-61 §§ om protokollet.

Ärenden i förbundsfullmäktige

20 § Ärenden i förbundsfullmäktige får väckas av

 1. förbundsstyrelsen och annan nämnd,

 2. ledamot genom motion,

 3. revisorerna, om ärendet gäller förvaltning som har samband med

revisionsuppdraget, eller

 4. om så har bestämts i förbundsordningen, fullmäktige eller styrelsen hos en

förbundsmedlem.

 Förbundsfullmäktige skall besluta i ärenden som har väckts enligt första

stycket.

Tillkännagivande av justering av protokoll

21 § Senast andra dagen efter det att protokollet har justerats skall

justeringen tillkännages på minst en av förbundsmedlemmarnas anslagstavlor i

enlighet med vad som har bestämts i förbundsordningen. Av tillkännagivandet

skall det framgå var protokollet finns tillgängligt samt vilken dag det har

anslagits. Tillkännagivandet får inte tas bort från anslagstavlan före utgången

av den tid som gäller för överklagande enligt 10 kap. 6 § första stycket

kommunallagen (1991:900).

 Bevis om anslagsdagen skall tecknas på protokollet eller utfärdas särskilt.

 Tillkännagivandet skall även införas i de tidningar som avses i 5 kap. 10 §

kommunallagen.

Förbundsstyrelsen och övriga nämnder

Val av ledamöter och ersättare, mandattid

22 § Ledamöter och ersättare i förbundsstyrelsen väljs av förbundsfullmäktige

till det antal som har bestämts i förbundsordningen och för den tid som anges i

18 §.

 Ledamöter och ersättare i annan nämnd än förbundsstyrelsen väljs av

förbundsfullmäktige till det antal och för den tid som fullmäktige bestämmer,

varje gång dock längst till utgången av det år då val i hela riket till

kommunfullmäktige och landstingsfullmäktige har ägt rum.

23 § Föreskrifterna i lagen (1992:339) om proportionellt valsätt skall

tillämpas vid valet.

 Om ersättarna inte väljs proportionellt, skall det vid valet också bestämmas i

vilken ordning som de skall kallas in till tjänstgöring.

Valbarhet

24 § Valbar till ledamot och ersättare i förbundsstyrelsen eller annan nämnd är

den som fyller 18 år senast på dagen för valet och som är folkbokförd i en

kommun inom länet.

 Den som inte är svensk medborgare är valbar bara om han eller hon har varit

folkbokförd i Sverige den 1 november de tre åren närmast före valåret.

Kommunallagens tillämpning

25 § Utöver vad som gäller enligt denna lag tillämpas följande bestämmelser i

kommunallagen (1991:900) på förbundsstyrelsen och övriga nämnder:

- 4 kap. 8-10 a §§ om uppdragets upphörande,

- 4 kap. 11, 12 och 17 §§ och 18 § första stycket om ledighet från

anställning, ekonomiska förmåner och de förtroendevaldas initiativrätt,

- 4 kap. 19-21 §§ om omröstning och beslut,

- 4 kap. 22 § om reservation,

- 4 kap. 23 § om närvarorätt,

- 6 kap. 1 § första stycket och 2-6 §§ om styrelsens uppgifter,

- 6 kap. 7 § första och andra styckena och 8 § om nämndernas ansvar för

verksamheten,

- 6 kap. 11 § om antalet ledamöter och ersättare,

- 6 kap. 14 § om mandattider,

- 6 kap. 15 och 16 §§ om ordförande och vice ordförande,

- 6 kap. 18 § om tidpunkt för sammanträdena,

- 6 kap. 19 och 19 a §§ om närvarorätt för utomstående,

- 6 kap. 20-22 §§ om utskott och nämndberedningar,

- 6 kap. 23-26 §§ om beslutförhet och jäv, samt

- 6 kap. 28-32 §§ om hur ärendena avgörs, protokollet, delgivning och

reglementen.

Delegering av ärenden inom en nämnd

26 § Bestämmelserna i 6 kap. 33-38 §§ kommunallagen (1991:900) om delegering av

ärenden gäller i tillämpliga delar för styrelsen och övriga nämnder.

Interpellationer och frågor

27 § Interpellationer och frågor skall avse ämnen som hör till

förbundsfullmäktiges, förbundsstyrelsens eller annan nämnds handläggning. De får

dock inte avse ärenden som rör myndighetsutövning mot någon enskild.

28 § Förbundsfullmäktige får besluta att ordföranden i förbundsstyrelsen eller

annan nämnd får överlåta besvarandet av en interpellation eller fråga till en

annan ledamot i förbundsstyrelsen eller en ledamot i en nämnd eller ett annat

organ som avses i 7 §.

29 § Utöver vad som föreskrivs i denna lag om interpellationer och frågor

gäller bestämmelserna i 5 kap. 50 och 51 §§, 52 § första stycket, 54 § första

stycket samt 55 och 56 §§ kommunallagen (1991:900).

Ekonomisk förvaltning

30 § Vad som föreskrivs i 8 kap. kommunallagen (1991:900) om mål för den

ekonomiska förvaltningen, medelsförvaltningen, budgetens innehåll,

budgetprocessen, utgiftsbeslut under budgetåret, förbud mot pantsättning samt

räkenskapsföring och redovisning skall i tillämpliga delar gälla för ett

regionförbund.

 Föreskrifterna i 8 kap. 6, 8, 9 och 11 §§ kommunallagen om budgetprocessen

gäller dock inte för ett regionförbund. I stället gäller vad som anges i

förbundsordningen.

31 § Om regionförbundet saknar tillgångar för att betala en skuld, är

förbundsmedlemmarna skyldiga att fylla bristen. Varje medlem skall tillskjuta så

stor del av bristen som svarar mot medlemmens andel i skulden efter de grunder

som har bestämts i förbundsordningen.

Revision

32 § Förbundsfullmäktige skall välja revisorer och revisorsersättare till det

antal och för den tid som har bestämts i förbundsordningen.

 Föreskrifterna i lagen (1992:339) om proportionellt valsätt skall tillämpas

vid valet.

 Om revisorsersättarna inte väljs proportionellt, skall det vid valet även

bestämmas i vilken ordning som de skall kallas in till tjänstgöring.

33 § Valbar till revisor eller revisorsersättare är den som är valbar enligt 24

§.

34 § Vad som föreskrivs i 9 kap. kommunallagen (1991:900) om revision skall i

tillämpliga delar gälla för ett regionförbund.

 Föreskrifterna i 9 kap. 1 och 2 §§ kommunallagen gäller dock inte för ett

regionförbund.

35 § Revisorerna i regionförbundet i Kalmar län skall under år 2003 till

fullmäktige i de kommuner och det landsting som har varit medlemmar i förbundet

lämna en berättelse om resultatet av den revision som avser verksamheten år

2002.

 Frågan om ansvarsfrihet för den som har varit ledamot eller ersättare i

förbundsstyrelsen, annan nämnd eller förbundsfullmäktigeberedning i

regionförbundet skall prövas av fullmäktige i den kommun eller det landsting som

valt ledamoten eller ersättaren. Fullmäktige skall vid sammanträde före utgången

av år 2003 besluta om ansvarsfrihet skall beviljas eller om någon åtgärd för att

bevara kommunens eller landstingets rätt skall vidtas.

36 § Revisorerna i regionförbundet i Skåne län skall under år 1999 till

fullmäktige i Skåne läns landsting lämna en berättelse om resultatet av den

revision som avser verksamheten år 1998.

 Fullmäktige i Skåne läns landsting skall vid sammanträde före utgången av år

1999 besluta om ansvarsfrihet skall beviljas eller om någon åtgärd för att

bevara landstingets rätt skall vidtas.

Likvidation och upplösning

37 § Regionförbundet i Kalmar län skall träda i likvidation efter utgången av

år 2002 och regionförbundet i Skåne län efter utgången av år 1998.

 Likvidationen verkställs av förbundsstyrelsen i egenskap av likvidator.

38 § Närmare bestämmelser om likvidation och upplösning meddelas i

förbundsordningen.

Laglighetsprövning

39 § Bestämmelserna om överklagande i 10 kap. kommunallagen (1991:900) gäller i

fråga om ett beslut som har fattats av förbundsfullmäktige, förbundsstyrelsen

eller annan nämnd. Ett sådant beslut får överklagas såväl av varje kommun och

landsting som är medlem i förbundet som av deras medlemmar.

 Om länsrätten eller kammarrätten har upphävt ett beslut eller förbjudit att

det verkställs, får domstolens beslut även överklagas av regionförbundet, varje

kommun och landsting som är medlem i förbundet och av deras medlemmar.

__________________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997.

2.3 Förslag till lag om upphävande av lagen (1996:000) om val av ledamöter i

styrelsen för Länsstyrelsen i Skåne län

Härigenom föreskrivs att lagen (1996:000) om val av ledamöter i styrelsen för

Länsstyrelsen i Skåne län skall upphöra att gälla vid utgången av år 1997.

__________________

Tjänstgöringstiden för ledamöter och ersättare som valts med stöd av den

upphävda lagen skall upphöra vid utgången av år 1997.

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1978:438) om huvudmannaskap för

viss kollektiv persontrafik

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1978:438) om huvudmannaskap för viss

kollektiv persontrafik

 dels att 2, 5 och 6 §§ skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 2 a §, av följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 2 §

Huvudman är landstinget och kommunerna i länet gemensamt. I Stockholms län är

landstinget huvudman och i Gotlands län kommunen.

--------------------------------------------------------------------

 Landstinget och kommunerna i Landstinget och kommunerna i

ett län kan dock överenskomma att övriga län kan dock komma överens om

antingen landstinget eller att antingen landstinget eller

kommunerna i länet skall vara kommunerna i länet skall vara

huvudman. I Malmöhus län kan huvudman.

landstinget och kommunerna

överenskomma att landstinget och

Malmö kommun skall vara huvudman.

 2 a §

 I Kalmar län och Skåne län kan ett

 regionförbund enligt lagen

 (1996:000) om försöksverksamhet med

 regionförbund i Kalmar län och Skåne

 län vara huvudman.

 5 §

--------------------------------------------------------------------

 Uppnås inte enighet i fråga om Uppnås inte enighet i fråga om

antalet ledamöter som medlem i antalet ledamöter som medlem i

kommunalförbund skall utse i för- kommunalförbund skall utse i

bundsfullmäktige gäller följande. förbundsfullmäktige, skall lands-

 1. Om inte annat följer av 2 tinget utse hälften av ledamöterna

skall landstinget utse hälften av och kommunerna i länet tillsammans

ledamöterna och kommunerna i länet hälften. I Göteborgs och Bohus län

tillsammans hälften. skall dock landstinget utse en

 2. I Malmöhus län skall, om inte fjärdedel, Göteborgs kommun hälften

huvudmannens sammansättning har och övriga kommuner tillsammans en

bestämts enligt 2 § andra stycket, fjärdedel av antalet ledamöter.

landstinget utse en tredjedel,

Malmö kommun en tredjedel och

övriga kommuner tillsammans en

tredjedel av antalet ledamöter.

 I Göteborgs och Bohus län skall

landstinget utse en fjärdedel,

Göteborgs kommun hälften och övriga

kommuner tillsammans en fjärdedel

av antalet ledamöter. Antalet ledamöter som annan

 3. Antalet ledamöter som annan kommun än Göteborgs kommun skall

kommun än Malmö kommun eller utse bestäms av länsstyrelsen i

Göteborgs kommun skall utse förhållande till folkmängden i

bestäms av länsstyrelsen i för- kommunerna vid ingången av det år då

hållande till folkmängden i kom- val av förbundsfullmäktige förrättas.

munerna vid ingången av det år då Varje kommun skall dock utse

val av förbundsfullmäktige för- minst en ledamot.

rättas. Varje kommun skall dock

utse minst en ledamot.

 6 §

--------------------------------------------------------------------

 Uppnås inte enighet i fråga om sättet att mellan medlemmarna i kommunalförbund

fördela underskott i förbundsverksamheten gäller följande.

 1. Om inte annat följer av 2 eller 3 skall landstinget täcka hälften av under-

skottet och kommunerna i länet tillsammans återstoden. Omfattningen av varje

kommuns skyldighet att tillhandahålla medel skall bestämmas i förhållande till

det trafikarbete som har nedlagts i kommunen under verksamhetsåret.

--------------------------------------------------------------------

 2. I Göteborgs och Bohus län 2. I Göteborgs och Bohus län

skall landstinget och Göteborgs skall landstinget och Göteborgs

kommun tillsammans täcka hälften kommun tillsammans täcka hälften av

av underskottet. Omfattningen av underskottet. Omfattningen av

landstingets och kommunens landstingets och kommunens

skyldighet att tillhandahålla skyldighet att tillhandahålla

medel skall bestämmas i förhållandemedel skall bestämmas i förhållande

till den andel av länets till den andel av länets

skatteunderlag som belöper på skatteunderlag som belöper på

vardera förbundsmedlemmen. vardera förbundsmedlemmen.

Motsvarande gäller i Malmöhus län i

fråga om landstinget och Malmö

kommun, om inte huvudmannens

sammansättning har bestämts enligt

2 § andra stycket.

 3. I Göteborgs och Bohus län 3. I Göteborgs och Bohus län

skall samtliga kommuner i länet skall samtliga kommuner i länet

tillsammans täcka hälften av tillsammans täcka hälften av

underskottet. Omfattningen av underskottet. Omfattningen av

varje kommuns skyldighet att varje kommuns skyldighet att

tillhandahålla medel skall tillhandahålla medel skall

bestämmas i enlighet med vad som bestämmas i enlighet med vad som

föreskrivs i 1. Motsvarande gäller föreskrivs i 1.

för kommunerna i Malmöhus län, om

inte huvudmannens sammansättning

har bestämts enligt 2 § andra

stycket.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997. I fråga om Skåne län skall dock

fram till utgången av år 1998 finnas en huvudman i vardera den del av länet som

utgjort Malmöhus län och Kristianstads län. Därvid skall 2, 5 och 6 §§ i deras

äldre lydelse gälla.

3 Ärendet och dess beredning

I augusti 1992 tillkallades en parlamentarisk kommitté, Regionberedningen, för

att utforma förslag om den offentliga verksamhetens uppbyggnad och indelning på

regional nivå (dir. 1992:86).

 Regionberedningen presenterade i november 1993 delbetänkandet Västsverige och

Skåne - regioner i förändring (SOU 1993:97). Betänkandet har remissbehandlats.

En sammanställning av remissvaren har publicerats (Ds 1994:110).

 I mars 1995 lämnade Regionberedningen sitt slutbetänkande Regional framtid

(SOU 1995:27). En sammanfattning av betänkandet finns i bilaga 1. Betänkandet

har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 2. En

sammanställning av remissvaren finns tillgänglig i Inrikesdepartementet (dnr

In96/98/KL).

 Regeringen redovisade i februari 1996 sina överväganden i fråga om

länsindelningen i Skåne och Västsverige (prop. 1995/96:38). Regeringen föreslog

att Kristianstads och Malmöhus län den 1 januari 1997 skall läggas samman till

Skåne län. Riksdagen har härefter godkänt regeringens förslag om bildandet av

Skåne län (bet. 1995/96:BoU9, rskr. 1995/96:206). I prop. 1995/96:224 har

regeringen behandlat vissa följdfrågor med anledning av bildandet av Skåne län.

Regeringen tog där också upp den fortsatta behandlingen av frågor om den

regionala ansvarsfördelningen. I fråga om länsindelningen i västra Sverige avser

regeringen att återkomma till riksdagen under våren 1997.

 Framställningar om att få bedriva försöksverksamhet med ändrad regional

ansvarsfördelning har i olika sammanhang förts fram från Stockholms, Kalmar,

Gotlands, Västmanlands, Jämtlands och Västerbottens län samt Skåne. Även från

Västsverige har visats intresse om att få ingå i en försöksverksamhet med ändrad

regional ansvarsfördelning.

 Vellinge, Falköpings och Söderhamns kommuner har begärt att på försök få vara

s.k. landstingsfria kommuner. Regionberedningen har den 7 februari 1994 yttrat

sig över framställningarna.

 Riksdagens revisorer redovisade i sin rapport Samordnad länsförvaltning

(1994/95:9) resultaten av en granskning av den samordnade länsförvaltningen.

Revisionsrapporten har efter remissbehandling legat till grund för revisorernas

förslag angående samordnad länsförvaltning (1995/96:RR3).

 Bostadsutskottet uttalade i sitt betänkande med anledning av revisorernas

förslag (bet.1995/96:BoU5) att regeringen bör överväga om den nuvarande

regleringen i länsstyrelseinstruktionen av länsexpertfunktionen är den mest

ändamålsenliga eller om den alternativa ordning som revisorerna skisserat bättre

kan tillgodose kraven på länsstyrelserna. Vad utskottet anfört har riksdagen

beslutat ge regeringen till känna (rskr. 1995/96:154).

 I denna proposition redovisar regeringen sin syn i regionfrågan och föreslår

att det skall inledas en försöksverksamhet med ändrad regional ansvarsfördelning

i Kalmar, Gotlands, Skåne och Jämtlands län. Regeringen tar inte nu ställning

till frågan om försöksverksamhet med ändrad regional ansvarsfördelning i

Stockholms, Västmanlands och Västerbottens län utan kommer efter överläggningar

med företrädare för de berörda länen, och fortsatt beredning i

regeringskansliet, att pröva frågan i den proposition om länsindelningen i

Västsverige som planeras föreläggas riksdagen under första halvåret 1997. Detta

gäller också frågan om försöksverksamhet i ett nytt västsvenskt län.

 I propositionen tar regeringen vidare upp vissa frågor om länsstyrelsens roll

och organisation. Ett förslag om en försöksverksamhet på Gotland med vidgad

samordnad länsförvaltning läggs också fram. Någon försöksverksamhet med

landstingsfria kommuner föreslås inte.

4 Utvecklingstendenser

4.1 Inledning - statsskickets grunder

Sverige är en av Europas äldsta stater och har varit en enhetsstat sedan 1500-

talet. I ett till ytan stort men glest befolkat land har det emellertid varit

naturligt att ge människorna på den lokala nivån ett stort ansvar för gemensamma

angelägenheter. Redan under medeltiden fanns i Sverige en utvecklad lokal

självstyrelse både på landsbygden och i städerna. Även i det moderna Sverige

spelar den kommunala självstyrelsen en betydelsefull roll och är en av grunderna

i det svenska statsskicket.

 Folkstyrelsen bygger på allmän och lika rösträtt och på fri åsiktsbildning.

Enligt 1 kap. 1 § regeringsformen förverkligas den svenska folkstyrelsen genom

ett representativt och parlamentariskt statsskick och genom kommunal

självstyrelse.

 Jämfört med 1809 års grundlagar innehåller 1974 års regeringsform fler

bestämmelser av betydelse för kommunerna och landstingen. Det faktum att

principen om kommunal självstyrelse är inskriven i regeringsformens

portalparagraf är i sig en markering av den kommunala självstyrelsens stora

betydelse i det svenska samhället. Samtidigt har de regler i regeringsformen som

rör kommunerna ofta principkaraktär och därför avgörs den kommunala

självstyrelsens faktiska innehåll huvudsakligen av lagstiftningen på olika

områden och av den ekonomiska situationen.

 En viktig del av den kommunala självstyrelsen är den kommunala

beskattningsrätten, som också finns inskriven i regeringsformen.

 Sammanfattningsvis kan Sveriges offentliga organisation karaktäriseras som en

enhetsstat med stark kommunal självstyrelse. Den regionala

samhällsorganisationen är antingen ett utflöde av statens maktutövning på

central nationell nivå eller en del av den kommunala självstyrelsen i form av

landsting eller interkommunala samverkansorgan. Frågan om att införa ett

federativt styrelseskick med självständiga regionala beslutsorgan har inte

aktualiserats i modern tid.

4.2 Kommunal självstyrelse - organisation och reformer

År 1862 fick den kommunala självstyrelsen en genomgripande rättslig reglering,

vars principer gäller än i dag. Med församlingen som grund bildades den

borgerliga kommunen som ett självstyrelseorgan på lokal nivå. Landet fick

därigenom ca 2 500 kommuner, varav många hade en liten befolkning.

 Samtidigt bestämdes att det i varje län skulle finnas ett landsting.

Landstinget fick till en början vissa uppgifter inom hälso- och sjukvårdens,

utbildningens samt näringspolitikens områden. De största städerna ingick inte i

landsting, utan ombesörjde själva de uppgifter som åvilade landstingen.

Kommunerna och landstingen har anförtrotts allt fler uppgifter, särskilt under

efterkrigstiden.

 Efter hand som kommunernas uppgifter växte, visade det sig att de många små

och resurssvaga kommunerna inte klarade av dessa. Två omfattande reformer med

kommunsammanläggningar skedde, den första år 1952 och den andra åren 1962-74.

Sammanläggningarna gjorde kommunerna till ekonomiskt starkare enheter. En

delning av vissa kommuner har skett därefter och i dag har Sverige 288 kommuner.

 I dag gäller samma rättsliga reglering för kommuner och landsting,

kommunallagen (1991:900). Den ger kommuner och landsting stor frihet att själva

utforma sin organisation. Kraven på organisationen är i huvudsak att det skall

finnas en direktvald fullmäktigeförsamling och en av fullmäktige utsedd

styrelse. I övrigt kan organisationen utformas efter lokala och regionala

önskemål och behov. Den ökade friheten på det organisatoriska området har pågått

under lång tid och parallellt med en ökad decentralisering inom flertalet

samhällssektorer.

 Kommunernas ansvarsområde innefattar främst skolväsendet, socialtjänsten samt

barn- och äldreomsorgen. Kommunerna har även hand om den fysiska planeringen,

miljö- och hälsoskyddet samt räddningstjänsten. Nämnda uppgifter är reglerade i

särskild lagstiftning. Ett antal övriga verksamheter faller inom den allmänna

kommunala kompetensen och är av mer frivillig karaktär. Hit hör bl.a. fritids-

och kulturverksamhet, näringslivsstöd samt industriell och teknisk verksamhet.

 Merparten av landstingens verksamhet är reglerad i speciallag, t.ex. hälso-

och sjukvård samt tandvård. Landstingen har också vissa uppgifter inom

utbildning och kollektivtrafik samt frivilligt ansvar för regional

kulturverksamhet. Huvuddelen av den offentliga tillväxten har under

efterkrigstiden skett inom kommuner och landsting. Av ungefär 1,4 miljoner

offentligt anställda är ca 75 procent verksamma i kommuner och landsting.

4.3 Den statliga förvaltningen på regional nivå

Strävandena att förena önskemålet om en decentraliserad förvaltning med ett

övergripande statligt ansvar för samhällsutvecklingen har föranlett fortlöpande

förändringar av samhällets regionala förvaltningsorganisation. Frågan om den

regionala samhällsorganisationen har tillmätts stor betydelse såväl från

demokratiska som förvaltningspolitiska utgångspunkter.

Reformlinjer

Två utvecklingslinjer för länsförvaltningens organisation har förekommit sida

vid sida men med olika prioritering under årens lopp.

 Den ena har inneburit en sektorsförvaltning, där fristående centrala verk med

utlöpare i länen har getts en stark ställning. Den tongivande aspekten är

specialiseringens särskilda fördelar för den snävt preciserade verksamhetens

effektivitet och produktionsförutsättningar.

 Den andra linjen är en mer enhetlig och nivåsamordnad statlig

förvaltningsfunktion i länet. Samhällets intresse att samordna olika offentliga

insatser blir då ett övergripande intresse, som får störst betydelse på områden

där samordningsbehoven är stora. Denna linje har grundats på bedömningen att man

inom en och samma organisation - länsstyrelsen - klarar av att hantera balansen

mellan sektorsperspektivet och tvärsektoriell samordning.

 En huvudfråga i debatten har bl.a. gällt frågan om hur en integration av de

olika förvaltningsgrenarna på länsplanet skulle påverka förutsättningarna för en

fortsatt decentralisering till den regionala nivån.

 Också i fråga om förtroendemannainflytandet på regional nivå har två

alternativa reformlinjer förts fram. Den ena linjen är att ge statlig

länsförvaltning viss kommunal förankring bl.a. med utgångspunkt i krav på insyn

och medborgarnärhet. Den andra och mer långtgående linjen innebär att lägga

huvuddelen av samhällsuppgifterna på länsplanet under en regional

självstyrelseorganisation, den s.k. länsdemokratitanken.

Länsförvaltning under ständig debatt

Under efterkrigstiden formades en organisation för utbyggnad av välfärdsstaten.

En sektoriserad organisation byggdes upp där centrala verk höll sig med egna

regionala organ vid sidan av länsstyrelsen. Problemet som uppstod var emellertid

att det saknades samordning mellan de parallella verksamheterna på länsplanet.

Statsmakterna hade ända sedan tidigt 1950-tal försökt att bemästra problemen

genom olika förslag och beslut i syfte att stärka länsstyrelsens samordnande

funktion.

 En särskild fråga av betydelse i sammanhanget har varit länsförvaltningens

ändrade karaktär med ökade inslag av politiskt intressanta frågor som regional

planering, lokalisering och fördelning. Det restes krav på ett ökat inflytande i

länsförvaltningen för att på så sätt bättre kunna ta till vara länsinvånarnas

intressen. Tanken väcktes på en kommunalisering av länsförvaltningen och en ny

konstitutionell ställning för landstinget. Planeringsfrågorna i länet skulle

dras in i den politiska debatten och beslutsfattarna skulle avkrävas politiskt

ansvar.

 I stället följde en utveckling mot reformen år 1971, som kom att säkra

länsstyrelsens ställning som det centrala länsorganet med huvudansvar på en rad

viktiga områden. Man avstod från att föra in de fristående länsnämnderna till

länsstyrelsen. Däremot inordnades en del expertfunktioner, bl.a. länsarkitekten,

i länsstyrelsen. Samordningen garanterades på olika sätt, huvudsakligen genom

att alla väsentliga beslutsfunktioner i frågor av större regionalpolitisk

betydelse samlades hos länsstyrelsen. Genom att länsstyrelserna i samband därmed

försågs med en förtroendemannastyrelse ville man tillgodose

demokratiseringskraven på en regional och lokal förankring av de viktigaste

besluten.

 Att ambitionerna sträckte sig längre än de genomförda förändringarna

markerades av att reformen betecknades som partiell. Frågan om huvudmannaskapet

för den regionala förvaltningen och utvecklingspolitiken kom att bli ett stående

utredningsämne även under 1970-talet.

 Behandlingen av länsdemokratidebattens huvudfråga ledde inte till någon

omfördelning av ansvar och arbetsuppgifter mellan länsstyrelse och landsting.

Vad man betonade var att samordningen inom den regionala statliga förvaltningen

borde förbättras och länsstyrelsens ställning stärkas. Den länsdemokratiska

linjen har i så motto förts framåt att länsstyrelsens högsta organ, styrelsen,

genom den förändrade valordningen år 1977 fick en politisk sammansättning, som

avspeglar länsopinionen.

Länsförvaltningsreformen

Under första halvan av 1980-talet koncentrerades återigen uppmärksamheten till

hur staten strategiskt skulle utnyttja förvaltningsapparaten på länsplanet.

Särskilt för centrala verk utan egen regional organisation blev länsstyrelsen

naturligen den verkställande funktionen. Länsstyrelserna fick ansvar för bl.a.

regional miljövård, samordning av arbetet med den s.k. fysiska riksplaneringen,

kulturminnesvård och att företräda statens intressen i den fysiska planeringen

enligt plan- och bygglagen. De tidigare hierarkiska planeringsmetoderna avlöstes

av ett mer projektinriktat och nätverksorienterat agerande, där de statliga

samordningssträvandena kunde förläggas i nära kontakt med kommunerna. Den

beskattande och den dömande verksamheten kunde inte anses ha med länsstyrelsens

samordnande och planerande uppgifter att göra och fördes till nybildade

länsskattemyndigheter och länsrätter.

 Reformarbetet har därefter fortsatt med en serie större eller mindre

förändringar i länsförvaltningen. Frågor om näringslivets utveckling och en

jämnare regional fördelning av tillväxt och välfärd har kommit att inta en

central plats i den statliga länsförvaltningens arbete. En betydelsefull

förändring har gällt länsstyrelsens utökade befogenheter att besluta om

regionalpolitiskt stöd.

 En utvecklingslinje som varit starkt markerad har varit strävandena att bryta

igenom sektorsindelningen till förmån för regional överblick och samordnade

insatser. I slutet av 1980-talet prövades i Norrbottens län en organisation som

innebar att flertalet länsnämnder upphörde som egna enheter och inordnades i

länsstyrelsen. Denna form av sammanhållen länsförvaltning

inom länsstyrelsens ram genomfördes år 1991 i hela landet. Länsstyrelserna gavs

stor frihet att själva organisera sin verksamhet. Den enda begränsningen kom att

avse vissa länsexperter som skall säkra viktiga sakområden och

verksamhetsinriktad kompetens.

 Länsförvaltningsreformen utgick från att de regionala aspekterna i ökad

utsträckning behöver beaktas inom de förvaltningsområden som är av betydelse för

länets utveckling och där det finns verkliga möjligheter till regionala

avvägningar. De bästa förutsättningarna för ett tvärsektoriellt arbete är då att

ha de sektoriella uppgifterna och den särskilda sakliga kompetens dessa kräver

inom en och samma myndighet. Länets sammanvägda intressen skulle i sig inte

behöva stå i motsatsställning till de statliga sektorsmyndigheternas uppgifter.

Reformen kan också ses som ett sätt att utnyttja de särdrag som präglar

länsstyrelsen som regeringens förvaltningsorgan.

Den fortsatta utvecklingen

Reformen betraktades i riksdagsbeslutet som första steget i en process.

Möjligheterna att sammanföra ytterligare regionala statliga myndighetsuppgifter

till länsstyrelserna skulle fortlöpande prövas.

 En del har också skett i den riktningen. De fortsatta förändringarna som

sådana har dock inte präglats av någon enhetlig tendens. För vissa

länsfunktioner har det ansetts naturligt att skapa större spelrum för regionala

variationer och egna initiativ. För andra har det ansetts ändamålsenligt att

bibehålla en tämligen fast anknytning till de centrala verken och till

enhetlighet och likformighet. För länsstyrelsernas del har en rad uppgifter

tillkommit, t.ex. bostadsfinansieringsfrågor, jämställdhetsfrågor,

konkurrensövervakning och EG-bidragshantering, samtidigt som vissa allmänna

förvaltningsuppgifter kunnat föras till andra myndigheter. Som exempel kan

nämnas hanteringen av bilregistret.

 Under framför allt det senaste decenniet har det också skett en omprövning av

huvudmannaskapslösningar i enlighet med de förutsättningar som kommunreformerna

på 1960- och 1970-talen skapade. Som exempel på detta kan nämnas att kommunerna

på senare tid övertagit uppgifter från länsstyrelserna när det gäller

miljötillsyn, beredskapsplanering, socialtjänst, serveringstillstånd och

livsmedelskontroll.

 I dag utgör länsorganisationen kärnan i den regionala statsförvaltningen. Men

genom framväxten av en sektorsvis regionalisering med sinsemellan rätt

olikartade organisationslösningar, håller länsindelningen på att mista sin

funktion som sammanhållande struktur för den statliga förvaltningen på

mellannivån.

 Vissa myndigheter har försvunnit helt från regional nivå, t.ex.

studiestödsnämnderna och de regionala högskolestyrelserna. Andra har regionala

indelningar som är större än länet eller en regional organisation under

avveckling. Kommunikationsverken och affärsverken väljer genomgående att arbeta

i egna regionala indelningar. Socialstyrelsen har fått regionala enheter som

funktionellt är att betrakta som utlokaliserade enheter inom den centrala

myndigheten. Andra exempel på gamla och nya avvikelser finns bl.a. inom områdena

kriminalvård, tullväsen och arbetarskydd. Regeringen har vidare i årets

budgetproposition dels redovisat hur en regionalisering kommer att genomföras av

exekutionsväsendet, dels gjort bedömningen att regionaliseringen av

skogsvårdsstyrelserna bör fullföljas.

 Av den egentliga statliga länsförvaltningen - som i slutet av år 1960 bestod

av drygt 30 myndigheter i varje län - finns i dag vid sidan av länsstyrelsen

bara en handfull myndigheter. Av dessa har särskilt länsarbetsnämnden och

skogsvårdsstyrelsen ansetts ha betydelsefulla länsbaserade uppgifter med

omfattande samverkan med länsstyrelsen. Båda omfattas också av

Regionberedningens överväganden och förslag.

Tendenser och nuläge

De olika reformer som genomförts under senare årtionden har inte inneburit några

förändringar av den regionala statsförvaltningens grundläggande uppgift. För den

statliga länsförvaltningen är det fråga om att verka utifrån ett nationellt

perspektiv och att svara för tillsyn och rättstillämpning. Strävan att ge

länsstyrelsen en mer planerande och samordnande funktion har inneburit såväl en

betoning av länsförvaltningens nationella roll som ett framhållande av

samordnade länsutvecklande insatser.

 Samtidigt har dock den länsvisa överblicken successivt tunnats ut. Valet av

olika organisationsprinciper och uppbrott från gängse indelningar har skapat

olika styrnings- och samordningsmöjligheter och påverkat möjligheterna till

samplanering av statliga resurser. Vissa verksamheter har frikopplats eller

fjärmats från politiskt inflytande. Betydelsen av ett långsiktigt

regionperspektiv vid förändringar inom den statliga sektorn har därför under

senare tid fått ökad uppmärksamhet. En särskild utredare analyserar för

närvarande de regionala konsekvenserna av förändringar inom den statliga

sektorn, vilket bl.a. innebär att belysa hur samordningsmöjligheterna har

påverkats av de olika organisatoriska lösningar och geografiska indelningar som

valts (dir. 1995:144).

 Regionalpolitiken har successivt breddats och delvis fått en ny inriktning.

Till en början var den koncentrerad till att främst söka påverka näringslivets

lokalisering genom centrala beslut om selektiva stödåtgärder. De senaste

årtiondena har dock beslutanderätten successivt delegerats samtidigt som

betydelsen av ekonomisk tillväxt ökat. En tendens som kan noteras under senare

tid är att större vikt har lagts vid infrastruktur och hur en samordning av

sektorspolitiken skall kunna bidra till den regionala utvecklingen.

Miljöfrågorna har fått ökad tyngd i arbetet. Detta har också lett till

rollförskjutningar och nya konstellationer av aktörer. Kommuner, länsstyrelser

och övriga intressenter i länet formulerar gemensamma handlingslinjer för

agerandet i ett antal frågor som bedöms som strategiska för länets utveckling,

t.ex. när det gäller näringslivsutveckling, infrastruktur, kompetensförsörjning

och miljöfrågor. Samverkan över länsgränserna har också blivit allt vanligare

eftersom frågorna tenderar att alltmer gälla funktionella sakområden av

varierande geografisk omfattning.

 Det faktum att allt större del av åtgärderna för regional utveckling under de

närmaste åren kommer att ske inom ramen för EG:s strukturfonder verkar också i

samma riktning. I detta sammanhang ställs det krav på att alla regionala och

lokala aktörer samverkar. Denna trend förstärks i riktlinjerna för den

ekonomiska politiken för att stärka sysselsättningen och minska arbetslösheten.

På ett övergripande plan skall en ny regional samverkan komma till stånd mellan

olika närings- och regionalpolitiska aktörer.

4.4 Vissa internationella jämförelser

Allmänt om regioner

Under efterkrigstiden har det varit en allmän tendens i de västeuropeiska

staterna att decentralisera uppgifter från den centrala till den lokala och

regionala nivån. Sätten att organisera samhällsverksamheten på lokal och

regional nivå varierar emellertid från stat till stat. I de stater där kom-

munerna har mer begränsade befogenheter och mindre egna ekonomiska resurser har

staten som regel initierat åtgärder för mellankommunalt samarbete.

 Den regionala nivåns komplexitet beror till stor del på att statliga och

kommunala intressen här möts och bryts mot varandra. I ett europeiskt perspektiv

har de svenska kommunerna och landstingen mycket stora befogenheter och en stark

självstyrelse, något som Sverige delar med de andra nordiska länderna. I

nordeuropeiska länder har man ofta företagit kommunsammanläggningar i syfte att

stärka den kommunala nivån. I syd- och mellaneuropeiska länder har det varit

vanligare att stärka den regionala nivån och behålla ett stort antal lokala

självstyrelseenheter.

Nordiska jämförelser

De nordiska länderna kan vid en europeisk jämförelse karaktäriseras som

decentraliserade enhetsstater. Den kommunala självstyrelsen har en lång

tradition. Kommunerna har ansvar för en betydande del av den offentliga

verksamheten. Den regionala samhällsorganisationen är antingen en del av den

kommunala självstyrelsen eller ett utflöde av statsmakten. Exempelvis tar sig

det regionala utvecklingsansvaret något olika uttryck vid en jämförelse de

nordiska länderna emellan. Det finns också skillnader i sättet att organisera

övriga verksamheter på regional nivå.

 I Danmark har den statliga regionala förvaltningen byggts upp för att i första

hand kontrollera genomförandet av statliga beslut. Statsamten är i dag 14 till

antalet och har mycket begränsade uppgifter. Regeringen utser statsamtmanden

(landshövdingen). Vad gäller den regionala självstyrelsen, motsvarar

amtskommunerna i Danmark våra landsting. De geografiska gränserna sammanfaller

med statsamtens. Amtskommunernas uppgifter kräver ett större befolkningsunderlag

än varje enskild kommun och rör främst sjukvård samt fysisk och

regionalekonomisk planering.

 Beträffande den statliga regionala förvaltningen är utvecklingen i Norge

snarlik den i Danmark. I de numera 19 fylkena har fylkesmannen en rad

kontrollfunktioner gentemot kommunerna. Det statliga fylkesorganet handlägger

också ett antal frågor av ungefär samma karaktär som de svenska länsstyrelserna

har att hantera. Genom att införa fylkeskommuner ville man stärka den regionala

självstyrelsenivån i stället för att som i Sverige bilda storkommuner.

Fylkeskommunerna handlägger bl.a. regionalpolitiska frågor. Norge står mitt uppe

i en omfattande förändring av den offentliga regionala administrationen och

organisationen.

 I Finland påminner den statliga regionala förvaltningen mycket om den svenska.

Länsstyrelserna är 11 till antalet och har som chef en landshövding som utses av

regeringen. Länsstyrelsens viktigaste ansvarsområden utgörs av kontroll och

tillsyn av kommunal verksamhet. I Finland är den kommunala samverkan på regional

nivå uppbyggd på ett sätt som skiljer sig från de övriga nordiska länderna.

Någon direkt folkvald sekundärkommun finns inte, däremot bl.a. 20

landskapsförbund som numera övertagit länsstyrelsens roll för bl.a. ansvaret för

den regionala utvecklingen och planeringen samt beslut om statliga utveck-

lingsanslag.

Konsekvenser av den europeiska integrationen

I diskussionen om relationen mellan EU och medlemsstaterna har de lokala och

regionala nivåerna kommit att få ökad uppmärksamhet. Kommuner och regioner

förväntades bli betydelsefulla aktörer i det europeiska samarbetet. När

Maastrichtfördraget trädde i kraft år 1993 inrättades därför Regionkommittén.

Därmed togs ytterligare ett steg mot ett ökat inflytande för kommuner och

regioner på EU:s politik. Kommittén har rådgivande status. Vissa organisatoriska

förutsättningar för Regionkommittén granskas nu i samband med översynen av

fördraget under den pågående regeringskonferensen.

 En av de mest intressanta utvecklingstendenserna i dag är de nya

samarbetsformer mellan kommuner och mellan regioner som växer fram på olika håll

i Europa. Begreppet regioner i Europasamarbetet avser dock ofta

befolkningsmässigt stora enheter som inte behöver ansluta till administrativa

gränser. Flera regioner i Europa går t.ex. över nationsgränser. Ett ökat

samarbete mellan regioner runt Östersjön har också etablerats.

 Moderniseringen av näringslivet och infrastrukturen bildar ofta utgångspunkt

för nya samarbetsmönster. Regionindelningen i framtiden torde därför mer än i

dag komma att utgå från hur man tolkar de förändringskrafter som verkar inom

näringslivet och samhällsutvecklingen i vid mening och hur man väljer att

formera sig för att möta nya krav. För olika verksamheter kan olika geografiska

områden ingå i en region. Den administrativa indelningen har underordnad

betydelse i flera av Europas regioner.

 Tendenserna mot allt starkare regionala samarbetssträvanden som uppstår ur

ekonomiska behov är sällan anpassade till de administrativa nationsgränserna. I

och med att nationsgränserna förlorar sin betydelse stimuleras utbytet mellan

näraliggande regioner.

5 Allmänna överväganden

5.1 Förslag om den regionala organisationen

Förutsättningarna för ekonomisk utveckling, välstånd och en god livsmiljö kommer

i framtiden att bli allt mer beroende av de insatser som görs på lokal och

regional nivå. Företagsetableringar påverkas inte bara av kostnadsfaktorer utan

även av arbetskraftens kunskaper, kommunikationerna, kvaliteten i den lokala

samhällsservicen samt tillgången till högre utbildning och forskningsmiljöer,

kultur och miljö.

 Många företag inom industri- och serviceverksamhet verkar i dag på en

internationell marknad med begränsad koppling till de enskilda nationernas

gränser. Detta gör att samspelet mellan företagen och aktörerna på den

nationella politiska nivån ändrar karaktär. Det praktiska samspelet mellan

näringslivet och den offentliga verksamheten förskjuts i ökad utsträckning till

lokal och regional nivå. Den nationella nivån är emellertid av fortsatt

betydelse när det gäller att påverka rambetingelserna för näringslivet, t.ex.

skattepolitiken.

 Den europeiska integrationen förstärker effekterna av ekonomins inter-

nationalisering i övrigt. Rörligheten över nationsgränser av varor, tjänster,

människor och kapital, innebär att konkurrensen mellan företagen och mellan

regionerna skärps. De regioner som kan erbjuda de bästa förutsättningarna för

företag och människor har de bästa framtidsutsikterna.

 Den regionala nivån har också kommit allt mer i centrum för diskussionen om

den offentliga organisationen. En anledning till detta är de initiativ som

lokala och regionala företrädare har tagit för att lyfta fram sin egen regions

kvaliteter och utvecklingsmöjligheter. Detta kan ses som ett inslag i den allt

hårdare konkurrensen om företagens etableringar. Det blir således allt

vanligare, också i vårt land, att de regionala politikerna utvecklar strategier

för sin regions utveckling. Det pågår också ett sökande efter nya politiska

arenor för att manifestera regionaliseringssträvandena.

 I slutbetänkandet Regional framtid (SOU 1995:27) har Regionberedningen

presenterat ett förslag till utformning av den offentliga organisationen på

regional nivå. Förslaget innebär för det första att ansvarsfördelningen mellan

staten och den kommunala självstyrelsen ändras så att det regionala

utvecklingsansvaret förs över från länsstyrelserna till landstingen. För det

andra föreslår Regionberedningen att Kristianstads och Malmöhus län slås samman

till Skåne län och att Göteborgs och Bohus, Älvsborgs och Skaraborgs län samt

Kungsbacka kommun slås samman till Västra Götalands län.

 Riksdagen har godkänt regeringens förslag att Skåne län bildas den 1 januari

1997. Riksdagen har också i princip godtagit regeringens förslag att ett

västsvenskt län skall bildas genom en sammanläggning av Göteborgs och Bohus,

Älvsborgs och Skaraborgs län (bet. 1995/96:BoU9, rskr. 1995/96:206). Regeringen

har gett i uppdrag åt en särskild utredare (dir. 1996:11) att klarlägga den

geografiska utformningen av ett nytt västsvenskt län. Regeringen kommer att

förelägga riksdagen förslag om det västsvenska länet under det första halvåret

1997.

 Falköpings kommun ansökte i en skrivelse till regeringen den 12 februari 1992

om att, på försök, få bli s.k. landstingsfri kommun. Vellinge och Söderhamns

kommuner gjorde motsvarande framställningar den 26 maj 1993 respektive den 16

juni 1993. Till stöd för framställningarna åberopades bl.a. demokrati- och

effektivitetsskäl.

 Ärendena överlämnades av regeringen till Regionberedningen för yttrande.

Regionberedningen har i sin tur inhämtat synpunkter från bl.a. landstingen i

Skaraborgs, Malmöhus och Gävleborgs län. Landstingen avstyrkte bifall till

respektive framställning. Regionberedningen redovisade sin bedömning till

regeringen i en skrivelse den 7 februari 1994. Beredningen framhöll därvid att

det är av grundläggande betydelse att det finns en bred uppslutning i berörda

regioner för förändringar av den regionala uppgiftshanteringen. Enligt

beredningen föreligger inte någon sådan uppslutning beträffande någon av de tre

aktuella framställningarna om att bli landstingsfria kommuner. Regionberedningen

avstyrkte därmed ansökningarna.

 Regeringens bedömning är att det kan finnas fördelar för en enskild kommun att

svara för de uppgifter som ankommer på landstinget. Om ett utträde ur

landstinget bedöms kunna skapa svårigheter för landstinget eller övriga kommuner

i länet så måste hänsyn tas till detta. Mot den nu redovisade bakgrunden anser

regeringen inte att något försök med s.k. landstingsfria kommuner bör genomföras

i de aktuella fallen.

5.2 Starkare demokratisk förankring

Samhällsutvecklingen har successivt ökat den lokala och regionala nivåns

betydelse inom det svenska folkstyret. En decentralisering av ansvar och

befogenheter har skett till framför allt kommunerna. Därigenom har medborgarnas

möjligheter till inflytande över samhällsverksamheten ökat. Enligt regeringens

mening bör nu ytterligare åtgärder vidtas för att ge medborgarna vidgade

möjligheter att utöva ett inflytande över den regionala samhällsverksamheten.

Detta bör i första hand ske genom att de kommunala självstyrelseorganen inom

ramen för en försöksverksamhet får ett ökat ansvar för det regionala

utvecklingsarbetet i samarbete med statens förvaltning på regional nivå.

 Regeringen anser därför att det bör inledas en försöksverksamhet med ändrad

regional ansvarsfördelning mellan staten och den kommunala självstyrelsen.

Huvudsyftet med denna försöksverksamhet är att utveckla former för en bättre

demokratisk förankring av det regionala utvecklingsansvaret. I

försöksverksamheten skall det också vara möjligt att föra över viss

beslutskompetens från staten till regionala självstyrelseorgan. Regeringen

redovisar i avsnitt 6 sina närmare överväganden om genomförandet av en

försöksverksamhet med ändrad regional ansvarsfördelning.

5.3 Ansvarsfördelningen mellan stat, kommun och landsting

Den kommunala självstyrelsen och den decentralisering av beslut som skett under

en längre tid har gjort de lokala och regionala nivåerna till betydelsefulla

aktörer inom allt fler politikområden. Denna utveckling vill regeringen nu

förstärka.

 Fördelningen av uppgifter bör emellertid utgå från förutsättningen att Sverige

alltjämt skall vara en enhetsstat och att någon federalistisk utveckling inte

skall eftersträvas.

 Det finns ett antal verksamheter där ansvaret bör anförtros endast statliga

myndigheter. Dessa verksamheter kan ordnas i två grupper.

 En första grupp bildas av de uppgifter som det behövs ett centraliserat

beslutsfattande och en enhetlig ledning för. Uppgifter som militärt försvar,

säkerhetspolitik och utrikespolitik i övrigt är av denna karaktär och kan inte

anförtros andra än statliga myndigheter. Även om en central ledning är nödvändig

behöver dock, t.ex. på försvarets område, åtskilliga delar av verksamheten

decentraliseras till regional och lokal nivå.

 Till denna grupp hör också de frågor som kräver överblick över hela landet och

som uttrycker en nationell syn på hur t.ex. stora kommunikationsstråk i form av

vägar, järnvägar och teleförbindelser bör utformas. Uppgiften bör anförtros

organ med nationell räckvidd, vilket direkt undantar kommuner och landsting som

var för sig verkar inom endast begränsade delar av landet. Däremot bör det vara

möjligt att öka den andel av resurserna som har en regional anknytning och där

de slutliga besluten fattas på denna nivå. För den sistnämnda gruppen av frågor

är det naturligt med en demokratisk förankring grundad i det politiska livet på

lokal och regional nivå.

 Frågor som gäller rättsvården eller avser fiskala angelägenheter utgör en

andra grupp av uppgifter, som bör ses som renodlat statliga angelägenheter. Även

om ett decentraliserat arbetssätt tillämpas även här bör ansvaret för

verksamheten ligga på nationell nivå. Även om det t.ex. finns utrymme för

kommunal medverkan i vissa delar av polisverksamheten ändrar detta inte den

principiella bedömningen att polis, åklagarväsende och domstolar bör vara

statliga uppgifter liksom tull-, skatte- och exekutionsväsende.

 Välfärdspolitiken är ett gemensamt ansvar för staten och den kommunala

självstyrelsen. Staten har ett övergripande ansvar för att ställa upp nationella

mål och garantera att medborgarna ges möjlighet till en likvärdig utbildning och

samhällsservice oberoende av var de bor.

 Kommuner och landsting har det praktiska ansvaret för de välfärdsfunktioner

som riktar sig direkt till medborgarna i form av utbildning, barnomsorg,

äldreomsorg samt hälso- och sjukvård. Behovet av och möjligheterna att anpassa

verksamheten till lokala och regionala förhållanden inom de ramar som en

nationell lagstiftning medger, ger den kommunala självstyrelsen en viktig roll i

fråga om välfärdsstatens uppgifter. Till detta område av grundläggande uppgifter

för kommunal självstyrelse skall också räknas de frågor som avser teknisk

service såsom vatten, avlopp, renhållning och energi. De ansvarsområden som den

kommunala självstyrelsens organ åtagit sig med stöd av kommunallagens allmänna

kompetensregel hör definitionsmässigt till ansvarsområdet för kommunal

självstyrelse.

 Det pågår en utveckling inom flera verksamhetsområden som innebär att staten

behåller ett övergripande ansvar för politikens inriktning men samtidigt ger de

kommunala självstyrelseorganen allt större möjligheter att delta i den

nationella politikens genomförande på lokal och regional nivå. Denna utveckling

är särskilt tydlig inom närings-, regional-, arbetsmarknads- och miljöpolitiken.

Enligt regeringens mening bör denna utveckling mot en ökad samverkan mellan

staten och den kommunala självstyrelsen få ytterligare konkreta uttryck.

5.4 Utvecklingen av den statliga förvaltningen på regional nivå

De motiv som låg till grund för länsförvaltningsreformen år 1991 är enligt

regeringens mening alltjämt aktuella och utgör därför utgångspunkt för

utvecklingen av den statliga regionala förvaltningen. Motiven som då framfördes

för den samordnade länsförvaltningen var bl.a. att minska sektoriseringen och

att stärka den regionala överblicken. Länsstyrelsernas verksamhet borde dessutom

breddas för att på så sätt bidra till en fortsatt decentralisering av den

statliga verksamheten.

 Enligt regeringens mening finns det ett stort behov av fortsatt reformering av

den statliga förvaltningen. Frågan om den samlade statsförvaltningens struktur

bereds för närvarande i utredningen om den statliga förvaltningens uppgifter och

organisation (dir. 1995:93) och det arbetet skall ligga till grund för fortsatta

överväganden om en ny statlig förvaltningspolitik. Även andra pågående

utredningar kan förväntas lämna bidrag till den fortsatta diskussionen om den

statliga regionala nivån, bl.a. frågor om organisations- och

uppgiftsfördelningen mellan centrala statliga förvaltningsmyndigheter och mellan

central, regional och lokal statlig nivå. Det nu pågående arbetet med bildandet

av Skåne län och förberedelserna för ett nytt västsvenskt län kommer noggrant

att följas av regeringen och erfarenheterna härifrån kommer naturligtvis att tas

till vara när överväganden görs om den fortsatta utvecklingen av den statliga

förvaltningen på regional nivå.

 Regeringen vill emellertid redan i det här sammanhanget ge sin principiella

syn på några frågor som aktualiseras genom Regionberedningens förslag. I avsnitt

7 redovisar regeringen vissa överväganden beträffande ansvarsfördelningen inom

den statliga sektorn. Där behandlas också frågor om länsstyrelsernas

länsexperter.

 Under senare år har stora och viktiga samhällsuppgifter decentraliserats. Det

är enligt regeringens mening därför viktigt att det finns en sammanhållen och

kompetent statlig organisation på regional nivå som kan svara för tillsyn och

rättstillämpning samt följa upp och utvärdera statsmakternas beslut. En given

utgångspunkt härvidlag är att staten, hur än formerna för det lokala och

regionala inflytandet utvecklas i framtiden, måste se till att de mål som anges

i den nationella politiken genomförs i landets alla delar. Likaså måste staten

ta ett ansvar för att säkra en samordning av offentlig verksamhet som kan

tillgodose samhällets helhetssyn. På länsplanet har båda uppgifterna anförtrotts

länsstyrelsen. I detta ligger bl.a. att sammanväga skilda nationella statliga

intressen och att uppträda på ett enhetligt sätt i hela landet.

Samordningsrollen och uppgiften att stå för avvägningen mellan olika

samhällssektorer har ökat i betydelse i takt med samhällets tilltagande

komplexitet och kravet på ett effektivare resursutnyttjande. Mot denna bakgrund

framstår det som angeläget att vidareutveckla den samordnade länsförvaltningen

så att den fullt ut kan ta till vara de möjligheter som en sådan modell innebär.

Ett konsekvent användande av länsstyrelsen som det regionala statliga organet

har stor betydelse för möjligheterna att flytta uppgifter från central till

regional och lokal nivå. Förutsättningarna för att flytta centrala

myndighetsfunktioner till den regionala nivån kommer därför att studeras

närmare.

 I avsnitt 7 redovisar regeringen sina närmare överväganden om genomförandet av

en försöksverksamhet med vidgad samordnad länsförvaltning i Gotlands län.

Regeringen överväger även att tillkalla en utredare för att pröva

förutsättningarna att inordna länsarbetsnämnderna i länsstyrelseorganisationen.

 Sedan 1991 års länsreform kan noteras att länsstyrelsernas arbetsinriktning

utöver traditionell myndighetsutövning utvecklas allt mer mot en helhetssyn,

samverkan och samordning. Regeringen anser att denna utveckling i

länsstyrelserna är positiv för utvecklingen av den samordnade länsförvaltningen.

 Regeringen avser att se över instruktionen för länsstyrelserna så att det av

denna tydligare framgår att länsstyrelsernas huvuduppgift är att vara statens

företrädare i länet. Det övergripande målet är att se till att länet utvecklas

på ett sådant sätt att de nationella målen får genomslag, samtidigt som hänsyn

tas till regionala förhållanden och förutsättningar.

6 Försöksverksamhet med ändrad regional ansvarsfördelning

6.1 Försöksverksamhetens syfte och avgränsning

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: En försöksverksamhet genomförs i fyra län |

| varav verksamheten i tre län regleras i lag. I dessa tre län |

| överförs det regionala utvecklingsansvaret från länsstyrelsen till|

| ett kommunalt organ på regional nivå. Vidare överförs till sådant|

| organ ansvaret för vissa statliga uppgifter, som är knutna till |

| det regionala utvecklingsansvaret. |

| I Kalmar län överförs ansvaret den 1 juli 1997 till ett region-|

| förbund som bildas av länets samtliga kommuner och landstinget. |

| I Gotlands län övertar kommunen ansvaret från den 1 juli 1997. I|

| Skåne län överförs utvecklingsansvaret den 1 juli 1997 till ett |

| regionförbund som bildas av länets kommuner och landsting. När |

| det nya landstinget i Skåne län är bildat år 1999 överförs ansvaret|

| till landstinget. |

| I Jämtlands län görs försök med ett samverkansorgan på regional|

| nivå. I detta län sker ingen ändring av ansvarsfördelningen mellan|

| staten och den kommunala nivån. Verksamheten behöver därför inte|

| regleras i lag. |

| Försöksperioden omfattar tiden den 1 juli 1997 till den 31 |

| december 2002. |

--------------------------------------------------------------------

 Regionberedningens förslag: Regionberedningen har föreslagit att det regionala

utvecklingsansvaret samt ansvaret för vissa statliga uppgifter skall överföras

till landstingen i samtliga län i landet från år 1999.

 Remissinstanserna: Regionberedningens förslag att föra över det regionala

utvecklingsansvaret från länsstyrelserna till landstingen har fått ett blandat

mottagande av remissinstanserna. Flertalet statliga myndigheter inklusive en

majoritet av länsstyrelserna är negativa till förslaget medan landstingen som

regel är positiva. Kommunerna är mer splittrade. Något fler kommuner är

emellertid negativa till förslaget. I samband med remissbehandlingen av

Regionberedningens förslag har det i några län formulerats förslag om

försöksverksamhet med att överföra det regionala utvecklingsansvaret till

samverkansorgan mellan kommunerna och landstingen.

 Skälen för regeringens förslag: Många remissinstanser har varit tveksamma

eller negativa till Regionberedningens förslag om att flytta över

utvecklingsansvaret från länsstyrelsen till landstingen. En framgångsrik

samverkan på regional nivå kan enligt regeringens mening inte skapas om de

offentliga organen i regionen motsätter sig föreslagna former för samverkan.

Regeringen bedömer därför att Regionberedningens förslag inte kan genomföras. En

försöksverksamhet bör i stället genomföras i ett begränsat antal län för att i

praktisk verksamhet pröva olika former för samverkan. Försöksverksamhetens

omfattning och inriktning bör regleras i en särskild lag.

Försöksverksamhetens syfte

Regeringen vill genom försöksverksamheten tillmötesgå det intresse som finns i

vissa län att pröva nya metoder för att utveckla den regionala verksamheten och

ge den en starkare demokratisk förankring.

 En bred förankring av det regionala utvecklingsarbetet kan bidra till en

bättre samordning och därmed till ett effektivare utnyttjande av de resurser som

finns inom regionen. En sådan kraftsamling av resurser på regional nivå bör

kunna underlätta utvecklingen av konkurrenskraftiga regioner. För flera svenska

regioner är det också angeläget att ha en tydlig representation vid kontakter

inom EU.

Avgränsning av försöksverksamheten

Representanter för några län har hos regeringen anmält intresse för en

försöksverksamhet. Framställningarna har utgjort grunden för urvalet av

försökslän. I denna proposition föreslås att fyra län skall medverka i

försöksverksamheten, nämligen Kalmar, Gotlands, Skåne och Jämtlands län.

Regionala självstyrelseorgan som omfattas av försöksverksamheten

Olika former för det demokratiska inflytandet över den regionala utvecklingen

bör prövas. Avsikten är att få ett brett underlag av erfarenheter från olika

stora län och län med olika förutsättningar för regional utveckling.

Beteckningen regionalt självstyrelseorgan bör användas som ett samlat begrepp

för de olika regionala organ som föreslås få ansvaret för länets långsiktiga

utveckling, dvs. det regionala utvecklingsansvaret.

 I Kalmar län bör ansvaret överföras till ett regionförbund som skall bildas av

länets samtliga kommuner och landstinget. Regionförbundets konstruktion och

uppgifter beskrivs närmare i avsnitt 6.3.

 I Gotlands län bör kommunen överta ansvaret.

 I Skåne bör utvecklingsansvaret överföras den 1 juli 1997 till ett region-

förbund som skall bildas av länets samtliga kommuner och landsting. När det nya

landstinget i Skåne län är bildat överförs ansvaret till Skåne läns landsting.

Ansvarsförändringen föreslås ske den 1 januari 1999. För att markera att

landstinget är ett regionalt självstyrelseorgan bör landstingsfullmäktige kunna

få kallas regionfullmäktige och motsvarande namnändring bör även kunna ske från

landstingsstyrelsen till regionstyrelsen. En sådan namnändring kan för

medborgare, myndigheter och näringsliv markera landstingets förändrade roll i

regionen.

 I Jämtlands län skall Jämtforum verka som ett samrådsorgan på regional nivå.

Jämtforum är ett informellt organ på länsnivå som består av företrädare för

länsstyrelsen, kommuner, landsting, näringsliv och organisationer. Jämtforum

kommer inte att i formell mening ta över beslutskompetens från någon annan part

utan skall enbart vara ett organ för diskussion och samordning av frågor som

behöver behandlas på en regional nivå. Försöksverksamheten i Jämtland behöver

därför inte regleras i lag. Om framställning senare görs från regionala organ

som visar att verksamheten bör bedrivas i någon annan form som kräver lagstöd,

får regeringen ta ställning till denna fråga och i så fall återkomma till

riksdagen med förslag till lagändring.

Försöksperiodens längd

Försöksverksamheten bör inledas så snart som möjligt. Regeringen föreslår därför

att det regionala utvecklingsansvaret överförs till de regionala

självstyrelseorganen den 1 juli 1997.

 Försöksverksamheten bör bedrivas under så lång tid att erfarenheter kan vinnas

av den förändrade ansvarsfördelningen bl.a. vad gäller arbetet med

utvecklingsprogram. Försöksverksamheten bör fortlöpande utvärderas och

erfarenheterna läggas till grund för statsmakternas beslut i frågan i god tid

före utgången av år 2002. Regeringen föreslår att försöksperioden avslutas den

31 december 2002.

6.2 Innehållet i försöksverksamheten

6.2.1 Ett regionalt utvecklingsansvar

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: I de tre län som omfattas av den föreslagna|

| försökslagen överförs länsstyrelsens utvecklingsansvar till ett |

| regionalt självstyrelseorgan. |

| Det regionala utvecklingsansvaret omfattar uppgiften att |

| utarbeta ett program för länets långsiktiga utveckling (regionalt|

| utvecklingsprogram). Det regionala utvecklingsprogrammet skall |

| bl.a. redovisa de långsiktiga målen för länets utveckling, vilka|

| åtgärder som bör vidtas för att de uppsatta målen skall nås, hur|

| olika parter förväntas medverka i genomförandet och hur |

| insatserna avses finansieras. Utvecklingsprogrammet bör i första|

| hand inriktas på åtgärder som stimulerar tillväxt och |

| sysselsättning och har betydelse för näringslivets struktur och |

| utveckling. |

| Ett fastställt regionalt utvecklingsprogram skall beaktas av |

| statliga myndigheter i den mån som deras verksamhet i länet |

| berörs av programmet. Ansvaret för kommunal verksamhet förändras|

| inte. |

--------------------------------------------------------------------

 Regionberedningens förslag: Regionberedningen föreslår att landstingen från år

1999 skall upprätta regionala utvecklingsplaner och att länsstyrelsernas ansvar

för regionala utvecklingsfrågor begränsas i motsvarande mån. Frågor som har

regional betydelse - näringsliv och sysselsättning, fysisk planering, miljö,

kommunikationer, hälso- och sjukvård, utbildning och forskning, kultur, turism

och jämställdhetsfrågor - bör ingå i det regionala utvecklingsansvaret.

Landstingen bör också ersätta länsstyrelserna som regionens företrädare i olika

sammanhang.

 Remissinstanserna: Cirka 360 remissinstanser har yttrat sig över förslaget att

föra över det regionala utvecklingsansvaret från länsstyrelsen till landstinget.

 Flertalet centrala statliga myndigheter avstyrker förslaget.

Riksrevisionsverket avvisar förslaget med motivering att det innebär en risk för

expansion och kostnadsdrivande effekter inom den landstingskommunala sektorn.

Statskontoret framhåller att förslaget kan innebära att effektiviteten försämras

och det demokratiska inflytandet försvagas. Närings- och teknikutvecklingsverket

(NUTEK) framhåller att regionalt utvecklingsarbete ställer krav på statens

ansvarstagande och inflytande och att detta ansvar bör kanaliseras via

länsstyrelserna. Flera myndigheter framhåller att oklara ansvarsförhållanden och

dubbelarbete skapas genom att staten även framgent kommer att vara en viktig

aktör som måste samordna statlig verksamhet i regionen.

 Samtliga landsting tillstyrker beredningens förslag med undantag för

landstingen i Kalmar och Jämtlands län, som framhåller att en försöksverksamhet

bör genomföras, varvid de lösningar som tagits fram inom respektive län bör

prövas.

 Flertalet länsstyrelser avstyrker beredningens förslag eller är negativa till

det. Länsstyrelsen i Hallands län anser att staten även i fortsättningen bör ha

ett sammanhållande ansvar för utvecklingsfrågorna och att utredningens förslag

innebär en inskränkning i kommunernas ansvarsområde. Nio länsstyrelser är

positiva - i samtliga dessa fall har länsstyrelsens styrelse fattat beslutet.

Länsstyrelsen i Stockholms län anser att beslutanderätten över de

regionalpolitiska stödmedlen och anslagen till länstrafikanläggningar bör föras

över till landstinget. Länsstyrelsen i Skaraborgs län anser att länsstyrelsens

roll skall renodlas till att bara vara av statlig myndighetskaraktär.

 Något mindre än hälften av de kommunala remissinstanserna tillstyrker

förslaget. Av dessa finns drygt hälften i Skåne eller i västra Sverige. Kommuner

som tillstyrker anför i första hand demokrati- och effektivitetsskäl som motiv

för sitt ställningstagande. Flera kommuner i Skåne ställer sig bakom yttrandet

från Skånestyrelsen med motiveringen att förslaget ger bättre förutsättningar

för att effektivisera, kraftsamla och utveckla de offentliga insatserna. Även

många kommuner i västra Sverige är positiva med samma motivering. Göteborgs

kommun anför att ansvaret för den regionala utvecklingen bör bli en

självstyrelseuppgift inom den nationellt beslutade politikens ramar. Haninge

kommun tillstyrker huvudtankegångarna med motivering att den föreslagna

ordningen delvis redan är genomförd i Stockholms län där landstinget genomför

regional planering. Landstingsförbundet tillstyrker bl.a. med motiveringen att

regionalpolitiken behöver kompletteras med en regionpolitik som mobiliserar

regionens egna resurser.

 En majoritet av kommunerna avstyrker förslaget. Dessa kommuner anför ofta att

det föreslagna utvecklingsansvaret för landstingen försvagar den kommunala

självstyrelsen, att regionens samhällsfrågor bör hanteras av kommuner i

samverkan, att landstingen har en svagare demokratisk förankring än kommunerna

och att en ny regional nivå med föreslagna uppgifter är främmande för Sveriges

statsskick. Exempelvis är Stockholms kommun tveksam till förslaget med

motivering att olika former av kommunal samverkan krävs beroende på vilken

verksamhet det gäller. Dorotea kommun avstyrker och anför att landstingen saknar

de styrande befogenheter som möjliggör ett politisk ansvarstagande för regionens

utveckling. Karlskrona kommun anför att det utanför storstäderna i hög grad är

kommunerna som driver utvecklingsfrågorna. Svenska Kommunförbundet avstyrker

förslaget bl.a. med motivering att det innebär en centralisering av ansvar från

kommunerna till regionala självstyrelseorgan.

Skälen för regeringens förslag

Nuvarande ordning

Länsstyrelsen har enligt förordningen (1990:1510) med länsstyrelseinstruktion

till uppgift att noga följa länets tillstånd och behov, främja länets utveckling

och befolkningens bästa och verka för att de fastställda nationella målen inom

olika samhällssektorer får genomslag i länet. I frågor som har betydelse också

för angränsande län skall länsstyrelsen främja länens gemensamma intressen.

 Vidare skall länsstyrelsen särskilt verka för att statlig, kommunal och

landstingskommunal verksamhet i länet samordnas och anpassas efter de

övergripande miljö- och regionalpolitiska målen samt kravet på en långsiktigt,

god hushållning med naturresurserna. Länsstyrelsen skall också genomföra, eller

hos regeringen eller dess myndigheter föreslå, sådana åtgärder som är nödvändiga

eller lämpliga för länets utveckling. Länsstyrelsens styrelse, som utses av

landstingen, beslutar om viktigare frågor som rör samhällsplaneringen, miljön

och regionala utvecklingsinsatser eller andra åtgärder som är betydelsefulla för

länets utveckling.

 Länsstyrelserna fick i det regionalpolitiska beslutet år 1994 i uppdrag att i

samverkan med bl. a. andra statliga myndigheter, landsting, länets kommuner och

näringslivsorganisationer utveckla en strategi för länets långsiktiga utveckling

(prop. 1993/94:140). Förordningen (1982:877) om regionalt utvecklingsarbete

kompletterades därvid med förtydliganden om vad en sådan strategi skall omfatta.

Strategin skall bl.a. innehålla en analys av utvecklingsmöjligheterna, redovisa

långsiktiga mål, vilka åtgärder som skall vidtas, hur insatserna skall

finansieras, vilken samverkan som krävs och hur planen skall följas upp.

Strategin skall utformas så att den kan utgöra underlag för planering och

samordning av statlig och kommunal verksamhet. I dag arbetar i stort sett alla

län med att ta fram en långsiktig övergripande strategi för den regionala

utvecklingen.

 I 1995 års budgetproposition uttalade regeringen att en tyngdpunkts-

förskjutning skall ske så att länsstyrelserna även skall medverka till att

uppfylla de krav som bl.a. det svenska EU-medlemskapet ställer (prop.

1994/95:100 bil. 14 s. 8).

 En del landsting har under senare år höjt sin ambitionsnivå i arbetet med

regionala utvecklingsfrågor. Det gäller t.ex. i Stockholms län där landstinget

svarar för vissa planerande uppgifter som länsstyrelserna svarar för i andra

län. Kommunerna är också mer engagerade i utvecklingsfrågorna än tidigare. I

båda fallen är en väsentlig orsak arbetslösheten och åtgärderna mot denna som

alltmer genomförs av kommunerna och landstingen. En annan orsak är de många EU-

projekten som har engagerat kommuner och landsting.

Regional näringspolitik kompletterar regionalpolitik

Genom en försöksverksamhet med ändrad regional ansvarsfördelning vill regeringen

pröva nya metoder för att få en starkare demokratisk förankring av det regionala

utvecklingsarbetet. Det är också regeringens uppfattning att en bred förankring

av det regionala utvecklingsarbetet kan bidra till en bättre samordning och

därmed till ett effektivare utnyttjande av de resurser som finns inom regionen.

En sådan kraftsamling av resurser på regional nivå bör kunna underlätta

utvecklingen av konkurrenskraftiga regioner.

 Länsstyrelsernas uppgifter avseende regional utveckling har successivt

förändrats. Den tidigare huvuduppgiften var att genomföra en nationell

regionalpolitik där staten centralt tog ett stort ansvar för att utjämna

skillnader mellan regioner med hjälp av stöd och utvecklingsprojekt. Detta

ansvar har under de senaste årtiondena successivt delegerats till läns-

styrelserna. Sedan början av 1990-talet har också problembilden förändrats. En

snabbt ökande arbetslöshet och ett ökande budgetunderskott har medfört en

betoning på ekonomisk tillväxt. Det som tidigare uppfattades som ett regionalt

problem främst i norra Sverige har nu blivit en nationell angelägenhet i hela

landet. Enligt regeringens uppfattning krävs numera inte bara speciella insatser

i några få regioner utan även en regionalt anpassad utveckling och tillväxt i

alla regioner.

 Staten kan inte på samma sätt som tidigare lösa regionala problem med bidrag

för olika ändamål. Dagens utvecklingsarbete inriktas därför alltmer på att

stimulera de faktorer och processer som har betydelse för den egna regionens

utveckling. Den regionala utvecklingsrollen kommer att kräva mer av samarbete

mellan staten, kommuner, landsting, näringsliv, organisationer och EU. EU-

medlemskapet har också förändrat förutsättningarna för arbetet genom att EG:s

strukturfondsprogram i betydande omfattning har kommit att styra såväl

inriktning som sättet att arbeta i berörda regioner.

Den närmare utformningen av regeringens förslag

Det regionala utvecklingsansvaret föreslås överföras den 1 juli 1997 till de

nybildade regionförbunden i Skåne län respektive Kalmar län. I Gotlands län

överförs ansvaret till kommunen vid samma tidpunkt Om förberedelsearbetet skulle

visa att någon del av försöksverksamheten behöver senareläggas i visst län bör

regeringen kunna besluta om en sådan senareläggning.

 En överföring av det regionala utvecklingsansvaret till ett regionalt

självstyrelseorgan innebär en sådan formell utvidgning av den kommunala

kompetensen som kräver uttryckligt lagstöd. Det är därför nödvändigt att

begreppet regionalt utvecklingsansvar definieras och avgränsas på ett sådant

sätt att en ändrad ansvarsfördelning inte kommer i konflikt med vare sig

grundläggande statligt ansvar eller kommunalt självbestämmande.

 I försökslagen bör därför finnas en bestämmelse om att det regionala

utvecklingsansvaret omfattar uppgiften att utarbeta en strategi för länets

långsiktiga utveckling i ett regionalt utvecklingsprogram. Ansvaret kopplas

alltså direkt till utarbetande och fastställande av det regionala

utvecklingsprogrammet. För att stärka genomförandet av utvecklingsprogrammet bör

från staten överföras beslutanderätten avseende länstrafikplaner, vissa

regionalpolitiska och andra utvecklingsinriktade medel samt statsbidrag till

regionala kulturinstitutioner. För genomförande av utvecklingsprogrammet har det

regionala självstyrelseorganet även vissa befogenheter inom ramen för sin

ordinarie kompetens. Denna kompetens varierar beroende på om det regionala

självstyrelseorganet är ett landsting, en kommun eller ett regionförbund.

 Det regionala utvecklingsprogrammet har i sig ingen överordnad ställning som

binder kommuner och landsting till vissa åtgärder. De av riksdagen fastställda

regionalpolitiska målen bör gälla som en ram för verksamheten även i

försökslänen. Utvecklingsprogrammet skall vara långsiktigt och omfatta en

tidsperiod om fem till tio år. Kravet på långsiktighet innebär också en viss

avgränsning av innehållet i planen. Vilka verksamhetsområden som skall ingå i

det regionala utvecklingsprogrammet bör inte lagregleras. Regeringen anser dock

att innehållet i första hand bör inriktas på områden som stimulerar tillväxt och

sysselsättning och har betydelse för näringslivets struktur och utveckling. Det

regionala utvecklingsprogrammet kan också ta upp andra frågor som har betydelse

för regionens långsiktiga utveckling. Det kan t.ex. röra sig om hushållningen

med naturresurser, tillgången till god samhällsservice, högre utbildning och

forskning samt ett aktivt kulturliv. En väl utbyggd barnomsorg kan exempelvis

ses som en förutsättning för en sysselsättningsökning bland såväl kvinnor som

män. Utbildning och forskning måste anpassas till länets behov av utbildad

arbetskraft på längre sikt osv. Det finns därför inget som hindrar att även

samhällets service behandlas i ett utvecklingsperspektiv. De frågor som tas upp

bör även belysas ur ett jämställdhetsperspektiv.

 Staten har ett huvudansvar för bl.a. regionalpolitik, näringspolitik och

arbetsmarknadspolitik. Förändringen i försökslänen bör inte innebära någon

principiell förändring härvidlag. Det bör således t.ex. inte vara tillåtet för

ett landsting att inrätta ett företagsstöd som finansieras via

landstingsskatten. Det regionala utvecklingsprogrammet kan däremot ange vilka

statliga åtgärder som bedöms vara mest verkningsfulla för att nå regionala mål

inom det regional-, närings- och arbetsmarknadspolitiska området.

 Statliga myndigheter med verksamhet i länet skall enligt regeringens förslag

beakta utvecklingsprogrammet om deras verksamhet berörs av ut-

vecklingsprogrammet. Detta kommer framför allt att ha betydelse för regionala

myndigheter, som länsstyrelsen och länsarbetsnämnden, men även för centrala

myndigheter som Vägverket och NUTEK. De statliga myndigheternas verksamhet bör

anpassas så att den stödjer den enligt programmet önskvärda utvecklingen av

länet. En förutsättning är dock att utvecklingsprogrammet inte står i strid med

nationella intressen eller ekonomiska restriktioner för berörd myndighet.

Länsstyrelsen och övriga statliga myndigheter skall inom sina verksamhetsområden

lämna det regionala självstyrelseorganet det biträde som det behöver för det

regionala utvecklingsarbetet. Detta bör ligga inom ramen för den samverkan som

förutsätts och någon rätt till mer omfattande biträde med större utredningar,

sekretariat m.m. avses inte.

 För att det regionala självstyrelseorganets utvecklingsprogram skall få

genomslag i kommunernas och landstingens verksamhet måste det vara väl förankrat

i kommunerna, landstinget och de statliga myndigheterna. De åtgärder som krävs

för ett genomförande åvilar i många fall staten, kommuner, landsting, näringsliv

eller andra intressenter. Det samarbete som byggs upp mellan dessa parter när

utvecklingsprogrammet utformas kommer att vara av avgörande betydelse när varje

part skall genomföra sin del av programmet. Det regionala organet åläggs därför

enligt lagförslaget att samverka med länets kommuner och landstinget samt läns-

styrelsen och övriga berörda statliga myndigheter. Samråd bör även ske med

organisationer och näringslivets företrädare i syfte att åstadkomma en samsyn på

länets utveckling.

 Lagstiftningen bör ange vissa grundläggande krav på utvecklingsprogrammets

innehåll. Motsvarande bestämmelser finns för länsstyrelsen. En sådan reglering

motiveras främst av statens, medborgarnas och olika intressenters behov av

information.

 Länsstyrelsen och övriga statliga myndigheter skall löpande informera det

regionala självstyrelseorganet om pågående och planerad verksamhet som har

betydelse för länets utveckling.

 Länsstyrelsen har enligt sin instruktion ett ansvar för att med beaktande av

fastställda nationella mål verka för att statlig, kommunal och lands-

tingskommunal verksamhet i länet samordnas och anpassas efter de övergripande

miljö- och regionalpolitiska målen samt kravet på en långsiktigt, god

hushållning med naturresurserna. Detta samordningsansvar får i försökslänen en

annan karaktär och bör där i första hand avse att i samverkan med det regionala

självstyrelseorganet hävda de nationella målen.

6.2.2 Beslut om regionalpolitiska medel m.m.

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: I de tre län som omfattas av försökslagen |

| skall det regionala självstyrelseorganet besluta om vissa |

| regionalpolitiska och andra utvecklingsmedel. |

--------------------------------------------------------------------

 Regionberedningens förslag: Regionberedningen har föreslagit att beslut om de

regionalpolitiska medlens fördelning i regionen skall fattas av landstingen i

stället för av länsstyrelserna. Landstingen föreslås också få ansvaret för de

regionala planeringsinsatser som syftar till att erhålla medel från EG:s

strukturfonder.

 Remissinstanserna: De remissinstanser som är positiva till att det regionala

utvecklingsansvaret förändras anser vanligen att de regionalpolitiska medlen

skall följa med vid en ansvarsförändring och vice versa. NUTEK anser inte att

ansvaret för det regionalpolitiska stödet bör ändras bl.a. med motivet att det

regionala utvecklingsarbetet har starka kopplingar till nationella

tillväxtprogram. Statskontoret anser att det finns synergieffekter att vinna

genom att länsstyrelserna beslutar om olika former av företagsstöd och att

beslutanderätten över de regionalpolitiska stödmedlen därmed inte bör förändras.

Riksrevisionsverket är kritiskt till förslaget bl.a. med motivering att

landstingen i så fall skulle få disponera såväl egna medel som statliga medel

för medfinansieringen i EG:s strukturfondsprojekt. Det statliga inflytandet

skulle också försvagas. Några länsstyrelser är kritiska till förslaget med

motivering att det sedan länge varit en princip att företagsstöd inte skall vara

en kommunal uppgift.

 De länsstyrelser som är positiva till en förändring av det regionala

utvecklingsansvaret är i allmänhet positiva till Regionberedningens förslag.

Exempelvis anser Länsstyrelsen i Stockholms län att beslutanderätten över de

regionalpolitiska stödmedlen bör föras över till landstinget. Detsamma anser de

kommuner som är positiva till att det regionala utvecklingsansvaret förs från

länsstyrelsen.

 Skälen för regeringens förslag: Länsstyrelsen beslutar bl.a. om olika former

av regionalpolitiska företagsstöd enligt förordningen (1994:577) om

landsbygdsstöd och stöd till kommersiell service samt förordningen (1990:642) om

regionalpolitiskt företagsstöd. Länsstyrelsen kan använda medlen för bl.a.

företagsstöd, medfinansiering av EG:s strukturfondsprogram och regional

projektverksamhet. Medlen disponeras för närvarande via anslaget

Regionalpolitiska utvecklingsinsatser m.m. Länsstyrelserna disponerar för

närvarande även medel för särskilda åtgärder för regional utveckling som bl.a.

får användas för stöd enligt förordningen (1994:773) om tillfälligt

företagsstöd.

 Regeringen föreslår att beslut om medel för sådana åtgärder som fördelas till

försökslänen, skall fattas av de nybildade regionförbunden i Skåne och Kalmar

län från och med år 1998. Motsvarande befogenhet bör ges Gotlands kommun från

samma tidpunkt. Genom att regionalpolitiska och andra utvecklingsmedel

disponeras av samma organ som har det regionala utvecklingsansvaret kan medlens

användning direkt kopplas till ett genomförande av det regionala

utvecklingsprogrammet. De bestämmelser som gäller för länsstyrelsens beslut om

regionalpolitiska och andra utvecklingsmedel bör gälla även för det regionala

självstyrelseorganet. Därigenom säkerställs att medlens användning står i

överensstämmelse med riksdagens beslut.

 Nya regionala myndigheter har inrättats för att hantera struktur-

fondsprojekten. Myndigheternas befogenheter regleras genom förordningen

(1995:1325) med instruktion för beslutsgrupper. Dessa myndigheter beslutar om

föreslagna projekt i enlighet med fastställda planer. Deras formella

beslutskompetens är att de disponerar de medel som EG avsatt för regionens

strukturfondsprojekt. I de nya regionala myndigheterna fattas besluten av en

beslutsgrupp bestående av representanter för bl.a. länsstyrelse,

länsarbetsnämnd, kommuner och landsting. Regeringen anser inte att det nu finns

skäl att ändra den nyligen inrättade beslutsordningen. Den bör emellertid

utvärderas när nuvarande strukturfondsprogram löper ut år 1999.

 Det bör vara en uppgift för regeringen att inför år 1998 utarbeta de närmare

regler som behövs för att förändra handläggningsordning och beslutsrätt på sätt

som svarar mot vad som här redovisats. En utgångspunkt skall härvid vara att de

nya självstyrelseorganen vid sin handläggning skall följa de föreskrifter som

regeringen, med riksdagens bemyndigande, kan komma att besluta om.

6.2.3 Beslut om länstrafikplaner

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Planeringsprocessen bör utformas så att |

| ansvaret för den regionala transportinfrastrukturens utveckling |

| och dess effekter får en starkare lokal och regional förankring |

| hos de folkvalda församlingarna. |

| I de tre län som omfattas av försökslagen överförs |

| länsstyrelsernas ansvar för att upprätta och fastställa planer för|

| länstrafikanläggningar (LTA-planer) eller motsvarande planer |

| till regionala självstyrelseorgan. |

--------------------------------------------------------------------

 Regionberedningens förslag: Regionberedningen har föreslagit att

beslutanderätten över länstrafikplanerna överförs till landstingen och att ett

större regionalt inflytande ges över de medel som fördelas på Vägverkets

väghållarregioner.

 Remissinstanserna: De remissinstanser som är positiva till Regionberedningens

förslag att landstingen får ett regionalt utvecklingsansvar är i regel också

positiva till att beslutanderätten över länstrafikplanerna överförs till

landstingen och vice versa. Vägverket påpekar att det finns en risk att

landstingen inte skulle vara opartiska när det gäller att besluta om fördelning

av investeringar mellan länsvägar, länsjärnvägar, kollektivtrafikanläggningar

m.m. Banverket anför att en optimal användning av järnvägsanslagen förutsätter

att Banverket har det fulla ansvaret för reinvesterings- och

nyinvesteringsinsatser på hela det statliga järnvägssystemet, dvs. även på

länsjärnvägar.

 Några länsstyrelser tillstyrker Regionberedningens förslag, bl.a. läns-

styrelserna i Stockholms och i Kristianstads län, medan andra avstyrker, bl.a.

länsstyrelserna i Skaraborgs och i Värmlands län. Landstinget i Stockholms län

tillstyrker förslaget och framhåller att även beslutanderätten över de

underhållsåtgärder som i dag beslutas av Vägverkets regioner bör överföras till

landstinget.

 Några är dock tveksamma med hänsyn till att kommunernas inflytande kan

minskas. Skånestyrelsen föreslår ett ökat regionalt demokratiskt inflytande även

över Banverkets investeringsbeslut. Svenska Kommunförbundet anser att riksdagen

bör fastställa en något utvidgad länsram för investeringar och att länsstyrelsen

bör fördela medlen inom länet. Landstingsförbundet tillstyrker

Regionberedningens förslag.

 Kommunikationskommitténs förslag: Kommittén föreslår i sitt delbetänkande Ny

kurs i trafikpolitiken (SOU 1996:26) en försöksverksamhet med två olika

inriktningar. Försöksverksamhet i Skåne och Stockholms län föreslås bli

inriktade på att öka det politiska inflytandet på regional nivå.

Försöksverksamhet i Västernorrlands och Jämtlands län inriktas på att medel för

drift och underhåll tillförs LTA-anslaget för att stärka länens inflytande över

vilka åtgärder som skall genomföras och i vilken ordning. Kommitténs förslag

innebär inte några förändringar vad gäller Vägverkets ansvar.

 Remissinstanserna: Av de remissinstanser som inkommit med yttrande över

Kommunikationskommitténs delbetänkande har cirka hälften tagit upp ämnesområdet

stärkt politisk förankring. Samtliga remissinstanser som tagit upp ämnet anser

att den regionala förankringen av trafikpolitiken bör utvecklas. En majoritet

av remissinstanserna är positivt inställda till försöksverksamheten i de fyra

områdena.

 Kommunikationsforskningsberedningen och Riksrevisionsverket nämner risken att

den regionala prioriteringen av investeringar kan strida mot övergripande

nationella intressen om det politiska inflytandet ökar på den regionala nivån.

Riksrevisionsverket anser inte att kommittén redovisar några tillräckligt starka

skäl för att genomföra försöken i Skåne och Stockholm. Även Statskontoret

ställer sig tveksamt till försöken.

 Inga länsstyrelser som direkt berörs av försöksverksamheten avvisar att försök

genomförs i det egna länet. I Stockholms län har det inkommit yttranden från 12

kommuner som ställt sig negativa, medan 8 kommuner i länet har tillstyrkt

förslaget.

 Länsstyrelsen i Jämtlands län tillstyrker förslaget och är beredd att medverka

i försöksverksamheten om vissa förutsättningar uppfylls. En av dessa är en reell

resursförstärkning av LTA-anslaget. En annan är att tidsperioden för försöket

förlängs. Enskilda vägar kan ingå i förslaget under förutsättning att

statsbidraget till drift och underhåll återförs till 1995 års nivå.

 Länsstyrelsen i Västernorrlands län välkomnar försöksverksamheten men föreslår

att försöket utsträcks till 1999 innan det utvärderas.

 Vägverket avstyrker förslaget till försöksverksamhet i Jämtlands och

Västernorrlands län med motivering att en rationell hantering av drift och

underhåll kräver att resurserna finns hos Vägverket. Industriförbundet,

Skogsindustrierna och SCA avstyrker också förslaget. Svenska Kommunförbundet

menar å sin sida att frågor om underhålls- och förbättringsinsatser på de

befintliga vägarna i dessa län har framhållits som särskilt angelägna från

kommunerna. Skånestyrelsen menar att försöket i det egna länet borde omfatta

drift och underhåll på det sätt som föreslagits i rapporten Trafiken och

politiken .

 En majoritet av länsstyrelserna konstaterar att planeringen för vägsektorn bör

begränsas till två nivåer. Beslut om investeringar i övriga riksvägar bör

samordnas med besluten om bl.a. länsvägar och länsjärnvägar.

Skälen för regeringens förslag

Nuvarande ordning

Åtgärder i statliga vägar och järnvägar samt länstrafikanläggningar planeras i

tioåriga planer som omarbetas efter fyra år. Nya planer skall upprättas under år

1997 för perioden 1998 till 2007. En utgångspunkt för planeringsarbetet är de

inriktningsbeslut som riksdagen tar inför varje planeringsomgång och som ligger

till grund för de direktiv för planeringen som regeringen beslutar. Regeringen

avser att lägga fram en proposition om inriktning av infrastrukturåtgärder under

senhösten 1996.

 Planering av länstrafikanläggningar regleras i förordningen (1991:1809) om

rikstäckande väghållningsplan, regionala väghållningsplaner och planer för

länstrafikanläggningar. Med länstrafikanläggningar avses länsvägar,

länsjärnvägar samt regionala kollektivtrafikanläggningar som är statsbi-

dragsberättigade, exempelvis hållplatser och bussterminaler. Vidare kan

investeringar i stomjärnvägsnätet som är betingade av regional person- och

godstrafik tas upp i LTA-planerna.

 LTA-planerna upprättas med utgångspunkt från s.k. planeringsramar vilka

bestäms utifrån på bedömningar om de framtida anslagens storlek och fördelning.

Vägverket tar fram principer för fördelning av LTA-ramen mellan länen och

beslutar om denna fördelning.

 Planerna för länstrafikanläggningar tas fram efter förslag om åtgärder från

Banverket, Vägverket, trafikhuvudmannen, kommunerna i länet och andra med

väsentligt intresse. Förslag till planer bereds i särskilda beredningsgrupper.

Länsstyrelsen fastställer LTA-planen sedan trafikverkens och de olika

förslagsgivarnas synpunkter har hörts.

 Länsstyrelsen beslutar genom LTA-planen om åtgärder som skall finansieras av

LTA-anslaget och prioritetsordning mellan åtgärderna. Vägverket disponerar

anslagsmedlen och svarar för att beslut om investeringar blir genomförda. För

att infrastrukturplanerna skall kunna genomföras måste de följas upp med årliga

riksdagsbeslut om budgetmedel i överensstämmelse med planeringsramarna.

Den närmare utformningen av regeringens förslag

Utvecklingen av den regionala transportinfrastrukturen bör ske så att angelägna

regionala transportbehov effektivt kan tillgodoses. Vidare bör

infrastrukturplaneringen ske så att ett miljöanpassat transportsystem främjas

och så att de nationella trafikpolitiska målen kan uppfyllas regionalt i högre

utsträckning än med dagens ordning. Regeringen anser därför att

planeringsprocessen bör utformas så att de regionala prioriteringarna, vad

gäller transportinfrastrukturens utveckling och dess effekter, får en starkare

lokal och regional politisk förankring. Med en sådan förstärkt politisk

förankring kan anpassningen till särskilda lokala och regionala förutsättningar

förbättras samt samordningen med andra samhällssektorer på regional nivå öka.

 Befogenheten att fastställa LTA-planerna bör överlåtas till de nybildade

regionförbunden i Skåne och Kalmar län från den 1 juli 1997. Motsvarande

befogenheter ges Gotlands kommun från samma tidpunkt. Innan planen fastställs

bör yttrande inhämtas från länsstyrelsen. Det samråd som Vägverket har om

inriktningen av bl.a. drift- och underhållsåtgärder med regionala och lokala

organ kommer i försökslänen att också omfatta de regionala självstyrelseorganen.

Även om t.ex. avgränsningen av en LTA-plan skulle förändras framöver bör

inriktningen vara att det regionala organet i försökslänen skall kunna besluta

om planeringen av motsvarande åtgärder.

 Regeringen anser att de föreslagna försöken i Stockholms respektive i

Västernorrlands och Jämtlands län är intressanta. Beträffande

försöksverksamheten i Stockholms län avvaktar regeringen med beslutet i enlighet

med önskemål från länets företrädare. Försöken i Västernorrlands och Jämtlands

län berör LTA-planeringens innehåll. Regeringen avser att ta upp överväganden om

planeringen i den kommande propositionen om inriktningen av åtgärder i

transportinfrastrukturen.

 För upprättande av LTA-planen bör motsvarande bestämmelser som gäller för

länsstyrelsen också gälla för det regionala självstyrelseorganet. Av

förordningen (1991:1809) om rikstäckande väghållningsplan, regionala

väghållningsplaner och planer för länstrafikanläggningar, framgår bl.a. att om

länsstyrelsen och Vägverket har olika uppfattningar om innehållet i en plan för

länstrafikanläggningar skall planen överlämnas till regeringen för att

fastställas. Denna regel motiveras av det beroendeförhållande som finns mellan

LTA-planen och de regionala och nationella planerna.

 Regeringen anser att det bör vara en uppgift för Banverket och Vägverket att

förse de regionala självstyrelseorganen med det underlag som krävs för att göra

de regionala prioriteringarna. Banverkets och Vägverkets underlag skall

utarbetas mot bakgrund av verkens respektive sektorsansvar och utformas så att

verkens prioriteringar av olika regionala investeringar framgår. Med ett sådant

underlag blir det tydligt vilka effekter de regionala självstyrelseorganens

förslag kan förväntas få på de olika trafik- och miljöpolitiska delmålen.

6.2.4 Ansvar för kollektivtrafiken i Skåne län

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: I det nybildade Skåne län skall fr.o.m. den|

| 1 januari 1999 landstinget i Skåne län, ensamt eller tillsammans|

| med kommunerna i länet, vara huvudman för den kollektiva person-|

| trafiken i länet. Intill utgången av år 1998 skall ansvaret för |

| trafiken utövas enligt de bestämmelser som gällde före den 1 |

| januari 1997, såvida inte kommunerna och landstingen kommer |

| överens om att föra över huvudmannaskapet till ett regionförbund.|

--------------------------------------------------------------------

 Skälen för regeringens förslag: Sammanläggningen av Kristianstads län och

Malmöhus län till Skåne län samt möjligheterna till att bedriva för-

söksverksamhet och att bilda regionförbund i Kalmar län och i Skåne län

föranleder ändringar i lagen (1978:438) om huvudmannaskap för viss kollektiv

persontrafik (huvudmannaskapslagen).

 I denna lag sägs att det i varje län skall finnas en huvudman för den lokala

och regionala linjetrafiken för persontransporter. Sammanläggningen av

Kristianstads och Malmöhus län innebär alltså att de båda huvudmän som finns i

länen måste ersättas med en för Skåne gemensam ny huvudman.

 I de allra flesta län, bl.a. i Kristianstads län och i Kalmar län, är kom-

munerna och landstinget gemensamt huvudman. I Malmöhus län har emellertid kommu-

nerna och landstinget kommit överens om att endast landstinget och Malmö kommun

skall vara huvudman.

 Ändringarna är av två slag. För det första bör det ges möjlighet för

kommunerna och landstinget att komma överens om att ett regionförbund skall

kunna vara huvudman för den kollektiva persontrafiken i Kalmar län respektive

Skåne län i stället för nuvarande huvudmän. Detta kan ske genom en hänvisning i

lagen (1978:438) om huvudmannaskap för viss kollektiv persontrafik till den

föreslagna lagen om försöksverksamhet med regionförbund i Kalmar län och Skåne

län. En sådan frivillig överföring av ansvaret skall vara möjlig fr.o.m. den 1

juli 1997.

 Den andra ändringen föranleds av att Kristianstads län och Malmöhus län upphör

vid årsskiftet 1996/97. Även om kommunerna och landstingen i de båda länen

kommer överens om att föra över ansvaret för kollektivtrafiken till ett

regionförbund måste ändringar vidtas i huvudmannaskapslagen. Ändringarnas

omfattning kan däremot diskuteras.

 Som en följd av bildandet av Skåne län skulle exempelvis en ändring behöva

göras i 5 § beträffande parternas inflytande över verksamheten. I denna fråga

gäller helt olika förhållanden för Kristianstads och Malmöhus län. Väsentliga

skillnader finns också när det gäller tillämpningen av 6 §, som reglerar

fördelningen mellan kommunerna och landstinget av underskottet i verksamheten.

Om bestämmelserna ändras så skulle de bara vara i kraft från den 1 januari 1997

till utgången av år 1998.

 Fr.o.m. den 1 januari 1999 finns det bara ett landsting i Skåne län.

Landstinget blir då också enligt lagen om försöksverksamhet med ändrad regional

ansvarsfördelning ett regionalt självstyrelseorgan. Detta talar för att man

under denna korta övergångsperiod inte bör ändra i organisationen för

kollektivtrafiken. Förslaget till lagändring innebär således att, i det ny-

bildade Skåne län, ansvaret för den kollektiva persontrafiken till utgången av

år 1998 skall utövas enligt de bestämmelser som vid utgången av år 1996 gällde

för Kristianstads län och Malmöhus län, såvida inte kommunerna och landstingen

kommer överens om att föra över ansvaret för trafiken till ett regionförbund.

 Regeringen anser det naturligt att det i Skåne blir landstinget som bör vara

huvudman för den kollektiva persontrafiken från 1999. Lagstiftningen innebär

dock att även landstinget tillsammans med samtliga kommuner i länet kan vara

huvudman. Det bör vara en demokratisk process i länet som leder fram till ett

beslut om vilken huvudmannaskapslösning som bör väljas.

 Fr.o.m. den 1 januari 1999 bör således landstinget i Skåne län, ensamt eller

tillsammans med samtliga kommuner i länet, vara huvudman för den kollektiva

persontrafiken i länet.

6.2.5 Fördelning av kulturpolitiska medel

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: I de tre län som omfattas av försökslagen |

| överförs uppgiften att fördela statsbidrag för regional kultur- |

| verksamhet från Statens kulturråd till de regionala |

| självstyrelseorganen från den 1 juli 1998. Vissa villkor bör |

| därvid föreskrivas för att säkerställa att nationella |

| kulturpolitiska mål och åtgärder beaktas vid bidragsgivningen. |

--------------------------------------------------------------------

 Regionberedningens förslag: Regionberedningen har föreslagit att det regionala

utvecklingsprogrammet bör innefatta en strategi för den samlade regionala

kulturella utvecklingen. För att kunna förverkliga denna strategi bör

landstinget få befogenhet att fördela statliga medel till regional och lokal

kulturverksamhet.

 Remissinstanserna: Statens kulturråd avstyrker Regionberedningens förslag att

statliga bidrag till lokala och regionala kulturinstitutioner skall läggas på

landstingen. Dagens kulturpolitik bygger på ett delat ansvar för kulturstödet.

De statliga bidragen till lokala och regionala kulturinstitutioner är ett av de

viktigaste instrumenten för en nationell kulturpolitik. Kulturrådet finner det

dock värdefullt att landstingens utvecklingsansvar på kulturområdet förstärks.

Riksantikvarieämbetet avstyrker beredningens förslag att föra över statliga

bidrag för kulturmiljövård, t.ex. bidrag till länsmuseerna, från länsstyrelserna

till landstingen. Ämbetet anser det olämpligt att skilja utvecklingsansvaret

från myndighetsutövningen på så sätt som Regionberedningen föreslår.

Skälen för regeringens förslag

Nuvarande ordning

Totalt sett svarar kommuner och landsting för cirka 55 procent av de offentligt

finansierade kulturinsatserna. Staten har ansvaret för en övergripande

kulturpolitik och stödjer finansiellt främst centrala och rikstäckande

verksamheter. Statens stöd till regionala och lokala kulturinstitutioner utgör

cirka en sjättedel av de statliga kulturanslagen. Staten lämnar bidrag till

bl.a. följande kulturverksamhet på regional nivå. Till de regionala museerna och

till regionala och lokala teater-, dans- och musikinstitutioner utgår

statsbidrag under förutsättning att de även får bidrag från kommun eller

landsting. Staten lämnar också bidrag till utvecklingsverksamhet inom

kulturområdet. Bidrag lämnas också till regional musikverksamhet och bidragens

fördelning på respektive bidragsmottagare på detta område fastställs genom

årliga förhandlingar mellan staten och Landstingsförbundet. Statsbidrag utgår

också till regional biblioteksverksamhet (länsbiblioteken). Totalt uppgår

statsbidragen inom nämnda områden till knappt 900 miljoner kronor för en

tolvmånadersperiod.

 Regeringen fastställer vilka institutioner som är bidragsberättigade. Statens

kulturråd har huvudansvaret för fördelning av anslagna medel i enlighet med de

av regeringen fastställda målen för dessa medel.

Den närmare utformningen av regeringens förslag

Samhället har som en viktig uppgift att skapa goda förutsättningar för kulturell

verksamhet. Kulturen i dess olika former - konstarterna, kulturarvet, medierna

m.m. - är en viktig utvecklingsfaktor. Mot bakgrund av synpunkter som lämnats av

vissa remissinstanser i anledning av Kulturutredningens förslag Kulturpolitikens

inriktning (SOU 1995:84) finns skäl för att pröva nya former för

ansvarsfördelningen inom kulturområdet. Ett sådant försök bör ha sin

utgångspunkt i att samhällsansvaret för förverkligandet av ett regionalt

utvecklingsprogram, inklusive kulturell utveckling, i större utsträckning än

hittills bör åvila de förtroendevalda i regionen.

 Statens kulturråds uppgift att fördela statsbidragen till regionala

kulturinstitutioner bör enligt regeringens mening överföras till de nybildade

regionförbunden i Skåne och Kalmar län från och med den 1 juli 1998. Motsvarande

befogenhet ges Gotlands kommun från samma tidpunkt.

 Regeringen har i kulturpropositionen (prop. 1996/97:3) framhållit att en

analys bör ske av de krav som utifrån kulturpolitiska utgångspunkter skall

ställas på en försöksverksamhet med ändrad ansvarsfördelning vad gäller bidragen

till regionala och lokala kulturinstitutioner. Regeringen avser att genomföra en

sådan analys. Detta arbete bör ske i nära kontakt med de berörda länen. Av

analysen bör framgå hur de mål och riktlinjer som kulturpropositionen föreslagit

kan genomföras inom ramen för den förändrade beslutsordning som föreslås för de

aktuella försökslänen.

 Det är också angeläget att närmare analysera de villkor som skall gälla för de

regionala självstyrelseorganens fördelning av de statliga bidragen till

regionala kulturinstitutioner. Förbehåll för medlens användning bör t.ex. kunna

anges av regeringen för sådana utvecklingsåtgärder som har ett nationellt

kulturpolitiskt värde. Kulturinstitutionernas självständighet gentemot

bidragsgivarna är också en viktig aspekt som bör återspeglas i de villkor som

bör utformas rörande medlens disposition. Det kan t.ex. gälla frågor om skydd

för snabba förändringar i bidragsnivån. Vidare är det naturligt att staten

liksom hittills bör kunna ställa vissa krav på ekonomiska motprestationer från

kommunala och landstingskommunala huvudmän. Ansvaret för den del av

statsbidraget till regionala museer som avser ersättning för uppgifter inom

kulturmiljövården bör övervägas med beaktande av att nationella intressen skall

kunna hävdas.

 Förändringen i försökslänen innebär därför att ett antal ekonomiska frågor

behöver preciseras t.ex. vilka anslag och bidragsformer som bör omfattas av

förändringen och hur bidragen för försökslänen bör beräknas. Vidare behöver

regeringen utifrån kulturpolitikens nya inriktning utarbeta de villkor eller

föreskrifter som är nödvändiga för att nationella intressen skall tillgodoses.

Utgångspunkter för uppföljning och utvärdering av försöksverksamheten behöver

också preciseras.

 Regeringen avser att utarbeta de närmare regler som behövs för att förändra

beslutsordningen på sätt som svarar mot vad som nu har sagts. Regeringen

återkommer till riksdagen i nästa års budgetproposition med en redovisning av

hur anslags- och ansvarsfrågorna bör lösas.

6.2.6 Beslut om regionplaner

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Regionförbunden i Kalmar län och Skåne län |

| skall kunna utses till regionplaneorgan enligt plan- och |

| bygglagen (1987:10). I den mån det därutöver finns behov av |

| regionplanering i enlighet med bestämmelserna i plan- och |

| bygglagen (1987:10) är regeringen beredd att i varje särskilt |

| fall pröva frågan om att utse de regionala självstyrelseorganen|

| i försökslänen till regionplaneorgan. |

--------------------------------------------------------------------

 Regionberedningens förslag: Regionberedningen har föreslagit att de föreslagna

storlandstingen i Skåne och Västsverige genom lag skall utses att vara

regionplaneorgan liksom Stockholms läns landsting länge har varit det.

 Remissinstanserna: Några kommuner, bl.a. Klippans kommun, framhåller att något

regionplaneorgan inte bör tillskapas eftersom det urholkar det kommunala

planmonopolet.

 Skälen för regeringens förslag: I 7 kap. plan- och bygglagen (PBL) finns

bestämmelser om regionplanering som innebär att regeringen får utse ett

kommunalförbund till regionplaneorgan. För detta krävs att berörda kommuner inte

mer allmänt motsätter sig detta. Däremot får ett landsting inte utgöra ett

regionplaneorgan. Ett undantag har emellertid gjorts genom lagen (1987:147) om

regionplanering för kommunerna i Stockholms län. Genom lagen har landstinget i

Stockholms län utsetts till regionplaneorgan.

 I Stockholm upprättas regionplaner således genom beslut i landstinget. I

Göteborgsregionen har Göteborgsregionens kommunalförbund befogenhet att upprätta

regionplan. Regionberedningen har föreslagit att landstingen i de tre

storstadsområdena skall utgöra regionplaneorgan. Regionberedningens förslag

innebär att landstingen i storstadslänen obligatoriskt görs till

regionplaneorgan oavsett om berörda kommuner motsätter sig detta eller inte.

Regeringen är inte beredd att lägga fram förslag till en lag som innebär att det

kommunala planmonopolet delvis upphävs. Däremot är regeringen beredd att i varje

särskilt fall och i enlighet med reglerna i PBL, pröva frågan om

regionplaneorgan bör inrättas i försökslänen. En lagändring krävs i sådant fall

för det försökslän där landstinget utgör det regionala självstyrelseorganet. När

det gäller regionförbunden i Kalmar och Skåne län, som blir en typ av

kommunalförbund, bör redan nu klarläggas att de kan utses till regionplaneorgan.

6.2.7 Samverkan med olika parter

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Det regionala självstyrelseorganet skall |

| samverka med länets kommuner och landsting samt länsstyrelsen. |

| Sådan samverkan skall ske i alla frågor som berör regionens |

| utvecklingsansvar. Samråd bör även ske med företrädare för |

| organisationer och näringsliv i dessa frågor. |

--------------------------------------------------------------------

 Regionberedningens förslag: Regionberedningen har föreslagit att landstingen

skall ha en sammanhållande roll på det regionala planet inom områden som miljö,

kultur, turism, utbildning och forskning. Kommunerna skall dock behålla sitt

ansvar och sina uppgifter på lokal nivå.

 Remissinstanserna: Många remissinstanser, statliga myndigheter, landsting och

kommuner, framhåller nödvändigheten i ett bra samspel med kommunerna i de

regionala frågorna. Flera remissinstanser framhåller emellertid att

rollfördelningen behöver klargöras. Många kommuner avvisar en utveckling som kan

leda till att överkommuner bildas med ett oklart ansvar. Några kommuner

redovisar en oro för att samråd inte kommer att ske med kommunerna i viktiga

frågor. Några statliga myndigheter har i sina yttranden pekat på att

utredningens förslag kan leda till en mer komplicerad samverkanssituation för

att statliga intressen skall kunna hävdas i regionen.

 Skälen för regeringens förslag: Ett regionalt utvecklingsprogram kan komma att

beröra verksamheter som staten, kommuner och landsting svarar för. Berörda

myndigheter bör därför garanteras ett inflytande över planeringsarbetet och de

frågor som de berörs av i fråga om det regionala utvecklingsarbetet. Därför

föreslås i lagstiftningen ett obligatoriskt krav på samverkan med kommuner,

landsting, länsstyrelsen och övriga berörda statliga myndigheter. Formerna för

detta får avgöras i berörda län.

 Kravet på samverkan innebär inte att en huvudmans fulla ansvar för viss

verksamhet förändras. Ansvaret för genomförande av utvecklingsprogrammets olika

delar måste som tidigare sagts ligga på den eller de parter som har ansvaret för

berörd verksamhet.

 Förslaget till försöksverksamheten innebär inte att det sker någon förändring

av sådant huvudmannaskap som åvilar kommunerna enligt särskild lag.Om det skulle

visa sig att behov uppstår av att ändra ansvaret för i dag specialreglerad

verksamhet är regeringen beredd att, på ansökan av det regionala

självstyrelseorganet, pröva en förändrad ansvarsfördelning. Om en lagändring

skulle visa sig nödvändig får regeringen i sådant fall återkomma till riksdagen

med förslag.

 Inom det icke specialreglerade området, t.ex. kultur och fritid, har kommuner

och landsting i princip jämbördig kompetens. Inom dessa områden finns stora

möjligheter att samverka i den utsträckning som kommuner och landsting i

regionen finner det lämpligt.

6.3 Regionalt samverkansorgan i Kalmar län och Skåne län

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: För genomförande av försöksverksamheten i |

| Kalmar län och Skåne län bildas ett regionförbund inom respektive|

| län. |

| Regionförbundens verksamhet regleras i en särskild lag och för-|

| bunden ges offentligrättslig ställning. Medlemmar i ett förbund är|

| länets kommuner och landsting. Förtroendevalda från länets |

| fullmäktigeförsamlingar är valbara representanter från med- |

| lemmarna. |

| Regionförbundet ges kompetens att fatta beslut i de frågor som|

| överförs från staten inom ramen för försöksverksamheten. Härutöver får,|

| om medlemmarna i regionförbundet är överens om det, förbundet även|

| ha hand om kommunala angelägenheter. |

--------------------------------------------------------------------

 Regionberedningens förslag: Beredningen har föreslagit en uppgiftsöverföring

till landstingen. Förslag om försöksverksamhet med regionförbund finns i

betänkandet Västsverige och Skåne - regioner i förändring (SOU 1993:97).

Förslaget innebär att kommuner och landsting i Skåne och Västsverige skall bilda

regionförbund för regional samverkan. Förslaget innebär också att ett

regionförbund kan omfatta flera län.

 Remissinstanserna: Regionberedningens förslag om regionförbund har tidigare

remissbehandlats och en remissammanställning finns i departementspromemorian Ds

1994:110. Drygt 40 remissinstanser tillstyrker Regionberedningens förslag eller

lämnar det utan några väsentliga invändningar och ytterligare cirka 50

remissinstanser har en övervägande positiv inställning. 16 remissinstanser

tillstyrker med förbehåll eller är övervägande negativa. Drygt 60

remissinstanser avstyrker eller är klart negativa.

 De remissinstanser som är positiva pekar ofta på behovet av samverkan och en

regional nivå som kan fatta vissa övergripande beslut. Det finns vidare

yttranden som tar upp frågor i lagförslaget som rör frågan om obligatorisk

anslutning eller ej, valsystemets utformning, om regionförbundet skall bildas av

kommuner och landsting eller enbart kommuner, befogenheter och ansvar m.m.

 De som är mer negativa anför t.ex. att det inte finns behov av en ny

administrativ nivå, att uppgiftsfördelning mellan regional och lokal nivå blir

oklar och att förslaget ur demokratisynpunkt är bristfälligt.

 Skälen för regeringens förslag: Kommuner och landsting kan samverka i

kommunalförbund. Denna form av samverkan regleras genom en särskild lag,

kommunalförbundslagen (1985:894).

 Ett kommunalförbund är en från kommunerna och landstingen självständig

juridisk person. När kommuner eller landsting för över vissa verksamheter till

ett kommunalförbund övertar förbundet hela ansvaret för verksamheten. Som

regeringen har föreslagit i det föregående bör det utses regionala

självstyrelseorgan i Kalmar län och Skåne län och för dessa bör en lagstiftning

liknande kommunalförbundslagen införas. Reglerna måste dock anpassas till de

särskilda förhållanden som gäller för försöksverksamheten, t.ex. kan

bestämmelserna om hur den beslutande församlingen utses behöva anpassas till de

olika förutsättningarna i små och stora län om samtliga kommuner skall vara

medlemmar. Kommunalförbundslagens regler om utträde m.m. är inte heller

anpassade till de förutsättningar som måste gälla när långsiktiga beslut för en

hel region skall fattas. En mer ändamålsenlig reglering behöver därför skapas

för den planerade regionala försöksverksamheten i Kalmar län och Skåne län.

Regeringen föreslår därför en lag som enbart skall gälla regionförbunden i

Kalmar län och Skåne län. Vissa regler i kommunallagen (1991:900) bör göras

tillämpliga på regionförbundet. Det gäller exempelvis regler om ekonomisk

förvaltning, revision, laglighetsprövning m.m.

 Ledamöterna i ett regionförbunds fullmäktige bör väljas av samtliga berörda

kommuners och landstings fullmäktigeförsamlingar. Valbara bör vara ledamöter

eller ersättare i respektive fullmäktige. Medlemmarna i regionförbundet bör inte

kunna utträda under försöksperioden. Mandattiden anpassas till de allmänna valen

på så sätt att en första förkortad valperiod sträcker sig fram till och med den

31 december 1998. Nästa valperiod löper fram till och med den 31 december 2002.

 Regionförbundet bör ges formell beslutanderätt för de uppgifter som regleras

försökslagstiftningen. Härutöver bör, om landsting och kommuner som är medlemmar

i regionförbundet är överens om det, förbundet även få ha hand om angelägenheter

som ankommer på kommuner och landsting i länet.

 I Kalmar län bör ett regionförbund inrättas snarast efter det att den nya

lagstiftningen trätt i kraft och sedan verka under hela försöksperioden. I Skåne

län bör ett regionförbund också inrättas snarast efter det att den nya

lagstiftningen trätt i kraft. Regionförbundet i Skåne län föreslås vara

gemensamt för samtliga kommuner och de två landstingen. Det regionala

utvecklingsansvaret överförs den 1 januari 1999 från regionförbundet till

landstinget. Regionförbundet kan då avvecklas eller fortsätta med kommunala

angelägenheter som ett vanligt kommunalförbund.

6.4 Länsstyrelsens uppgifter och ledning i försökslänen

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning och förslag: Länsstyrelsen behåller |

| uppgifterna att verka för att statlig verksamhet i länet |

| samordnas och anpassas efter övergripande miljö- och |

| regionalpolitiska mål, samordna de olika sektorerna inom |

| länsstyrelsens ansvarsområde, följa upp och utvärdera olika |

| insatser i länet, vidta lämpliga åtgärder för länets utveckling samt|

| informera regeringen om tillståndet i länet. |

| I försökslänen leds länsstyrelsen av landshövdingen och någon ny|

| styrelse bör inte utses i Kalmar, Gotlands och Skåne län för tiden|

| efter den 1 januari 1998. Den särskilda lag om val av ledamöter |

| för Länsstyrelsen i Skåne län skall upphöra att gälla vid utgången av|

| år 1997. |

| Länsstyrelsen kan inrätta ett eller flera råd för att tillföra|

| verksamheten sakkunskap och samrådsmöjlighet. För vissa frågor kan|

| länsstyrelsen inrätta nämnder med beslutsrätt inom bestämda |

| ansvarsområden. |

--------------------------------------------------------------------

 Regionberedningens förslag: Regionberedningen har föreslagit att länsstyrelsen

bör vara ett renodlat statligt organ och att länsstyrelsen därmed inte bör ha en

av landstinget utsedd styrelse. Beredningen tar inte ställning till om

länsstyrelsen i sin förändrade roll bör ha en styrelse. Om en styrelse inrättas

bör den emellertid utses av regeringen.

 För att förtydliga länsstyrelsens roll föreslår beredningen att det i läns-

styrelseinstruktionen förs in en bestämmelse om länsstyrelsens ansvar för

samordning av statliga regionala insatser. Samtidigt bör bestämmelser i

länsstyrelseinstruktionen om länsstyrelsens ansvar för länets utveckling tas

bort.

 Remissinstanserna: Oavsett om beredningens huvudförslag tillstyrks eller

avstyrks är remissorganen överens med Regionberedningen om att ledamöterna i

länsstyrelsens styrelse bör utses av regeringen. Länsrätten i Stockholms län,

Glesbygdsverket och Kammarkollegiet tillstyrker Regionberedningens förslag att

avskaffa landstingsvalda ledamöter. Ett flertal länsstyrelser framhåller att det

även i fortsättningen bör finnas en styrelse. Länsstyrelsen i Malmöhus län

förordar att ledamöterna i lekmannastyrelsen utses av regeringen. Länsstyrelsen

förutsätter att de som rekryteras för ett sådant uppdrag är väl förtrogna med

länets förhållanden. Svenska Kommunförbundet betonar behovet av att

länsstyrelsen får rollen som en tydlig företrädare för staten på den regionala

nivån. En logisk följd härav är enligt Kommunförbundet att landstinget i

framtiden inte bör utse styrelseledamöterna i länsstyrelsen.

Skälen för regeringens bedömning och förslag

Nuvarande ordning

Länsstyrelsereformen år 1971 innebar bl.a. att länsstyrelsen försågs med en s.k.

lekmannastyrelse. Syftet var att länsstyrelsen därigenom skulle tillföras bättre

orts- och personkännedom än tidigare och att arbetet vid länsstyrelsen skulle få

en fastare lokal och regional förankring. Förutom landshövdingen, som alltid

varit självskriven ordförande, består styrelsen av 14 ledamöter, alla utsedda av

landstingen och de landstingsfria kommunerna.

 Till en början hade styrelsen möjlighet att delta i alla viktiga beslut. Men

under 1980-talets andra hälft snävades befogenheterna in, delvis som en följd av

den diskussion, som fördes i samband med riksdagens s.k. verksledningsbeslut år

1987. Från lekmannastyrelsens beslutsområde fördes därför bl.a. frågor om

disciplinansvar, tjänstetillsättningar och andra internadministrativa beslut.

För närvarande gäller att styrelsen enligt länsstyrelseinstruktionen skall

besluta om viktigare frågor om samhällsplaneringen och miljön, om regionala

utvecklingsinsatser, eller andra åtgärder som är betydelsefulla för länets

utveckling. Vidare skall styrelsen bl.a. besluta om viktigare frågor om

polisverksamheten, viktigare frågor om länsstyrelsens verksamhetsinriktning samt

frågor om att inrätta särskilda nämnder och fastställa deras ansvarsområde.

Styrelsen får överlåta till landshövdingen att besluta sådana föreskrifter som

inte är av principiellt slag eller annars av större vikt. Enligt

verksförordningen (1995:1322) skall styrelsen fatta beslut om myndighetens

årsredovisning, delårsrapport och anslagsframställning, åtgärder med anledning

av Riksrevisionsverkets rapporter m.m. samt om föreskrifter som riktar sig till

enskilda, kommuner eller landsting.

Regeringens överväganden

I försökslänen kommer länsstyrelsens övergripande ansvar för det regionala

utvecklingsarbetet att upphöra i enlighet med de förslag som tidigare

redovisats. Genom denna förändring försvinner konflikten i länsstyrelsernas

hittillsvarande dubbla roll, dvs. att vara regeringens företrädare i länet och

att samtidigt vara regionens företrädare inför statsmakterna.

 I försökslänen kan nu prövas en mer renodlad roll där länsstyrelsen kon-

centrerar sig på sin uppgift som sektorsövergripande förvaltningsmyndighet med

ett tydligt ansvar direkt mot regeringen. Detta kommer enligt regeringens

bedömning att ge bättre förutsättningar för länsstyrelsen att verka för att

nationella mål uppnås och att inom sina områden samordna den statliga

verksamheten i länet.

 För länsstyrelserna i försökslänen bör detta tydliggöras genom instruk-

tionsändringar i den riktning som Regionberedningen föreslagit. Regeringen avser

att besluta om sådana ändringar.

 Länsstyrelsen kommer dock att ha kvar övriga uppgifter som i dag framgår av

länsstyrelseinstruktionen och andra författningar. Länsstyrelsen bibehåller

bl.a. uppgifterna att med beaktande av fastställda nationella mål verka för att

statlig verksamhet i länet samordnas och anpassas efter de övergripande miljö-

och regionalpolitiska målen samt kravet på en långsiktigt god hushållning med

naturresurserna. Vidare skall länsstyrelsen samordna de olika sektorerna inom

länsstyrelsens ansvarsområde och därvid beakta de aspekter som är av betydelse

för den regionala utvecklingen, följa upp och utvärdera olika insatser i länet,

vidta lämpliga åtgärder för länets utveckling och informera regeringen om

tillståndet i länet.

 En viktig uppgift för länsstyrelsen kommer att vara att delta i och ge stöd

till det utvecklingsarbete som det regionala självstyrelseorganet svarar för.

Staten skall även i fortsättningen aktivt stödja regionalt utvecklingsarbete.

 Länsstyrelsens ledningsform bör reformeras i de län som deltar i för-

söksverksamheten med ändrad regional ansvarsfördelning. När det regionala

utvecklingsansvaret överförs till ett regionalt självstyrelseorgan kommer

länsstyrelsen i första hand att företräda staten. Regeringen anser att

länsstyrelsernas styrelse inte kan bibehållas på samma sätt som i dag. Det

skulle skapa en oklar ställning för de av landstinget utsedda ledamöterna i

länsstyrelsens styrelse. De skulle t.ex. få uppgiften att hävda statliga

intressen i förhållande till det regionala självstyrelseorganet. Med en fortsatt

styrning av länsstyrelsen från styrelsen via de av landstinget utsedda

ledamöterna skulle det inte i alla situationer vara trovärdigt att länsstyrelsen

i första hand skall tillgodose nationella statliga intressen.

 Regeringen anser därför att länsstyrelserna under försöksverksamheten inte bör

ha någon styrelse. Länsstyrelserna i Kalmar, Gotlands och Skåne län bör således

ledas av landshövdingen som under regeringen har det yttersta ansvaret för

verksamheten.

 Regeringen avser att göra en förändring i länsstyrelseinstruktionen för de

län, med undantag för Jämtlands län, som ingår i försöksverksamheten. De

nuvarande ledamöterna i länsstyrelsernas styrelse är förordnade till utgången av

år 1997. Instruktionen bör för dessa län ändras så att det framgår att styrelsen

avvecklas vid utgången av år 1997. Detta kommer också att innebära att

landstingen i dessa län inte skall utse ledamöter i dessa län enligt lagen

(1976:891) om val av ledamöter i länsstyrelsens styrelse.

 I Skåne län kommer styrelsen att vara utsedd för åren 1997 och 1998 med stöd

av lagen om val av ledamöter i styrelsen för Länsstyrelsen i Skåne län (prop.

1995/96:224, bet. 1996:97:BoU4). Denna lag bör upphöra att gälla vid utgången av

år 1997 och mandattiden för de valda ledamöterna och ersättarna bör avbrytas då.

 I Jämtlands län flyttas inga formella befogenheter från länsstyrelsen till det

regionala samverkansorgan som där bildats. Länsstyrelsens styrelse i Jämtlands

län bör därför behållas.

 Länsstyrelsen i försökslänen har ett fortsatt ansvar för en grupp viktiga

frågor som brukar hanteras som styrelseärenden, t.ex. polisfrågor. Regeringen

vill här peka på möjligheten att länsstyrelsen inrättar ett råd med en

rådgivande funktion eller en nämnd som även kan fatta beslut i denna grupp av

ärenden. Detta är redan i dag möjligt enligt länsstyrelseinstruktionen. Vad

gäller möjligheten att inrätta en beslutande nämnd ankommer detta i dag på

länsstyrelsens styrelse. När landshövdingen ensam leder länsstyrelsen bör

landshövdingen ha motsvarande befogenhet.

6.5 Resurser och finansiering

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: En ekonomisk reglering mellan staten och |

| berörda regionala självstyrelseorgan bör göras. |

--------------------------------------------------------------------

 Regionberedningens förslag: Regionberedningen har föreslagit att de resurser

som frigörs vid länsstyrelserna till följd av överföringen av vissa uppgifter

överförs från staten till landstingen.

 Remissinstanserna: Av de remissinstanser som yttrat sig över

Regionberedningens förslag på denna punkt har några länsstyrelser anfört att

dubbelarbete och merkostnader kan uppkomma för samhället om det regionala

utvecklingsansvaret överförs till landstingen. Flera landsting har anfört att

reformen skall vara kostnadsmässigt neutral för kommunsektorn, dvs. ekonomiska

resurser skall överföras för de uppgifter som kommunsektorn skall hantera. De

kommuner som är positiva till att det regionala utvecklingsansvaret överförs,

och som yttrat sig i frågan, framhåller vanligen att ekonomiska resurser för

verksamheten bör överföras från staten.

 Skälen för regeringens bedömning: När staten lägger över uppgifter på kommuner

eller landsting skall en ekonomisk reglering göras enligt den s.k.

finansieringsprincipen. De förslag som regeringen nu lägger fram för

försöksverksamhet innebär en sådan uppgiftsöverföring och en ekonomisk reglering

bör därför göras för de nya uppgifter som åläggs kommuner och landsting enligt

försökslagen. I den del försöksverksamheten därutöver medför en utökad samverkan

mellan kommuner och landsting i en region får eventuella kostnader åvila de

samverkande parterna i regionen.

 Det torde inte vara möjligt att på nuvarande stadium precisera vilka belopp

som skall regleras i respektive försökslän. Det bör därför vara regeringen som

beslutar om en sådan reglering i varje enskilt fall efter överläggningar med

berörda parter.

 Länsstyrelserna är den myndighet som påverkas mest av uppgiftsöverföringen. En

uppgiftsöverföring kan komma att påverka personalbehovet för länsstyrelsen men

omfattningen kan inte nu bedömas. För staten skall den ekonomiska regleringen

göras inom befintliga utgiftsramar. Regeringen avser att redovisa den ekonomiska

regleringen och anslagskonsekvenserna i budgetproposition för år 1998.

6.6 Uppföljning och utvärdering

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: En parlamentarisk kommitté bör tillkallas|

| för att följa och utvärdera försöksverksamheten. |

--------------------------------------------------------------------

 Skälen för regeringens bedömning: Den försöksverksamhet med ändrad regional

ansvarsfördelning som regeringen föreslår i denna proposition skapar nya

förutsättningar både för kommuner, landsting och statliga myndigheter inklusive

länsmyndigheter. Försöksverksamheten bör följas upp och utvärderas så att

erfarenheterna av försöksverksamheten kan läggas till grund för statsmakternas

ställningstagande om den regionala samhällsorganisationens långsiktiga

inriktning och struktur i god tid före de allmänna valen år 2002.

 Det pågår i flera län ett utvecklingsarbete för att hitta lämpliga sam-

arbetsformer mellan stat, landsting och kommuner. Regeringen ser positivt på

detta utvecklingsarbete och det är angeläget att även erfarenheter från denna

verksamhet tas tillvara.

 Enligt regeringens mening bör utvärderingen och arbetet med att utforma

förslag om den framtida regionala organisationen läggas på en parlamentarisk

kommitté.

7 Den statliga länsförvaltningen

7.1 Försöksverksamhet med vidgad samordnad länsförvaltning m.m.

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: En försöksverksamhet med vidgad samordnad |

| länsförvaltning genomförs i Gotlands län. Försöksverksamheten innebär|

| att länsarbetsnämnden och skogsvårdsstyrelsen inordnas i |

| länsstyrelsens organisation. |

| Regeringen kommer härutöver att överväga att tillkalla en |

| särskild utredare med uppgift att utreda och pröva |

| förutsättningarna för att inordna länsarbetsnämnderna i |

| länsstyrelserna. |

--------------------------------------------------------------------

 Regionberedningens förslag: Regionberedningen föreslår att skogsvårdsstyrelsen

förs in i länsstyrelseorganisationen. Verksamhetsgrenar som inte utgör

myndighetsutövning föreslås bolagiseras eller läggas över på skogsnäringen.

 Enligt Regionberedningen finns det däremot ingen anledning att föreslå att

uppgifter förs över från länsarbetsnämnden till länsstyrelsen eller att hela

nämnden integreras i länsstyrelsen.

 Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser är kritiska till förslaget att

inordna skogsvårdsstyrelserna i länsstyrelseorganisationen. Med hänvisning till

bl.a. brister och ofullständigheter i Regionberedningens material anser de att

förslaget inte kan ligga till grund för ett sådant beslut.

 De remissinstanser som yttrat sig i fråga om en överflyttning av läns-

arbetsnämnderna till länsstyrelserna biträder Regionberedningens bedömning att

de arbetsmarknadspolitiska frågorna även i fortsättningen skall hanteras av ett

självständigt statligt regionalt organ.

 Skälen för regeringens förslag: Regeringen anser att en mer samordnad

länsförvaltning behövs för att uppnå en förbättrad statlig samverkan och

effektivitet på regional nivå. Regeringen anser vidare att länsstyrelserna bör

ges en tydlig roll att vara regeringens företrädare i länet och att utvecklingen

mot en samordnad länsförvaltning bör fortsätta. Regeringen har i avsnitt 5

närmare utvecklat sin syn på behovet av en stark regional samordnad

statsförvaltning med möjligheter att göra avvägningar och samordna och följa upp

samhällets insatser för att nå bästa möjliga resultat.

 Regeringen har i avsnitt 6 föreslagit en försöksverksamhet med ändrad regional

ansvarsfördelning i ett antal län. Regeringen vill därigenom tillmötesgå det

intresse som finns i vissa län att pröva nya former för att stärka den

demokratiska förankringen.

 Enligt regeringens mening bör man också pröva nya former för att utöva den

statliga verksamheten på regional nivå i syfte att stärka den statliga

samordningen. Regeringen har en strävan att samordna verksamheter inom en samlad

länsförvaltning. Mot bakgrund av bl.a. krav på besparingar inom den statliga

förvaltningen, har inom flera sektorer strävandena vad gäller samordning fått

stå tillbaka till följd av krav på andra administrativa indelningsgrunder än

länsgränser. Behovet av samordning och samverkan inom den statliga sektorn ökar

dock, inte minst vad gäller initiativ, helhetssyn i agerandet samt uppföljning

och utvärdering.

 I proposition 1995/96:222 om vissa åtgärder för att halvera arbetslösheten

till år 2000 m.m. har regeringen framhållit att den kommunala självstyrelsen och

den decentralisering av beslut som skett under en längre tid också har gjort den

lokala och regionala nivån till betydelsefulla näringspolitiska aktörer.

 Till följd av de förändrade villkoren för tillväxt och sysselsättning har

regeringen i nämnda proposition därför särskilt betonat de ökade kraven på

helhetslösningar, där samverkan mellan olika aktörer på främst regional och

lokal nivå är en nödvändighet. Mot denna bakgrund har regeringen gett

landshövdingarna i uppdrag att tillsammans med berörda parter utarbeta förslag

till regionala och lokala åtgärder, för att åstadkomma ökad tillväxt och

sysselsättning.

 Länsarbetsnämnderna är betydelsefulla aktörer i den regionala sysselsätt-

ningspolitiken. De leder, samordnar och utvecklar arbetsmarknadspolitiken i

länet och har en etablerad samverkan med arbetsmarknadens parter. För att de

näringspolitiska och arbetsmarknadspolitiska insatserna på regional nivå skall

få full effekt, krävs att dessa samordnas. Statsmakternas beslut om ett ökat

kommunalt ansvar i genomförandet av de nationella arbetsmarknadspolitiska målen

har inneburit att länsarbetsnämndernas arbetsuppgifter förändrats och nu ligger

i linje med uppgifterna inom den samordnade länsförvaltningen.

 En försöksverksamhet, i vilken länsarbetsnämnderna inordnas i länsstyrelsens

organisation, kan ge värdefulla erfarenheter av hur samspelet mellan olika

politikområden som har betydelse för sysselsättningen kan utvecklas och stärkas.

 När det gäller skogsvårdsstyrelserna har regeringen ansett det vara angeläget

att den nya skogspolitiken får ett snabbt genomslag och har därför i årets

budgetproposition (prop. 1996/97:1, utgiftsområde 23) framhållit att

regionaliseringen av skogsvårdsstyrelserna bör fullföljas.

 Länsstyrelsen i Gotlands län har i en skrivelse till regeringen den 29 maj

1996 uttryckt önskemål om att få genomföra en försöksverksamhet med vidgad

samordnad länsförvaltning.

 Regeringen vill nu pröva möjligheterna att på försök vidga den samordnade

länsförvaltningen i Gotlands län genom att föra in länsarbetsnämnden och

skogsvårdsstyrelsen i länsstyrelsen. Det är av särskilt värde att förlägga en

försöksverksamhet till Gotlands län, eftersom försök med ändrad regional

ansvarsfördelning mellan stat och kommun föreslås där under samma tidsperiod.

Erfarenheter kan då vinnas av en mer samlad statlig regional förvaltning i ett

län, där arbetet bedrivs med delvis nya förutsättningar. Det är också med hänsyn

till Gotlands särställning som region lämpligt att inordna skogsvårdsstyrelsen i

den samordnade länsförvaltningen, trots den allmänna inriktning som regeringen

uttalat i budgetpropositionen.

 Försöket bör inledas den 1 januari 1998 och bedrivas så att det kan avslutas

den 31 december 2002.

 Som tidigare nämnts i avsnitt 6 avser regeringen att tillkalla en parla-

mentarisk kommitté med uppgift att följa och utvärdera försöksverksamheten med

ändrad regional ansvarsfördelning. Kommitténs uppdrag bör också omfatta den

föreslagna försöksverksamheten med utvidgad samordnad länsförvaltning i Gotlands

län.

 För att få ett bättre och mer fullständigt underlag för ett ställningstagande

till en utvidgad samordnad länsförvaltning överväger regeringen dessutom att

tillkalla en särskild utredare med uppgift att utreda och pröva

förutsättningarna att inordna länsarbetsnämnden i länsstyrelsen.

7.2 Länsstyrelsens länsexperter

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Länsstyrelseinstruktionen bör ändras i |

| syfte att göra systemet med länsexperter mer flexibelt. |

--------------------------------------------------------------------

 Skälen för regeringens bedömning: Riksdagens revisorer har i rapporten

samordnad länsförvaltning (1994/95:9) bl.a. behandlat frågan om länsexperter i

länsstyrelserna. Av rapporten framgår att revisorerna anser kravet på att

länsstyrelsen skall ha länsexperter verkar styrande för länsstyrelsernas

organisationsutformning och att regleringen därför kan ifrågasättas. Rapporten

överlämnades till bostadsutskottet.

 Riksdagen har med anledning av bostadsutskottets betänkande samordnad

länsförvaltning (1995/96:BoU5, rskr. 1995/96:154) gett regeringen till känna vad

utskottet anfört beträffande länsexperter. Tillkännagivandet innebär att

regeringen bör överväga om den nuvarande länsexpertfunktionen är den mest

ändamålsenliga.

 Regeringen har vid skilda tillfällen uttalat att några organisatoriska hinder

inte föreligger för olika lösningar när det gäller placeringen av länsexperter.

I 1992 års budgetproposition framhöll regeringen att det ankommer på respektive

länsstyrelse att avgöra på vilket sätt den inre organisationen skall utformas

för att tillgodose dels kravet på länsexperternas och därmed sakområdenas tyngd

i organisationen, dels en effektiv organisation som främjar ett tvärsektoriellt

arbetssätt. Av länsstyrelsernas yttranden över riksdagens revisorers rapport

framgår det att flertalet av länsstyrelserna vill att regeringen även i

fortsättningen reglerar länsexpertfunktionen och att de ser regleringen mer som

ett stöd för verksamheten än som ett hinder vid utformningen av organisationen.

 Länsstyrelsens roll är bl.a. att samordna och väga samman olika sektoriella

intressen. Det är viktigt att länsstyrelsen inom varje sektor är företrädd av

hög kompetens för att säkra de nationella målen och de sektorsspecifika

intressena på ett bra sätt. Regeringen ser länsexpertens funktionsansvar som

särskilt viktig. Länsexperterna utgör en förutsättning för en kompetent

bevakning av sektorn. De centrala verkens roll vid rekryteringen bidrar till att

förtroendet för länsstyrelsernas kompetens inom sektorn bibehålls.

 De farhågor som riksdagens revisorer gett uttryck för bör kunna undanröjas

genom att länsstyrelserna eftersträvar flexibla lösningar när det gäller

utnyttjandet av samtliga personella resurser inom länsstyrelserna.

 Enligt länsstyrelseinstruktionen har länsstyrelserna redan i dag möjlighet att

samverka med varandra i syfte att utnyttja resurserna effektivt och rationellt.

Det kan t.ex. vara tillfyllest att länsstyrelsen samverkar med en annan

länsstyrelse för att därigenom tillgodose kompetenskravet. Regeringen avser att

göra ytterligare förtydliganden om länsexpertfunktionen i

länsstyrelseinstruktionen.

 Regeringen prövar fortlöpande behovet av länsexperter i syfte att stärka eller

markera tyngdpunktsförskjutningar inom olika politikområden. I 1995 års

kompletteringsproposition redovisade regeringen bl.a. att kraven på reglering av

funktionen som utbildningsexpert skulle slopas till följd av att sakområdet

förändrats och tyngdpunkten förskjutits mot regionala utvecklingsfrågor, bl.a.

inom EG:s strukturfondsprogram (prop. 1994/95:150, bet. 1994/95:FiU120, rskr.

1994/95:454). Regeringen avser att även fortsättningsvis pröva behovet av

länsexperter.

7.3 Länsstyrelsen som överklagningsmyndighet

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Länsstyrelsen skall även i fortsättningen|

| vara instans för överklaganden i vissa förvaltningsärenden. |

--------------------------------------------------------------------

 Regionberedningens förslag: Regionberedningen föreslår att länsstyrelsens

överklagandefunktion förs över till länsrätten eller, om särskilda skäl talar

för det, till annan domstol. Förslaget är enligt beredningen i det närmaste

kostnadsneutralt.

 Remissinstanserna: Remissutfallet i denna fråga är splittrat. De domstolar som

yttrat sig i frågan tillstyrker förslaget. Domstolsverket avstyrker däremot

förslaget. Verket ifrågasätter beredningens slutsats beträffande de ekonomiska

konsekvenserna bl.a. med hänsyn till den väsentligt ökade arbetsbörda för

domstolarna som beredningens förslag skulle komma att medföra. Av de statliga

myndigheterna i övrigt tillstyrker Kammarkollegiet, medan Statskontoret,

Naturvårdsverket, Riksrevisionsverket och 16 länsstyrelser avstyrker förslaget.

Av de drygt 30 kommuner som tagit upp denna fråga tillstyrker hälften och

hälften avstyrker. Även Svenska Kommunförbundet avstyrker.

 Skälen för regeringens bedömning: Länsstyrelsen är sedan länge

överklagningsinstans för vissa kommunala och lokala statliga myndigheters

beslut. Vid omorganisationen av länsstyrelserna år 1971 fördelades

överklagningsärendena dels till länsstyrelserna, dels till särskilda

länsdomstolar, länsskatterätt och länsrätt, som var organisatoriskt knutna till

länsstyrelserna. År 1979 bröts domstolarna ut ur länsstyrelseorganisationen och

bildade en ny fristående allmän förvaltningsdomstol, benämnd länsrätt.

Åtskilliga överklagningsärenden från kommunala och lokala statliga myndigheter

kom emellertid att ligga kvar på länsstyrelsen.

 Vid bedömningen av Regionberedningens förslag utgår regeringen från den

övergripande syn på förvaltningsdomstolarnas roll och uppgifter som kommit till

uttryck i prop. 1992/93:100 bil. 3 och riksdagens beslut med anledning därav

(bet. 1992/93:JuU24, rskr. 1992/93:289). Denna syn innebär en principiell

ordning med länsrätt som första instans i de måltyper som prövas av

förvaltningsdomstolarna, men den behöver inte gälla för samtliga måltyper.

 Länsstyrelsens arbetsuppgifter rör olika sakområden. Den breda kompetens som

länsstyrelsen besitter inom olika områden har stor betydelse för handläggning

och beredning av överklagningsärenden. I vissa fall kan visserligen, som

Regionberedningen har påpekat, rollkonflikter uppstå. Dessa kan emellertid

oftast klaras ut, genom att överklagningsärenden hanteras av särskild juridisk

expertis som organisatoriskt är skild från tillsynsfunktionen. Därigenom

säkerställs att rollkonflikter och jävssituationer minimeras. Den nuvarande

ordningen innebär enligt regeringens mening tillräckliga garantier för att

objektiviteten upprätthålls.

 En följd av att länsstyrelsen i dag är första instans för vissa överklaganden

är att ärendena redan på ett tidigt stadium får en allsidig belysning, både

sakligt och rättsligt. Ett ärende är därför väl förberett för en eventuell

fortsatt process i domstol.

 I det här sammanhanget måste även kostnadsaspekterna beaktas. En

domstolsprövning är en förhållandevis dyrbar handläggningsform och en

uppgiftsöverföring enligt Regionberedningens förslag skulle innebära ökade

kostnader för staten.

 Vidare förutsätts i Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna

och de grundläggande friheterna att förvaltningsdomstolarna får ses som en

särskild rättssäkerhetsgaranti. Konventionen kräver dock inte domstolsprövning i

första instans. Det finns således inga hinder för att länsstyrelsen prövar

överklaganden med en fortsatt process i domstolar.

 Enligt regeringens uppfattning har länsstyrelsen även framdeles en viktig

funktion som instans för överklaganden. Regeringens bedömning är alltså att det

inte finns tillräckliga skäl att flytta överklagningsärenden från läns-

styrelserna till länsrätt eller annan domstol.

8 Författningskommentar

8.1 Förslaget till lag om försöksverksamhet med ändrad regional

ansvarsfördelning

Försökslän och tidsperiod

1 § Under tiden den 1 juli 1997 - 31 december 2002 skall det enligt

bestämmelserna i denna lag genomföras en försöksverksamhet med ändrad regional

ansvarsfördelning i Kalmar, Gotlands och Skåne län.

Förslaget har behandlats i avsnitt 6.1.

 Försöksverksamheten skall avslutas den 31 december 2002. Försöksverksamheten

omfattar bara de i lagen uppräknade länen.

 Någon uttrycklig rätt att utträda ur försöksverksamheten finns inte. Om något

försökslän inte längre önskar delta i försöksverksamheten får regeringen

överväga att föreslå riksdagen en lagändring.

Uppgifter som ingår i den ändrade ansvarsfördelningen

2 § I försökslänen skall ett regionalt självstyrelseorgan

 1. från och med den 1 juli 1997 från länsstyrelsen överta ansvaret för det

sektorsövergripande arbetet med att utarbeta en strategi för länets långsiktiga

utveckling enligt 7 § förordningen (1982:877) om regionalt utvecklingsarbete

(det regionala utvecklingsansvaret),

 2. från och med den 1 juli 1997 från länsstyrelsen överta befogenheten att

besluta om länstrafikplaner enligt förordningen (1991:1809) om rikstäckande

väghållningsplan, regionala väghållningsplaner och planer för

länstrafikanläggningar,

 3. från och med den 1 juli 1998 från Statens kulturråd överta befogenheten

att besluta om fördelningen av vissa statsbidrag till regionala

kulturinstitutioner, samt

 4. från och med den 1 januari 1998 besluta om användningen av vissa

regionalpolitiska och andra utvecklingsmedel.

 Regeringen får besluta att överföringen av en uppgift skall ske vid en senare

tidpunkt än vad som sägs i första stycket.

Förslaget har behandlats i avsnitt 6.2.

 Försöksverksamheten innebär bl.a. att det bildas nya kommunala organ. Vilka

det är framgår av 3 §. I Kalmar län och Skåne län skall det bildas

regionförbund. Dessa regleras i förslaget till lag om försöksverksamhet med

regionförbund i Kalmar län och Skåne län.

 Det regionala självstyrelseorganet är rättsligt sett ett kommunalt organ. De

statliga uppgifter som läggs över på självstyrelseorganen blir således kommunala

uppgifter. Enligt 8 kap. 5 § regeringsformen skall befogenheter och åligganden

för kommuner och landsting regleras i lag. Regleringen av försöksverksamheten

görs därför i denna lag.

 Länsstyrelsen har enligt förordningen (1990:1510) med länsstyrelseinstruktion

och enligt förordningen (1982:877) om regionalt utvecklingsarbete ett ansvar som

kan sammanfattas under begreppet regionalt utvecklingsansvar. I försökslänen

överförs detta ansvar till det regionala självstyrelseorganet i första stycket

punkt 1. Motsvarande befogenhetsinskränkning för länsstyrelsen regleras av

regeringen i berörda förordningar. I 5 § denna lag görs en precisering av det

regionala självstyrelseorganets utvecklingsansvar.

 Länsstyrelsernas befogenhet att besluta om länstrafikplaner överförs i punkt 2

till det regionala självstyrelseorganet. De befogenheter som överförs motsvarar

14 § och 18-22 §§ i förordningen (1991:1809) om rikstäckande väghållningsplan,

regionala väghållningsplaner och planer för länstrafikanläggningar. Beslut om

sådana planer fattas vart fjärde år och denna periodicitet kvarstår.

 Statens kulturråd fördelar vissa statsbidrag till regionala kultur-

institutioner i enlighet med vad riksdagen beslutar och regeringen anger i

regleringsbrev. Från och med den 1 juli 1998 och under resterande del av

försöksperioden avser regeringen att införa en förändrad beslutsordning som

innebär att det regionala självstyrelseorganet får beslutanderätten över de

medel som skall fördelas i respektive försökslän. Den närmare utformningen av

hur regleringen skall ske i denna del kommer att övervägas särskilt. Befogen-

heten att besluta om bidrag överförs i punkt 3 till det regionala själv-

styrelseorganet.

 Länsstyrelsen disponerar över vissa regionalpolitiska och andra utveck-

lingsmedel. Från och med budgetåret 1998 och senare under försöksperioden avser

regeringen att införa en förändrad beslutsordning som innebär att det regionala

självstyrelseorganet får beslutanderätten över de medel som skall fördelas i

respektive försökslän. Den närmare utformningen av hur regleringen skall ske i

denna del kommer att övervägas särskilt. Befogenheten att besluta om bidrag

överförs i punkt 4 till det regionala självstyrelseorganet. För verksamheten

skall gälla samma eller motsvarande föreskrifter för medlens användning som

gäller för de statliga myndigheter som i dag beslutar om dessa medel.

 I andra stycket ges regeringen en rätt att besluta att någon av de uppgifter

som anges i första stycket skall läggas över på det regionala själv-

styrelseorganet vid en senare tidpunkt än som i första stycket anges för

respektive uppgift. Om det under förberedelsearbetets gång skulle visa sig att

uppgiftsöverföringen i ett enskilt län inte kan ske vid den angivna tidpunkten

får regeringen besluta om en senare tidpunkt.

Regionala självstyrelseorgan som medverkar i försöksverksamheten

3 § Med regionalt självstyrelseorgan avses i denna lag

 1. i Kalmar län det regionförbund som bildas enligt lagen (1996:000) om

försöksverksamhet med regionförbund i Kalmar län och Skåne län,

 2. i Gotlands län Gotlands kommun, samt

 3. i Skåne län under tiden den 1 juli 1997 - 31 december 1998 det

regionförbund som bildas enligt lagen om försöksverksamhet med regionförbund i

Kalmar län och Skåne län och under tiden den 1 januari 1999 - 31 december 2002

landstinget.

Förslaget har behandlats i avsnitt 6.1.

 I paragrafen sägs vilket kommunalt organ som skall utgöra regionalt

självstyrelseorgan enligt denna lag.

 I Kalmar län skall från och med den 1 juli 1997 ett särskilt regionförbund

bildas enligt förslaget till lag om försöksverksamhet med regionförbund i Kalmar

och Skåne län. Detsamma gäller i Skåne län fram till dess att landstinget i det

nya Skåne län bildas den 1 januari 1999. Från och med denna tidpunkt och

försökstiden ut är det landstinget som är regionalt självstyrelseorgan. I

Gotlands län är under hela försöksperioden kommunen regionalt

självstyrelseorgan. För verksamheten i landstinget i Skåne län och Gotlands

kommun gäller kommunallagen i vanlig ordning.

4 § Skåne läns landsting får besluta att landstingsfullmäktige och

landstingsstyrelsen i stället skall betecknas regionfullmäktige och

regionstyrelsen.

 Vad som sägs i lag eller annan författning om landstingsfullmäktige och

landstingsstyrelsen gäller i sådant fall för regionfullmäktige och

regionstyrelsen.

Förslaget har behandlats i avsnitt 6.1.

 Landstinget i Skåne län kommer att genom regeringsbeslut bildas den 1 januari

1999. Landstinget kommer att från denna dag vara ett regionalt

självstyrelseorgan. Det sägs i 3 § 3.

 I 4 § första stycket ges landstinget i Skåne län en rätt att kalla full-

mäktigeförsamlingen för regionfullmäktige och styrelsen för regionstyrelse.

 I andra stycket klargörs att om landstinget väljer att byta beteckning på sin

fullmäktigeförsamling och sin styrelse innebär detta inte några ändringar i de

befogenheter eller åligganden landstinget har enligt lag eller annan

författning. När det i en författning således talas om landstingsfullmäktige

skall det för landstingsfullmäktige i Skåne län läsas som regionfullmäktige. Det

innebär heller ingen skyldighet för myndigheter eller enskilda att använda den

nya beteckningen.

 Det skall särskilt noteras att beteckningen regionfullmäktige inte kan

användas i samband med valet till fullmäktige i landstinget i Skåne län år 1998.

Skåne läns landsting kan inte besluta om ändrad beteckning förrän efter att

landstinget formellt bildats, dvs. den 1 januari 1999.

Det regionala utvecklingsprogrammet

5 § Det regionala utvecklingsansvaret omfattar uppgiften att utarbeta en

strategi för länets långsiktiga utveckling (regionalt utvecklingsprogram).

 Det regionala utvecklingsprogrammet skall

 1. innehålla en analys av utvecklingsmöjligheter och problem i länet,

 2. ange de långsiktiga målen för länets utveckling,

 3. redovisa vilka åtgärder som bör vidtas för att målen skall nås,

 4. särskilt redovisa vilka prioriteringar som är nödvändiga för att förbättra

tillväxt, sysselsättning och den inomregionala balansen,

 5. redovisa hur olika parter förväntas medverka i programmets genomförande,

samt

 6. översiktligt redovisa hur insatserna skall finansieras.

Förslaget har behandlats i avsnitt 6.2.1.

 I paragrafen regleras skyldigheten att utarbeta ett regionalt utvecklings-

program och dess innehåll. Det åligger det regionala självstyrelseorganet att

utarbeta ett regionalt utvecklingsprogram. Ett sådant utvecklingsprogram skall

utarbetas så snart som möjligt efter det att försöksverksamheten startat i

respektive län. Det är av stor vikt att erfarenheter kan dras under

försöksperiodens gång. I lagen anges dock inte någon tidsgräns för när

utvecklingsprogrammet skall vara utarbetat och antaget.

 Utvecklingsprogrammet skall vara långsiktigt, vilket i detta sammanhang

innebär en tidsperspektiv om fem till tio år.

 Vilka verksamhetsområden som skall ingå i det regionala utvecklingsprogrammet

regleras inte i lagen. I avsnitt 6.2.1 sägs dock att innehållet i första hand

bör inriktas på områden som stimulerar tillväxt och sysselsättning och som har

betydelse för näringslivets struktur och utveckling. En förutsättning för att

utvecklingsprogrammet skall få en reell betydelse för länets utveckling är att

länets berörda myndigheter står bakom det.

 Det regionala utvecklingsansvaret innefattar ett ansvar för att utarbeta ett

regionalt utvecklingsprogram. Lagen reglerar däremot inte vem som har ansvar för

att programmet genomförs. Detta ansvar åvilar i många fall statliga myndigheter,

kommuner, näringsliv eller andra intressenter, var och en för sig eller

gemensamt. Det regionala självstyrelseorganet svarar själv endast för

genomförandet i de delar som berörs av verksamhet som sköts av organet.

Samverkan och samråd

6 § Det regionala självstyrelseorganet skall samverka med länets kommuner och

landsting samt med länsstyrelsen och övriga berörda statliga myndigheter.

Förslaget har behandlats i avsnitt 6.2.7.

 I paragrafen regleras den obligatoriska samverkan som vid utarbetandet av

utvecklingsprogrammet skall ske mellan de kommunala och statliga organ och

myndigheter som finns i länet. Syftet är att åstadkomma en samsyn på länets

utveckling och på så sätt borga för att planerna efterlevs.Formerna för

samverkan regleras inte. De måste anpassas efter vad som i varje särskilt fall

är ändamålsenligt. Det förutsätts dock att det förs en löpande dialog när

programmet arbetas fram.

7 § Det regionala självstyrelseorganet bör samråda med företrädare för berörda

organisationer och näringslivet i länet.

Förslaget har behandlats i avsnitt 6.2.7.

 Med tanke på det regionala utvecklingsprogrammets inriktning mot tillväxt,

näringsliv och arbetsmarknad är det både önskvärt och naturligt att också

företrädare för berörda organisationer och näringslivet deltar i arbetet med att

utarbeta det regionala utvecklingsprogrammet och att samråd sker inför beslut.

 Det samråd som regleras här är till skillnad från samverkansansvaret i 6 §

inte obligatoriskt. Formerna för samråd bör avgöras av det regionala

självstyrelseorganet.

Statliga myndigheter och det regionala utvecklingsprogrammet

8 § Ett fastställt regionalt utvecklingsprogram skall beaktas av alla statliga

myndigheter som bedriver verksamhet i länet.

 Länsstyrelsen och övriga statliga myndigheter skall inom sina

verksamhetsområden lämna det regionala självstyrelseorganet det biträde som det

behöver för det regionala utvecklingsarbetet. De skall också löpande informera

det regionala självstyrelseorganet om pågående och planerade verksamheter som

har betydelse för länets utveckling.

Förslaget har behandlats i avsnitt 6.2.1.

 I paragrafen regleras vilken verkan det regionala utvecklingsprogrammet har.

Ett fastställt regionalt utvecklingsprogram skall enligt första stycket beaktas

av berörda statliga myndigheter. Begreppet beakta innebär inte att berörda

statliga myndigheter binds i sitt eget beslutsfattande. Det ligger dock i sakens

natur att en berörd statlig myndighet skall ha starka skäl att inte följa

programmet. Sådana skäl kan exempelvis föreligga om programmet strider mot

nationella intressen eller ekonomiska restriktioner för berörd myndighet.Alla

statliga myndigheter med verksamhet som berör länet omfattas av bestämmelsen,

inte bara de i länet lokaliserade myndigheterna. I praktiken kommer även vissa

centrala myndigheter som t.ex. NUTEK att beröras av bestämmelsen.

 Statliga myndigheter åläggs i andra stycket en skyldighet att biträda det

regionala självstyrelseorganet. I lagen anges inte vilket biträde som skall ges

eller i vilken form. Detta får anpassas till de regionala förutsättningarna.

Biträde skall dock lämnas i frågor som ligger inom respektive myndighets

verksamhetsområde och som ryms inom de resursramar som kan avsättas för

verksamheten. Något rätt till mer omfattande biträde med större utredningar,

sekretariat m.m. avses inte.

 Kommunerna är inte heller formellt bundna att vidta vissa åtgärder för att

genomföra utvecklingsprogrammet. Även i denna del utgår regeringen från att den

obligatoriska samverkan som regleras i 6 § skall borga för samsyn.

Bemyndigande

9 § Regeringen får meddela de ytterligare föreskrifter som behövs för

genomförandet av försöksverksamheten.

Förslaget har behandlats tidigare i avsnitt 6.2.2, 6.2.3 och 6.2.5.

 Vid ett genomförande av försöksverksamheten krävs som tidigare nämnts att

vissa av de nu gällande författningarna ändras. De lagtekniska förändringar som

behöver göras för att genomföra försöksverksamheten ligger i huvudsak inom

regeringens normgivningskompetens. Det kan dock visa sig att det finns ett behov

av att meddela föreskrifter om själva genomförandet av försöksverksamheten.

Genom bemyndigandet ges regeringen rätt att inom de ramar som finns i 8 kap.

regeringsformen meddela sådana föreskrifter även i de fall de innehåller

befogenheter eller åligganden för de i försöksverksamheten ingående kommunerna

och landstingen eller för de regionala självstyrelseorganen.

 Uppkommer behov av att förändra former, inriktning, omfattning och annat som

inte ryms inom försökslagens ram får i stället frågan om lagändring föreläggas

riksdagen.

Ikraftträdandebestämmelsen

Lagen träder i kraft den 1 juli 1997 och gäller till utgången av år 2002, då

försöksverksamheten skall avslutas.

8.2 Förslaget till lag om försöksverksamhet med regionförbund i Kalmar län och

Skåne län

Inledande bestämmelser

Regionförbund

1 § Kommuner och landsting i Kalmar län och Skåne län skall bilda

regionförbund för samverkan inom respektive län för att genomföra

försöksverksamheten enligt lagen (1996:000) om försöksverksamhet med ändrad

regional ansvarsfördelning.

 Samtliga kommuner och landsting i länet skall vara medlemmar i

regionförbundet.

2 § Om medlemmarna i regionförbundet är överens om det, får de även överlämna

vården av kommunala angelägenheter till regionförbundet.

3 § Regeringen får utse ett regionförbund till regionplaneorgan enligt 7 kap.

plan- och bygglagen (1987:10).

4 § Om regionförbundet har hand om kommunala angelägenheter som det finns

särskilda bestämmelser om, skall bestämmelserna gälla för förbundet.

I 1 § första stycket sägs att kommuner och landsting inom respektive län i Skåne

och Kalmar skall bilda regionförbund för att genomföra försöksverksamheten

enligt lagen (1996:000) om försöksverksamhet med ändrad regional

ansvarsfördelning. Detta är förbundets huvuduppgift.

 Av lagen om försöksverksamhet med ändrad regional ansvarsfördelning framgår

bl.a. följande. Regionförbundet är ett regionalt självstyrelseorgan.

Regionförbundet i Kalmar län skall ha ansvaret för försöksverksamheten under

hela försöksperioden, dvs. under tiden den 1 juli 1997 - 31 december 2002. I

Skåne län kommer försöksverksamheten däremot att handhas av regionförbundet bara

under tiden den 1 juli 1997 - 31 december 1998. Därefter övergår ansvaret till

det nybildade Skåne läns landsting.

 I andra stycket slås fast att samtliga kommuner och landsting skall ingå i

regionförbundet. Inom försöksverksamhetens ram kommer det att fattas långsiktiga

beslut inom ett län. Det är därför av stor vikt att samtliga kommuner och

landsting inom länet medverkar under hela försöksperioden. Någon utträdesrätt

har således inte medgetts förbundsmedlemmarna.

 I 2 § sägs att regionförbundet även får ta över kommunala angelägenheter. För

att kunna genomföra detta måste emellertid förbundsmedlemmarna vara överens.

 Med kommunala angelägenheter avses såväl uppgifter som ligger inom kommunernas

och landstingens allmänna kompetens som uppgifter inom det specialreglerade

området. Exempel på områden som är möjliga att föra över till ett regionförbund

är kulturverksamhet och räddningstjänst. En uppgift som lämnas över till ett

regionförbund behöver inte vara gemensam för medlemmarna. Uppgift som lämnas

över måste givetvis ligga inom den överlämnande kommunens eller landstingets

kompetens.

 Regeringen har i avsnitt 6.2.6 föreslagit att det bör finnas en möjlighet för

regeringen att utse ett regionförbund till ett regionplaneorgan. Denna möjlighet

framgår av 3 §.

 I 4 § regleras det fall när regionförbundet har hand om specialreglerade

uppgifter. I sådana fall skall de särskilda bestämmelserna för kommuner eller

landsting även gälla för regionförbundet. Regleringen avser både obligatoriska

och frivilliga uppgifter.

Beslutande församling m.m.

5 § I regionförbundet skall det som beslutande församling finnas ett

förbundsfullmäktige.

6 § Förbundsfullmäktige skall tillsätta en förbundsstyrelse för beredning och

verkställighet.

7 § Förbundsfullmäktige får tillsätta de nämnder och andra organ som utöver

styrelsen behövs för att fullgöra regionförbundets uppgifter.

8 § Förbundsfullmäktige får uppdra åt förbundsstyrelsen eller någon annan

nämnd att i fullmäktiges ställe besluta i ett visst ärende eller en viss grupp

av ärenden.

 Ärenden som avses i 3 kap. 9 § första stycket kommunallagen (1991:900) eller

som enligt lag eller annan författning skall avgöras av kommunfullmäktige eller

landstingsfullmäktige får dock inte delegeras till förbundsstyrelsen eller annan

nämnd.

I 5 § anges att det skall finnas ett förbundsfullmäktige som beslutande

församling. Det är således endast fullmäktigeförsamlingen som har egen formell

beslutanderätt i regionförbundet. Av 6 § framgår att fullmäktige skall tillsätta

en förbundsstyrelse för beredning och verkställighet.

 I denna lag har förbundsmedlemmarna fått stor frihet att bestämma om

regionförbundets organisation. Det ställs endast krav på att det skall finnas en

beslutande församling och ett organ som svarar för beredning och verkställighet.

I övrigt får regionförbundet själv bestämma om sin organisation. I 7 § sägs

därför att förbundsfullmäktige får tillsätta de nämnder och andra organ som

utöver styrelsen behövs för att fullgöra regionförbundets uppgifter.Om

regionförbundet tar över en kommunal angelägenhet som enligt 2 § får föras över

till förbundet kan förbundsfullmäktige således tillsätta en ansvarig nämnd för

att fullgöra denna angelägenhet. Tillsätter fullmäktige en nämnd kan

uppgiftsområdet för nämnden lämpligen anges i ett reglemente.Av 4 § följer då

också att de krav som ställs i speciallagstiftning på den nämnd eller de nämnder

som ansvarar för uppgifter även gäller för regionförbundet.

 I 8 § sägs att förbundsfullmäktige ges en möjlighet att delegera sin

beslutanderätt i ett visst ärende eller en viss grupp av ärenden till förbunds-

styrelsen eller någon annan nämnd. Beslutanderätt kan således inte delegeras

till annat organ än en nämnd. Bestämmelsen innebär att fullmäktige efter egen

bedömning skall avgöra i vilken omfattning delegering är möjlig.Den

begränsningen gäller dock att ärenden som avses i 3 kap. 9 § första stycket

kommunallagen (1991:900) eller som enligt lag eller annan författning skall

avgöras av kommunfullmäktige eller landstingsfullmäktige inte får bli föremål

för delegering. I 3 kap. 9 § kommunallagen anges

att fullmäktige beslutar i ärenden av principiell beskaffenhet eller annars av

större vikt för kommunen eller landstinget, främst ärenden som rör verksamhetens

mål och riktlinjer, budget, skatt och andra viktiga ekonomiska frågor m.m. Härav

följer att merparten av de frågor som ligger inom ramen för lagen om

försöksverksamhet med ändrad regional ansvarsfördelning bör falla utanför

möjligheten att delegera. Det bör dock även inom detta område vara möjligt att

kunna delegera vissa frågor av mindre vikt till förbundsstyrelsen eller en annan

nämnd.

Förbundsordning

9 § För regionförbundet skall det finnas en förbundsordning med närmare

bestämmelser om förbundet.

 Förbundsordningen skall fastställas av förbundsmedlemmarnas fullmäktige var

och en för sig.

10 § Förbundsordningen i gällande lydelse skall finnas tillgänglig hos

regionförbundet och dess medlemmar.

I 9 § första stycket sägs att det skall finnas en förbundsordning med närmare

bestämmelser om regionförbundet. Enligt andra stycket skall

förbundsordningen fastställas av förbundsmedlemmarnas fullmäktigeförsamlingar.

När förbundsordningen är fastställd av samtliga förbundsmedlemmar är

regionförbundet bildat och har rättskapacitet. Ändringar i förbundsordningen

skall ske på samma sätt, dvs. skall fastställas av samtliga medlemmar var och en

för sig.

 I 10 § sägs att förbundsordningen, inklusive ändringar i den, skall finnas

tillgänglig både hos regionförbundet och dess medlemmar. Bestämmelsen

tillgodoser allmänhetens och myndigheters behov av insyn i regionförbundets

verksamhet.

11 § Förbundsordningen skall ange

 1. regionförbundets ändamål, uppgifter och medlemmar,

 2. förbundets namn och dess säte,

 3. förbundets organisation samt organens befogenheter och inbördes

förhållanden,

 4. hur förbundsmedlemmarna skall vara representerade i förbundsfullmäktige,

 5. om förbundsmedlemmarna vill bestämma det, hur de skall vara representerade

i andra organ än förbundsfullmäktige,

 6. antalet ledamöter och ersättare i förbundsstyrelsen,

 7. vem som skall utfärda kungörelse om det första sammanträdet med

förbundsfullmäktige efter det att val av förbundsfullmäktige har ägt rum och

föra ordet där till dess ordförande har valts,

 8. att förbundsfullmäktige vid sitt första sammanträde efter det att val av

förbundsfullmäktige har ägt rum och för mandattiden bland ledamöterna skall utse

en ordförande och en eller flera vice ordförande,

 9. antalet revisorer och revisorsersättare och deras mandattid,

 10. om en förbundsmedlem skall ha rätt att väcka ärenden i för-

bundsfullmäktige,

 11. om det för beslut skall krävas kvalificerad majoritet i för-

bundsfullmäktige och för vilka ärenden detta skall gälla,

 12. om en förtroendevald hos en förbundsmedlem som inte är ledamot eller

ersättare i förbundsfullmäktige skall ha sådan yttranderätt på sammanträden som

sägs i 5 kap. 21 § kommunallagen (1991:900),

 13. om en förtroendevald hos en förbundsmedlem som inte är ledamot eller

ersättare i förbundsstyrelsen eller någon annan nämnd skall ha sådan närvarorätt

m.m. som sägs i 4 kap. 23 § kommunallagen,

 14. var förbundets kungörelser och andra tillkännagivanden skall anslås,

 15. förbundsmedlemmarnas andelar i förbundets tillgångar och skulder,

 16. grunderna för förbundsmedlemmarnas deltagande i kostnaderna för förbundets

verksamhet,

 17. förbundsmedlemmarnas styrning av och insyn i förbundets ekonomi och

verksamhet,

 18. ordningen för förbundets budgetprocess,

 19. ordningen för och förfarandet vid förbundets likvidation och upplösning,

 20. grunderna för skifte av förbundets behållna tillgångar, när förbundet

upplöses, samt

 21. hur tvister mellan förbundet och dess medlemmar skall lösas.

Paragrafen reglerar innehållet i förbundsordningen. De områden som anges i denna

paragraf kan med ett undantag (femte punkten) inte regleras på annat sätt än i

förbundsordningen.

 Enligt första punkten skall regionförbundets ändamål, uppgifter och för-

bundsmedlemmar anges i förbundsordningen. Den yttre ramen för regionförbundets

ändamål och uppgifter begränsas i 1-4 §§.

 Av andra punkten framgår att förbundets namn och den ort där det skall ha sitt

säte skall anges i förbundsordningen. Förbundets säte avgör bl.a. vilken domstol

som är rätt forum vid eventuella tvister.

 Tredje punkten. I fråga om regionförbundets organisation krävs endast att

förbundet skall ha ett regionfullmäktige som beslutande organ och en för-

bundsstyrelse för beredning och verkställighet (5 och 6 §§). Förbundsfullmäktige

har därutöver getts en möjlighet att tillsätta nämnder och andra organ (7 §).

Det är därför nödvändigt att i förbundsordningen reglera dels hur förbundet

skall vara organiserat, dels organens inbördes förhållanden och befogenheter.

 Fjärde punkten. Av 12 § andra stycket framgår att varje förbundsmedlem skall

ha minst en representant i förbundsfullmäktige. Medlemmarna har dock frihet att

närmare bestämma hur de skall vara representerade där (jfr 16 §).

Förbundsmedlemmarna kan t.ex. införa bestämmelser i förbundsordningen om att

kommunförbundet eller partiorganisationerna i länet får lösa frågan om

mandatfördelningen och hur många representanter varje medlem skall få.

 Femte punkten. Representationen i nämnder och övriga organ är frivillig att

lösa i förbundsordningen. Förbundsmedlemmarna kan således välja om de genom

regler i förbundsordningen önskar styra hur de skall vara representerade i dessa

organ eller om de vill ge förbundsfullmäktige frihet att lösa frågan. Även

representationen i presidier i förbundets organ kan bli föremål för styrning

enligt denna punkt.

 Enligt sjätte punkten skall antalet ledamöter och ersättare i förbunds-

styrelsen regleras i förbundsordningen. Dessa väljs sedan av förbunds-

fullmäktige.

 Enligt sjunde punkten skall förbundsmedlemmarna utse någon att utfärda

kungörelse om förbundsfullmäktiges första sammanträde. Detta skall framgå av

förbundsordningen. Här avses både de första sammanträdena som hålls efter det

att förbunden i Kalmar län och Skåne län bildats och det första sammanträde som

hålls i Kalmar län efter de allmänna kommunala valen år 1998.

 Av åttonde punkten framgår att förbundsordningen skall innehålla en be-

stämmelse om att förbundsfullmäktige skall utse en ordförande och minst en vice

ordförande vid sitt första sammanträde. Även valet av ordförande och vice

ordförande skall ske vid två tillfällen i enlighet med vad som sägs i anslutning

till sjunde punkten.

 Nionde punkten. I 32 § första stycket sägs att det är förbundsfullmäktige som

utser revisorerna och revisorsersättarna men att förbundsmedlemmarna har getts

en frihet att bestämma antalet och mandattiden i förbundsordningen. Mandattidens

utgång bör anpassas till den tidpunkt revisorerna enligt 35 och 36 §§ skall avge

sina respektive revisionsberättelser, dvs. år 2003 i Kalmar län och år 1999 i

Skåne län. Bestämmelserna i 9 kap. 1 och 2 §§ kommunallagen om val av revisorer

och revisorsersättare ersätts av bestämmelserna i förbundsordningen.

 Tionde punkten. Om medlemmarna har bestämt att de skall ha rätt att väcka

ärenden i förbundsfullmäktige skall detta framgå av förbundsordningen (jfr 20 §

4). I annat fall finns inte någon sådan rätt.

 Elfte punkten. Av 5 kap. 43 § kommunallagen, som gjorts tillämplig på

förbundsfullmäktige genom 19 §, framgår att utgången i ett ärende skall

bestämmas genom enkel majoritet om inte något annat är särskilt föreskrivet. I

denna punkt föreskrivs att förbundsmedlemmarna kan bestämma att vissa frågor i

fullmäktige skall avgöras med kvalificerad majoritet. I förbundsordningen skall

det då framgå i vilka ärenden det krävs kvalificerad majoritet.

 I tolfte punkten regleras att även andra förtroendevalda hos medlemmarna än de

som är ledamöter i förbundsfullmäktige kan ges en möjlighet till insyn. Det är

inte givet att samtliga partier som finns representerade i samtliga medlemmars

fullmäktigeförsamlingar blir representerade i förbundsfullmäktige. För att ge

partier möjlighet till insyn och att kunna påverka förbundet kan medlemmarna

enas om att vidga kretsen med rätt att yttra sig i förbundsfullmäktige.

Medlemmarna har alltså möjlighet att generellt ge sina förtroendevalda utanför

förbundet yttranderätt i fullmäktige. Denna möjlighet skall i så fall införas i

förbundsordningen. Förbundsfullmäktige kan härutöver besluta att även andra än

ledamöter skall ha rätt att delta i överläggningarna (jfr 19 § och 5 kap. 21 §

kommunallagen).

 Enligt trettonde punkten kan även andra förtroendevalda hos medlemmarna som

inte dessutom sitter i förbundsstyrelsen eller en annan nämnd få närvarorätt vid

förbundsstyrelsens eller en viss nämnds sammanträden om detta framgår av

förbundsordningen (jfr 25 § och 4 kap. 23 § kommunallagen).

 Enligt fjortonde punkten skall det framgå i förbundsordningen på vilken eller

vilka av förbundsmedlemmarnas anslagstavlor som förbundets kungörelser och andra

tillkännagivanden skall anslås (jfr 21 §).

 Femtonde punkten behandlar förbundsmedlemmarnas andelstal. Medlemmarna skall i

förbundsordningen ange vilka andelar de har i förbundets tillgångar och skulder.

Andelstalen kan komma till användning vid upplösning av ett förbund eller om ett

förbund under löpande drift saknar tillgångar för att betala en skuld (jfr även

31 §).

 Enligt sextonde punkten skall förbundsordningen innehålla bestämmelser om hur

regionförbundets kostnader skall fördelas mellan medlemmarna.

Förbundsmedlemmarna kan komma fram till samma fördelning som gäller för

medlemmarnas andelar i förbundets tillgångar och skulder enligt femtonde

punkten.

 Sjuttonde punkten. Medlemmarna har stora möjligheter att välja hur de vill

styra regionförbundets verksamhet och ekonomi. Medlemmarna skall genom

föreskrifter i förbundsordningen ange vad som skall gälla. Exempelvis kan

medlemmarna meddela begränsningar i fråga om förbundets rätt att ta upp lån,

ingå borgen och andra förbindelser eller avsätta medel till fonder.

 Artonde punkten. Bestämmelserna i 8 kap. kommunallagen har genom 30 § gjorts

tillämpliga på regionförbund utom vad gäller 6, 8, 9, och 11 §§ angående

budgetprocessen. I förbundsordningen skall därför bl.a. regleras när budgeten

skall upprättas och fastställas.

 Enligtnittonde punkten skall frågan om regionförbundets likvidation och

upplösning regleras i förbundsordningen (jfr 38 §). Medlemmarna skall ange under

vilka omständigheter ett förbund skall likvideras och upplösas samt hur det

skall gå till.

 Tjugonde punkten. I samband med att regionförbundet upplöses skall dess

tillgångar delas upp mellan medlemmarna. Bestämmelser om hur detta skall ske

skall införas i förbundsordningen. Medlemmarnas andelar av förbundets tillgångar

framgår av förbundsordningen (jfr femtonde punkten).

 Tjugoförsta punkten avser sådana situationer som kan uppkomma om förbundet och

medlemmarna inte kan komma överens. Bestämmelser om hur tvister skall lösas

skall tas in i förbundsordningen.

Ledamöter och ersättare i förbundsfullmäktige

Val av ledamöter och ersättare

12 § Ledamöter i förbundsfullmäktige och ersättare för dessa skall väljas av

förbundsmedlemmarnas fullmäktige.

 Varje förbundsmedlem skall vara representerad i förbundsfullmäktige med minst

en ledamot och en ersättare. Antalet ersättare skall vara lika många som antalet

ledamöter.

13 § Föreskrifterna i lagen (1992:339) om proportionellt valsätt skall

tillämpas vid valet av ledamöter och ersättare i förbundsfullmäktige.

 Om ersättarna inte väljs proportionellt, skall det vid valet också bestämmas i

vilken ordning de skall kallas in till tjänstgöring.

14 § I Kalmar län skall antalet ledamöter i förbundsfullmäktige uppgå till 45,

varav 30 skall väljas av kommunerna och 15 av landstinget.

15 § I Skåne län skall antalet ledamöter i förbundsfullmäktige uppgå till 99,

varav 66 skall väljas av kommunerna och 33 av landstingen.

16 § Hur medlemmarna närmare skall vara representerade i förbundsfullmäktige

bestäms i förbundsordningen.

I dessa paragrafer finns bestämmelser om valsätt, antalet ledamöter och

ersättare samt hur förbundsmedlemmarna skall vara representerade i för-

bundsfullmäktige.

 Enligt 12 § första stycket skall ledamöter och ersättare i förbundsfullmäktige

väljas av medlemmarnas fullmäktigeförsamlingar. I lagen anges inte när valen

skall äga rum. Det får dock förutsättas att valen första gången äger rum i nära

anslutning till att förbundet har bildats. När det gäller valen till

förbundsfullmäktige i Kalmar län andra gången förrättas de i anslutning till de

kommunala valen år 1998. Jfr också 18 § där mandattiderna regleras.

 Det har bedömts som väsentligt att samtliga kommuner och landsting är

representerade i förbundsfullmäktige. Att så skall vara fallet framgår av andra

stycket.

 I 13 § första stycket anges att lagen (1992:339) om proportionellt valsätt är

tillämplig vid de val i förbundsmedlemmarnas fullmäktige där ledamöterna och

ersättarna i förbundsfullmäktige utses. Någon formell tillämpning av denna lag

torde dock knappast bli aktuell, eftersom det förutsätts att valen till

förbundsfullmäktige sker efter en politisk överenskommelse i regionen (jfr 16 §

och 11 § 4).

 Av andra stycket framgår att medlemmarnas fullmäktigeförsamlingar skall

bestämma i vilken ordning ersättarna skall kallas in till tjänstgöring om de

inte väljs genom proportionellt val.

 I 14 och 15 §§ regleras antalet ledamöter och ersättare i Kalmar respektive

Skåne län. Antalet ledamöter och ersättare har bestämts i samråd med företrädare

för de berörda parterna. I Kalmar län har antalet ledamöter

fördelats mellan länets 12 kommuner på så sätt att en ledamot har tillfallit

varje kommun per 10 000 invånare. För att inte få en ohanterligt

stor beslutande församling i Skåne län med 33 kommuner och två landsting fram

till utgången av år 1998 har det totala antalet ledamöter begränsats till 99.

 Utgångspunkten vid bestämmandet av det sammanlagda antalet ledamöter har varit

att få en hanterligt stor beslutande församling inom respektive län, att antalet

ledamöter skall bestämmas till ett udda tal samt att två tredjedelar av

ledamöterna skall väljas av kommunerna och en tredjedel av landstingen. En

effekt av denna fördelning blir att de största kommunerna kommer att vara

underrepresenterade i förbundsfullmäktige i förhållande till de mindre.

 Enligt 16 § får förbundsmedlemmarna själva bestämma hur de närmare skall vara

representerade i förbundsfullmäktige. Detta skall ske i förbundsordningen (jfr

11 § 4).

Valbarhet

17 § Valbar till ledamot eller ersättare i förbundsfullmäktige är den som är

ledamot eller ersättare i kommunfullmäktige eller landstingsfullmäktige i en

kommun eller ett landsting inom länet.

Av 17 § framgår att endast den som är ledamot eller ersättare i kommun- eller

landstingsfullmäktige inom respektive län kan väljas till ledamot eller

ersättare. Denna begränsning har gjorts mot bakgrund av föreskriften i 1 kap. 7

§ regeringsformen om att beslutanderätten i kommunerna skall utövas av valda

församlingar.

Mandattider

18 § När ledamöterna och ersättarna i förbundsfullmäktige väljs första gången

räknas mandattiden från valets förrättande till och med utgången av år 1998. I

förbundsfullmäktige i Kalmar län väljs ledamöterna och ersättarna för tiden

därefter för fyra år från och med den 1 januari 1999 av förbundsmedlemmarnas

nyvalda kommun- och landstingsfullmäktige.

 Den omständigheten att tjänstgöringstiden för ledamöter och ersättare i

förbundsmedlemmarnas fullmäktige upphör vid utgången av oktober månad det år då

val i hela riket till kommunfullmäktige och landstingsfullmäktige har ägt rum

medför inte att deras uppdrag som ledamot eller ersättare i förbundsfullmäktige

upphör före tjänstgöringstidens utgång.

I 18 § första stycket första meningen regleras mandattiden för ledamöterna och

ersättarna första gången de väljs. Av paragrafen följer även att valperioden

till viss del har anpassats till de allmänna valen år 1998. Mandattiden avser

tiden från valets förrättande till och med den 31 december 1998. I Skåne län

skall regionförbundet avvecklas efter den 31 december 1998 eftersom det

nybildade landstinget i länet därefter övertar ansvaret för försöksverksamheten.

Därför regleras i andra meningen endast val av ledamöter och ersättare i

förbundsfullmäktige i Kalmar län. (Jfr också 12 §.) Mandattiden sträcker sig

från och med den 1 januari 1999 till och med den dag försöksverksamheten enligt

lagen om försöksverksamhet med ändrad regional ansvarsfördelning är avslutad,

dvs. den 31 december 2002.

 Det faktum att tjänstgöringstiden för ledamöterna och ersättarna i

medlemmarnas fullmäktigeförsamlingar upphör i oktober månad valåren 1998 och

2002 innebär inte att tjänstgöringstiden i förbundsfullmäktige upphör vid samma

tidpunkt. Den upphör i stället vid årsskiftena 1998/99 respektive 2002/2003.

Detta framgår av andra stycket.

 Förbundsfullmäktiges arbetsformer

Kommunallagens tillämpning

19 § Utöver vad som anges i denna lag skall följande bestämmelser i

kommunallagen (1991:900) tillämpas på förbundsfullmäktige:

- 4 kap. 7-10 a §§ om uppdragets upphörande,

- 4 kap. 11-16 §§ och 18 § första stycket om ledighet från anställning,

ekonomiska förmåner och de förtroendevaldas initiativrätt,

- 4 kap. 19 och 20 §§ om omröstning och beslut,

- 4 kap. 22 § om reservation,

- 5 kap. 7-11 §§ om tidpunkt för sammanträdena och hur sammanträdena kungörs,

- 5 kap. 18-20 §§ om beslutförhet och jäv,

- 5 kap. 21 och 22 §§ om rätt och skyldighet för utomstående att medverka,

- 5 kap. 26-33 §§ om hur ärendena bereds,

- 5 kap. 36-45 §§ om bordläggning, om offentlighet och ordning vid sam-

manträdena samt hur ärendena avgörs, samt

- 5 kap. 57-61 §§ om protokollet.

Genom 19 § har delar av bestämmelserna i 4 och 5 kap. kommunallagen (1991:900)

gjorts tillämpliga på förbundsfullmäktige.

Ärenden i förbundsfullmäktige

20 § Ärenden i förbundsfullmäktige får väckas av

 1. förbundsstyrelsen och annan nämnd,

 2. ledamot genom motion,

 3. revisorerna, om ärendet gäller förvaltning som har samband med

revisionsuppdraget, eller

 4. om så har bestämts i förbundsordningen, fullmäktige eller styrelsen hos en

förbundsmedlem.

 Förbundsfullmäktige skall besluta i ärenden som har väckts enligt första

stycket.

 I 20 § första stycket, som motsvarar 5 kap. 23 § kommunallagen, anges vilka

som får väcka ärenden i förbundsfullmäktige (jfr 11 § 10). Att förbunds-

fullmäktige skall besluta i de ärenden som har väckts slås fast i andra stycket.

Tillkännagivande av justering av protokoll

21 § Senast andra dagen efter det att protokollet har justerats skall

justeringen tillkännages på minst en av förbundsmedlemmarnas anslagstavlor i

enlighet med vad som har bestämts i förbundsordningen. Av tillkännagivandet

skall det framgå var protokollet finns tillgängligt samt vilken dag det har

anslagits. Tillkännagivandet får inte tas bort från anslagstavlan före utgången

av den tid som gäller för överklagande enligt 10 kap. 6 § första stycket

kommunallagen (1991:900).

 Bevis om anslagsdagen skall tecknas på protokollet eller utfärdas särskilt.

 Tillkännagivandet skall även införas i de tidningar som avses i 5 kap. 10 §

kommunallagen.

Bestämmelsen i 21 §, som motsvarar 5 kap. 62 § kommunallagen, reglerar

tillkännagivandet om justering av förbundsfullmäktiges protokoll. Av 10 kap. 6 §

kommunallagen framgår att dagen för tillkännagivandet är utgångspunkt för

klagotidens utgång.

 Av 5 kap. 10 § kommunallagen följer att det är förbundsfullmäktige som

beslutar i vilka tidningar som tillkännagivandet skall införas.

Förbundsstyrelsen och övriga nämnder

Val av ledamöter och ersättare, mandattid

22 § Ledamöter och ersättare i förbundsstyrelsen väljs av förbundsfullmäktige

till det antal som har bestämts i förbundsordningen och för den tid som anges i

18 §.

 Ledamöter och ersättare i annan nämnd än förbundsstyrelsen väljs av

förbundsfullmäktige till det antal och för den tid som fullmäktige bestämmer,

varje gång dock längst till utgången av det år då val i hela riket till

kommunfullmäktige och landstingsfullmäktige har ägt rum.

23 § Föreskrifterna i lagen (1992:339) om proportionellt valsätt skall

tillämpas vid valet.

 Om ersättarna inte väljs proportionellt, skall det vid valet också bestämmas i

vilken ordning som de skall kallas in till tjänstgöring.

I paragraferna finns bestämmelser om valet av ledamöter och ersättare i

förbundsstyrelsen eller i en annan nämnd samt om valbarheten.

 I 22 § första stycket sägs att ledamöterna och ersättarna i förbundsstyrelsen

väljs av förbundsfullmäktige samt att förbundsmedlemmarna har getts frihet att i

förbundsordningen själva bestämma antalet ledamöter och ersättare. Valet till

förbundsstyrelsen skall ske dels efter de första valen av ledamöter i

fullmäktige i samband med att förbunden bildas, dels efter de allmänna kommunala

valen år 1998 då fullmäktiges nyvalda ledamöter har påbörjat sin tjänstgöring.

Av 18 § följer att mandattiden för ledamöterna och ersättarna i Kalmar län och

Skåne län sträcker sig från de första valens förrättande i samband med att

förbunden bildas till och med den 31 december 1998. Mandattiden för ledamöterna

och ersättarna i Kalmar län sträcker sig därefter från och med den 1 januari

1999 till och med den 31 december 2002.

 Enligt andra stycket skall även ledamöterna och ersättarna i annan nämnd än

förbundsstyrelsen väljas av förbundsfullmäktige. Antalet ledamöter och ersättare

samt mandattiden för dessa skall bestämmas av förbundsfullmäktige. Mandattiden

har dock begränsats till utgången av år 1998 och 2002 i enlighet med kommentaren

till första stycket.

 I 23 § första stycket sägs att lagen (1992:339) om proportionellt valsätt är

tillämplig vid förbundsfullmäktiges val av ledamöter och ersättare till

förbundsstyrelsen och annan nämnd. I lagens 2 § regleras under vilka förut-

sättningar valet skall vara proportionellt. Om ersättarna har valts

proportionellt skall de tjänstgöra enligt vad som föreskrivs i 25 § samma lag.

 I andra stycket sägs att förbundsfullmäktige skall bestämma i vilken ordning

ersättarna skall kallas in till tjänstgöring om de inte väljs genom

proportionellt val.

Valbarhet

24 § Valbar till ledamot och ersättare i förbundsstyrelsen eller annan nämnd är

den som fyller 18 år senast på dagen för valet och som är folkbokförd i en

kommun inom länet.

 Den som inte är svensk medborgare är valbar bara om han eller hon har varit

folkbokförd i Sverige den 1 november de tre åren närmast före valåret.

 Av 24 § följer att valbarheten, till skillnad från vad som gäller för leda-

möterna och ersättarna i förbundsfullmäktige, inte är begränsad till ledamöter

och ersättare i kommun- och landstingsfullmäktige inom respektive län. Valbar är

i stället var och en som uppfyller de allmänna valbarhetsvillkoren.

Kommunallagens tillämpning

25 § Utöver vad som gäller enligt denna lag tillämpas följande bestämmelser i

kommunallagen (1991:900) på förbundsstyrelsen och övriga nämnder:

- 4 kap. 8-10 a §§ om uppdragets upphörande,

- 4 kap. 11, 12 och 17 §§ och 18 § första stycket om ledighet från

anställning, ekonomiska förmåner och de förtroendevaldas initiativrätt,

- 4 kap. 19-21 §§ om omröstning och beslut,

- 4 kap. 22 § om reservation,

- 4 kap. 23 § om närvarorätt,

- 6 kap. 1 § första stycket och 2-6 §§ om styrelsens uppgifter,

- 6 kap. 7 § första och andra styckena och 8 § om nämndernas ansvar för

verksamheten,

- 6 kap. 11 § om antalet ledamöter och ersättare,

- 6 kap. 14 § om mandattider,

- 6 kap. 15 och 16 §§ om ordförande och vice ordförande,

- 6 kap. 18 § om tidpunkt för sammanträdena,

- 6 kap. 19 och 19 a §§ om närvarorätt för utomstående,

- 6 kap. 20-22 §§ om utskott och nämndberedningar,

- 6 kap. 23-26 §§ om beslutförhet och jäv, samt

- 6 kap. 28-32§§ om hur ärendena avgörs, protokollet, delgivning och

reglementen.

Delegering av ärenden inom en nämnd

26 § Bestämmelserna i 6 kap. 33-38 §§ kommunallagen (1991:900) om delegering av

ärenden gäller i tillämpliga delar för styrelsen och övriga nämnder.

Genom paragraferna tillämpas delar av bestämmelserna i 4 och 6 kap.

kommunallagen (1991:900) på förbundsstyrelsen och övriga nämnder.

Interpellationer och frågor

27 § Interpellationer och frågor skall avse ämnen som hör till

förbundsfullmäktiges, förbundsstyrelsens eller annan nämnds handläggning. De får

dock inte avse ärenden som rör myndighetsutövning mot någon enskild.

28 § Förbundsfullmäktige får besluta att ordföranden i förbundsstyrelsen eller

annan nämnd får överlåta besvarandet av en interpellation eller fråga till en

annan ledamot i förbundsstyrelsen eller en ledamot i en nämnd eller ett annat

organ som avses i 7 §.

29 § Utöver vad som föreskrivs i denna lag om interpellationer och frågor

gäller bestämmelserna i 5 kap. 50 och 51 §§, 52 § första stycket, 54 § första

stycket samt 55 och 56 §§ kommunallagen (1991:900).

Genom dessa paragrafer har kommunallagens regler om interpellationer och frågor

anpassats och gjorts tillämpliga på regionförbundet. Interpellationer och frågor

får ställas av ledamöterna i förbundsfullmäktige och skall riktas till

ordföranden i en nämnd, förbundsstyrelsen eller fullmäktigeberedning. Vidare får

fullmäktige besluta att ordföranden i förbundsstyrelsen eller annan nämnd får

överlåta besvarandet av en interpellation eller fråga till en annan ledamot i

förbundsstyrelsen eller ledamot i ett sådant annat organ som fullmäktige får

tillsätta enligt 7 §.

Ekonomisk förvaltning

30 § Vad som föreskrivs i 8 kap. kommunallagen (1991:900) om mål för den

ekonomiska förvaltningen, medelsförvaltningen, budgetens innehåll,

budgetprocessen, utgiftsbeslut under budgetåret, förbud mot pantsättning samt

räkenskapsföring och redovisning skall i tillämpliga delar gälla för ett

regionförbund.

 Föreskrifterna i 8 kap. 6, 8, 9 och 11 §§ kommunallagen om budgetprocessen

gäller dock inte för ett regionförbund. I stället gäller vad som anges i

förbundsordningen.

31 § Om regionförbundet saknar tillgångar för att betala en skuld, är

förbundsmedlemmarna skyldiga att fylla bristen. Varje medlem skall tillskjuta så

stor del av bristen som svarar mot medlemmens andel i skulden efter de grunder

som har bestämts i förbundsordningen.

Enligt 30 § första stycket gäller bestämmelserna i 8 kap. kommunallagen i

tillämpliga delar för regionförbundet. Exempelvis skall budgeten ha samma

innehåll som i en kommun eller ett landsting men med undantag för angivande av

skattesatsen.

 Kommunallagens bestämmelser om budgetprocessen skall dock bara tillämpas

delvis, vilket följer av andra stycket. Förbundsmedlemmarna har i stället getts

en frihet att meddela föreskrifter om budgetprocessen i förbundsordningen. Det

kan t.ex. gälla av vem och när budgetförslaget skall upprättas och när budgeten

skall fastställas. De bestämmelser i kommunallagen om budgetprocessen som gjorts

direkt tillämpliga är 8 kap. 10 § om att allmänheten har rätt att ta del av

budgetförslaget och 8 kap. 7 § om inlämnandet av budgetförslaget.

 Av 31 § framgår att förbundsmedlemmarna har ett ansvar för regionförbundets

skulder enligt de andelstal som har bestämts i förbundsordningen (jfr 11 § 15).

Om regionförbundet saknar tillgångar för att betala en skuld skall medlemmarna

därför skjuta till medel i förhållande till bristen. Någon skyldighet finns dock

inte för förbundsmedlemmarna att infria sin del av skulden direkt till

förbundets borgenär.

Revision

32 § Förbundsfullmäktige skall välja revisorer och revisorsersättare till det

antal och för den tid som har bestämts i förbundsordningen.

 Föreskrifterna i lagen (1992:339) om proportionellt valsätt skall tillämpas

vid valet.

 Om revisorsersättarna inte väljs proportionellt, skall det vid valet även

bestämmas i vilken ordning som de skall kallas in till tjänstgöring.

33 § Valbar till revisor eller revisorsersättare är den som är valbar enligt 24

§.

34 § Vad som föreskrivs i 9 kap. kommunallagen (1991:900) om revision skall i

tillämpliga delar gälla för ett regionförbund.

 Föreskrifterna i 9 kap. 1 och 2 §§ kommunallagen gäller dock inte för ett

regionförbund.

35 § Revisorerna i regionförbundet i Kalmar län skall under år 2003 till

fullmäktige i de kommuner och det landsting som har varit medlemmar i förbundet

lämna en berättelse om resultatet av den revision som avser verksamheten år

2002.

 Frågan om ansvarsfrihet för den som har varit ledamot eller ersättare i

förbundsstyrelsen, annan nämnd eller förbundsfullmäktigeberedning i

regionförbundet skall prövas av fullmäktige i den kommun eller det landsting som

valt ledamoten eller ersättaren.

 Fullmäktige skall vid sammanträde före utgången av år 2003 besluta om

ansvarsfrihet skall beviljas eller om någon åtgärd för att bevara kommunens

eller landstingets rätt skall vidtas.

36 § Revisorerna i regionförbundet i Skåne län skall under år 1999 till

fullmäktige i Skåne läns landsting lämna en berättelse om resultatet av den

revision som avser verksamheten år 1998.

 Fullmäktige i Skåne läns landsting skall vid sammanträde före utgången av år

1999 besluta om ansvarsfrihet skall beviljas eller om någon åtgärd för att

bevara landstingets rätt skall vidtas.

Enligt 32 § första stycket skall revisorer och revisorsersättare väljas av

förbundsfullmäktige. Antalet revisorer och revisorsersättare samt deras

mandattid skall regleras i förbundsordningen (jfr 11 § 9).

 I andra stycket anges att lagen (1992:339) om proportionellt valsätt är

tillämplig vid förbundsfullmäktiges val av revisorer och revisorsersättare. I

lagens 2 § regleras under vilka förutsättningar valet skall vara proportionellt.

Om revisorsersättarna har valts proportionellt skall de tjänstgöra enligt vad

som föreskrivs i 25 § samma lag.

 Av tredje stycket framgår att förbundsfullmäktige skall bestämma i vilken

ordning ersättarna skall kallas in till tjänstgöring om de inte väljs genom

proportionellt val.

 Valbar är den som uppfyller de allmänna valbarhetsvillkoren. Detta framgår av

33 §.

 Bestämmelserna i 9 kap. kommunallagen (1991:900) om revision görs tillämpliga

på regionförbundet med undantag för 1 och 2 §§ om val av revisorer och

revisorsersättare och deras mandattid samt antalet revisorer och

revisorsersättare, 34 §.

 Vidare framgår av 35 och 36 §§ när och till vem revisionsberättelsen skall

lämnas när förbunden har upphört samt vem som då skall pröva frågan om

ansvarsfrihet.

Likvidation och upplösning

37 § Regionförbundet i Kalmar län skall träda i likvidation efter utgången av

år 2002 och regionförbundet i Skåne län efter utgången av år 1998.

 Likvidationen verkställs av förbundsstyrelsen i egenskap av likvidator.

38 § Närmare bestämmelser om likvidation och upplösning meddelas i

förbundsordningen.

Bestämmelserna om regionförbundets likvidation och upplösning har förenklats i

jämförelse med motsvarande bestämmelser i kommunalförbundslagen (1985:894).

Förbundsmedlemmarna har i stället en skyldighet att själva bestämma om

förutsättningarna för och förfarandet vid förbundens likvidation och upplösning

i förbundsordningen.

Laglighetsprövning

39 § Bestämmelserna om överklagande i 10 kap. kommunallagen (1991:900) gäller i

fråga om ett beslut som har fattats av förbundsfullmäktige, förbundsstyrelsen

eller annan nämnd. Ett sådant beslut får överklagas såväl av varje kommun och

landsting som är medlem i förbundet som av deras medlemmar.

 Om länsrätten eller kammarrätten har upphävt ett beslut eller förbjudit att det

verkställs, får domstolens beslut även överklagas av regionförbundet, varje

kommun och landsting som är medlem i förbundet och av deras medlemmar.

I paragrafen behandlas rätten att få lagligheten av förbundsfullmäktiges,

förbundsstyrelsens eller en annan nämnds beslut prövad. Rätten att överklaga

tillkommer såväl varje kommun och landsting som är medlem i förbundet som deras

medlemmar. I de fall länsrätten eller kammarrätten har upphävt ett beslut eller

förbjudit att det verkställs tillkommer rätten att överklaga domstolens beslut

även regionförbundet.

Ikraftträdandebestämmelsen

Lagen träder i kraft den 1 juli 1997. Den har med hänsyn till att vissa åtgärder

enligt lagen skall vidtas även efter utgången av år 2002 inte tidsbegränsats.

Den får i stället upphävas när den inte längre behövs.

Sammanfattning av Regionberedningens slutbetänkande regional framtid (SOU

1995:27)

Regionberedningen överlämnade den 30 mars 1995 sitt slutbetänkande regional

framtid (SOU 1995:27). Förslagen innebär sammanfattningsvis följande:

Ansvarsfördelningen mellan staten och den kommunala självstyrelsen

Ansvaret för den regionala utvecklingen föreslås bli en självstyrelseuppgift

inom den nationellt beslutade politikens ramar. En konsekvens av detta blir att

vissa kompetensförskjutningar görs från länsstyrelserna till landstingen.

Ansvarsfördelningen i övrigt bedöms vara väl avvägd. Konkret innebär förslaget

bl.a. följande:

- Beslut om fördelningen av de regionalpolitiska stödmedlen inom regionerna

 bör fattas av landstingen i stället för av länsstyrelserna. En särskild

 samverkan bör etableras mellan landstingen och länsarbetsnämnderna.

- Landstingen i det nya Skåne och Västra Götalands län föreslås få samma

 uppgifter i fråga om regionplanering som Stockholms läns landsting har i

 dag.

- Landstingen bör genom offensiva åtgärder verka för en förbättrad miljö inom

 regionen.

- Landstingen föreslås få inflytande över de väginvesteringar som beslutas av

 Vägverkets väghållarregioner. Beslutanderätten i fråga om de nuvarande

 länstrafikanslagen bör föras över från länsstyrelserna till landstingen.

- Beredningen föreslår ingen ändring av nuvarande huvudmannaskap för den

 offentliga hälso- och sjukvården.

- Landstingen bör ha en viktig roll för samordningen och planeringen på

 utbildningsområdet. Landstingen bör i fortsättningen svara för de uppgifter

 på utbildningsområdet som nu åvilar länsstyrelserna.

- Ansvaret för den regionala kulturutvecklingen bör åvila landstingen. I detta

 bör bl.a. ingå att fördela statliga medel till regional och lokal

 kulturverksamhet.

- Turistfrågorna bör ingå som en viktig del i det regionala handlingsprogram

 som landstingen skall utarbeta.

- Uppgiften att vara regionens företrädare bör åvila landstinget.

Uppgiftsfördelningen inom den statliga sektorn

Regionberedningen har övervägt uppgiftsfördelningen inom den statliga sektorn.

Sammanfattningsvis framförs följande synpunkter och förslag:

- Staten bör även fortsättningsvis ha en regional samordnad organisation som

 bl.a. ansvarar för allmänna förvaltningsuppgifter, t.ex. tillståndsgivning

 samt uppföljning av statliga mål och utövning av tillsyn och kontroll.

- Skogsvårdsstyrelserna föreslås föras in i länsstyrelseorganisationen.

- Länsarbetsnämnderna bör även i fortsättningen vara fristående regionala

 myndigheter.

- Länsstyrelsen bör ges uppgiften att som sammanhållande kraft i ett län ta

 initiativ till att driva myndighetsövergripande insatser som, inom

 länsstyrelsens ansvarsområde, avser tillsyn och åtgärder mot brott och andra

 oegentligheter.

- En förstärkning av länsstyrelsens samordnande funktioner på den regionala

 nivån kan inte åstadkommas enbart genom organisatoriska åtgärder på denna

 nivå. Det finns enligt beredningen anledning att överväga om det inte behövs

 ett närmare samarbete mellan regeringen och ämbetsverken.

- Länsstyrelsen bör i framtiden endast ha renodlad statlig karaktär. Därför

 bör den inte längre ha några av landstingen utsedda styrelseledamöter.

- Prövningen av överklaganden i förvaltningsärenden på den regionala nivån

 föreslås föras över från länsstyrelsen till länsrätten eller annan domstol.

- En systematisk genomgång förordas av de många författningar, som på något

 sätt berör länsstyrelsen för att närmare analysera bl.a. olika uppgifters

 lämpliga organisatoriska tillhörighet.

Länsindelningen

I beredningens uppdrag har ingått att överväga länsindelningen. Följande förslag

läggs fram:

- I Västsverige föreslås ett nytt län bildas av Göteborgs och Bohus län,

 Älvsborgs och Skaraborgs län samt av Kungsbacka kommun i Hallands län. Det

 nya länet bör benämnas Västra Götalands län och Vänersborg bör bli huvudort

 för länsstyrelsen (residensstad).

- Kristianstads och Malmöhus län föreslås slås samman och Skåne därmed utgöra

 ett enda län. Det nya länet bör benämnas Skåne län och ha Kristianstad som

 residensstad.

- I övriga delar av landet anser beredningen att man bör avvakta initiativ

 från lokal och regional nivå, innan några länsgränsförändringar vidtas.

- Samordningen av offentlig regional verksamhet bör förbättras. Regeringen

 föreslås utfärda anvisningar beträffande vilka överväganden myndigheterna

 skall göra i fråga om sina indelningar.

- Beredningen bedömer att ingen särskild lagstiftning behövs om Sveriges

 indelning i län eller om ändringar i länsindelningen.

Ekonomiska frågor

- Regionberedningen bedömer att landstingens ansvar för den regionala

 utvecklingen inte medför några kostnadsökningar totalt sett för det

 allmänna. De resurser som frigörs vid länsstyrelserna till följd av

 överföringen av vissa uppgifter till landstingen beräknas motsvara de ökade

 administrationskostnader som landstingen får till följd av de nya

 uppgifterna.

- Enligt beredningens mening kan man inte dra slutsatsen att tre

 beskattningsnivåer medför högre skattetryck än två. Forskningsresultaten

 pekar i båda riktningarna.

- Skogsvårdsstyrelsernas inordnande i länsstyrelserna beräknas medföra

 samordningsvinster.

- De ekonomiska konsekvenserna av sammanslagningarna av länsstyrelserna i

 Västsverige och i Skåne är svåra att beräkna till följd av osäkerhet om

 vilken organisationsutformning som kommer att väljas. Enligt beredningens

 mening inrymmer emellertid förändringarna en besparingspotential.

- Sammanslagningen av landstingen i Västsverige och i Skåne förväntas medföra

 betydande rationaliseringsvinster på hälso- och sjukvårdens område.

- Regionberedningens förslag om ökat demokratiskt inflytande, förbättrad

 samordning samt en mer rationell administrativ indelning i vissa delar av

 landet innebär ett effektivare utnyttjande av de offentliga insatserna på

 regional nivå.

- Även om det är mycket svårt att göra konkreta beräkningar av de effekter som

 beredningens förslag innebär på det samhällsekonomiska området, torde

 emellertid betydande förbättringar kunna åstadkommas till följd av

 effektivare insatser för den regionala utvecklingen.

Genomförandefrågor

- Reformen föreslås i sin helhet träda i kraft den 1 januari 1999.

 Dessförinnan vidtas erforderliga åtgärder för att ändra gränserna för län

 och landsting i Västsverige och i Skåne. På landstingssidan förbereder

 indelningsdelegerade bildandet av ett landsting i Skåne, i vilket Malmö

 kommun ingår och ett landsting i det nybildade Västra Götalands län, i

 vilket Göteborgs kommun ingår. Organisationskommittéer förbereder

 sammanslagningar av de berörda länsstyrelserna.

- Skogsvårdsstyrelsens inordnande i länsstyrelsen föreslås ske den 1 januari

 1996 liksom också överflyttningen från länsstyrelsen till länsrätten av

 uppgiften att pröva överklaganden i förvaltningsärenden.

- Reformen med landstingens ansvar för det regionala utvecklingsarbetet

 tidigareläggs i Skåne och i Västra Götalands län samt i Jämtlands och i

 Stockholms län. Erforderliga beslut bör fattas så tidigt att reformen i

 dessa områden kan påbörjas under 1996.

Remissinstanser som yttrat sig över Regionberedningens slutbetänkande (SOU

1995:27)

Statliga myndigheter

Hovrätten för Västra Sverige, Kammarrätten i Stockholm, Kammarrätten i

Göteborg,Länsrätten i Stockholms län, Länsrätten i Kristianstads län, Länsrätten

i Älvsborgs län, Domstolsverket, Riksåklagaren, Rikspolisstyrelsen,

Försvarsmakten, Överstyrelsen för civil beredskap, Riksförsäkringsverket,

Socialstyrelsen, Banverket, Vägverket, Statskontoret, Riksrevisionsverket,

Riksskatteverket, Boverket, Statens skolverk, Lunds universitet, Göteborgs

universitet, Sveriges lantbruksuniversitet, Arbetsmarknadsstyrelsen,

Glesbygdsverket, Expertgruppen för forskning om regionalutveckling, Statens

kulturråd, Riksantikvarieämbetet och statens historiska museer, Närings- och

teknikutvecklingsverket, Skogsstyrelsen, Kammarkollegiet, Länsstyrelsen i

Stockholms län, Länsstyrelsen i Uppsala län, Länsstyrelsen i Södermanlands län,

Länsstyrelsen i Östergötlands län, Länsstyrelsen i Jönköpings län, Länsstyrelsen

i Kronobergs län, Länsstyrelsen i Kalmar län, Länsstyrelsen i Gotlands län,

Länsstyrelsen i Blekinge län, Länsstyrelsen i Kristianstads län, Länsstyrelsen i

Malmöhus län, Länsstyrelsen i Hallands län, Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus

län, Länsstyrelsen i Älvsborgs län, Länsstyrelsen i Skaraborgs län,

Länsstyrelsen i Värmlands län, Länsstyrelsen i Örebro län, Länsstyrelsen i

Västmanlands län, Länsstyrelsen i Kopparbergs län, Länsstyrelsen i Gävleborgs

län, Länsstyrelsen i Västernorrlands län, Länsstyrelsen i Jämtlands län,

Länsstyrelsen i Västerbottens län, Länsstyrelsen i Norrbottens län, Statens

naturvårdsverk, Koncessionsnämnden för miljöskydd, Kommittén (Ku 1993:03) om

kulturpolitikens inriktning.

Landsting

Samtliga landsting har yttrat sig.

Kommuner

Botkyrka kommun, Danderyds kommun, Haninge kommun, Huddinge kommun, Järfälla

kommun, Lidingö kommun, Nacka kommun, Norrtälje kommun, Nynäshamns kommun,

Salems kommun, Sigtuna kommun, Sollentuna kommun, Stockholms kommun, Sundbybergs

kommun, Södertälje kommun, Tyresö kommun, Täby kommun, Upplands-Bro kommun,

Upplands-Väsby kommun, Vallentuna kommun, Värmdö kommun, Österåkers kommun,

Enköpings kommun, Håbo kommun, Tierps kommun, Uppsala kommun, Eskilstuna kommun,

Flens kommun, Katrineholms kommun, Nyköpings kommun, Oxelösunds kommun,

Strängnäs kommun, Trosa kommun, Vingåkers kommun, Boxholms kommun, Kinda kommun,

Linköpings kommun, Mjölby kommun, Motala kommun, Norrköpings kommun,

Söderköpings kommun, Valdermarsviks kommun, Ydre kommun, Åtvidabergs kommun,

Ödeshögs kommun, Aneby kommun, Eksjö kommun, Gislaveds kommun, Gnosjö kommun,

Jönköpings kommun, Nässjö kommun, Sävsjö kommun, Tranås kommun, Vaggeryds

kommun, Vetlanda kommun, Värnamo kommun, Alvesta kommun, Lessebo kommun,[REDACTED_EFTERNAMN]

kommun, Markaryds kommun, Tingsryds kommun, Uppvidinge kommun, Växjö kommun,

Älmhults kommun, Hultsfreds kommun, Kalmar kommun, Mönsterås kommun, Mörbylånga

kommun, Nybro kommun, Gotlands kommun, Karlshamns kommun, Karlskrona kommun,

Olofströms kommun, Ronneby kommun, Sölvesborgs kommun, Bromölla kommun, Båstads

kommun, Klippans kommun, Kristianstads kommun, Osby kommun, Perstorps kommun,

Simrishamns kommun, Tomelilla kommun, Åstorps kommun, Ängelholms kommun,

Örkelljunga kommun, Östra Göinge kommun, Bjuvs kommun, Burlövs kommun, Eslövs

kommun, Helsingborgs kommun, Höganäs kommun, Hörby kommun, Höörs kommun,

Kävlinge kommun, Landskrona kommun, Lomma kommun, Malmö kommun, Sjöbo kommun,

Skurups kommun, Staffanstorps kommun, Svalövs kommun, Svedala kommun,

Trelleborgs kommun, Vellinge kommun, Ystads kommun, Falkenbergs kommun,

Halmstads kommun, Hylte kommun, Kungsbacka kommun, Laholms kommun, Varbergs

kommun, Göteborgs kommun, Härryda kommun, Munkedals kommun, Orusts kommun,

Sotenäs kommun, Strömstads kommun, Tanums kommun, Uddevalla kommun, Öckerö

kommun, Ale kommun, Alingsås kommun,[REDACTED_EFTERNAMN] kommun, Bollebygds kommun, Borås

kommun, Dals-Eds kommun, Färgelanda kommun, Herrljunga kommun, Lilla Edets

kommun, Marks kommun, Melleruds kommun, Svenljunga kommun, Tranemo kommun,

Trollhättans kommun, Vårgårda kommun, Vänersborgs kommun, Åmåls kommun, Essunga

kommun, Falköpings kommun, Grästorps kommun, Gullspångs kommun, Götene kommun,

Habo kommun, Hjo kommun, Karlsborgs kommun, Lidköpings kommun, Mariestads

kommun, Mullsjö kommun, Skara kommun, Skövde kommun, Tibro kommun, Tidaholms

kommun, Töreboda kommun, Vara kommun, Arvika kommun, Eda kommun, Filipstads

kommun, Forshaga kommun, Grums kommun, Hagfors kommun, Hammarö kommun, Karlstads

kommun, Kils kommun, Kristinehamns kommun, Munkfors kommun, Storfors kommun,

Sunne kommun, Säffle kommun, Torsby kommun, Årjängs kommun, Askersunds kommun,

Hallsbergs kommun, Hällefors kommun, Karlskoga kommun, Kumla kommun, Laxå

kommun, Lindesbergs kommun, Ljusnarsbergs kommun, Örebro kommun, Arboga kommun,

Hallstahammars kommun, Heby kommun, Köpings kommun, Skinnskattebergs kommun,

Surahammars kommun, Västerås kommun, Avesta kommun, Borlänge kommun, Falu

kommun, Hedemora kommun, Ludvika kommun, Malungs kommun, Orsa kommun,

Smedjebackens kommun, Vansbro kommun, Bollnäs kommun, Gävle kommun,[REDACTED_EFTERNAMN]

kommun, Hudiksvalls kommun, Ljusdals kommun, Nordanstigs kommun, Ockelbo

kommun, Ovanåkers kommun, Sandvikens kommun, Söderhamns kommun, Härnösands

kommun, Kramfors kommun, Sollefteå kommun, Sundsvalls kommun, Timrå kommun,

Örnsköldsviks kommun, Bergs kommun, Bräcke kommun, Härjedalens kommun, Krokoms

kommun, Strömsunds kommun, Östersunds kommun, Bjurholms kommun, Dorotea kommun,

Lycksele kommun, Malå kommun, Nordmalings kommun, Norsjö kommun, Robertsfors

kommun, Skellefteå kommun, Sorsele kommun, Storumans kommun, Umeå kommun,

Vilhelmina kommun, Vindelns kommun, Vännäs kommun, Åsele kommun, Arjeplogs

kommun, Arvidsjaurs kommun, Bodens kommun, Gällivare kommun, Haparanda kommun,

Kalix kommun, Kiruna kommun, Luleå kommun, Pajala kommun, Piteå kommun,

Överkalix kommun, Övertorneå kommun.

Kommunalförbund

Mellan-Skånes kommunalförbund, Nordvästra Skånes kommunalförbund, Sydvästra

Skånes kommunalförbund, Göteborgsregionens kommunalförbund, Kommunalförbundet

Fyrstadskansliet, Kommunalförbundet Bosam.

Övriga

Sydsvenska handelskammaren, Västsvenska handelskammaren,

Försäkringskasseförbundet, Landstingsförbundet, Svenska kommunförbundet, Svenska

Lokaltrafikföreningen, Sveriges Industriförbund, Företagarnas Riksorganisation,

Kooperativa förbundet, Lantbrukarnas Riksförbund, Skogsägarnas Riksförbund,

Svenska Arbetsgivareföreningen, Landsorganisationen i Sverige, Tjänstemännens

Centralorganisation, Folkbildningsförbundet, Sveriges Hembygdsförbund, Sydsam,

ALMI Företagspartner AB, Stiftelsen Skånsk Framtid.

Dessutom har ett antal organisationer och enskilda personer på eget initiativ

kommit in med skrivelser med anledning av Regionberedningens betänkande.

INRIKESDEPARTEMENTET

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 26 september 1996

Närvarande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1996/97:36 Den regionala samhällsorganisationen.

Rättsdatablad

--------------------------------------------------------------------

Författningsrubrik Bestämmelser som inför, Celexnummer för

 ändrar, upphäver eller bakomliggande EG-

 upprepar ett regler

 normgivnings-

 bemyndigande

--------------------------------------------------------------------

Lag om försöksverk- 9 §

samhet med ändrad

regional

ansvarsfördelning