Genomförande av skyddsgrundsdirektivet och asylprocedurdirektivet

Regeringens proposition 2009/10:31

Genomförande av skyddsgrundsdirektivet och

Prop.

asylprocedurdirektivet

2009/10:31

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 8 oktober 2009

Fredrik[REDACTED_EFTERNAMN]

Tobias[REDACTED_EFTERNAMN]

(Justitiedepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen lämnas förslag till genomförande av skyddsgrunds- direktivet och asylprocedurdirektivet.

Det föreslås att utlänningslagen anpassas till skyddsgrundsdirektivets statusreglering. Vidare föreslås att det införs två kategorier av skyddsbehövande: alternativt skyddsbehövande och övriga skydds- behövande. Den förstnämnda kategorin motsvarar alternativt skydds- behövande enligt skyddsgrundsdirektivet och den andra kategorin sådana skyddsbehövande som inte omfattas av direktivet.

Det föreslås också att bestämmelser om uteslutande från att anses som flykting respektive annan skyddsbehövande införs i utlänningslagen. En utlänning föreslås vara utesluten från att anses som flykting bl.a. om det finns synnerlig anledning att anta att han eller hon har gjort sig skyldig till krigsförbrytelser eller ett grovt icke-politiskt brott utanför Sverige innan han eller hon kom hit. En utlänning föreslås vara utesluten från att anses som annan skyddsbehövande bl.a. om det finns synnerlig anledning att anta att han eller hon har gjort sig skyldig till krigsförbrytelser, ett grovt brott eller utgör en fara för rikets säkerhet.

Dessutom föreslås att det i vissa fall ska vara möjligt att vägra en flykting uppehållstillstånd, nämligen om han eller hon genom ett synnerligen grovt brott har visat att det skulle vara förenat med allvarlig fara för allmän ordning och säkerhet att låta honom eller henne stanna i Sverige eller om han eller hon har bedrivit verksamhet som inneburit fara för rikets säkerhet och det finns anledning att anta att han eller hon skulle fortsätta verksamheten här. Under samma förutsättningar ska en utlänning kunna vägras flyktingstatus.

1

Kan utlänningens asylansökan prövas i ett annat land på grund av bestämmelser om första asylland eller säkert tredjeland eller på grund av bestämmelserna i Dublinförordningen ska enligt förslaget ansökan avvisas.

Om en utlänning har ansökt om uppehållstillstånd och åberopat skyddsskäl föreslås huvudregeln vara att ett beslut om avvisning eller utvisning inte får verkställas innan ansökan har prövats genom ett beslut som har vunnit laga kraft eller ett beslut om att avvisa ansökan har vunnit laga kraft.

Slutligen föreslås ändringar av reglerna om handläggning av ärenden med säkerhetsaspekter. Ändringarna föranleds förutom av asylprocedur- direktivet även av det s.k. rörlighetsdirektivet. Flertalet ärenden med säkerhetsaspekter ska enligt förslaget kunna prövas av domstol på samma sätt som andra utlänningsärenden. Särskilt kvalificerade säkerhets- ärenden ska handläggas enligt lagen om särskild utlänningskontroll. Detta ska gälla även om ärendet innefattar frågor om uppehållstillstånd, statusförklaring eller resedokument. Migrationsverkets beslut i dessa ärenden ska kunna överklagas till regeringen. Har regeringen beslutat att utvisa en EES-medborgare eller en familjemedlem till en sådan medborgare med stöd av lagen om särskild utlänningskontroll ska han eller hon ha möjlighet att hos Regeringsrätten ansöka om rättsprövning.

Lagändringarna föreslås träda ikraft den 1 januari 2010.

2

Innehållsförteckning

1

Förslag till riksdagsbeslut ................................................................

8

2

Lagtext

.............................................................................................

9

2.1

Förslag till lag om ändring i utlänningslagen

(2005:716) .........................................................................

9

2.2Förslag till lag om ändring i lagen (1962:381) om

allmän försäkring.............................................................

46

2.3Förslag till lag om ändring i folkbokföringslagen

(1991:481) .......................................................................

48

2.4Förslag till lag om ändring i lagen (1991:572) om

särskild utlänningskontroll ..............................................

49

2.5Förslag till lag om ändring i lagen (1994:137) om

mottagande av asylsökande m.fl......................................

65

2.6Förslag till lag om ändring i lagen (1998:702) om

garantipension. ................................................................

66

2.7Förslag till lag om ändring i lagen (2006:304) om

rättsprövning av vissa regeringsbeslut.............................

68

2.8Förslag till lag om ändring i lagen (2008:290) om godkännande för forskningshuvudmän att ta emot

gästforskare .....................................................................

69

2.9Förslag till lag om ändring i lagen (2008:344) om

hälso- och sjukvård åt asylsökande m.fl..........................

70

3 Ärendet och dess beredning ...........................................................

71

4 Huvuddragen i gällande ordning....................................................

72

4.1

Utlänningslagen...............................................................

72

4.1.1

Flyktingar .......................................................

72

4.1.2

Skyddsbehövande i övrigt ..............................

73

4.1.3

Uppehållstillstånd...........................................

74

4.1.4

Asyl ................................................................

74

4.1.5

Verkställighetshinder och nya

omständigheter ...............................................

75

4.1.6

Förfarandet .....................................................

76

4.1.7

Ärenden med säkerhetsaspekter .....................

77

4.2

Internationella förpliktelser .............................................

78

4.2.1

Förenta nationerna (FN) .................................

78

4.2.2

Europarådet.....................................................

81

4.2.3

Europeiska unionen (EU) ...............................

82

5 Skyddsgrundsdirektivet..................................................................

84

5.1

Syfte m.m.

.......................................................................

84

5.2

Definitioner .....................................................................

84

5.3Bedömning av ansökningar om internationellt skydd

(kapitel II)........................................................................

85

5.4Förutsättningar för att betraktas som flykting

(kapitel III) ......................................................................

86

5.5

Flyktingstatus (kapitel IV)...............................................

87

5.6Förutsättningar för att betecknas som alternativt

skyddsbehövande (kapitel V) ..........................................

88

Prop. 2009/10:31

3

5.7

Status som alternativt skyddsbehövande (kapitel VI) ......

89

5.8

Innebörden av internationellt skydd (kapitel VII)............

89

5.9

Administrativt samarbete (kapitel VIII)...........................

90

5.10

Slutbestämmelser (kapitel IX)..........................................

91

6

Asylprocedurdirektivet ...................................................................

91

6.1

Syfte m.m.........................................................................

91

6.2

Definitioner......................................................................

91

6.3

Ansvariga myndigheter....................................................

92

6.4

Grundläggande principer och garantier (kapitel II)..........

92

6.5

Förfaranden i första instans (kapitel III) ..........................

94

6.6Förfaranden för återkallande av flyktingstatus

(kapitel IV).......................................................................

95

6.7

Överklagande (kapitel V).................................................

95

6.8Allmänna bestämmelser och slutbestämmelser

(kapitel VI).......................................................................

95

7 Genomförande av skyddsgrundsdirektivet .....................................

96

7.1

Utgångspunkter ................................................................

96

7.2

Flyktingar

.........................................................................

98

7.2.1

Inledning .........................................................

98

7.2.2

Flyktingdefinitionen........................................

98

7.2.3

Beviljande av flyktingstatus..........................

109

7.2.4

Upphörande av att vara flykting....................

112

7.2.5

Återkallelse av flyktingstatus........................

113

7.3

Andra skyddsbehövande ................................................

115

7.3.1

Inledning .......................................................

115

7.3.2

Skyddsgrundsdirektivet och

utlänningslagens bestämmelser om

skyddsbehövande i övrigt..............................

115

7.3.3

Beviljande av skyddsbehövandestatus ..........

122

7.3.4

Upphörande av att vara skyddsbehövande ....

123

7.3.5

Återkallelse av skyddsbehövandestatus ........

124

7.4Bedömningen av ansökningar om internationellt

skydd

..............................................................................

125

7.4.1

Inledning .......................................................

125

7.4.2Bedömningen av fakta och

omständigheter ..............................................

125

7.4.3

Internationellt skyddsbehov sur place ...........

131

7.4.4Aktörer som utövar förföljelse eller

tillfogar allvarlig skada .................................

132

7.4.5

Aktörer som ger skydd..................................

133

7.4.6

Internt skydd .................................................

135

7.5Uppehållstillstånd och skydd mot avvisning och

utvisning

.........................................................................

136

7.5.1 .......................................................

Inledning

136

7.5.2 ..........................................

Uppehållstillstånd

137

7.5.3 .....

Uppehållstillstånd för familjemedlemmar

144

7.5.4 .....................................

Skydd mot avvisning

149

7.6

Innebörden ...............................av internationellt skydd

151

7.6.1 .......................................................

Inledning

151

7.6.2 ................................

Allmänna bestämmelser

153

Prop. 2009/10:31

4

7.6.3

Information...................................................

154

7.6.4

Resedokument ..............................................

154

7.6.5

Tillträde till arbetsmarknaden.......................

155

7.6.6

Tillträde till utbildning..................................

157

7.6.7

Tillgång till sociala trygghetssystem och

sociala förmåner ...........................................

158

7.6.8

Hälso- och sjukvård......................................

161

7.6.9

Underåriga utan medföljande vuxen.............

162

7.6.10

Tillgång till bostad........................................

165

7.6.11

Rätt till fri rörlighet inom medlemsstaten.....

165

7.6.12

Tillgång till integrationsfrämjande

åtgärder.........................................................

166

7.6.13

Återvandring.................................................

167

7.6.14

Förmåner som enligt direktivet ska

tillkomma familjemedlemmar ......................

167

7.7

Administrativt samarbete inom EU ...............................

168

7.7.1

Nationell kontaktpunkt .................................

168

7.7.2

Utbildning och tystnadsplikt.........................

169

8 Genomförande av asylprocedurdirektivet ....................................

170

8.1

Utgångspunkter .............................................................

170

8.2

Ansvariga myndigheter .................................................

171

8.3Grundläggande principer och garantier i

asylförfarandet...............................................................

172

8.3.1

Inledning.......................................................

172

8.3.2

Rätten till prövning av ansökan ....................

173

8.3.3Rätten att stanna kvar i medlemsstaten när

ansökan prövas .............................................

174

8.3.4

Krav som ställs på prövningen av ansökan...

180

8.3.5Krav som ställs på beslut av den

beslutande myndigheten ...............................

182

8.3.6

Garantier för asylsökande.............................

183

8.3.7

Den asylsökandes skyldigheter.....................

187

8.3.8

Personlig intervju..........................................

188

8.3.9

Rättsligt bistånd och biträde .........................

191

8.3.10

Garantier för ensamkommande barn ............

196

8.3.11

Förvar ...........................................................

200

8.3.12

Förfarandet när ansökan återkallas ...............

201

8.3.13

UNHCR:s roll...............................................

202

8.3.14Insamling av uppgifter om enskilda

ärenden .........................................................

203

8.4Förfaranden för prövning av en asylansökan i första

instans

............................................................................

204

8.4.1 .......................................................

Inledning

204

8.4.2Grundläggande principer för

handläggningen och handläggningstid..........

205

8.4.3

Prioritera och påskynda ärenden...................

206

8.4.4

Ogrundande ansökningar..............................

208

8.4.5Särskilda förfaranden där undantag från direktivets rättssäkerhetsgarantier är tillåtna209

Prop. 2009/10:31

5

8.5

Ansökningar som nekas prövning..................................

213

8.5.1

Inledning .......................................................

213

8.5.2

När ansökan kan nekas prövning på grund

av bestämmelserna om första asylland och

säkert tredjeland ............................................

214

8.5.3

När ansökan kan nekas prövning i andra

fall .................................................................

218

8.5.4

Dublinärenden...............................................

220

8.5.5

Rätten till informationshandling....................

221

8.6

Förfaranden för återkallelse av flyktingstatus................

221

8.6.1

Inledning .......................................................

221

8.6.2

Återkallelse av flyktingstatus........................

222

8.6.3

Förfaranderegler............................................

222

8.7

Överklagande .................................................................

224

8.7.1

Rätten att överklaga och krav på

prövningstillstånd..........................................

224

8.7.2

Möjligheten för migrationsdomstolarna

att i vissa fall besluta om avvisning eller

utvisning av barn...........................................

226

8.7.3

Förfarandet vid överklagande........................

227

8.7.4

Förfarandet när en asylsökande har

utvisats på grund av brott ..............................

229

8.8

Ärenden med säkerhetsaspekter.....................................

233

8.8.1

Instansordningen ...........................................

233

8.8.2

Möjlighet att bevilja tidsbegränsat

uppehållstillstånd enligt lagen om särskild

utlänningskontroll .........................................

243

8.8.3

Beslut om anmälningsplikt och om

tillämpning av reglerna om tvångsmedel

efter beslut om utvisning...............................

246

8.8.4

Övriga processuella frågor ............................

248

8.9

Allmänna bestämmelser.................................................

253

8.9.1

Tystnadsplikt.................................................

253

9

Ekonomiska konsekvenser............................................................

254

10

Ikraftträdande och övergångsbestämmelser..................................

256

11

Författningskommentar.................................................................

257

11.1Förslaget till lag om ändring i utlänningslagen

(2005:716)......................................................................

257

11.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1962:381) om

allmän försäkring ...........................................................

289

11.3Förslaget till lag om ändring i folkbokföringslagen

(1991:481)......................................................................

290

11.4Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:572) om

särskild utlänningskontroll.............................................

290

11.5Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:137) om

mottagande av asylsökande m.fl. ...................................

305

11.6Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:702) om

garantipension................................................................

306

Prop. 2009/10:31

6

11.7

Förslaget till lag om ändring i lagen (2006:304) om

Prop. 2009/10:31

rättsprövning av vissa regeringsbeslut...........................

306

11.8Förslaget till lag om ändring i lagen (2008:290) om

godkännande för forskningshuvudmän att ta emot

gästforskare ...................................................................

307

11.9Förslaget till lag om ändring i lagen (2008:344) om

hälso- och sjukvård åt asylsökande m.fl........................

308

Bilaga 1

Skyddsgrundsdirektivet......................................................

309

Bilaga 2

Sammanfattning av skyddsgrundsutredningens

betänkande .........................................................................

322

Bilaga 3

Skyddsgrundsutredningens lagförslag ...............................

334

Bilaga 4

Förteckning över remissinstanser (SOU 2006:6)...............

345

Bilaga 5

Asylprocedurdirektivet ......................................................

346

Bilaga 6

Rörlighetsdirektivet............................................................

369

Bilaga 7

Sammanfattning av asylförfarandeutredningens

betänkande .........................................................................

384

Bilaga 8

Asylförfarandeutredningens lagförslag..............................

394

Bilaga 9

Förteckning över remissinstanser (SOU 2006:61).............

410

Bilaga 10

Sammanfattning av utdrag ur utkast till lagrådsremiss ......

411

Bilaga 11

Utdragets lagförslag...........................................................

412

Bilaga 12

Förteckning över remissinstanser (utdrag ur utkast till

lagrådsremiss) ....................................................................

436

Bilaga 13

Lagrådsremissens lagförslag..............................................

437

Bilaga 14

Lagrådets yttrande..............................................................

497

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 8 oktober 2009....

511

Rättsdatablad........................................................................................

512

7

1

Förslag till riksdagsbeslut

Prop. 2009/10:31

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

1.lag om ändring i utlänningslagen (2005:716),

2.lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring,

3.lag om ändring i folkbokföringslagen (1991:481),

4.lag om ändring i lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll,

5.lag om ändring i lagen (1994:481) om mottagande av asylsökande

6.lag om ändring i lagen (1998:702) om garantipension,

7.lag om ändring i lagen (2006:304) om rättsprövning av vissa regeringsbeslut,

8.lag om ändring i lagen (2008:290) om godkännande för forskningshuvudmän att ta emot gästforskare,

9.lag om ändring i lagen (2008:344) om hälso- och sjukvård åt asylsökande m.fl.

8

– villkor för att en utlänning ska få resa in i samt vistas och arbeta i Sverige (2 kap.),

2

Lagtext

Prop. 2009/10:31

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1Förslag till lag om ändring i utlänningslagen (2005:716)

Härigenom föreskrivs1 i fråga om utlänningslagen (2005:716)

dels att 5 kap. 26 §, 14 kap. 12 och 13 §§ och 16 kap. 7 § ska upphöra att gälla,

dels att 1 kap. 1, 3, 7 och 12 §§, 4 kap. 1–3, 5 och 6 §§, 5 kap. 1, 3, 3 a, 15 a, 18, 20, 21, 24 och 25 §§, 5 a kap. 4 §, 7 kap. 7 §, 8 kap. 11, 13, 14, 16, 18–21 §§, 9 kap. 8 §, 10 kap. 11 och 13–16 §§, 11 kap. 5 §, 12 kap. 3, 4, 8, 11, 14–17 och 19–21 §§, 13 kap. 1 §, 14 kap. 5, 6, 9 och 11 §§, 15 kap. 3 §, 16 kap. 1, 6, 8 och 11 §§, 18 kap. 1 §, 20 kap. 2 §, 21 kap. 2 och 5 §§ och 22 kap. 2 §, rubrikerna till 4 kap. och 14 kap. samt rubrikerna närmast före 4 kap. 3, 5 och 6 §§, 5 kap. 1 § och 14 kap. 6 och 9 §§ ska ha följande lydelse,

dels att det ska införas arton nya paragrafer, 1 kap. 14 §, 4 kap. 2 a–2 c, 3 a–3 c, och 5 a–5 c §§, 5 kap. 1 a–1 c §§, 12 kap. 8 a och 19 a §§, 13 kap. 9 a §, 14 kap. 14 a § och 18 kap. 1 a § av följande lydelse samt närmast före 4 kap. 5 b §, 12 kap. 8 a § och 14 kap. 14 a § nya rubriker av följande lydelse,

dels att det ska införas en ny rubrik närmast före 5 kap. 2 a § som ska lyda ”Uppehållstillstånd för varaktigt bosatta”.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

1 kap.

1 §2

I denna lag finns föreskrifter om

– lagens innehåll, vissa definitioner och allmänna bestämmelser (1 kap.),

– villkor för att en utlänning skall få resa in i samt vistas och arbeta i Sverige (2 kap.),

–visering (3 kap.),

–uppehållsrätt (3 a kap.),

1Jfr rådets direktiv 2004/83/EG av den 29 april 2004 om miniminormer för när tredjelandsmedborgare eller statslösa personer skall betraktas som flyktingar eller som personer som av andra skäl behöver internationellt skydd samt om dessa personers rättsliga ställning och om innehållet i det beviljade skyddet (EUT L 304, 30.9.2004, s.12, efter ompublicering EUT L 204, 5.8.2005, s. 24, Celex 32004L0083, rättad Celex 32004L0083R[2]) och rådets direktiv 2005/85/EG av den 1 december 2005 om miniminormer för medlemsstaternas förfaranden för beviljande eller återkallande av flyktingstatus (EUT L 326, 13.12.2005, s. 13, Celex 32005L0085).

2Senaste lydelse 2006:219.

9

– flyktingar och skydds-

– flyktingar och andra skydds- Prop. 2009/10:31

behövande i övrigt (4 kap.),

behövande (4 kap.),

–uppehållstillstånd (5 kap.),

–tredjelandsmedborgares ställning som varaktigt bosatta i Sverige (5 a kap.),

–arbetstillstånd (6 kap.),

–återkallelse av tillstånd (7 kap.),

–avvisning och utvisning (8 kap.),

–kontroll- och tvångsåtgärder (9 kap.),

–förvar och uppsikt avseende utlänningar (10 kap.),

– hur en utlänning som hålls i

– hur en utlänning som hålls i

förvar skall behandlas (11 kap.),

förvar ska behandlas (11 kap.),

–verkställighet av beslut om avvisning och utvisning (12 kap.),

–handläggningen av ärenden hos förvaltningsmyndigheterna m.m. (13 kap.),

–överklagande av förvaltningsmyndighets beslut (14 kap.),

–nöjdförklaring (15 kap.),

–migrationsdomstolar och Migrationsöverdomstolen (16 kap.),

–skyldighet att lämna uppgifter (17 kap.),

–offentligt biträde (18 kap.),

–kostnadsansvar (19 kap.),

–bestämmelser om straff m.m. (20 kap.),

–tillfälligt skydd (21 kap.),

–tribunalvittnen (22 kap.), och

–särskilda bemyndiganden (23 kap.).

3 §

Med asyl avses i denna lag ett uppehållstillstånd som beviljas en utlänning därför att han eller hon är flykting.

Med asyl avses i denna lag ett uppehållstillstånd som beviljas en utlänning därför att han eller hon är flykting eller alternativt skyddsbehövande.

Säkerhetsärenden enligt denna lag är ärenden där Säkerhets- polisen av skäl som rör rikets säkerhet eller som annars har betydelse för allmän säkerhet förordar

–att en utlänning skall avvisas eller utvisas,

–att en utlännings ansökan om uppehållstillstånd skall avslås,

eller

–att en utlännings uppehålls- tillstånd skall återkallas.

7 §

Säkerhetsärenden enligt denna lag är ärenden där Säkerhets- polisen av skäl som rör rikets säkerhet eller som annars har betydelse för allmän säkerhet förordar

–att en utlänning ska avvisas eller utvisas,

–att en utlännings ansökan om uppehållstillstånd ska avslås eller att en utlännings uppehålls- tillstånd ska återkallas,

–att en utlänning inte ska beviljas statusförklaring eller att en utlännings statusförklaring ska återkallas, eller

– att en utlänning inte ska

10

beviljas resedokument.

Ett ärende hos Migrationsverket om ny prövning ska beviljas enligt 12 kap. 19 eller 19 a § är ett säkerhetsärende om beslutet om avvisning eller utvisning har fattats i ett säkerhetsärende.

12 §

En ansökan om uppehålls- tillstånd som grundar sig på sådana omständigheter som anges i 4 kap. 2 § skall handläggas som en ansökan om asyl.

4 kap. Flyktingar och skydds- behövande i övrigt

En ansökan om uppehålls- tillstånd som grundar sig på sådana omständigheter som anges i 4 kap. 2 a § ska handläggas som en ansökan om asyl.

14 §

Om en utlänning har ansökt om uppehållstillstånd, statusför- klaring eller resedokument och Säkerhetspolisen har ansökt om att utlänningen ska utvisas enligt lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll ska an- sökningarna handläggas till- sammans enligt lagen om särskild utlänningskontroll.

En ansökan om uppe- hållstillstånd, statusförklaring eller resedokument av en utlänning som är utvisad enligt lagen om särskild utlännings- kontroll eller har meddelats motsvarande beslut enligt äldre lag och befinner sig i Sverige, ska handläggas enligt den lagen.

4 kap. Flyktingar och andra skyddsbehövande

Definitioner

1 §3

Med flykting avses i denna lag en utlänning som

– befinner sig utanför det land som utlänningen är medborgare i, därför att han eller hon känner välgrundad fruktan för förföljelse på grund av ras, nationalitet, religiös eller politisk uppfattning eller på grund av kön, sexuell läggning eller annan tillhörighet till en viss samhällsgrupp, och

3 Senaste lydelse 2005:1239.

Prop. 2009/10:31

11

– inte kan, eller på grund av sin fruktan inte vill, begagna sig av detta

lands skydd.

Detta gäller oberoende av om

Detta gäller oberoende av om

det är landets myndigheter som är

det är landets myndigheter som är

ansvariga

för

att utlänningen

ansvariga för

att

utlänningen

utsatts för förföljelse eller om

riskerar att utsättas för förföljelse

dessa inte kan antas erbjuda

eller om dessa inte kan antas

trygghet

mot

förföljelse från

erbjuda trygghet

mot

förföljelse

enskilda.

från enskilda.

Som flykting skall även anses en

Som flykting ska även anses en

utlänning som är statslös och som

utlänning som är statslös och som

– av samma skäl som anges i första stycket befinner sig utanför det land där han eller hon tidigare har haft sin vanliga vistelseort, och

– inte kan, eller på grund av sin fruktan inte vill, återvända dit.

Av 2 b § följer att en utlänning som omfattas av denna paragraf i vissa fall är utesluten från att anses som flykting.

2 §4

Med skyddsbehövande i övrigt avses i denna lag en utlänning som i andra fall än som avses i 1 § befinner sig utanför det land som utlänningen är medborgare i, därför att han eller hon

1.känner välgrundad fruktan för att straffas med döden eller att utsättas för kroppsstraff, tortyr eller annan omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning,

2.behöver skydd på grund av yttre eller inre väpnad konflikt eller på grund av andra svåra motsättningar i hemlandet känner välgrundad fruktan att utsättas för allvarliga övergrepp,

3.inte kan återvända till sitt hemland på grund av en miljökatastrof.

Med alternativt skydds- behövande avses i denna lag en utlänning som i andra fall än som avses i 1 § befinner sig utanför det land som utlänningen är medborgare i, därför att

1.det finns grundad anledning att anta att utlänningen vid ett återvändande till hemlandet skulle löpa risk att straffas med döden eller att utsättas för kroppsstraff, tortyr eller annan omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning, eller som civilperson löpa en allvarlig och personlig risk att skadas på grund av urskillningslöst våld med anledning av en yttre eller inre väpnad konflikt, och

2.utlänningen inte kan, eller på grund av sådan risk som avses i 1 inte vill, begagna sig av hemlandets skydd.

4 Senaste lydelse 2005:1239.

Prop. 2009/10:31

12

Motsvarande gäller för en statslös utlänning som befinner sig utanför det land där han eller hon tidigare har haft sin vanliga vistelseort.

Första stycket 1 gäller oberoende av om det är landets myndigheter som är ansvariga för att utlänningen löper sådan risk som där avses eller om dessa inte kan antas erbjuda trygghet mot att utlänningen utsätts för sådan risk genom handlingar från enskilda.

Första och andra styckena gäller även för en statslös utlänning som befinner sig utanför det land där han eller hon tidigare har haft sin vanliga vistelseort.

Av 2 c § följer att en utlänning som omfattas av denna paragraf i vissa fall är utesluten från att anses som alternativt skydds- behövande.

2 a §

Med övrig skyddsbehövande avses i denna lag en utlänning som i andra fall än som avses i 1 och 2 §§ befinner sig utanför det land som utlänningen är medborgare i, därför att han eller hon

1.behöver skydd på grund av en yttre eller inre väpnad konflikt eller på grund av andra svåra motsättningar i hemlandet känner välgrundad fruktan att utsättas för allvarliga övergrepp, eller

2.inte kan återvända till sitt hemland på grund av en miljökatastrof.

Första stycket 1 gäller oberoende av om det är landets myndigheter som är ansvariga för att utlänningen löper sådan risk som där avses eller om dessa inte kan antas erbjuda trygghet mot att utlänningen utsätts för sådan risk genom handlingar från enskilda.

Första och andra styckena gäller även för en statslös utlänning som befinner sig utanför det land där han eller hon tidigare har haft sin vanliga vistelseort.

Av 2 c § följer att en utlänning som omfattas av denna paragraf i vissa fall är utesluten från att

Prop. 2009/10:31

13

anses som övrig skyddsbehövande.

2 b §

En utlänning är utesluten från att anses som flykting om det finns synnerlig anledning att anta att han eller hon har gjort sig skyldig till

1.brott mot freden, krigs- förbrytelse eller brott mot mänskligheten, såsom dessa definieras i de internationella instrument som har upprättats för att beivra sådana brott,

2.ett grovt icke-politiskt brott utanför Sverige innan han eller hon kom hit, eller

3.gärningar som strider mot Förenta nationernas syften och grundsatser enligt inledningen och artiklarna 1 och 2 i Förenta nationernas stadga.

Det som anges i första stycket gäller även en utlänning som har anstiftat eller på annat sätt deltagit i förövandet av de brott eller gärningar som där nämns.

2 c §

En utlänning är utesluten från att anses som alternativt skydds- behövande och övrig skydds- behövande om det finns synnerlig anledning att anta att han eller hon

1.har gjort sig skyldig till sådana brott eller gärningar som avses i 2 b § första stycket 1 eller 3,

2.har gjort sig skyldig till ett grovt brott, eller

3.utgör en fara för rikets säkerhet.

Det som anges i första stycket gäller även en utlänning som har anstiftat eller på annat sätt deltagit i förövandet av de brott eller gärningar som avses i första stycket 1 och 2.

Prop. 2009/10:31

14

Flyktingförklaring

Om en flykting begär det, skall det antingen i samband med att uppehållstillstånd beviljas eller därefter förklaras att utlänningen är flykting (flyktingförklaring).

En flyktingförklaring skall återkallas, om det kommer fram att utlänningen inte längre kan anses som flykting.

Statusförklaring

3 §

En utlänning, som med åberopande av skyddsskäl ansökt om uppehållstillstånd, ska förklaras vara flykting (flyktingstatusförklaring) om han eller hon omfattas av definitionen i 1 § och inte är utesluten från att anses som flykting enligt 2 b §.

En utlänning får dock vägras flyktingstatusförklaring om han eller hon

1.genom ett synnerligen grovt brott har visat att det skulle vara förenat med allvarlig fara för allmän ordning och säkerhet att låta honom eller henne stanna i Sverige, eller

2.har bedrivit verksamhet som inneburit fara för rikets säkerhet och det finns anledning att anta att han eller hon skulle fortsätta verksamheten här.

3 a §

En utlänning, som med åberopande av skyddsskäl ansökt om uppehållstillstånd, ska förklaras vara alternativt skyddsbehövande (alternativ skyddsstatusförklaring) om han eller hon omfattas av definitionen i 2 § och inte är utesluten från att anses som alternativt skydds- behövande enligt 2 c §.

En utlänning, som med åberopande av skyddsskäl har ansökt om uppehållstillstånd, ska förklaras vara övrig skydds- behövande (övrig skyddsstatus- förklaring) om han eller hon omfattas av definitionen i 2 a § och inte är utesluten från att anses som övrig skyddsbehövande enligt 2 c §.

Prop. 2009/10:31

15

3 b §

Frågan om statusförklaring får inte prövas om asylansökan avvisas enligt 5 kap. 1 b § eller 1 c § andra stycket.

3 c §

En utlänning som har beviljats

uppehållstillstånd i

Sverige

får

ansöka om statusförklaring.

En

sådan ansökan ska prövas enligt 3

eller 3 a §.

När flyktingskap upphör

När en utlänning

upphör

att

vara flykting eller annan skydds-

behövande

5 §

En flykting upphör att vara flykting om han eller hon

1.av fri vilja på nytt använder sig av det lands skydd där han eller hon är medborgare,

2.av fri vilja på nytt förvärvar det medborgarskap som han eller hon tidigare har förlorat,

3.förvärvar medborgarskap i ett nytt land och får det landets skydd,

4.av fri vilja återvänder för att bosätta sig i det land där han eller hon är medborgare eller som statslös tidigare hade sin vistelseort, eller

5. inte längre befinner sig i en sådan situation att han eller hon kan anses som flykting och därför inte kan fortsätta att vägra använda sig av det lands skydd där han eller hon är medborgare eller som statslös tidigare hade sin vistelseort.

5. på grund av väsentliga och bestående förändringar i hemlandet eller i det land där han eller hon som statslös tidigare hade sin vistelseort inte längre befinner sig i en sådan situation att han eller hon kan anses som flykting och därför inte kan fortsätta att vägra använda sig av hemlandets eller vistelselandets skydd.

5 a §

En utlänning upphör att vara alternativt skyddsbehövande eller övrig skyddsbehövande, om de omständigheter som medförde att han eller hon bedömdes som skyddsbehövande inte längre föreligger eller har ändrats i sådan omfattning att skydd inte längre behövs. Vid bedömningen ska endast väsentliga och bestående förändringar beaktas.

Prop. 2009/10:31

16

Prop. 2009/10:31

Återkallelse av statusförklaring

5 b §

En flyktingstatusförklaring ska återkallas, om det kommer fram att utlänningen inte kan anses vara flykting.

Om det föreligger sådana omständigheter som anges i 3 § andra stycket får en flykting- statusförklaring återkallas.

5 c §

En

alternativ

skyddsstatus-

förklaring ska återkallas, om det

kommer fram att utlänningen inte

kan

anses vara

alternativt

skyddsbehövande.

En övrig skyddsstatusförklaring

ska återkallas, om det kommer

fram att utlänningen inte kan

anses

vara

övrig

skydds-

behövande.

Beslutande myndighet

Beslutande myndighet, m.m.

6 §

Beslut enligt detta kapitel meddelas av Migrationsverket.

Migrationsverket får dock inte bevilja statusförklaring för en utlänning som av allmän domstol har utvisats på grund av brott. Om en sådan utlänning ansöker om statusförklaring och Migrations- verket finner att han eller hon bör beviljas statusförklaring, ska verket inte besluta i ärendet utan med eget yttrande lämna över detta till den migrationsdomstol till vilken verkets beslut om status- förklaring hade kunnat över- klagas.

17

Prop. 2009/10:31

5 kap.

Vem som har rätt till uppehålls-

Uppehållstillstånd som skydds-

tillstånd som skyddsbehövande

behövande

Flyktingar och skydds- behövande i övrigt som befinner sig i Sverige har rätt till uppe- hållstillstånd.

Uppehållstillstånd får dock vägras

1. en flykting enligt 4 kap. 1 § om det finns synnerliga skäl att inte bevilja uppehållstillstånd på grund av vad som är känt om utlänningens tidigare verksamhet eller med hänsyn till rikets säkerhet,

2. en skyddsbehövande i övrigt enligt 4 kap. 2 § första stycket 2 och 3, om det på grund av hans eller hennes brottslighet finns särskilda skäl att inte bevilja utlänningen uppehållstillstånd eller om det finns synnerliga skäl att inte bevilja sådant tillstånd på grund av vad som är känt om utlänningens tidigare verksamhet eller med hänsyn till rikets säkerhet,

3.en asylsökande som har rest in från Danmark, Finland, Island eller Norge och kan sändas tillbaka till något av dessa länder i enlighet med en överenskommelse mellan Sverige och det landet, om det inte är uppenbart att utlänningen inte kommer att beviljas uppehållstillstånd där,

4.en asylsökande som i annat fall före ankomsten till Sverige har uppehållit sig i ett annat land än hemlandet och där är skyddad mot förföljelse och mot att sändas till hemlandet eller ett annat land där

1 §1

Flyktingar, alternativt skydds- behövande och övriga skydds- behövande som befinner sig i Sverige har rätt till uppehålls- tillstånd.

Uppehållstillstånd får dock vägras en flykting om han eller hon

1. genom ett synnerligen grovt brott har visat att det skulle vara förenat med allvarlig fara för allmän ordning och säkerhet att låta honom eller henne stanna i Sverige, eller

2. har bedrivit verksamhet som inneburit fara för rikets säkerhet och det finns anledning att anta att han eller hon skulle fortsätta verksamheten här.

1 Senaste lydelse 2005:1239.

18

han eller hon inte har motsvarande skydd,

5.en asylsökande som har särskild anknytning till ett annat land och där är skyddad på det sätt som anges i 4, eller

6.en asylsökande som kan sändas till Danmark enligt konventionen den 15 juni 1990 rörande bestämmandet av den ansvariga staten för prövningen av en ansökan om asyl som framställts i en av medlems- staterna i de Europeiska gemenskaperna (Dublinkonven- tionen) och där är skyddad på det sätt som anges i 4.

I Dublinförordningen finns bestämmelser som tillämpas gentemot Europeiska unionens medlemsstater samt Island och Norge.

Prop. 2009/10:31

Ett uppehållstillstånd som beviljas enligt första stycket ska vara permanent eller gälla i minst tre år. Detta gäller dock inte om tvingande hänsyn till den nationella säkerheten eller den allmänna ordningen kräver en kortare giltighetstid. Ett uppe- hållstillstånd som beviljas enligt första stycket får dock inte ha en kortare giltighetstid än ett år.

1 a §

Om en utlänning som har ett tidsbegränsat uppehållstillstånd beviljas statusförklaring efter ansökan enligt 4 kap. 3 c § ska uppehållstillståndets giltighetstid omprövas och bestämmas i enlighet med vad som föreskrivs i 1 § tredje stycket.

1 b §

En asylansökan får avvisas om sökanden

1.i en annan EU-stat har förklarats vara flykting,

2.i ett land som inte är en EU- stat har förklarats vara flykting eller har motsvarande skydd, om sökanden kommer att släppas in i det landet och där är skyddad mot förföljelse och mot att sändas

vidare till ett annat land där han

19

eller hon riskerar förföljelse, eller Prop. 2009/10:31 3. kan sändas till ett land där

han eller hon

–inte riskerar att utsättas för förföljelse,

–inte riskerar att utsättas för dödsstraff, kroppsstraff, tortyr eller annan omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning,

–är skyddad mot att sändas vidare till ett land där han eller hon inte har motsvarande skydd,

–har möjlighet att ansöka om skydd som flykting, och

–har en sådan anknytning till det aktuella landet att det är rimligt för honom eller henne att resa dit.

I fall som avses i första stycket 3 får dock ansökan inte avvisas om 1. sökanden har en make, ett barn eller en förälder som är bosatt i Sverige och sökanden inte har en lika nära familjeanknytning till det land dit verkställigheten av ett avvisnings- eller

utvisningsbeslut kan ske, eller

2. sökanden på grund av tidigare långvarig vistelse i Sverige med uppehållstillstånd eller uppehållsrätt har fått särskild anknytning hit och saknar sådan anknytning eller anknytning genom anhöriga i det land dit verkställigheten av ett avvisnings- eller utvisningsbeslut kan ske.

1 c §

I Dublinförordningen finns bestämmelser om överföring av asylsökande som tillämpas gentemot EU-stater samt Island, Norge och Schweiz.

Vid beslut om överföring enligt Dublinförordningen ska asyl- ansökan avvisas.

20

3 §2

Uppehållstillstånd skall, om inte

Uppehållstillstånd ska, om inte

annat följer av 17–17 b §§, ges till

annat följer av 17–17 b §§, ges till

1.en utlänning som är make eller sambo till någon som är bosatt eller som har beviljats uppehållstillstånd för bosättning i Sverige,

2.ett utländskt barn som är ogift och

a)har en förälder som är bosatt, eller som har beviljats uppehållstillstånd för bosättning, i Sverige, eller,

b)har en förälder som är gift eller sambo med någon som är bosatt, eller som har beviljats uppehållstillstånd för bosättning, i Sverige,

3.ett utländskt barn som är ogift och som adopterats eller som avses bli adopterat av någon som vid tidpunkten för adoptionsbeslutet var och som fortfarande är bosatt eller som har beviljats uppehållstillstånd för bosättning i Sverige, om barnet inte omfattas av 2 och om adoptionsbeslutet

– har meddelats eller avses komma att meddelas av svensk domstol,

– gäller i Sverige enligt lagen (1971:796) om internationella rättsför- hållanden rörande adoption, eller

– gäller i Sverige enligt lagen (1997:191) med anledning av Sveriges tillträde till Haagkonventionen om skydd av barn och samarbete vid

internationella adoptioner, och

4. en utlänning som är förälder

4. en utlänning som är förälder

till ett ogift utländskt barn som är

till ett ogift utländskt barn som är

flykting

eller

skyddsbehövande i

flykting eller annan skydds-

övrigt, om barnet vid ankomsten

behövande, om

barnet

vid

till Sverige var skilt från båda sina

ankomsten till Sverige var skilt

föräldrar eller från någon annan

från båda sina föräldrar eller från

vuxen person som får anses ha

någon annan vuxen person som får

trätt i föräldrarnas ställe, eller om

anses ha trätt i föräldrarnas ställe,

barnet

lämnats

ensamt

efter

eller om barnet lämnats ensamt

ankomsten.

efter ankomsten.

När

en

ansökan

om

När

en

ansökan

om

uppehållstillstånd

grundas

på ett

uppehållstillstånd

grundas

på ett

beslut om adoption som har

beslut om adoption som har

meddelats av

svensk domstol,

meddelats av svensk domstol, ska

skall den anknytning som har

den anknytning som har upp-

uppkommit genom beslutet godtas

kommit genom beslutet godtas i

i ärendet om uppehållstillstånd.

ärendet om uppehållstillstånd.

Uppehållstillstånd enligt

denna

Uppehållstillstånd enligt

denna

paragraf skall gälla minst ett år.

paragraf ska gälla minst ett år.

Uppehållstillstånd som beviljas ett

Uppehållstillstånd som beviljas ett

ogift barn enligt första stycket 2 b

ogift barn enligt första stycket 2 b

skall gälla för samma tid som

ska gälla för samma tid som

förälderns uppehållstillstånd.

förälderns uppehållstillstånd.

2 Senaste lydelse 2006:220.

Prop. 2009/10:31

21

3 a §3

Uppehållstillstånd får, om inte annat anges i 17 § andra stycket, ges till

1.en utlänning som har för avsikt att ingå äktenskap eller inleda ett samboförhållande med en person som är bosatt eller som har beviljats uppehållstillstånd för bosättning i Sverige, om förhållandet framstår som seriöst och inte särskilda skäl talar mot att tillstånd ges,

2.en utlänning som på något annat sätt än som avses i 3 § eller i denna paragraf är nära anhörig till någon som är bosatt eller som har beviljats uppehållstillstånd för bosättning i Sverige, om han eller hon har ingått i samma hushåll som den personen och det finns ett särskilt beroendeförhållande mellan släktingarna som fanns redan i hemlandet,

3. en utlänning som skall utöva

3. en utlänning som ska utöva

umgänge, som inte är av

umgänge, som inte är av

begränsad omfattning, med ett i

begränsad omfattning, med ett i

Sverige bosatt barn, och

Sverige bosatt barn, och

4. en utlänning som har svenskt ursprung eller som har vistats i Sverige

under lång tid med uppehållstillstånd.

Om en utlänning har getts

Om en utlänning har getts

uppehållstillstånd enligt första

uppehållstillstånd enligt första

stycket 1 skall uppehållstillstånd

stycket 1 ska uppehållstillstånd för

för samma tid också ges till

samma tid också ges till

utlänningens ogifta barn.

utlänningens ogifta barn.

När det finns synnerliga skäl får uppehållstillstånd också i andra fall än som avses i första och andra styckena beviljas en utlänning som

1. är adopterad i Sverige i vuxen ålder,

2. är anhörig till en utlänning,

2. är anhörig till en utlänning,

om är flykting eller

som är flykting eller annan

skyddsbehövande i övrigt, eller

skyddsbehövande, eller

3. på annat sätt har särskild anknytning till Sverige.

15 a §4

Ett tidsbegränsat uppehålls-

Ett

tidsbegränsat

uppehålls-

tillstånd får beviljas en utlänning

tillstånd får beviljas en utlänning

vars ansökan om uppehållstillstånd

vars ansökan om uppehållstillstånd

som flykting enligt 4 kap. 1 § eller

som flykting enligt 4 kap. 1 § eller

skyddsbehövande i övrigt enligt 4

annan

skyddsbehövande enligt

kap. 2 § eller motsvarande äldre

4 kap. 2 eller 2 a § eller mot-

bestämmelser avslagits genom ett

svarande

äldre

bestämmelser

lagakraftvunnet

beslut,

om

avslagits genom ett lagakraft-

utlänningen vistas här och

vunnet

beslut,

om

utlänningen

vistas här och

1. sedan minst sex månader har en anställning som uppfyller de krav som anges i 6 kap. 2 § första stycket och avser en tidsperiod om minst ett år från ansökningstillfället, eller

3Senaste lydelse 2006:220.

4Senaste lydelse 2008:884.

Prop. 2009/10:31

22

2. enligt 3 § första stycket 1–4, 3 a § första stycket 1 eller andra stycket Prop. 2009/10:31 har stark anknytning till en person som beviljats uppehållstillstånd enligt

1.

En ansökan om tidsbegränsat uppehållstillstånd enligt första stycket ska ha kommit in till Migrationsverket senast två veckor efter det att beslutet att avslå ansökan om uppehållstillstånd som flykting eller skyddsbehövande i övrigt har vunnit laga kraft.

En ansökan om tidsbegränsat uppehållstillstånd enligt första stycket ska ha kommit in till Migrationsverket senast två veckor efter det att beslutet att avslå ansökan om uppehållstillstånd som flykting eller annan skydds- behövande har vunnit laga kraft.

18 §5

En utlänning som vill ha uppehållstillstånd i Sverige ska ha ansökt om och beviljats ett sådant tillstånd före inresan i landet. En ansökan om uppehållstillstånd får inte bifallas efter inresan. Detta gäller dock inte om

1. utlänningen har rätt till

1. utlänningen har rätt till

uppehållstillstånd här som flykting

uppehållstillstånd här som flykting

eller skyddsbehövande i övrigt

eller annan skyddsbehövande

enligt 1 § eller kan beviljas

enligt 1 § eller kan beviljas

uppehållstillstånd här med stöd av

uppehållstillstånd här med stöd av

21 kap. 2, 3 eller 4 §,

21 kap. 2, 3 eller 4 §,

2.utlänningen med stöd av 6 § bör beviljas uppehållstillstånd här,

3.en ansökan om uppehållstillstånd avser förlängning av ett tidsbe- gränsat uppehållstillstånd som getts en utlänning med familjeanknytning med stöd av 3 § första stycket 1 eller 2 b eller 3 a § första stycket 1 eller andra stycket,

4.utlänningen kan beviljas eller har tidsbegränsat uppehållstillstånd här med stöd av 15 §,

5.utlänningen enligt 3 § första stycket 1–4, 3 a § första stycket 1–3 eller andra stycket har stark anknytning till en person som är bosatt i Sverige och det inte skäligen kan krävas att utlänningen reser till ett annat land för att ge in ansökan där,

6.en ansökan om uppehållstillstånd avser förlängning av ett tidsbegränsat uppehållstillstånd som med stöd av 10 § har beviljats en utlänning i fall som avses i 6 kap. 2 § första stycket,

7.utlänningen kan beviljas uppehållstillstånd enligt 15 a §,

8.utlänningen med stöd av 10 § har beviljats ett tidsbegränsat uppehållstillstånd för studier och antingen slutfört studier som motsvarar 30 högskolepoäng eller fullföljt en termin vid forskarutbildning, eller

9.det annars finns synnerliga skäl.

Det som föreskrivs i första stycket gäller inte heller om utlänningen har beviljats en visering för att besöka en arbetsgivare i Sverige eller är undantagen från kravet på visering om han eller hon ansöker om ett uppehållstillstånd för arbete inom ett slag av arbete där det råder stor efterfrågan på arbetskraft. En ytterligare förutsättning är att arbetsgivaren skulle förorsakas olägenheter om utlänningen måste resa till ett annat land för att ge in ansökan där eller att det annars finns särskilda skäl.

5 Senaste lydelse 2008:884.

23

I fråga om uppehållstillstånd för en utlänning som ska avvisas eller utvisas enligt dom eller beslut som har vunnit laga kraft gäller föreskrifterna i 15 a §, 8 kap. 14 § och 12 kap. 18–20 §§.

20 §

Beslut om uppehållstillstånd

Beslut

om

uppehållstillstånd

meddelas av Migrationsverket.

meddelas av Migrationsverket.

Migrationsverket

får dock

inte

bevilja uppehållstillstånd

för

en

utlänning som av allmän domstol

har utvisats på grund av brott. Om

en sådan utlänning ansöker om

uppehållstillstånd

som

flykting

enligt 4 kap. 1 § eller som annan

skyddsbehövande enligt 4 kap. 2

eller 2 a §

och

Migrationsverket

finner att utlänningen bör beviljas

uppehållstillstånd ska verket

inte

besluta i ärendet utan med eget

yttrande lämna över detta till den

migrationsdomstol

till

vilken

verkets beslut om uppehålls-

tillstånd hade kunnat överklagas.

Beslut om uppehållstillstånd får också meddelas av Regeringskansliet. 21 §

Av 8 kap. 14 och 21 §§ och 12 kap. 20 § följer att regeringen och den instans som prövar över- klagande av beslut om avvisning och utvisning i vissa fall också får besluta om uppehållstillstånd.

Av 8 kap. 14 och 21 §§ följer att regeringen och den instans som prövar överklagande av beslut om avvisning och utvisning i vissa fall också får besluta om uppe- hållstillstånd.

24 §

Regeringen får i fråga om en viss grupp av utlänningar meddela föreskrifter om permanent uppehållstillstånd därför att de är skyddsbehövande i övrigt enligt 4 kap. 2 § första stycket 2 eller 3.

Regeringen får i fråga om en viss grupp av utlänningar meddela föreskrifter om permanent uppehållstillstånd därför att de är övriga skyddsbehövande enligt 4 kap. 2 a §.

25 §

Regeringen får meddela föreskrifter om att uppehålls- tillstånd inte får beviljas för skyddsbehövande i övrigt enligt 4 kap. 2 § första stycket 2 eller 3, om det behövs därför att Sveriges möjligheter att ta emot utlänningar har blivit begränsade.

Regeringen skall anmäla sådana

Regeringen får meddela föreskrifter om att uppehålls- tillstånd inte får beviljas för övriga skyddsbehövande enligt 4 kap. 2 a § om det behövs därför att Sveriges möjligheter att ta emot utlänningar har blivit begränsade.

Regeringen ska anmäla sådana

Prop. 2009/10:31

24

föreskrifter till riksdagen genom

föreskrifter till riksdagen

genom

en särskild skrivelse inom tre

en särskild skrivelse inom tre

månader.

månader.

5 a kap.

4 §6

Flyktingar och skyddsbehövan-

Flyktingar enligt 4 kap. 1 § och

de i övrigt enligt 4 kap. 1 och 2 §§

andra

skyddsbehövande

enligt

skall inte beviljas ställning som

4 kap. 2 eller 2 a §§ ska inte

varaktigt bosatta i Sverige.

beviljas

ställning som varaktigt

bosatta i Sverige.

7kap.

7 §

Ett permanent uppehållstillstånd skall återkallas för en utlänning som inte längre är bosatt i Sverige.

För en utlänning som har vistats här som flykting eller skydds- behövande i övrigt får dock uppehållstillståndet återkallas tidigast när två år har förflutit efter det att bosättningen här i landet upphörde, om utlänningen har återvänt till ett land där han eller hon tidigare har varit bosatt därför att de politiska förhållandena i landet har ändrats.

Ett permanent uppehållstillstånd ska återkallas för en utlänning som inte längre är bosatt i Sverige.

För en utlänning som har vistats här som flykting eller annan skyddsbehövande får dock uppehållstillståndet återkallas tidigast när två år har förflutit efter det att bosättningen här i landet upphörde, om utlänningen har återvänt till ett land där han eller hon tidigare har varit bosatt därför att de politiska förhållandena i landet har ändrats.

8kap.

11 §7

När en domstol överväger om en

När en domstol överväger om en

utlänning bör utvisas enligt 8 §,

utlänning bör utvisas enligt 8 §,

skall

den

ta

hänsyn

till

ska den ta hänsyn till utlänningens

utlänningens

anknytning till

det

anknytning till det svenska

svenska

samhället.

Domstolen

samhället. Domstolen ska särskilt

skall särskilt beakta

beakta

1.utlänningens levnadsomständigheter,

2.om utlänningen har barn i Sverige och, om så är fallet, barnets behov av kontakt med utlänningen, hur kontakten har varit och hur den skulle påverkas av att utlänningen utvisas,

3.utlänningens övriga familjeförhållanden, och

4.hur länge utlänningen har vistats i Sverige.

En utlänning som är flykting och som behöver en fristad i Sverige får utvisas endast om han eller hon har begått ett synnerligen grovt brott och det skulle medföra allvarlig fara för allmän ordning och säkerhet att låta utlänningen stanna här. Utvisning får också ske om utlänningen i Sverige

6Senaste lydelse 2006:219.

7Ändringen innebär bl.a. att tredje stycket upphävs.

Prop. 2009/10:31

25

eller utomlands har bedrivit verksamhet som har inneburit fara för rikets säkerhet och det finns anledning att anta att han eller hon skulle fortsätta sådan verksamhet här.

En utlänning som har en flyktingförklaring skall anses som flykting med behov av fristad i Sverige, om det inte är uppenbart att han eller hon inte längre är flykting med ett sådant behov.

13 §

En allmän domstols dom eller beslut om utvisning på grund av brott skall innehålla förbud för utlänningen att återvända till Sverige under viss tid eller utan tidsbegränsning. I en dom eller ett beslut med tidsbegränsning skall utlänningen upplysas om vilken dag förbudet upphör att gälla. I domen eller beslutet skall utlänningen också upplysas om den påföljd som överträdelse av förbudet kan medföra enligt 20 kap.

En allmän domstols beslut om utvisning på grund av brott ska innehålla förbud för utlänningen att återvända till Sverige under viss tid eller utan tidsbegränsning. I ett beslut med ett tidsbegränsat återreseförbud ska utlänningen upplysas om vilken dag förbudet upphör att gälla. I beslutet ska utlänningen också upplysas om den påföljd som överträdelse av förbudet kan medföra enligt 20 kap.

Om regeringen finner att en allmän domstols dom eller beslut om utvisning på grund av brott inte kan verkställas eller om det annars finns särskilda skäl för att beslutet inte längre skall gälla, får regeringen upphäva avgörandet helt eller delvis. Därvid får regeringen fatta beslut också i fråga om uppehållstillstånd och arbetstillstånd.

Om domen eller beslutet om utvisning inte upphävs kan, i fall som avses i första stycket, ett tidsbegränsat uppehållstillstånd och arbetstillstånd meddelas av regeringen. Utvisningsbeslutet får inte verkställas medan tillståndet gäller.

14 §

Om regeringen finner att en allmän domstols beslut om utvisning på grund av brott inte kan verkställas eller om det annars finns särskilda skäl för att beslutet inte längre ska gälla, får regeringen upphäva beslutet helt eller delvis. Därvid får regeringen meddela beslut också i fråga om uppehållstillstånd och arbets- tillstånd.

Om beslutet om utvisning inte upphävs kan, i fall som avses i första stycket, ett tidsbegränsat uppehållstillstånd och arbets- tillstånd beviljas av regeringen. Utvisningsbeslutet får inte verkställas medan tillståndet gäller.

Om en migrationsdomstol eller Migrationsöverdomstolen, efter Migrationsverkets överlämnade av ärendet enligt 5 kap. 20 §, finner att en utlänning som av allmän

Prop. 2009/10:31

26

domstol har utvisats på grund av Prop. 2009/10:31

brott ska beviljas uppehålls-

tillstånd som flykting enligt 4 kap.

1 § eller som annan skydds-

behövande enligt 4 kap. 2

eller

2 a §,

får

migrationsdomstolen

eller

Migrationsöverdomstolen

upphäva

utvisningsbeslutet

och

bevilja uppehållstillstånd

enligt

5

kap. 1 §. Samma befogenhet

har

migrationsdomstolen

eller

Migrationsöverdomstolen

om

en

utlänning som av allmän domstol

har utvisats på grund av brott har

överklagat

Migrationsverkets

beslut att inte bevilja uppehålls-

tillstånd som flykting enligt 4 kap.

1 § eller som annan skydds-

behövande enligt 4 kap. 2

eller

2 a §.

Om en migrationsdomstol eller

Migrationsöverdomstolen

inte

upphäver beslutet om utvisning får

den

bevilja

ett

tidsbegränsat

uppehållstillstånd enligt

5

kap.

1 §.

Utvisningsbeslutet

får

inte

verkställas

medan

tillståndet

gäller.

16 §

Om

en

ansökan

om

Avslås eller avvisas en ansökan

uppehållstillstånd

avslås

eller

ett

om

uppehållstillstånd

eller

uppehållstillstånd

återkallas

återkallas

ett

sådant

tillstånd

och

medan utlänningen befinner sig i

befinner sig utlänningen i Sverige,

Sverige,

skall

det

samtidigt

ska det samtidigt meddelas beslut

meddelas

beslut

om

avvisning

om avvisning eller utvisning, om

eller utvisning, om inte särskilda

inte särskilda skäl talar mot det.

skäl talar mot det.

Det som föreskrivs i första stycket gäller inte om ansökan avvisas enligt 5 kap. 1 c § andra stycket.

18 §

I beslut om avvisning eller

I beslut om avvisning eller

utvisning

som

meddelas

av

utvisning

som

meddelas av

regeringen,

Migrations-

Migrationsverket, en migrations-

överdomstolen,

en

migrations-

domstol

eller

Migrationsöver-

domstol eller

Migrationsverket

domstolen ska anges till vilket

skall anges till vilket land

land utlänningen ska avvisas eller

utlänningen

skall

avvisas

eller

utvisas.

27

Ett beslut om avvisning eller utvisning som avser en EES- medborgare eller en sådan medborgares familjemedlem, får förenas med ett sådant förbud som avses i första stycket endast om beslutet har meddelats av hänsyn till allmän ordning och säkerhet.

När Migrationsverket beslutar om avvisning eller utvisning, får beslutet förenas med förbud för utlänningen att under viss tid återvända till Sverige.

utvisas.

Prop. 2009/10:31

Om det finns särskilda skäl, får mer än ett land anges i beslutet.

Ett beslut av en sådan

Ett beslut av en sådan

myndighet som avses i första

myndighet som avses i första

stycket och som rör avvisning eller

stycket och som rör avvisning eller

utvisning

skall

innehålla

de

utvisning

ska

innehålla

de

anvisningar

om

verkställigheten

anvisningar

om

verkställigheten

som omständigheterna i

det

som omständigheterna i

det

enskilda fallet kan ge anledning

enskilda fallet kan ge anledning

till.

till.

19 §8 När Migrationsverket beslutar

om avvisning eller utvisning, får beslutet förenas med förbud för utlänningen att under viss tid återvända till Sverige utan att ha tillstånd av Migrationsverket eller, i ett säkerhetsärende, regeringen.

Ett beslut om avvisning eller utvisning som avser en EES- medborgare eller hans eller hennes familjemedlem, får förenas med ett sådant förbud som avses i första stycket endast om beslutet har fattats på grund av hänsyn till allmän ordning och säkerhet.

20 §9

En utlänning som med stöd av 13, 19 eller 21 § har förbjudits att åter- vända till Sverige under viss tid eller utan tidsbegränsning får ges särskilt tillstånd av Migrationsverket att göra ett kort besök här, om besöket gäller synnerligen viktiga angelägenheter. Om det finns särskilda skäl, får ett sådant tillstånd ges också på ansökan av någon annan än utlänningen.

Om en utlänning har förbjudits att återvända till Sverige i ett säkerhetsärende ges ett sådant tillstånd som avses i första stycket i stället av regeringen.

21 §

När ett överklagat ärende eller mål om avvisning eller utvisning avgörs, får också beslut fattas i fråga om uppehållstillstånd och arbetstillstånd. Detta gäller även om dessa frågor inte har tagits upp av

utlänningen.

Vid prövning av ett beslut om

Vid prövning av ett beslut om

8Senaste lydelse 2006:219.

9Ändringen innebär att andra stycket upphävs.

28

avvisning eller utvisning får en

avvisning

eller

utvisning

får

en Prop. 2009/10:31

migrationsdomstol,

eller

migrationsdomstol

eller

Migrationsöverdomstolen

Migrationsöverdomstolen

besluta

regeringen besluta att utlänningen

att utlänningen för viss tid ska

för viss tid skall förbjudas att

förbjudas

att

återvända

till

återvända till Sverige, även om

Sverige, även om ingen lägre

ingen lägre instans har meddelat

instans har meddelat ett sådant

ett sådant förbud.

förbud.

När

Migrationsverket,

en

När

Migrationsverket,

en

migrationsdomstol,

Migrations-

migrationsdomstol

eller

Migra-

överdomstolen

eller regeringen

tionsöverdomstolen

prövar

ett

prövar ett beslut om avvisning

beslut

om

avvisning

eller

eller

utvisning,

får

samtidigt

utvisning,

får

samtidigt

sådant

sådant

beslut

meddelas angående

beslut meddelas angående den som

den som är under 16 år och som

är under 16 år och som står under

står under utlänningens

vårdnad.

utlänningens vårdnad. Detta gäller

Detta gäller även om ingen lägre

även om ingen lägre instans har

instans har prövat denna fråga. I

prövat denna fråga. I mål

hos en

mål hos en migrationsdomstol och

migrationsdomstol

och

Migra-

Migrationsöverdomstolen

samt i

tionsöverdomstolen

gäller

detta

ärenden hos

regeringen

gäller

dock inte, om det för barnet har

detta dock inte, om det för barnet

åberopats

sådana

omständigheter

har åberopats sådana omständlig-

som avses i 4 kap. 1, 2 eller 2 a §.

heter som avses i 4 kap. 1 och 2

§§, såvida det inte är uppenbart

att det inte finns grund för

uppehållstillstånd

enligt

dessa

bestämmelser.

9kap.

8 §

Migrationsverket eller polismyndigheten får fotografera en utlänning

och, om utlänningen fyllt 14 år, ta hans eller hennes fingeravtryck om

1. utlänningen inte kan styrka sin identitet när han eller hon kommer

till Sverige,

2.

utlänningen

ansöker

om

2. utlänningen

ansöker

om

uppehållstillstånd

som

flykting

uppehållstillstånd

som

flykting

eller skyddsbehövande i övrigt och

enligt 4 kap. 1 § eller som annan

anger skäl som avses i 4 kap. 1

skyddsbehövande enligt 4 kap. 2

eller 2 §, eller

eller 2 a §, eller

3. det finns grund för att besluta om förvar.

10 kap.

Varje ny prövning av ett beslut

11 §

Varje ny prövning av ett beslut

om förvar skall föregås av en

om förvar ska föregås av en

muntlig förhandling. Detta

gäller

muntlig

förhandling. Detta

gäller

även en ny prövning av ett beslut

även en ny prövning av ett beslut

om uppsikt, om det inte med

om uppsikt, om det inte med

hänsyn till utredningens art eller

hänsyn till utredningens art eller

andra

omständigheter

framstår

andra

omständigheter

framstår

29

I ärenden om förvar eller uppsikt som handläggs av regeringen får ansvarigt statsråd, eller den tjänsteman som statsrådet bestämmer, besluta om muntlig förhandling och uppdra åt en migrationsdomstol att hålla den. Bestämmelserna i 13 kap. gäller i tillämpliga delar vid förhand- lingen. Vid den muntliga förhandlingen ska en representant från Regeringskansliet närvara. Regeringskansliet får besluta att även andra personer än utlänningen ska höras vid för- handlingen.

som uppenbart att en muntlig som uppenbart att en muntlig förhandling saknar betydelse. förhandling saknar betydelse.

Bestämmelser som gäller för muntlig handläggning hos en myndighet finns i 13 kap. 1–8 §§. I fråga om muntlig förhandling i domstol finns bestämmelser i 16 kap.

I ärenden om förvar som handläggs av regeringen får det statsråd som har till uppgift att föredra ärenden enligt denna lag, eller den tjänsteman som statsrådet bestämmer, besluta om muntlig förhandling och uppdra åt en migrationsdomstol att hålla den. Bestämmelserna i 13 kap. gäller i tillämpliga delar vid förhand- lingen. Vid den muntliga förhandlingen skall en representant från Regerings- kansliet närvara. Regeringskansliet får besluta att även andra personer än utlänningen skall höras vid förhandlingen. I säkerhetsärenden gäller i stället att uppdrag att hålla muntlig förhandling får lämnas till Migrationsöver- domstolen.

13 §

Polismyndigheten är handläggande myndighet

1. från det att en utlänning begär

1. från det att en utlänning begär

att få resa in i landet och till dess

att få resa in i landet och till dess

att ett ärende som skall prövas av

att ett ärende som ska prövas av

Migrationsverket tas

emot

av

Migrationsverket tas

emot

av

verket eller utlänningen har lämnat

verket eller utlänningen har lämnat

landet, och

landet, och

2. från det att myndigheten tar

2. från det att myndigheten tar

emot ett beslut om avvisning eller

emot ett beslut om avvisning eller

utvisning för verkställighet och till

utvisning för verkställighet och till

dess att verkställighet har skett,

dess att verkställighet har skett,

även om ärendet är föremål för

även om ärendet är föremål för

prövning enligt 12 kap. 18–20 §§,

prövning enligt 12 kap. 18–20 §§,

dock inte under den tid då beslutet

dock inte under den tid då beslutet

inte får verkställas på grund av ett

inte får verkställas på grund av ett

beslut om inhibition.

beslut om inhibition eller ny

prövning.

14 §

Migrationsverket är handläggande myndighet

1. från det att verket tar emot ett

1. från det att verket tar emot ett

ärende som verket skall pröva och

ärende som verket ska pröva och

till dess verket fattar

beslut

eller

till dess verket fattar

beslut

eller

Prop. 2009/10:31

30

utlänningen har lämnat landet eller

utlänningen har lämnat landet eller

polismyndigheten

har

tagit emot

polismyndigheten har tagit emot

ärendet,

eller,

om

ärendet

ärendet eller, om Migrations-

överklagas, till dess ärendet tas

verkets beslut överklagas, till dess

emot av migrationsdomstolen eller

ärendet tas emot av migrations-

Migrationsöverdomstolen, och

domstolen, och

2. från det att verket tar emot ett beslut om avvisning eller utvisning för verkställighet och till dess att beslutet har verkställts eller ärendet lämnas över till polismyndigheten. I fråga om beslut som gäller omedelbart är, även om beslutet överklagas, Migrationsverket handläggande myndighet till dess domstolen meddelar beslut om inhibition.

15 §

Regeringen är handläggande myndighet när ärendet har tagits emot av

det departement som har till uppgift att bereda ärendet.

Beslut i frågor om förvar och

Beslut i frågor om förvar och

uppsikt fattas av det statsråd som

uppsikt fattas av det statsråd som

skall föredra ärendet. Regeringen

ska föredra ärendet. Regeringen

får inte fatta beslut om att ta eller

får inte fatta beslut om att ta eller

hålla kvar någon i förvar eller om

hålla kvar någon i förvar eller om

att ställa någon under uppsikt.

att ställa någon under uppsikt.

Regeringen får däremot upphäva

Regeringen får

däremot upphäva

ett beslut om förvar eller uppsikt.

ett beslut om förvar eller uppsikt.

I ett ärende där beslut om

I ett ärende där beslut om

inhibition kan meddelas med stöd

inhibition kan meddelas med stöd

av 12 kap. 11 § första stycket, 12

av 12 kap. 11 § första stycket och

och 20 §§ skall regeringen inte

12 § ska regeringen inte anses som

anses

som

handläggande

handläggande

myndighet

innan

myndighet

innan

beslut om

beslut

om

inhibition

har

inhibition har meddelats.

meddelats.

16 §

I säkerhetsärenden är Migra- tionsöverdomstolen handläggande myndighet från det att domstolen tar emot ett ärende till dess det departement som har till uppgift att bereda ärendet tar emot det.

En migrationsdomstol eller Migrationsöverdomstolen är i ärenden, där beslut om inhibition kan meddelas med stöd av 12 kap. 11 § första stycket, handläggande myndighet från det att den meddelar beslut om inhibition.

11kap.

5 §

En utlänning som hålls i förvar skall ha tillgång till hälso- och sjukvård i samma omfattning som den som ansökt om uppehålls- tillstånd enligt 4 kap. 1 eller 2 § även om utlänningen inte har ansökt om ett sådant tillstånd.

Om en utlänning som hålls i förvar behöver sjukhusvård under

En utlänning som hålls i förvar ska ha tillgång till hälso- och sjukvård i samma omfattning som den som ansökt om uppehålls- tillstånd enligt 4 kap. 1, 2 eller 2 a § även om utlänningen inte har ansökt om ett sådant tillstånd.

Om en utlänning som hålls i förvar behöver sjukhusvård under

Prop. 2009/10:31

31

förvarstiden, skall han eller hon ges tillfälle till sådan vård.

Verksamhetschefen för den sjukhusenhet där en utlänning vårdas skall se till att Migra- tionsverket eller den som förestår den lokal där utlänningen skall vistas genast underrättas, om utlänningen önskar lämna eller redan har lämnat sjukhuset.

förvarstiden, ska han eller hon ges tillfälle till sådan vård.

Verksamhetschefen för den sjukhusenhet där en utlänning vårdas ska se till att Migra- tionsverket eller den som förestår den lokal där utlänningen ska vistas genast underrättas, om utlänningen önskar lämna eller redan har lämnat sjukhuset.

12 kap.

3 §

Avvisning och utvisning av en utlänning som avses i 4 kap. 2 § första stycket 2 och 3 får inte verkställas till utlänningens hemland eller till ett land där han eller hon riskerar att sändas vidare till hemlandet, om det inte finns synnerliga skäl för detta.

Ett beslut om avvisning eller utvisning av en utlänning som avses i 4 kap. 2 § första stycket 1, i fall av väpnad konflikt, eller 2 a § första stycket får inte verkställas till utlänningens hemland eller till ett land där han eller hon riskerar att sändas vidare till hemlandet, om det finns synnerliga skäl mot det.

4 §

Ett beslut om avvisning eller utvisning som meddelas av regeringen, Migrationsöver- domstolen, en migrationsdomstol eller Migrationsverket skall verkställas genom att utlänningen sänds till det land eller, om flera länder angetts, något av de länder som anges i beslutet.

Ett beslut om avvisning som meddelas av en polismyndighet samt allmän domstols dom eller beslut om utvisning på grund av brott skall verkställas genom att utlänningen sänds till sitt hemland eller, om möjligt, till det land från vilket utlänningen kom till Sverige. Om verkställighet inte kan genomföras till något av dessa länder får en utlänning i stället sändas till ett land som utlänningen har anknytning till.

En utlänning som skall avvisas eller utvisas får alltid sändas till ett land som utlänningen visar att mottagande kan ske i.

Ett beslut om avvisning eller ut- visning som meddelas av

Migrationsverket, en migrations- domstol eller Migrationsöver- domstolen ska verkställas genom att utlänningen sänds till det land eller, om flera länder angetts, något av de länder som anges i beslutet.

Ett beslut om avvisning som meddelas av en polismyndighet samt allmän domstols beslut om utvisning på grund av brott ska verkställas genom att utlänningen sänds till sitt hemland eller, om möjligt, till det land från vilket utlänningen kom till Sverige. Om verkställighet inte kan genomföras till något av dessa länder får en utlänning i stället sändas till ett land som utlänningen har anknytning till.

En utlänning som ska avvisas eller utvisas får alltid sändas till ett land som utlänningen visar att mottagande kan ske i.

Prop. 2009/10:31

32

En allmän domstols dom eller beslut om utvisning på grund av brott får verkställas, om utlän- ningen har avgett nöjdförklaring och åklagaren medger att domen eller beslutet får verkställas.

8 §

En allmän domstols beslut om utvisning på grund av brott får verkställas, om utlänningen har avgett nöjdförklaring och åkla- garen medger att beslutet får verkställas.

Avvisning och utvisning av utlänning som ansökt om uppehållstillstånd som flykting eller annan skyddsbehövande

8 a §

Om en utlänning har ansökt om

uppehållstillstånd

som

flykting

enligt 4 kap. 1 § eller som annan

skyddsbehövande enligt 4 kap. 2

eller 2 a § får ett beslut om

avvisning

eller

utvisning

inte

verkställas

innan

ansökan

har

prövats och därvid

avslagits

genom ett beslut som har vunnit

laga kraft eller innan ett beslut att

avvisa ansökan enligt 5 kap. 1 b §

har vunnit laga kraft.

Första stycket gäller inte om

Migrationsverket

har

förordnat

om omedelbar verkställighet enligt

8 kap. 6 § eller om utlänningen

har utvisats på grund av brott. I

dessa fall får beslutet om

avvisning

eller

utvisning

verkställas

när

ansökan

om

uppehållstillstånd har prövats i en

instans och därvid avslagits.

Första stycket hindrar inte att

utlänningen överlämnas, utlämnas

eller överförs till en annan stat

eller internationell

domstol

eller

tribunal för att lagföras eller

avtjäna

en

frihetsberövande

påföljd.

När regeringen prövar en fråga

11 §

en migrations-

När regeringen,

om att upphäva en allmän

domstol

eller

Migrationsöver-

domstols dom eller beslut om

domstolen prövar en fråga om att

utvisning på grund av brott, får

upphäva en allmän domstols beslut

regeringen besluta om inhibition

om utvisning på grund av brott, får

Prop. 2009/10:31

33

av det tidigare meddelade beslutet.

regeringen eller domstolen besluta Prop. 2009/10:31

om inhibition av det tidigare

När ett ärende enligt denna lag

meddelade beslutet.

När ett ärende enligt denna lag

skall prövas av regeringen får, för

ska prövas av regeringen får, för

tiden till dess regeringen avgör

tiden till dess regeringen avgör

ärendet, det statsråd som har till

ärendet, ansvarigt statsråd besluta

uppgift

att

föredra

ärendena

om inhibition av avvisning eller

besluta om inhibition av avvisning

utvisning.

eller utvisning.

14 §

Beslut

om

avvisning

eller

Beslut

om

avvisning

eller

utvisning

skall

verkställas

av

utvisning

ska

verkställas

av

Migrationsverket,

om

inte

annat

Migrationsverket,

om

inte

annat

sägs i andra, tredje eller fjärde

föreskrivs i andra, tredje eller

stycket.

fjärde stycket.

Säkerhetspolisen skall verkställa

Säkerhetspolisen

ska

verkställa

beslut om avvisning eller utvisning

beslut om avvisning eller utvisning

i säkerhetsärenden.

Regeringen

i säkerhetsärenden.

Migrations-

eller

Migrationsverket

får

dock

verket eller den domstol som

förordna att en annan myndighet

avgör ärendet får dock i beslutet

skall ombesörja verkställigheten.

om

avvisning

eller

utvisning

bestämma att en annan myndighet

ska ombesörja verkställigheten.

Polismyndigheten

skall

verk-

Polismyndigheten ska verkställa

ställa

1. en polismyndighets beslut om avvisning,

2. en allmän domstols dom eller

2. en allmän domstols beslut om

beslut om utvisning på grund av

utvisning på grund av brott.

brott enligt 8 kap. 8 §.

Migrationsverket får lämna över

Migrationsverket får lämna över

ett avvisnings- eller utvisnings-

ett avvisnings- eller utvisnings-

ärende

för

verkställighet

till

ärende för verkställighet

till

polismyndigheten,

om

den

som

polismyndigheten,

om

den

som

skall avvisas eller utvisas håller

ska avvisas eller utvisas håller sig

sig undan och inte kan anträffas

undan och inte kan anträffas utan

utan

polismyndighetens

med-

polismyndighetens

medverkan

verkan eller om det kan antas att

eller om det kan antas att tvång

tvång kommer att behövas för att

kommer att behövas för att

verkställa beslutet.

verkställa beslutet.

15 §10

En

polismyndighets

beslut

om

En

polismyndighets

beslut om

avvisning,

Migrationsverkets

avvisning,

Migrationsverkets

beslut om avvisning enligt 8 kap.

beslut om avvisning enligt 8 kap.

4 §

andra stycket,

Migrations-

4 §

andra

stycket,

Migrations-

verkets beslut om avvisning med

verkets beslut om avvisning med

10 Senaste lydelse 2006:219.

34

omedelbar

verkställighet

och en

omedelbar verkställighet

och

en

Prop. 2009/10:31

allmän

domstols lagakraftvunna

allmän

domstols

lagakraftvunna

dom eller beslut om utvisning på

beslut om utvisning på grund av

grund av brott skall verkställas

brott

ska

verkställas

snarast

snarast möjligt.

möjligt.

I andra fall skall en utlänning

I andra fall ska en utlänning som

som avvisas lämna landet inom två

avvisas lämna landet inom två

veckor och en utlänning som

veckor och en utlänning som

utvisas lämna landet inom fyra

utvisas lämna landet inom fyra

veckor efter det att beslutet vann

veckor efter det att beslutet vann

laga kraft, om inte annat bestämts i

laga kraft, om inte annat bestämts i

beslutet.

beslutet.

Om

utlänningen

inte

lämnar

Om

utlänningen

inte

lämnar

landet inom den föreskrivna tiden

landet inom den föreskrivna tiden

eller det måste antas att

eller det måste antas att

utlänningen inte har för avsikt att

utlänningen inte har för avsikt att

frivilligt lämna landet inom denna

frivilligt lämna landet inom denna

tid,

skall

beslutet

verkställas

tid, ska beslutet verkställas snarast

snarast möjligt av den myndighet

möjligt av den myndighet som

som enligt 14 § är ansvarig för

enligt 14 § är ansvarig för

verkställigheten.

verkställigheten.

Verkställighet av beslut om avvisning eller utvisning av en EES-

medborgare eller hans eller hennes familjemedlem som har rest in i

Sverige får ske tidigast fyra veckor från den dag EES-medborgaren eller

familjemedlemmen fick del av beslutet, om det inte finns synnerliga skäl

för att verkställa beslutet.

Om

Migrationsverket

efter

16 §

Om

Migrationsverket

efter

omprövning beviljar en utlänning

omprövning beviljar en utlänning

tidsbegränsat

uppehållstillstånd,

tidsbegränsat

uppehållstillstånd,

får verket samtidigt upphäva ett av

får verket samtidigt upphäva ett av

verket fattat beslut om avvisning

verket fattat beslut om avvisning

eller utvisning. Om Migrations-

eller utvisning.

verket meddelar ett tidsbegränsat

uppehållstillstånd utan att upp-

häva beslutet om avvisning eller

utvisning,

får

beslutet

om

avvisning

eller

utvisning

inte

verkställas

medan

tillståndet

gäller.

Om Migrationsverket beviljar ett

Motsvarande

gäller

om

en

migrationsdomstol,

Migrations-

tidsbegränsat

uppehållstillstånd

överdomstolen eller

regeringen i

utan att upphäva beslutet om av-

ett

överklagat

eller

överlämnat

visning eller utvisning, får beslutet

ärende

beviljar

ett

tidsbegränsat

om avvisning eller utvisning inte

uppehållstillstånd utan att upphäva

verkställas

medan

tillståndet

beslutet om avvisning eller utvis-

gäller. Motsvarande gäller om en

ning.

migrationsdomstol

eller

Migra-

tionsöverdomstolen i ett över-

klagat

ärende

beviljar

ett

35

Migrationsverket ska i sådana fall ge anvisningar om verk- ställigheten eller vidta andra åtgärder.

Om en allmän domstols beslut om utvisning på grund av brott av en EES-medborgare eller en sådan medborgares familjemedlem ska verkställas mer än två år efter det att avgörandet meddelades, ska polismyndigheten innan beslutet verkställs utreda om de omständigheter som låg till grund för beslutet har ändrats. Om det vid utredningen kommer fram att omständigheterna har ändrats på ett sådant sätt att utvisnings- beslutet inte längre bör gälla, ska ärendet lämnas över till Migrationsverket som med ett eget yttrande ska lämna över ärendet

Om en annan myndighet än Migrationsverket ska verkställa ett beslut om avvisning eller utvisning och denna myndighet finner att den inte kan verkställa beslutet eller att den behöver ytterligare besked, ska myndigheten under- rätta Migrationsverket. Detsamma gäller om utlänningen hos myndigheten åberopar att det finns sådana hinder som avses i 1, 2 eller 3 § mot verkställigheten eller det på annat sätt kommer fram att det kan finnas sådana hinder.

Migrationsverket får dock inte upphäva en allmän domstols dom eller beslut om utvisning enligt 8 kap. 8 § eller meddela uppehålls- tillstånd för den som har utvisats genom en sådan dom eller ett sådant beslut.

tidsbegränsat

uppehållstillstånd Prop. 2009/10:31

utan att upphäva beslutet om

avvisning eller utvisning.

I 5 kap. 20 § föreskrivs att

Migrationsverket

inte får bevilja

uppehållstillstånd för den som av allmän domstol har utvisats på grund av brott.

17 §11 Om en annan myndighet än

Migrationsverket skall verkställa ett beslut om avvisning eller utvisning och denna myndighet finner att den inte kan verkställa beslutet eller att den behöver ytterligare besked, skall myndig- heten underrätta Migrationsverket. Detsamma gäller om utlänningen hos myndigheten åberopar att det finns sådana hinder som avses i 1, 2 eller 3 § mot verkställigheten eller det på annat sätt kommer fram att det kan finnas sådana hinder.

Migrationsverket skall i sådana fall ge anvisningar om verk- ställigheten eller vidta andra åtgärder.

Om en allmän domstols dom eller beslut om utvisning på grund av brott av en EES-medborgare eller av hans eller hennes familjemedlem skall verkställas mer än två år efter det att avgörandet meddelades, skall polismyndigheten innan beslutet verkställs utreda om de omständigheter som låg till grund för beslutet har ändrats. Om det vid utredningen kommer fram att omständigheterna har ändrats på ett sådant sätt att utvisnings- beslutet inte längre bör gälla, skall ärendet lämnas över till Migrationsverket som med ett eget

11 Senaste lydelse 2006:219.

36

yttrande skall lämna över ärendet till regeringen för prövning enligt 8 kap. 14 §. Verkställighet får i sådant fall inte ske innan regeringen har avgjort ärendet.

till regeringen för prövning enligt Prop. 2009/10:31 8 kap. 14 §. Verkställighet får i

sådant fall inte ske innan regeringen har avgjort ärendet.

19 §

Om utlänningen i ett ärende om verkställighet av ett beslut om avvisning eller utvisning som vunnit laga kraft åberopar nya omständigheter

1.som kan antas utgöra ett bestående sådant hinder mot verkställigheten som avses i 1, 2 eller 3 §, och

2.dessa omständigheter inte kunnat åberopas av utlänningen tidigare, eller utlänningen visar giltig ursäkt för att inte ha åberopat omständigheterna tidigare,

skall Migrationsverket, om beslut om uppehållstillstånd inte kan meddelas enligt 18 §, ta upp frågan om uppehållstillstånd till ny prövning samt besluta om inhibition i verkställighetsärendet.

Är förutsättningarna enligt första stycket inte uppfyllda, skall Migrationsverket besluta att inte bevilja ny prövning.

ska Migrationsverket, om beslut om uppehållstillstånd inte kan meddelas enligt 18 §, ta upp frågan om uppehållstillstånd till ny prövning.

Är förutsättningarna enligt första stycket inte uppfyllda, ska Migrationsverket besluta att inte bevilja ny prövning.

Beslutet om avvisning eller utvisning får inte verkställas innan Migrationsverket har avgjort frågan om ny prövning ska ske eller, om ny prövning beviljas, innan frågan om uppe- hållstillstånd har avgjorts genom ett beslut som har vunnit laga kraft.

Vad som sägs i första stycket gäller inte om utlänningen ansöker om uppehållstillstånd som flykting enligt 4 kap. 1 § eller som annan skyddsbehövande enligt 4 kap. 2 eller 2 a § och en sådan ansökan inte tidigare under utlänningens vistelse i Sverige har prövats genom ett lagakraftvunnet beslut. I ett sådant fall ska Migrations- verket pröva ansökan och besluta om inhibition i verkställighets- ärendet.

37

19 a §

Om en utlänning som av allmän domstol har utvisats på grund av brott har fått en ansökan om uppehållstillstånd som flykting enligt 4 kap. 1 § eller som annan skyddsbehövande enligt 4 kap. 2 eller 2 a § prövad, och ansökan därvid avslagits genom ett beslut som har vunnit laga kraft, åberopar sådana omständigheter som anges i 19 § första stycket 1 och dessa omständigheter inte kunnat åberopas av utlänningen tidigare, eller utlänningen visar giltig ursäkt för att inte ha åberopat omständigheterna tidigare, ska Migrationsverket ta upp frågan om uppehållstillstånd till ny prövning.

Är förutsättningarna enligt första stycket inte uppfyllda, ska Migrationsverket besluta att inte bevilja ny prövning.

Utvisningsbeslutet får inte verkställas innan Migrationsverket har avgjort frågan om ny prövning ska ske eller, om ny prövning beviljas, innan frågan om uppehållstillstånd har prövats i en instans och ansökan därvid avslagits.

20 §

Om det i ett ärende som avser en

Om det i ett ärende som avser en

allmän domstols dom eller beslut

allmän

domstols

beslut

om

om utvisning på grund av brott

utvisning på grund av brott

kommer

fram att

verkställighet

kommer fram att

verkställighet

inte kan

genomföras,

skall

inte

kan

genomföras,

ska

Migrationsverket

inte fatta

eget

Migrationsverket inte fatta beslut i

beslut i ärendet utan skyndsamt

ärendet utan skyndsamt med eget

med eget yttrande lämna över

yttrande lämna över detta till

detta till regeringen för prövning

regeringen

för

prövning

enligt

enligt 8 kap. 14 §.

8 kap. 14 §.

Om det vid verkställigheten av

Det som föreskrivs i första

ett beslut om avvisning eller

stycket gäller dock inte om

utvisning

i

ett

säkerhetsärende

utlänningen

ansöker

om

kommer fram uppgifter om att

uppehållstillstånd

som

flykting

verkställigheten

inte

kan

enligt 4 kap. 1 § eller som annan

genomföras,

skall

Migrations-

skyddsbehövande

enligt 4

kap. 2

Prop. 2009/10:31

38

verket skyndsamt överlämna ärendet till regeringen för prövning enligt 18 §. Regeringen skall vid denna prövning inhämta yttrande från Migrationsöver- domstolen. I yttrandet skall särskilt anges om det finns hinder mot verkställighet enligt 1, 2 eller 3 §. Finner domstolen att sådant hinder mot verkställighet före- ligger, får regeringen vid prövningen inte avvika från domstolens bedömning.

Regeringen får vid prövning enligt andra stycket besluta om inhibition, uppehållstillstånd och arbetstillstånd samt upphäva beslutet om avvisning eller utvisning.

eller 2 a § eller, om utlänningen har fått en sådan ansökan prövad och därvid avslagen genom ett avgörande som inte har upphört att gälla, åberopar nya omständigheter som kan antas utgöra ett bestående sådant hinder mot verkställighet som avses i 1, 2 eller 3 §. I dessa fall ska frågan om uppehållstillstånd prövas enligt 5 kap. 20 § respektive 19 a §.

Ett beslut om avvisning eller utvisning skall anses verkställt, om utlänningen har lämnat landet.

21 §

Ett beslut om avvisning eller utvisning ska anses verkställt, om utlänningen har lämnat landet.

Detta gäller dock inte om utlänningen utlämnas, överlämnas eller överförs till en annan stat eller internationell domstol eller tribunal inom ett straffrättsligt förfarande med villkor om att utlänningen ska återföras.

13 kap.

1 §

Migrationsverket får inte besluta om avvisning eller utvisning av en utlänning som har ansökt om asyl i Sverige utan att det förekommit muntlig handläggning hos Migrationsverket. Muntlig hand- läggning skall även annars företas på begäran av utlänningen, om inte en sådan handläggning skulle sakna betydelse för att avgöra asylärendet. Handläggningen kan ske i form av en muntlig förhandling eller i annan form.

Migrationsverket får inte besluta om avvisning eller utvisning av en utlänning som har ansökt om asyl i Sverige eller vägra en utlänning begärd statusförklaring utan att det förekommit muntlig handläggning hos Migrations- verket. Muntlig handläggning ska även annars företas på begäran av utlänningen, om inte en sådan handläggning skulle sakna betydelse för att avgöra asyl- ärendet. Handläggningen kan ske i form av en muntlig förhandling eller i annan form.

Prop. 2009/10:31

39

9 a §

När Migrationsverket inleder ett

ärende om återkallelse av status-

förklaring ska utlänningen under-

rättas.

En

statusförklaring

får

inte

återkallas utan att utlänningen har

fått tillfälle att yttra sig.

14

kap.

Överklagande av

14

kap.

Överklagande

av

förvaltningsmyndighets beslut

förvaltningsmyndighets

beslut

m.m.

Migrationsverkets beslut att inte

5 §

Migrationsverkets beslut att inte

bevilja

ny

prövning enligt

bevilja

ny

prövning

enligt

12 kap. 19 § får överklagas till en

12 kap. 19 eller 19

a

§

får

migrationsdomstol.

överklagas till en migrations-

domstol.

Flyktingförklaring och rese-

Statusförklaring och

dokument

resedokument

6 §

Migrationsverkets beslut enligt 4 kap. 3 och 4 §§ i fråga om flyktingförklaring eller rese- dokument eller om återkallelse av flyktingförklaring får överklagas till en migrationsdomstol.

Migrationsverkets beslut enligt 4 kap. 3, 3 a, 3 c och 4 §§ i fråga om statusförklaring eller rese- dokument eller om återkallelse av statusförklaring får överklagas till en migrationsdomstol.

Förvar

Förvar och uppsikt

9 §

Beslut av en polismyndighet eller av Migrationsverket om förvar får överklagas till en migrationsdomstol.

Beslut om förvar får överklagas särskilt och utan begränsning till viss tid.

Om ett beslut om förvar har fattats av det statsråd som har till uppgift att föredra ärenden enligt denna lag, prövar Regeringsrätten på framställning av utlänningen, om åtgärden skall bestå.

Beslut av en polismyndighet eller av Migrationsverket om förvar eller uppsikt får överklagas till en migrationsdomstol.

Beslut om förvar eller uppsikt får överklagas särskilt och utan begränsning till viss tid.

Om ett beslut om förvar eller uppsikt har fattats av ett statsråd, prövar Regeringsrätten på framställning av utlänningen, om åtgärden ska bestå.

Prop. 2009/10:31

40

I ett säkerhetsärende gäller i

11 §

stället för det som sägs i 3 § att ett

beslut av Migrationsverket i fråga

om

avvisning,

utvisning,

uppehållstillstånd eller arbetstill-

stånd

får

överklagas

till

regeringen. Beslut i fråga om

arbetstillstånd får dock överklagas

endast i de fall frågan om tillstånd

har behandlats i samband med ett

beslut

om

avvisning

eller

utvisning.

enligt

Migrationsverkets beslut i fråga

Migrationsverkets

beslut

första stycket får överklagas även

om

avvisning,

utvisning, uppe-

av Säkerhetspolisen.

hållstillstånd,

arbetstillstånd,

statusförklaring,

resedokument

och förvar i ett säkerhetsärende

får överklagas av Säkerhets-

polisen.

Avvisning

av

ansökan

om

uppehållstillstånd

14 a §

Beslut att avvisa en asylansökan

med tillämpning av 5 kap. 1 b §

eller

1 c §

andra stycket

får

överklagas till en migrations-

domstol.

15kap.

3 §

En nöjdförklaring kan inte tas tillbaka. Om utlänningen har överklagat beslutet eller domen när nöjdförklaringen avges, skall utlänningen genom nöjd- förklaringen anses ha tagit tillbaka sitt överklagande av beslutet om avvisning eller utvisning. Om utlänningen har ansökt om uppehållstillstånd, arbetstillstånd, resedokument, flyktingförklaring eller främlingspass, skall utlänningen genom nöjd- förklaringen anses ha tagit tillbaka sin ansökan.

En nöjdförklaring kan inte tas tillbaka. Om utlänningen har överklagat beslutet eller domen när nöjdförklaringen avges, ska utlänningen genom nöjd- förklaringen anses ha tagit tillbaka sitt överklagande av beslutet om avvisning eller utvisning. Om utlänningen har ansökt om uppehållstillstånd, arbetstillstånd, statusförklaring, resedokument eller främlingspass, ska utlänningen genom nöjd- förklaringen anses ha tagit tillbaka sin ansökan.

Prop. 2009/10:31

41

De länsrätter som regeringen bestämmer skall vara migrations- domstolar. Migrationsöverdomstol är Kammarrätten i Stockholm.

16 kap.

1 §

Regeringen meddelar före- skrifter om vilka länsrätter som ska vara migrationsdomstolar och att endast en av dessa ska vara behörig att pröva säkerhets- ärenden. Migrationsöverdomstol är Kammarrätten i Stockholm.

Om migrationsdomstol och Migrationsöverdomstolen och förfarandet i dessa gäller vad som allmänt är föreskrivet om länsrätt och kammarrätt och rättskipningen i dessa, om inte något annat följer av denna lag.

6 §

I ett mål om avvisning är Migrationsverket motpart till utlänningen.

När ett beslut i ett säkerhets-

När ett beslut i ett säkerhets-

ärende

överklagas

är

såväl

ärende

överklagas

är

såväl

Migrationsverket

som

Säkerhets-

Migrationsverket

som

Säkerhets-

polisen

motparter

till

utlänningen

polisen

motparter

till

utlänningen

vid handläggningen i Migrations-

vid handläggningen i migrations-

överdomstolen

och

hos

domstolen och i Migrationsöver-

regeringen.

domstolen.

Om

det

under

handläggningen

8 §

Om

det

under

handläggningen

av ett mål i en migrationsdomstol

av ett mål i en migrationsdomstol

framkommer att det rör sig om ett

framkommer att det rör sig om ett

säkerhetsärende, skall

domstolen

säkerhetsärende enligt

denna

lag

undanröja det överklagade beslutet

eller ett ärende som ska hand-

och

visa

målet

åter

till

läggas enligt lagen (1991:572) om

Migrationsverket

för

fortsatt

särskild

utlänningskontroll,

ska

handläggning.

domstolen undanröja det över-

klagade

beslutet

och

överlämna

målet

till

Migrationsverket

för

Om det under handläggningen i

handläggning

Om det under handläggningen i

Migrationsöverdomstolen

av

ett

Migrationsöverdomstolen

fram-

mål som överklagats från en

kommer att det rör sig om ett

migrationsdomstol

framkommer

säkerhetsärende enligt

denna

lag

att det rör sig om ett säkerhets-

eller ett ärende som ska

ärende,

skall

Migrationsöver-

handläggas

enligt

lagen

om

domstolen

undanröja

migrations-

särskild

utlänningskontroll,

ska

domstolens beslut. Om utred-

Migrationsöverdomstolen

undan-

ningen i målet behöver kom-

röja

migrationsdomstolens

och

pletteras, får domstolen undanröja

Migrationsverkets

beslut

och

Migrationsverkets beslut och visa

överlämna målet till Migrations-

målet åter till Migrationsverket för

verket för handläggning.

fortsatt handläggning.

Prop. 2009/10:31

42

12 Senaste lydelse 2006:219.

1 a §

I mål som rör överklagande av Migrationsverkets beslut i fråga om statusförklaring ska på utlänningens begäran offentligt biträde förordnas om utlänningen

Offentligt biträde ska alltid förordnas för barn som hålls i förvar enligt 10 kap. 2 §, om barnet saknar vårdnadshavare här i landet.

3. verkställighet av beslut om avvisning eller utvisning enligt denna lag, om beslut om inhibition meddelats av Migrationsverket, en migrationsdomstol eller Migra- tionsöverdomstolen eller om ny prövning beviljats,

4. verkställighet av beslut om avvisning eller utvisning enligt denna lag, dock endast såvitt avser fråga om förvar enligt 10 kap. 1 eller 2 § och utlänningen hållits i förvar sedan mer än tre dagar, och

5. hemsändande enligt 23 kap. 2 §. Offentligt biträde skall alltid

förordnas för barn som hålls i förvar enligt 10 kap. 2 §, om barnet saknar vårdnadshavare här i landet.

3. verkställighet av beslut om avvisning eller utvisning enligt denna lag, om beslut om inhibition meddelats,

11 §

Prövningstillstånd krävs vid överklagande av en migrationsdomstols

beslut till Migrationsöverdomstolen.

Vid överklagande av en migra-

Vid överklagande av en migra-

tionsdomstols beslut enligt 9 §

tionsdomstols beslut enligt 9 § andra

andra stycket krävs dock inte

stycket krävs dock inte prövnings-

prövningstillstånd.

tillstånd. Prövningstillstånd

krävs

inte heller vid överklagande av en

migrationsdomstols beslut i

fråga

om statusförklaring eller uppehålls-

tillstånd efter överlämnande enligt 4

kap. 6 § andra stycket eller 5 kap.

20 § andra stycket.

18 kap.

Offentligt biträde skall förordnas

1 §12

Offentligt biträde ska förordnas

för den som åtgärden avser, om

för den som åtgärden avser, om

det inte måste antas att behov av

det inte måste antas att behov av

biträde saknas, i mål och ärenden

biträde saknas, i mål och ärenden

om

om

1.avvisning, dock inte hos polismyndighet om inte utlänningen enligt 10 kap. 1 eller 2 § hållits i förvar sedan mer än tre dagar,

2.utvisning enligt 8 kap. 7 eller 7 a §,

Prop. 2009/10:31

43

befinner sig i Sverige och det inte är uppenbart att utlänningen inte kommer att beviljas yrkad statusförklaring.

20 kap.

2 §13

Till fängelse i högst ett år eller, om brottet är ringa, till böter döms en utlänning som uppsåtligen uppehåller sig i Sverige fastän han eller hon enligt ett verkställt beslut om utvisning enligt 8 kap. 8 § eller motsvarande beslut enligt äldre lag inte har haft rätt att återvända hit.

Bestämmelserna i första stycket

Bestämmelserna i första stycket

gäller inte om utlänningen har flytt

gäller inte om utlänningen har flytt

hit av skäl som avses i 4 kap. 1

hit av skäl som avses i 4 kap. 1, 2

eller 2 §.

eller 2 a §.

I ringa fall ska åtal för brott enligt första stycket inte väckas annat än om det är motiverat från allmän synpunkt.

21 kap.

2 §

En utlänning som omfattas av ett beslut om tillfälligt skydd enligt direktiv 2001/55/EG och som i enlighet med direktivet överförs till eller tas emot i Sverige skall ges ett tidsbegränsat uppehålls- tillstånd, uppehållstillstånd med tillfälligt skydd.

Uppehållstillstånd med tillfälligt skydd får vägras utlänningen endast om det föreligger sådana omständigheter som innebär att en flykting får vägras uppehålls- tillstånd enligt 5 kap. 1 §.

En utlänning som omfattas av ett beslut om tillfälligt skydd enligt direktiv 2001/55/EG och som i enlighet med direktivet överförs till eller tas emot i Sverige ska ges ett tidsbegränsat uppehålls- tillstånd, uppehållstillstånd med tillfälligt skydd.

Uppehållstillstånd med tillfälligt skydd får vägras utlänningen endast om det föreligger sådana omständigheter som innebär att en utlänning är utesluten från att vara flykting enligt 4 kap. 2 b § eller att en flykting får vägras uppehållstillstånd enligt 5 kap. 1 §.

5 §

Att en utlänning har beviljats uppehållstillstånd med tillfälligt skydd hindrar inte att en ansökan om asyl enligt 4 kap. 1 § prövas. Detsamma gäller för ansökan om flyktingförklaring enligt 4 kap. 3 § och en ansökan om resedokument enligt 4 kap. 4 §.

Prövningen av en ansökan enligt

Att en utlänning har beviljats uppehållstillstånd med tillfälligt skydd hindrar inte att en ansökan om uppehållstillstånd som flykting enligt 4 kap. 1 § prövas. Detsamma gäller för ansökan om flykting- statusförklaring enligt 4 kap. 3 § och en ansökan om resedokument enligt 4 kap. 4 §.

Prövningen av en ansökan enligt

13 Senaste lydelse 2009:16

Prop. 2009/10:31

44

första stycket får skjutas upp endast om det finns särskilda skäl för det. Om ansökan inte har prövats innan det tillfälliga skyddet har upphört att gälla, skall den prövas så snart det kan ske efter denna tidpunkt.

första stycket får skjutas upp Prop. 2009/10:31 endast om det finns särskilda skäl

för det. Om ansökan inte har prövats innan det tillfälliga skyddet har upphört att gälla, ska den prövas så snart det kan ske efter denna tidpunkt.

22 kap.

Ett tidsbegränsat uppehålls-

2 §

Ett tidsbegränsat uppehålls-

tillstånd om minst ett år skall ges

tillstånd om minst ett år ska ges till

till en utlänning för vilken en

en utlänning för vilken en

framställan

om

omplacering

av

framställan

om

omplacering

av

vittne eller nära anhörig till vittne

vittne eller nära anhörig till vittne

har gjorts från en internationell

har gjorts från en internationell

domstol

eller

tribunal,

om

domstol

eller

tribunal,

om

framställan

bedöms

vara

framställan

bedöms

vara

berättigad.

berättigad.

Med vittne avses i denna paragraf den som har vittnat eller kommer att vittna i förhandlingar inför en internationell domstol eller tribunal i enlighet med dess procedur- eller bevisupptagningsregler.

Med nära anhörig till vittne avses vittnets

– make eller sambo,

– barn under 18 år som är

– barn som är beroende av

beroende av vittnet, samt

vittnet, samt

– annan anhörig till vittnet som ingår i samma hushåll som vittnet och

mellan vilka det föreligger ett särskilt beroendeförhållande.

Om uppehållstillstånd anses

Om en framställan enligt första

berättigat enligt första stycket, får

stycket

anses

berättigad får

det vägras endast om det

uppehållstillstånd

vägras

endast

föreligger sådana omständigheter

om

det

föreligger

sådana

som anges i 5 kap. 1 § andra

omständigheter som innebär att en

stycket 1.

utlänning är utesluten från att

anses

som flykting enligt 4 kap.

2 b §

eller att en flykting får

vägras

uppehållstillstånd

enligt

5 kap. 1 §.

1.Denna lag träder i kraft den 1 januari 2010.

2.Ärenden som rör överklaganden och som har kommit in till regeringen men inte avgjorts före den 1 januari 2010 ska överlämnas till Migrationsöverdomstolen för prövning. Ärenden som överlämnats till regeringen enligt 12 kap. 20 § andra stycket i dess äldre lydelse men inte avgjorts före den 1 januari 2010 ska överlämnas till Migrationsverket för prövning.

3.Vid tillämpningen av de nya föreskrifterna i denna lag jämställs flyktingförklaring med flyktingstatusförklaring.

45

2.2Förslag till lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring

Härigenom föreskrivs att 9 kap. 4 § lagen (1962:381) om allmän försäkring ska ha följande lydelse.

9 kap.

4 §1

Om den försäkrade har beviljats uppehållstillstånd i Sverige med tillämpning av 4 kap. 1 eller 2 § utlänningslagen (2005:716) skall som faktisk försäkringstid även tillgodoräknas tid då han eller hon har varit bosatt i sitt tidigare hemland från och med det år då han eller hon fyllde 16 år till tidpunkten då han eller hon först ankom till Sverige. Därvid skall en så stor andel av tiden i hemlandet tillgodoräknas som svarar mot förhållandet mellan den tid under vilken den försäkrade har varit bosatt i Sverige, inräknad den tid som avses i 3 § 2, från den första ankomsten till landet till och med året före försäkringsfallet och hela tidsrymden från det att den försäkrade första gången kom till landet till och med året före försäkringsfallet. Vid beräkning enligt detta stycke bortses från tid för vilken den försäkrade, vid bosättning i Sverige, har rätt till sådan ersättning från det andra landet och som inte enligt 11 § andra stycket skall ligga till grund för beräkning av garantiersättning.

Om den försäkrade har beviljats uppehållstillstånd i Sverige som flykting enligt 4 kap. 1 § eller som annan skyddsbehövande enligt 4 kap. 2 eller 2 a § utlännings- lagen (2005:716) eller enligt motsvarande äldre bestämmelser eller beviljats statusförklaring enligt 4 kap. 3 c § utlänningslagen eller motsvarande förklaring enligt äldre bestämmelser ska som faktisk försäkringstid även tillgodoräknas tid då han eller hon har varit bosatt i sitt tidigare hemland från och med det år då han eller hon fyllde 16 år till tidpunkten då han eller hon först kom till Sverige. Därvid ska en så stor andel av tiden i hemlandet tillgodoräknas som svarar mot förhållandet mellan den tid under vilken den försäkrade har varit bosatt i Sverige, inräknad den tid som avses i 3 § 2, från den första ankomsten till landet till och med året före försäkringsfallet och hela tidsrymden från det att den försäkrade första gången kom till landet till och med året före försäkringsfallet. Vid beräkning enligt detta stycke bortses från tid för vilken den försäkrade, vid bosättning i Sverige, har rätt till sådan ersättning från det andra landet och som inte enligt 11 § andra stycket ska ligga till grund för beräkning av garantiersättning.

1 Senaste lydelse 2005:732.

Prop. 2009/10:31

46

Med tid för bosättning i hemlandet likställs tid under vilken den försäkrade före den första ankomsten till Sverige befunnit sig i annat land där han eller hon beretts en tillfällig fristad.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2010.

Prop. 2009/10:31

47

2.3Förslag till lag om ändring i folkbokföringslagen (1991:481)

Härigenom föreskrivs att 4 § folkbokföringslagen (1991:481) ska ha följande lydelse.

4 §1

En utlänning som är skyldig att ha uppehållstillstånd skall inte folkbokföras om han saknar sådant tillstånd och det inte finns synnerliga skäl för att han ändå folkbokförs.

En utlänning som har beviljats uppehållstillstånd med tillfälligt skydd, eller uppehållstillstånd efter tillfälligt skydd, enligt 21 kap. 2, 3, 4 eller 6 § utlänningslagen (2005:716) skall inte folkbokföras, om utlänningen kan antas komma att vistas i landet med stöd av det beviljade tillståndet under kortare tid än tre år. Detta gäller dock inte, om utlänningen fått en flykting- förklaring enligt 4 kap. 3 § utlänningslagen eller ett resedokument enligt 4 kap. 4 § utlänningslagen eller om det i övrigt föreligger synnerliga skäl för folkbokföring.

En utlänning som är skyldig att ha uppehållstillstånd ska inte folkbokföras om han eller hon saknar sådant tillstånd och det inte finns synnerliga skäl för att han eller hon ändå folkbokförs.

En utlänning som har beviljats uppehållstillstånd med tillfälligt skydd, eller uppehållstillstånd efter tillfälligt skydd, enligt 21 kap. 2, 3, 4 eller 6 § utlänningslagen (2005:716) ska inte folkbokföras, om utlänningen kan antas komma att vistas i landet med stöd av det beviljade tillståndet under kortare tid än tre år. Detta gäller dock inte, om utlänningen beviljats en flyktingstatusförklaring enligt 4 kap. 3 c § utlänningslagen eller en motsvarande förklaring enligt äldre bestämmelser eller ett resedokument enligt 4 kap. 4 § utlänningslagen eller om det i övrigt föreligger synnerliga skäl för folkbokföring.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2010.

1 Senaste lydelse 2005:724.

Prop. 2009/10:31

48

2.4Förslag till lag om ändring i lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll

dels att 6 och 7 §§ ska upphöra att gälla,

dels att 1–3, 5, 8 a, 10–14, 22, 23 och 27 §§ ska ha följande lydelse, dels att rubriken närmast före 6 § ska sättas närmast före 13 b §,

dels att det i lagen ska införas arton nya paragrafer, 2 b, 3 a – 3 d, 4 a, 4 b, 9 a – 9 d, 11 a, 13 a – 13 c och 28 a – 28 c §§, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

En utlänning som inte avvisas eller utvisas enligt utlännings- lagen (2005:716), får utvisas ur landet enligt denna lag, om det

1.behövs av hänsyn till rikets säkerhet, eller

2.med hänsyn till vad som är känt om utlänningens tidigare verksamhet och övriga omständigheter kan befaras att han kommer att begå eller medverka till terroristbrott enligt 2 § lagen (2003:148) om straff för terroristbrott eller försök, förberedelse eller stämpling till sådant brott.

Beslut om utvisning enligt denna lag meddelas av Migrationsverket. Frågan tas upp på ansökan av Säkerhetspolisen.

Om en polismyndighet, en länsstyrelse eller Migrationsverket finner anledning att anta att ett beslut om utvisning enligt 1 § bör meddelas, skall myndigheten anmäla detta till Säkerhetspolisen.

1Senaste lydelse 2005:720.

2Senaste lydelse 2005:720.

Föreslagen lydelse

1 §1

En utlänning får utvisas ur landet enligt denna lag, om det

1.är särskilt påkallat av hänsyn till rikets säkerhet, eller

2.med hänsyn till vad som är känt om utlänningens tidigare verksamhet och övriga omständigheter kan befaras att han eller hon kommer att begå eller

medverka till terroristbrott enligt 2 § lagen (2003:148) om straff för terroristbrott eller försök, förberedelse eller stämpling till sådant brott.

2 §2

Beslut om utvisning enligt denna lag meddelas av Migrationsverket. Frågan om utvisning tas upp på ansökan av Säkerhetspolisen.

Om en polismyndighet, en länsstyrelse eller Migrationsverket finner anledning att anta att ett beslut om utvisning enligt 1 § bör meddelas, ska myndigheten anmäla detta till Säkerhetspolisen.

Om Säkerhetspolisen har ansökt om utvisning enligt 1 § och utlänningen har ansökt om

Prop. 2009/10:31

49

uppehållstillstånd,

status- Prop. 2009/10:31

förklaring eller resedokument, ska

ansökningarna

handläggas

tillsammans

enligt

denna

lag.

Detsamma gäller om utlänningen

ansöker

om

uppehållstillstånd,

statusförklaring

eller

rese-

dokument

under handläggningen

av ärendet om utvisning.

Även en ansökan om uppehålls-

tillstånd,

statusförklaring

eller

resedokument som görs av en

utlänning som är utvisad enligt 1 §

eller

har

meddelats

motsvarande

beslut enligt äldre lag ska

handläggas enligt denna lag om

utlänningen befinner sig i Sverige.

2 a §3

enligt

Migrationsverkets beslut i fråga

Migrationsverkets

beslut

om utvisning får överklagas till

denna lag i fråga om utvisning,

regeringen. I övrigt får beslut som

uppehållstillstånd,

status-

meddelas av en förvaltnings-

förklaring

eller

resedokument

får

myndighet enligt denna

lag

överklagas till regeringen. I övrigt

överklagas endast i de fall som det

får beslut

som

meddelas

av

en

anges i denna lag.

förvaltningsmyndighet

enligt

denna lag överklagas endast i de

fall som anges i denna lag.

Säkerhetspolisen får överklaga Migrationsverkets beslut enligt denna

lag, om det kan överklagas och går Säkerhetspolisen emot.

När ett beslut enligt denna lag

överklagas är såväl Migrations-

verket

som

Säkerhetspolisen

utlänningens

motparter

vid

handläggningen i Migrationsöver-

domstolen och hos regeringen.

2 b §

Har Migrationsverket beslutat

att en utlänning som har ansökt

om

uppehållstillstånd,

status-

förklaring eller resedokument inte

ska utvisas enligt denna lag, ska

ett överklagande från utlänningen

handläggas enligt utlänningslagen

(2005:716), om inte Säkerhets-

polisen

överklagar

Migrations-

verkets beslut.

3 Senaste lydelse 2005:720.

50

När Migrationsverkets beslut i fråga om utvisning överklagas, skall verket skyndsamt lämna över handlingarna i ärendet till Migrationsöverdomstolen.

Migrationsöverdomstolen skall med ett eget yttrande lämna handlingarna vidare till rege- ringen.

I yttrandet skall särskilt anges om det finns hinder enligt 12 kap. 1, 2 eller 3 § utlänningslagen (2005:716) mot att beslutet verkställs. Om det enligt Migrationsöverdomstolen finns sådant hinder mot verkställighet och regeringen beslutar om utvisning, skall regeringen, i enlighet med 10 § första stycket, förordna att beslutet tills vidare inte får verkställas.

3 §4

När Migrationsverkets beslut i fråga om utvisning överklagas, ska verket skyndsamt lämna över handlingarna i ärendet till Migrationsöverdomstolen.

Migrationsöverdomstolen ska med ett eget yttrande lämna handlingarna vidare till rege- ringen.

I yttrandet ska det särskilt anges om det finns hinder enligt 12 kap. 1, 2 eller 3 § utlänningslagen (2005:716) mot att beslutet verk- ställs. Finner Migrationsöver- domstolen att sådant hinder mot verkställighet finns, får regeringen inte avvika från den bedömningen.

3 a §

Om regeringen handlägger ett ärende om utvisning och utlän- ningen ansöker om uppehålls- tillstånd, statusförklaring eller resedokument ska regeringen upphäva det överklagade beslutet och överlämna ärendet till Migra- tionsverket för handläggning.

3 b §

Beslutar regeringen att en utlänning inte ska utvisas enligt denna lag och har utlänningen ansökt om uppehållstillstånd, statusförklaring eller resedoku- ment, får regeringen överlämna ärendet i dessa delar till Migrationsverket för prövning enligt utlänningslagen (2005:716).

4 Senaste lydelse 2005:720.

Prop. 2009/10:31

51

Prop. 2009/10:31

3 c §

Vid överklagande enligt denna lag är såväl Migrationsverket som Säkerhetspolisen utlänningens motpart vid handläggningen i Migrationsöverdomstolen och hos regeringen.

3 d §

I 2 a § lagen (2006:304) om rättsprövning av vissa regerings- beslut finns en bestämmelse om rätt för EES-medborgare och sådana medborgares familje- medlemmar att hos Regerings- rätten ansöka om rättsprövning av ett beslut om utvisning enligt denna lag.

4 a §

En utlänning som enligt 4 §, eller motsvarande äldre be- stämmelser, har förbjudits att återvända till Sverige för en viss tid eller utan tidsbegränsning får ges ett särskilt tillstånd av regeringen att göra ett kort besök här, om besöket gäller synnerligen viktiga angelägenheter. Om det finns särskilda skäl, får ett sådant tillstånd ges på ansökan av någon annan än utlänningen.

4 b §

I ett beslut om utvisning enligt denna lag ska anges till vilket land utlänningen ska utvisas.

Om det finns särskilda skäl, får mer än ett land anges i beslutet.

Beslutet ska innehålla de anvisningar om verkställigheten som omständigheterna i det enskilda fallet kan ge anledning till.

52

5 §5

Prop. 2009/10:31

I ärenden enligt denna lag gäller följande föreskrifter i utlänningslagen

(2005:716) i tillämpliga delar:

1

kap.

3

b §

om

EES-

medborgare,

1 kap. 13 § om skyndsam handläggning,

3

a kap.

2 §

om

familje-

medlemmar till EES-medborgare,

4 kap. 1–4 §§ om flyktingar och

andra skyddsbehövande,

5 kap. 1–1 c, 3–10,

12–16 och

17–19 §§ om uppehållstillstånd,

8 kap. 7 a § om utvisning av utlänningar med permanent uppehållsrätt,

EES-medborgare som har vistats i Sverige under de tio närmast

föregående åren och EES-medborgare som är barn,

8 kap. 17 a § om sådana hänsyn

8 kap. 17 a § om sådana hänsyn

som skall tas till anknytningen till

som ska tas till anknytningen till

Sverige, om fråga uppkommit om

Sverige, om fråga uppkommit om

utvisning av en EES-medborgare

utvisning av en EES-medborgare

eller en sådan utlännings familje-

eller

en

sådan

medborgares

medlem,

familjemedlem,

8 kap. 20 § om tillstånd till kort

besök,

8 kap. 20 a § om upphävande av

8 kap. 20 a § om upphävande av

ett förbud att återvända till Sverige

ett förbud att återvända till Sverige

som

meddelats

en

EES-

som

meddelats

en

EES-

medborgare eller hans eller hennes

medborgare

eller

en

sådan

familjemedlem,

medborgares familjemedlem,

9 kap. 8 § om fotografi och fingeravtryck,

10 kap. 4 § andra

stycket,

5 §,

10 kap. 1 , 2 , 4 , 5–10 §§ , 11 §

7 §

första stycket,

8–17 §§

om

första och andra styckena och 17 §

förvar och uppsikt,

om förvar och uppsikt,

12 kap. 1–5 §§, 13 a §, 15 § fjärde stycket och 21–23 §§ om verkställighet av beslut om utvisning,

13 kap. 2–7 §§ om muntlig handläggning i ärenden om förvar eller uppsikt,

12 kap. 1–5, 13 a och 21–23 §§ om verkställighet av beslut om utvisning,

13 kap. 1–7 §§ om muntlig handläggning hos förvaltnings- myndighet,

13 kap. 10 § om motivering av beslut,

13 kap. 11 § om tolkersättning,

13 kap. 12 § om rättelse av beslut på grund av oriktig uppgift,

13 kap. 15 och 16 §§ om DNA- analys,

14 kap. 13 § om överklagande,

16 kap. 1 § andra och tredje

16 kap. 1 § andra stycket om

5 Senaste lydelse 2006:225.

53

styckena

om

Migrationsöver-

Migrationsöverdomstolen,

Prop. 2009/10:31

domstolen,

17

kap.

1

och

2 §§

om

17

kap.

1

och

2 §§

om

skyldighet

att

lämna

uppgifter,

skyldighet att lämna uppgifter,

samt

18 kap. 1 § andra stycket

om

19 kap. 1–4 §§ om kostnadsansvar.

offentligt biträde för barn, samt

8 a §6

Säkerhetspolisen svarar för att ett beslut om förvar verkställs.

En utlänning som hålls i förvar

En utlänning som hålls i förvar

enligt denna lag skall placeras i

enligt denna lag ska placeras i

kriminalvårdsanstalt,

häkte

eller

kriminalvårdsanstalt,

häkte

eller

polisarrest. Den som är under 18

polisarrest.

Den

som

är under

år får dock inte utan synnerliga

18 år får dock inte utan synnerliga

skäl placeras i sådana lokaler.

skäl placeras i sådana lokaler.

En utlänning som är under 18 år

och som hålls i förvar enligt denna

lag ska i första hand placeras i

sådana

förvarslokaler

som

Migrationsverket

ansvarar

för

enligt 11 kap. 2 § utlänningslagen

(2005:716). För behandlingen av

en utlänning som placerats i

verkets

förvarslokaler

gäller

bestämmelserna

om

Migrations-

verkets behandling av förvars-

För

behandlingen

av

en

tagna i 11 kap. utlänningslagen.

För

behandlingen

av

en

utlänning som placerats i krimi-

utlänning som placerats i krimi-

nalvårdsanstalt, häkte eller polis-

nalvårdsanstalt, häkte eller polis-

arrest gäller lagen (1976:371) om

arrest gäller lagen (1976:371) om

behandlingen av

häktade

och

behandlingen av häktade

och

anhållna m.fl. i tillämpliga delar.

anhållna m.fl. i tillämpliga delar.

Utlänningen skall, utöver vad som

Utlänningen ska, utöver vad som

följer av nämnda lag, beviljas de

följer av nämnda lag, beviljas de

lättnader och förmåner som kan

lättnader och förmåner som kan

medges med hänsyn till ordningen

medges med hänsyn till ordningen

och

säkerheten

inom

anstalten,

och

säkerheten

inom

anstalten,

häktet eller arresten.

häktet eller arresten.

9 a §

Har en ansökan om utvisning

gjorts enligt denna lag beslutar

den

myndighet

som

handlägger

ärendet om förvar eller uppsikt.

Om en utlänning som har tagits

6 Senaste lydelse 2005:720.

54

i förvar eller står under uppsikt utvisas enligt denna lag, ska den myndighet som beslutar om utvisningen pröva om utlänningen fortfarande ska hållas i förvar eller stå under uppsikt.

9 b §

Migrationsverket är hand- läggande myndighet från det att verket tar emot en ansökan om utvisning till dess att verket meddelar beslut eller utlänningen har lämnat landet eller Säkerhets- polisen har tagit emot ärendet, eller, om Migrationsverkets beslut överklagas, till dess att ärendet tas emot av Migrationsöverdomstolen.

Migrationsöverdomstolen är handläggande myndighet från det att domstolen tar emot ett ärende till dess att ansvarigt departement tar emot det.

Regeringen är handläggande myndighet från det att ärendet tagits emot av ansvarigt departement.

Säkerhetspolisen är hand- läggande myndighet från det att myndigheten tar emot ett beslut om utvisning för verkställighet till dess att verkställighet har skett.

9 c §

När regeringen är hand- läggande myndighet beslutar ansvarigt statsråd i frågor om förvar och uppsikt. Regeringen får inte besluta att ta eller hålla kvar någon i förvar eller att ställa någon under uppsikt. Regeringen får däremot upphäva ett beslut om förvar eller uppsikt.

9 d §

Säkerhetspolisens beslut om förvar i andra fall än som avses i 9 § och Migrationsverkets beslut om förvar får överklagas till Migrationsöverdomstolen. Ett sådant beslut får överklagas utan

Prop. 2009/10:31

55

begränsning till viss tid.

Om ett statsråd har beslutat om

förvar prövar Regeringsrätten på

framställan

av

utlänningen

om

åtgärden ska bestå.

Migrationsverkets

beslut

i

särskilda fall i frågor om

behandlingen eller placeringen av

en utlänning som hålls i förvar får

överklagas

till

Migrationsöver-

domstolen.

Om utvisning

har

beslutats

10 §7

Om

utvisning

har

beslutats

enligt denna lag men hinder som

enligt denna lag eller om

anges i 12 kap. 1, 2 eller 3 §

motsvarande beslut har meddelats

utlänningslagen (2005:716) möter

enligt äldre lag men hinder som

mot att beslutet verkställs eller om

anges i 12 kap. 1, 2 eller 3 §

beslutet av någon annan särskild

utlänningslagen

(2005:716) möter

anledning

inte

bör

verkställas,

mot att beslutet verkställs eller om

skall den beslutande myndigheten

beslutet av någon annan särskild

förordna

att

verkställighet

tills

anledning inte bör verkställas, ska

vidare inte får ske (inhibition).

den

beslutande

myndigheten

förordna att

verkställighet

tills

vidare inte får ske (inhibition)

eller bevilja utlänningen ett tids-

begränsat

uppehållstillstånd.

Utvisningsbeslutet

får

inte

verkställas under den tid ett uppe-

Utvisningsbeslutet

och

hållstillstånd gäller.

Har

den

beslutande

förordnandet

om

inhibition

skall

myndigheten

beslutat

om

prövas på nytt av den beslutande

inhibition

ska

utvisningsbeslutet

myndigheten när det finns skäl till

och beslutet om inhibition prövas

det. Så

länge utvisningsbeslutet

på nytt av myndigheten när det

fortfarande gäller men inte har

finns skäl till det. Så länge

kunnat verkställas, skall Säker-

utvisningsbeslutet

fortfarande

hetspolisen före utgången av varje

gäller men inte har kunnat

kalenderår efter det då beslutet

verkställas,

ska

Säkerhetspolisen

meddelades

anmäla

hos

den

före utgången av varje kalenderår

beslutande myndigheten huruvida

efter det då beslutet meddelades

det finns skäl för prövning av

anmäla

hos

den

beslutande

beslutet.

myndigheten

huruvida

det finns

skäl för prövning av beslutet.

Har

utlänningen

beviljats

ett

tidsbegränsat

uppehållstillstånd

ska Migrationsverket

ompröva

utvisningsbeslutet när

uppehålls-

7 Senaste lydelse 2005:720.

Prop. 2009/10:31

56

Om regeringen vid prövningen enligt andra stycket överväger att häva ett förordnande om inhibition, skall yttrande inhämtas från Migrationsöverdomstolen.

Regeringen får häva förordnandet om inhibition endast om Migrationsöverdomstolen funnit att det inte finns sådant hinder mot verkställighet som anges i 12 kap. 1, 2 eller 3 § utlänningslagen (2005:716).

Migrationsverkets beslut i fråga om inhibition får överklagas till regeringen. Därvid tillämpas 3 §. Om det inte är uppenbart obehövligt, skall även 6 och 7 §§ tillämpas.

Den myndighet som har beslutat om utvisning får besluta att utlänningen på vissa tider skall anmäla sig hos en polismyndighet (anmälningsplikt), om ett beslut om utvisning enligt denna lag tills vidare inte skall verkställas på grund av inhibition. Om utvis- ningsbeslutet grundas på 1 § 2, får myndigheten också besluta att 19– 22 §§ skall tillämpas på utlänningen.

Första stycket tillämpas också, om ett beslut om avvisning eller utvisning enligt utlänningslagen (2005:716) inte kan verkställas och Säkerhetspolisen anmält att det föreligger sådana omständlig- heter beträffande utlänningen som avses i 1 § 1 eller 2.

tillståndet löper ut.

Prop. 2009/10:31

Om regeringen

vid prövningen

enligt andra stycket överväger att häva ett beslut om inhibition, ska

ansvarigt

statsråd

eller

den

tjänsteman

som

statsrådet

bestämmer,

inhämta

ett yttrande

från

Migrationsöverdomstolen.

Därvid

tillämpas

3 §

tredje

stycket.

Migrationsverkets beslut i fråga om inhibition eller tidsbegränsat uppehållstillstånd får överklagas till regeringen. Därvid tillämpas 3 §.

11 §8

Den myndighet som beslutar om utvisning enligt denna lag får besluta att utlänningen på vissa tider ska anmäla sig hos en polis- myndighet (anmälningsplikt), om ett beslut om utvisning enligt denna lag tills vidare inte ska verkställas på grund av inhibition eller ett tidsbegränsat uppehålls- tillstånd. Om utvisningsbeslutet grundas på 1 § 2, får myndigheten också besluta att 19–22 §§ ska tillämpas på utlänningen.

Efter beslut om utvisning enligt denna lag får Migrationsverket på ansökan av Säkerhetspolisen besluta enligt första stycket. Även regeringen får efter beslut om utvisning enligt denna lag meddela beslut enligt första stycket i samband med att regeringen beslutar om inhibition eller tidsbegränsat uppehållstillstånd i ett ärende om verkställighet enligt 13 a § första stycket.

Innan regeringen som första instans beslutar om anmälnings-

8 Senaste lydelse 2005:720.

57

plikt

ska ansvarigt statsråd eller Prop. 2009/10:31

den

tjänsteman

som

statsrådet

bestämmer inhämta ett yttrande

Ett beslut av Migrationsverket i

från Migrationsöverdomstolen.

Ett beslut av Migrationsverket i

en fråga som avses i första stycket

en fråga som avses i första stycket

får överklagas till regeringen.

får

överklagas

till

regeringen.

Därvid tillämpas 3 §. Om det inte

Därvid tillämpas

3 §

första och

är uppenbart obehövligt, skall

andra styckena.

även 6 och 7 §§ tillämpas.

11 a §

Om ett beslut om avvisning eller utvisning enligt 8 kap. utlänningslagen (2005:716) eller motsvarande äldre bestämmelser inte kan verkställas och det finns sådana omständigheter beträffan- de utlänningen som avses i 1 § 1 eller 2, får Migrationsverket på ansökan av Säkerhetspolisen besluta om anmälningsplikt enligt 11 § första stycket. Om det finns sådana omständigheter beträffan- de utlänningen som avses i 1 § 2, får Migrationsverket också besluta att 19–22 §§ ska tillämpas på utlänningen.

Ett beslut som Migrationsverket har meddelat enligt första stycket får överklagas till regeringen. Därvid tillämpas 3 § första och andra styckena.

Ett beslut av

Migrationsverket

12 §9

Ett beslut enligt 11 eller 11 a §

eller regeringen enligt 11 § gäller i

gäller i längst tre år räknat från

längst tre år räknat från dagen för

dagen för beslutet om avvisning

beslutet

om

avvisning

eller

eller utvisning.

utvisning.

13 §10

Om

inhibition

inte

har

Om inhibition eller ett beslut om

meddelats, skall ett beslut om

tidsbegränsat

uppehållstillstånd

utvisning

enligt

denna

lag

inte har meddelats, ska ett beslut

verkställas så snart det kan ske.

om utvisning enligt denna lag

Säkerhetspolisen

skall svara

för

verkställas så

snart det kan ske

9Senaste lydelse 2005:720.

10Senaste lydelse 2005:720.

58

verkställigheten.

Den

beslutande

efter

det att

beslutet

vunnit laga Prop. 2009/10:31

myndigheten

får

dock

bestämma

kraft. Säkerhetspolisen ska svara

att en annan myndighet skall

för

verkställigheten.

Den

ombesörja

verkställigheten.

För

beslutande

myndigheten

får dock

verkställighet av ett beslut om

bestämma att en annan myndighet

utvisning skall meddelas sådana

ska ombesörja verkställigheten.

anvisningar som avses i 8 kap.

18 § tredje stycket utlänningslagen

(2005:716).

Om

den

verkställande

Verkställighet av ett beslut om

myndigheten

finner

att

utvisning av en EES-medborgare

verkställigheten

inte

kan

eller

en

sådan

medborgares

genomföras

eller

att

ytterligare

familjemedlem får ske tidigast fyra

besked behövs, skall myndigheten

veckor från den dag då EES-

underrätta

den

beslutande

medborgaren

eller

familje-

myndigheten

om

detta.

Innan

medlemmen fick del av beslutet,

regeringen

har prövat huruvida

om det inte finns synnerliga skäl

förordnande

om

inhibition

skall

för att verkställa beslutet genast.

meddelas, får det statsråd som har

till uppgift

att föredra ärenden

enligt denna lag besluta att verkställighet inte skall ske.

13 a §

Om den verkställande myndig- heten finner att verkställigheten av ett beslut om utvisning inte kan genomföras eller att ytterligare besked behövs, ska myndigheten underrätta den beslutande myndigheten om detta. Den beslutande myndigheten ska då pröva om inhibition eller tidsbegränsat uppehållstillstånd enligt 10 § ska meddelas.

Innan regeringen prövar frågan om inhibition eller tidsbegränsat uppehållstillstånd ska ansvarigt statsråd eller den tjänsteman som statsrådet bestämmer inhämta ett yttrande från Migrationsöver- domstolen. Beträffande yttrandet gäller 3 § tredje stycket.

Innan regeringen har prövat om inhibition eller tidsbegränsat uppehållstillstånd enligt 10 § ska meddelas, får ansvarigt statsråd besluta att verkställighet inte får ske.

59

13 b §

Migrationsöverdomstolen ska innan den yttrar sig enligt denna lag hålla muntlig förhandling. I

fall som avses i 10 §

fjärde och

femte

styckena,

11 §

tredje och

fjärde

styckena,

11

a § andra

stycket och 13 a § andra stycket behöver dock inte någon muntlig förhandling hållas, om en sådan är uppenbart obehövlig.

Vid en muntlig förhandling ska utlänningen höras. Migrations- överdomstolen får bestämma att även andra än utlänningen ska höras vid förhandlingen. Utlänningen ska få tillfälle att ange sin ståndpunkt och att uttala sig om de omständigheter som åberopas i ärendet.

När

muntlig förhandling

hålls

innan

Migrationsöverdomstolen

yttrar sig enligt

3 §,

10 §

femte

stycket,

11 § fjärde stycket

eller

11 a §

andra

stycket

ska

Säkerhetspolisen

och

Migrations-

verket

redogöra

för

omständig-

heterna i ärendet och ges tillfälle att ställa frågor till utlänningen och andra som hörs i ärendet. Säkerhetspolisen och Migrations- verket ska även lämna andra upplysningar som behövs för att genomföra förhandlingen.

13 c §

I ett ärende om förvar som handläggs av regeringen får ansvarigt statsråd eller den tjänsteman som statsrådet bestämmer besluta om muntlig förhandling och uppdra åt Migrationsöverdomstolen att hålla denna.

Vid en muntlig förhandling ska utlänningen höras. Regerings- kansliet får bestämma att även andra personer än utlänningen ska höras. En representant för Regeringskansliet ska närvara vid förhandlingen.

Prop. 2009/10:31

60

Utlänningen

ska

vid

förhandlingen få

tillfälle

att

redogöra för sin ståndpunkt och

uttala sig om de omständigheter

som åberopas i ärendet.

Om det i fall som avses i 11 §

14 §1

Om det i fall som avses i 11

bedöms föreligga risk för att

eller 11 a § bedöms föreligga risk

utlänningen begår eller medverkar

för att utlänningen begår eller

till brott mot rikets säkerhet eller

medverkar till brott mot rikets

brott som anges i 1 § första stycket

säkerhet eller brott som anges i 1 §

2 efter utgången av den i 12 §

första stycket 2 efter utgången av

angivna

treårsfristen,

får

den i 12 § angivna treårsfristen, får

anmälningsplikt beslutas även för

anmälningsplikt beslutas även för

tid efter denna frists utgång. På

tid efter denna frists utgång. På

motsvarande grunder får förordnas

motsvarande grunder får förordnas

att 19–22 §§ ska tillämpas på

att 19–22 §§ ska tillämpas på

utlänningen för sådan tid, om

utlänningen för sådan tid, om

risken avser brott som anges i 1 §

risken avser brott som anges i 1 §

första stycket 2.

första stycket 2.

Frågor som avses i första stycket prövas av Stockholms tingsrätt på ansökan av Säkerhetspolisen. Beslut i en sådan fråga ska meddelas för en viss tid och högst tre år, räknat från den dag då beslutet ska börja tillämpas.

För förfarandet vid rätten gäller, utom i de hänseenden som anges i fjärde stycket, vad som är föreskrivet om mål som rör allmänt åtal för brott för vilket inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse i sex månader.

Tvångsmedel enligt 24 och 25 kap. rättegångsbalken får inte tillgripas. En skriftlig berättelse eller en uppteckning eller upptagning av en sådan berättelse som avses i 35 kap. 14 § rättegångsbalken får åberopas som bevis. Bestämmelsen i 10 kap. 3 § andra stycket andra meningen offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) gäller inte. Beslutet får grundas även på handlingar eller annat material som enligt första stycket samma paragraf inte får lämnas ut till parter.

22 §

En upptagning eller uppteckning som har gjorts vid hemlig teleavlyssning skall granskas snarast möjligt. Granskningen får utföras endast av rätten, Säkerhetspolisen, en polis- myndighet eller en åklagare.

Om upptagningen eller uppteckningen innehåller något som inte är av betydelse för det

En upptagning eller uppteckning som har gjorts vid hemlig teleavlyssning ska granskas snarast möjligt. Granskningen får utföras endast av rätten, Säkerhetspolisen, en polis- myndighet eller en åklagare.

Om upptagningen eller uppteckningen innehåller något som inte är av betydelse för det

1 Lydelse enligt 2009:446.

Prop. 2009/10:31

61

Om en utlänning under den tid då han står under åtal för brott enligt första stycket 3 fortsätter att begå sådant brott, ska vad han gjort sig skyldig till före varje åtal anses som ett särskilt brott.

ändamål som har

föranlett

ändamål som

har

föranlett Prop. 2009/10:31

avlyssningen, skall den i denna del

avlyssningen, ska den i denna del

omedelbart

förstöras

efter

omedelbart

förstöras

efter

granskningen. I fråga om brott

granskningen. I fråga om brott

eller förestående brott som inte är

eller förestående brott som inte är

av betydelse för det ändamål som

av betydelse för det ändamål som

har föranlett

avlyssningen skall

har föranlett

avlyssningen ska

dock 27 kap. 24 § andra och tredje

dock 27 kap. 24 § andra och fjärde

styckena

rättegångsbalken

styckena

rättegångsbalken

tillämpas.

tillämpas.

En

försändelse

eller

någon

En

försändelse

eller

någon

annan handling som omfattas av

annan handling som omfattas av

tillstånd enligt 20 § får inte

tillstånd enligt 20 § får inte

närmare undersökas, öppnas eller

närmare undersökas, öppnas eller

granskas av någon annan än rätten,

granskas av någon annan än rätten,

Säkerhetspolisen,

en

polis-

Säkerhetspolisen,

en

polis-

myndighet eller en åklagare. En

myndighet eller en åklagare. En

sådan

handling skall undersökas

sådan

handling ska

undersökas

snarast möjligt. När under-

snarast möjligt. När under-

sökningen har slutförts, skall en

sökningen har slutförts, ska en

försändelse som finns hos ett

försändelse som finns hos ett

befordringsföretag

tillställas den

befordringsföretag tillställas den

till vilken försändelsen är ställd

till vilken försändelsen är ställd

och en annan handling återlämnas

och en annan handling återlämnas

till den hos vilken handlingen

till den hos vilken handlingen

påträffats, om den inte tas i beslag.

påträffats, om den inte tas i beslag.

23 §

Till fängelse i högst ett år eller, när omständigheterna är mildrande, till böter döms

1.den som hjälper en utlänning som är underkastad förbud enligt 4 § att komma in i Sverige,

2.den som hindrar eller försöker hindra verkställighet av ett beslut om utvisning enligt denna lag, eller

3. en utlänning som bryter mot

3. en utlänning som bryter mot

anmälningsplikt som har beslutats

anmälningsplikt som har beslutats

enligt 11 eller 14 §.

enligt 11, 11 a eller 14 §.

För försök eller förberedelse till brott som avses i första stycket 1 döms till ansvar enligt 23 kap. brottsbalken.

Om en utlänning under den tid då han står under åtal för brott enligt första stycket 3 fortsätter att begå sådant brott, skall vad han gjort sig skyldig till före varje åtal anses som ett särskilt brott.

62

I ärende

angående

utvisning

27 §2

Offentligt biträde ska förordnas

eller anmälningsplikt enligt denna

för den som åtgärden avser, om

lag samt i ärende hos Migrations-

det inte måste antas att behov av

verket eller

regeringen

angående

biträde saknas, i ärenden enligt

beslut enligt 11 § skall offentligt

denna lag om

biträde förordnas för den som

1. utvisning,

åtgärden avser, om det inte måste

2. anmälningsplikt,

antas att behov av biträde saknas.

3. verkställighet av beslut om

utvisning, om beslut om inhibition

eller

tidsbegränsat

uppehålls-

tillstånd meddelats,

4. verkställighet av beslut om

utvisning dock endast såvitt avser

fråga om förvar och utlänningen

hållits i förvar sedan mer än tre

dagar, och

5. om tillämpning av tvångs-

medel enligt 11 eller 11 a §.

28 a §

Beslut

av

Säkerhetspolisen,

Migrationsverket

eller Regerings-

kansliet enligt denna lag får

överklagas

till

Migrationsöver-

domstolen

när

myndighetens

beslut avser

1. fråga om offentligt biträde,

eller

2. ersättning i ett ärende som

handläggs enligt denna lag.

28 b §

Säkerhetspolisens,

Migrations-

verkets

eller Regeringskansliets

beslut om avvisande av ombud

eller

biträde

får

överklagas

särskilt

till

Migrationsöver-

domstolen.

Samma

myndigheters beslut i

jävsfrågor

får

överklagas till

Migrationsöverdomstolen endast i

samband med överklagande av det

beslut

varigenom

myndigheten

avgör ärendet.

2 Senaste lydelse 2005:720.

Prop. 2009/10:31

63

28 c §

Migrationsverkets beslut enligt denna lag om ersättning för kostnad för DNA-analys får överklagas till Migrationsöver- domstolen.

1.Denna lag träder i kraft den 1 januari 2010.

2.Om Säkerhetspolisen har ansökt om utvisning före den 1 januari 2010 tillämpas 1 § i dess äldre lydelse.

Prop. 2009/10:31

64

1. har ansökt om uppehålls- tillstånd i Sverige som flykting enligt 4 kap. 1 § eller som annan skyddsbehövande enligt 4 kap. 2 eller 2 a § utlänningslagen (2005:716) eller motsvarande äldre bestämmelser (asylsökande),

2.5

Förslag till lag om ändring i lagen (1994:137) om

Prop. 2009/10:31

mottagande av asylsökande m.fl.

Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. ska ha följande lydelse.

1 §1

I denna lag ges bestämmelser om sysselsättning för och bistånd till utlänningar som

1. har ansökt om uppehålls- tillstånd i Sverige enligt 4 kap. 1 eller 2 § utlänningslagen (2005:716) (asylsökande),

2.har beviljats uppehållstillstånd med tillfälligt skydd eller uppehållstillstånd efter tillfälligt skydd med stöd av bestämmelserna i 21 kap. 2, 3, 4 eller 6 § utlänningslagen och som inte är folkbokförda här

ilandet, eller

3.har ansökt om uppehållstillstånd i Sverige och av särskilda skäl medgetts rätt att vistas här medan ansökan prövas.

Den som omfattas av denna lag har inte rätt till bistånd enligt 4 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453) för förmåner av motsvarande karaktär. Rätt till bistånd föreligger inte heller för bostadskostnader.

Barn under 18 år som saknar uppehållstillstånd och som inte vistas på en förläggning omfattas inte av denna lag, om de bor hos en vårdnadshavare som har uppehållstillstånd.

En utlänning som vistas här med stöd av ett tidsbegränsat uppehållstillstånd enligt 5 kap. 15 § utlänningslagen omfattas inte av denna lag. Detsamma gäller en utlänning för vilken en ansökan om ett sådant tillstånd är under prövning.

I 2 och 3 §§ finns särskilda bestämmelser om mottagande av barn under 18 år som vid ankomsten till Sverige är skilda från båda sina föräldrar eller från någon annan vuxen person som får anses ha trätt i föräldrarnas ställe, eller som efter ankomsten står utan sådan ställföreträdare (ensamkommande barn). Bestämmelserna är tillämpliga endast så länge barnet är att anse som ensamkommande.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2010.

1 Senaste lydelse 2007:323.

65

2.6Förslag till lag om ändring i lagen (1998:702) om garantipension.

Härigenom föreskrivs att 3 kap. 3 § lagen (1998:702) om garanti- pension ska ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 kap.

3 §1

Den som har beviljats uppehållstillstånd med stöd av 4 kap. 1 eller 2 § utlänningslagen (2005:716) skall som försäkringstid för garantipension även tillgodoräknas tid under vilken han eller hon har varit bosatt i sitt tidigare hemland från och med det kalenderår då den pensionssökande fyllde 25 år till tidpunkten då han eller hon först ankom till Sverige. Därvid skall en så stor andel av tiden i hemlandet tillgodoräknas som svarar mot förhållandet mellan den tid under vilken den pensionssökande har varit bosatt i Sverige, inräknad den tid som avses i 2 §, från den första ankomsten till landet till och med det kalenderår då han eller hon fyllde 64 år och hela tidsrymden från det att den pensionssökande första gången kom till landet till och med det kalenderår då han eller hon fyllde 64 år. Vid beräkningen skall bortses från tid för vilken personen, vid bosättning i Sverige, har rätt till pension från hemlandet.

Den som har beviljats uppehållstillstånd som flykting enligt 4 kap. 1 § eller som annan skyddsbehövande enligt 4 kap. 2 eller 2 a § utlänningslagen (2005:716) eller enligt motsvarande äldre bestämmelser eller beviljats statusförklaring enligt 4 kap. 3 c § utlänningslagen eller motsvarande förklaring enligt äldre bestämmelser ska som försäkringstid för garantipension även tillgodoräknas tid under vilken han eller hon har varit bosatt i sitt tidigare hemland från och med det kalenderår då den pensionssökande fyllde 25 år till tidpunkten då han eller hon först ankom till Sverige. Därvid ska en så stor andel av tiden i hemlandet tillgodoräknas som svarar mot för- hållandet mellan den tid under vilken den pensionssökande har varit bosatt i Sverige, inräknad den tid som avses i 2 §, från den första ankomsten till landet till och med det kalenderår då han eller hon fyllde 64 år och hela tidsrymden från det att den pensionssökande första gången kom till landet till och med det kalenderår då han eller hon fyllde 64 år. Vid beräkningen ska bortses från tid för vilken personen, vid bosättning i Sverige, har rätt till pension från hemlandet.

1 Senaste lydelse 2005:728.

Prop. 2009/10:31

66

Med tid i hemlandet skall likställas tid då den pensions- sökande före den första ankomsten till Sverige har befunnit sig i ett annat land där han eller hon har beretts en tillfällig fristad.

Med tid i hemlandet ska Prop. 2009/10:31 likställas tid då den pensions-

sökande före den första ankomsten till Sverige har befunnit sig i ett annat land där han eller hon har beretts en tillfällig fristad.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2010.

67

2.7Förslag till lag om ändring i lagen (2006:304) om rättsprövning av vissa regeringsbeslut

Härigenom föreskrivs1 i fråga om lagen (2006:304) om rättsprövning av vissa regeringsbeslut

dels att 4 § ska ha följande lydelse,

dels att det i lagen ska införas en ny paragraf, 2 a §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 a §

En EES-medborgare eller en

sådan familjemedlem till en EES-

medborgare som avses i 3 a kap.

2 § utlänningslagen (2005:716)

som har utvisats av regeringen

enligt

lagen

(1991:572)

om

särskild

utlänningskontroll

får

ansöka

om

rättsprövning

av

beslutet.

4 §

En ansökan om rättsprövning skall ha kommit in till Regeringsrätten senast tre månader från dagen för beslutet.

Det skall framgå av ansökan vilken rättsregel sökanden anser att beslutet strider mot och vilka omständigheter som åberopas till stöd för detta.

En ansökan om rättsprövning enligt 1 eller 2 § ska ha kommit in till Regeringsrätten senast tre månader från dagen för beslutet.

En ansökan om rättsprövning enligt 2 a § ska ha kommit in till Regeringsrätten senast tre veckor från dagen för beslutet.

Det ska framgå av ansökan vilken rättsregel sökanden anser att beslutet strider mot och vilka omständigheter som åberopas till stöd för detta.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2010.

1 Jfr Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/38/EG av den 29 april 2004 om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier och om ändring av förordning (EEG) nr 1612/68 och om upphävande av direktiven 64/360/EEG, 72/194/EEG, 73/148/EEG, 75/34/EEG, 75/35/EEG, 90/364/EEG, 90/365/EEG och 93/96/EEG (EUT L 158, 30.4.2004, s. 77, Celex 32004L0038).

Prop. 2009/10:31

68

1. har ansökt om uppehålls- tillstånd i Sverige som flykting enligt 4 kap. 1 § eller som annan skyddsbehövande enligt 4 kap. 2 eller 2 a § utlänningslagen (2005:716) eller motsvarande äldre bestämmelser,

2.8Förslag till lag om ändring i lagen (2008:290) om godkännande för forskningshuvudmän att ta emot gästforskare

Härigenom föreskrivs att 3 § lagen (2008:290) om godkännande för forskningshuvudmän att ta emot gästforskare ska ha följande lydelse.

3 §

Bestämmelserna om gästforskare i denna lag är inte tillämpliga på en tredjelandsmedborgare som

1. har ansökt om uppehålls- tillstånd i Sverige som flykting enligt 4 kap. 1 § utlänningslagen (2005:716) eller skyddsbehövande i övrigt enligt 4 kap. 2 § samma lag eller motsvarande äldre bestämmelser,

2.har beviljats uppehållstillstånd med tillfälligt skydd eller uppehållstillstånd efter tillfälligt skydd enligt 21 kap. utlänningslagen,

3.har ett lagakraftvunnet avvisnings- eller utvisningsbeslut som inte kan verkställas,

4.utför forskning uteslutande inom ramen för högskoleutbildning för att därigenom få en doktorsexamen, eller

5.har lånats ut av en forskningshuvudman i en annan EU-stat.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2010.

Prop. 2009/10:31

69

1. har ansökt om uppehålls- tillstånd i Sverige som flykting enligt 4 kap. 1 § eller som annan skyddsbehövande enligt 4 kap. 2 eller 2 a § utlänningslagen (2005:716) eller motsvarande äldre bestämmelser,

2.9

Förslag till lag om ändring i lagen (2008:344) om

Prop. 2009/10:31

hälso- och sjukvård åt asylsökande m.fl.

Härigenom föreskrivs att 4 § lagen (2008:344) om hälso- och sjukvård åt asylsökande m.fl. ska ha följande lydelse.

4 § Denna lag omfattar utlänningar som 1. har ansökt om uppehålls-

tillstånd i Sverige som flykting enligt 4 kap. 1 § eller skydds- behövande i övrigt enligt 4 kap. 2 § utlänningslagen (2005:716) eller motsvarande äldre bestäm- melser,

2.har beviljats uppehållstillstånd med tillfälligt skydd eller uppehållstillstånd efter tillfälligt skydd med stöd av bestämmelserna i 21 kap. 2, 3, 4 eller 6 § utlänningslagen och som inte är folkbokförda här

ilandet,

3.hålls i förvar enligt 10 kap. 1 eller 2 § utlänningslagen och som inte har placerats i kriminalvårdsanstalt, häkte eller polisarrest, eller

4.vistas här med stöd av tidsbegränsat uppehållstillstånd enligt 5 kap. 15 § utlänningslagen.

Sådana utlänningar som avses i första stycket 1 eller 2 omfattas av lagen även om de har meddelats beslut om avvisning eller utvisning. Det gäller dock inte utlänning som håller sig undan så att beslutet inte kan verkställas, om han eller hon har fyllt 18 år.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2010.

70

3

Ärendet och dess beredning

Prop. 2009/10:31

Europeiska unionens råd antog den 29 april 2004 direktivet 2004/83/EG om miniminormer för när tredjelandsmedborgare eller statslösa personer skall betraktas som flyktingar eller som personer som av andra skäl behöver internationellt skydd samt om dessa personers rättsliga ställning och om innehållet i det beviljade skyddet (skyddsgrundsdirektivet).1 Direktivet, som trädde i kraft den 20 oktober 2004, skulle vara genomfört i medlemsstaterna den 10 oktober 2006. Skyddsgrundsdirektivet bifogas som bilaga 1.

Regeringen beslutade den 16 september 2004 att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att ta ställning till hur skyddsgrundsdirektivet skulle genomföras i svensk rätt (dir. 2004:114). Utredningen antog namnet Skyddsgrundsutredningen (UD 2004:05). Utredningen lämnade i januari 2006 betänkandet Skyddsgrundsdirektivet och svensk rätt – En anpassning av svensk lagstiftning till EG-direktiv 2004/83/EG angående flyktingar och andra skyddsbehövande (SOU 2006:6). En sammanfattning av utredningens betänkande finns i bilaga 2. Utredningens lagförslag finns i bilaga 3. Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 4. En sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig i Justitiedepartementet (dnr Ju 2007/407/L7).

Europeiska unionens råd antog den 1 december 2005 direktivet 2005/85/EG om miniminormer för medlemsstaternas förfaranden för beviljande eller återkallande av flyktingstatus (asylprocedurdirektivet).2 Direktivet, som trädde i kraft den 2 januari 2006, skulle vara genomfört i medlemsstaterna den 1 december 2007 utom artikel 15 som skulle vara genomförd senast den 1 december 2008. Asylprocedurdirektivet bifogas som bilaga 5.

Regeringen beslutade den 11 augusti 2005 att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att ta ställning till hur asylprocedurdirektivet skulle genomföras i svensk rätt (dir. 2005:88). Utredningen antog namnet Asylförfarandeutredningen (UD 2005:05). Utredningen lämnade i juni 2006 betänkandet Asylförfarandet – genomförandet av asylprocedurdirektivet i svensk rätt (SOU 2006:61). Utredningens uppdrag omfattade även att föreslå hur rättssäkerhetsgarantierna enligt artikel 31 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/38/EG av den 29 april 2004 om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier och om ändring av förordning (EEG) nr 1612/68 och om upphävande av direktiven 64/221/EEG, 68/360/EEG, 72/194/EEG, 73/148/EEG, 75/34/EEG, 75/35/EEG, 90/364/EEG, 90/365/EEG och 93/96/EEG (rörlighetsdirektivet)3 skulle genomföras i svensk rätt. Direktivet, som trädde i kraft den 30 april 2004, skulle vara genomfört i medlemsstaterna

1EUT L 304, 30.9.2004, s. 12, Celex 32004L0083. Ompublicering EUT L 204, 5.8.2005 s. 24, rättad Celex 32004L0083R(02).

2EUT L 326, 13.12.2005, s. 13, Celex 32005L0085.

3EUT L 158, 30.4.2004, s.77, Celex 32004L0038. Ompublicering EUT L 229, 29.6.2004, s. 35, rättad Celex 32004L0038R(1), EUT L 197, 28.7.2005, s. 34, Celex 32004L0038R(2) och EUT L 204, 4.8.2007, s. 28, Celex 32004L0038R(3).

71

den 30 april 2006. Rörlighetsdirektivet bifogas som bilaga 6. En Prop. 2009/10:31 sammanfattning av utredningens betänkande finns i bilaga 7.

Utredningens lagförslag finns i bilaga 8. Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 9. En sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig i Justitiedepartementet (dnr Ju 2007/413/L7).

Ett utkast till lagrådsremiss som behandlade hanteringen av ärenden med säkerhetsaspekter skickades i december 2008 ut på remiss. En sammanfattning av utkastet finns som bilaga 10. Utdragets lagförslag finns i bilaga 11. I bilaga 12 finns en förteckning över remissinstanserna. En sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig i Justitiedepartementet (dnr Ju 2008/10100/L7).

Lagrådet

Regeringen beslutade den 2 juli 2009 att inhämta Lagrådets yttrande över de förslag som finns i bilaga 13. Lagrådets yttrande finns i bilaga 14.

Lagrådets synpunkter och förslag behandlas i avsnitt 7.2.2, 7.3.2, 8.5.2, 8.6.3, 8.8.1 och 8.8.4 samt i författningskommentaren. I den mån Lagrådets förslag till språkliga ändringar har följts, helt eller med vissa justeringar, kommenteras de inte i det följande. I förhållande till lagrådsremissens lagförslag innehåller propositionen dessutom vissa ytterligare justeringar i utlänningslagen (2005:716).

4 Huvuddragen i gällande ordning

4.1Utlänningslagen

4.1.1Flyktingar

I 4 kap. 1 § utlänningslagen (2005:716, UtlL) definieras begreppet flykting. Enligt bestämmelsen är en flykting en utlänning som befinner sig utanför det land som utlänningen är medborgare i därför att han eller hon känner välgrundad fruktan för förföljelse på grund av ras, nationalitet, religiös eller politisk uppfattning eller på grund av kön, sexuell läggning eller annan tillhörighet till en viss samhällsgrupp, och inte kan, eller på grund av sin fruktan inte vill, begagna sig av detta lands skydd. Detta gäller oberoende av om det är landets myndigheter som är ansvariga för att utlänningen utsatts för förföljelse eller om dessa inte kan antas erbjuda trygghet från förföljelse från enskilda. Som flykting ska även anses en utlänning som är statslös och som av nyss nämnda skäl befinner sig utanför det land där han eller hon tidigare haft sin vanliga vistelseort och inte kan, eller på grund av sin fruktan, inte vill återvända dit.

Definitionen överensstämmer i allt väsentligt med den som finns i artikel 1 (A) 2 i 1951 års konvention angående flyktingars rättsliga ställning (Genèvekonventionen). Vägledning för tolkningen av flyktingbestämmelsen kan, förutom i förarbeten och praxis, hämtas i de

rekommendationer som ges i FN:s flyktingkommissaries (UNHCR)

72

handbok om förfarandet och kriterierna vid fastställande av flyktingars Prop. 2009/10:31 rättsliga ställning enligt 1951 års konvention och 1967 års protokoll

angående flyktingars rättsliga ställning och de slutsatser som utfärdas av UNHCR:s exekutivkommitté (prop. 1996/97:25 s. 97).

I 4 kap. 5 § UtlL finns en bestämmelse om upphörande av flyktingskap. Den motsvarar i sak artikel 1 C i Genèvekonventionen. En person upphör att vara flykting om han eller hon av fri vilja på nytt använder sig av det lands skydd där han eller hon är medborgare, efter att ha förlorat sitt medborgarskap av fri vilja förvärvar det på nytt, förvärvar medborgarskap i ett nytt land och får det landets skydd, av fri vilja återvänder för att bosätta sig i det land som han eller hon är medborgare i, eller, för statslösa, det land han eller hon tidigare har haft sin vistelseort. Dessutom upphör flyktingskap när flyktingen inte längre befinner sig i en sådan situation att han eller hon kan anses som flykting enligt 4 kap. 1 § UtlL och därför inte kan fortsätta att vägra använda sig av hemlandets beskydd.

En flykting kan erhålla en flyktingförklaring som ska klargöra, såväl för flyktingen själv som för berörda myndigheter, att personen är flykting och har rätt till de förmåner som tillkommer en flykting. En sådan förklaring ska utfärdas av Migrationsverket på begäran av en flykting i samband med att uppehållstillstånd beviljas eller senare (4 kap. 3 § första stycket UtlL). Flyktingförklaringen ska återkallas av Migrationsverket om det framkommer att personen inte längre är att anse som flykting (4 kap. 3 § andra stycket UtlL). Frågan om återkallelse av flyktingförklaring tas upp när det finns särskild anledning till detta t.ex. i samband med utvisning på grund av brott, vid verkställighet av ett utvisningsbeslut eller vid utfärdande av resedokument.

4.1.2Skyddsbehövande i övrigt

Vad som avses med skyddsbehövande i övrigt, dvs. andra skyddsbehövande än flyktingar, anges i 4 kap. 2 § UtlL. Med skyddsbehövande i övrigt avses en utlänning som i andra fall än som avses i 1 § (flyktingdefinitionen) befinner sig utanför det land som utlänningen är medborgare i därför att han eller hon känner välgrundad fruktan för att straffas med döden eller att utsättas för kroppsstraff, tortyr eller annan omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning (första stycket 1). Även den som behöver skydd på grund av en yttre eller inre väpnad konflikt eller som på grund av andra svåra motsättningar i hemlandet känner välgrundad fruktan för att utsättas för allvarliga övergrepp är att anse som skyddsbehövande i övrigt (första stycket 2). Till kategorin skyddsbehövande i övrigt hör också den som inte kan återvända till sitt hemland på grund av en miljökatastrof (första stycket 3). Bestämmelserna om skyddsbehövande i övrigt gäller även för en statslös utlänning som befinner sig utanför det land där han eller hon tidigare haft sin vanliga vistelseort.

73

4.1.3

Uppehållstillstånd

Prop. 2009/10:31

Den som är flykting eller skyddsbehövande i övrigt har rätt till uppehållstillstånd (5 kap. 1 § UtlL). Uppehållstillstånd kan dock i vissa fall vägras med stöd av 5 kap. 1 § andra stycket UtlL. Av bestämmelsen i punkten 1 framgår att uppehållstillstånd får vägras en flykting om det finns synnerliga skäl att inte bevilja uppehållstillstånd på grund av vad som är känt om utlänningens tidigare verksamhet eller med hänsyn till rikets säkerhet. Av bestämmelsen i punkten 2 framgår att uppehållstillstånd för en utlänning som avses i 4 kap. 2 § första stycket 2 och 3 UtlL får vägras om det på grund av hans eller hennes brottslighet finns särskilda skäl att inte bevilja uppehållstillstånd eller om det finns synnerliga skäl att inte bevilja sådant tillstånd på grund av vad som är känt om utlänningens tidigare verksamhet eller med hänsyn till rikets säkerhet.

Med stöd av 5 kap. 1 § andra stycket 3–6 UtlL får uppehållstillstånd nekas om utlänningen kan sändas till ett annat land där han eller hon är skyddad mot förföljelse och mot att sändas vidare till ett land som inte erbjuder motsvarande skydd.

En grundprincip inom utlänningsrätten är att hålla samman kärnfamiljen, principen om familjens enhet. Denna princip som tillämpas i enlighet med UNHCR:s handbok par. 181–188, innebär att nära anhöriga till en flykting normalt också beviljas uppehållstillstånd som flyktingar. De anhöriga som omfattas av principen om familjens enhet är make och minderåriga barn. Även andra familjemedlemmar, såsom gamla föräldrar, kan omfattas under förutsättning att de tillhör samma hushåll och att det finns ett särskilt beroendeförhållande mellan släktingarna som fanns redan i hemlandet. Principen om familjens enhet tar sikte på den familj som flyktingen har vid det tillfälle då han eller hon flyr. En individuell prövning görs i varje enskilt fall, varvid den omständigheten att sökanden är nära anhörig till en person som beviljats uppehållstillstånd som flykting tillmäts stor betydelse vid bedömningen av om sökanden löper risk för förföljelse vid ett återvändande till hemlandet. Principen om familjens enhet tillämpas också beträffande skyddsbehövande i övrigt (reg. 2005-11-17 UD2004/30155/MAP).

Någon ovillkorlig rätt för familjemedlemmar till en flykting eller skyddsbehövande i övrigt att beviljas uppehållstillstånd på samma grund som flyktingen eller den skyddsbehövande finns inte. När principen om familjens enhet inte är tillämplig kan uppehållstillstånd, efter en individuell prövning, i stället beviljas anhöriga till en i Sverige bosatt flykting eller skyddsbehövande i övrigt med stöd av bestämmelserna om uppehållstillstånd på grund av familjeanknytning (5 kap. 3 och 3 a §§ UtlL) eller med stöd av bestämmelsen om uppehållstillstånd på grund av synnerligen ömmande omständigheter (5 kap. 6 § UtlL).

4.1.4Asyl

I 1 kap. 3 § UtlL definieras asyl som ett uppehållstillstånd som beviljas en utlänning därför att han eller hon är flykting. En ansökan om

uppehållstillstånd som grundar sig på sådana omständigheter som anges i

74

4 kap. 2 § UtlL (skyddsbehövande i övrigt) ska enligt 1 kap. 12 § UtlL Prop. 2009/10:31 handläggas som en ansökan om asyl.

4.1.5 Verkställighetshinder och nya omständigheter

Verkställighetshinder

Om en utlänning får avslag på sin ansökan om uppehållstillstånd eller ett uppehållstillstånd återkallas medan utlänningen befinner sig i Sverige ska samtidigt ett avvisnings- eller utvisningsbeslut meddelas om inte särskilda skäl talar emot det (8 kap. 16 § UtlL). I vissa situationer får beslut om avvisning eller utvisning inte verkställas. Bestämmelser om detta finns i 12 kap. UtlL. Bestämmelserna om verkställighetshinder ska beaktas av den beslutande myndigheten eller domstolen när beslut fattas i uppehållstillståndsfrågan (8 kap. 17 § UtlL).

Enligt 12 kap. 1 § UtlL får avvisning och utvisning aldrig verkställas till ett land om det finns skälig anledning att anta att utlänningen där skulle vara i fara att straffas med döden eller att utsättas för kroppsstraff, tortyr eller annan omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. Verkställighet får inte heller ske till ett land där utlänningen inte är skyddad mot att sändas vidare till ett land där han eller hon skulle vara i sådan fara. Bestämmelsen motsvarar vad som gäller enligt artikel 3 i FN:s konvention mot tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning (FN:s tortyrkonvention) och artikel 3 i den europeiska konventionen av den 4 november 1950 om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (Europakonventionen). Förbudet mot verkställighet enligt paragrafen är absolut vilket innebär att någon avvägning mot svenska säkerhetsintressen inte kan göras.

Enligt 12 kap. 2 § UtlL får avvisning och utvisning inte verkställas till ett land om utlänningen riskerar att utsättas för förföljelse i det landet eller om hon eller han inte är skyddad i det landet mot att sändas vidare till ett land där han eller hon löper risk för förföljelse. Förbudet mot verkställighet enligt denna paragraf är inte absolut. Undantag får enligt paragrafens andra stycke göras om utlänningen genom ett synnerligen grovt brott har visat att det skulle vara förenat med allvarlig fara för allmän ordning och säkerhet att låta honom eller henne stanna kvar i Sverige och det inte är möjligt att verkställa avvisningen eller utvisningen till något annat land. Undantag får dock inte göras om den förföljelse som hotar i det andra landet innebär fara för utlänningens liv eller annars är av särskilt svår art. Undantag får enligt paragrafens tredje stycke också göras om utlänningen har bedrivit verksamhet som inneburit fara för rikets säkerhet och det finns anledning att anta att han eller hon skulle fortsätta verksamheten här i landet och det inte är möjligt att sända honom eller henne till något annat land.

Enligt 12 kap. 3 § UtlL får ett beslut om avvisning eller utvisning av en utlänning som avses i 4 kap. 2 § första stycket 2 och 3 inte verkställas till utlänningens hemland eller till ett land där han eller hon riskerar att sändas vidare till hemlandet, om det inte finns synnerliga skäl för detta.

75

Nya omständigheter Prop. 2009/10:31

Om det kommer fram nya omständigheter som innebär att det föreligger verkställighetshinder enligt någon av bestämmelserna i 12 kap. UtlL när ett beslut om avvisning eller utvisning som har vunnit laga kraft ska verkställas, får Migrationsverket enligt 12 kap. 18 § UtlL bevilja utlänningen uppehållstillstånd. Detsamma gäller om det kommer fram nya omständigheter som innebär att det finns anledning att anta att mottagarlandet inte kommer att ta emot utlänningen, att det finns medicinska hinder mot att verkställa beslutet eller att det finns någon annan särskild anledning att inte verkställa beslutet. Om hindret är bestående får Migrationsverket bevilja utlänningen ett permanent uppehållstillstånd. Om det i stället är fråga om ett tillfälligt hinder får utlänningen beviljas ett tidsbegränsat uppehållstillstånd.

Utöver Migrationsverkets skyldighet att ex officio beakta verkställighetshinder enligt 12 kap. 18 § UtlL har utlänningen en möjlighet att få en ny prövning av ett lagakraftvunnet beslut om han eller hon åberopar nya omständigheter som kan antas utgöra bestående hinder mot verkställighet och dessa omständigheter inte har kunnat åberopas tidigare eller om han eller hon kan visa en giltig ursäkt för att inte ha åberopat dem tidigare. Migrationsverket ska då, om verket inte kan fatta beslut om uppehållstillstånd enligt 12 kap. 18 § UtlL, enligt 12 kap. 19 § UtlL ta upp frågan om uppehållstillstånd till ny prövning samt besluta om inhibition i verkställighetsärendet. Med nya omständigheter avses omständigheter som inte har prövats tidigare.

4.1.6 Förfarandet

Det är enligt 5 kap. 20 § UtlL Migrationsverket som meddelar beslut om uppehållstillstånd. Handläggningen av ärenden om uppehållstillstånd regleras dels av de allmänna bestämmelserna i förvaltningslagen (1986:223, FL), dels av bestämmelser i 13 kap. UtlL. Bestämmelser som är av intresse för handläggningen av asylärenden är bl.a. bestämmelser om muntlighet, partsinsyn och beslutsmotivering. Den allmänna bestämmelsen om muntlighet i 14 § FL föreskriver att en part som vill lämna uppgifter muntligt i ett ärende som avser myndighetsutövning mot någon enskild ska få tillfälle till det om det kan ske med hänsyn till arbetets behöriga gång. Enligt 13 kap. 1 § UtlL får Migrationsverket inte besluta om avvisning eller utvisning om en utlänning har sökt asyl utan att det har förekommit muntlig handläggning hos verket. Muntlig handläggning ska även annars företas om utlänningen begär det i ett asylärende, om det inte skulle sakna betydelse för att avgöra ärendet. I 13 kap. 3 § UtlL anges att de omständigheter som behöver klarläggas noga ska utredas vid den muntliga handläggningen och vidare att utlänningen ska få tillfälle att redogöra för sin ståndpunkt och att uttala sig om de omständigheter som åberopas i ärendet. I 13 kap. 4 § UtlL anges att utlänningen ska höras vid en muntlig förhandling och att myndigheten även får bestämma att andra personer ska höras vid förhandlingen.

76

Enligt den allmänna bestämmelsen om kommunikation i 17 § FL får ett ärende inte avgöras utan att den som är sökande, klagande eller annan part har underrättats om en uppgift som har tillförts ärendet genom någon annan än honom själv och han har fått tillfälle att yttra sig över den, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Myndigheten får dock i vissa i paragrafen särskilt angivna fall avgöra ärendet ändå. Underrättelseskyldigheten gäller med de begränsningar som följer av 10 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400, OSL).

Beslut om uppehållstillstånd måste enligt 13 kap. 10 § UtlL alltid innehålla de skäl som ligger till grund för beslutet.

Migrationsverkets beslut om avslag på en ansökan om eller återkallelse av uppehållstillstånd får enligt 14 kap. 3 § UtlL överklagas till en migrationsdomstol. Detsamma gäller enligt 14 kap. 6 § UtlL verkets beslut om avslag på en ansökan om eller återkallelse av en flyktingförklaring. Migrationsdomstolens beslut får enligt 16 kap. 9 § UtlL överklagas till Migrationsöverdomstolen där det enligt 16 kap. 11 § UtlL krävs prövningstillstånd. Prövningstillstånd meddelas enligt 16 kap. 12 § UtlL om det är av vikt för rättstillämpningen att överklagandet prövas av Migrationsöverdomstolen eller om det annars finns synnerliga skäl att pröva överklagandet. Handläggningen hos domstolarna regleras av förvaltningsprocesslagen (1971:291, FPL) och bestämmelser i 16 kap. UtlL. Förfarandet hos domstolen är enligt 16 kap. 5 § UtlL skriftligt men muntlig handläggning får ingå beträffande viss fråga när det kan antas vara till fördel för utredningen eller främja ett snabbt avgörande av målet. I migrationsdomstol ska muntlig förhandling hållas om en utlänning som för talan i målet begär det samt förhandlingen inte är obehövlig och inte heller särskilda skäl talar mot det (tredje stycket).

4.1.7Ärenden med säkerhetsaspekter

Säkerhetsärenden kännetecknas av att Säkerhetspolisen av skäl som rör rikets säkerhet eller allmän säkerhet motsätter sig att en utlänning ska tillåtas vara i Sverige. Det finns två olika typer av säkerhetsärenden, säkerhetsärenden enligt utlänningslagen och säkerhetsärenden enligt lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll (LSU). De flesta säkerhetsärenden handläggs enligt utlänningslagen. Ett ärende utgör ett säkerhetsärende enligt utlänningslagen om Säkerhetspolisen av skäl som rör rikets säkerhet eller allmän säkerhet motsätter sig att en utlänning beviljas uppehållstillstånd i Sverige eller förordar att utlänningen avvisas eller utvisas eller att utlänningens uppehållstillstånd återkallas. En utlänning som inte avvisas eller utvisas enligt utlänningslagen kan under vissa förutsättningar utvisas enligt lagen om särskild utlänningskontroll. Lagen är tillämplig om inte avvisning eller utvisning sker enligt utlänningslagens regler (1 § LSU). En utlänning kan utvisas med stöd av lagen om särskild utlänningskontroll om det behövs av hänsyn till rikets säkerhet eller om det med hänsyn till vad som är känt om utlänningens tidigare verksamhet och övriga omständigheter kan befaras att han kommer att begå eller medverka till terroristbrott enligt 2 § lagen (2003:148) om straff för terroristbrott eller försök, förberedelse eller stämpling till sådant brott.

Prop. 2009/10:31

77

Säkerhetsaspekter kan finnas såväl i asylärenden som i andra ärenden Prop. 2009/10:31 som handläggs enligt utlänningslagen. Det kan röra sig om en ansökan

om uppehållstillstånd från en person som befinner sig i Sverige eller en ansökan om uppehållstillstånd från en person som befinner sig utom- lands. Utvisning enligt lagen om särskild utlänningskontroll aktualiseras i huvudsak i de fall utlänningen redan har uppehållstillstånd. Lagen om särskild utlänningskontroll är bara tillämplig på personer som befinner sig i Sverige.

Migrationsverket fattar beslut i första instans både i säkerhetsärenden enligt utlänningslagen och i säkerhetsärenden enligt lagen om särskild utlänningskontroll. Frågan om utvisning enligt lagen om särskild utlänningskontroll tas endast upp på ansökan av Säkerhetspolisen. Om Migrationsverket, en polismyndighet eller en länsstyrelse finner anledning att anta att ett utvisningsbeslut enligt lagen om särskild utlänningskontroll bör meddelas ska myndigheten anmäla detta till Säkerhetspolisen.

Migrationsverkets beslut i ett säkerhetsärende kan överklagas till regeringen av den enskilde och av Säkerhetspolisen. Migrationsverket och Säkerhetspolisen är den enskildes motparter hos regeringen oavsett utgången i Migrationsverket. Om Migrationsverkets beslut överklagas ska verket lämna över handlingarna i ärendet till Migrationsöver- domstolen som, med eget yttrande, ska lämna över ärendet till regeringen för prövning. Migrationsöverdomstolen ska inför sitt yttrande hålla muntlig förhandling i ärendet. I ärenden enligt utlänningslagen behöver förhandling dock inte hållas om det är uppenbart obehövligt. Detta gäller i princip endast om utlänningen inte befinner sig i Sverige (prop. 2004/05:170 s. 309). I Migrationsöverdomstolens yttrande ska särskilt anges om det finns hinder enligt 12 kap. 1, 2 eller 3 § UtlL mot att beslutet verkställs. Om det enligt Migrationsöverdomstolen finns sådant hinder mot verkställighet är regeringen bunden av yttrandet i den delen. Om regeringen beslutar om utvisning enligt lagen om särskild utlänningskontroll måste regeringen i en sådan situation förordna att beslutet tills vidare inte får verkställas. När Migrationsöverdomstolen har funnit att det föreligger verkställighetshinder i ett ärende enligt utlänningslagen beviljas utlänningen normalt ett tidsbegränsat uppehålls- tillstånd av regeringen. Ett sådant uppehållstillstånd kan förenas med ett beslut om avvisning eller utvisning.

4.2Internationella förpliktelser

4.2.1

Förenta nationerna (FN)

Genèvekonventionen

De grundläggande internationella bestämmelserna om flyktingskap finns

i Genèvekonventionen. I konventionen anges bl.a. kriterier för när en

person

ska betraktas som flykting. Tillämpningsområdet för

Genèvekonventionen utvidgades genom protokollet angående flyktingars

rättsliga ställning från den 31 januari 1967 (New York-protokollet) på så

sätt att de begränsningar som konventionen gav möjlighet till att göra,

både en

geografisk begränsning och en tidsmässig sådan, togs bort.

78

Sverige har tillträtt såväl Genèvekonventionen som New York- protokollet.

Med flykting avses i artikel 1 A 2 i Genèvekonventionen den som ”…i anledning av välgrundad fruktan för förföljelse på grund av sin ras, religion, nationalitet, tillhörighet till viss samhällsgrupp eller politiska åskådning befinner sig utanför det land, vari han är medborgare, samt är ur stånd att eller på grund av sådan fruktan, som nyss sagts, icke önskar att begagna sig av sagda lands skydd, eller den som, utan att vara medborgare i något land, till följd av händelser som förut sagts befinner sig utanför det land, vari han tidigare haft sin vanliga vistelseort, samt är ur stånd att eller på grund av sådan fruktan, som nyss sagts, icke önskar att återvända dit.”

Artikel 1 A 2 ska läsas tillsammans med artiklarna 1 C–F som anger i vilka fall en person är utesluten från flyktingskap (1 D–F) och när flyktingskap enligt konventionen upphör (1 C).

Artikel 1 D gäller personer som redan erhåller FN:s skydd eller bistånd och är tillämplig på flyktingar från Palestina, som får ekonomiskt bistånd genom en särskild organisation, United Nations Relief and Works Agency for Palestine Refugees in the Near East (UNRWA). Artikel 1 E gäller personer som inte anses vara i behov av internationellt skydd och anger att konventionen inte är tillämplig ”på den som av vederbörliga myndigheter i det land, vari han bosatt sig, erkännes hava de rättigheter och skyldigheter, som äro förbundna med innehav av medborgarskap i sagda land.” Artikel 1 F utesluter personer som inte är berättigade till internationellt skydd från att erhålla skydd enligt konventionen. Enligt artikel 1 F är konventionen inte tillämplig på ”den beträffande vilken föreligga allvarliga skäl antaga, att han a) förövat brott mot freden, krigsförbrytelse eller brott mot mänskligheten, sådana dessa brott blivit definierade i de internationella överenskommelser, som tillkommit för att meddela bestämmelser angående sådana brott; eller b) förövat grovt icke- politiskt brott utanför tillflyktslandet, innan han erhöll tillträde till detsamma såsom flykting; eller c) gjort sig skyldig till gärningar, stridande mot Förenta Nationernas syften och grundsatser.”

I artikel 1 C anges att konventionen ska upphöra att vara tillämplig på den som omfattas av bestämmelserna i artikel 1 A men som ” 1) av fri vilja på nytt begagnar sig av det lands skydd, vari han är medborgare; eller 2) efter att hava förlorat sitt medborgarskap, av fri vilja återförvärvar detsamma; eller 3) förvärvar medborgarskap i ett nytt land och kommer i åtnjutande av detta lands skydd; eller 4) av fri vilja återvänder för att bosätta sig i det land, som han lämnat eller utanför vilket han fortsatt att uppehålla sig på grund av fruktan för förföljelse, eller 5) icke kan fortfara att vägra begagna sig av det lands skydd, vari han är medborgare, enär de omständigheter, till följd av vilka han blivit erkänd såsom flykting, icke längre föreligga, dock att denna bestämmelse icke avser flykting hänförligt under A 1) ovan, som kan åberopa på tidigare förföljelse grundade, tungt vägande skäl för vägran att begagna sig av det lands skydd, vari han är medborgare; eller 6) utan att äga medborgarskap i något land kan återvända till det land, vari han tidigare hade sin vanliga vistelseort, enär de omständigheter, till följd av vilka han blivit erkänd såsom flykting, icke längre föreligga, dock att denna bestämmelse icke avser flykting hänförligt under A 1) ovan, som kan

Prop. 2009/10:31

79

åberopa på tidigare förföljelse grundade, tungt vägande skäl för vägran Prop. 2009/10:31 att återvända till det land, vari han tidigare hade sin vanliga vistelseort.”

Genèvekonventionen innehåller ingen uttrycklig bestämmelse om att konventionsstaterna är skyldiga att ta emot flyktingar men däremot innehåller artikel 33 en bestämmelse om förbud mot avvisning eller utvisning av en flykting (refoulement) till gränsen mot ett område där han eller hon riskerar politisk förföljelse. Enligt artikel 33.2 kan dock förbudet inte åberopas av ”flykting, vilken det föreligger skälig anledning att betrakta som en fara för det lands säkerhet i vilket han uppehåller sig eller vilken, med hänsyn till att han genom lagakraftägande dom har dömts för synnerligen grovt brott, utgör en samhällsfara i sagda land.”

Genèvekonventionen innehåller även andra bestämmelser om flyktingars rättigheter och skyldigheter i asyllandet. Konventionen innehåller däremot inte några föreskrifter om hur prövningen av flyktingskapet ska gå till. Den frågan lämnas till konventionsstaternas nationella lagstiftning. Vissa processuella bestämmelser finns dock i artikel 32 om utvisning av en flykting som lagligen befinner sig inom en stat. En sådan flykting får endast utvisas av skäl som hänför sig till nationell säkerhet eller allmän ordning. Utvisningen får endast ske till följd av ett i laga ordning fattat beslut. Om inte tvingande nationella säkerhetsskäl kräver något annat, ska flyktingen tillåtas att lägga fram bevisning till stöd för sin sak samt att överklaga och anlita ombud inför en behörig myndighet eller någon som har utsetts av en behörig myndighet.

UNHCR:s exekutivkommitté behandlar bl.a. rättsliga frågor som rör tolkning och tillämpning av Genèvekonventionen. Executivkommittén antar slutsatser för staternas handlande (eng. conclusions). Slutsatserna är inte formellt bindande för medlemsstaterna men har stor faktisk betydelse vid tolkningen av Genèvekonventionen.

UNHCR:s handbok om förfaranden och kriterier för fastställande av flyktingskap utgör ett internationellt erkänt tolkningsinstrument vid förfarandet för fastställande av flyktingskap och följer i huvudsak exekutivkommitténs slutsatser men beaktar även tillgänglig information om de olika staternas praxis. Handboken kompletteras med riktlinjer. Hittills har sju riktlinjer utfärdats: om könsrelaterad förföljelse,4 om tillhörighet till viss samhällsgrupp,5 om upphörande av flyktingstatus,6 om internt flyktalternativ,7 om uteslutning från flyktingskap,8 om

4Guidelines on International Protection: Gender-Related Persecution within the Context of Article 1A (2) of the 1951 Convention and/or its 1967 Protocol relating to the Status of Refugees, HCR/GIP/02/01, 7 May 2002.

5Guidelines on International Protection: Membership of a Particular Social Group within the Context of Article 1A (2) of the 1951 Convention and/or its 1967 Protocol relating to the Status of Refugees, HCR/GIP/02/02, 7 May 2002.

6Guidelines on International Protection: Cessation of Refugee Status under Article 1C(5) and (6) of the 1951 Convention and/or its 1967 Protocol relating to the Status of Refugees, HCR/GIP/03/03, 10 February 2003.

7Guidelines on International Protection: Internal Flight or Relocation Alternative within the Context of Article 1 A(2) of the 1951 Convention and/or its 1967 Protocol relating to the Status of Refugees, HCR/GIP/03/04, 23 July 2003.

80

religionsbaserade ansökningar,9 och om tillämpningen av Prop. 2009/10:31 flyktingdefinitionen på asylansökningar från personer som varit utsatta

för människohandel.10

FN:s tortyrkonvention

FN:s tortyrkonvention innehåller bl.a. förbud mot att utvisa, återföra eller utlämna en person till en annan stat, i vilken det finns grundad anledning att tro att han eller hon skulle vara i fara att utsättas för tortyr. Tortyrkommittén övervakar konventionens efterlevnad. En konventionsstat kan avge en förklaring att den erkänner kommitténs behörighet att motta och pröva ansökningar från enskilda personer som anser sig ha blivit utsatta för kränkning av konventionens bestämmelser. Sverige har, i likhet med ett 50-tal andra länder, avgivit en sådan förklaring.

Barnkonventionen

FN:s konvention om barnets rättigheter (barnkonventionen) bygger på fyra grundprinciper, förbud mot diskriminering, principen om barnets bästa, rätten till liv och utveckling samt rätten att framföra sina åsikter och få dem respekterade. Kommittén för barnets rättigheter har till uppgift att följa upp och kontrollera staternas tillämpning av konventionen.

4.2.2 Europarådet

Europakonventionen

Europakonventionen påverkar normalt inte konventionsstaternas rätt att utvisa eller avvisa utlänningar. Några artiklar har dock betydelse vid prövningen av utlänningsärenden. Det är främst artikel 2 (rätt till livet), artikel 3 (förbud mot tortyr), artikel 8 (rätt till skydd för privat- och familjeliv) och artikel 13 (rätt till ett effektivt rättsmedel).

Artikel 3 innebär enligt Europadomstolens praxis ett förbud mot att avvisa eller utvisa en utlänning om det finns grundad anledning att anta att utlänningen i hemlandet riskerar att utsättas för tortyr eller omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. Ett avvisnings- eller utvisningsbeslut kan också innebära ett brott mot skyddet för privat- och familjelivet i artikel 8.

8Guidelines on International Protection: Application of the Exclusion Clauses: Article 1F of the 1951 Convention relating to the Status of Refugees, HCR/GIP/03/05, 4 September 2003.

9Guidelines on International Protection: Religion-Based Refugee Claims under Article 1 A(2) of the 1951 Convention and/or its 1967 Protocol relating to the Status of Refugees, HCR/GIP/04/06, 28 April 2004.

10Guidelines on International Protection: The Application of Article 1A(2) of the 1951 Convention and/or 1967 Protocol relating to the Status of Refugees to Victims of Trafficking and Persons at Risk of Being Trafficked (”UNHCR GIP trafficking”) HCR/GIP/06/07, 7 April 2006.

81

Artikel 13 innehåller bestämmelser om rätten till ett effektivt Prop. 2009/10:31 rättsmedel för den som har utsatts för en kränkning enligt konventionen.

I artikeln anges att var och en, vars i konventionen angivna fri- och rättigheter kränkts, ska ha tillgång till ett effektivt rättsmedel inför en nationell myndighet. I artikel 13 ställs inga krav på domstolsprövning. En konventionsstats rätt att avvisa eller utvisa en person kan tänkas komma i konflikt med artikel 13, om inte staten tillhandahåller ett sådant rättsmedel som där krävs när artikel 3 eller 8 berörs i ett avvisnings- eller utvisningsärende.

Frågor som gäller viseringar, uppehållstillstånd och andra utlänningsrättsliga frågor rör som regel inte enskildas civila rättigheter och skyldigheter. Artikel 6 om rätt till en rättvis rättegång är därmed inte tillämplig på sådana frågor. Detta gäller även om besluten i dessa frågor får återverkningar på den enskildes privat- och familjeliv (jfr Europadomstolens dom i målet Maaouia mot Frankrike den 5 oktober 2000).

Det fjärde tilläggsprotokollet till Europakonventionen innehåller i artikel 2 bestämmelser om rätt att röra sig fritt. Inskränkningar i rörelsefriheten måste vara föreskrivna i lag och de måste vara nödvändiga i ett demokratiskt samhälle av hänsyn till statens säkerhet eller den allmänna säkerheten, för att upprätthålla den allmänna ordningen eller förhindra brott eller för att skydda hälsa eller moral eller annans fri- och rättigheter. I artikel 4 finns ett förbud mot kollektiv utvisning av utlänningar.

Det sjätte tilläggsprotokollet till Europakonventionen förbjuder dödsstraff för gärningar som har begåtts i fredstid och det trettonde tilläggsprotokollet innehåller ett totalt förbud mot användning av dödsstraff. Förbudet mot dödsstraff torde även innebära ett förbud mot utvisning eller avvisning av en person till ett land där det finns grundad anledning att anta att personen i fråga riskerar dödsstraff.

Enligt artikel 1 i det sjunde tilläggsprotokollet till Europakonventionen får en utlänning som är lagligen bosatt på en konventionsstats område inte utvisas utan ett i laga ordning fattat beslut härom. Utlänningen ska därvid tillåtas att (a) framlägga skäl som talar mot utvisningen, (b) få sin sak omprövad (reviewed) och (c) för dessa ändamål företrädas genom ombud inför vederbörande myndighet.

4.2.3Europeiska unionen (EU)

I de s.k. Tammerforsslutsatserna från Europeiska rådet hösten 1999 sattes ett gemensamt europeiskt asylsystem upp som mål. Därefter har ett antal rättsakter för att harmonisera asyllagstiftningen inom EU antagits. Enligt det femåriga handlingsprogram som antogs år 2004, Haagprogrammet, ska en utvärdering ske av den första fasens minimiregler och ett gemensamt asylsystem utarbetas. Under 2009 ska ett nytt femårigt handlingsprogram antas, Stockholmsprogrammet.

82

Dublinförordningen Prop. 2009/10:31

Rådets förordning (EG) nr 343/2003 av den 18 februari 2003 om kriterier och mekanismer för att avgöra vilken medlemsstat som har ansvaret för att pröva en asylansökan som en medborgare i tredje land har gett in i någon medlemsstat11 (Dublinförordningen) garanterar att en tredjelandsmedborgare som söker asyl i någon av EU:s medlemsstater får sin ansökan prövad i en medlemsstat. Om en ansökan om asyl omfattas av Dublinförordningens bestämmelser medför detta normalt att den asylsökande överförs till den ansvariga staten utan att den sändande staten prövar hans eller hennes asylansökan i sak. Dublinförordningen är också tillämplig gentemot Danmark, Norge, Island och Schweiz.12

Massflyktsdirektivet

Rådets direktiv 2001/55/EG av den 20 juli 2001 om miniminormer för att ge tillfälligt skydd vid massiv tillströmning av fördrivna personer och om åtgärder för att främja en balans mellan medlemsstaternas insatser för att ta emot dessa personer och bära följden av detta13 (massflyktsdirektivet) syftar till att medlemsländerna ska ha ett gemensamt ansvar för att ge skydd åt utlänningar som vid en massflykt har ett omedelbart och tillfälligt skyddsbehov. Ansvaret ska fördelas rättvist mellan medlemsstaterna. Beslut om vilka grupper av personer som ska få tillfälligt skydd fattas av rådet på förslag av kommissionen.

Mottagandedirektivet

Rådets direktiv 2003/9/EG av den 27 januari 2003 om miniminormer för mottagande av asylsökande i medlemsstaterna14 (mottagandedirektivet) huvudsakliga syfte är att fastställa miniminormer för mottagande av asylsökande i medlemsstaterna.

Familjeåterföreningsdirektivet

Rådets direktiv 2003/86/EG av den 22 september 2003 om rätt till familjeåterförening15 (familjeåterföreningsdirektivet) syftar till att fastställa villkor för utövandet av rätten till familjeåterförening för tredjelandsmedborgare som vistas lagligen i medlemsstaterna.

Direktivet behandlar tredjelandsmedborgares rätt till familjeåter- förening med familjemedlemmar som också är tredjelandsmedborgare. För att omfattas av direktivets bestämmelser om rätt till familjeåter- förening ska anknytningspersonen, dvs. den tredjelandsmedborgare som bor i en medlemsstat och som önskar få återförenas med sina familje-

11EUT L 50, 25.2.2003, s.1, Celex 32003R0343.

12EUT L 66, 8.3.2006, s.37, Celex 22006A0308(03), EUT L 57, 28.2.2006, s. 15, Celex 22006A0228(01), EUT L 53, 27.2.2008, s. 3, Celex 22008A0227 (01).

13EGT L 212, 7.8.2001, s. 12, Celex 32001L0055.

14EUT L 31, 6.2.2003, s. 18, Celex 32003L0009.

15EUT L 251, 3.10.2003, s. 12, Celex 32003L0086.

83

medlemmar inneha ett uppehållstillstånd med en giltighetstid på minst ett Prop. 2009/10:31 år och ha välgrundade utsikter att få ett permanent sådant.

Direktivet föreskriver som huvudregel en skyldighet för medlemsstaterna att bevilja uppehållstillstånd för make och omyndiga ogifta barn till anknytningspersonens make. Vidare ska uppehållstillstånd beviljas för föräldrar till ensamkommande flyktingbarn. Undantag från rätten till uppehållstillstånd får göras i vissa angivna situationer.

5 Skyddsgrundsdirektivet

5.1Syfte m.m.

Syftet med direktivet är enligt artikel 1 att införa miniminormer för när tredjelandsmedborgare eller statslösa personer ska betraktas som flyktingar eller som personer som av andra skäl behöver internationellt skydd och innehållet i det beviljade skyddet. Av artikel 3 följer att medlemsstaterna får införa eller behålla förmånligare bestämmelser än vad som följer av direktivet för att fastställa vem som ska betraktas som flykting eller som alternativt skyddsbehövande och för att fastställa innebörden av internationellt skydd, förutsatt att bestämmelserna är förenliga med direktivet.

5.2 Definitioner

Artikel 2 i direktivet innehåller definitioner av olika begrepp i direktivet.

Med internationellt skydd avses flyktingstatus och status som

alternativt skyddsbehövande.

Med flykting avses en tredjelandsmedborgare som med anledning av

välgrundad fruktan för förföljelse på grund av ras, religion, nationalitet,

politisk åskådning eller tillhörighet till viss samhällsgrupp befinner sig

utanför det land där han eller hon är medborgare och som inte kan eller

på grund av sin fruktan inte vill begagna sig av det landets skydd, eller en

statslös person som av samma skäl befinner sig utanför det land där han

eller hon tidigare hade sin vanliga vistelseort och som inte kan eller på

grund av sin fruktan inte vill återvända dit och som inte omfattas av

direktivets artikel 12.

Med flyktingstatus avses en medlemsstats erkännande av en

tredjelandsmedborgare eller en statslös person som flykting.

Med person som uppfyller kraven för att betecknas som alternativt

skyddsbehövande avses en tredjelandsmedborgare eller statslös person

som inte uppfyller kraven för att betecknas som flykting, men där det

finns grundad anledning att förmoda att den berörda personen, om han

eller hon återsänds till sitt ursprungsland, eller, i fråga om en statslös

person, till det land där han eller hon tidigare hade sin vanliga vistelseort,

skulle utsättas för en verklig risk att lida allvarlig skada enligt artikel 15

och som inte omfattas av undantagen i artikel 17.1 och 17.2 och som inte

kan, eller på grund av en sådan risk inte vill begagna sig av det landets

skydd.

84

Med status som alternativt skyddsbehövande avses en medlemsstats Prop. 2009/10:31 erkännande av en tredjelandsmedborgare eller en statslös person som en

person som uppfyller kraven för att betecknas som alternativt skyddsbehövande.

Med ansökan om internationellt skydd avses en ansökan om skydd som ges in till en medlemsstat av en tredjelandsmedborgare eller statslös person och där det finns skäl att anta att personen söker flyktingstatus eller status som alternativt skyddsbehövande och att denne inte uttryckligen ansöker om en annan typ av skydd som ligger utanför direktivets tillämpningsområde och som kan omfattas av en separat ansökan.

Med familjemedlemmar avses följande familjemedlemmar till den som innehar flyktingstatus eller status som alternativt skyddsbehövande, om dessa familjemedlemmar befinner sig i samma medlemsstat och om familjen existerade redan i ursprungslandet. Make och ogift partner i en stadigvarande relation om lagstiftningen eller sedvanerätten i den berörda medlemsstaten behandlar ogifta par på samma sätt som gifta enligt dess utlänningslagstiftning. Underåriga ogifta barn till sådana par eller till den person som innehar flyktingstatus eller status som alternativt skyddsbehövande under förutsättning att de är beroende av flyktingen eller den alternativt skyddsbehövande för sin försörjning. Adoptivbarn ska enligt direktivet likställas med biologiska barn..

Med begreppet underåriga utan medföljande vuxen avses tredjelandsmedborgare eller statslösa personer som är yngre än 18 år som anländer till en medlemsstats territorium utan att vara i sällskap med en vuxen som enligt lag eller sedvana ansvarar för dem, så länge de inte faktiskt tas om hand av en sådan person. Begreppet omfattar också underåriga som lämnas ensamma utan medföljande vuxen efter det att de rest in på en medlemsstats territorium.

Med uppehållstillstånd avses tillstånd som utfärdats av myndigheterna i en medlemsstat i enlighet med den statens lagstiftning och som ger en tredjelandsmedborgare eller statslös person rätt att uppehålla sig på dess territorium.

Med ursprungsland avses det land eller de länder där en person är medborgare eller, i fråga om statslösa personer, tidigare haft sin vanliga vistelseort.

5.3Bedömning av ansökningar om internationellt skydd (kapitel II)

I artiklarna 4–8 i direktivet finns bestämmelser som ska tillämpas vid bedömningen av ansökningar om internationellt skydd.

Medlemsstaterna får enligt artikel 4.1 betrakta det som sökandens skyldighet att så snart som möjligt lägga fram alla faktorer som behövs för att styrka ansökan om internationellt skydd. De faktorer som sökanden ska lägga fram utgörs enligt artikel 4.2 av den sökandes utsagor och alla handlingar som han eller hon förfogar över avseende sin ålder, bakgrund, inklusive relevanta släktingars bakgrund, identitet, nationalitet, tidigare bosättningsländer, tidigare asylansökningar,

85

resvägar, identitets- och resehandlingar samt orsakerna till ansökan om Prop. 2009/10:31 internationellt skydd.

I artikel 4.1 anges att det är medlemsstaternas skyldighet att i samarbete med sökanden bedöma de relevanta faktorerna i ansökan.

Av artikel 4.3 framgår att bedömningen av en ansökan om internationellt skydd ska vara individuell och att den individuella prövningen ska omfatta viss information som räknas upp i artikeln. Enligt artikel 4.4 är det faktum att en sökande redan har varit utsatt för förföljelse eller annan allvarlig skada, eller för direkta hot om sådan förföljelse eller skada, en allvarlig indikation på att sökandens fruktan för förföljelse är välgrundad eller att det finns en verklig risk för att han eller hon kommer att lida allvarlig skada, såvida det inte finns goda skäl till att anta att sådan förföljelse eller allvarlig skada inte kommer att upprepas. I artikel 4.5 finns en bevislättnadsregel för sökanden om medlemsstaten tillämpar principen att det är sökandens skyldighet att styrka sin ansökan om internationellt skydd (jfr artikel 4.1 första meningen), som innebär en kodifiering av principen om tvivelsmålets fördel (eng. the benefit of the doubt).

Artikel 5 innehåller bestämmelser om skyddsbehov sur place. Enligt artikel 5.1 kan en välgrundad fruktan för förföljelse eller en verklig risk för allvarlig skada grunda sig på händelser som har ägt rum efter det att sökanden lämnade ursprungslandet. Enligt artikel 5.2 kan en välgrundad fruktan för förföljelse eller en verklig risk för allvarlig skada grunda sig på verksamhet som sökanden ägnat sig åt sedan han eller hon lämnade ursprungslandet. Av artikel 5.3 följer att medlemsstaterna får besluta att en sökande som lämnar in en efterföljande ansökan normalt inte ska beviljas flyktingstatus om risken för förföljelse grundar sig på omständigheter som sökanden genom eget beslut har skapat efter att ha lämnat ursprungslandet.

I artikel 6 preciseras vilka aktörer som kan utöva förföljelse eller tillfoga allvarlig skada.

I artikel 7 ges exempel på aktörer som kan ge skydd. Artikeln anger också närmare vilka åtgärder av en aktör som normalt ska anses innebära skydd.

I artikel 8 finns bestämmelser om internt skydd. Medlemsstaterna får enligt artikel 8.1 besluta att en sökande inte är i behov av internationellt skydd om det i en del av ursprungslandet inte finns någon välgrundad fruktan för förföljelse eller någon verklig risk för att lida allvarlig skada, och sökanden rimligen kan förväntas uppehålla sig i den delen av landet.

5.4Förutsättningar för att betraktas som flykting (kapitel III)

Som framgår av avsnitt 5.2 avses med flykting en tredjelandsmedborgare

som med anledning av välgrundad fruktan för förföljelse på grund av ras,

religion, nationalitet, politisk åskådning eller tillhörighet till viss

samhällsgrupp befinner sig utanför det land där han eller hon är

medborgare och som inte kan eller på grund av sin fruktan inte vill

begagna sig av det landets skydd, eller en statslös person som av samma

skäl befinner sig utanför det land där han eller hon tidigare hade sin

86

vanliga vistelseort och som inte kan eller på grund av sin fruktan inte vill Prop. 2009/10:31 återvända dit och som inte omfattas av direktivets artikel 12.

I artikel 9.1 anges vad som avses med förföljelse. I artikel 9.2 ges exempel på åtgärder som kan utgöra förföljelse. Av artikel 9.3 följer att det måste finnas ett samband mellan förföljelsen och de skäl till förföljelse som anges i artikel 10.

I artikel 10.1 anges ett antal faktorer som medlemsstaterna ska ta hänsyn till vid bedömningen av begreppen ras, religion, nationalitet, särskild samhällsgrupp och politisk åskådning. Enligt artikel 10.2 är det vid bedömningen av huruvida en sökande har en välgrundad fruktan för förföljelse irrelevant huruvida sökanden faktiskt har någon av de ifrågavarande egenskaperna om en sådan egenskap tillskrivs den sökande av den som utövar förföljelsen.

Artikel 11 anger när en flykting ska upphöra att vara flykting.

I artikel 12 anges vilka som är undantagna från att kunna anses som flyktingar enligt direktivet. Det är personer som omfattas av artikel 1 D i Genèvekonventionen om skydd eller bistånd från andra organ eller kontor inom FN än UNHCR (artikel 12.1 a) och de som av de behöriga myndigheterna i bosättningslandet har tillerkänts samma rättigheter och skyldigheter som följer med medborgarskap i det landet eller rättigheter och skyldigheter som motsvarar dessa (artikel 12.1 b). En person är också utesluten från att anses som flykting om det finns synnerliga skäl för att anse att han eller hon har förövat ett brott mot freden, krigsförbrytelse eller brott mot mänskligheten, såsom dessa definieras i de internationella instrument som har upprättats för att beivra sådana brott (artikel 12.2 a), eller har förövat ett grovt icke-politiskt brott utanför tillflyktslandet innan vederbörande fick tillträde till landet som flykting (artikel 12.2 b) eller har gjort sig skyldig till gärningar som strider mot Förenta nationernas syften och grundsatser enligt inledningen och artiklarna 1 och 2 i Förenta nationernas stadga (artikel 12.2 c). Undantagsbestämmelserna gäller även personer som anstiftar eller på annat sätt deltar i förövandet av dessa brott eller gärningar (artikel 12.3).

5.5

Flyktingstatus (kapitel IV)

Direktivet innehåller i artikel 13 en tvingande bestämmelse om

beviljande

av flyktingstatus. Medlemsstaterna ska bevilja en

tredjelandsmedborgare eller en statslös person flyktingstatus om han eller

hon kan betraktas som flykting enligt kapitlen II och III.

I artikel 14 finns bestämmelser om återkallande av, upphävande av och

vägran att förnya flyktingstatus. Enligt artikel 14.3 ska medlemsstaterna

återkalla, upphäva eller vägra att förnya en persons flyktingstatus om han

eller hon inte skulle ha ansetts vara eller inte kan vara flykting i enlighet

med artikel 12 (a) eller om han eller hon har förvrängt eller utelämnat

fakta, inklusive användandet av falska handlingar och detta varit

avgörande för beviljandet av flyktingstatus (b).

Enligt artikel 14.4, som är fakultativ, får medlemsstaterna återkalla,

upphäva eller vägra att förnya flyktingstatus i ytterligare två situationer.

Återkallelse får ske om det finns skälig anledning att betrakta flyktingen

som en fara för säkerheten i medlemsstaten (a) eller om flyktingen utgör

87

en samhällsfara i medlemsstaten på grund av att vederbörande genom en Prop. 2009/10:31 lagakraftvunnen dom har dömts för ett synnerligen allvarligt brott (b). I

artikel 14.5 anges att medlemsstaterna i dessa situationer även får vägra en tredjelandsmedborgare eller statslös person flyktingstatus. En utlänning vars flyktingstatus återkallas i enlighet med artikel 14.4 eller som vägras flyktingstatus i enlighet med artikel 14.5 ska enligt artikel 14.6 ha de rättigheter som anges i eller som liknar de som anges i artiklarna 3, 4, 16, 22, 31, 32 och 33 i Genèvekonventionen.

5.6Förutsättningar för att betecknas som alternativt skyddsbehövande (kapitel V)

Som framgår av avsnitt 5.2 avses med person som uppfyller kraven för att betecknas som alternativt skyddsbehövande en tredjelandsmedborgare eller statslös person som inte uppfyller kraven för att betecknas som flykting, men där det finns grundad anledning att förmoda att den berörda personen, om han eller hon återsänds till sitt ursprungsland, eller, i fråga om en statslös person, till det land där han eller hon tidigare hade sin vanliga vistelseort, skulle utsättas för en verklig risk att lida allvarlig skada enligt artikel 15 och som inte omfattas av undantagen i artikel 17.1 och 17.2 och som inte kan, eller på grund av en sådan risk inte vill begagna sig av det landets skydd.

Allvarlig skada utgörs enligt artikel 15 av dödsstraff eller avrättning (a), tortyr eller omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning av en sökande i ursprungslandet (b) samt allvarligt och personligt hot mot en civilpersons liv eller lem på grund av urskillningslöst våld i situationer av internationell eller intern väpnad konflikt (c).

Artikel 16 reglerar när en tredjelandsmedborgare eller en statslös person upphör att uppfylla kraven för att betecknas som alternativt skyddsbehövande

I artiklarna 17.1 och 17.2 anges vilka som är undantagna från att kunna betecknas som alternativt skyddsbehövande enligt direktivet. En person är enligt artikel 17.1 undantagen från att betecknas som alternativt skyddsbehövande om det finns synnerliga skäl för att anse att han eller hon har förövat ett brott mot freden, krigsförbrytelse eller brott mot mänskligheten, såsom dessa definieras i de internationella instrument som har upprättats för att beivra sådana brott (a), har förövat ett allvarligt brott (b), har gjort sig skyldig till gärningar som strider mot Förenta nationernas syften och grundsatser enligt inledningen och artiklarna 1 och 2 i Förenta nationernas stadga (c) eller utgör en fara för samhället eller säkerheten i den medlemsstat där han eller hon befinner sig (d). I artikel 17.2 anges att undantagsbestämmelserna även gäller personer som anstiftar eller på annat sätt deltar i förövandet av aktuella brott eller gärningar.

Enligt artikel 17.3 får medlemsstaterna besluta att en tredjelandsmedborgare eller en statslös person inte uppfyller kraven för att betecknas som alternativt skyddsbehövande om vederbörande innan han eller hon fick tillträde till medlemsstaten begått ett eller flera brott som inte omfattas av artikel 17.1, men som skulle gett fängelsestraff om

88

de hade begåtts i den berörda medlemsstaten, och han eller hon lämnade Prop. 2009/10:31 sitt ursprungsland endast för att undvika påföljder för dessa brott.

5.7Status som alternativt skyddsbehövande (kapitel VI)

Direktivet innehåller i artikel 18 en tvingande bestämmelse om beviljande av status som alternativt skyddsbehövande. Medlemsstaterna ska bevilja en tredjelandsmedborgare eller en statslös person status som alternativt skyddsbehövande om han eller hon uppfyller kraven för att betecknas som alternativt skyddsbehövande enligt kapitel II och V.

I artikel 19 finns bestämmelser om återkallande av, upphävande av och vägran att förnya status som alternativt skyddsbehövande. Enligt artikel 19.1 ska medlemsstaterna vidta sådana åtgärder om utlänningen inte längre uppfyller kraven för att betecknas som alternativt skyddsbehövande enligt artikel 16 i direktivet. Enligt artikel 19.2 får medlemsstaterna återkalla, upphäva eller vägra att förnya en utlännings status som alternativt skyddsbehövande om han eller hon inte längre uppfyller kraven för att betecknas som alternativt skyddsbehövande i enlighet med artikel 17.3. Enligt artikel 19.3 ska medlemsstaterna återkalla, upphäva eller vägra att förnya en persons status som alternativt skyddsbehövande om han eller hon inte borde ha betecknats som eller inte längre uppfyller kraven för att betecknas som alternativt skyddsbehövande i enlighet med artiklarna 17.1 eller 17.2 (a) eller har förvrängt eller utelämnat fakta, inklusive användandet av falska handlingar och detta varit avgörande för beviljandet av status som alternativt skyddsbehövande (b).

Artikel 19.4 innehåller en bestämmelse om vem som har bevisbördan för att en utlänning har upphört att vara eller aldrig har varit att beteckna som alternativt skyddsbehövande.

5.8 Innebörden av internationellt skydd (kapitel VII)

I artikel 20 i direktivet finns allmänna bestämmelser om innebröden av

internationellt skydd. I artikel 20.1 anges att bestämmelserna om

innebörden av internationellt skydd i direktivet inte ska påverka de

rättigheter som följer av Genèvekonventionen. Enligt artikel 20.2 ska

bestämmelserna i kapitlet om innebörden av internationellt skydd

tillämpas på både flyktingar och personer som uppfyller kraven för att

betecknas som alternativt skyddsbehövande om inte något annat anges.

Vid genomförandet av bestämmelserna ska medlemsstaterna enligt

artikel 20.3 beakta situationen för utsatta personer, t.ex. underåriga,

underåriga utan medföljande vuxen, funktionshindrade, äldre, gravida,

ensamstående föräldrar med underåriga barn och personer som utsatts för

tortyr, våldtäkt eller andra allvarliga former av psykiskt, fysiskt eller

sexuellt våld. Detta ska dock, enligt artikel 20.4, endast gälla de personer

som man finner har särskilda behov efter en individuell prövning av

deras situation. I artikel 20.5 anges att medlemsstaterna i första hand ska

se till barnets bästa vid genomförandet av de bestämmelser i kapitlet som

rör underåriga. Enligt artikel 20.6 får medlemsstaterna, inom de gränser

89

som anges i Genèvekonventionen, inskränka de förmåner som en Prop. 2009/10:31 flykting beviljas enligt kapitlet om denne har erhållit flyktingstatus på

grundval av verksamhet som bedrivits med enda syfte eller med huvudsyfte att skapa de nödvändiga förutsättningarna för att bli erkänd som flykting. Av samma skäl får medlemsstaterna, enligt artikel 20.7, inom de gränser som följer av medlemsstaternas internationella förpliktelser, inskränka de förmåner som en person som uppfyller kraven för att betecknas som alternativt skyddsbehövande beviljas enligt kapitlet.

I artikel 21 finns bestämmelser om skydd mot avvisning. Artikel 22 innehåller en bestämmelse om att flyktingar och alternativt skyddsbehövande ska erhålla information om sina rättigheter och skyldigheter på ett språk som de kan förstå. Artikel 23 innehåller bestämmelser om sammanhållning av familjer.

Artikel 24 innehåller bestämmelser om uppehållstillstånd. En person som har erhållit flyktingstatus ska så snart som möjligt efter det att statusen har beviljats ges ett uppehållstillstånd som ska gälla i minst tre år och vara förnybart om inte tvingande hänsyn till den nationella säkerheten eller den allmänna ordningen kräver något annat (artikel 24.1). En person som har beviljats status som alternativt skyddsbehövande ska så snart statusen har beviljats ges ett uppehållstillstånd som ska gälla i minst ett år och vara förnybart om inte tvingande hänsyn till den nationella säkerheten eller den allmänna ordningen kräver något annat (artikel 24.2).

Artikel 25 innehåller bestämmelser om rätt till resedokument. I artikel 26 finns bestämmelser om flyktingars och alternativt skyddsbehövandes tillträde till arbetsmarknaden. I artikel 27 finns bestämmelser om tillträde till utbildning och om erkännande av utländska utbildningsbevis. Artiklarna 26.5 och 28 innehåller bestämmelser om rätt till social trygghet respektive sociala förmåner. Artikel 29 behandlar tillgång till hälso- och sjukvård för flyktingar och alternativt skyddsbehövande. Artikel 30 innehåller särskilda bestämmelser om behandlingen av underåriga utan medföljande vuxen. Artikel 31 behandlar tillgång till bostad och artikel 32 rätten att röra sig fritt inom medlemsstaten. I artikel 33 finns bestämmelser om tillgång till integrationsfrämjande åtgärder och i artikel 34 bestämmelser om bidrag för återinvandring.

5.9Administrativt samarbete (kapitel VIII)

Medlemsstaterna ska enligt artikel 35 utse en nationell kontaktpunkt för samarbete mellan kommissionen och medlemsstaterna samt mellan medlemsstaterna sinsemellan. Samarbetet ska även omfatta utbyte av information. I artikel 36 finns bestämmelser om utbildning och tystnadsplikt för de personer som svarar för direktivets genomförande.

90

5.10

Slutbestämmelser (kapitel IX)

Prop. 2009/10:31

Slutbestämmelserna i artiklarna 37–40 innehåller bl.a. bestämmelser om kommissionens rapporteringsskyldighet till Europaparlamentet och rådet, införlivande och ikraftträdande.

6 Asylprocedurdirektivet

6.1Syfte m.m.

Syftet med direktivet är enligt artikel 1 att fastställa miniminormer för medlemsstaternas förfaranden för beviljande eller återkallande av flyktingstatus. Direktivet är enligt artikel 3.1 tillämpligt på alla asylansökningar som lämnas in på medlemsstaternas territorium, inbegripet vid gränsen eller i deras transitzoner, samt på återkallande av flyktingstatus. Enligt artikel 3.2 är direktivet inte tillämpligt på ansökningar om diplomatisk eller territoriell asyl som lämnas in till medlemsstaternas beskickningar. När medlemsstaterna tillämpar eller inför ett förfarande där asylansökningar prövas både som ansökningar på grundval av Genèvekonventionen och som ansökningar om andra typer av internationellt skydd som grundar sig på omständigheter som fastställs i artikel 15 i skyddsgrundsdirektivet ska direktivet enligt artikel 3.3 tillämpas under hela förfarandet. Medlemsstaterna får dessutom enligt artikel 3.4 besluta att tillämpa direktivet på förfaranden för att fatta beslut om ansökningar om alla typer av internationellt skydd.

Av artikel 5 följer att medlemsstaten får införa eller behålla förmånligare normer än vad som följer av direktivet för förfarande för beviljande eller återkallande av flyktingstatus, förutsatt att de normerna är förenliga med direktivet.

6.2Definitioner

Artikel 2 i direktivet innehåller definitioner av olika begrepp i direktivet. Med ansökan eller asylansökan avses en ansökan som görs av en tredjelandsmedborgare eller statslös person och som kan förstås som en begäran om internationellt skydd från en medlemsstat i enlighet med Genèvekonventionen. En ansökan om internationellt skydd antas vara en asylansökan, om inte personen i fråga uttryckligen begär en annan typ av

skydd som kan ansökas om separat.

Med sökande eller asylsökande avses en tredjelandsmedborgare eller statslös person som har ansökt om asyl och vars ansökan ännu inte lett till ett slutligt beslut.

Med slutligt beslut avses ett beslut om huruvida en tredjelandsmedborgare eller statslös person ska beviljas flyktingstatus i enlighet med skyddsgrundsdirektivet och som inte längre kan överklagas i enlighet med kapitel V i asylprocedurdirektivet, oberoende av om ett sådant överklagande innebär att sökandena får stanna kvar i

medlemsstaten i avvaktan på resultat.

91

Med beslutande myndighet avses en myndighet med domstolsliknande Prop. 2009/10:31 uppgifter eller en administrativ myndighet i en medlemsstat som är

ansvarig för att pröva asylansökningar och behörig att fatta beslut i första instans i sådana ärenden.

Med flykting avses en tredjelandsmedborgare eller en statslös person som uppfyller kraven enligt artikel 1 i Genèvekonventionen så som den återges i skyddsgrundsdirektivet.

Med flyktingstatus avses en medlemsstats erkännande av en tredjelandsmedborgare eller statslös person som flykting.

Med ensamkommande barn avses en person som är yngre än arton år och som anländer till medlemsstaternas territorium utan att vara i sällskap av en vuxen som enligt lag eller sedvana ansvarar för honom eller henne, så länge som han eller hon inte faktiskt tas om hand av en sådan person. Begreppet omfattar också en underårig som lämnas utan sällskap av en vuxen efter att ha rest in på medlemsstaternas territorium.

Med företrädare avses en person som agerar för en organisations räkning vilken företräder ett ensamkommande barn i egenskap av förmyndare, en person som agerar för en nationell organisations räkning vilken ansvarar för underårigas omvårdnad och välbefinnande eller någon annan lämplig företrädare som utsetts att värna om barnets bästa.

Med återkallande av flyktingstatus avses ett beslut av en behörig myndighet om att återkalla, upphäva eller vägra att förnya en persons flyktingstatus i enlighet med skyddsgrundsdirektivet.

Med stanna kvar i medlemsstaten avses att stanna kvar på den medlemsstats territorium där asylansökan har lämnats in eller håller på att prövas, inbegripet vid gränsen eller i denna medlemsstats transitzoner.

6.3Ansvariga myndigheter

Enligt artikel 4.1 i direktivet ska medlemsstaterna för alla förfaranden utse en beslutande myndighet som ska ansvara för en korrekt prövning av ansökningarna enligt direktivet. Enligt artikel 4.2 får medlemsstaterna i vissa angivna situationer besluta att en annan myndighet ska vara ansvarig. En annan myndighet får vara ansvarig för prövningen om t.ex. det är fråga om ett Dublinärende (a) eller om ärendet aktualiserar nationella säkerhetsbestämmelser (b).

6.4 Grundläggande principer och garantier (kapitel II)

I artiklarna 6–22 i direktivet finns bestämmelser om grundläggande

principer och garantier som ska tillämpas vid förfarandet.

Artikel 6 behandlar rätten till prövning av ansökan. Enligt artikel 6.1

får medlemsstaterna kräva att en asylansökan lämnas in av den som

ansökan gäller och/eller på en angiven plats. Artikel 6.2 innehåller en

tvingande bestämmelse om att varje enskild myndig person med

rättskapacitet ska ha rätt att lämna in en ansökan för egen räkning.

Medlemsstaterna får enligt artikel 6.3 föreskriva att en asylsökande får

lämna in ansökan för en person som är beroende av honom eller henne

för sin försörjning. Artikel 6.4 innehåller bestämmelser om ansökningar

92

från underåriga. Medlemsstaterna ska enligt artikel 6.5 se till att de myndigheter dit en asylsökande kan komma att vända sig är i stånd att informera personen i fråga om hur en ansökan lämnas in och/eller får kräva att dessa myndigheter ska vidarebefordra ansökan till den behöriga myndigheten.

Artikel 7 innehåller bestämmelser om rätt att stanna kvar i medlemsstaten under prövningen av en asylansökan i första instans.

Artikel 8 behandlar de grundläggande principer som ska gälla för själva prövningen av en ansökan bl.a. att en asylansökan inte får avslås eller nekas prövning endast på den grunden att den inte lämnats in så snart som möjligt och att en asylansökan ska prövas individuellt, objektivt och opartiskt. Artikeln innehåller även bestämmelser om myndigheternas tillgång till landinformation, om personalens kompetens och om översättning av handlingar.

Artikel 9 behandlar hur ett beslut om flyktingstatus ska utformas. Medlemsstaterna ska enligt artikel 9.1 se till att beslut meddelas skriftligen. Enligt artikel 9.2 ska avslagsbeslut innehålla skälen till avslaget och en överklagandehänvisning.

Artikel 10 behandlar garantier för asylsökande som ska gälla i alla förfaranden i första instans. Artikeln innehåller bestämmelser om rätt till information, rätt till tolk, möjlighet att kontakta UNHCR och om beslutsunderrättelse.

Artikel 11 behandlar myndigheters möjligheter att ålägga den enskilde skyldigheter. Bland annat får medlemsstaterna ålägga en asylsökande skyldighet att samarbeta med de behöriga myndigheterna i den utsträckning behandlingen av ansökan kräver. Artikel 11.2 innehåller en uppräkning av vissa tillåtna åtgärder som t.ex. att den asylsökande ska rapportera till eller infinna sig hos myndigheterna och att den asylsökande måste överlämna vissa handlingar till myndigheterna.

Artiklarna 12–14 innehåller bestämmelser om rätten för den enskilde att få höras muntligt om skälen för ansökan (personlig intervju).

I artiklarna 15 och 16 behandlas rätten till rättsligt bistånd och biträde. Artikel 17 innehåller särskilda bestämmelser om ensamkommande barn. Enligt artikel 17.1 ska medlemsstaterna som huvudregel se till att det finns en företrädare för det ensamkommande barnet. Enligt artikel

17.5får medlemsstaterna i samband med prövningen av asylansökan genomföra läkarundersökningar i syfte att fastställa åldern på ensamkommande barn. Om sådana läkarundersökningar förekommer ska medlemsstaterna uppfylla vissa rättssäkerhetsgarantier. Enligt artikel

17.6ska barnets bästa komma i första hand när medlemsstaterna genomför bestämmelserna i den aktuella artikeln.

Artikel 18 innehåller bestämmelser om förvar. Enligt artikel 18.1 får medlemsstaterna inte hålla en asylsökande i förvar endast av det skälet att han eller hon är asylsökande. Enligt artikel 18.2 ska medlemsstaterna säkerställa att det finns en möjlighet till påskyndad rättslig prövning om en asylsökande hålls i förvar.

Artiklarna 19 och 20 innehåller bestämmelser om förfaranden vid återkallelse av en asylansökan.

Artikel 21 innehåller bestämmelser om UNHCR:s roll i asylärenden. Artikel 22 innehåller regler om sekretess.

Prop. 2009/10:31

93

6.5

Förfaranden i första instans (kapitel III)

Prop. 2009/10:31

Artiklarna 23–36 i direktivet behandlar förfarandet i första instans. Artikel 23 behandlar förfarandet enligt huvudregeln. Enligt artikel 23.1

ska de grundläggande principer och garantier som framgår av kapitel II i direktivet följas vid förfaranden i första instans. Enligt artikel 23.2 ska medlemsstaterna se till att förfarandet avslutas så snart som möjligt utan att åsidosätta en lämplig och fullständig prövning. Om beslut inte kan fattas inom sex månader ska medlemsstaterna antingen informera sökanden om förseningen eller på begäran ge denne information om den tid inom vilken beslut är att vänta. Artiklarna 23.3 och 23.4 anger i vilka fall ärenden får prioriteras eller påskyndas.

Artikel 24 behandlar särskilda förfaranden, dvs. de fall när undantag från förfarandet enligt huvudregeln tillåts. Medlemsstaterna får enligt artikel 24.1 föreskriva särskilda förfaranden som avviker från de grundläggande principerna och garantierna som framgår av kapitel II för en preliminär prövning i syfte att handlägga ärenden i enlighet med bestämmelserna i avsnitt IV (efterföljande ansökan) (a) och för förfaranden i syfte att handlägga ärenden i enlighet med bestämmelserna i avsnitt V (gränsförfaranden) (b). Enligt artikel 24.2 får medlemsstaterna också föreskriva ett undantag från avsnitt VI (bestämmelserna om Europeiska säkra länder).

Artikel 25 behandlar ansökningar som kan nekas prövning. Enligt artikel 25.1 behöver medlemsstaterna inte pröva om sökanden kan betraktas som flykting om ansökan i stället kan nekas prövning enligt artikel 25.2. Medlemsstaterna får neka att pröva en asylansökan enligt artikel 25.2 om en annan medlemsstat har beviljat flyktingstatus (a), om ett land som inte är en medlemsstat betraktas som första asylland för sökanden enligt artikel 26 (b), om ett land som inte är en medlemsstat betraktas som säkert tredjeland för sökanden enligt artikel 27 (c), om sökanden har rätt att stanna kvar i medlemsstaten av andra skäl (d och e), om sökanden har lämnat in en identisk ansökan efter ett slutligt beslut (f) eller om sökandens ansökan prövas som del av en annan ansökan (g). Artikel 26 reglerar begreppet första asylland och artikel 27 begreppet säkert tredjeland.

Artikel 28 behandlar ogrundade ansökningar. Artiklarna 29–31 behandlar säkra ursprungsländer.

I artiklarna 32–34 regleras förfarandet för s.k. efterföljande ansökningar, dvs. när en asylsökande åberopar nya omständigheter eller ger in en ny ansökan efter det att den beslutande myndigheten redan har prövat en ansökan. Handläggningen av sådana ansökningar får avvika från rättssäkerhetsgarantierna i kapitel II, om förfarandereglerna i artiklarna 32.3–32.7 och 34 i stället beaktas.

Artikel 35 ger medlemsstaterna möjlighet att föreskriva särskilda förfaranden vid gränsen och i transitzoner.

Artikel 36 ger en möjlighet att ha särskilda förfaranden som avviker från rättsäkerhetsgarantierna i kapitel II om sökanden rest in illegalt från ett land som fastställts som ett säkert europeiskt tredjeland av rådet.

94

6.6

Förfaranden för återkallande av flyktingstatus (kapitel Prop. 2009/10:31

IV)

Enligt artikel 37 i direktivet ska medlemsstaterna se till att en utredning får inledas om att återkalla en persons flyktingstatus så snart det framkommer nya fakta eller uppgifter som tyder på att det finns skäl att ompröva giltigheten av hans eller hennes flyktingstatus. Artikel 38 anger vissa förfaranderegler som ska gälla för det förfarande som tillämpas i ärenden om återkallande av flyktingstatus. Artikel 38.4 medger att medlemsstaterna avviker från de aktuella förfarandereglerna i fall där flyktingstatusen återkallas på grund av att den enskilde frivilligt agerat på ett visst sätt som leder till att hon eller han inte längre är i behov av skydd.

6.7Överklagande (kapitel V)

Artikel 39 behandlar rätten till ett effektivt rättsmedel. En asylsökande har enligt artikel 39.1 rätt till ett effektivt rättsmedel inför domstol mot ett beslut som fattats om en asylansökan, inbegripet beslut att inte ta upp ansökan till prövning och beslut som med stöd av artikel 35.1 har fattats vid en medlemsstats gräns eller i en transitzon (a). Rätten till domstolsprövning omfattar vidare beslut att inte ta upp prövningen på nytt efter det att sökanden har återkallat eller avstår från sin asylansökan

(b) samt beslut om att inte gå vidare med en preliminär prövning av s.k. efterföljande ansökan enligt artikel 32 (c). Rätten gäller också ett beslut att vägra inresa enligt artikel 35.2 (d) och ett beslut att återkalla flyktingstatus (e).

Enligt artikel 39.2 ska medlemsstaterna fastställa tidsfrister och andra nödvändiga bestämmelser så att sökanden kan utöva sin rätt till effektivt rättsmedel. Medlemsstaterna ska vidare enligt artikel 39.3, vid behov, fastställa föreskrifter i enlighet med sina internationella åtaganden när det gäller t.ex. frågan om suspensiv effekt.

6.8Allmänna bestämmelser och slutbestämmelser (kapitel VI)

De avslutande bestämmelserna i artiklarna 40–46 innehåller bl.a. bestämmelser om tystnadsplikt, kommissionens rapporteringsskyldighet till Europaparlamentet och rådet och införlivande, övergångs- bestämmelser och ikraftträdande.

95

7

Genomförande av skyddsgrundsdirektivet

Prop. 2009/10:31

7.1Utgångspunkter

Regeringens bedömning:. Det finns ett behov av att kunna särskilja skyddsbehövande som omfattas av skyddsgrundsdirektivet från andra skyddsbehövande. Andra skyddsbehövande bör därför utgöra en egen nationell kategori av skyddsbehövande.

Utlänningslagen bör anpassas till direktivets statusreglering. Detta bör ske genom att en sådan reglering införs i utlänningslagen och genom att förutsättningarna för att bevilja status för flyktingar och andra skyddsbehövande korresponderar med förutsättningarna för att bevilja dessa utlänningar uppehållstillstånd. Prövningen av status och uppehållstillstånd bör normalt ske i ett sammanhang.

Utredningens bedömning: Enligt utredningen måste det faktum att direktivet är ett minimidirektiv innebära att det är tillåtet för medlemsstaterna att ha en mer generös bestämning av kretsen flyktingar och alternativt skyddsbehövande än den som följer av direktivet förutom att personer som uppfyller kriterierna i artiklarna 12 och 17 inte får inkluderas. Frågan om anpassning till direktivets statusreglering har inte särskilt berörts av utredningen. Utredningen föreslår dock att flyktingar och alternativt skyddsbehövande ska ges flyktingstatus respektive status som alternativt skyddsbehövande.

Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har berört frågan om vilka som får omfattas av begreppen flykting och alternativt skyddsbehövande och inte heller frågan om anpassning till direktivets statusreglering.

Skälen för regeringens förslag: Skyddsgrundsdirektivet är ett minimidirektiv och medlemsstaterna får således ha förmånligare bestämmelser än direktivets. Detta gäller dock endast om de förmånligare bestämmelserna är förenliga med direktivet (artikel 3). I skäl 6 i ingressen anges att huvudsyftet med direktivet är att garantera dels att medlemsstaterna tillämpar gemensamma kriterier för att fastställa vilka personer som har ett verkligt behov av internationellt skydd, dels att en miniminivå av förmåner är tillgänglig för dessa personer i samtliga medlemsstater. Med internationellt skydd avses enligt artikel 2 a flyktingstatus och status som alternativt skyddsbehövande enligt definitionerna i artiklarna 2 d och 2 f. Uttrycket personer som beviljats internationellt skydd (eng. beneficiaries of international protection) används i EG-rättsliga sammanhang för att beteckna just tredjelandsmedborgare och statslösa personer som har beviljats flyktingstatus eller status som alternativt skyddsbehövande enligt skyddsgrundsdirektivet. För närvarande pågår förhandlingar om att utöka räckvidden av rådets förordning 2003/343/EG av den 18 februari 2003 om kriterier och mekanismer för att avgöra vilken medlemsstat som har ansvaret för att pröva en asylansökan som en medborgare i tredje land har gett in i någon medlemsstat (Dublinförordningen) och rådets direktiv 2003/9/EG av den 27 januari 2003 om miniminormer för mottagande av

asylsökande i medlemsstaterna (mottagandedirektivet) till att omfatta

96

personer som har lämnat in en ansökan om internationellt skydd enligt definitionen i skyddsgrundsdirektivet. Mot den angivna bakgrunden anser regeringen att kriterierna för vilka som omfattas av begreppen flykting och alternativt skyddsbehövande måste vara desamma i samtliga medlemsstater. Enligt undantagsbestämmelser i direktivet (artiklarna 12 och 17) är en utlänning utesluten från att anses som flykting respektive som alternativt skyddsbehövande under vissa förutsättningar. Dessa bestämmelser måste innebära att medlemsstaterna inte får ge internationellt skydd till dem som omfattas av undantagen. Eftersom skyddsgrundsdirektivet är ett minimidirektiv hindrar det däremot inte medlemsstaterna att ge utlänningar som inte kan få internationellt skydd uppehållstillstånd på annan grund.

En tredjelandsmedborgare eller en statslös person som enligt direktivet betraktas som flykting ska enligt artikel 13 beviljas flyktingstatus. På motsvarande sätt ska en tredjelandsmedborgare eller en statslös person som uppfyller kraven för att betecknas som alternativt skyddsbehövande enligt artikel 18 beviljas status som alternativt skyddsbehövande. Den som har beviljats flyktingstatus eller status som alternativt skyddsbehövande har rätt till de förmåner som anges i artiklarna 21–34 i direktivet. Det är således statusen som är det centrala begreppet i direktivet och till statusen kopplas sedan de förmåner som anges i direktivet, t.ex. rätten till uppehållstillstånd. Den svenska ordningen är annorlunda uppbyggd. Bestämmelser om flyktingar och andra skyddsbehövande finns i utlänningslagen (2005:716, UtlL). I utlänningslagen är det centrala begreppet uppehållstillstånd. En utlänning som är i behov av skydd beviljas enligt utlänningslagen uppehållstillstånd utan att det först separat tagits ställning till om han eller hon är flykting eller skyddsbehövande i övrigt. Av beslutet om uppehållstillstånd framgår på vilken grund uppehållstillståndet beviljats, t.ex. på grund av att utlänningen är flykting, men någon särskild status beviljas inte utlänningen. Ett EG-direktiv är bindande för medlemsstaterna med avseende på det resultat som ska uppnås men överlåter åt staterna att bestämma form och tillvägagångssätt för genomförandet (artikel 249 i EG-fördraget). Det innebär att staterna inte är bundna av sådant som ett direktivs terminologi och systematik, om det avsedda resultatet kan uppnås med en annan terminologi och systematik. De svenska bestämmelserna om vem som har rätt till skydd och vilka rättigheter han eller hon har rätt till motsvarar i allt väsentligt direktivets bestämmelser. Som framgår har dock direktivet en annan struktur med statusen som grund för erhållandet av uppehållstillstånd och andra rättigheter. För att inte den svenska regleringens struktur i allt för hög grad ska skilja sig från direktivets med de problem som det kan innebära

–tveksamheter kring direktivets genomförande och rättsförluster för enskilda som beviljas uppehållstillstånd som skyddsbehövande i Sverige

–bör utlänningslagen anpassas till direktivets statusreglering. Det ligger nära till hands att välja en ordning där de rättigheter som tillerkänns utlänningen kopplas till statusen på samma sätt som i direktivet. Utredningen har dock inte närmare berört frågan om införandet av en sådan ordning. Remissinstanserna har inte heller uttalat sig om direktivets statusordning. Att övergå till en ordning där rättigheter

kopplas till statusen kan inte komma ifråga utan att frågan först

Prop. 2009/10:31

97

analyseras mer ingående. Det är inte möjligt inom ramen för detta Prop. 2009/10:31 lagstiftningsarbete. Utlänningslagen bör därför anpassas till direktivets

statusreglering genom att begreppet status – som utredningen föreslagit – införs i lagen och genom att förutsättningarna för att bevilja status för flyktingar och andra skyddsbehövande korresponderar med förutsättningarna för att bevilja dessa utlänningar uppehållstillstånd. Prövningen av såväl status som uppehållstillstånd bör ske i ett sammanhang.

7.2Flyktingar

7.2.1Inledning

Direktivet ger skydd åt två kategorier av skyddsbehövande, flyktingar och alternativt skyddsbehövande. Definitionen av begreppet flykting i direktivet är hämtad från Genèvekonventionen. I detta avsnitt behandlas direktivets bestämmelser som rör definitionen av begreppet flykting (artiklarna 2 c, 9, 10 och 12), beviljande av flyktingstatus (artiklarna 13 och 14.5), upphörande av flyktingskap (artikel 11) samt återkallelse av, upphävande av och vägran att förnya flyktingstatus (artiklarna 14.1–14.4 och 14.6).

7.2.2Flyktingdefinitionen

Regeringens förslag: Det ska av utlänningslagens flyktingdefinition framgå att den riskbedömning som ska göras avseende förföljelse ska vara framåtsyftande.

En utlänning ska inte anses som flykting om det finns synnerlig anledning att anta att han eller hon har gjort sig skyldig till brott mot freden, krigsförbrytelse eller brott mot mänskligheten såsom dessa definieras i de internationella instrument som har upprättats för att beivra sådana brott, ett grovt icke-politiskt brott utanför Sverige innan han eller hon kom hit, eller gärningar som strider mot Förenta nationernas syften och grundsatser enligt inledningen och artiklarna 1 och 2 i Förenta nationernas stadga. Detta ska gälla även en utlänning som har anstiftat eller på annat sätt deltagit i förövandet av dessa brott eller gärningar.

Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Enligt utredningens förslag ska även uteslutandegrunderna i artiklarna 12.1 a och 12.1 b i direktivet, dvs. artiklarna 1 D och 1 E i Genèvekonventionen, knytas till flyktingdefinitionen i utlänningslagen.

Remissinstanserna: Svenska Röda Korset och Rådgivningsbyrån för asylsökande och flyktingar tillstyrker förslaget att det av lagtextens ordalydelse ska framgå att den riskbedömning som görs i asylprövningen ska vara framåtsyftande. Kammarrätten i Stockholm föreslår att lagtexten ska utformas så att det framgår att både vad utlänningen riskerar vid ett återvändande och förhållandena vid flykttillfället ska beaktas. Kammarrätten föreslår därför följande ordalydelse utlänningen utsatts för

eller riskerar att utsättas för. FN:s flyktingkommissariat – UNHCR,

98

Stockholm (UNHCR) välkomnar utredningens uttalande att den svenska

Prop. 2009/10:31

författningsregleringen ska återge Genèvekonventionen så nära som

möjligt och anser i likhet med utredningen att en alltför långtgående

precisering tenderar att låsa rättsutvecklingen och verka begränsande.

Den föreslagna uteslutandebestämmelsen bör enligt UNHCR innehålla

hela artikel 1 D i Genèvekonventionen. UNHCR ser gärna att det i

författningstexten ges exempel på andra grupper, utöver kön och sexuell

läggning, som kan utgöra samhällsgrupper i lagens mening, t.ex. ålder,

funktionshinder och hälsotillstånd, och att det görs en hänvisning till

Genèvekonventionen

i

utlänningslagens

flyktingdefinition.

Migrationsverket anser att det är angeläget att uteslutandegrunderna får

en tydligare utformning än i nuvarande lagstiftning och att direktivets

definition av icke-politiskt brott bör tas in i lagtexten. Hovrätten för

Västra Sverige och Migrationsverket anser att det finns skäl att överväga

en författningsreglering av förföljelsebegreppet. Barnombudsmannen

(BO), Rädda Barnens Riksförbund, Caritas, Rådgivningsbyrån för

asylsökande och flyktingar, Amnesty International – Svenska sektionen,

UNICEF Sverige och Tjänstemännens Centralorganisation (TCO) tycker

att lämnade förslag inte speglar vikten av att beakta barns egna asylskäl.

Bland annat BO, Rädda Barnens Riksförbund och UNICEF anser att det

behövs en ordentlig genomgång och analys av vad som är barnspecifik

förföljelse och att regeringen därför bör tillsätta en utredning. UNICEF

anser att det finns skäl att införa en bestämmelse i utlänningslagen som

specifikt handlar om barns egna asylskäl och BO anför att barnspecifik

förföljelse kan vara rekrytering av barnsoldater, våld inom familjen,

barnamord, barnäktenskap, könsstympning av barn, tvångsarbete,

barnprostitution, handel med barn eller barn som föds utanför de strikta

regler för familjeplanering som gäller i vissa länder. Svensk flyktinghjälp

– SWERA anser att en direkt hänvisning till barnkonventionen bör göras.

BO anser att barn inte bör omfattas av den föreslagna

uteslutandebestämmelsen t.ex. om det finns synnerliga skäl att anta att

barnet begått vissa grova brott såsom krigsförbrytelser eller brott mot

mänskligheten. Röda Korset framhåller att asylsökande som enligt

förslaget ska uteslutas från att beviljas flyktingstatus också kommer att

uteslutas från att beviljas status som alternativt skyddsbehövande och

detta även om det föreligger hinder mot verkställighet enligt 12 kap. 1–

3 §§ UtlL. Röda Korset anser därför att en särskild bestämmelse om

skyddsbehov på grund av verkställighetshinder bör införas.

Skälen för regeringens förslag

Direktivets definition av begreppet flykting

Definitionen av begreppet flykting finns i artikel 2 c i direktivet.

Definitionen motsvarar den som finns i artikel 1 A 2 i

Genèvekonventionen, med undantag för att definitionen i direktivet

enbart omfattar tredjelandsmedborgare och statslösa. Med flykting avses

i direktivet en tredjelandsmedborgare som med anledning av välgrundad

fruktan för förföljelse på grund av ras, religion, nationalitet, politisk

åskådning eller tillhörighet till viss samhällsgrupp befinner sig utanför

det land där han eller hon är medborgare och som inte kan eller på grund

99

av sin fruktan inte vill begagna sig av det landets skydd eller en statslös person som av samma skäl befinner sig utanför det land där han eller hon tidigare hade sin vanliga vistelseort och som inte kan eller på grund av sin fruktan inte vill återvända dit, under förutsättning att han eller hon inte omfattas av artikel 12.

Enligt artikel 12.1 a i direktivet är en tredjelandsmedborgare eller en statslös person utesluten från att vara flykting om han eller hon omfattas av artikel 1 D i Genèvekonventionen om skydd eller bistånd från andra organ eller kontor inom Förenta nationerna än FN:s flyktingkommissariat (UNHCR). I artikeln anges att om sådant skydd eller bistånd av något skäl har upphört, utan att de berörda personernas ställning har fastställts slutgiltigt i enlighet med de relevanta resolutioner som antagits av FN:s generalförsamling, ska dessa personer automatiskt komma i åtnjutande av förmånerna i direktivet. Enligt artikel 12.1 b är en tredjelandsmedborgare eller en statslös person också utesluten från att vara flykting om han eller hon av de behöriga myndigheterna i bosättningslandet tillerkänns samma rättigheter och skyldigheter som följer med medborgarskap i det landet eller rättigheter och skyldigheter som motsvarar dessa.

Enligt artikel 12.2 a är en tredjelandsmedborgare eller en statslös person utesluten från att vara flykting om det finns synnerliga skäl för att anta att han eller hon har förövat brott mot freden, krigsförbrytelse eller brott mot mänskligheten, såsom dessa definieras i de internationella instrument som har upprättats för att beivra sådana brott. Detsamma gäller, enligt artikel 12.2 b, om det finns synnerliga skäl att anta att personen har förövat ett grovt icke-politiskt brott utanför tillflyktslandet, innan han eller hon fick tillträde till det landet som flykting. I artikeln anges att särskilt grymma handlingar, även om de begåtts i förment politiskt syfte, får betecknas som allvarliga icke-politiska brott. Enligt artikel 12.2 c är en tredjelandsmedborgare eller en statslös person också utesluten från att vara flykting om det finns synnerliga skäl att anta att han eller hon har gjort sig skyldig till gärningar som strider mot Förenta nationernas syften och grundsatser enligt inledningen och artiklarna 1 och 2 i Förenta nationernas stadga. Vad som sagts i artikel 12.2 a, b och c gäller enligt artikel 12.3 även personer som anstiftar eller på annat sätt deltar i förövandet av de brott eller gärningar som nämns däri.

Utlänningslagens definition av begreppet flykting

En flykting är enligt 4 kap. 1 § UtlL en utlänning som befinner sig utanför det land som utlänningen är medborgare i, därför att han eller hon känner välgrundad fruktan för förföljelse på grund av ras, nationalitet, religiös eller politisk uppfattning eller på grund av kön, sexuell läggning eller annan tillhörighet till en viss samhällsgrupp, och inte kan, eller på grund av sin fruktan inte vill, begagna sig av detta lands skydd. Detta gäller oberoende av om det är landets myndigheter som är ansvariga för att utlänningen utsatts för förföljelse eller om dessa inte kan antas erbjuda trygghet från förföljelse från enskilda. Som flykting ska även anses en utlänning som är statslös och som av samma skäl som nyss nämnts befinner sig utanför det land där han eller hon tidigare haft sin

Prop. 2009/10:31

100

vanliga vistelseort och inte kan, eller på grund av sin fruktan inte vill, Prop. 2009/10:31 återvända dit.

Riskbedömningen

För att en utlänning ska anses vara flykting krävs såväl enligt direktivet som enligt Genèvekonventionen och utlänningslagen att utlänningen befinner sig utanför sitt hemland därför att han eller hon känner en välgrundad fruktan för förföljelse. Fruktan anses välgrundad om det med hänsyn till den asylsökandes personliga förhållanden och förhållandena i hemlandet finns anledning att anta att sökanden kan komma att utsättas för förföljelse vid ett återvändande till hemlandet. Det är således en framåtsyftande riskbedömning som ska göras (UNHCR:s handbok par. 42).

I 4 kap. 1 § andra stycket UtlL anges att vad som sagts om välgrundad

fruktan för förföljelse gäller oberoende av om det är landets myndigheter

som är ansvariga för att utlänningen utsatts för förföljelse eller om dessa

inte kan antas erbjuda trygghet mot förföljelse från enskilda (jfr

UNHCR:s handbok par 65). Eftersom den riskbedömning som ska göras

gäller risken för att personen i fråga ska bli förföljd vid ett återvändande

till hemlandet anser regeringen, i likhet med utredningen, att uttrycket

utsatts bör ändras till riskerar att utsättas. Om en sökande tidigare har

varit utsatt för förföljelse är det en omständighet som talar för att risk för

förföljelse alltjämt föreligger (prop. 2005/06:6 s. 9 och MIG 2007:16, se

även avsnitt 7.4.2). Vid bedömningen av om en utlänning riskerar att

utsättas för förföljelse vid ett återvändande ska således, som

Kammarrätten i Stockholm påpekat, förhållandena vid flyktillfället

beaktas. Något särskilt förtydligande av lagtexten i det avseendet behövs

enligt regeringens mening inte.

Förföljelse

En förutsättning för att en utlänning ska anses vara flykting är att de

åtgärder som han eller hon riskerar i hemlandet är att bedöma som

förföljelse. Genèvekonventionen innehåller inte någon definition av

begreppet förföljelse. Någon sådan finns inte heller i direktivet men

enligt artikel 9.1 måste förföljelse i artikel 1 A i Genèvekonventionens

mening utgöras av handlingar som är tillräckligt allvarliga till sin natur

eller på grund av sin upprepning för att innebära en allvarlig överträdelse

av de grundläggande mänskliga rättigheterna, särskilt de rättigheter från

vilka det inte går att göra undantag enligt artikel 15.2 i

Europakonventionen, eller handlingar som är en ackumulation av olika

åtgärder däribland sådana överträdelser av de mänskliga rättigheterna

som är tillräckligt allvarliga för att påverka en individ på ett liknande

sätt. I artikel 9.2 i direktivet anges att förföljelse bl.a. kan ta sig uttryck i

fysiskt eller psykiskt våld, inklusive sexuellt våld, rättsliga,

administrativa, polisiära och/eller judiciella åtgärder som i sig är

diskriminerande eller som genomförs på ett diskriminerande sätt, åtal

eller straff som är oproportionerliga eller diskriminerande, ett avslag i

fråga om rättsligt överklagande som resulterar i ett oproportionerligt eller

101

diskriminerande straff, åtal eller straff för vägran att utföra militärtjänst i en konflikt om fullgörandet av militärtjänsten skulle innefatta brott eller handlingar som omfattas av undantagsklausulerna i artikel 12.2, köns- eller barnspecifika handlingar. Någon definition av begreppet förföljelse finns inte i utlänningslagen. Frågan är om det för direktivets genomförande i svensk rätt krävs en bestämmelse som närmare reglerar förföljelsebegreppet.

Regeringen konstaterar att artiklarna 9.1 och 9.2 till övervägande del motsvarar den i svensk rätt sedan länge etablerade tolkningen av Genèvekonventionen som kommit till uttryck i tidigare förarbets- uttalanden. I 1980 års utlänningslag fanns en uttrycklig bestämmelse om vad som avsågs med begreppet förföljelse. Med förföljelse avsågs enligt 3 § tredje stycket i den lagen förföljelse som riktar sig mot utlänningens liv eller frihet eller som annars är av svår beskaffenhet. Denna bestämmelse har inte förts över till de följande utlänningslagarna. I förarbetena till 1989 års lag uttalas emellertid att avsaknaden av definition i den nya lagtexten inte innebär att någon ändring är avsedd (prop. 1988:86 s. 77 och 154). Stöd för tolkningen av förföljelse- begreppet hämtas i svensk rätt ur bl.a. UNHCR:s handbok och dess exekutivkommittés slutsatser (prop. 1996/97:25 s. 97 och MIG 2006:1).

Att de åtgärder som utlänningen riskerar ska vara av viss beskaffenhet för att de ska bedömas som förföljelse framgår av olika förarbets- uttalanden. I prop. 1988/89:86 uttalas att ”Det kan i sammanhanget påpekas att varje slag av frihetsberövande som en asylsökande har varit föremål för i hemlandet inte innebär att förföljelse i paragrafens mening skall anses föreligga. Ett kortvarigt frihetsberövande torde endast kunna ge uttryck för förföljelse om ytterligare omständigheter talar härför. Så kan t.ex. vara fallet om misshandel har förekommit eller om frihetsberövandet har varit ett led i en rad trakasserier.” (s. 154 f., se även prop. 1954:134 s. 20, prop. 1988/89:86 s. 154 f., prop. 1996/97:25 s. 89 f. och prop. 2005/06:6 s. 10). På samma sätt som enligt direktivet kan en kombination av olika trakasserier och inskränkande åtgärder i vissa fall vara att bedöma som förföljelse i utlänningslagens mening även om varje åtgärd för sig inte är det (prop. 1996/97:25 s. 101 och UNHCR:s handbok par. 53).

Såväl utlänningslagens som direktivets flyktingdefinition är avspeglingar av Genèvekonventionens definition. Förföljelsebegreppet i utlänningslagen tolkas mot bakgrund av internationella rättsprinciper och Genèvekonventionen. Det har framhållits att det inte kan komma i fråga att Sverige tillämpar Genèvekonventionen på ett sätt som, oavsett i vilken riktning det sker, avsevärt avviker från tillämpningen i andra länder (prop. 1996/97:25 s. 96 f.). Mot den bakgrunden anser regeringen att det finns anledning att låta lagtexten ligga så nära Genèvekonventionens formulering som möjligt. Det finns inte skäl att vid genomförandet av direktivet vid sidan av vad som anges i internationellt vedertagna tolkningsanvisningar slå fast principer för tolkningen. Det bör i stället överlämnas till rättstillämpningen att med stöd av förarbeten och internationella riktlinjer närmare utveckla tolkningen och tillämpningen av förföljelsebegreppet. Enligt regeringens bedömning kräver direktivets genomförande inte heller att det i utlänningslagen ges en närmare definition av detta begrepp. I likhet med

Prop. 2009/10:31

102

utredningen anser regeringen att en precisering av förföljelsebegreppet i författningstext kan medföra en risk för att rättstillämpningen låses. Någon sådan precisering bör därför inte göras.

Enligt regeringens uppfattning är artiklarna 9.1 och 9.2 i direktivet uppfyllda genom regleringen i 4 kap. 1 § UtlL. I artikel 9.3 i direktivet anges att det enligt artikel 2 c i direktivet måste finnas ett samband mellan förföljelsegrunderna och den fruktade förföljelsen. Detta överensstämmer med vad som gäller enligt Genèvekonventionen och utlänningslagen. Något behov av lagändringar för att genomföra direktivets bestämmelser i artikel 9 finns därför inte.

Flera remissinstanser har framfört kritik av innebörd att utredningens förslag inte speglar vikten av att beakta barns egna asylskäl. BO, Rädda Barnens Riksförbund och UNICEF anser att det behövs en ordentlig genomgång och analys av vad som är barnspecifik förföljelse och att regeringen för detta ändamål bör tillsätta en utredning. Regeringen vill här framhålla att utgångspunkten i den svenska asylprocessen är att barn som söker asyl i Sverige ska få sin ansökan prövad i en process där deras röst hörs och där hänsyn tas till deras behov. Barns egna asylskäl ska självklart beaktas. Det är viktigt att barnet uppmärksammas som en egen individ inte bara när barnet är ensamkommande utan även när en hel familj söker asyl. Beslut i asylärenden som rör barn bör innehålla en redovisning av barnets egna skäl och av hur barnets bästa har beaktats. Det finns i detta sammanhang skäl att påminna om att det upprepade gånger i tidigare förarbeten har uttalats att barn ska uppmärksammas som individer som har egna skäl för uppehållstillstånd (prop. 1988/89:86 s. 80 f., prop. 1996/97:25 s. 244 f. och 2004/05:170 s. 194). I 2005 års utlänningslag har bestämmelsen om att barn ska höras, om det inte är olämpligt, flyttats till lagens inledning (1 kap. 11 § UtlL). Därigenom understryks vikten av att artikel 12 i barnkonventionen följs. Vid prövningen av asylärenden som rör barn ska alltid den s.k. portalbestämmelsen om barnets bästa beaktas (1 kap. 10 § UtlL). Vid införandet av portalbestämmelsen anfördes att prövningen av barnets bästa inte kan gå så långt att det i princip blir till ett eget kriterium för uppehållstillstånd att vara barn. Risken skulle i sådant fall finnas att det blev frestande att utnyttja barnen när önskan att bosätta sig i ett visst land är stark men skyddsskälen otillräckliga (prop. 1996/97:25 s. 247). Denna bedömning gör sig alltjämt gällande.

Vidare vill regeringen här lyfta fram andra åtgärder som har vidtagits för asylsökande barn. Migrationsverket har fått i uppdrag att se till att särskild barnkompetens finns på samtliga enheter som utreder barns asylärenden. Migrationsverket ska vidta åtgärder för att säkerställa att barn kommer till tals och att deras situation redovisas i ärendena. Om det inte är möjligt att höra barnet direkt ska barnets situation klarläggas genom barnfokuserade föräldrasamtal. I 2008 års regleringsbrev anges att barns egna asylskäl alltid ska utredas och bedömas samt redovisas i besluten. Migrationsverket har utarbetat en samtals- eller intervjuguide som ska användas vid samtal med barn i utlänningsärenden. Verket har under åren 2005 och 2006 vidare utfärdat interna anvisningar för hanteringen av ärenden som omfattar barn såväl inom prövnings- som mottagandeverksamheten. Samtliga enheter med asylprövning har fått utbildning i att utreda barn. Prövningen av ärenden för ensamkommande

Prop. 2009/10:31

103

barn handläggs vid särskilt utsedda enheter hos verket, där både beslutsfattare och handläggare har genomgått en särskild barnutbildning. Sedan år 2005 har utbildningar genomförts med delar av personalen i samarbete med Barnombudsmannen, bl.a. när det gäller barnkonsekvensanalyser. På flertalet tillståndsenheter finns det särskilt utsedda barnansvariga, varav flera har genomgått verkets utbildning i barnfrågor. På de större enheterna finns särskilda grupper som enbart handlägger barnärenden. I dessa s.k. barngrupper finns det handläggare och beslutsfattare med särskild barnkompetens.

När det gäller barnspecifika former av förföljelse kan särskilt framhållas att Migrationsverkets handbok innehåller avsnitt om hörande av barn i utlänningsärenden beträffande deras asylskäl. Den samtals- eller intervjuguide som har utarbetats för Migrationsverket beskriver en teknik som ska möjliggöra att barnet fritt kan berätta så detaljerat som möjligt om sina asylskäl. Migrationsverket fick i regleringsbrevet för år 2006 i uppdrag att redovisa hur barns asylskäl har beaktats i specifika former av förföljelse av barn, exempelvis könsstympning och tvångsrekrytering av barnsoldater. I regleringsbrevet för år 2008 ålades Migrationsverket att i återrapporteringen särskilt redovisa hur arbetet med att använda barnkonsekvensanalyser fortskrider, vilka åtgärder som vidtagits för att beakta barnperspektivet såväl i prövningen och mottagandet som i återvändandet samt i bosättningsärenden och hur myndigheten tillförsäkrar att ändamålsenlig barnkompetens finns att tillgå.

Mot den angivna bakgrunden anser regeringen att ytterligare åtgärder avseende barnspecifik förföljelse och barns asylskäl för närvarande inte behöver vidtas.

Förföljelsegrunderna

En utlänning är endast flykting om den fruktade förföljelsen har sin grund i utlänningens ras, nationalitet, tillhörighet till viss samhällsgrupp eller hans eller hennes religiösa eller politiska uppfattning. Någon definition av de olika förföljelsegrunderna finns inte i Genèvekonventionen. Någon sådan definition finns inte heller i direktivet men i artikel 10.1 anges vilka faktorer som medlemsstaterna ska ta hänsyn till vid bedömningen av skälen till förföljelsen. I artikeln anges att de olika förföljelsegrunderna ska omfatta särskilt vissa uppräknade faktorer. Någon motsvarande bestämmelse finns inte i utlänningslagen. Frågan är om det för direktivets genomförande i svensk rätt krävs att det i svensk författningstext lämnas en närmare definition av skälen till förföljelse.

Regeringen konstaterar att artikel 10.1 i direktivet motsvarar den i svensk rätt sedan länge etablerade tolkningen av Genèvekonventionen som kommit till uttryck i tidigare förarbetsuttalanden, t.ex. prop. 2005/06:6 s. 10 f. Det har framhållits att det inte kan komma ifråga att Sverige tillämpar Genèvekonventionen på ett sätt som, oavsett i vilken riktning det sker, avsevärt avviker från tillämpningen i andra länder (prop. 1996/97:25 s. 96 f.). Mot den bakgrunden anser regeringen, i likhet med UNHCR, att det finns anledning att låta lagtexten ligga så nära

Prop. 2009/10:31

104

Genèvekonventionens formulering som möjligt. Det finns inte skäl att vid genomförandet av direktivet vid sidan av vad som anges i internationellt vedertagna tolkningsanvisningar slå fast principer för tolkningen. Det bör i stället överlämnas till rättstillämpningen att med stöd av förarbeten och internationella riktlinjer närmare utveckla tolkningen och tillämpningen av de olika förföljelsegrunderna. En allt för långtgående precisering i författningstext kan, som UNHCR påpekar, låsa rättsutvecklingen och verka begränsande. Artikel 10.1 bör alltså inte medföra några författningsändringar.

UNHCR har anfört att det i författningstext bör anges andra grupper – utöver kön och sexuell läggning – som kan utgöra samhällsgrupper i lagens mening. Tillhörighet till viss samhällsgrupp är den förföljelsegrund som anses mest svårdefinierad. I internationella sammanhang pågår ett kontinuerligt arbete för att bestämma begreppets innebörd. Vägledning för den svenska tolkningen av begreppet kan hämtas ur UNHCR:s handbok och exekutivkommitténs slutsatser (t.ex. UNHCR, Guidelines on International protection: Membership of a particular social group). Det är mot bakgrund av att det bland ett stort antal länder råder enighet om att Genèvekonventionen bör ges en mer vidsträckt tolkning än tidigare i fråga om förföljelsegrunden tillhörighet till viss samhällsgrupp som det svenska flyktingbegreppet utvidgats till att uttryckligen omfatta en utlänning som känner välgrundad fruktan för förföljelse på grund av kön eller sexuell läggning. Med hänsyn till att en omfattande uppräkning bl.a. kan få till följd att uppräkningen uppfattas som uttömmande anser regeringen att det i författningstexten inte bör räknas upp fler grupper som kan anses utgöra en samhällsgrupp i lagens mening.

Artikel 10.2 i direktivet anger att det vid bedömningen av huruvida en sökande har en välgrundad fruktan för förföljelse är irrelevant om sökanden faktiskt har de egenskaper i fråga om ras, religion, nationalitet, tillhörighet till viss samhällsgrupp eller politisk åskådning som är skälet till förföljelsen om en sådan egenskap tillskrivs den sökande av den som utövar förföljelsen. Motsvarande gäller enligt svensk rätt och några författningsändringar krävs därför inte för att genomföra artikel 10.2.

Undantagsbestämmelserna

Definitionen av flykting i artikel 2 c i direktivet anger som en förutsättning för att en person ska anses vara flykting att han eller hon inte omfattas av artikel 12. En person som omfattas av något av undantagen i artikel 12 är således utesluten från att vara flykting.

I utlänningslagen finns det inte några bestämmelser som utesluter någon från flyktingskap på motsvarande sätt. Detta hänger samman med utlänningslagens konstruktion där uppehållstillståndet är det centrala. Sådana omständigheter som innebär att Genèvekonventionens bestämmelser inte ska tillämpas beträffande en utlänning, dvs. att han eller hon gjort sig skyldig till brott mot freden, krigsförbrytelse, brott mot mänskligheten, ett grovt icke-politiskt brott utanför tillflyktslandet eller gärningar som strider mot Förenta Nationernas syften och grundsatser, beaktas därför i stället i utlänningslagens bestämmelser om uppehålls-

Prop. 2009/10:31

105

tillstånd. Enligt 5 kap. 1 § andra stycket 1 UtlL får uppehållstillstånd vägras en flykting om det finns synnerliga skäl att inte bevilja ett sådant tillstånd på grund av vad som är känt om utlänningens tidigare verksamhet eller med hänsyn till rikets säkerhet. Bestämmelsen tar sikte dels på sådana omständigheter som innebär att Genèvekonventionens bestämmelser inte ska tillämpas beträffande utlänningen, dels på situationer då det av hänsyn till rikets säkerhet inte är möjligt att ge asyl (prop. 1954:41 s. 77 och prop. 1975/76:18 s. 107, jfr Genèvekonventionen artikel 1 F).

Som nämns i föregående avsnitt anser regeringen att det följer av direktivet att kriterierna för vilka som omfattas av begreppen flykting och alternativt skyddsbehövande ska vara desamma i samtliga medlemsstater. För att uppnå full förenlighet med direktivet bör därför bestämmelser om uteslutande från flyktingskap införas i utlänningslagen.

Artikel 12.1 a i direktivet motsvarar artikel 1 D i Genèvekonventionen och är tillämplig på sådana flyktingar från Palestina som får ekonomiskt bistånd genom United Nations Relief and Works Agency for Palestine Refugees in the Near East (UNRWA). Artikel 12.1 b i direktivet motsvarar artikel 1 E i Genèvekonventionen, som vid sin tillkomst främst tog sikte på personer som utan att vara medborgare i Tyskland ändå åtnjöt samma rättigheter som sådana medborgare. Dessa båda undantag utgår från att de utlänningar som omfattas av dem inte behöver något ytterligare skydd. Huruvida en utlänning redan har beviljats tillräckligt skydd och därmed inte är i behov av skydd i Sverige är en omständighet som måste beaktas vid prövningen av frågan om han eller hon riskerar förföljelse. Dessa undantag ryms således inom gällande lydelse av flyktingdefinitionen i 4 kap. 1 § UtlL och behöver inte enligt regeringens bedömning uttryckligen anges i utlänningslagen. I artikel 12.1 a i direktivet anges att om det skydd eller bistånd från andra organ eller kontor inom FN än UNHCR som utlänningen omfattas av har upphört utan att de berörda personernas ställning har fastställts slutgiltigt i enlighet med de relevanta resolutioner som antagits av FN:s generalförsamling, ska dessa personer automatiskt komma i åtnjutande av förmånerna i direktivet. UNHCR har anfört att lagtexten bör omfatta hela artikel 12.1 a. Regeringens förslag innebär att en utlänning som har erhållit sådant skydd eller bistånd som anges i artikel 12.1 a kommer att omfattas av flyktingdefinitionen om detta skydd eller bistånd av någon anledning upphör. Därmed saknas skäl att särskilt reglera den situationen.

Artikel 12.2 a motsvarar artikel 1 F a i Genèvekonventionen och avser brott mot freden, krigsförbrytelse eller brott mot mänskligheten, såsom dessa definieras i de internationella instrument som har upprättats för att beivra sådana brott. Dessa brott har allt sedan andra världskrigets slut givits skiftande definitioner. Ledning för vad som avses med internationella instrument som har upprättats för att beivra sådana brott finns i UNHCR:s handbok par. 150. Där anges att den mest uttömmande definitionen finns i 1945 års Londonöverenskommelse och i stadgan för den internationella krigstribunalen. En annan viktig internationell överenskommelse som räknas upp i UNHCR:s handbok är 1948 års konvention om förebyggande och bestraffning av brottet folkmord (genocide). Den senast överenskomna definitionen av brott mot

Prop. 2009/10:31

106

mänskligheten och krigsförbrytelse finns i Romstadgan för Internationella brottmålsdomstolen från år 1998. Det är också förutsett att Romstadgan ska innehålla en definition av aggressionsbrott (brott mot freden). Någon sådan definition lyckades man dock inte enas om vid förhandlingarna av Romstadgan. Förhandlingar pågår för närvarande i syfte att skapa en definition av det brottet. Artikel 12.2 b i direktivet motsvarar artikel 1 F b i Genèvekonventionen och avser grovt icke- politiskt brott utanför tillflyktslandet. Artikel 12.2 c motsvarar artikel 1 F c i Genèvekonventionen och behandlar gärningar som strider mot Förenta nationernas syften och grundsatser. En utlänning som har gjort sig skyldig till sådana brott eller gärningar som omfattas av dessa bestämmelser kan som nämns ovan vägras uppehållstillstånd i Sverige. För att uppnå full förenlighet med direktivet anser regeringen att en bestämmelse bör införas i utlänningslagen som föreskriver att en utlänning som har gjort sig skyldig till brott mot freden, krigsförbrytelse eller brott mot mänskligheten såsom dessa definieras i de internationella instrument som har upprättats för att beivra sådan brott, ett grovt icke- politiskt brott utanför tillflyktslandet eller gärningar som strider mot Förenta nationernas syften och grundsatser enligt inledningen och artiklarna 1 och 2 i Förenta nationernas stadga ska vara utesluten från att anses vara flykting. En sådan reglering ligger närmare Genèvekonventionens bestämmelser än den nuvarande svenska regleringen eftersom det i artikel 1 F i konventionen anges att stadgandena i konventionen inte ska äga tillämpning på den beträffande vilken det föreligger allvarliga skäl antaga att han förövat brott mot freden, krigsförbrytelse, osv. Lagrådet har anfört att uttryckssättet utesluten från att anses som flykting framstår som främmande för svenskt språkbruk. Uttryckssättet är emellertid vedertaget inom flyktingrättens område. Föreskrifterna i artiklarna 1 D, 1 E och 1 F i Genèvekonventionen benämns t.ex. uteslutandeklausuler. Regeringen anser därför att uttryckssättet utesluten från att anses som flykting bör användas. Lagrådet har vidare anmärkt att olika uttryckssätt används för att beteckna allvarlighetsgraden på brott som medför att flyktingar och alternativt skyddsbehövande utesluts från att anses vara flyktingar och alternativt skyddsbehövande. I artikel 12.2 b i direktivet anges att en tredjelandsmedborgare eller en statslös person inte uppfyller kraven för att betecknas som flykting om det finns synnerliga skäl att anse att han eller hon har förövat ett grovt icke-politiskt brott. Detta uttryckssätt skiljer sig från det som i motsvarade fall används beträffande alternativt skyddsbehövande där det i artikel 17.1 b i direktivet anges att en tredjelandsmedborgare eller en statslös person inte uppfyller kraven för att betecknas som alternativt skyddsbehövande om det finns synnerliga skäl att anse att han eller hon har förövat ett allvarligt brott. Lagrådet har ifrågasatt om inte ordet allvarligt borde användas i båda sammanhangen för att undvika tillämpningsproblem. En strävan i detta lagstiftningsärende har varit att behålla sedan länge etablerad flyktingrättslig nomenklatur. Det begrepp som används i Genèvekonventionen och i UNHCR:s handbok är grovt icke-politiskt brott. Som Lagrådet påpekat bör samma uttryckssätt användas avseende brottets allvarlighetsgrad i uteslutandebestämmelserna vad gäller

Prop. 2009/10:31

107

flyktingar och alternativt skyddsbehövande. I båda bestämmelserna bör därför grovt användas.

I artikel 12.2 b i direktivet om grovt icke-politiskt brott utanför tillflyktslandet anges att särskilt grymma handlingar, även om de begåtts i förment politiskt syfte, får betecknas som allvarliga icke-politiska brott. Detta överensstämmer med vad som uttalas i UNHCR:s handbok (par. 152) om grymma icke-politiska brott och också med vad som ligger till grund för den svenska tolkningen (jfr prop. 1996/97:25 s. 97). Migrationsverket anser att direktivets definition bör tas in i utlänningslagen. Enligt regeringens uppfattning är det inte nödvändigt att denna framgår direkt av lagtexten. Det har framhållits att det inte kan komma i fråga att Sverige tillämpar Genèvekonventionen på ett sätt som, oavsett i vilken riktning det sker, avsevärt avviker från tillämpningen i andra länder (prop. 1996/97:25 s. 96 f.). Mot den bakgrunden anser regeringen att det finns anledning att låta lagtexten ligga så nära Genèvekonventionens formulering som möjligt. Det finns inte skäl att vid genomförandet av direktivet vid sidan av vad som anges i internationellt vedertagna tolkningsanvisningar slå fast principer för tolkningen. Det bör i stället överlämnas till rättstillämpningen att med stöd av förarbeten och internationella riktlinjer närmare utveckla tolkningen och tillämpningen av icke-politiskt brott. En allt för långtgående precisering i författningstext kan låsa rättsutvecklingen och verka begränsande. Med hänsyn härtill bör direktivets definition av icke- politiskt brott inte tas in i utlänningslagen.

Enligt artikel 12.3 i direktivet gäller undantagen i artikel 12.2 även personer som anstiftar eller på annat sätt deltar i förövandet av de brott eller gärningar som nämns. Detta bör komma till uttryck i lagtexten.

Som nämns ovan anser regeringen att det följer av direktivet att kriterierna för vilka som omfattas av begreppen flykting och alternativt skyddsbehövande ska vara desamma i samtliga medlemsstater. Direktivet medger därför inte, som BO föreslagit, att barn undantas från uteslutandebestämmelsen. Att en utlänning är utesluten från flyktingskap innebär emellertid inte att han eller hon är utesluten från möjligheten att få uppehållstillstånd i Sverige.

Genom att i utlänningslagen införa bestämmelser om uteslutande från möjligheten att vara flykting eller annan skyddsbehövande kan, som Röda Korset har påpekat, den situationen uppkomma att en utlänning är utesluten från att anses som flykting eller annan skyddsbehövande samtidigt som det föreligger hinder mot verkställighet av ett avvisnings- eller utvisningsbeslut. När ett beslut om avvisning eller utvisning ska fattas ska den beslutande myndigheten eller domstolen enligt 8 kap. 17 § UtlL ta hänsyn till om det föreligger verkställighetshinder. Om det föreligger verkställighetshinder eller om det senare visar sig att verkställighet inte kan ske, kan ett tidsbegränsat uppehållstillstånd beviljas med stöd av 5 kap. 11 § UtlL. Bestämmelsen tar enligt förarbetena bl.a. sikte på fall då det före ett avvisnings- eller utvisningsbeslut visar sig att ett sådant beslut inte skulle gå att verkställa under viss tid (prop. 2004/05:170 s. 282 f.). Om verkställighetshindret bedöms vara bestående under så lång tid att utlänningen kan bedömas få en särskild anknytning till Sverige kan ett uppehållstillstånd ges med stöd av 5 kap. 6 § UtlL, uppehållstillstånd på grund av synnerligen ömmande

Prop. 2009/10:31

108

omständigheter. Regeringen anser, till skillnad från Röda Korset, att det Prop. 2009/10:31 inte bör införas någon särskild grund för uppehållstillstånd för

utlänningar som har begått sådana handlingar att de är uteslutna från flyktingskap och från att anses som annan skyddsbehövande. Bestämmelserna om uppehållstillstånd på grund av verkställighetshinder och synnerligen ömmande omständigheter ger enligt regeringens uppfattning tillräckliga möjligheter att hantera angivna situationer.

7.2.3Beviljande av flyktingstatus

Regeringens förslag: En utlänning som uppfyller kriterierna för att vara flykting och som inte är utesluten från att anses som flykting ska förklaras vara flykting (flyktingstatusförklaring).

En utlänning som har beviljats uppehållstillstånd på någon annan grund än att han eller hon är flykting ska kunna ansöka om flyktingstatusförklaring.

En utlänning får vägras flyktingstatusförklaring om han eller hon genom ett synnerligen grovt brott har visat att det skulle vara förenat med allvarlig fara för allmän ordning och säkerhet att låta honom eller henne stanna i Sverige eller om han eller hon har bedrivit verksamhet som inneburit fara för rikets säkerhet och det finns anledning att anta att han eller hon skulle fortsätta verksamheten här.

Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens.

Enligt utredningens förslag skulle direktivets bestämmelser som ger

möjlighet

att

vägra

flyktingstatus

inte

föranleda

några

författningsändringar.

Remissinstanserna: Många remissinstanser som har yttrat sig om

förslaget, däribland Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms

universitet, Amnesty International – Svenska sektionen, Caritas,

Rådgivningsbyrån för asylsökande och flyktingar och Rädda Barnens

Riksförbund, välkomnar förslaget att frågan om flyktingförklaring ska

prövas med automatik. Svenska Röda Korset anser att det uttryckligen

bör framgå av utlänningslagen att frågan om flyktingförklaring ska

prövas i alla asylärenden, särskilt då ett införande av direktivets begrepp

alternativt skyddsbehövande riskerar att leda till minskad tydlighet i detta

avseende. Det måste enligt Röda Korset stå helt klart för ansvariga

myndigheter att övriga skyddsgrunder utgör ett komplement till att

beviljas asyl som flykting, inte ett jämbördigt alternativ. Även

Kammarrätten i Stockholm framhåller att asylprövningen ska ske mot

Genèvekonventionens bestämmelser och att det inte är tillräckligt att

flyktingen får skydd på andra grunder. Migrationsverket anför att en

ordning med obligatorisk flyktingförklaring i vissa fall kan medföra stora

problem för den enskilde. Utgångspunkten i direktivet är att den som

anser sig i behov av skydd ansöker om internationellt skydd.

Utgångspunkten i utlänningslagen är i stället att personen ansöker om

uppehållstillstånd. I en sådan ordning är det, enligt Migrationsverket,

rimligt att personen uttryckligen ansöker om flyktingförklaring. Den

kombination av direktivets utgångspunkt och utlänningslagens

konstruktion

som

är resultatet av utredningens förslag innebär,

enligt

109

verket, att den sökande själv inte kan avge någon viljeyttring, som t.ex. att få sin sak prövad inom ramen för humanitära skäl. Länsrätten i Skåne län anser att utredningens förslag till lagtext skulle bli tydligare om den utformades så att det klart framgår att flyktingförklaring förutsätter att undantagen inte är tillämpliga.

Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 13 i direktivet ska medlemsstaterna bevilja en tredjelandsmedborgare eller en statslös person flyktingstatus om han eller hon kan betraktas som flykting enligt kapitlen II och III.

Enligt artikel 14.5 får medlemsstaterna besluta att inte bevilja status för en flykting om det finns skälig anledning att betrakta vederbörande som en fara för säkerheten i medlemsstaten eller om vederbörande utgör en samhällsfara i medlemsstaten med hänsyn till att han eller hon genom en lagakraftvunnen dom har dömts för ett synnerligen allvarligt brott.

Direktivets bestämmelse om beviljande av flyktingstatus innebär att en utlänning som uppfyller kraven för att betraktas som flykting ska beviljas flyktingstatus. Som framgår av avsnitt 7.1 anser regeringen att utlänningslagen ska anpassas till direktivets statusreglering. Utredningen har föreslagit att direktivets bestämmelse om beviljande av flyktingstatus ska genomföras genom att bestämmelsen om flyktingförklaring ska göras obligatorisk. Flyktingförklaringen ska enligt utredningen konkretisera beviljandet av flyktingstatus. Regeringen anser att det bör tydliggöras att en statusreglering införs i utlänningslagen. Förklaringen av att en utlänning uppfyller kriterierna för att vara flykting föreslås därför benämnas flyktingstatusförklaring. I likhet med Länsrätten i Skåne län anser regeringen att det bör framgå av lagtexten att endast den som inte är utesluten från att vara flykting kan förklaras vara flykting.

Migrationsverket har i sitt remissvar anfört att det kan innebära stora problem för en utlänning om flyktingförklaringen blir obligatorisk och att den som så önskar i stället borde kunna få uppehållstillstånd på en annan grund. Regeringen anser att det följer av direktivet att den som är flykting ska beviljas flyktingstatus. Flera remissinstanser såsom Amnesty International – Svenska sektionen, Caritas, Rådgivningsbyrån för asylsökande och flyktingar, Rädda Barnens Riksförbund samt UNICEF har också varit positiva till detta.

En utlänning som har beviljats uppehållstillstånd av andra skäl än flyktingsskäl kan t.ex. på grund av händelser i hemlandet bli flykting under tiden han eller hon vistas här. Det måste därför vara möjligt att beviljas flyktingstatus i efterhand. Som Kammarrätten i Stockholm har påpekat kan prövningen i dessa fall endast komma att ske på begäran av flyktingen.

Röda Korset och Kammarrätten i Stockholm har påpekat att en asylansökan i första hand ska prövas mot flyktingkriterierna. Den föreslagna bestämmelsen om att en utlänning som uppfyller förutsättningarna för att vara flykting ska förklaras vara flykting innebär ett förtydligande av vad som redan gäller nämligen att frågan om flyktingskap ska prövas före frågan om annat skydd. Enligt regeringen krävs inte något ytterligare förtydligande.

Bestämmelsen om när flyktingstatus kan vägras i artikel 14.5 motsvarar bestämmelsen om undantag från principen om non- refoulement i artikel 33.2 i Genèvekonventionen. Principen om non-

Prop. 2009/10:31

110

refoulement innebär att en fördragsslutande stat inte får avvisa eller Prop. 2009/10:31 utvisa en flykting till gränsen mot ett område där hans eller hennes liv

eller frihet skulle hotas på grund av de skäl som anges i flyktingdefinitionen. I artikel 33.2 i Genèvekonventionen anges i vilka fall undantag får göras, dvs. när en flykting får avvisas eller utvisas. Syftet med artikeln är att skydda den aktuella statens intressen.

Artikel 33 i Genèvekonventionen motsvarar bestämmelsen om verkställighetshinder i 12 kap. 2 § UtlL. Enligt den bestämmelsen får en utlänning inte avvisas eller utvisas till ett land om utlänningen riskerar att utsättas för förföljelse i det landet eller om utlänningen inte är skyddad i det landet mot att sändas vidare till ett land där utlänningen löper risk för förföljelse. Skyddet mot verkställighet gäller enligt andra stycket inte om det inte är möjligt att verkställa avvisningen eller utvisningen till något annat land och utlänningen genom ett synnerligen grovt brott har visat att det skulle vara förenat med allvarlig fara för allmän ordning och säkerhet att låta utlänningen stanna i Sverige. Detta gäller dock inte om den förföljelse som hotar i det andra landet innebär fara för utlänningens liv eller annars är av särskilt svår art. Enligt tredje stycket gäller skyddet mot verkställighet inte heller om utlänningen har bedrivit verksamhet som inneburit fara för rikets säkerhet och det finns anledning att anta att utlänningen skulle fortsätta verksamheten här i landet och det inte är möjligt att sända utlänningen till något annat land.

Enligt nu gällande ordning kan således en utlänning som har begått ett synnerligen grovt brott eller utgör en fara för rikets säkerhet i vissa fall avvisas eller utvisas trots att han eller hon uppfyller förutsättningarna för att anses som flykting. Enligt regeringens mening bör en flykting som ska avvisas eller utvisas på grund av brottslighet eller hot mot rikets säkerhet inte beviljas flyktingstatus. Regeringen anser därför att det i de situationer en flykting kan avvisas eller utvisas också ska vara möjligt att vägra flyktingen flyktingstatusförklaring. Detta överensstämmer med vad som föreskrivs i artikel 14.5 i direktivet. Regeringen föreslår därför att en utlänning som uppfyller kriterierna för att erhålla flyktingstatusförklaring ska kunna vägras en sådan förklaring om han eller hon genom ett synnerligen grovt brott har visat att det skulle vara förenat med allvarlig fara för allmän ordning och säkerhet att låta honom eller henne stanna i Sverige eller om han eller hon har bedrivit verksamhet som inneburit fara för rikets säkerhet och det finns anledning att anta att han eller hon skulle fortsätta verksamheten här.

En utlänning som vägras flyktingstatus i enlighet med artikel 14.5 i direktivet ska enligt artikel 14.6 ha de rättigheter som anges i eller som liknar de som anges i artiklarna 3, 4, 16, 22, 31, 32 och 33 i Genèvekonventionen. Regeringen konstaterar, i likhet med utredningen, att svensk rätt uppfyller kraven i artikel 14.6. Artikeln föranleder därför inte några författningsåtgärder.

111

7.2.4

Upphörande av att vara flykting

Prop. 2009/10:31

Regeringens förslag: Det ska framgå av lagtexten att endast väsentliga och bestående förändringar i utlänningens hemland eller tidigare vistelseland ska kunna medföra att utlänningen upphör att vara flykting.

Utredningens bedömning: Utredningen har bedömt att den svenska ordningen uppfyller direktivets krav och att några författningsändringar inte behövs.

Remissinstanserna: FN:s flyktingkommissariat – UNHCR, Stockholm (UNHCR) anser att det bör framgå av lagtexten att det krävs att förändringarna som föranleder att utlänningen upphör att vara flykting är djupgående och bestående.

Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 11.1 i direktivet ska en tredjelandsmedborgare eller statslös person upphöra att vara flykting om hon eller han

a)av fri vilja på nytt begagnar sig av det lands skydd vari han eller hon är medborgare, eller

b)efter att ha förlorat sitt medborgarskap, av fri vilja förvärvar det på nytt, eller

c)förvärvar medborgarskap, och kommer i åtnjutande av det landets skydd, eller

d)av fri vilja återvänder för att bosätta sig i det land som han eller hon lämnat eller fortsatt att uppehålla sig utanför på grund av fruktan för förföljelse, eller

e)inte längre kan fortsätta att vägra att begagna sig av skyddet i det land där han eller hon är medborgare eftersom de omständigheter som ledde till att han eller hon erkändes som flykting inte längre föreligger, eller

f)utan att äga medborgarskap i något land, kan återvända till det land där han eller hon tidigare hade sin vanliga vistelseort, eftersom de omständigheter som ledde till att han eller hon erkändes som flykting inte längre föreligger.

Artikel 11.1 i direktivet motsvarar artikel 1 C i Genèvekonventionen och 4 kap. 5 § UtlL. Enligt artikel 11.2 i direktivet ska medlemsstaterna vid tillämpningen av punkterna 1 e och f beakta huruvida omständigheterna har ändrats så väsentligt och varaktigt att flyktingens fruktan för förföljelse inte längre kan anses välgrundad. Punkterna 1 e och f motsvaras av 4 kap. 5 § 5 UtlL. Där föreskrivs att flyktingskap ska upphöra om flyktingen inte längre befinner sig i en sådan situation att han eller hon kan anses som flykting och därför inte kan fortsätta att vägra använda sig av det lands skydd där han eller hon är medborgare eller som statslös tidigare hade sin vistelseort. I utlänningslagen finns dock ingen uttrycklig föreskrift om att förändringarna ska vara väsentliga och bestående för att flyktingskap ska anses ha upphört. Direktivet bör därför, i enlighet med vad UNHCR anfört, genomföras på så sätt att 4 kap. 5 § 5 UtlL ändras så att det framgår att det ska vara fråga om

väsentliga och bestående förändringar i utlänningens hemland eller i det

land där utlänningen som statslös tidigare hade sin vistelseort för att han

eller hon inte längre ska anses vara flykting.

112

7.2.5

Återkallelse av flyktingstatus

Prop. 2009/10:31

Regeringens förslag: Det ska vara möjligt att återkalla en flyktingstatusförklaring om utlänningen genom ett synnerligen grovt brott har visat att det skulle vara förenat med allvarlig fara för allmän ordning och säkerhet att låta honom eller henne stanna i Sverige eller om utlänningen har bedrivit verksamhet som inneburit fara för rikets säkerhet och det finns anledning att anta att han eller hon skulle fortsätta verksamheten här i landet.

Utredningens bedömning: Enligt utredningens bedömning bör direktivets fakultativa bestämmelser om återkallelse av flyktingstatus på grund av brott eller verksamhet som innebär fara för rikets säkerhet (artikel 14.4) inte föranleda några författningsändringar.

Remissinstanserna: Hovrätten för Västra Sverige och Länsrätten i Skåne län har vissa språkliga synpunkter på utredningens förslag till lagtext. Hovrätten anser att en hänvisning till bestämmelsen om återkallelse av flyktingförklaring som återfinns i 4 kap. UtlL borde införas i 7 kap. UtlL eftersom utlänningslagens disposition ger intryck av att samtliga bestämmelser om återkallelse finns i 7 kap. UtlL.

Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 14.1 i direktivet ska medlemsstaterna återkalla, upphäva eller vägra att förnya en tredjelandsmedborgares eller statslös persons flyktingstatus om vederbörande inte längre är flykting enligt artikel 11.

Enligt artikel 14.3 ska medlemsstaterna återkalla, upphäva eller vägra att förnya en persons flyktingstatus om det efter beviljandet av flyktingstatus fastställs att vederbörande skulle ha varit eller är utesluten från att vara flykting i enlighet med artikel 12 eller har förvrängt eller utelämnat fakta, inklusive användning av falska handlingar, och detta varit avgörande för beviljandet av flyktingstatusen.

I 4 kap. 3 § andra stycket UtlL regleras återkallelse av flyktingförklaring. Bestämmelsen motsvarar direktivets bestämmelser om återkallelse och upphävande av flyktingsstatus i artiklarna 14.1 och 14.3. En flyktingförklaring ska enligt bestämmelsen återkallas om det framkommer att utlänningen inte längre är att anse som flykting, dvs. inte längre uppfyller rekvisiten i flyktingdefinitionen. Att utlänningen inte längre är att anse som flykting kan bero på att utlänningen lämnade felaktiga uppgifter vid ansökan och förutsättningar för flyktingförklaring således saknades (prop. 1979/80:96 s. 117). Det kan också bero på att flyktingskapet har upphört på grund av senare inträffade omständigheter enligt 4 kap. 5 § UtlL (jfr avsnitt 7.2.4). Återkallelsebestämmelsen i 4 kap. 3 § UtlL är till sin lydelse tvingande. Frågan om återkallelse tas upp när det finns anledning till det, t.ex. i samband med utvisning på grund av brott. Migrationsverket bedriver inte någon efterforskande verksamhet. Direktivets bestämmelser om återkallelse och upphävande kan inte rimligen anses innebära att medlemsstaterna är skyldiga att fortlöpande följa upp och på eget initiativ pröva om förutsättningar för flyktingskap alltjämt föreligger. Utlänningslagens bestämmelser uppfyller direktivets krav avseende återkallelse av flyktingstatus och några författningsändringar är därför inte påkallade.

113

En förklaring om att en utlänning är flykting föreslås inte vara tidsbegränsad och något behov av att införa bestämmelser om förnyelse av flyktingstatus föreligger därför inte.

Enligt den fakultativa bestämmelsen i artikel 14.4 i direktivet får medlemsstaterna återkalla, upphäva eller vägra att förnya en tredjelandsmedborgares eller en statslös persons flyktingstatus om det finns skälig anledning att betrakta vederbörande som en fara för säkerheten i medlemsstaten eller om vederbörande utgör en samhällsfara i medlemsstaten på grund av att han eller hon genom en lagakraftvunnen dom har dömts för ett synnerligen allvarligt brott. I artikel 14.5 anges att medlemsstaterna i dessa situationer även får vägra en tredjelandsmedborgare eller statslös person flyktingstatus. Artikel 14.5 har behandlats i avsnitt 7.2.3. Där föreslås att det ska införas bestämmelser i utlänningslagen som gör det möjligt att vägra en utlänning flyktingstatus om utlänningen genom ett synnerligen grovt brott har visat att det skulle vara förenat med allvarlig fara för allmän ordning och säkerhet att låta honom eller henne stanna i Sverige eller om utlänningen har bedrivit verksamhet som inneburit fara för rikets säkerhet och det finns anledning att anta att han eller hon skulle fortsätta verksamheten i Sverige. Om en utlänning har beviljats flyktingstatus och det kommer fram att han eller hon har gjort sig skyldig till ett sådant brott eller bedrivit sådan verksamhet att han eller hon hade kunnat vägras flyktingstatus bör det enligt regeringens mening vara möjligt att återkalla utlänningens flyktingstatus. Regeringen föreslår därför att det ska vara möjligt att återkalla en utlännings flyktingstatusförklaring under samma förutsättningar som det föreslås vara möjligt att vägra en utlänning en sådan förklaring. Förslaget innebär att det kommer att vara möjligt att återkalla en utlännings flyktingstatusförklaring i samma situationer som det enligt 12 kap. 2 § UtlL är möjligt att avvisa eller utvisa en flykting.

En utlänning vars flyktingstatus återkallas i enlighet med artikel 14.4 i direktivet ska enligt artikel 14.6 ha de rättigheter som anges i eller som liknar de som anges i artiklarna 3, 4, 16, 22, 31, 32 och 33 i Genèvekonventionen. Regeringen konstaterar, i likhet med utredningen, att svensk rätt uppfyller kraven i artikel 14.6. Artikel 14.6 föranleder därför inte några författningsåtgärder.

Att en utlännings flyktingstatusförklaring återkallas innebär inte i sig att hans eller hennes uppehållstillstånd ska återkallas. För att ett uppehållstillstånd ska kunna återkallas måste någon av förutsättningarna för det i 7 kap. vara uppfyllda. Direktivet innebär inte något hinder mot att behålla denna ordning. Hovrätten för Västa Sverige har föreslagit att det ska införas en bestämmelse i 7 kap. UtlL som upplyser om bestämmelserna om återkallelse av flyktingförklaring. I 7 kap. UtlL finns endast bestämmelser om återkallelse av tillstånd. Mot den bakgrunden anser regeringen inte att det finns skäl att där hänvisa till bestämmelser om återkallelse av flyktingstatusförklaring.

Artikel 14.2 i direktivet behandlar bevisbördans placering i förfaranden om återkallelse av flyktingstatus. Medlemsstaterna ska i varje enskilt fall bevisa att tredjelandsmedborgaren inte längre uppfyller eller aldrig har uppfyllt kraven för att betecknas som flykting. I svensk rätt följer det av allmänna rättsprinciper att det är myndigheten som har bevisbördan i ärenden om återkallelse av ett gynnande beslut. En individuell

Prop. 2009/10:31

114

bedömning ska göras och kraven på myndighetens utredning och Prop. 2009/10:31 bevisning är högt ställda. Enligt regeringens bedömning uppfyller svensk

rätt direktivets krav och artikel 14.2 bör inte föranleda några författningsåtgärder.

7.3Andra skyddsbehövande

7.3.1Inledning

Direktivet ger skydd åt två kategorier av skyddsbehövande, flyktingar och alternativt skyddsbehövande. I detta avsnitt behandlas direktivets bestämmelser som rör definitionen av begreppet alternativt skyddsbehövande (artiklarna 2 e, 15 och 17), beviljande av status som alternativt skyddsbehövande (artikel 18), upphörande av skyddsbehov (artikel 16) samt återkallelse av, upphävande av och vägran att förnya status som alternativt skyddsbehövande (artikel 19).

7.3.2Skyddsgrundsdirektivet och utlänningslagens bestämmelser om skyddsbehövande i övrigt

Regeringens förslag: 4 kap. 2 § UtlL om skyddsbehövande i övrigt ska delas upp i två paragrafer. Den ena ska innehålla bestämmelser som motsvarar direktivets bestämmelser om alternativt skyddsbehövande (artiklarna 2 e och 15). Den andra ska innehålla bestämmelser om sådana skyddsbehövande som inte omfattas av direktivet. Direktivets alternativt skyddsbehövande ska i svensk rätt benämnas alternativt skyddsbehövande och övriga skyddsbehövande ska benämnas övriga skyddsbehövande.

En utlänning ska inte anses som alternativt skyddsbehövande eller som övrig skyddsbehövande om det finns synnerlig anledning att anta att han eller hon har gjort sig skyldig till brott mot freden, krigsförbrytelse eller brott mot mänskligheten såsom dessa definieras i de internationella instrument som har upprättats för att beivra sådana brott, om han eller hon har förövat ett grovt brott, om han eller hon har gjort sig skyldig till gärningar som strider mot Förenta nationernas syften och grundsatser enligt inledningen och artiklarna 1 och 2 i Förenta nationernas stadga eller om han eller hon utgör en fara för rikets säkerhet. Detta ska gälla även en utlänning som har anstiftat eller på annat sätt deltagit i förövandet av sådana brott eller gärningar.

Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens. Utredningen har föreslagit att definitionen av skyddsbehövande i övrigt i 4 kap. 2 § UtlL ska kompletteras med en bestämmelse avseende utlänningar som omfattas av artikel 15 c i skyddsgrundsdirektivet, som avser allvarligt och personligt hot mot en civilpersons liv eller lem på grund av urskillningslöst våld i situationer av internationell eller intern väpnad konflikt. Utredningen har vidare föreslagit att bestämmelsen om skydd på grund av en miljökatastrof i 4 kap. 2 § första stycket 3 UtlL ska

flyttas till en egen bestämmelse i 5 kap. UtlL.

115

Remissinstanserna: Utredningens förslag har bemötts positivt av flertalet remissinstanser. Barnombudsmannen (BO) anser att den kompletterande bestämmelsen även bör omfatta personer som inte är civilpersoner när det gäller barn t.ex. barnsoldater. BO anser vidare att barn inte bör omfattas av uteslutandebestämmelserna. Svenska Röda Korset anser att förslaget riskerar att leda till otydlighet och att frågan hur direktivets bestämmelser om alternativt skyddsbehövande ska genomföras i svensk rätt bör analyseras ytterligare. Enligt Röda Korset är ett alternativ att göra rätten till skydd enligt 4 kap. 2 § första stycket 2 UtlL om väpnad konflikt och svåra motsättningar absolut. Svenska Röda Korset anser att samtliga skyddsgrunder bör behållas i 4 kap. UtlL. FN:s flyktingkommissariat – UNHCR, Stockholm (UNHCR) anför att organisationen inte delar utredningens bedömning att den fakultativa bestämmelsen i artikel 17.3 ryms i den föreslagna bestämmelsen och föreslår att det klargörs att så inte är fallet. Hovrätten för Västa Sverige, Länsrätten i Stockholms län, Länsrätten i Göteborg och Länsrätten i Skåne län har språkliga invändningar mot förslaget till författningstext. Svensk flyktinghjälp – SWERA anför att det begrepp utredningen valt när det gäller riskbedömningen medför en oklarhet. Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms universitet anför att det är olyckligt att välja lokutionen anledning anta i riskrekvisitet eftersom denna förekommer som uttryck för ett (mycket) lågt beviskrav i svensk rätt. Enligt fakultetsnämnden bör man i stället använda den ursprungliga översättningen grundad anledning att förmoda. Malmö tingsrätt anför att det inte enligt tingsrättens uppfattning är självkart att uttrycket grundad anledning att förmoda är mer förmånligt för den enskilde vid bedömningen av dennes skyddsbehov än rekvisitet välgrundad fruktan. Kammarrätten i Stockholm och Länsrätten i Stockholms län har anfört att begreppet alternativt skyddsbehövande är språkligt tveksamt.

Skälen för regeringens förslag

Utgångspunkter

Både direktivet och utlänningslagen innehåller bestämmelser om andra skyddsbehövande än flyktingar. I direktivet används begreppet alternativt skyddsbehövande och i utlänningslagen begreppet skyddsbehövande i övrigt. Frågan är hur dessa begrepp förhåller sig till varandra och hur bestämmelserna i utlänningslagen ska vara utformade för att uppfylla direktivets bestämmelser.

Direktivets definition av alternativt skyddsbehövande

Alternativt skyddsbehövande definieras i artikel 2 e i direktivet som en tredjelandsmedborgare eller statslös person som inte uppfyller kraven för att betecknas som flykting, men där det finns grundad anledning att förmoda att den berörda personen, om han eller hon återsänds till sitt ursprungsland, eller, ifråga om en statslös person, till det land där han eller hon tidigare hade sin vanliga vistelseort, skulle utsättas för en verklig risk att lida allvarlig skada enligt artikel 15 och som inte omfattas av artiklarna 17.1 och 17.2 och som inte kan, eller på grund av sådan risk

Prop. 2009/10:31

116

inte vill, begagna sig av det landets skydd. Allvarlig skada definieras i Prop. 2009/10:31 artikel 15 i direktivet som dödsstraff eller avrättning (a), tortyr eller

omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning av en sökande i ursprungslandet (b) eller allvarligt och personligt hot mot en civilpersons liv eller lem på grund av urskillningslöst våld i situationer av internationell eller intern väpnad konflikt (c).

Ledning för vad som avses med civilperson i direktivets mening finns i

skäl 25 i inledningen till direktivet där det anges att kriterierna för att

fastställa om en person är berättigad till skydd som alternativt

skyddsbehövande bland annat ska hämtas från internationella

förpliktelser rörande mänskliga rättigheter.

Enligt artikel 17.1 uppfyller en tredjelandsmedborgare eller en statslös

person inte kraven för att betecknas som alternativt skyddsbehövande om

det finns synnerliga skäl att anse att han eller hon har förövat ett brott

mot freden, krigsförbrytelse eller brott mot mänskligheten, såsom dessa

definieras i de internationella instrument som har upprättats för att beivra

sådana brott (a) eller har förövat ett allvarligt brott (b) eller har gjort sig

skyldig till gärningar som strider mot Förenta nationernas syften och

grundsatser enligt inledningen och artiklarna 1 och 2 i Förenta

nationernas stadga (c) eller utgör en fara för samhället eller säkerheten i

den medlemsstat där han eller hon befinner sig (d). Enligt artikel 17.2

gäller vad som sägs i artikel 17.1 även personer som anstiftar eller på

något annat sätt deltar i förövandet av de brott eller gärningar som nämns

där.

Medlemsstaterna får enligt artikel 17.3 även besluta att en

tredjelandsmedborgare eller en statslös person inte uppfyller kriterierna

för att betecknas som alternativt skyddsbehövande om han eller hon före

inresan i medlemsstaten begått ett eller flera brott som i medlemsstaten

skulle ha gett fängelsestraff och han eller hon lämnade ursprungslandet

endast för att undvika påföljder för dessa brott.

Utlänningslagens definition av skyddsbehövande i övrigt

Skyddsbehövande i övrigt definieras i 4 kap. 2 § UtlL. Där anges att med

skyddsbehövande i övrigt avses en utlänning som i andra fall än som

avses i 1 § (definitionen av flykting) befinner sig utanför det land som

utlänningen är medborgare i därför att han eller hon känner välgrundad

fruktan för att straffas med döden eller att utsättas för kroppsstraff, tortyr

eller annan omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning (1),

behöver skydd på grund av yttre eller inre väpnad konflikt eller på grund

av andra svåra motsättningar i hemlandet känner välgrundad fruktan för

att utsättas för allvarliga övergrepp (2), eller inte kan återvända till sitt

hemland på grund av en miljökatastrof (3). Motsvarande gäller för en

statslös utlänning som befinner sig utanför det land där han eller hon

tidigare haft sin vanliga vistelseort.

Begreppet skyddsbehövande i övrigt

Utredningen har föreslagit att 4 kap. 2 § UtlL ska kompletteras med en

bestämmelse för utlänningar som omfattas av artikel 15 c i direktivet,

117

allvarligt och personligt hot mot en civilpersons liv eller lem på grund av urskillningslöst våld i situationer av internationell eller intern väpnad konflikt och att bestämmelsen om miljökatastrof ska flyttas till en egen paragraf i 5 kap. UtlL. Som framgår av avsnitt 7.1 anser regeringen att kriterierna för vilka som omfattas av begreppen flykting och alternativt skyddsbehövande måste vara desamma i alla medlemsstater. Eftersom utlänningslagens begrepp skyddsbehövande i övrigt är vidare än direktivets begrepp alternativt skyddsbehövande är utredningens förslag enligt regeringens mening inte förenligt med direktivet. Regeringen anser att det i utlänningslagen bör införas en kategori skyddsbehövande som motsvarar direktivets kategori alternativt skyddsbehövande.

Att direktivet är ett minimidirektiv ger utrymme för att i nationell lagstiftning ha bestämmelser som ger rätt till uppehållstillstånd för andra tredjelandsmedborgare än dem som omfattas av direktivet liksom att ha förmånligare villkor gällande innehållet i skyddet, t.ex. beträffande uppehållstillstånd eller tillträde till arbetsmarknaden. Direktivet föranleder därför inte någon inskränkning av vilka som ska kunna erhålla uppehållstillstånd som skyddsbehövande i Sverige. Inte heller finns det någon anledning att av andra skäl föreslå någon sådan inskränkning. Utöver en kategori som motsvarar direktivets alternativt skyddsbehövande bör det därför i utlänningslagen finnas en kategori skyddsbehövande som innefattar resterande del av den nuvarande kategorin skyddsbehövande i övrigt.

Regeringen föreslår mot bakgrund av det ovan anförda att paragrafen om skyddsbehövande i övrigt (4 kap. 2 § UtlL) delas upp i två paragrafer, en som innehåller bestämmelser som motsvarar direktivets bestämmelser om alternativt skyddsbehövande och en som innehåller bestämmelser om de skyddsbehövande i övrigt som inte omfattas av direktivet. Den förstnämnda kategorin, den som motsvarar direktivets alternativt skyddsbehövande, föreslås benämnas alternativt skyddsbehövande och den andra, som således blir en nationell skyddskategori, föreslås benämnas övriga skyddsbehövande.

Både direktivet och utlänningslagen innehåller en bestämmelse om skydd åt dem som riskerar dödsstraff eller att utsättas för tortyr eller omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning (artiklarna 15 a och b i direktivet respektive 4 kap. 2 § första stycket p 1 UtlL). I direktivet nämns förutom dödsstraff avrättning. Avrättning omfattas av utlänningslagens begrepp dödsstraff. Utlänningslagen nämner till skillnad från direktivet kroppsstraff. Enligt FN:s tortyrkonvention kan kroppsstraff vara en form av tortyr. Kroppsstraff som strider mot folkrätten ingår också i begreppet omänsklig och förnedrande behandling. Enligt regeringens bedömning omfattar bestämmelsen om skydd åt dem som riskerar dödsstraff eller att utsättas för tortyr eller omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning i 4 kap. 2 § första stycket 1 UtlL samma förutsättningar som artiklarna 15 a och b i direktivet. Både direktivet och utlänningslagen ger också skydd i situationer av väpnad konflikt (artikel 15 c i direktivet respektive 4 kap. 2 § första stycket 2 UtlL). Bestämmelserna om väpnad konflikt skiljer sig dock åt och det skydd som direktivet ger är snävare än utlänningslagens. Direktivet ger skydd åt en civilperson som skulle utsättas för en verklig risk att drabbas av allvarligt och personligt hot mot liv eller lem på grund

Prop. 2009/10:31

118

av urskillningslöst våld medan utlänningslagen ger skydd åt den som behöver skydd på grund av en väpnad konflikt. Utlänningslagen innehåller slutligen bestämmelser om svåra motsättningar och miljökatastrof. Några motsvarande bestämmelser finns inte i direktivet. Regeringen anser mot den angivna bakgrunden att den föreslagna uppdelningen av den nuvarande paragrafen om skyddsbehövande i övrigt bör göras på så sätt att den ena paragrafen omfattar dem som behöver skydd på grund av tortyr m.m. (nuvarande 1) och dem som behöver skydd på grund av allvarligt och personligt hot mot en civilpersons liv eller lem på grund av urskillningslöst våld i situationer av internationell eller intern väpnad konflikt (delar av nuvarande 2), och den andra paragrafen omfattar övriga situationer av väpnad konflikt (delar av nuvarande 2) samt skydd på grund av svåra motsättningar (delar av nuvarande 2) och miljökatastrof (nuvarande 3).

Bestämmelserna om alternativt skyddsbehövande i direktivet och skyddsbehövande i övrigt i utlänningslagen skiljer sig åt vad avser beviskrav och vilket krav på risk som uppställs. Enligt artikel 2 e i direktivet ska det föreligga grundad anledning att förmoda att tredjelandsmedborgaren vid ett återsändande skulle utsättas för en verklig risk att lida allvarlig skada för att han eller hon ska anses vara alternativt skyddsbehövande. Det krav som ställs för att en utlänning ska vara skyddsbehövande i övrigt enligt utlänningslagen är olika beroende på vilken grund skyddsbehov föreligger. När det gäller risk för dödsstraff, tortyr m.m. (4 kap. 2 § första stycket 1) och risk för allvarliga övergrepp på grund av andra svåra motsättningar (4 kap. 2 § första stycket 2 andra hälften av bestämmelsen) krävs att utlänningen känner välgrundad fruktan för att bli utsatt för det som skyddet avser. När det gäller yttre eller inre väpnad konflikt (4 kap. 2 § första stycket 2 första delen) krävs i stället att utlänningen behöver skydd. När det gäller skydd vid miljökatastrof (4 kap. 2 § första stycket 3) krävs att utlänningen inte kan återvända till sitt hemland.

Utredningen har anfört att direktivets rekvisit grundad anledning att förmoda att utlänningen vid ett återsändande skulle utsättas för en verklig risk att lida allvarlig skada kan uppfattas som mer förmånligt för den enskilde vid bedömningen av dennes skyddsbehov än utlänningslagens rekvisit välgrundad fruktan. Utredningen har därför föreslagit att utlänningslagen ska anpassas till direktivets ordalydelse genom att rekvisitet grundad anledning att anta tas in i lagen. Regeringen delar uppfattningen att utlänningslagen bör anpassas till direktivets riskrekvisit. Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms universitet har anfört att lokutionen anledning anta som bl.a. används i 23 kap. RB ger uttryck för ett (mycket) lågt beviskrav i svensk rätt och föreslagit att direktivets rekvisit grundad anledning att förmoda används i stället. I 23 kap. 1 § RB används visserligen uttryckssättet anledning att anta dock inte grundad anledning att anta. I 12 kap. 1 § UtlL används uttrycket skälig anledning att anta. Med beaktande av att beviskraven för verkställighetshinder bör ligga något lägre än kraven för uppehållstillstånd anser regeringen att utredningens förslag bör följas.

Uppdelningen av 4 kap. 2 § UtlL innebär inte någon förändring av rätten till skydd och alla skyddsbehövande ska ha samma rätt till en fristad i Sverige. Uppdelningen innebär inte heller någon förändring av

Prop. 2009/10:31

119

de rättigheter som tillkommer dem som kommer att betraktas som nationellt skyddsbehövande. Alternativt skyddsbehövande kommer tillsammans med flyktingar att omfattas av direktivets tillämpningsområde, dvs. dessa kommer att vara personer som beviljats internationellt skydd (eng. beneficiaries of international protection).

Undantagsbestämmelserna

Definitionen av alternativt skyddsbehövande i artikel 2 e i direktivet anger som en förutsättning för att en person ska uppfylla kraven för att betecknas som alternativt skyddsbehövande att han eller hon inte omfattas av artiklarna 17.1 eller 17.2. Personer som omfattas av undantagen i artiklarna 17.1 och 17.2 är således uteslutna från att erhålla skydd som alternativt skyddsbehövande.

I utlänningslagen finns det inte några bestämmelser som utesluter någon från skydd på motsvarande sätt. Detta hänger samman med utlänningslagens konstruktion med uppehållstillståndet som det centrala begreppet. Bestämmelser som motsvarar undantagsbestämmelserna i artikel 17.1 finns därför i stället i 5 kap. 1 § UtlL som behandlar rätten till uppehållstillstånd. Enligt 5 kap. 1 § andra stycket 2 UtlL får uppehållstillstånd vägras en skyddsbehövande i övrigt enligt 4 kap. 2 § första stycket 2 och 3 UtlL (den som behöver skydd på grund av väpnad konflikt, andra svåra motsättningar eller en miljökatastrof) om det på grund av hans eller hennes brottslighet finns särskilda skäl att inte bevilja uppehållstillstånd eller om det finns synnerliga skäl att inte bevilja ett sådant tillstånd på grund av vad som är känt om utlänningens tidigare verksamhet eller med hänsyn till rikets säkerhet. Synnerliga skäl att inte bevilja uppehållstillstånd kan vara att det föreligger sådana omständigheter som omfattas av uteslutandebestämmelserna i Genèvekonventionen, t.ex. att sökanden gjort sig skyldig till brott mot freden, krigsförbrytelse eller gjort sig skyldig till gärningar som strider mot Förenta Nationernas syften och grundsatser, dvs. motsvarande de grunder som anges i 17.1 a och 17.1 c i direktivet. Någon bestämmelse om att uppehållstillstånd får vägras den som uppfyller kriterierna i 4 kap. 2 § första stycket 1 UtlL (dödsstraff, tortyr m.m.) finns däremot inte.

Som nämns ovan anser regeringen att det följer av direktivet att kriterierna för vilka som omfattas av begreppen flykting och alternativt skyddsbehövande ska vara desamma i samtliga medlemsstater. För att uppnå full förenlighet med direktivet måste därför bestämmelser om uteslutande införas i utlänningslagen. Detta överensstämmer med vad som föreslås beträffande flyktingar i avsnitt 7.2.2.

Som framgår av avsnitt 7.2.2 bör, som Lagrådet har påpekat, samma uttryckssätt användas för att beteckna brottets allvarlighetsgrad i uteslutandebestämmelserna avseende flyktingar och alternativt skyddsbehövande. Lagrådet har vidare anfört att uttryckssättet utesluten från att anses som skyddsbehövande är främmande för svenskt språkbruk. Som framhållits i avsnitt 7.2.2. har uttryckssättet valts för att det är den gängse flyktingsrättsliga nomenklaturen.

Regeringen anser mot den angivna bakgrunden att undantagsbestämmelserna i artikel 17.1 i svensk rätt kan uttryckas på så

Prop. 2009/10:31

120

sätt att en utlänning ska vara utesluten från att anses som skyddsbehövande om det finns synnerlig anledning att anta att han eller hon har gjort sig skyldig till brott mot freden, krigsförbrytelse eller brott mot mänskligheten såsom dessa definieras i de internationella instrument som har upprättats för att beivra sådana brott (a), har förövat ett grovt brott (b), har gjort sig skyldig till gärningar som strider mot Förenta nationernas syften och grundsatser enligt inledningen och artiklarna 1 och 2 i Förenta nationernas stadga (c) eller utgör en fara för allmän ordning och rikets säkerhet (d). Samma uttryckssätt bör användas även beträffande andra skyddsbehövande än flyktingar.

Enligt artikel 17.2 gäller vad som sägs i artikel 17.1 även personer som anstiftar eller på något annat sätt deltar i förövandet av de brott eller gärningar som nämns där. Detta bör, som Lagrådet har påpekat, komma till uttryck i lagtexten.

Införandet av uteslutandegrunder innebär att utlänningslagens bestämmelser om skyddsbehövande får en ny struktur. Denna struktur bör enligt regeringens mening gälla för alla skyddsbehövande. Regeringen föreslår därför att uteslutandegrunderna ska gälla även för den nationella kategorin övriga skyddsbehövande.

BO har föreslagit att barn inte ska omfattas av uteslutande- bestämmelserna. När det gäller den kategori skyddsbehövande som föreslås motsvara direktivets alternativt skyddsbehövande är det enligt regeringens bedömning inte förenligt med direktivet att införa ett sådant undantag. Eftersom regeringen anser att de båda skyddsbehövandekategorierna ska behandlas på samma sätt anser regeringen inte heller att ett sådant undantag bör göras avseende övriga skyddsbehövande. Regeringen vill här framhålla att det faktum att en utlänning är utesluten från att vara skyddsbehövande enligt dessa bestämmelser inte innebär att han eller hon är utesluten från möjligheten att få uppehållstillstånd i Sverige. Förbudet att verkställa ett beslut om avvisning eller utvisning till ett land där en utlänning löper risk att utsättas för tortyr m.m. är t.ex. absolut (12 kap. 1 § UtlL). I en sådan situation där en utlänning som är utesluten från att vara skyddsbehövande riskerar att utsättas för tortyr vid ett återvändande kan han eller hon beviljas uppehållstillstånd med stöd av 5 kap. 11 § eller 5 kap. 6 § UtlL.

Utöver de obligatoriska undantagsbestämmelserna innehåller direktivet en fakultativ undantagsbestämmelse i artikel 17.3. Den bestämmelsen möjliggör för medlemsstaterna att undanta den som före inresan i medlemsstaten begått brott som i medlemsstaten skulle ha gett fängelsestraff från skydd om han eller hon lämnade ursprungslandet endast för att undvika påföljder för brottet. Utredningen har anfört att den möjlighet som ges medlemsstaterna att på denna grund utesluta någon från att erhålla status som alternativt skyddsbehövande ryms inom den föreslagna bestämmelsen (begått ett allvarligt brott). UNHCR har anfört att organisationen inte delar utredningens bedömning och har föreslagit att det ska klargöras att undantagsbestämmelsen inte omfattar den situation som anges i artikel 17.3. Regeringen anser inte att det bör införas en särskild bestämmelse som reglerar den situation som avses i artikel 17.3. Däremot anser regeringen, i likhet med utredningen, att en person som skulle kunna vara utesluten från att vara alternativt skyddsbehövande enligt artikel 17.3, dvs. en person som har begått brott

Prop. 2009/10:31

121

som i den aktuella medlemsstaten skulle ha gett fängelsestraff och som Prop. 2009/10:31 lämnat ursprungslandet endast för att undvika påföljder för brottet, i vissa

fall även kan vara utesluten enligt artikel 17.1 b, nämligen om han eller hon har begått ett allvarligt brott. Undantagsbestämmelsen om allvarligt brott i artikel 17.1 b är tvingande för medlemsstaterna och något sådant klargörande som UNHCR föreslår bör därför inte göras.

7.3.3Beviljande av skyddsbehövandestatus

Regeringens förslag: En utlänning som uppfyller kriterierna för att vara alternativt skyddsbehövande och som inte är utesluten från att vara sådan skyddsbehövande ska förklaras vara alternativt skyddsbehövande (alternativ skyddsstatusförklaring).

En utlänning som uppfyller kriterierna för att vara övrig skyddsbehövande och som inte är utesluten från att vara sådan skyddsbehövande ska förklaras vara övrig skyddsbehövande (övrig skyddsstatusförklaring).

En utlänning som har beviljats uppehållstillstånd på någon annan grund än att han eller hon är flykting eller annan skyddsbehövande ska kunna ansöka om skyddsstatusförklaring.

Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens.

Enligt utredningens förslag ska det endast finnas en kategori

skyddsbehövande utöver flyktingar. En utlänning som uppfyller

kriterierna för att vara en sådan skyddsbehövande ska enligt utredningens

förslag förklaras som alternativt skyddsbehövande och erhålla en

skyddsstatusförklaring.

Remissinstanserna: Flera remissinstanser, däribland Länsrätten i

Stockholms län, Svenska Röda Korset och Rådgivningsbyrån för

asylsökande och flyktingar, är positiva till att skyddsbehövande i övrigt

beviljas en särskild skyddsstatusförklaring. Länsrätten i Stockholms län

anser att flyktingförklaringen och skyddsstatusförklaringen bör

jämställas. Kammarrätten i Stockholm ifrågasätter behovet av begreppet

skyddsstatusförklaring. Hovrätten för Västra Sverige har redaktionella

invändningar på författningstexten.

Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 18 i direktivet ska

medlemsstaterna bevilja en tredjelandsmedborgare eller en statslös

person status som alternativt skyddsbehövande om han eller hon

uppfyller kraven för att betecknas som alternativt skyddsbehövande.

Direktivets bestämmelse om beviljande av status som alternativt

skyddsbehövande innebär att en utlänning som uppfyller kriterierna för

att betecknas som alternativt skyddsbehövande ska beviljas en särskild

status. Som framgår av avsnitt 7.1 anser regeringen att utlänningslagen

ska anpassas till direktivets statusreglering. En utlänning som uppfyller

kriterierna för att anses som alternativt skyddsbehövande bör därför

erhålla en särskild status. I likhet med vad som gäller t.ex.

uteslutandegrunderna bör alla skyddsbehövande behandlas på samma

sätt. Även sådana skyddsbehövande som inte omfattas av direktivet bör

således erhålla en särskild status. Regeringen föreslår därför att en

utlänning som uppfyller kriterierna för att vara alternativt

122

skyddsbehövande och som inte är utesluten från att vara en sådan Prop. 2009/10:31 skyddsbehövande förklaras vara alternativt skyddsbehövande (alternativ skyddsstatusförklaring) och att en utlänning som uppfyller kriterierna för

att vara övrig skyddsbehövande och som inte är utesluten från att vara en sådan skyddsbehövande förklaras vara skyddsbehövande i övrigt (övrig skyddsstatusförklaring).

En utlänning som har uppehållstillstånd i Sverige på någon annan grund kan, t.ex. på grund av verksamhet sur place, komma att bli skyddsbehövande under vistelsen här. Det måste därför vara möjligt för en utlänning som redan har uppehållstillstånd att ansöka om en skyddsstatusförklaring.

7.3.4Upphörande av att vara skyddsbehövande

Regeringens förslag: En utlänning ska inte anses vara alternativt skyddsbehövande eller övrig skyddsbehövande när de omständigheter som ledde till att han eller hon bedömdes som skyddsbehövande inte längre föreligger eller har ändrats i sådan omfattning att skydd inte längre behövs. Endast väsentliga och bestående förändringar ska beaktas vid bedömningen.

Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens.

Enligt utredningens bedömning kräver direktivet inte att det i lagtexten

anges att endast väsentliga och varaktiga förändringar ska kunna leda till

att en person upphör att vara skyddsbehövande.

Remissinstanserna: Svenska avdelningen av Internationella

Juristkommissionen välkomnar förslaget att i utlänningslagen införa en

reglering om upphörandet av ställning som alternativt skyddsbehövande.

Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 16.1 i direktivet ska en

tredjelandsmedborgare eller en statslös person upphöra att uppfylla

kraven för att betecknas som alternativt skyddsbehövande när de

omständigheter som ledde till att status som alternativt skyddsbehövande

beviljades inte längre föreligger eller när de har ändrats i sådan grad att

skydd inte längre behövs. Av artikel 16.2 följer att det ska vara fråga om

en sådan väsentlig och varaktig förändring att en verklig risk för allvarlig

skada inte längre föreligger för att upphörandebestämmelsen ska vara

tillämplig.

Det finns inte någon bestämmelse som anger när en person upphör att

vara skyddsbehövande i övrigt i svensk rätt. Mot bakgrund av vad som

tidigare anförts om att kriterierna för vilka som omfattas av begreppen

flykting och alternativt skyddsbehövande ska vara desamma i alla

medlemsstater anser regeringen att en bestämmelse om upphörande av

skydd för kategorin alternativt skyddsbehövande måste införas. Övriga

skyddsbehövande bör även i detta sammanhang behandlas på samma sätt

som de skyddsbehövande som omfattas av direktivet. Bestämmelsen om

upphörande av skydd ska därför omfatta både alternativt skydds-

behövande och övriga skyddsbehövande. Enligt utredningens bedömning

är det tillräckligt för direktivets genomförande att i motiven hänvisa till

den praxis som finns beträffande upphörande av flyktingskap, dvs. att det

ska vara fråga om klara, djupgående och bestående förändringar för att

123

en person inte längre ska anses vara flykting. För tydlighets skull anser Prop. 2009/10:31 regeringen dock att det av författningstexten bör framgå att endast

bestående förändringar ska beaktas vid bedömningen av om en utlänning inte längre är att anse som skyddsbehövande. Detta överensstämmer med vad som föreslås avseende upphörande av att vara flykting (avsnitt 7.2.4).

7.3.5Återkallelse av skyddsbehövandestatus

Regeringens förslag: En skyddsstatusförklaring ska återkallas om det kommer fram att utlänningen inte kan anses vara alternativt skyddsbehövande eller övrig skyddsbehövande.

Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens. Enligt utredningens förslag ska det endast finnas en kategori skyddsbehövande utöver flyktingar – alternativt skyddsbehövande.

Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har berört denna

fråga.

Skälen för

regeringens

förslag:

Enligt

artikel

19.1

ska

medlemsstaterna

återkalla,

upphäva

eller

vägra

förnya

en

tredjelandsmedborgares eller en statslös persons status som alternativt

skyddsbehövande om vederbörande inte längre uppfyller kraven för att

betecknas som alternativt skyddsbehövande enligt artikel 16. Detsamma

gäller enligt artikel 19.3 om utlänningen inte borde ha erhållit eller inte

längre uppfyller kraven för att betecknas som alternativt

skyddsbehövande i enlighet med artiklarna 17.1 och 17.2 eller om

utlänningen har förvrängt eller utelämnat fakta, inklusive användning av

falska handlingar, och detta varit avgörande för att bevilja status som

alternativt skyddsbehövande.

I avsnitt 7.3.3 föreslås att en utlänning som uppfyller kriterierna för att

vara alternativt skyddsbehövande ska förklaras vara alternativt

skyddsbehövande och att en utlänning som uppfyller kriterierna för att

anses vara övrig skyddsbehövande ska förklaras vara övrig

skyddsbehövande. För att uppfylla direktivets krav bör även

bestämmelser om återkallelse av status införas i utlänningslagen. På

samma sätt som avseende flyktingar ska frågan om återkallelse tas upp

när det finns anledning till det, t.ex. i samband med utvisning på grund

av brott (se avsnitt 7.2.5). Regeringen anser att bestämmelser om

återkallelse bör vara tillämpliga både på sådana skyddsbehövande som

omfattas av direktivet och på övriga skyddsbehövande. Regeringen

föreslår att bestämmelser om att en utlännings skyddsstatusförklaring ska

återkallas när det framkommer att utlänningen inte längre är alternativt

skyddsbehövande eller övrig skyddsbehövande införs i utlänningslagen.

Sådana generella bestämmelser täcker alla de situationer som direktivet

anger.

Artikel 19.2 innehåller en fakultativ bestämmelse om upphävande av

skyddsstatus som motsvarar undantagsbestämmelsen i artikel 17.3. Enligt

regeringens förslag i avsnitt 7.3.2 bör artikel 17.3 inte föranleda några

författningsändringar. Inte heller artikel 19.2 bör enligt regeringens

bedömning föranleda några sådana ändringar.

124

Att en utlännings skyddsstatusförklaring återkallas innebär inte i sig Prop. 2009/10:31 att hans eller hennes uppehållstillstånd ska återkallas. För att ett

uppehållstillstånd ska kunna återkallas måste någon av förutsättningarna för återkallelse i 7 kap. UtlL vara uppfyllda. Direktivet utgör inte något hinder mot att behålla denna ordning.

Artikel 19.4 i direktivet reglerar bevisbördans placering i förfaranden om återkallelse av status som alternativt skyddsbehövande. Medlemsstaterna ska enligt artikeln i varje enskilt fall bevisa att tredjelandsmedborgaren inte längre uppfyller eller aldrig har uppfyllt kraven för att betecknas som alternativt skyddsbehövande. I svensk rätt följer det av allmänna rättsprinciper att det är myndigheten som har bevisbördan i ärenden om återkallelse av ett gynnande beslut. En individuell bedömning ska göras och kraven på myndighetens utredning och bevisning är högt ställda. Enligt regeringens bedömning uppfyller svensk rätt direktivets krav och artikel 19.4 bör därför inte föranleda några författningsåtgärder.

7.4Bedömningen av ansökningar om internationellt skydd

7.4.1Inledning

I detta avsnitt behandlas Kapitel II i direktivet, Bedömning av ansökningar om internationellt skydd. Bestämmelserna i detta kapitel avser bedömningen av fakta och omständigheter (artikel 4), internationellt skyddsbehov sur place (artikel 5), aktörer som utövar förföljelse eller tillfogar allvarlig skada (artikel 6), aktörer som ger skydd (artikel 7) och internt skydd (artikel 8).

7.4.2Bedömningen av fakta och omständigheter

Regeringens bedömning: Direktivets bestämmelser om bedömningen av ansökningar om internationellt skydd är uppfyllda genom gällande rätt. Några författningsändringar behövs därför inte för att tillgodose direktivets krav.

Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Länsrätten i Stockholms län anför att bestämmelsen i 14 kap. 5 § sekretesslagen (1980:100) (10 kap. 3 § Offentlighets- och sekretesslagen [2009:400, OSL]) medför att det finns situationer då det inte är möjligt för Migrationsverket eller domstol att underrätta part om en uppgift och där parten inte heller på annat sätt kan få veta vad materialet innehåller utan allvarlig skada för det intresse som sekretessen ska skydda. I sådana fall bör det, enligt länsrätten, framgå av förarbeten att kommunikationsskyldigheten i förvaltningslagen och förvaltningsprocesslagen inte kan anses uppfylld om inte verket respektive domstolen underrättat parten om att det finns uppgifter i ärendet som han eller hon inte kan få del av och grunden för att

uppgifterna inte kan delges samt gett parten tillfälle att slutföra sin talan.

125

Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms universitet, Sveriges

Prop. 2009/10:31

advokatsamfund, Svensk flyktinghjälp – SWERA och UNICEF Sverige

anför att det är angeläget att klargöra att principen om partsinsyn och

kommunikation ska tillämpas hos Migrationsverket. UNICEF betonar att

kommunikationsskyldigheten också gäller gentemot barn. Juridiska

fakultetsnämnden,

Sveriges

advokatsamfund

och

FN:s

flyktingkommissariat – UNHCR, Stockholm (UNHCR) anser att den

presumtion avseende tidigare förföljelse som kommer till uttryck i artikel

4.4 i direktivet bör författningsregleras. UNHCR anser vidare att den

omständigheten att en nära anhörig, vänner eller kollegor till sökanden

har utsatts för förföljelse i hemlandet kan vara en indikation och utgöra

en viktig omständighet vid bedömningen av om sökandens fruktan för

förföljelse är välgrundad. Hovrätten för Västra Sverige, Juridiska

fakultetsnämnden och Sveriges advokatsamfund anser att det finns skäl

att överväga en författningsreglering av principen om the benefit of the

doubt. Rädda Barnens Riksförbund, Caritas, Rådgivningsbyrån för

asylsökande och flyktingar och Amnesty International – Svenska

sektionen anser inte att man kan hänvisa till en i svensk rätt väl etablerad

praxis avseende tillämpningen av principen the benefit of the doubt.

Skälen för regeringens bedömning

Direktivets bestämmelser

Artikel 4 i direktivet behandlar bedömningen av fakta och

omständigheter i ett ärende rörande en ansökan om internationellt skydd.

Medlemsstaterna får enligt artikel 4.1 ålägga sökanden en skyldighet att

så snart som möjligt lägga fram alla faktorer som behövs för att styrka

ansökan om internationellt skydd. De faktorer sökanden ska lägga fram

är enligt artikel 4.2 hans eller hennes utsagor och alla handlingar som han

eller hon förfogar över avseende sin ålder, bakgrund, inklusive relevanta

släktingars bakgrund, identitet, nationalitet, tidigare bosättningsland och

ort, tidigare asylansökningar, resväg, identitets- och resehandlingar samt

orsakerna till ansökan om internationellt skydd. Artikel 4.1 andra

meningen anger att det är medlemsstaternas skyldighet att i samarbete

med sökanden bedöma de relevanta faktorerna i ansökan.

Artikel 4.3 i direktivet slår fast att bedömningen av en ansökan om

internationellt skydd ska vara individuell. I samma artikel anges vad som

ska beaktas vid bedömningen av ansökan. Det gäller alla relevanta

uppgifter om ursprungslandet vid den tidpunkt då beslut fattas om

ansökan inbegripet lagar och andra författningar samt på vilket sätt dessa

tillämpas (a), de relevanta utsagor och handlingar som den sökande

lämnat inklusive information om huruvida sökanden har varit eller kan

bli utsatt för förföljelse eller allvarlig skada (b), sökandens personliga

ställning och förhållanden inklusive faktorer som bakgrund, kön och

ålder (c) och om man rimligen kan förvänta sig att den sökande begagnar

sig av skyddet i ett annat land där han eller hon kan hävda sitt

medborgarskap (e). I artikeln anges vidare att om den sökande efter att ha

lämnat ursprungslandet ägnat sig åt en verksamhet vars enda syfte eller

vars huvudsyfte var att skapa de nödvändiga förutsättningarna för att

ansöka om internationellt skydd, ska man bedöma om denna verksamhet

126

kommer att utsätta den sökande för förföljelse eller allvarlig skada om han eller hon återvänder till landet (d).

I artikel 4.4 i direktivet anges att det faktum att den sökande redan har varit utsatt för förföljelse eller annan allvarlig skada eller för direkta hot om sådan skada, är en allvarlig indikation på att den sökandes fruktan för förföljelse är välgrundad eller att det finns en verklig risk för att han eller hon kommer att lida allvarlig skada såvida det inte finns goda skäl till att anta att sådan förföljelse eller allvarlig skada inte kommer att upprepas.

I artikel 4.5 i direktivet finns en bevislättnadsregel för sökanden som utgör en kodifiering av principen om tvivelsmålets fördel, the benefit of the doubt.

Sökandens skyldigheter

Som framgår ovan får medlemsstaterna enligt artikel 4.1 i direktivet ålägga sökanden en skyldighet att så snart som möjligt lägga fram alla faktorer som behövs för att styrka hans eller hennes ansökan om internationellt skydd. I artikeln anges också att medlemsstaterna är skyldiga att bedöma ansökan i samarbete med sökanden. De faktorer som medlemsstaterna får ålägga sökanden att lägga fram räknas upp i artikel 4.2. Bestämmelsen innebär inte att den beslutande myndigheten vid bedömningen av skyddsbehovet enbart ska ta hänsyn till dessa omständigheter. Om sökanden lämnar annan information eller om andra uppgifter kommer fram på annat sätt får denna information också läggas till grund för bedömningen av sökandens skyddsbehov.

Det är en vedertagen princip inom förvaltningsrätten att den som ansöker om en förmån har bevisbördan för att han eller hon uppfyller de krav som uppställs i lagen för att förmånen ska beviljas. Inom asylrätten är det en grundläggande princip att den asylsökande ska göra sitt behov av internationellt skydd sannolikt. Det är således den asylsökande som enligt svensk rätt har bevisbördan, vilket innebär att det är han eller hon som i första hand har att tillhandahålla relevanta uppgifter till ledning för bedömningen av hans eller hennes behov av skydd (se t.ex. MIG 2006:1). Det är emellertid inte enbart den sökande som ansvarar för att ett tillräckligt beslutsunderlag tas fram. Förvaltningsmyndigheter och förvaltningsdomstolar ansvarar enligt officialprincipen för att deras ärenden blir tillräckligt utredda. Det innebär att både Migrationsverket och migrationsdomstolarna ska leda utredningen och se till att nödvändigt material kommer in. För förvaltningsdomstolarnas verksamhet är officialprincipen uttryckligen lagfäst i 8 § FPL. För förvaltningsmyndigheterna finns inte principen lagfäst utan anses bygga på sedvanerättslig grund. Vissa bestämmelser i förvaltningslagen (1986:223, FL) anses också ge uttryck för denna princip, nämligen serviceskyldigheten i 4 § och de allmänna kraven på handläggningen i 7 §. När en myndighet vidtar åtgärder för att tillvarata de allmänna intressen som lagstiftningen är avsedd att skydda respektive främja i ett ärende anses myndigheten också ha huvudansvaret för utredningen. Officialprincipen innebär inte att myndigheten själv måste ombesörja utredningen utan det kan räcka med att myndigheten ger part besked om hur talan ska kompletteras.

Prop. 2009/10:31

127

Enligt 16 § FL har en part rätt att på egen begäran ta del av utredningsmaterial i ett ärende som avser myndighetsutövning mot någon enskild. Enligt 17 § FL får ett ärende som avser myndighetsutövning mot någon enskild inte avgöras utan att den som är sökande, klagande eller annan part har underrättats om en uppgift som har tillförts ärendet genom någon annan än honom själv och fått tillfälle att yttra sig över uppgiften. Undantag från underrättelseskyldigheten gäller bl.a. om avgörandet inte går parten emot, om uppgiften saknar betydelse eller om åtgärden av någon annan anledning är uppenbart obehövlig. Myndigheten bestämmer om underrättelsen ska ske muntligt, genom vanligt brev, genom delgivning eller på något annat sätt. För förvaltningsdomstolarna finns kommunikationsprincipen lagfäst i 10–12 och 18 §§ FPL. Genom bestämmelserna om partsinsyn och kommunikation garanteras den enskilde möjlighet att ta tillvara sina intressen i ärendet. I ärenden om visering, tidsbegränsat uppehållstillstånd, arbetstillstånd och återkallelse av permanent uppehållstillstånd tillämpas 17 § FL endast när utlänningen är bosatt eller annars vistas i Sverige (13 kap. 9 § UtlL). Utgångspunkten i direktivet är att sökanden eller den mot vilken ett beslut om återkallelse riktas befinner sig i medlemsstaten. Undantagen i 13 kap. 9 § UtlL påverkar därmed inte direktivets genomförande. I övrigt har inte några avvikande bestämmelser i detta avseende meddelats i utlänningslagen och förvaltningslagens bestämmelser gäller således för handläggningen av utlänningsärenden och ska tillämpas vid Migrationsverkets handläggning av såväl asylansökningar som ärenden om återkallelse av uppehållstillstånd och flyktingförklaring. En ansökan om uppehållstillstånd som skyddsbehövande i övrigt ska enligt 1 kap. 12 § UtlL handläggas som en ansökan om asyl.

En särskild fråga som Länsrätten i Stockholms län har tagit upp är att kommunikationsskyldigheten i förvaltningslagen, förvaltnings- processlagen och utlänningslagen är underkastade vissa inskränkningar i 10 kap. 3 § OSL. Huvudregeln i 10 kap. 3 § OSL är att sekretess viker för parts rätt att ta del av material i ett mål eller ett ärende. Material får dock inte lämnas ut i den mån det av hänsyn till allmänt eller enskilt intresse är av synnerlig vikt att sekretessbelagd uppgift i materialet inte röjs. I sådant fall är myndigheten eller domstolen skyldig att på annat sätt lämna parten upplysning om vad materialet innehåller i den mån det behövs för att han eller hon ska kunna ta tillvara sin rätt och det kan ske utan allvarlig skada för det intresse som sekretessen ska skydda. Bestämmelsen innebär att Migrationsverket och migrationsdomstolarna i undantagsfall skulle kunna komma att grunda sitt avgörande på en omständighet vilken part inte alls eller inte till fullo fått kännedom om eller fått yttra sig över. I 10 kap. 3 § andra stycket OSL föreskrivs att sekretess aldrig hindrar att part i mål eller ärende tar del av dom eller beslut i målet eller ärendet. Enligt 10 kap. 3 § tredje stycket OSL tillämpas inte första och andra styckena, om avvikande bestämmelser har meddelats i lag. Några avvikande bestämmelser som har relevans för prövningen av en ansökan om eller återkallelse av skydd enligt direktivet finns inte i utlänningslagen.

En grundläggande princip i ett rättssamhälle är att en part i ett mål eller ett ärende hos en förvaltningsmyndighet eller en domstol ska ha full insyn i ärendet och ha beretts möjlighet att bemöta myndighetens eller

Prop. 2009/10:31

128

motpartens uppgifter och påståenden som kan läggas till grund för avgörandet. Direktivet ställer krav på en bedömning i samverkan med sökanden. Om en uppgift som omfattas av sekretess undantagsvis inte kan lämnas ut till part föreligger som nämns ovan en skyldighet för myndigheten att på annat sätt lämna parten upplysning om vad materialet innehåller, i den mån detta behövs för att utlänningen ska kunna tillvarata sin rätt och det kan ske utan allvarlig skada för det intresse som sekretessen avser att skydda. Migrationsverkets beslut överklagas hos migrationsdomstol. Förfarandet i förvaltningsdomstolarna är ett tvåpartsförfarande där det i första hand är parterna som svarar för utredningen. Regeringen anser att kommunikationsskyldigheten i förvaltningslagen och förvaltningsprocesslagen tillsammans med den praxis som utbildats vid tillämpningen av bestämmelsen i 14 kap. 5 § sekretesslagen (1980:100) (10 kap. 3 § OSL) säkerställer en rätts- tillämpning som uppfyller direktivets krav på samarbete med sökanden. UNICEF har betonat att kommunikationsskyldigheten även gäller gentemot barn. Det krävs enligt organisationen riktlinjer för hur kommunikation ska ske med såväl ensamkommande barn som barn i familj. Kommunikationsskyldigheten i förvaltningslagen och för- valtningsprocesslagen gäller naturligtvis också i förhållande till barn som söker skydd i Sverige. Kommuniceringen sker med barnets ställföreträdare. Migrationsverkets handböcker, däribland utlännings- handboken, innehåller praktiska anvisningar om handläggningen av olika ärendetyper, bl.a. hur kommunikation ska ske med såväl vuxna som barn.

Mot den angivna bakgrunden anser regeringen att det inte föreligger något behov av författningsändringar i anledning av artiklarna 4.1 och 4.2 i direktivet.

Individuell bedömning

Bedömningen av en ansökan om internationellt skydd ska enligt artikel 4.3 i direktivet vara individuell. Den individuella prövningen ska enligt samma artikel omfatta all den information som räknas upp i punkterna a till e i artikeln.

Prövningen av en asylansökan i svensk rättstillämpning är individuell. Bedömningen grundar sig på vad som förekommit i ärendet. De uppgifter som har betydelse för prövningen av ett ärende är i regel de som räknas upp i artikel 4.3, dvs. landinformation, sökandens utsagor och handlingar, sökandens personliga ställning och förhållanden, sur-place verksamhet, riskbedömning och möjlighet att få skydd i en annan stat. Uppräkningen i artikel 4.3 är enligt regeringens uppfattning inte uttömmande och det är inte heller lämpligt att författningsreglera vilka faktorer som får vägas in i prövningen av en asylansökan.

Sammantaget bör artikel 4.3 inte föranleda några författningsåtgärder.

Tidigare förföljelse

Artikel 4.4 i direktivet behandlar fall där sökanden tidigare utsatts för förföljelse eller allvarlig skada eller hotats av sådan. Enligt artikeln är tidigare förföljelse eller allvarlig skada eller direkta hot därom en

Prop. 2009/10:31

129

allvarlig indikation på att den sökandes fruktan för förföljelse är välgrundad eller att det finns en verklig risk för att han eller hon kommer att lida allvarlig skada. Detta gäller dock inte om det finns goda skäl att anta att sådan förföljelse eller allvarlig skada inte kommer att upprepas. Non refoulementprincipen i artikel 33 i Genèvekonventionen (artikel 21 i direktivet) medför att prövningen av asylärenden ytterst handlar om att bedöma framtida riskscenarier i landet dit sökanden skulle komma att avvisas eller utvisas (jfr UNHCR:s handbok par. 45). Regeringen föreslår i avsnitt 7.2.2 att det av ordalydelsen i 4 kap. 1 § UtlL ska framgå att den riskbedömning som ska göras vid prövningen av huruvida en utlänning är att anse som flykting är framåtsyftande. När det gäller skyddsbehövande i övrigt framgår redan av nu gällande 4 kap. 2 § UtlL att prövningen är framåtsyftande. I UNHCR:s handbok par. 45 anges att man som regel kan utgå från att en person som redan har förföljts på grund av något av de skäl som anges i Genèvekonventionen hyser en välgrundad fruktan för förföljelse. Av förarbetena till nuvarande flyktingbestämmelse framgår att det faktum att en sökande tidigare har utsatts för förföljelse är en omständighet som talar för att risk för förföljelse alltjämt finns (prop. 2005/06:6 s. 9). Detta framgår även av praxis (MIG 2007:16). Även förföljelse av nära anhörig, vänner eller kollegor till sökanden i hemlandet utgör en omständighet som beaktas vid prövningen av ansökan om skydd (jfr UNHCR:s handbok par. 43). Motsvarande hänsyn tas också vid bedömningen av om någon är skyddsbehövande i övrigt. Enligt regeringens bedömning föranleder artikel 4.4 i direktivet inte några författningsändringar.

Benefit of the doubt

Om medlemsstaterna använder sig av möjligheten att ålägga sökanden en skyldighet att så snart som möjligt lägga fram alla faktorer som behövs för att styrka ansökan om internationellt skydd och om den sökandes uppgifter inte kan styrkas av skriftliga eller andra bevis ska sådana uppgifter enligt bevislättnadsregeln i artikel 4.5 i direktivet inte behöva bekräftas om vissa villkor är uppfyllda. Dessa villkor är:

a att sökanden har gjort en genuin ansträngning för att styrka sin ansökan,

b att alla relevanta faktorer som den sökande förfogar över har lagts fram och en tillfredsställande förklaring har lämnats till varför andra relevanta faktorer saknas,

c att sökandens uppgifter befinns vara sammanhängande och rimliga och inte strider mot tillgänglig specifik och allmän information som rör den sökandes ärende,

d att sökanden har ansökt om internationellt skydd så tidigt som möjligt, såvida inte sökanden kan framföra goda skäl till varför han eller hon inte har gjort det, och

e att sökandes allmänna trovärdighet är fastställd.

Bevislättnadsregeln i artikel 4.5 ger uttryck för principen om tvivelsmålets fördel, the benefit of the doubt, som behandlas i UNHCR:s handbok par. 203 och 204. Med the benefit of the doubt avses att sökandens uppgifter bör läggas till grund för bedömningen när hans eller

Prop. 2009/10:31

130

hennes påståenden om förföljelse framstår som rimliga och de faktiska Prop. 2009/10:31 förhållandena inte kan klarläggas. Principen om the benefit of the doubt

bör endast användas när all tillgänglig bevisning har lagts fram och kontrollerats och när utredaren har övertygat sig om sökandens allmänna trovärdighet. När det gäller påståenden om förföljelse behövs inga ytterligare bevis om sökandens berättelse är sammanhängande och trovärdig. Någon fullständig bevisning som klart styrker att det finns en sådan risk kan sällan läggas fram och sökandens berättelse bör därför godtas om den framstår som trovärdig och sannolik. Även om det saknas uttryckligt författningsstöd för the benefit of the doubt i svensk rätt har det kommit till klart uttryck i förarbetena till 1989 års utlänningslag att denna bevislättnadsregel till den sökandes fördel ska tillämpas vid prövningen av huruvida någon är att anse som flykting enligt 4 kap. 1 § UtlL eller som skyddsbehövande i övrigt enligt 4 kap. 2 § UtlL (prop. 1979/80:96 s. 88, se även prop. 1996/97:25 s. 98 och 294). Att principen ska tillämpas följer också av såväl tidigare praxis från Utlänningsnämnden som praxis från Migrationsöverdomstolen (MIG 2007:12 och 2007:37).

Principen om the benefit of the doubt tillämpas alltså redan i svensk rätt. Flera remissinstanser har anfört att man inte kan hänvisa till en i svensk rätt väl etablerad praxis avseende tillämpningen av the benefit of the doubt. Med hänsyn till de ovan angivna avgörandena från Migrationsöverdomstolen anser regeringen att det nu finns en väletablerad praxis rörande tillämpningen av denna princip och regeringen delar därför utredningens bedömning att några författningsändringar inte behövs för att genomföra direktivets bestämmelse.

7.4.3Internationellt skyddsbehov sur place

Regeringens bedömning: Direktivets bestämmelser om skyddsbehov sur place är uppfyllda genom gällande rätt. Några författningsändringar behövs därför inte för att tillgodose direktivets krav.

Möjligheten att begränsa tillämpningsområdet för skyddsbehov sur place bör inte utnyttjas.

Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Hovrätten för Västra Sverige, Länsrätten i

Stockholms län, Migrationsverket och FN:s flyktingkommissariat –

UNHCR, Stockholm anser att en författningsreglering av sur place-

verksamhet bör övervägas. Kammarrätten i Stockholm anser att

artiklarna 5.1 och 5.2 är obligatoriska och därför ska författningsregleras.

Skälen för regeringens bedömning: Artikel 5 i direktivet innehåller

bestämmelser om skyddsbehov sur place. Enligt artikel 5.1 kan en

välgrundad fruktan för förföljelse eller en verklig risk för att lida allvarlig

skada grunda sig på händelser som har ägt rum efter det att sökanden

lämnade ursprungslandet. Enligt artikel 5.2 kan en välgrundad fruktan för

förföljelse också grunda sig på verksamhet som sökanden ägnat sig åt

sedan han eller hon lämnade ursprungslandet, i synnerhet om det kan

fastställas att den verksamhet som åberopas är ett uttryck för och en

131

fortsättning på åsikter eller en inställning som sökanden hade i Prop. 2009/10:31 ursprungslandet.

Enligt artikel 5.3 får medlemsstaterna utan att det påverkar Genèvekonventionen besluta att en sökande som lämnar in en efterföljande ansökan normalt inte ska beviljas flyktingstatus om risken för förföljelse grundar sig på omständigheter som sökanden genom eget beslut har skapat efter att ha lämnat ursprungslandet.

Att flyktingskap kan grundas på händelser som ägt rum eller handlingar som utlänningen företagit efter det att han eller hon lämnade sitt ursprungsland är en internationellt vedertagen princip, flyktingskap sur place (jfr UNHCR:s handbok par. 94–96). Sur place-principen tillämpas även i svensk rätt, både när det gäller bedömningen av om någon är flykting enligt 4 kap. 1 § UtlL och vid bedömningen av om någon är skyddsbehövande i övrigt enligt 4 kap. 2 § UtlL (MIG 2007:20). Om de händelser som inträffat efter det att utlänningen lämnade ursprungslandet är tillräckliga för att grunda en välgrundad fruktan för förföljelse eller medföra att utlänningen behöver skydd avgörs genom en bedömning av samtliga omständigheter i det enskilda fallet. Detsamma gäller ett eventuellt skyddsbehov på grund av utlänningens eget agerande efter det att han eller hon lämnat ursprungslandet. Bedömningen avser vilken risk utlänningen löper vid ett återvändande till hemlandet. Regeringen gör, i likhet med utredningen och i motsats till vad Kammarrätten i Stockholm anfört, bedömningen att artiklarna 5.1 och 5.2 inte medför krav på författningsreglering. Enligt regeringens mening är artiklarna 5.1 och 5.2 tolkningsanvisningar vid prövningen av om en utlänning är flykting eller alternativt skyddsbehövande. Det saknas anledning att i författningstext uttryckligen ange att principen om skyddsbehov sur place gäller.

Artikel 5.3 är fakultativ. Regeringen anser, i likhet med utredningen, inte att något sådant undantag från principen om skyddsbehov sur place som artikeln medger bör införas i svensk rätt. Artikel 5.3 bör därför inte medföra några författningsändringar.

7.4.4Aktörer som utövar förföljelse eller tillfogar allvarlig skada

Regeringens förslag: Det ska av utlänningslagen framgå att en utlänning kan vara skyddsbehövande oberoende av om det är landets myndigheter som är ansvariga för att utlänningen löper de risker som kan innebära att han eller hon är skyddsbehövande eller om dessa inte kan antas erbjuda trygghet mot att utlänningen utsätts för sådan risk genom handlingar från enskilda.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Svensk flyktinghjälp – SWERA anser att det inte

föreligger behov av att i utlänningslagen uttömmande reglera vem som

utövar förföljelse eller tillfogar allvarlig skada. De aktörer som står för

förföljelse eller tillfogar allvarlig skada bör, enligt SWERA:s

uppfattning, inte begränsas till nackdel för sökanden och därmed riskera

att låsa rättspraxis.

132

Skälen för regeringens förslag: I artikel 6 i direktivet anges vilka som kan vara aktörer som utövar förföljelse eller tillfogar allvarlig skada. Dessa är staten, parter eller organisationer som kontrollerar staten eller en betydande del av statens territorium och grupper som inte företräder staten eller en betydande del av dess territorium, om det kan bevisas att staten eller organisationer som kontrollerar staten, inklusive internationella organisationer, är oförmögna eller ovilliga att tillhandahålla skydd mot förföljelse eller allvarlig skada.

I 4 kap. 1 § andra stycket UtlL anges att flyktingdefinitionen gäller oberoende av om förföljelsen utgår från landets myndigheter eller dessa inte kan antas bereda trygghet mot förföljelse från enskilda. Därigenom har markerats att flyktingskap kan föreligga även när förföljelsen inte utgår från staten. Om förföljelsen utgår från enskilda eller grupper av befolkningen föreligger förföljelse i utlänningslagens mening om statsmakterna understöder åtgärderna eller om statsmakten på grund av bristande vilja eller bristande förmåga inte ingriper och bereder de förföljda skydd. Även det fallet att en fungerande statsmakt saknas inbegrips (prop. 1996/97:25 s. 97 och 289). Det avgörande för om flyktingskäl föreligger är vilken förföljelse sökanden riskerar och inte vem som står för förföljelsen.

Någon motsvarighet till 4 kap. 1 § andra stycket UtlL finns inte i definitionen av skyddsbehövande i övrigt i 4 kap. 2 § UtlL även om det i praxis har saknat betydelse om åtgärderna eller handlingarna vidtas av statsmakten eller dess organ eller om statsmakten annars är direkt eller indirekt ansvarig för åtgärderna eller handlingarna (prop. 2004/05:170 s. 274). Regeringen anser att det av tydlighetsskäl bör framgå direkt av lagtexten att det även beträffande andra skyddsbehövande än flyktingar saknar betydelse om det är landets myndigheter som utsätter utlänningen för sådan risk som anges i paragrafen eller om dessa inte kan antas bereda trygghet mot åtgärder som enskilda vidtar. I avsnitt 7.3.2 föreslås att 4 kap. 2 § UtlL ska delas upp i två paragrafer, en om alternativt skyddsbehövande och en om övriga skyddsbehövande. Det bör av båda paragraferna framgå att det saknar betydelse om det är landets myndigheter som utsätter utlänningen för den aktuella risken eller om dessa inte kan antas erbjuda trygghet mot att utlänningen utsätts för sådan risk genom handlingar från enskilda. Svensk flyktinghjälp - SWERA har anfört att det inte bör införas någon begränsning av vilka som kan vara aktörer som utövar förföljelse eller tillfogar allvarlig skada. Ett sådant förtydligande som regeringen föreslår kan dock inte anses innebära någon sådan begränsning.

7.4.5Aktörer som ger skydd

Regeringens bedömning: Direktivets bestämmelser om aktörer som ger skydd är uppfyllda genom gällande rätt. Några författnings- ändringar behövs därför inte för att tillgodose direktivets krav.

Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Flera remissinstanser, däribland Rädda Barnens

Riksförbund, Rådgivningsbyrån för asylsökande och flyktingar och

Prop. 2009/10:31

133

Amnesty International – Svenska sektionen, anser inte att det går att hänvisa till en i svensk rätt väl etablerad praxis avseende tillämpningen av vilka aktörer som ger skydd och att direktivets uppräkning av aktörer som ger skydd måste ses som uttömmande. Svensk flyktinghjälp – SWERA förespråkar en uttömmande reglering av vilka aktörer som ger skydd. Enligt SWERA bör endast staten, med vilket även avses organ som statsmakten annars är direkt eller indirekt ansvarig för, anses som en aktör som ger skydd. Även Integrationsverket anser att det bör framgå av lagen vilka aktörer som kan ge skydd.

Skälen för regeringens bedömning: I artikel 7 i direktivet anges vilka aktörer som kan ge skydd. Skydd kan enligt artikel 7.1 ges av staten (a) och parter eller organisationer, inklusive internationella organisationer, som kontrollerar staten eller en betydande del av statens territorium (b). I artikel 7.2 anges vilka åtgärder av en aktör som normalt ger skydd. Det gäller rimliga åtgärder för att förhindra att en person förföljs eller lider allvarlig skada, bl.a. genom att ombesörja att det finns ett effektivt rättssystem för avslöjande, åtal och bestraffning av handlingar som innebär förföljelse eller allvarlig skada, och att sökanden har tillgång till detta skydd. I artikel 7.3 anges att medlemsstaterna ska beakta alla riktlinjer som kan finnas i rådets relevanta rättsakter när de bedömer om en internationell organisation kontrollerar en stat eller en betydande del av statens territorium och ger skydd enligt artikeln.

Av utlänningslagens flyktingdefinition följer som nämns ovan att förföljelse kan utgå direkt från statsmakten. Förföljelse kan också utgå från enskilda eller grupper av befolkningen. Då föreligger förföljelse om statsmakten understödjer åtgärderna eller om statsmakten på grund av bristande vilja eller förmåga inte ingriper och bereder de förföljda skydd. Motsvarande gäller för andra skyddsbehövande. Av utlänningslagen följer alltså att det i första hand är statsmakten i utlänningens hemland eller tidigare vistelseland eller dess organ som kan bereda utlänningen skydd. Av direktivet följer att också parter eller organisationer som kontrollerar staten eller en betydande del av statens territorium kan ge skydd. Även vid tillämpning av utlänningslagen kan det förekomma att en utlänning inte anses behöva skydd på grund av att skydd kan ges i hemlandet eller tidigare vistelseland genom något annat organ än staten. En bedömning av vad utlänningen kan riskera om han eller hon sänds tillbaka till sitt hemland eller sitt tidigare vistelseland måste alltid göras i det enskilda fallet.

Flera remissinstanser har anfört att direktivets uppräkning av aktörer som ger skydd är uttömmande. Regeringen delar inte denna uppfattning utan anser att det avgörande för om sökanden är att anse som flykting eller annan skyddsbehövande är om sökanden riskerar förföljelse eller andra åtgärder som kan medföra skyddsbehov. Andra organ än statsmakten har visserligen normalt begränsade möjligheter att bereda sådant skydd som avses i artikel 7.2. Regeringen finner emellertid att det saknas skäl att lagreglera sådana undantagssituationer där ett fullgott skydd kan erbjudas av någon annan aktör. Om en sådan situation skulle uppstå bör sökandens skyddsbehov, som alltid, bedömas utifrån en samlad bedömning av alla omständigheter i det enskilda fallet. Mot den angivna bakgrunden anser regeringen att någon författningsändring inte är påkallad med anledning av artikel 7.

Prop. 2009/10:31

134

7.4.6

Internt skydd

Prop. 2009/10:31

Regeringens bedömning: Direktivets bestämmelser om internt skydd är uppfyllda genom gällande rätt. Några författningsändringar behövs därför inte för att tillgodose direktivets krav.

Möjligheten att tillämpa principen om internt skydd även när tekniska hinder för återsändande föreligger bör inte utnyttjas.

Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Flera remissinstanser, däribland Hovrätten för

Västra Sverige, Kammarrätten i Stockholm, Migrationsverket och Rädda

Barnens Riksförbund anser att det finns skäl att överväga en

författningsreglering av internflyktsalternativet. Svensk flyktinghjälp –

SWERA anför att en konsekvens av att artikel 8.3 inte är aktuell för

tillämpning i Sverige är att man vid tillämpningen av Dublinförordningen

måste anse vissa länder som osäkra. För att undvika brott mot principen

om non-refoulement bör, enligt SWERA, en förteckning över osäkra

länder upprättas och artikel 21 bör komma till direkt uttryck i

utlänningslagen.

Svenska

avdelningen

av

Internationella

Juristkommissionen och FN:s flyktingkommissariat – UNHCR,

Stockholm tillstyrker bedömningen att artikel 8.3 inte ska medföra

författningsåtgärder.

Skälen för regeringens bedömning: Artikel 8 i direktivet reglerar

frågan om s.k. internt skydd. Enligt artikel 8.1 i direktivet får

medlemsstaterna besluta att en sökande inte är i behov av internationellt

skydd om det i en del av ursprungslandet inte finns någon välgrundad

fruktan för förföljelse eller någon verklig risk för att lida allvarlig skada

och sökanden rimligen kan förväntas uppehålla sig i den delen av landet.

Enligt artikel 8.2 ska medlemsstaterna, när de prövar om någon del av

ursprungslandet överensstämmer med artikel 8.1, beakta de allmänna

omständigheter som råder i den delen av landet och sökandens personliga

förhållanden. Enligt artikel 8.3 får bestämmelsen om internt skydd

tillämpas oaktat om tekniska hinder föreligger för återsändande till

ursprungslandet.

Varken Genèvekonventionens eller utlänningslagens flyktingbegrepp

innefattar en utlänning som har möjlighet att begagna sig av skydd i

någon del av hemlandet. Vid bedömningen av om en person är att anse

som flykting görs en bedömning av de risker personen löper vid ett

återsändande till hemlandet. En person anses inte riskera förföljelse och

således inte vara flykting, om han eller hon kan få ett effektivt skydd i

någon del av hemlandet. En förutsättning är dock att det finns en

realistisk möjlighet för personen i fråga att försörja sig och

förutsättningar att leva på ett sätt som inte innebär onödigt lidande eller

umbäranden (prop. 2005/06:6 s. 28). I UNHCR:s handbok par. 91 anges

beträffande internt skydd att en person inte ska uteslutas från möjligheten

att erhålla flyktingskap endast på den grund att han eller hon kunde ha

sökt tillflykt i en annan del av landet, om det under alla rådande

omständigheter inte hade varit rimligt att förvänta sig av honom eller

henne att göra detta. Principen om internt skydd tillämpas i svensk rätt

även vid prövningen av om en utlänning behöver skydd som

skyddsbehövande i övrigt (se t.ex. MIG 2007:9 och prop. 1996/97:25

135

s. 101). Mot bakgrund av det anförda föreslås inte några Prop. 2009/10:31 författningsändringar i anledning av artiklarna 8.1 och 8.2.

Enligt regeringen är det inte rimligt att hänvisa till ett internt flyktalternativ om detta i praktiken inte kan utnyttjas, något som också skulle innebära praktiska problem vid verkställigheten. Någon författningsreglering i anledning av artikel 8.3 i direktivet är således inte aktuell. Svensk flyktinghjälp - SWERA har anfört att en konsekvens av att artikel 8.3 inte tillämpas i Sverige är att man vid tillämpningen av Dublinförordningen måste anse vissa länder som osäkra. Regeringen uppfattar inte undantaget i artikel 8.3 på så sätt att det skulle innebära ett undantag från principen om non-refoulement. Undantaget har i stället betydelse för frågan om rätt till flyktingstatus eller status som alternativt skyddsbehövande.

Mot bakgrund av det anförda föreslås inte några författningsändringar till följd av artikel 8 i direktivet.

7.5Uppehållstillstånd och skydd mot avvisning och utvisning

7.5.1Inledning

Som nämns i avsnitt 7.1 är direktivet och utlänningslagen uppbyggda på olika sätt. Det centrala begreppet i direktivet är statusen. I utlänningslagen är det i stället uppehållstillståndet som är det centrala begreppet. En tredjelandsmedborgare eller en statslös person som uppfyller kriterierna för att vara flykting eller alternativt skyddsbehövande ska enligt direktivet beviljas flyktingstatus respektive status som alternativt skyddsbehövande. En utlänning som har beviljats status som flykting eller alternativt skyddsbehövande har enligt bestämmelserna i kapitel VII i direktivet rätt till uppehållstillstånd. I detta avsnitt behandlas rätten till uppehållstillstånd (artikel 24), sammanhållning av familjer (artikel 23) och skydd mot avvisning (artikel 21). Övriga förmåner behandlas i avsnitt 7.6.

136

7.5.2

Uppehållstillstånd

Prop. 2009/10:31

Regeringens förslag: Flyktingar, alternativt skyddsbehövande och övriga skyddsbehövande som befinner sig i Sverige ska beviljas permanent uppehållstillstånd eller tidsbegränsat uppehållstillstånd som har en giltighetstid på minst tre år om inte tvingande hänsyn till den nationella säkerheten eller den allmänna ordningen kräver en kortare giltighetstid. Uppehållstillståndet får dock aldrig ha en kortare giltighetstid än ett år.

När en utlänning som har beviljats ett tidsbegränsat uppehållstillstånd på någon annan grund än att han eller hon är flykting eller annan skyddsbehövande beviljas en statusförklaring ska giltighetstiden på uppehållstillståndet bestämmas i enlighet med vad som gäller uppehållstillstånd för flyktingar och andra skyddsbehövande.

Uppehållstillstånd får vägras en flykting om han eller hon genom ett synnerligen grovt brott har visat att det skulle vara förenat med allvarlig fara för allmän ordning och säkerhet att låta honom eller henne stanna i Sverige eller om han eller hon har bedrivit verksamhet som inneburit fara för rikets säkerhet och det finns anledning att anta att han eller hon skulle fortsätta verksamheten här.

Möjligheten för regeringen att meddela föreskrifter om att uppehållstillstånd inte får beviljas ska inte gälla beträffande alternativt skyddsbehövande.

Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningens förslag avseende rätten till uppehållstillstånd bygger dock på en annan teknisk lösning. Enligt utredningens förslag ska ett tidsbegränsat uppehållstillstånd för skyddsbehövande i övrigt vara giltigt i minst ett år om inte tvingande hänsyn till den nationella säkerheten eller den allmänna ordningen kräver något annat.

Remissinstanserna: Flera remissinstanser, däribland Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms universitet, Sveriges advokatsamfund, Svenska Röda Korset och FN:s flyktingkommissariat – UNHCR, Stockholm, ifrågasätter om det finns skäl att differentiera giltighetstiden för ett tidsbegränsat uppehållstillstånd för flyktingar och skyddsbehövande i övrigt. Riksdagens ombudsmän (JO) anför att det tydligare bör framgå av lagtexten att möjligheten till undantag av hänsyn till den nationella säkerheten eller den allmänna ordningen gäller både uppehållstillståndets giltighetstid och att det ska vara förnybart. Kammarrätten i Stockholm anför att ett resonemang om när ett tidsbegränsat uppehållstillstånd ska beviljas och om vilka synnerliga skäl som kan medge undantag från bestämmelsen om uppehålls- tillståndstidens längd saknas. Dessutom påpekar kammarrätten att en flykting som erhållit ett tidsbegränsat uppehållstillstånd troligen kommer att vara flykting även när tillståndet löper ut. Länsrätten i Stockholms län anför att i praxis beviljas flyktingar och andra skyddsbehövande i regel permanent uppehållstillstånd och att det kan ifrågasättas om och i så fall var i 5 kap. utlänningslagen dessa bestämmelser bör tas in. Barnombudsmannen (BO) anser att uppehållstillstånd för barn endast i undantagsfall ska vara tidsbegränsade.

137

Skälen för regeringens förslag

Prop. 2009/10:31

Rätten till uppehållstillstånd

Artikel 24 i direktivet reglerar rätten till uppehållstillstånd för personer som beviljats flyktingstatus eller status som alternativt skyddsbehövande. Enligt artikel 24.1 ska medlemsstaterna så snart som möjligt efter det att flyktingstatus har beviljats till de personer som innehar flyktingstatus utfärda ett uppehållstillstånd som ska gälla minst tre år och vara förnybart om inte tvingande hänsyn till den nationella säkerheten eller den allmänna ordningen kräver något annat. Motsvarande gäller enligt artikel 24.2 för personer som har beviljats status som alternativt skyddsbehövande med den skillnaden att uppehållstillståndet ska gälla i minst ett år. Av artikel 21.3 framgår att medlemsstaterna får vägra att bevilja eller förnya ett uppehållstillstånd för en flykting om det finns skälig anledning att anta att han eller hon utgör en fara för säkerheten i den medlemsstat där han eller hon befinner sig eller utgör en samhällsfara i medlemsstaten i fråga med hänsyn till att han eller hon genom en lagakraftvunnen dom har dömts för ett synnerligen allvarligt brott.

Flyktingar och skyddsbehövande i övrigt har enligt 5 kap. 1 § första stycket UtlL rätt till uppehållstillstånd. Rätten till uppehållstillstånd är dock inte utan undantag. Enligt 5 kap. 1 § andra stycket 1 UtlL får uppehållstillstånd vägras en flykting om det finns synnerliga skäl att inte bevilja uppehållstillstånd på grund av vad som är känt om utlänningens tidigare verksamhet eller med hänsyn till rikets säkerhet. Synnerliga skäl att inte bevilja uppehållstillstånd på grund av vad som är känt om utlänningens tidigare verksamhet är enligt förarbetena avsett att omfatta sådana omständigheter som enligt Genèvekonventionen utesluter en flykting från konventionens skydd, t.ex. brott mot freden, krigsförbrytelser och brott mot mänskligheten (prop. 1954:41 s. 77 och prop. 1975/76:18 s. 107). Uppehållstillstånd får, enligt samma stycke 2, vägras en utlänning som är skyddsbehövande i övrigt enligt 4 kap. 2 § första stycket 2 och 3 (väpnad konflikt, andra svåra motsättningar och miljökatastrof) om det på grund av hans eller hennes brottslighet finns särskilda skäl att inte bevilja utlänningen uppehållstillstånd eller om det finns synnerliga skäl att inte bevilja uppehållstillstånd på grund av vad som är känt om utlänningens tidigare verksamhet eller med hänsyn till rikets säkerhet.

Rätten till uppehållstillstånd enligt direktivet gäller endast de utlänningar som har beviljats flyktingstatus eller status som alternativt skyddsbehövande. Utlänningar som är undantagna från att anses som flyktingar eller alternativt skyddsbehövande enligt artikel 12 respektive 17 kan inte beviljas flyktingstatus respektive status som alternativt skyddsbehövande och har därför inte någon rätt till uppehållstillstånd enligt direktivet. Direktivets bestämmelser om undantag från rätten till uppehållstillstånd är därmed delvis annorlunda utformade än utlänningslagens. Artikel 21.3 i direktivet medger dock att medlems- staterna nekar en flykting uppehållstillstånd om det finns skälig anledning att anta att han eller hon utgör en fara för säkerheten i den medlemsstat där han eller hon befinner sig (artikel 21.2 a) eller om det

138

finns skälig anledning att anta att han eller hon utgör en samhällsfara i medlemsstaten i fråga med hänsyn till att han eller hon genom en lagakraftvunnen dom har dömts för ett synnerligen allvarligt brott (artikel 21.2 b). Några motsvarande bestämmelser som ger möjlighet att neka en alternativt skyddsbehövande uppehållstillstånd finns inte i direktivet eftersom undantagsbestämmelserna avseende alternativt skydds- behövande är vidare än undantagsbestämmelserna avseende flyktingar. En utlänning som utgör en samhällsfara (jfr artikel 21.2 a) eller som har förövat ett allvarligt brott (jfr artikel 21.2 b) är utesluten från att vara alternativt skyddsbehövande enligt artikel 17.1 (d respektive b) i direktivet och kan av den anledningen inte ges status som alternativt skyddsbehövande och saknar därmed rätt till uppehållstillstånd enligt direktivet.

I avsnitt 7.2.2 och 7.3.2 föreslås att bestämmelser om uteslutandegrunder som motsvarar undantagsbestämmelserna i artiklarna 12 respektive 17 i direktivet ska införas i utlänningslagen. Detta innebär att en utlänning i vissa angivna situationer kommer att vara utesluten från att anses som flykting eller annan skyddsbehövande. Vissa av bestämmelserna i 5 kap. 1 § andra stycket UtlL om möjlighet att neka uppehållstillstånd kommer därmed att sakna betydelse. En utlänning som har gjort sig skyldig till brott mot freden, krigsförbrytelse, brott mot mänskligheten eller gärningar som strider mot Förenta nationernas syften och grundsatser kommer enligt förslaget vara utesluten från att anses som flykting eller som annan skyddsbehövande. Vidare kommer en utlänning som har gjort sig skyldig till ett grovt icke-politiskt brott utanför Sverige innan han eller hon kom hit enligt förslaget att uteslutas från att anses som flykting. Därigenom förlorar bestämmelserna om att en flykting och en skyddsbehövande i övrigt enligt 4 kap. 2 § första stycket 2 och 3 UtlL kan vägras uppehållstillstånd om det finns synnerliga skäl att inte bevilja uppehållstillstånd på grund av vad som är känt om utlänningens tidigare verksamhet (5 kap. 1 § andra stycket punkten 1 första ledet och punkten 2 andra ledet UtlL) sin betydelse. Dessutom kommer en utlänning som har gjort sig skyldig till ett grovt brott eller som utgör en fara för rikets säkerhet enligt förslaget att uteslutas från att vara annan skyddsbehövande än flykting. Därigenom förlorar bestämmelsen om att en skyddsbehövande i övrigt enligt 4 kap. 2 § första stycket 2 och 3 UtlL kan vägras uppehållstillstånd om det finns särskilda skäl att inte bevilja uppehållstillstånd på grund av hans eller hennes brottslighet (5 kap. 1 § andra stycket punkten 2 första ledet UtlL) och bestämmelsen om att en skyddsbehövande i övrigt enligt 4 kap. 2 § första stycket 2 och 3 UtlL kan vägras uppehållstillstånd med hänsyn till rikets säkerhet (5 kap. 1 § andra stycket punkten 2 sista ledet UtlL) sin betydelse. Dessa bestämmelser bör därför tas bort.

Syftet med direktivets bestämmelser om undantag från rätten till uppehållstillstånd (artiklarna 21.2 och 21.3) är att skydda den medlemsstats intressen i vilken flyktingen vistas. Bestämmelserna motsvarar artikel 33.2 i Genèvekonventionen som möjliggör undantag från principen om non-refoulement. Principen om non-refoulement som finns uttryckt i artikel 33.1 i Genèvekonventionen innebär som nämns ovan att en fördragsslutande stat inte får utvisa eller avvisa en flykting till gränsen mot ett område där hans eller hennes liv eller frihet skulle

Prop. 2009/10:31

139

hotas på grund av ras, religion, nationalitet, tillhörighet till viss samhällsgrupp eller politiska åskådning. Enligt artikel 33.2 i konventionen får undantag från principen om non-refoulement göras om det föreligger skälig anledning att betrakta flyktingen som en fara för det landets säkerhet i vilket han eller hon uppehåller sig eller om flyktingen utgör en samhällsfara därför att han eller hon genom en lagakraftvunnen dom har dömts för synnerligen grovt brott.

I utlänningslagen finns bestämmelser som har sin utgångspunkt i artikel 33 i Genèvekonventionen i 12 kap. 2 § UtlL som reglerar verkställighetshinder. Enligt 12 kap. 2 § första stycket UtlL får ett beslut om avvisning eller utvisning aldrig verkställas till ett land om utlänningen riskerar att utsättas för förföljelse i det landet eller om utlänningen inte är skyddad i det landet mot att sändas vidare till ett land där utlänningen löper risk för förföljelse. Detta förbud mot verkställighet gäller enligt paragrafens andra stycke dock inte om utlänningen genom ett synnerligen grovt brott har visat att det skulle vara förenat med allvarlig fara för allmän ordning och säkerhet att låta honom eller henne stanna i Sverige och det inte är möjligt att verkställa avvisningen eller utvisningen till något annat land. Undantaget gäller inte om den förföljelse som hotar i det andra landet innebär fara för utlänningens liv eller annars är av särskilt svår art. Enligt tredje stycket gäller förbudet mot verkställighet inte heller om utlänningen har bedrivit verksamhet som inneburit fara för rikets säkerhet och det finns anledning att anta att utlänningen skulle fortsätta verksamheten här i landet och det inte är möjligt att sända utlänningen till något annat land.

I avsnitt 7.2.3 föreslås att det ska vara möjligt att neka en utlänning flyktingstatus i de situationer som medger undantag från förbudet mot verkställighet i 12 kap. 2 § UtlL, dvs. om utlänningen genom ett synnerligen grovt brott har visat att det skulle vara förenat med allvarlig fara för allmän ordning och säkerhet att låta honom eller henne stanna i Sverige eller om utlänningen har bedrivit verksamhet som inneburit fara för rikets säkerhet och det finns anledning att anta att utlänningen skulle fortsätta verksamheten här i landet. Författningsändringen har föreslagits dels för att tydliggöra vad som redan gäller dvs. att en utlänning som uppfyller förutsättningarna för att anses som flykting i vissa fall kan avvisas eller utvisas, dels för att ytterligare anpassa utlänningslagen till direktivets (och Genèvekonventionens) ordning. Som redovisas i avsnitt 7.1 anser regeringen att utlänningslagen bör anpassas till direktivets statusreglering genom att förutsättningarna för att bevilja status för flyktingar och andra skyddsbehövande och för att bevilja dessa utlänningar uppehållstillstånd korresponderar med varandra. Regeringen anser därför att det även ska vara möjligt att neka en flykting uppehållstillstånd om flyktingen genom ett synnerligen grovt brott har visat att det skulle vara förenat med allvarlig fara för allmän ordning och säkerhet att låta honom eller henne stanna i Sverige eller om flyktingen har bedrivit verksamhet som inneburit fara för rikets säkerhet och det finns anledning att anta att han eller hon skulle fortsätta verksamheten här i landet. Prövningen av såväl statusfrågan som om uppehållstillstånd ska beviljas bör ske i ett sammanhang. I själva konstruktionen ligger därmed att en flykting som beviljas flyktingstatus regelmässigt också ska beviljas uppehållstillstånd. På samma vis bör en flykting som vägras

Prop. 2009/10:31

140

flyktingstatus inte ges uppehållstillstånd som flykting. Däremot kan uppehållstillstånd beviljas på annan grund.

Giltighetstiden för uppehållstillstånd

Ett uppehållstillstånd för en person som har flyktingstatus ska enligt artikel 24.1 i direktivet gälla i minst tre år och vara förnybart om inte tvingande hänsyn till den nationella säkerheten eller den allmänna ordningen kräver det. Ett uppehållstillstånd för en person som har status som alternativt skyddsbehövande ska enligt artikel 24.2 i direktivet gälla i minst ett år och vara förnybart om inte tvingande hänsyn till den nationella säkerheten eller den allmänna ordningen kräver det.

En utlänning som beviljas uppehållstillstånd på grund av att han eller hon är i behov av skydd anses i regel ha kommit till Sverige i avsikt att bosätta sig här och beviljas därmed permanent uppehållstillstånd (prop. 1983/84:144 s. 86 ff.). Det finns dock inte någon uttrycklig rätt för flyktingar och andra skyddsbehövande att erhålla uppehållstillstånd av en viss längd. För att uppnå full överensstämmelse med direktivet bör därför rätten till uppehållstillstånd av viss varaktighet lagregleras. Enligt regeringens uppfattning ska permanent uppehållstillstånd alltjämt vara huvudregel. Detta förhållande bör uttryckligen framgå av lagtexten. Flyktingar och andra skyddsbehövande behandlas i regel på samma sätt i svensk rätt. Direktivet är ett minimidirektiv och regeringen anser i likhet med remissinstanserna att det saknas skäl att, som utredningen föreslagit, differentiera giltighetstiden för ett tidsbegränsat uppehållstillstånd för flyktingar och andra skyddsbehövande. Ett tidsbegränsat uppehållstillstånd bör därför vara tre år för både flyktingar och andra skyddsbehövande.

Om en flykting har beviljats ett tidsbegränsat uppehållstillstånd kommer, som Kammarrätten i Stockholm har påpekat, troligen personen fortfarande att bedömas vara flykting när uppehållstillståndet löper ut. Enligt vad som föreslås i avsnitt 7.2.3 kommer han eller hon dessutom att ha flyktingstatus. Det torde därför endast i undantagsfall vara aktuellt att neka en flykting en förlängning av uppehållstillståndet. Skyldigheten för medlemsstaterna att utfärda ett uppehållstillstånd som ska gälla viss minsta tid och vara förnybart gäller enligt direktivet inte om tvingande hänsyn till den nationella säkerheten eller den allmänna ordningen kräver det. Det finns således en möjlighet för medlemsstaterna att begränsa giltighetstiden av uppehållstillståndet eller att inte förnya uppehållstillståndet om tvingande hänsyn till den nationella säkerheten eller den allmänna ordningen kräver det. Det kan finnas situationer där det inte är möjligt att neka en utlänning uppehållstillstånd men det av hänsyn till rikets säkerhet är lämpligt att det uppehållstillstånd som meddelas ska vara giltigt kortare tid än tre år. Regeringen föreslår därför att en sådan möjlighet ska införas i utlänningslagen. För att en utlänning ska folkbokföras i Sverige, vilket i de flesta fall är avgörande för vilken social trygghet han eller hon har rätt till, krävs att uppehållstillståndet gäller i minst ett år (se närmare avsnitt 7.6.1). Regeringen föreslår därför att en flykting eller en annan skyddsbehövande alltid ska beviljas uppehållstillstånd i minst ett år.

Prop. 2009/10:31

141

BO anser att uppehållstillstånd för barn endast i undantagsfall ska vara tidsbegränsade. Regeringen delar denna uppfattning. Om ett barns föräldrar beviljas ett tidsbegränsat uppehållstillstånd kan det dock vara lämpligt att även barnet beviljas ett tidsbegränsat tillstånd. Något förslag om att barn endast i undantagsfall ska kunna erhålla tidsbegränsade uppehållstillstånd bör därför inte läggas fram.

I svensk rätt kan ett uppehållstillstånd vars giltighetstid löpt ut alltid förnyas om förutsättningarna för att bevilja uppehållstillståndet fortfarande är uppfyllda. I de undantagsfall där en flykting eller en annan skyddsbehövande beviljas ett tidsbegränsat uppehållstillstånd kan han eller hon således lämna in en ny ansökan om uppehållstillstånd. Någon särskild bestämmelse om att uppehållstillståndet ska vara förnybart behövs därför inte.

En utlänning som har beviljats ett uppehållstillstånd på någon annan grund än att han eller hon är flykting eller annan skyddsbehövande kan enligt vad som föreslås i avsnitt 7.2.3 och 7.3.3 ansöka om statusförklaring. Ett uppehållstillstånd för en person som har flyktingstatus enligt artikel 24.1 i direktivet ska gälla i minst tre år om inte tvingande hänsyn till den nationella säkerheten eller den allmänna ordningen kräver det. Motsvarande giltighetstid för alternativt skyddsbehövande är ett år. Om en utlänning som beviljas en statusförklaring efter ansökan har ett tidsbegränsat uppehållstillstånd med en kort giltighetstid kan det därför krävas att giltighetstiden för tillståndet förlängs för att direktivets krav ska vara uppfyllda. När en utlänning som har ett tidsbegränsat uppehållstillstånd beviljas en statusförklaring bör därför uppehållstillståndet omprövas och giltighetstiden anpassas till det förhållande att utlänningen är flykting eller annan skyddsbehövande. Detta bör tydliggöras genom att en särskild bestämmelse med detta innehåll tas in i utlänningslagen.

Återkallelse av uppehållstillstånd

Av artikel 21.3 i direktivet framgår att medlemsstaterna får återkalla eller upphäva ett uppehållstillstånd för en flykting om det finns skälig anledning att anta att flyktingen utgör en fara för säkerheten i den medlemsstat där han eller hon befinner sig eller utgör en samhällsfara i medlemsstaten i fråga med hänsyn till att han eller hon genom en lagakraftvunnen dom har dömts för ett synnerligen allvarligt brott.

En utlänning som är undantagen från att anses som flykting eller alternativt skyddsbehövande enligt artikel 12 respektive 17 kan, som framgår ovan, inte beviljas flyktingstatus respektive status som alternativt skyddsbehövande och har därför inte någon rätt till uppehållstillstånd enligt direktivet. Eftersom undantagsbestämmelserna avseende alternativt skyddsbehövande är vidare än undantags- bestämmelserna avseende flyktingar och en utlänning som utgör en samhällsfara eller som har förövat ett allvarligt brott är utesluten från att vara alternativt skyddsbehövande enligt artikel 17 i direktivet och av den anledningen inte kan ges status som alternativt skyddsbehövande, innehåller direktivet inte några bestämmelser om återkallelse av uppehållstillstånd för alternativt skyddsbehövande. Direktivet måste dock

Prop. 2009/10:31

142

tolkas på så sätt att det ger möjlighet för medlemsstaterna att återkalla en utlännings uppehållstillstånd om utlänningens flyktingstatus eller status som alternativt skyddsbehövande har återkallats. Återkallelse av flyktingstatus regleras i artikel 14 och återkallelse av status som alternativt skyddsbehövande regleras i artikel 19. I de situationer det är möjligt att återkalla uppehållstillstånd för en flykting enligt artikel 21.3 är det möjligt att återkalla status som alternativt skyddsbehövande enligt artikel 19.3. Bestämmelserna om återkallelse av status som flykting behandlas i avsnitt 7.2.5 och bestämmelserna om återkallelse av status som alternativt skyddsbehövande behandlas i avsnitt 7.3.5.

Återkallelse av uppehållstillstånd regleras i 7 kap. UtlL. Ett uppehållstillstånd får enligt 7 kap. 1 § första stycket UtlL återkallas om utlänningen medvetet lämnat oriktiga uppgifter som varit av betydelse för att få tillståndet eller medvetet förtigit omständigheter av sådan betydelse. Om en utlänning har vistats i Sverige i mer än fyra år med uppehållstillstånd när frågan om återkallelse prövas av den myndighet som först beslutar i saken krävs enligt paragrafens andra stycke att synnerliga skäl föreligger för att återkallelse ska få ske. Denna bestämmelse motsvarar artiklarna 14.3 b och 19.3 b i direktivet enligt vilka medlemsstaterna ska återkalla en tredjelandsmedborgares eller statslös persons flyktingstatus respektive status som alternativt skyddsbehövande om vederbörande har förvrängt eller utelämnat fakta, inklusive användning av falska handlingar, och detta varit avgörande för beviljandet av statusen.

7 kap. UtlL innehåller även några bestämmelser om återkallelse av uppehållstillstånd i situationer som rör rikets säkerhet. Ett uppehållstillstånd får återkallas om det på grund av tidigare verksamhet eller i övrigt kan antas att utlänningen kommer att bedriva sabotage, spioneri eller olovlig underrättelseverksamhet i Sverige eller i något annat nordiskt land (7 kap. 3 § första stycket 3 UtlL), om utlänningen har registrerats på den spärrlista som avses i 3 § 2 lagen (2000:344) om Schengens informationssystem och det finns tillräckliga skäl för en återkallelse (7 kap. 5 § UtlL) och om ett beslut om avvisning eller utvisning har meddelats i en stat tillhörande Europeiska unionen eller i Island, Norge eller Schweiz och beslutet är grundat på att det finns ett allvarligt hot mot den allmänna ordningen eller den inre säkerheten och på att utlänningen i den beslutande staten har dömts för ett brott för vilket det är föreskrivet fängelse i minst ett år eller utlänningen är skäligen misstänkt för att ha begått ett grovt brott eller att det finns starka skäl som tyder på att utlänningen avser att begå ett sådant brott (7 kap. 6 § UtlL). Bestämmelserna om återkallelse av hänsyn till den nationella säkerheten finns i artiklarna 14.4 (återkallelse av flyktingstatus), 19.3 jämförda med 17.1 d (återkallelse av status som alternativt skyddsbehövande) och 21.3 (återkallelse av uppehållstillstånd) i direktivet. Enligt regeringens bedömning är de svenska bestämmelserna förenliga med direktivets.

Ett permanent uppehållstillstånd ska enligt 7 kap. 7 § UtlL återkallas för en utlänning som inte längre är bosatt i Sverige. Enligt andra stycket i samma paragraf får uppehållstillstånd dock återkallas tidigast när två år har förflutit efter det att bosättningen i Sverige upphörde för en utlänning som har vistats här som flykting eller skyddsbehövande i övrigt, om

Prop. 2009/10:31

143

utlänningen har återvänt till ett land där han eller hon tidigare har varit Prop. 2009/10:31 bosatt därför att de politiska förhållandena i landet har ändrats. Denna

bestämmelse är enligt regeringens bedömning förenlig med direktivet. Mot den angivna bakgrunden anser regeringen därmed att

utlänningslagens bestämmelser om återkallelse av uppehållstillstånd är förenliga med direktivet. Några författningsändringar är därför inte påkallade i denna del.

Bemyndiganden i fråga om uppehållstillstånd

I 5 kap. 25 § UtlL har regeringen bemyndigats att meddela föreskrifter om att uppehållstillstånd inte får beviljas för skyddsbehövande i övrigt som behöver skydd på grund av en yttre eller inre väpnad konflikt eller en miljökatastrof eller som på grund av andra svåra motsättningar känner välgrundad fruktan för att utsättas för allvarliga övergrepp. Eftersom direktivet ger personer som faller in under begreppet alternativt skyddsbehövande en rätt till uppehållstillstånd om inte något av undantagen i direktivet är för handen bör bemyndigandet inte omfatta de skyddsbehövande som omfattas av begreppet alternativt skyddsbehövande. Regeringen föreslår därför att bemyndigandet ska ändras på så sätt att det enbart omfattar de utlänningar som med regeringens förslag i avsnitt 7.3.2 kommer att utgöra övriga skyddsbehövande.

7.5.3Uppehållstillstånd för familjemedlemmar

Regeringens bedömning: Direktivets bestämmelser om uppehållstillstånd för familjemedlemmar är uppfyllda genom gällande rätt. Några författningsändringar behövs därför inte för att tillgodose direktivets krav.

Utredningens förslag och bedömning: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningens förslag utgår dock från 1989 års utlänningslag.

Remissinstanserna: Länsrätten i Stockholms län anför att rätten till uppehållstillstånd för make eller sambo och ogifta barn – liksom för flyktingar och andra skyddsbehövande – bör gälla utan hinder av huvudregeln att uppehållstillstånd ska vara ordnat före inresan. Bestämmelsen i 5 kap. 18 § UtlL bör enligt länsrätten kompletteras i detta hänseende. Barnombudsmannen (BO) anser att ett föräldralöst barn eller ett barn vars föräldrar är försvunna ska kunna få uppehållstillstånd på grund av familjeanknytning om barnet har ett syskon som har uppehållstillstånd i Sverige som flykting, skyddsbehövande i övrigt eller på grund av synnerligen ömmande omständigheter. Svenska Röda Korset och UNICEF Sverige anser att bestämmelsen om uppehållstillstånd för make, sambo och barn även bör omfatta föräldrar och syskon till barn som är flyktingar eller alternativt skyddsbehövande. Röda Korset anser dessutom att det av bestämmelsen ska framgå att familjemedlemmarna, i

enlighet med principen om familjens enhet, normalt ska beviljas samma

144

status som den familjemedlem som är flykting eller alternativt

Prop. 2009/10:31

skyddsbehövande.

Skälen för regeringens bedömning

Rätten till uppehållstillstånd

Artikel 23 i direktivet innehåller bestämmelser om sammanhållning av

familjer. Enligt artikel 23.1 ska medlemsstaterna se till att familjen hålls

samlad. Medlemsstaterna ska vidare, enligt artikel 23.2, se till att

familjemedlemmar till den person som innehar flyktingstatus eller status

som alternativt skyddsbehövande, och som för egen del inte uppfyller

kraven för att erhålla sådan status, får ansöka om de förmåner som

regleras i artiklarna 24–34 i den mån detta överensstämmer med

familjemedlemmens personliga rättsliga status. Enligt artikel 23.3 ska

artiklarna 23.1 och 23.2 inte vara tillämpliga om familjemedlemmen

omfattas av undantagen i artiklarna 12 och 17, dvs. om

familjemedlemmen är utesluten från att vara flykting respektive

alternativt skyddsbehövande. För familjemedlemmar till personer som

innehar status som alternativt skyddsbehövande får medlemsstaterna

fastställa tillämpliga villkor för förmånerna. Av artikel 23.4 följer att

uppehållstillstånd får vägras med hänsyn till den nationella säkerheten

eller den allmänna ordningen.

Begreppet familjemedlemmar definieras i artikel 2 h i direktivet. Det är

make till den som innehar flyktingstatus eller status som alternativt

skyddsbehövande eller en ogift partner i en stadigvarande relation till en

sådan utlänning om lagstiftningen eller sedvanerätten i den berörda

medlemsstaten behandlar ogifta par på samma sätt som gifta enligt dess

utlänningslagstiftning. Som familjemedlem räknas också underåriga

ogifta barn till en person som innehar flyktingstatus eller status som

alternativt skyddsbehövande och till hans eller hennes make eller sambo

eller till en person som innehar flyktingstatus eller status som alternativt

skyddsbehövande, under förutsättning att de är beroende av den som

innehar flyktingstatus respektive status som alternativt skyddsbehövande

för sin försörjning. Direktivets bestämmelser om familjesammanhållning

gäller endast om familjemedlemmarna befinner sig i samma medlemsstat

och om familjen existerade redan i ursprungslandet.

En make, registrerad partner, sambo eller ett barn till en flykting får i

regel uppehållstillstånd som flykting i Sverige även om han eller hon inte

själv har sådana skäl i enlighet med principen om familjens enhet. Även

beträffande familjemedlemmar till skyddsbehövande i övrigt strävar man

i möjligaste mån efter att hålla familjen samlad. Röda Korset har anfört

att organisationen anser att det ska framgå att familjemedlemmarna, i

enlighet med principen om familjens enhet, normalt ska beviljas samma

status som den familjemedlem som är flykting eller skyddsbehövande i

övrigt. Någon rätt för en familjemedlem till en flykting eller en annan

skyddsbehövande att beviljas motsvarande status kan dock inte härledas

ur Genèvekonventionen eller direktivet. Regeringen anser att de svenska

bestämmelserna bör överensstämma med konventionen och direktivet

och är därför av uppfattningen att inte någon sådan rätt som Röda Korset

förordar bör införas i utlänningslagen.

145

Bestämmelser om uppehållstillstånd för make, sambo och barn finns i 5 kap. 3 § UtlL. Enligt första stycket 1 har make och sambo till någon som är bosatt eller som har beviljats uppehållstillstånd för bosättning i Sverige rätt till uppehållstillstånd. En sådan rätt tillkommer också, enligt 5 kap. 3 § första stycket 2 UtlL, ogifta barn till någon som är bosatt eller har beviljats uppehållstillstånd för bosättning i Sverige eller till dennes make eller sambo. Med make avses även registrerad partner enligt 3 kap. 1 § andra stycket lagen (1994:1117) om registrerat partnerskap vilken enligt 2 § lagen (2009:260) om upphävande av lagen (1994:1117) om registrerat partnerskap i vissa fall fortfarande tillämpas i fråga om ett enligt den lagen registrerat partnerskap. Enligt 1 kap. 2 § UtlL avses med barn en person som är under 18 år. Adopterade barn likställs med biologiska barn. Även barn som avses bli adopterade har rätt till uppehållstillstånd om adoptionsbeslutet har meddelats eller avses komma att meddelas av svensk domstol och adoptionsbeslutet gäller i Sverige enligt lagen (1971:796) om internationella rättsförhållanden rörande adoption eller enligt lagen (1997:191) med anledning av Sveriges tillträde till Haagkonventionen om skydd av barn och samarbete vid internationella adoptioner (5 kap. 3 § första stycket 3 UtlL).

Röda Korset och UNICEF anser att föräldrar till barn som är flyktingar eller alternativt skyddsbehövande ska ha rätt till uppehållstillstånd. Föräldrar till ensamkommande barn som är flyktingar eller skyddsbehövande i övrigt har enligt nuvarande ordning rätt till uppehållstillstånd enligt 5 kap. 3 § första stycket 4 UtlL. Med ensamkommande barn avses ett barn som vid ankomsten till Sverige var skilt från båda sina föräldrar eller från någon annan vuxen person som får anses ha trätt i föräldrarnas ställe. Regeringen anser att det saknas skäl att därutöver införa någon rätt till uppehållstillstånd för föräldrar.

Bestämmelserna om familjesammanhållning i direktivet är endast tillämpliga på familjemedlemmar som befinner sig i samma medlemsstat som flyktingen eller den alternativt skyddsbehövande. Det innebär att bestämmelserna endast är tillämplig på familjemedlemmar som befinner sig i Sverige. Huvudregeln är som framgår ovan att en make, registrerad partner eller sambo eller ett barn till en person som är flykting eller skyddsbehövande i övrigt också beviljas uppehållstillstånd som flykting respektive skyddsbehövande i övrigt. Att familjemedlemmarna då får beviljas uppehållstillstånd även efter inresan till Sverige framgår av 5 kap. 18 § andra stycket 1 UtlL. I de undantagsfall en familjemedlem inte beviljas uppehållstillstånd som flykting eller annan skydds- behövande kan som framgår ovan uppehållstillstånd beviljas med stöd av anknytningsreglerna. Uppehållstillstånd på grund av anknytning ska som huvudregel sökas före ankomsten till Sverige. En ansökan om uppehållstillstånd som görs efter inresan kan dock beviljas om den sökande har stark anknytning till en person som är bosatt i Sverige och det inte skäligen kan krävas att utlänningen reser till ett annat land för att ge in sin ansökan där (5 kap. 18 § andra stycket femte punkten UtlL). I en sådan situation att en make, registrerad partner eller sambo eller ett barn till en person som är flykting eller annan skyddsbehövande inte själv kan beviljas uppehållstillstånd som flykting eller annan skyddsbehövande torde det inte vara aktuellt att kräva att han eller hon reser till ett annat land för att ansöka om uppehållstillstånd. Enligt artikel

Prop. 2009/10:31

146

23.5 i direktivet får medlemsstaterna besluta att även andra nära släktingar som levde tillsammans som en del av familjen vid tidpunkten för avfärden från ursprungslandet, och som då för sin försörjning var helt eller delvis beroende av den som innehar flyktingstatus eller status som alternativt skyddsbehövande, ska få ansöka om förmåner på samma sätt som övriga familjemedlemmar. En motsvarande bestämmelse finns i 5 kap. 3 a § första stycket 2 UtlL enligt vilken andra nära anhöriga än make, registrerad partner, sambo och barn kan få uppehållstillstånd om de har ingått i samma hushåll som anknytningspersonen och det finns ett särskilt beroendeförhållande mellan släktingarna som fanns redan i hemlandet. En annan anhörig än make, registrerad partner, sambo eller barn till en flykting eller skyddsbehövande i övrigt kan också beviljas uppehållstillstånd enligt 5 kap. 3 a § tredje stycket 2 UtlL. Enligt den bestämmelsen får uppehållstillstånd ges en utlänning som är anhörig till en utlänning som är flykting eller skyddsbehövande i övrigt.

Enligt 5 kap. 17 a § UtlL får uppehållstillstånd vid familjeåterförening vägras om oriktiga uppgifter medvetet lämnats eller omständigheter förtigits som är av betydelse för att få uppehållstillståndet, om det åberopade anknytningsförhållandet är ett skenförhållande eller om utlänningen utgör ett hot mot allmän ordning och säkerhet. När det gäller uppehållstillstånd för make, registrerad partner eller sambo får uppehållstillstånd också vägras om makarna, de registrerade partnerna eller samborna inte lever tillsammans eller inte har sådan avsikt, om anknytningspersonen är gift eller sambo med någon annan eller om någon av makarna eller partnerna är under 18 år. Vid bedömningen av om uppehållstillstånd bör vägras ska hänsyn tas till utlänningens övriga levnadsomständigheter och familjeförhållanden. I 5 kap. 17 b § UtlL anges att uppehållstillstånd ska vägras en sökande för det fall att anknytningspersonen redan är gift med en annan person och sammanbor med den personen i Sverige. Om en make, registrerad partner, sambo eller ett barn till en person som är flykting eller skyddsbehövande i övrigt inte har rätt till uppehållstillstånd enligt svensk rätt är enligt regeringens bedömning inte heller kriterierna för rätt till uppehållstillstånd enligt artikel 23 i direktivet uppfyllda. Bestämmelserna om när uppehållstillstånd kan eller ska vägras i 5 kap. 17 a och b §§ UtlL är således förenliga med direktivet. Om en make, registrerad partner, sambo eller ett barn till en flykting eller en skyddsbehövande i övrigt själv i enlighet med principen om familjens enhet beviljas uppehållstillstånd som flykting respektive skyddsbehövande i övrigt blir inte bestämmelserna om när uppehållstillstånd kan nekas en anhörig tillämpliga.

Mot den angivna bakgrunden saknas det enligt regeringens uppfattning skäl att vidta några författningsändringar i anledning av direktivets bestämmelser om sammanhållning av familjer.

Flera remissinstanser har anfört att även syskon till flyktingar och andra skyddsbehövande bör kunna få uppehållstillstånd. Ett syskon till någon som är bosatt i Sverige eller har beviljats uppehållstillstånd för bosättning här kan beviljas uppehållstillstånd med stöd av bestämmelserna i 5 kap. 3 a § första stycket 2 och 3 a § tredje stycket 2 UtlL. En individuell prövning ska göras i det enskilda fallet och utgångspunkten är att återföreningen ska ske i det land där största delen

Prop. 2009/10:31

147

av familjen lagligen vistas. Prövningen ska dock alltid göras utifrån vad Prop. 2009/10:31 som är bäst för barnet (1 kap. 10 § UtlL). Regeringen finner inte skäl att

därutöver införa en särskild rätt till uppehållstillstånd för syskon.

Giltighetstiden för familjemedlemmars uppehållstillstånd

I artikel 24.1 anges att det uppehållstillstånd som ska utfärdas till

familjemedlemmar till den som har flyktingstatus kan ha en giltighetstid

på mindre än tre år. Någon motsvarande bestämmelse beträffande

personer som har status som alternativt skyddsbehövande finns inte.

Däremot anges i artikel 23.2 att medlemsstaterna får fastställa tillämpliga

villkor för förmånerna för familjemedlemmar till personer som innehar

status som alternativt skyddsbehövande. Det står

således

medlemsstaterna fritt att bestämma giltighetstid för uppehållstillstånd för

familjemedlemmar till sådana personer.

En make, registrerad partner, sambo eller ett barn till en flykting får,

som framgår ovan, i regel själv uppehållstillstånd som flykting i enlighet

med principen om familjens enhet. I så fall gäller den i avsnitt 7.5.2

föreslagna bestämmelsen om giltighetstid för uppehållstillstånd även för

dem.

Detsamma

gäller

för

familjemedlemmar

till

andra

skyddsbehövande. Om uppehållstillstånd i stället ges med stöd av anknytningsreglerna anges i 5 kap. 3 § tredje stycket UtlL att ett tidsbegränsat uppehållstillstånd för make (varmed jämställs registrerad partner), sambo och barn ska gälla minst ett år. Ett uppehållstillstånd som beviljas för barn till en make, registrerad partner eller sambo till en utlänning som är bosatt eller som har beviljats uppehållstillstånd för bosättning i Sverige, ska ha samma giltighetstid som förälderns uppehållstillstånd (5 kap. 3 § tredje stycket UtlL). Ett tidsbegränsat uppehållstillstånd för familjeåterförening kan förnyas (jfr 5 kap. 18 § andra stycket punkterna 3 och 5 UtlL). Regeringen bedömer att utlänningslagens bestämmelser är förenliga med direktivets krav.

Återkallelse av familjemedlemmars uppehållstillstånd

Av artikel 23.4 i direktivet följer att en familjemedlems

uppehållstillstånd får återkallas med hänsyn till den nationella säkerheten

eller den allmänna ordningen.

I utlänningslagen regleras återkallelse av uppehållstillstånd i 7 kap.

Enligt 7 kap. 1 § UtlL får ett uppehållstillstånd återkallas om utlänningen

medvetet lämnat oriktiga uppgifter som varit av betydelse för att få

tillståndet eller medvetet förtigit omständigheter av sådan betydelse. Om

en utlänning har vistats i Sverige i mer än fyra år med uppehållstillstånd

när frågan om återkallelse prövas av den myndighet som först beslutar i

saken krävs enligt paragrafens andra stycke att synnerliga skäl föreligger

för att återkallelse ska få ske. En förutsättning för att en utlänning ska ha

rätt till uppehållstillstånd som familjemedlem enligt direktivet är att han

eller hon omfattas av artikel 2 h eller den vidare definition av begreppet

familjemedlem som tillämpas i medlemsstaten (artikel 23.5).

Förutsättningarna för att en utlännings uppehållstillstånd ska kunna

återkallas enligt 7 kap. 1 § UtlL är att de oriktiga uppgifter han eller hon

148

har lämnat eller de omständigheter som förtigits har varit av betydelse för Prop. 2009/10:31 att få tillståndet. Detta innebär således att uppgifterna eller

omständigheterna antingen är sådana att utlänningen inte har ett sådant släktskap som krävs för det beviljade uppehållstillståndet eller att han eller hon har ljugit om något annat som påverkar rätten till uppehållstillstånd. Bestämmelsen måste anses förenlig med direktivet.

7 kap. UtlL innehåller även några bestämmelser om återkallelse av uppehållstillstånd i situationer som rör rikets säkerhet. Ett uppehållstillstånd får återkallas om det på grund av tidigare verksamhet eller i övrigt kan antas att utlänningen kommer att bedriva sabotage, spioneri eller olovlig underrättelseverksamhet i Sverige eller i något annat nordiskt land (7 kap. 3 § första stycket 3 UtlL), om utlänningen har registrerats på den spärrlista som avses i 3 § 2 lagen (2000:344) om Schengens informationssystem och det finns tillräckliga skäl för en återkallelse (7 kap. 5 § UtlL) och om ett beslut om avvisning eller utvisning har meddelats i en stat tillhörande Europeiska unionen eller i Island, Norge eller Schweiz och beslutet är grundat på att det finns ett allvarligt hot mot den allmänna ordningen eller den inre säkerheten och på att utlänningen i den beslutande staten har dömts för ett brott för vilket det är föreskrivet fängelse i minst ett år eller utlänningen är skäligen misstänkt för att ha begått ett grovt brott eller att det finns starka skäl som tyder på att utlänningen avser att begå ett sådant brott (7 kap. 6 § UtlL). Dessa bestämmelser omfattar sådana omständigheter som enligt regeringens bedömning är att hänföra till den nationella säkerheten och överensstämmer således med vad som gäller återkallelse av uppehållstillstånd enligt artikel 23.4 i direktivet.

Slutligen ska ett permanent uppehållstillstånd återkallas enligt 7 kap. 7 § UtlL för en utlänning som inte längre är bosatt i Sverige. Denna bestämmelse är enligt regeringens bedömning förenlig med direktivet eftersom direktivet endast gäller personer som ansöker om internationellt skydd och 7 kap. 7 § UtlL är tillämplig på utlänningar som frivilligt har flyttat från Sverige.

Mot den angivna bakgrunden bedömer regeringen att utlänningslagens bestämmelser om återkallelse av uppehållstillstånd är förenliga med direktivets bestämmelser om återkallelse av uppehållstillstånd för familjemedlemmar. Några författningsändringar är därför inte påkallade i denna del.

7.5.4Skydd mot avvisning

Regeringens bedömning: Direktivets bestämmelser om skydd mot avvisning är uppfyllda genom gällande rätt. Några författningsändringar behövs därför inte för att tillgodose direktivets krav.

Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna:

Kammarrätten i Stockholm efterlyser ett

förtydligande i lagtexten hur förföljelse i 12 kap. 2 § UtlL ska tolkas.

Migrationsverket anför att frågan om verkställighetshinder enligt 12 kap.

1 § UtlL ofta är aktuell

i ärenden där en tillämpning av uteslutande-

149

grunderna aktualiseras och att det i lagen bör klargöras vilket utrymme som finns för att bevilja uppehållstillstånd i dessa situationer.

Skälen för regeringens bedömning: Bestämmelser om skydd mot avvisning finns i artikel 21 i direktivet. Enligt artikel 21.1 i direktivet ska medlemsstaterna i enlighet med sina internationella förpliktelser respektera principen om non-refoulement. Om det inte är förbjudet enligt dessa förpliktelser får medlemsstaterna enligt artikel 21.2 i direktivet avvisa en flykting, vare sig denne formellt erkänts eller ej, om det finns skälig anledning att anta att vederbörande utgör en fara för säkerheten i den medlemsstat där han eller hon befinner sig eller om vederbörande utgör en samhällsfara i medlemsstaten med hänsyn till att han eller hon genom en lagakraftvunnen dom har dömts för ett synnerligen allvarligt brott. Direktivet innehåller inte några motsvarande bestämmelser avseende alternativt skyddsbehövande eftersom en utlänning som utgör en fara för säkerheten i den medlemsstat där han eller hon befinner sig eller som har förövat ett allvarligt brott är utesluten från att anses som alternativt skyddsbehövande enligt undantagsbestämmelserna i artikel 17.

I direktivet används begreppet skydd mot avvisning. Enligt svenska bestämmelser får ett beslut om avvisning i första instans inte fattas senare än tre månader efter det att den första ansökan om uppehållstillstånd gjorts efter ankomsten till Sverige (8 kap. 5 § UtlL). När den tiden har löpt ut fattas i stället beslut om utvisning. Direktivets avvisning motsvaras således av både avvisning och utvisning i svensk rätt.

Bestämmelserna i artikel 21 i direktivet motsvarar bestämmelserna om non-refoulement i artikel 33 i Genèvekonventionen. Principen om non- refoulement innebär som nämns ovan att en fördragsslutande stat inte får utvisa eller avvisa en flykting till gränsen mot ett område där hans eller hennes liv eller frihet skulle hotas på grund av ras, religion, nationalitet, tillhörighet till viss samhällsgrupp eller politiska åskådning. Enligt artikel 33.2 i Genèvekonventionen får undantag från principen om non- refoulement göras om det föreligger skälig anledning att betrakta flyktingen som en fara för det landets säkerhet i vilket han eller hon uppehåller sig eller om flyktingen utgör en samhällsfara därför att han eller hon genom en lagakraftvunnen dom har dömts för synnerligen grovt brott. Syftet med undantaget i artikel 33.2 i Genèvekonventionen och med artikel 21.2 i direktivet är att skydda den stats intressen i vilken flyktingen befinner sig.

I utlänningslagen finns bestämmelser som har sin utgångspunkt i artikel 33 i Genèvekonventionen i 12 kap. 2 § som reglerar verkställighetshinder. Enligt 12 kap. 2 § UtlL får avvisning eller utvisning aldrig verkställas till ett land om utlänningen riskerar att utsättas för förföljelse i det landet eller om utlänningen inte är skyddad i det landet mot att sändas vidare till ett land där utlänningen löper risk för förföljelse. Detta förbud mot verkställighet gäller dock inte enligt paragrafens andra stycke om utlänningen genom ett synnerligen grovt brott har visat att det skulle vara förenat med allvarlig fara för allmän ordning och säkerhet att låta honom eller henne stanna i Sverige och det inte är möjligt att verkställa avvisningen eller utvisningen till något annat land. Undantaget gäller inte om den förföljelse som hotar i det andra landet innebär fara för utlänningens liv eller annars är av särskilt svår art.

Prop. 2009/10:31

150

Enligt tredje stycket gäller förbudet mot verkställighet inte heller om Prop. 2009/10:31 utlänningen har bedrivit verksamhet som inneburit fara för rikets

säkerhet och det finns anledning att anta att utlänningen skulle fortsätta verksamheten här i landet och det inte är möjligt att sända utlänningen till något annat land. Genom uttrycket synnerligen grovt brott har klargjorts att undantagsbestämmelserna inte ska tillämpas i sådana fall då utlänningen genom mängden av brott kan anses ha gjort sig skyldig till synnerligen grov brottslighet, såvida inte åtminstone något av brotten ensamt kan anses som synnerligen grovt. I praxis har grovt narkotikabrott, grov misshandel och grovt rån ansetts utgöra sådana synnerligen grova brott. Någon definition av vad som ska anses utgöra ett synnerligen allvarligt brott finns inte i direktivet. Regeringen anser dock att uttrycken får anses vara jämförbara. Bestämmelserna i 12 kap. 2 § UtlL får därmed anses stå i överensstämmelse med artikel 21 i direktivet.

Kammarrätten i Stockholm efterlyser ett förtydligande i lagtexten hur förföljelse i 12 kap. 2 § UtlL ska tolkas. Som nämnts ovan bygger bestämmelserna om verkställighetshinder i 12 kap. 2 § UtlL på artikel 33 i Genèvekonventionen som reglerar när det är tillåtet att avvisa eller utvisa en flykting. Begreppet förföljelse i 12 kap. 2 § UtlL ska tolkas på samma sätt som i flyktingdefinitionen i 4 kap. 1 § UtlL. Regeringen anser inte att det finns något behov av ett förtydligande.

Hänvisningen till förbud enligt internationella förpliktelser i artikel 21 i direktivet innebär bl.a. att det är absolut förbjudet att avvisa en utlänning på ett sådant sätt att han eller hon skulle riskera att utsättas för tortyr eftersom detta skulle strida mot artikel 3 i FN:s tortyrkonvention och artikel 3 i Europakonventionen. Enligt 12 kap. 1 § UtlL får avvisning eller utvisning av en utlänning aldrig verkställas till ett land om det finns skälig anledning att tro att utlänningen där skulle vara i fara att straffas med döden eller med kroppsstraff eller att utsättas för tortyr eller annan omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. En avvisning eller utvisning får inte heller verkställas till ett land där utlänningen inte är skyddad mot att sändas vidare till ett land där han eller hon skulle vara i sådan fara.

Bestämmelserna om verkställighetshinder i 12 kap. UtlL och domstolars och andra myndigheters skyldighet enligt 8 kap. 17 § UtlL att redan vid bedömningen av frågan om uppehållstillstånd beakta eventuella verkställighetshinder kan såsom Migrationsverket påpekat medföra att en utlänning som är utesluten från skydd ändå måste tillåtas stanna i Sverige. Denna fråga behandlas i avsnitt 7.2.2.

Sammanfattningsvis gör regeringen den bedömningen att nuvarande reglering uppfyller direktivets krav vad gäller skydd mot avvisning. Någon författningsändring är därför inte påkallad.

7.6Innebörden av internationellt skydd

7.6.1Inledning

Kapitel VII i direktivet, Innebörden av internationellt skydd, reglerar

vilka förmåner personer som innehar flyktingstatus respektive status som

151

alternativt skyddsbehövande ska ha rätt till i medlemsstaterna. I detta avsnitt behandlas de förmåner som gäller i fråga om social trygghet, tillgång till utbildning och arbetsmarknad, m.m. (artiklarna 20, 22 och 25–34). Rätten till uppehållstillstånd (artikel 24), sammanhållning av familjer (artikel 23) och skydd mot avvisning (artikel 21) behandlas i avsnitt 7.5.

Det som i de flesta fall är avgörande för vilken social trygghet en person som befinner sig i Sverige har rätt till, dvs. vilka sociala förmåner han eller hon är berättigad till och vilken hälso- och sjukvård som ska erbjudas honom eller henne, är om personen anses bosatt här. Kriterierna för när en person anses vara bosatt i Sverige varierar mellan olika lagar men ledning för tolkningen av bosättningsbegreppet hämtas i regel från bestämmelserna i folkbokföringslagen (1991:481, FOL). En person som flyttar till Sverige och avser att tillbringa minst ett år här ska enligt huvudregeln i 3 § FOL folkbokföras i Sverige. En utlänning som är skyldig att ha uppehållstillstånd ska dock enligt 4 § första stycket FOL inte folkbokföras om han eller hon saknar ett sådant tillstånd och det inte finns synnerliga skäl för att han eller hon ändå ska folkbokföras. I 4 § andra stycket FOL finns ett generellt undantag från folkbokföring för utlänningar som har beviljats uppehållstillstånd med tillfälligt skydd eller uppehållstillstånd efter tillfälligt skydd enligt 21 kap. UtlL. Barn som föds i Sverige ska folkbokföras här om modern är folkbokförd här eller om fadern är vårdnadshavare och folkbokförd här (2 § FOL). Folkbokföring innebär bl.a. fastställande av en persons bosättning (1 § FOL). Registreringsförfarandet handhas av Skatteverket.

Bestämmelserna i folkbokföringslagen innebär således att en utlänning som flyttar till Sverige och avser att tillbringa minst ett år här ska folkbokföras förutsatt att han eller hon har ett uppehållstillstånd när ett sådant krävs, om inte uppehållstillstånd har beviljats med stöd av 21 kap. UtlL. En utlänning som beviljas ett permanent uppehållstillstånd eller ett tidsbegränsat uppehållstillstånd som gäller i ett år eller mer ska följaktligen folkbokföras. Flyktingar och andra skyddsbehövande beviljas i regel permanent uppehållstillstånd i Sverige. I avsnitt 7.5.2 föreslås att flyktingar och andra skyddsbehövande i de undantagsfall de beviljas ett tidsbegränsat uppehållstillstånd alltid ska beviljas ett uppehållstillstånd om minst ett år. Förslaget innebär att flyktingar och andra skyddsbehövande som beviljas uppehållstillstånd alltid ska folkbokföras.

Prop. 2009/10:31

152

7.6.2

Allmänna bestämmelser

Prop. 2009/10:31

Regeringens bedömning: Direktivets allmänna bestämmelser om innebörden av internationellt skydd är uppfyllda genom gällande rätt. Några författningsändringar behövs därför inte för att tillgodose direktivets krav.

Möjligheten att begränsa förmånerna enligt artiklarna 20.6 och 20.7 bör inte utnyttjas.

Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har yttrat sig särskilt i

denna del.

Skälen för regeringens bedömning: I artikel 20 i direktivet finns

allmänna bestämmelser om innebörden av internationellt skydd.

Vid genomförandet av bestämmelserna i kapitel VII ska

medlemsstaterna enligt artikel 20.3 beakta situationen för utsatta

personer, t.ex. underåriga, underåriga utan medföljande vuxen,

funktionshindrade, äldre, gravida, ensamstående föräldrar med

underåriga barn och personer som utsatts för tortyr, våldtäkt eller andra

allvarliga former av psykiskt, fysiskt eller sexuellt våld. Detta ska dock,

enligt artikel 20.4, endast gälla de personer som man finner har särskilda

behov efter en individuell prövning av deras situation. I artikel 20.5

anges att medlemsstaterna i första hand ska se till barnets bästa vid

genomförandet av de bestämmelser i kapitlet som rör underåriga.

Som framgår av avsnitt 7.6.1 ska flyktingar och andra

skyddsbehövande folkbokföras i Sverige. De har således tillgång till

samma sociala trygghet som andra personer som är bosatta i Sverige.

Svensk rätt innehåller bestämmelser som syftar till att ge extra stöd och

skydd åt personer med särskilda behov i ett flertal författningar, t.ex.

socialtjänstlagen och lagen (1993:387) om stöd och service till vissa

funktionshindrade. Regeringen anser att artiklarna 20.3 och 20.4 om

särskilt utsatta personer är uppfyllda genom dessa bestämmelser.

Bestämmelser om hänsyn till barnets bästa finns också i flera

författningar, t.ex. utlänningslagen och socialtjänstlagen. Artikel 20.5 är

enligt regeringens uppfattning genomförd genom dessa bestämmelser.

Det finns därför ingen anledning att införa några särskilda bestämmelser

om utsatta personer och barns bästa som tar sikte på personer som

omfattas av direktivet.

Enligt artikel 20.6 får medlemsstaterna, inom de gränser som anges i

Genèvekonventionen, inskränka de förmåner som en flykting beviljas

enligt kapitlet om denne har erhållit flyktingstatus på grundval av

verksamhet som bedrivits med enda syfte eller med huvudsyfte att skapa

de nödvändiga förutsättningarna för att bli erkänd som flykting.

Motsvarande gäller enligt artikel 20.7, inom de gränser som följer av

medlemsstaternas internationella förpliktelser, för personer som uppfyller

kraven för att betecknas som alternativt skyddsbehövande. Be-

stämmelserna i artiklarna 20.6 och 20.7 är fakultativa och bör enligt

regeringens mening inte föranleda några författningsändringar.

Mot den angivna bakgrunden gör regeringen bedömningen att det inte

behövs några författningsåtgärder för att genomföra de allmänna

bestämmelserna i artikel 20.

153

7.6.3

Information

Prop. 2009/10:31

Regeringens bedömning: Direktivets bestämmelser om information har delvis genomförts genom en bestämmelse i utlännings- förordningen. Den bestämmelsen bör anpassas till förslagen i avsnitt 7.2.3 och 7.3.3 om statusförklaring. Något behov av lagändring finns inte.

Utredningens bedömning: Enligt utredningens bedömning kan direktivets bestämmelser om information genomföras i förordningsform.

Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har yttrat sig särskilt i denna del.

Skälen för regeringens bedömning: Artikel 22 i direktivet innehåller en tvingande bestämmelse som innebär att den som beviljats status som flykting eller alternativt skyddsbehövande ska ges information om de rättigheter och skyldigheter som är förbundna med respektive status. Informationen ska lämnas på ett språk som utlänningen kan förstå.

Direktivets bestämmelser om information har delvis genomförts genom 8 kap. 10 d § utlänningsförordningen (2006:97, UtlF). Enligt denna paragraf ska Migrationsverket i samband med att en utlänning beviljas uppehållstillstånd enligt 5 kap. 1 § UtlL informera utlänningen om de rättigheter och skyldigheter som följer av att han eller hon bedömts vara flykting eller skyddsbehövande i övrigt. Informationen ska lämnas på ett språk som utlänningen kan förstå. Om en utlänning beviljas flyktingförklaring enligt 4 kap. 3 § UtlL efter det att uppehållstillstånd meddelats ska Migrationsverket ge informationen om en flyktings rättigheter och skyldigheter i samband med att flyktingförklaring beviljas. Bestämmelsen bör anpassas till förslagen i avsnitt 7.2.3 och 7.3.3 om statusförklaring. Något behov av lagändring finns inte.

7.6.4Resedokument

Regeringens bedömning: Främlingspass bör kunna utfärdas för personer som har status som skyddsbehövande och som inte kan få ett nationellt pass om det uppstår allvarliga humanitära skäl som kräver utlänningens närvaro i ett annat land. Bestämmelser om detta kan tas in i utlänningsförordningen.

Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Länsrätten i Skåne län påpekar att ett

främlingspass har ett begränsat värde som resehandling och anser att det

bör övervägas om det i stället borde införas en särskild passhandling för

aktuellt ändamål.

Skälen för regeringens bedömning: Av artikel 25.1 i direktivet

framgår att medlemsstaterna ska utfärda resedokument i den form som

anges i bilagan till Genèvekonventionen till personer som innehar

flyktingstatus om inte tvingande hänsyn till den nationella säkerheten

eller den allmänna ordningen kräver något annat. Enligt artikel 25.2 ska

medlemsstaterna utfärda dokument som gör det möjligt att resa för

personer som innehar status som alternativt skyddsbehövande och inte

154

kan få nationellt pass, åtminstone om det uppstår allvarliga humanitära Prop. 2009/10:31 skäl som kräver deras närvaro i en annan stat, om inte tvingande hänsyn

till den nationella säkerheten eller den allmänna ordningen kräver något annat.

För en flykting eller en statslös person får resedokument för resor utanför Sverige utfärdas enligt bestämmelserna i 4 kap. 4 § UtlL och 2 kap. 7–10 §§ UtlF. Bestämmelserna i den svenska regleringen bygger på Genèvekonventionens bestämmelser om resedokument för flyktingar. Direktivet innebär inte några förpliktelser avseende personer som har flyktingstatus utöver vad som följer av Genèvekonventionen. Artikel 25.1 föranleder därför inga författningsåtgärder.

Personer som har status som alternativt skyddsbehövande och som inte kan få ett nationellt pass ska enligt direktivet i vissa fall också ha rätt till en resehandling. I 2 kap. 2 § UtlL har regeringen bemyndigats att meddela föreskrifter om i vilka fall svenska myndigheter får utfärda pass för utlänningar. Enligt 2 kap. 12 § UtlF får Migrationsverket utfärda främlingspass för en utlänning som inte har någon handling som gäller som pass och saknar möjlighet att skaffa en sådan handling. Verket får utfärda främlingspass även i andra fall, om det finns särskilda skäl. Bestämmelsen ger visserligen Migrationsverket en möjlighet att utfärda främlingspass i de fall som anges i artikel 25.2 i direktivet men det finns inte någon sådan rätt till resehandling som artikeln föreskriver. En bestämmelse om utfärdande av främlingspass om det föreligger allvarliga humanitära skäl bör därför införas i utlänningsförordningen.

7.6.5Tillträde till arbetsmarknaden

Regeringens bedömning: Direktivets bestämmelser om likabehandling i fråga om tillträde till arbetsmarknaden är uppfyllda genom gällande rätt. Några författningsändringar behövs därför inte för att tillgodose direktivets krav.

Möjligheten att begränsa tillträdet till arbetsmarknaden för personer som har status som alternativt skyddsbehövande med hänsyn till situationen på arbetsmarknaden bör inte utnyttjas.

Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna:

Arbetsmarknadsstyrelsen och

Tjänstemännens

Centralorganisation (TCO) instämmer i bedömningen att svensk rätt

uppfyller direktivets krav.

Skälen för regeringens bedömning: Medlemsstaterna ska enligt

direktivets artiklar 26.1 och 26.3, med förbehåll för de bestämmelser som

allmänt tillämpas för yrket och för anställning i offentlig tjänst, ge

personer som innehar flyktingstatus och status som alternativt

skyddsbehövande rätt att vara anställda eller bedriva verksamhet som

egenföretagare. Medlemsstaterna får när det gäller alternativt

skyddsbehövande ta vissa hänsyn till situationen på arbetsmarknaden.

Enligt artikel 26.2 ska personer som innehar flyktingstatus likabehandlas

i fråga om arbetsmarknadsrelaterad utbildning för vuxna, yrkesutbildning

och arbetsplatspraktik. Personer som innehar status som alternativt

skyddsbehövande ska

enligt artikel 26.4 erbjudas

arbetsmarknads-

155

relaterad utbildning för vuxna, yrkesutbildning och arbetsplatspraktik på villkor som medlemsstaterna bestämmer.

I 2 kap. 20 § regeringsformen (RF) föreskrivs att begränsningar i rätten att driva näring eller utöva yrke får införas endast för att skydda angelägna allmänna intressen och aldrig i syfte enbart att ekonomiskt gynna vissa personer eller företag. Enligt 2 kap. 22 § andra stycket RF är utlänning här i riket, om inte annat följer av särskilda föreskrifter i lag, likställd med svensk medborgare i fråga om rätt att driva näring eller utöva yrke. Svensk lagstiftning har som utgångspunkt att endast sakliga grunder ska utgöra tillåtna kriterier vid tjänstetillsättning. Vid statlig tjänstetillsättning kommer detta till uttryck i 11 kap. 9 § andra stycket RF. Där stadgas att det vid tillsättning av statlig tjänst endast ska fästas avseende vid sakliga grunder, såsom förtjänst och skicklighet. Det är alltså uteslutet att ta ovidkommande hänsyn som t.ex. etniskt ursprung om det inte finns undantag eller särskilda villkor föreskrivet i lag, t.ex. krav på svenskt medborgarskap. Vidare finns bestämmelser om förbud mot diskriminering i diskrimineringslagen (2008:567).

Som framgår av avsnitt 7.5.2 beviljas flyktingar och andra skyddsbehövande i regel permanent uppehållstillstånd i Sverige. De behöver då inte arbetstillstånd för att arbeta här (2 kap. 8 § UtlL). För utlänningar som får tidsbegränsat uppehållstillstånd gäller enligt 6 kap. 3 § UtlL att arbetstillstånd får ges om inte skäl hänförliga till syftet med tillståndet talar emot det. De exempel på sådana skäl som anges i förarbetena är uppehållstillstånd på grund av sjukdom eller för tillfälligt besök (prop. 2004/05:170 s. 286). Även i de undantagsfall en flykting eller en annan skyddsbehövande ges ett tidsbegränsat uppehållstillstånd kan han eller hon således arbeta i Sverige. Skyldigheten att ha arbetstillstånd omfattar endast arbetstagare. För att bedriva egen näringsverksamhet krävs således inte något arbetstillstånd. Inte heller föreligger några andra hinder för flyktingar och andra skyddsbehövande att bedriva näringsverksamhet i Sverige.

Flyktingar och andra skyddsbehövande kan registrera sig vid en arbetsförmedling omedelbart efter det att de fått ett uppehållstillstånd som kan ligga till grund för folkbokföring och ges därmed tillgång till arbetsmarknadsrelaterade åtgärder på samma villkor som svenska medborgare.

Mot den angivna bakgrunden gör regeringen bedömningen att gällande bestämmelser uppfyller direktivets krav och att några författnings- åtgärder därför inte behövs. Den fakultativa bestämmelsen i artikel 26.3 om möjligheten att ta hänsyn till arbetsmarknaden när det gäller personer med status som alternativt skyddsbehövande bör inte föranleda några författningsåtgärder.

Prop. 2009/10:31

156

7.6.6

Tillträde till utbildning

Prop. 2009/10:31

Regeringens bedömning: Direktivets bestämmelser om likabehandling i fråga om tillträde till utbildning är uppfyllda genom gällande rätt. Några författningsändringar behövs därför inte för att tillgodose direktivets krav.

Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Barnombudsmannen, Statens skolverk och

Högskoleverket instämmer i bedömningen att svensk rätt uppfyller direktivets krav.

Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 27.1 i direktivet ska alla underåriga som har beviljats flyktingstatus eller status som alternativt skyddsbehövande ges tillträde till utbildningssystemet på samma villkor som medlemsstatens egna medborgare. Enligt artikel 27.2 ska vuxna som har beviljats flyktingstatus eller status som alternativt skyddsbehövande ges tillträde till utbildningssystemet, fortbildning och omskolning på samma villkor som tredjelandsmedborgare som är lagligen bosatta i medlemsstaten.

Enligt artikel 27.3 i direktivet ska personer som innehar flyktingstatus eller status som alternativt skyddsbehövande behandlas på samma sätt som medlemsstaternas egna medborgare när det gäller erkännande av utländska akademiska eller yrkesmässiga examens-, utbildnings- och andra behörighetsbevis.

Det finns inga särskilda bestämmelser i skollagstiftningen för barn som är flyktingar eller andra skyddsbehövande. Rätten och möjligheten till förskoleverksamhet, förskoleklass, skolbarnomsorg och utbildning hänförs inte till medborgarskap utan till bosättning i landet. Som framgår av avsnitt 7.6.1 innebär förslaget i avsnitt 7.5.2 att flyktingar och andra skyddsbehövande alltid ska beviljas ett uppehållstillstånd med en giltighetstid om minst ett år att flyktingar och andra skyddsbehövande alltid ska folkbokföras i Sverige när de har beviljats uppehållstillstånd. Barn som är flyktingar eller annan skyddsbehövande kommer därmed ha rätt till skolgång inom det offentliga skolväsendet på samma villkor som andra barn och ungdomar som är bosatta i Sverige. Vuxna flyktingar och andra skyddsbehövande kommer kunna delta i den kommunala vuxenutbildningen på samma villkor som andra personer som är bosatta i Sverige.

Svenska och utländska medborgare som uppfyller fastställda behörighetsvillkor konkurrerar på lika villkor till utbildningsplatserna inom högskolan. Svenskt medborgarskap eller bosättning är således inte ett villkor för tillträde till högre utbildning. Inte heller i högskoleförordningens (1993:100) bestämmelser om tillgodoräknande av utländsk utbildning görs skillnad mellan svenska och utländska medborgare när det gäller möjligheten att tillgodoräkna sig utländsk utbildning.

Mot den angivna bakgrunden bedömer regeringen att nuvarande reglering uppfyller direktivets krav vad gäller tillträde till utbildning. Några författningsändringar behövs därför inte.

157

7.6.7

Tillgång till sociala trygghetssystem och sociala förmåner Prop. 2009/10:31

Regeringens förslag: En utlänning som har beviljats uppehållstillstånd av andra skäl än skyddsskäl och därefter beviljas statusförklaring, ska vid beräkningen av försäkringstid enligt lagen (1961:381) om allmän försäkring och lagen (1998:702) om garantipension jämställas med sådana utlänningar som beviljats uppehållstillstånd som flykting enligt 4 kap. 1 § eller annan skyddsbehövande enligt 4 kap. 2 eller 2 a § UtlL eller motsvarande äldre bestämmelser.

Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Migrationsverket anser att Sverige inte uppfyller

direktivets krav på tillgång till sociala förmåner i de undantagsfall en

flykting eller en skyddsbehövande i övrigt beviljas ett tidsbegränsat

uppehållstillstånd eftersom dessa utlänningar betraktas som asylsökande

när de ansöker om förlängt uppehållstillstånd. Försäkringskassan anför

att en utlänning som beviljas ett uppehållstillstånd som är giltigt i endast

12 månader inte omfattas av de bosättningsbaserade socialförsäkrings-

förmånerna eftersom det krävs att en person ska antas vara bosatt i

Sverige längre tid än ett år för att han eller hon ska anses vara bosatt här

enligt socialförsäkringslagen (1999:799, SofL). Socialstyrelsen in-

stämmer i utredningens bedömning att regleringen på socialtjänstområdet

uppfyller direktivets krav.

Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 26.5 i direktivet ska

gällande lagstiftning i medlemsstaterna om ersättning och tillgång till

sociala trygghetssystem vid verksamhet som anställd eller egenföretagare

samt övriga anställningsvillkor tillämpas för personer som innehar

flyktingstatus eller status som alternativt skyddsbehövande. Enligt artikel

28.1 i direktivet ska medlemsstaterna se till att personer som innehar

flyktingstatus eller status som alternativt skyddsbehövande i den

medlemsstat som har beviljat sådan status får nödvändigt socialt stöd

som tillhandahålls medborgare i den medlemsstaten. Medlemsstaterna får

enligt artikel 28.2 begränsa det sociala stödet som beviljas personer som

innehar status som alternativt skyddsbehövande till att gälla endast

grundläggande förmåner.

När

det

gäller

rätten

till

tillgång

till

förmåner

på

socialförsäkringsområdet i Sverige görs ingen skillnad mellan svenska

och utländska medborgare. De arbetsbaserade förmånerna utges till den

som arbetar i Sverige oberoende av om han eller hon är bosatt här. För

den som behöver ha arbetstillstånd i Sverige krävs ett sådant tillstånd för

rätt till förmåner (3 kap. 11 § SofL). För att få tillgång till de

bosättningsbaserade förmånerna krävs bosättning i Sverige. Den som

kommer till Sverige anses bosatt här i socialförsäkringshänseende om det

kan antas att personen kommer att vistas här under längre tid än ett år (2

kap. 1 § andra stycket SofL). För de personer som behöver

uppehållstillstånd i Sverige krävs ett sådant tillstånd innan de

bosättningsbaserade förmånerna får utges (3 kap. 3 § SofL). I avsnitt

7.5.2 föreslås att flyktingar och andra skyddsbehövande som befinner sig

i Sverige ska ges permanent uppehållstillstånd eller ett tidsbegränsat

uppehållstillstånd som

har en

giltighetstid på

minst

tre år. Endast i

158

undantagsfall, om tvingade hänsyn till den nationella säkerheten eller den allmänna ordningen kräver det, får ett tidsbegränsat uppehållstillstånd som beviljas en flykting eller en annan skyddsbehövande ha en kortare giltighetstid än tre år. Uppehållstillståndet får aldrig ha en kortare giltighetstid än ett år. Om en flykting eller en annan skyddsbehövande har beviljats ett tidsbegränsat uppehållstillstånd ska detta förnyas om utlänningen fortfarande är flykting eller annan skyddsbehövande när tillståndet löper ut. Flyktingar och andra skyddsbehövande har samma rätt till förmåner på socialförsäkringsområdet som andra personer som arbetar i Sverige eller som anses bosatta i Sverige enligt bestämmelserna i socialförsäkringslagen. Några författningsändringar är därför inte påkallade.

Direktivets begrepp social förmån innefattar även den verksamhet som ryms under begreppet socialtjänst i den svenska regleringen. Enligt 2 kap. 2 § socialtjänstlagen (2001:453, SoL) har kommunen det yttersta ansvaret för att de som vistas i kommunen får det stöd och den hjälp som de behöver. För att en enskild ska ha rätt till bistånd enligt socialtjänstlagen krävs således varken att han eller hon är svensk medborgare, är folkbokförd eller ens bosatt i Sverige. Enligt 4 kap. 1 § SoL har den som inte själv kan tillgodose sina behov eller kan få dem tillgodosedda på annat sätt rätt till bistånd av socialnämnden för sin försörjning och sin livsföring i övrigt.

Socialtjänstlagen är subsidiär i förhållande till lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.m. (LMA). Detsamma gäller socialförsäkringslagen. Det innebär att en utlänning som omfattas av lagen om mottagande av asylsökande inte har rätt till bistånd enligt 4 kap. 1 § SoL eller till bosättningsbaserade förmåner av motsvarande karaktär enligt socialförsäkringslagen (1 § andra stycket LMA respektive 3 kap. 3 § andra stycket SofL). En utlänning som omfattas av lagen om mottagande av asylsökande har inte heller rätt till bistånd enligt socialtjänstlagen för bostadskostnader. I princip upphör rätten till bistånd enligt lagen om mottagande av asylsökande när uppehållstillstånd beviljas. Det finns emellertid bestämmelser i 8 § LMA som tar sikte på övergångsfasen från tiden som asylsökande till tiden efter beslutet om uppehållstillstånd och bosättning i en kommun. Utlänningar som vistas på förläggning har rätt till bistånd enligt lagen om mottagande av asylsökande även efter det att de har beviljats uppehållstillstånd, om de inte anvisats eller kunnat utnyttja en anvisad plats i en kommun. Utlänningar som inte vistas på förläggning har rätt till bistånd enligt lagen under en månad från den dag de har beviljats uppehållstillstånd. Rätten till bistånd enligt lagen om mottagande av asylsökande är mer begränsad än rätten till bistånd enligt socialtjänstlagen. Enligt regeringen medför artikel 28 i direktivet att flyktingar och andra skyddsbehövande i princip ska ha rätt till sociala förmåner på samma villkor som svenska medborgare från det att uppehållstillstånd beviljas. Enligt artikeln ska det dock vara fråga om nödvändigt socialt stöd. Enligt regeringen talar övervägande skäl för att den valda lösningen är ändamålsenlig. Regeringen delar utredningens bedömning att det stöd som kan utgå enligt 8 § LMA tillgodoser det behov av stöd som kan föreligga för flyktingar och andra skyddsbehövande under övergångsfasen från tiden som asylsökande till tiden efter beslut om uppehållstillstånd och

Prop. 2009/10:31

159

bosättning i en kommun och uppfyller direktivets krav på nödvändigt socialt stöd. Några författningsändringar är därför inte påkallade.

I undantagsfall kan en flykting eller en annan skyddsbehövande beviljas ett tidsbegränsat uppehållstillstånd. När det tidsbegränsade uppehållstillståndet löper ut omfattas utlänningen åter av lagen om mottagande av asylsökande m.fl. om han eller hon ansöker om förlängt uppehållstillstånd. Innan ett nytt tillstånd har beviljats har utlänningen således inte samma rätt till bosättningsbaserade socialför- säkrings¬förmåner och bistånd enligt socialtjänstlagen som bosatta. Migrationsverket anser att detta strider mot direktivet. Med hänsyn till vad som anförts ovan och till att rätten till arbetsbaserade förmåner inte påverkas menar regeringen att den svenska regleringen även i de undantagsfall detta är aktuellt uppfyller direktivets krav. I detta sammanhang kan nämnas att denna fråga har varit föremål för översyn av Asylmottagningsutredningen. Betänkandet (SOU 2009:19) bereds för närvarande i Regeringskansliet.

Den fakultativa bestämmelsen i artikel 28.2 som ger medlemsstaterna en möjlighet att begränsa det sociala stödet för personer som innehar status som alternativt skyddsbehövande till att gälla endast grundläggande förmåner bör enligt regeringens mening inte utnyttjas.

I lagen om allmän försäkring och lagen om garantipension finns särskilda bestämmelser om beräkningen av försäkringstid för personer som har beviljats uppehållstillstånd i Sverige som flyktingar eller skyddsbehövande i övrigt. Försäkringstiden har betydelse för storleken av sjukersättning och aktivitetsersättning i form av garantiersättning samt för garantipension. Vid beräkning av försäkringstid för dessa personer kan även viss tid under vilken han eller hon varit bosatt i sitt tidigare hemland få beaktas. I avsnitt 7.2.3 och 7.3.3 föreslås att en utlänning som har beviljats uppehållstillstånd av andra skäl än skyddsskäl ska kunna ansöka om statusförklaring. En person som beviljas en sådan förklaring efter beslutet om uppehållstillstånd bör enligt regeringens mening likställas med en person som har beviljats uppehållstillstånd som flykting eller annan skyddsbehövande. En reglering som innebär att den förmånligare beräkningen av försäkringstid tillämpas avseende sådana personer bör därför tas in i lagen om allmän försäkring och lagen om garantipension.

Regeringen har i propositionen 2008/09:200 Socialförsäkringsbalk bl.a. föreslagit att riksdagen ska anta en socialförsäkringsbalk med ikraftträdande den 1 januari 2011. Förslagen i detta avsnitt föranleder följdändringar i socialförsäkringsbalken. Något förslag till sådana ändringar lämnas inte nu. Regeringen avser emellertid att senare under hösten överlämna en proposition med förslag till ett flertal följdändringar i socialförsäkringsbalken.

Prop. 2009/10:31

160

7.6.8

Hälso- och sjukvård

Prop. 2009/10:31

Regeringens bedömning: Direktivets bestämmelser om likabehandling i fråga om hälso- och sjukvård och om hälso- och sjukvård för personer med särskilda behov är uppfyllda genom gällande rätt. Några författningsändringar behövs därför inte för att tillgodose direktivets krav.

Möjligheten att begränsa tillgång till hälso- och sjukvård för alternativt skyddsbehövande bör inte utnyttjas.

Utredningens bedömning: Enligt utredningens bedömning behövs inte några författningsändringar utöver dem i den då föreslagna lagen om hälso- och sjukvård samt tandvård till asylsökande m.fl., sedermera lagen (2008:344) om hälso- och sjukvård åt asylsökande m.fl.

Remissinstanserna: Socialstyrelsen instämmer i bedömningen att regleringen inom hälso- och sjukvårdsområdet uppfyller direktivets krav.

Skälen för regeringens bedömning: Artikel 29 i direktivet innehåller bestämmelser om hälso- och sjukvård. Enligt artikel 29.1 ska personer som innehar flyktingstatus eller status som alternativt skyddsbehövande ha tillträde till hälso- och sjukvård på samma villkor som medlemsstaternas egna medborgare. Medlemsstaterna får begränsa den hälso- och sjukvård som beviljas personer som innehar status som alternativt skyddsbehövande till att gälla endast grundläggande förmåner som ska tillhandahållas på samma nivåer och på samma villkor som för egna medborgare (artikel 29.2). Medlemsstaterna ska också, på samma villkor som för egna medborgare, erbjuda lämplig hälso- och sjukvård till personer som har särskilda behov (artikel 29.3).

Det finns inte någon rätt i egentlig mening till hälso- och sjukvård i Sverige. Däremot finns skyldigheter för landstingen och i viss omfattning kommunerna att tillhandahålla vård av viss omfattning och standard. Dessa skyldigheter framgår av 3 § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) och 5 § tandvårdslagen (1985:125) samt specialförfattningar. 2008 års lag om hälso- och sjukvård åt asylsökande m.fl. reglerar hälso- och sjukvård för tiden före uppehållstillstånd beviljas och är därför inte relevant för genomförandet av direktivet.

Landstingens skyldighet att erbjuda hälso- och sjukvård samt tandvård gäller gentemot dem som är bosatta inom landstinget. För att avgöra om en person som befinner sig inom ett landsting anses bosatt där eller inte kan vägledning hämtas från folkbokföringslagens bestämmelser om folkbokföring. Som framgår av avsnitt 7.6.1 innebär förslaget i avsnitt 7.5.2 att flyktingar och andra skyddsbehövande alltid ska beviljas ett uppehållstillstånd med en giltighetstid om minst ett år att flyktingar och andra skyddsbehövande alltid ska folkbokföras när de har beviljats uppehållstillstånd. Flyktingar och andra skyddsbehövande kommer således ha tillgång till hälso- och sjukvård på samma villkor som andra i Sverige bosatta personer. Några författningsåtgärder för att genomföra direktivets bestämmelser om hälso- och sjukvård behövs därför inte.

Den fakultativa bestämmelsen i artikel 29.2 om begränsningar i tillgång till hälso- och sjukvård för alternativt skyddsbehövande bör inte utnyttjas.

161

7.6.9

Underåriga utan medföljande vuxen

Prop. 2009/10:31

Regeringens bedömning: Direktivets bestämmelser om underåriga

utan medföljande vuxen är uppfyllda genom gällande rätt och rådande

ordning i övrigt. Några författningsändringar behövs därför inte för att

tillgodose direktivets krav.

Utredningens bedömning: Enligt utredningens bedömning kan

direktivets bestämmelser om efterspårning av ensamkommade barns

familjemedlemmar genomföras i förordningsform.

Remissinstanserna: Barnombudsmannen och UNICEF Sverige

tillstyrker utredningens förslag. Migrationsverket, Svenska Röda Korset,

Rädda Barnens Riksförbund, Caritas, Rådgivningsbyrån för asylsökande

och flyktingar och Amnesty International - Svenska sektionen anser att

det är den kommun där barnet vistas som har ansvaret för

efterforskningen av ensamkommande barns familjemedlemmar.

Migrationsverket påpekar att sedan verket utfärdat ett permanent

uppehållstillstånd för ett ensamkommande barn upphör barnets kontakt

med verket och migrationsprocessen är avslutad. Rädda Barnens

Riksförbund, Caritas, Rådgivningsbyrån för asylsökande och flyktingar,

Amnesty International och UNICEF påtalar behovet av utbildning för

personer som arbetar med ensamkommande barn och anser att en

författningsreglering av kravet på utbildning bör övervägas.

Skälen för regeringens bedömning

Direktivets bestämmelser

Artikel 30 i direktivet innehåller bestämmelser om underåriga utan

medföljande vuxen. Enligt artikel 30.1 ska medlemsstaterna så snabbt

som möjligt efter det att flyktingstatus eller status som alternativt

skyddsbehövande har beviljats vidta nödvändiga åtgärder för att se till att

underåriga utan medföljande vuxen företräds av en förmyndare eller

någon annan form av lämplig representation. Medlemsstaterna ska se till

att den underåriges behov enligt artikel 30.2 tillgodoses på ett korrekt sätt

av den förmyndare eller företrädare som utsetts. Behöriga myndigheter

ska göra regelbundna utvärderingar av detta. Artikeln innehåller också

bestämmelser om placeringen av underåriga utan medföljande vuxen

(30.3 och 30.4). Medlemsstaten ska enligt artikel 30.5 för att värna den

underåriges bästa bemöda sig att spåra den underåriges familje-

medlemmar så snabbt som möjligt. I vissa särskilt angivna fall ska

insamling, behandling och spridning av uppgifter om dessa personer ske

konfidentiellt. Enligt artikel 30.6 ska personer som arbetar med

underåriga utan medföljande vuxen ha eller erhålla lämplig utbildning

om barnens behov.

God man och särskilt förordnad vårdnadshavare

Begreppet underåriga utan medföljande vuxen motsvaras av begreppet

ensamkommande barn i den svenska lagstiftningen. För ett barn som är

utländsk medborgare eller statslös ska enligt 2 § lagen (2005:429) om

162

god man för ensamkommande barn under vissa förutsättningar en god Prop. 2009/10:31 man förordnas. En sådan ska enligt nämnda paragraf förordnas om ett

barn vid ankomsten till Sverige är skilt från båda sina föräldrar eller från någon annan vuxen person som får anses ha trätt i föräldrarnas ställe eller om dessa efter barnets ankomst till Sverige, men innan barnet fått uppehållstillstånd, på grund av dödsfall, sjukdom eller någon annan orsak upphört att kunna utöva förmyndarskapet eller vårdnaden. När ett ensamkommande barn beviljas uppehållstillstånd ska socialnämnden se till att en särskilt förordnad vårdnadshavare enligt föräldrabalken utses (10 § lagen om god man för ensamkommande barn). Godmanskapet upphör när vårdnadshavaren utses (5 § samma lag). Om ett utländskt barn av någon anledning kommit att stå utan vårdnadshavare först efter det att uppehållstillstånd har beviljats ska också en särskilt förordnad vårdnadshavare enligt föräldrabalken utses. Den som har förordnats särskilt till vårdnadshavare är också förmyndare för barnet (10 kap. 3 § föräldrabalken, FB). Tillsyn av förmyndares och gode mäns verksamhet utövas av överförmyndaren för den kommun där barnet är folkbokfört eller, om barnet inte är folkbokfört, vistelsekommunen (16 kap. 1 och 2 §§ FB).

Regeringen gör bedömningen att den nu beskrivna ordningen uppfyller direktivets krav och att några författningsåtgärder för att genomföra artiklarna 30.1 och 30.2 inte behövs.

Placering av ensamkommande barn

Enligt artikel 30.3 i direktivet ska medlemsstaterna se till att underåriga utan medföljande vuxen placeras i ett lämpligt boende. Barnets åsikter om placering ska beaktas i förhållande till dess ålder och mognad. Enligt artikel 30.4 ska syskon hållas samman så långt det är möjligt och underåriga utan medföljande vuxen ska byta inkvartering så sällan som möjligt.

Svensk rätt saknar uttryckliga föreskrifter om var ensamkommande barn som har fått uppehållstillstånd som flyktingar eller annan skyddsbehövande ska placeras. Som nämns ovan ska ensamkommande barn som är flyktingar eller andra skyddsbehövande alltid folkbokföras om de beviljas uppehållstillstånd i Sverige. I de allra flesta fall är folkbokföringskommunen den kommun där barnet redan bor och det är denna kommun som ansvarar för insatser enligt socialtjänstlagen och som också uppbär ersättning för mottagandet enligt förordning (1990:927) om statlig ersättning för flyktingmottagande m.m. Det kan också förekomma att den kommun i vilken barnet folkbokförs beslutar att placera barnet i t.ex. ett familjehem eller ett hem för vård och boende som ligger i en annan kommun. Placeringskommunen behåller då normalt ansvaret för barnet (16 kap. 2 § SoL). Boendekommunen kan ta över ansvaret för insatser enligt socialtjänsten (16 kap. 1 § SoL). För det fall barnet privatplacerats hos en släkting kommer barnet att folkbokföras hos släktingen och boendekommunen har då ansvaret för barnet. Det är socialnämnden som ansvarar för att den som genom nämndens försorg har tagits emot i ett annat hem än det egna får god vård. Om vården i

163

familjehem och hem för vård och boende finns bestämmelser i 6 kap. Prop. 2009/10:31 SoL.

Socialtjänstlagen föreskriver dels att socialnämndens insatser för den enskilde normalt ska genomföras tillsammans med denne, dels – om åtgärderna rör ett barn – att barnets inställning så långt det är möjligt ska klarläggas och att hänsyn ska tas till barnets vilja med hänsyn till dess ålder och mognad (3 kap. 5 § SoL). Barnets bästa ska alltid beaktas när beslut enligt socialtjänstlagen ska fattas (1 kap. 2 § SoL). För åtgärderna krävs samtycke från barnets vårdnadshavare, i dessa fall den särskilt förordnade vårdnadshavaren. Med hänsyn till principen om barnets bästa hålls syskon samman så långt det är lämpligt och möjligt.

Sammanfattningsvis anser regeringen att den svenska regleringen uppfyller kraven i artiklarna 30.3 och 30.4 i direktivet och några författningsändringar är därför inte påkallade.

Efterforskning av familjemedlemmar

Enligt artikel 30.5 i direktivet ska medlemsstaterna bemöda sig att spåra den underåriges familjemedlemmar så snabbt som möjligt.

Ansvaret för att efterforska ett ensamkommande barns familjemedlemmar ligger till dess att uppehållstillstånd beviljas på Migrationsverket (2 d § förordningen (1994:361) om mottagande av asylsökande m.fl.). Efterforskningen inleds i samband med att asylutredningen påbörjas. När barnet beviljats uppehållstillstånd upphör Migrationsverkets kontakt med barnet och det ankommer på den kommun där barnet är placerat att svara för eventuella ytterligare efterforskningsåtgärder enligt socialtjänstlagen. Regleringen i socialtjänstlagen innebär att det ytterst är den kommun där barnet vistas som ska värna om barnet och dess sociala rättigheter, inbegripet rätten till kontakt med föräldrarna. I detta ingår ett ansvar för att försöka utreda ett ensamkommande barns familjesituation. Eftersom det är Migrationsverket som inledningsvis har ansvar för att efterforska barnets familjemedlemmar och detta ansvar endast övergår till kommunerna i de fall när verket inte har lyckats hitta barnets familj när uppehållstillstånd beviljas måste Migrationsverkets och kommunernas arbete samordnas. Genom bestämmelsen i 8 kap. 10 c § utlänningsförordningen har regeringen säkerställt att ett sådant samarbete sker. I bestämmelsen anges att Migrationsverket ska bistå en socialnämnd som efterforskar familjemedlemmar till ensamkommande barn som har beviljats uppehållstillstånd. Bestämmelsen trädde i kraft den 1 december 2007. Några ytterligare författningsåtgärder för att uppfylla artikel 30.5 i direktivet bedöms inte vara erforderliga.

Utbildning av personal

Personer som arbetar med underåriga utan medföljande vuxen ska ha fått

eller ska erhålla lämplig utbildning om barns behov (artikel 30.6). Det

finns inte några författningsbestämmelser som uttryckligen reglerar

kompetensen för personer som arbetar med barn, varken hos

Migrationsverket eller inom socialtjänsten. Det är dock en grundläggande

164

förutsättning inom svensk förvaltning att varje myndighet allmänt sett Prop. 2009/10:31 ska vara kompetent för sitt ansvarsområde. När det gäller personal som

arbetar med barn inom Migrationsverket anges i regleringsbrevet för år 2008 att ändamålsenlig kompetens om barn ska finnas inom verksamhetsområdena Asyl och Besök och bosättning vid handläggning av ärenden rörande ensamkommande barn och barn i familj. I regleringsbrevet för år 2009 åläggs Migrationsverket att redovisa en analys av kompetensbehov kopplat till barns villkor.

Mot den angivna bakgrunden gör regeringen bedömningen att den beskrivna ordningen uppfyller direktivets krav och att några författningsåtgärder för att genomföra artikel 30.6 i direktivet inte behövs.

7.6.10Tillgång till bostad

Regeringens bedömning: Direktivets bestämmelser om likabehandling i fråga om tillgång till bostad är uppfyllda genom rådande ordning. Några författningsändringar behövs därför inte för att tillgodose direktivets krav.

Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har yttrat sig särskilt i

denna del.

Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 31 i direktivet ska medlemsstaterna se till att personer som innehar flyktingstatus eller status som alternativt skyddsbehövande har tillgång till bostad på likvärdiga villkor som andra tredjelandsmedborgare som är lagligen bosatta inom landet.

Det finns inte någon uttrycklig reglering om tillgång till bostad för enskilda i svensk rätt. Flyktingar och andra skyddsbehövande har tillgång till bostäder på samma villkor som svenska medborgare. Regeringen gör bedömningen att denna ordning uppfyller direktivets krav och att några författningsåtgärder för att genomföra direktivets bestämmelser om tillgång till bostad inte behövs.

7.6.11Rätt till fri rörlighet inom medlemsstaten

Regeringens bedömning: Direktivets bestämmelse om likabehandling i fråga om rätt till fri rörlighet inom medlemsstaten är uppfyllda genom rådande ordning. Några författningsändringar behövs därför inte för att tillgodose direktivets krav.

Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har yttrat sig särskilt i

denna del.

Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 32 i direktivet ska medlemsstaterna tillåta fri rörlighet inom sina territorier för personer som innehar flyktingstatus eller status som alternativt skyddsbehövande på

165

samma villkor och med samma begränsningar som gäller för andra Prop. 2009/10:31 tredjelandsmedborgare som är lagligen bosatta inom deras territorier.

Varje svensk medborgare är enligt 2 kap. 8 § RF gentemot det allmänna skyddad mot frihetsberövande och även i övrigt tillförsäkrad frihet att förflytta sig inom riket eller att lämna det. Om inte annat följer av särskilda föreskrifter i lag är utlänningar här i riket likställda med svenska medborgare i fråga om bl.a. skyddet mot frihetsberövande, däremot inte i fråga om andra begränsningar i rörelsefriheten. Av bestämmelsen i artikel 2.1 i fjärde tilläggsprotokollet till Europakonventionen, som gäller som svensk lag, har emellertid var och en som befinner sig lagligen inom rikets territorium rätt att fritt röra sig där och att fritt välja sin bosättningsort. Rätten till rörelsefrihet är dock ingen absolut rättighet. Den får inskränkas, men sådana inskränkningar får göras bara om de är nödvändiga i ett demokratiskt samhälle med hänsyn till vissa närmare angivna intressen bl.a. statens säkerhet eller den allmänna säkerheten, och de måste vara angivna lag (artikel 2.3).

Flyktingar och andra skyddsbehövande har samma rätt till fri rörlighet inom landet som andra tredjelandsmedborgare som vistas lagligt i landet. Regeringen bedömer att svensk rätt uppfyller direktivets krav enligt artikel 32 och att några författningsåtgärder för att genomföra direktivets bestämmelser om rätt till fri rörlighet inte behövs.

7.6.12Tillgång till integrationsfrämjande åtgärder

Regeringens bedömning: Direktivets bestämmelse om tillgång till integrationsfrämjande åtgärder är uppfyllda genom gällande rätt och rådande ordning i övrigt. Några författningsändringar behövs därför inte för att tillgodose direktivets krav.

Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna:

Arbetsmarknadsstyrelsen

instämmer

i

bedömningen att svensk rätt uppfyller direktivens krav om tillgång till

integrationsfrämjande åtgärder.

Skälen för regeringens bedömning: I artikel 33 i direktivet finns

bestämmelser om integrationsfrämjande åtgärder. För att underlätta

integrationen av flyktingar i samhällslivet ska medlemsstaterna inrätta

sådana integrationsprogram som de finner lämpliga eller skapa villkor

som säkerställer tillgång till sådana program (artikel 33.1). Finner

medlemsstaterna det lämpligt ska även personer som innehar status som

alternativt skyddsbehövande ges tillgång till integrationsprogram (artikel

33.2).

Det är staten som har det övergripande ekonomiska ansvaret för

mottagandet av flyktingar och andra utlänningar. Kommunerna svarar för

det praktiska mottagandet och samordningen av introduktionsinsatser för

flyktingar och andra nyanlända utlänningar. En kommun får enligt lagen

(1992:1068) om introduktionsersättning för flyktingar och vissa andra

utlänningar bevilja introduktionsersättning till bl.a. flyktingar och andra

skyddsbehövande som har tagits emot i kommunen inom ramen för det

kommunala flyktingmottagandet. Ett villkor för introduktionsersättning

är att utlänningen förbinder sig att följa en introduktionsplan

som

166

fastställts av kommunen efter samråd med utlänningen (3 § samma lag). Prop. 2009/10:31 Enligt 1 § förordningen om statlig ersättning för flyktingmottagande

m.m. ska Migrationsverket träffa överenskommelser med kommuner om mottagande av skyddsbehövande och andra utlänningar. En kommun som tar emot flyktingar och andra skyddsbehövande har rätt till ersättning från staten i form av bl.a. årlig grundersättning, schablonersättning och ersättning för vissa hälso- och sjukvårdskostnader enligt närmare föreskrifter i förordningen. Rätt till schablonersättning enligt 11 § förordningen har kommuner som genomför ett program för utlänningens introduktion i samhället i enlighet med en skriftlig introduktionsplan som fastställs efter samråd med utlänningen. Även för barn ska en plan upprättas. Om utlänningen är i arbetsför ålder ska samråd ske med den lokala arbetsförmedlingen. Ett introduktionsprogram för personer som fyllt 16 år ska innehålla svenskundervisning för invandrare enlig skollagen (1985:1100), praktik i den utsträckning som är möjlig, orientering om svenska arbetsförhållanden och svenskt samhällsliv samt information om vardagslivet i en kommun och andra liknande förhållanden.

Mot den angivna bakgrunden gör regeringen bedömningen att den nu beskrivna ordningen uppfyller direktivets krav och att några författningsåtgärder för att genomföra artikel 33 i direktivet inte behövs.

7.6.13Återvandring

Regeringens bedömning: Direktivets bestämmelse om bidrag till återvandring bör inte föranleda några författningsändringar.

Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har yttrat sig särskilt i

denna del.

Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 34 i direktivet får medlemsstaterna ge bidrag till personer med flyktingstatus eller status som alternativt skyddsbehövande som vill återvandra.

I förordningen (1984:890) om bidrag till utlänningars resor från Sverige för bosättning i annat land finns bestämmelser om återresebidrag. Enligt regeringens bedömning är förordningen förenlig med artikel 34 i direktivet.

7.6.14Förmåner som enligt direktivet ska tillkomma familjemedlemmar

Regeringens bedömning: Direktivets bestämmelser om likabehandling av familjemedlemmar är uppfyllda genom gällande rätt. Några författningsändringar behövs därför inte för att tillgodose direktivets krav.

Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har yttrat sig särskilt i

denna del.

167

Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 23.2 i direktivet Prop. 2009/10:31 ska medlemsstaterna se till att familjemedlemmar till personer som

innehar flyktingstatus eller status som alternativt skyddsbehövande och som för egen del inte uppfyller kraven för att erhålla sådan status får ansöka om de förmåner som avses i artiklarna 24–34 i enlighet med nationella förfaranden och i den mån detta överensstämmer med familjemedlemmens personliga rättsliga status. När de gäller familjemedlemmar till personer som innehar status som alternativt skyddsbehövande får medlemsstaterna begränsa förmånerna om de förmåner som tillhandahålls garanterar en tillräcklig levnadsstandard. Medlemsstaterna får enligt artikel 23.4 vägra, inskränka eller återkalla förmånerna med hänsyn till den nationella säkerheten eller den allmänna ordningen.

Som framgår av avsnitt 7.6.1 är bosättningen avgörande för vilken social trygghet en utlänning som befinner sig i Sverige har. Av samma avsnitt framgår också att förslaget i avsnitt 7.5.2 att flyktingar och andra skyddsbehövande alltid ska beviljas ett uppehållstillstånd med en giltighetstid om minst ett år innebär att flyktingar och andra skyddsbehövande alltid ska folkbokföras i Sverige när de har beviljats uppehållstillstånd. Enligt principen om familjens enhet beviljas en make, registrerad partner, sambo eller ett barn till en flykting eller en annan skyddsbehövande själv normalt uppehållstillstånd som flykting respektive skyddsbehövande i övrigt. Om så undantagsvis inte skulle ske ska ett uppehållstillstånd för make, registrerad partner, sambo eller ogift barn enligt 5 kap. 3 § tredje stycket UtlL beviljas för minst ett år (uppehållstillstånd för familjemedlemmar behandlas närmare i avsnitt 7.5.3). Bestämmelserna innebär således att de anhöriga som omfattas av direktivet ges tillgång till utbildning, sociala förmåner samt hälso- och sjukvård i den utsträckning som direktivet föreskriver.

Anledning saknas att begränsa förmånerna för familjemedlemmar till andra skyddsbehövande eller att begränsa förmånerna med hänsyn till den nationella säkerheten och den allmänna ordningen.

Mot den angivna bakgrunden gör regeringen bedömningen att gällande rätt uppfyller direktivets krav och att några författningsåtgärder för att genomföra direktivets bestämmelser om likabehandling av familjemedlemmar inte behövs.

7.7Administrativt samarbete inom EU

7.7.1

Nationell kontaktpunkt

Regeringens bedömning: Migrationsverket bör utses till nationell

kontaktpunkt.

Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har yttrat sig särskilt i

denna del.

Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 35 i direktivet ska

medlemsstaterna utse en nationell kontaktpunkt. Medlemsstaterna ska i

samarbete med kommissionen vidta alla lämpliga åtgärder för att inrätta

168

ett direkt samarbete, som även omfattar utbyte av information mellan Prop. 2009/10:31 behöriga myndigheter.

Enligt förordningen (2007:996) med instruktion för Migrationsverket ska verket verka för samverkan och samordning mellan berörda myndigheter samt bistå regeringen inom ramen för utvecklings- samarbetet på migrationsområdet och politiken för global utveckling. Migrationsverket ska bl.a. föra register och statistik över utlänningar i landet i den utsträckning det behövs för verksamheten, vara ansvarig myndighet gentemot kommissionen i frågor som rör den europeiska flyktingfonden samt vara kontaktmyndighet i frågor som rör Eurodac. Det är vidare Migrationsverket som fattar beslut om uppehållstillstånd m.m. i första instans. Regeringen finner mot bakgrund av Migrationsverkets uppgifter att verket bör utses till nationell kontaktpunkt.

7.7.2Utbildning och tystnadsplikt

Regeringens bedömning: Direktivets bestämmelser om utbildning och tystnadsplikt i artikel 36 är uppfyllda genom gällande rätt. Några författningsändringar behövs därför inte för att tillgodose direktivets krav.

Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har yttrat sig särskilt i

denna del.

Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 36 i direktivet ska

medlemsstaterna se till att myndigheter och andra organisationer som

ansvarar för att genomföra direktivet har fått tillräcklig utbildning och att

de ska vara bundna av tystnadsplikt enligt den nationella lagstiftningen

när det gäller alla uppgifter som de får kännedom om i samband med sitt

arbete.

Beträffande kravet på tillräcklig utbildning för personalen ska noteras

att det är en grundläggande förutsättning inom svensk förvaltning att

varje myndighet allmänt sett ska vara kompetent för sitt ansvarsområde.

Myndigheterna ska enligt 8 § myndighetsförordningen (2007:515) se till

att de anställda är väl förtrogna med målen för verksamheten och ta till

vara och utveckla de anställdas kompetens och erfarenhet.

När det gäller tystnadsplikt kräver artikeln endast att det ska finnas

sekretessbestämmelser som är tillämpliga på området utan att närmare

ange vad de ska innehålla. I 21 kap. 5 § OSL första stycket föreskrivs att

sekretess gäller för uppgift som rör en utlänning, om det kan antas att

röjande av uppgiften skulle medföra fara för att någon utsätts för

övergrepp eller lider annat allvarligt men som föranleds av förhållandet

mellan utlänningen och en utländsk stat eller myndighet eller

organisation av utlänningar. I 37 kap. 1 § första stycket OSL föreskrivs

att sekretess gäller i verksamhet för kontroll över utlänningar och i

ärende om svenskt medborgarskap för uppgift om enskilds personliga

förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den

enskilde eller någon närstående till denne lider men. I verksamhet för

kontroll över utlänningar gäller sekretess också för anmälan eller annan

169

utsaga av en enskild, om det kan antas att fara uppkommer för att den Prop. 2009/10:31 som lämnat uppgiften eller någon närstående till denne utsätts för våld

eller lider annat allvarligt men om uppgiften röjs (37 kap. 1 § andra stycket OSL). Beträffande beslut i ärende som avses i 37 kap. 1 § första och andra styckena OSL gäller sekretessen dock endast för uppgifter i skälen (tredje stycket i samma paragraf). Sekretessen gäller även hos myndighet som lämnar biträde i ett ärende eller verksamhet som avses där.

Enligt regeringens bedömning uppfyller svensk rätt direktivets krav och några författningsåtgärder för att genomföra artikel 36 i direktivet behövs därför inte.

8 Genomförande av asylprocedurdirektivet

8.1Utgångspunkter

Regeringens förslag: Direktivets bestämmelser ska tillämpas på alla ansökningar om uppehållstillstånd där skyddsskäl åberopas. Direktivet ska också tillämpas vid återkallelse av alla typer av statusförklaring.

Asyl ska i utlänningslagen definieras som ett uppehållstillstånd som beviljas en utlänning därför att han eller hon är flykting eller alternativt skyddsbehövande.

En ansökan om uppehållstillstånd som grundar sig på sådana omständigheter som anges i 4 kap. 2 a § UtlL (övriga skyddsbehövande) ska handläggas som en ansökan om asyl.

Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Svenska Röda Korset välkomnar att en persons

skyddsbehov kan prövas i ett sammanhang och i ett enda förfarande. Skälen för regeringens förslag: Syftet med asylprocedurdirektivet är

att fastställa miniminormer för medlemsstaternas förfaranden för beviljande eller återkallande av flyktingstatus (artikel 1). Direktivet är enligt artikel 3.1 tillämpligt på alla asylansökningar som lämnas in på medlemsstaternas territorium, inbegripet vid gränsen eller i deras transitzoner. Enligt artikel 3.2 är direktivet inte tillämpligt på ansökningar om diplomatisk asyl eller territoriell asyl som lämnas in till medlemsstaternas beskickningar. När medlemsstaterna tillämpar eller inför ett förfarande där asylansökningar prövas både som ansökningar på grundval av Genèvekonventionen och som ansökningar om andra typer av internationellt skydd som grundar sig på omständigheter enligt artikel 15 i skyddsgrundsdirektivet (alternativt skyddsbehövande) ska asylprocedurdirektivet enligt artikel 3.3 tillämpas på hela förfarandet. Medlemsstaterna får enligt artikel 3.4 i asylprocedurdirektivet besluta att tillämpa direktivet på förfaranden för att fatta beslut om ansökningar om alla typer av internationellt skydd. Asylprocedurdirektivet är ett minimidirektiv och medlemsstaterna får således ha förmånligare bestämmelser än direktivets, förutsatt att de förmånligare bestämmelserna är förenliga med direktivet (artikel 5).

170

I svensk rätt handläggs alla ansökningar om uppehållstillstånd på Prop. 2009/10:31 samma sätt oberoende av om de skäl som åberopas är hänförliga till

flyktingskap eller något annat skyddsbehov. Asyl definieras i 1 kap. 3 § utlänningslagen (2005:716, UtlL) som ett uppehållstillstånd som beviljas en utlänning därför att han eller hon är flykting. I 1 kap. 12 § UtlL anges att en ansökan om uppehållstillstånd som grundar sig på sådana omständigheter som anges i 4 kap. 2 § UtlL (skyddsbehövande i övrigt) ska handläggas som en ansökan om asyl. I avsnitt 7.3.2 föreslås att 4 kap. 2 § UtlL om skyddsbehövande i övrigt ska delas upp i två paragrafer. Den ena ska motsvara skyddsgrundsdirektivets bestämmelser om alternativt skyddsbehövande. Den andra ska reglera skyddet för de skyddsbehövande i övrigt som inte omfattas av skyddsgrundsdirektivet. Den kategori som motsvarar kategorin alternativt skyddsbehövande i direktivet föreslås benämnas alternativt skyddsbehövande och andra skyddsbehövande föreslås benämnas övriga skyddsbehövande. Den svenska ordningen med en enhetlig process där samtliga åberopade grunder för uppehållstillstånd prövas i ett förfarande bör behållas. Alla ansökningar om skydd bör därför handläggas som asylansökningar. Detta bör enligt regeringens mening åstadkommas genom att definitionen av asyl ändras till att omfatta även uppehållstillstånd som beviljas en utlänning därför att han eller hon är alternativt skyddsbehövande och att 1 kap. 12 § UtlL ändras på så sätt att en ansökan om uppehållstillstånd där grunder för att vara övrig skyddsbehövande åberopas ska handläggas som en ansökan om asyl. Detta innebär att asylprocedurdirektivets bestämmelser kommer att tillämpas på alla ansökningar om uppehållstillstånd som grundar sig på omständigheter som är relaterade till ett behov av skydd oavsett vilken grund som åberopas. Direktivet utgör inte något hinder mot detta.

8.2Ansvariga myndigheter

Regeringens bedömning: Några författningsändringar utöver den som föreslås i avsnitt 8.7.2 som innebär att möjligheten för en migrationsdomstol och Migrationsöverdomstolen att som första instans avvisa eller utvisa ett barn tas bort, behövs inte för att tillgodose direktivets krav.

Utredningens förslag: Enligt utredningens förslag ska det i utlänningslagen anges att Regeringskansliet inte är behörig att pröva asylansökningar.

Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har yttrat sig särskilt i denna del.

Skälen för regeringens bedömning: Artikel 4.1 i direktivet anger att medlemsstaterna ska utse en beslutande myndighet som ska ansvara för prövningen av asylansökningar. Enligt definitionen i artikel 2 punkten e avses med beslutande myndighet den myndighet som gör asylprövningen i första instans. Enligt artikel 4.2 får en annan myndighet vara ansvarig i vissa undantagsfall. Det gäller ärenden där Dublinförordningen är tillämplig (a), ärenden där hänsynen till nationella säkerhets-

171

bestämmelser har betydelse (b), preliminära prövningar vid förnyade Prop. 2009/10:31 ansökningar (c), gränsförfaranden (d och e) samt förfaranden när

sökanden rest in i landet från ett s.k. europeiskt säkert tredjeland (f). I alla andra ärenden ska det alltså vara en och samma myndighet som är beslutande myndighet. Enligt artikel 4.3 ska, om undantagen i 4.2 utnyttjas, medlemsstaterna se till att personalen vid de aktuella myndigheterna har lämpliga kunskaper eller får den utbildning som krävs för att kunna fullgöra sina skyldigheter vid genomförandet av detta direktiv.

Av 5 kap. 20 § UtlL framgår att det är Migrationsverket och i vissa fall Regeringskansliet som meddelar beslut om uppehållstillstånd i första instans. Möjligheten för Regeringskansliet att besluta om uppehållstillstånd infördes för att Regeringskansliet skulle kunna meddela beslut om uppehållstillstånd i fråga om personer med diplomatisk anknytning eller personer som utan att vara diplomater har anknytning till internationella organ (prop. 1988/89:86 s. 60). Av 4 kap. 20 § andra stycket utlänningsförordningen (2006:97, UtlF) framgår att en ansökan om uppehållstillstånd av en utlänning som vistas i Sverige ska lämnas in till Migrationsverket och i 8 kap. 4 § UtlL anges att det är Migrationsverket som ska pröva frågan om avvisning om utlänningen söker asyl i Sverige. Mot denna bakgrund står det klart att regelverket inte syftar till att Regeringskansliet ska pröva asylansökningar. Någon författningsändring för att uppfylla direktivet i denna del är därför inte påkallad.

Frågan om ansvarig myndighet när en asylsökande av allmän domstol utvisats på grund av brott behandlas i avsnitt 8.7.4. Några författningsändringar för att uppfylla direktivets bestämmelser om ansvarig myndighet anses inte heller i den situationen behövas eftersom undantag medges i enlighet med artikel 4.2.

Frågan om ansvarig myndighet när en migrationsdomstol eller Migrationsöverdomstolen, som första instans, avvisar eller utvisar ett barn behandlas i avsnitt 8.7.2. Där föreslås att möjligheten för en migrationsdomstol och Migrationsöverdomstolen att som första instans avvisa eller utvisa ett barn tas bort i de fall barnet har ansökt om uppehållstillstånd och åberopat skyddsskäl.

8.3Grundläggande principer och garantier i asylförfarandet

8.3.1Inledning

Kapitel II i direktivet, Grundläggande principer och garantier, reglerar vilka grundläggande rättssäkerhetsgarantier som ska gälla för asylförfarandet i första instans. Kapitlet, som innehåller artiklarna 6–22, behandlas i detta avsnitt.

172

8.3.2

Rätten till prövning av ansökan

Prop. 2009/10:31

Regeringens bedömning: Direktivets bestämmelser om rätt till prövning av ansökan är uppfyllda genom gällande rätt. Några författningsändringar behövs därför inte för att tillgodose direktivets krav.

Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Sveriges advokatsamfund förordar att det

förtydligas vem som ska göra en asylansökan för minderåriga.

Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 6.1 i direktivet får

medlemsstaterna ställa som krav att en asylansökan ska lämnas in av den

som ansökan gäller och/eller på en angiven plats. Enligt artikel 6.2 ska

medlemsstaterna se till att varje enskild myndig person med

rättskapacitet har rätt att lämna in en asylansökan för sin egen räkning.

Enligt artikel 6.3 får medlemsstaterna föreskriva att en asylsökande får

lämna in asylansökningar för personer som är beroende av honom eller

henne för sin försörjning. Enligt artikel 6.4 får medlemsstaterna fastställa

i vilka fall en underårig har rätt att lämna in en asylansökan för egen

räkning (a), i vilka fall en ansökan för ett ensamkommande barn måste

lämnas in av en företrädare för barnet (b) och i vilka fall en ansökan även

anses inbegripa en ansökan för eventuella ogifta underåriga (c). Enligt

artikel 6.5 ska medlemsstaterna se till att de myndigheter som en person

som önskar lämna in en asylansökan kan komma att vända sig till är i

stånd att informera sökanden om hur han eller hon kan lämna in en sådan

ansökan. Medlemsstaterna får också kräva att dessa myndigheter ska

vidarebefordra ansökan till den behöriga myndigheten.

En asylansökan ska enligt 4 kap. 20 § UtlF ges in till Migrationsverket.

Detta är förenligt med direktivets fakultativa bestämmelse i artikel 6.1.

En grundläggande princip inom svensk förvaltningsrätt är att var och

en med rättskapacitet som vill ansöka om en förmån kan göra detta.

Några undantag från denna princip finns inte. Det krävs således inte

några författningsändringar för att uppfylla direktivets krav i artikel 6.2.

Bestämmelserna i artiklarna 6.3 och 6.4 om medlemsstaternas

möjligheter att meddela föreskrifter om i vilka fall en person får lämna in

en ansökan för någon annan och om underårigas rätt att lämna in en

asylansökan för egen räkning är fakultativa. Advokatsamfundet anser att

det bör förtydligas vem som ska göra en asylansökan för minderåriga.

När det gäller ensamkommande barn finns regler om att ansöka om

uppehållstillstånd i 18 kap. 4 § UtlL. Där anges att den som är god man

eller, om god man inte är förordnad, offentligt biträde ska ansöka om

uppehållstillstånd för barnet, om detta inte är uppenbart obehövligt. Det

framhålls i motiven till bestämmelsen att ett ensamkommande barn som

anländer till Sverige normalt sett alltid är i behov av uppehållstillstånd

här. En situation då det skulle anses uppenbart onödigt att ansöka om

uppehållstillstånd kan enligt motiven vara att det redan efter ett par

dagars vistelse i Sverige framkommer att barnet inom kort kommer att

resa till ett annat land (prop. 2004/05:136 s. 58). Om ett barn på grund av

låg ålder bedöms sakna behörighet att föra sin egen talan i ett ärende om

uppehållstillstånd som initierats genom barnets egen ansökan, förutsätts

det att barnets ställföreträdare föreläggas att föra barnets talan och i

173

samband därmed erinras om att barnets ansökan annars inte kommer att prövas (a. prop. s. 44). Regeringen anser att bestämmelsen i 18 kap. 4 § UtlL om skyldighet för god man eller offentligt biträde att ansöka om uppehållstillstånd för ensamkommande barn är ändamålsenlig för att tillgodose barns behov i nu aktuellt hänseende. När det gäller barn som anländer till Sverige tillsammans med någon av sina vårdnadshavare råder det inte tvekan om att det är vårdnadshavaren som för barnets talan i ärendet om uppehållstillstånd. Den svenska ordningen är enligt regeringens bedömning förenlig med direktivet. Något sådant förtydligande som Advokatsamfundet efterfrågar bedöms inte vara erforderligt.

Myndigheternas allmänna serviceskyldighet följer framförallt av 4 § förvaltningslagen (1986:223, FL). Bestämmelsen innebär att varje myndighet ska lämna upplysningar, vägledning, råd och annan hjälp till enskilda. Hjälpen ska lämnas i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov och myndighetens verksamhet. Även personer som inte intar ställning av part ska få denna service. Om någon enskild av misstag vänder sig till fel myndighet bör myndigheten hjälpa honom till rätta (4 § tredje stycket FL). Enligt regeringens bedömning innebär de svenska reglerna om myndigheternas serviceskyldighet att direktivets krav i artikel 6.5 är uppfyllt.

Sammantaget föranleder direktivets artikel 6 inga författnings- ändringar.

8.3.3Rätten att stanna kvar i medlemsstaten när ansökan prövas

Regeringens förslag: Om en utlänning har ansökt om uppehållstillstånd och åberopat skyddsskäl ska huvudregeln vara att ett beslut om avvisning eller utvisning inte får verkställas innan ansökan har avgjorts genom ett beslut som har vunnit laga kraft eller ett beslut om att avvisa ansökan har vunnit laga kraft.

Undantag från huvudregeln får göras om Migrationsverket har förordnat om omedelbar verkställighet enligt 8 kap. 6 § UtlL eller om utlänningen har utvisats på grund av brott. Sådana beslut får verkställas när ansökan om uppehållstillstånd har prövats i en instans. Undantag får också göras om utlänningen överlämnas, utlämnas eller överförs till en annan stat eller internationell domstol eller tribunal för att lagföras eller avtjäna en frihetsberövande påföljd.

Ett beslut om avvisning eller utvisning ska inte anses verkställt om utlänningen utlämnas, överlämnas eller överförs till en annan stat eller internationell domstol eller tribunal inom ett straffrättsligt förfarande med villkor om att utlänningen ska återföras.

Om en utlänning i ett ärende om verkställighet av beslut om avvisning eller utvisning åberopar nya omständigheter får beslutet inte verkställas innan Migrationsverket har avgjort om ny prövning ska ske eller, om ny prövning beviljas, innan frågan om uppehållstillstånd har avgjorts genom ett beslut som har vunnit laga kraft. Har utlänningen utvisats på grund av brott får dock verkställighet ske när frågan om uppehållstillstånd har prövats i en instans.

Prop. 2009/10:31

174

Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens. Enligt utredningens förslag ska ett beslut om avvisning eller utvisning när en utlänning har ansökt om uppehållstillstånd och åberopat skyddsskäl inte kunna verkställas innan ansökan har prövats i första instans.

Remissinstanserna: Länsrätten i Göteborg är positiv till utredningens förslag att lagfästa rätten att stanna kvar i landet tills första instans har prövat asylansökan eller meddelat beslut om att inte pröva ansökan. Utredningens lagförslag bör dock, enligt länsrätten, omarbetas så att det blir tydligare, mer överskådligt och närmare ansluter till direktivet. Enligt länsrätten bör det göras en skillnad mellan de situationer där ansökan inte tidigare prövats och situationer där det finns ett lagakraftvunnet avlägsnandebeslut. Sveriges advokatsamfund anser att den nuvarande huvudregeln, att asylsökande har rätt att vistas i landet fram tills att ett avlägsnandebeslut vunnit laga kraft, bör lagfästas. Advokatsamfundet anser vidare att personer som åberopar asylskäl efter det att de blivit utvisade på grund av brott inte omfattas av utredningens lagförslag, utan att reglerna om verkställighetshinder i 12 kap. 18–19 §§ UtlL i stället blir tillämpliga. En särskild bestämmelse som omfattar denna grupp bör därför, enligt Advokatsamfundet, införas i utlänningslagen. Advokatsamfundet anser även att det krävs en tydlig reglering av att verkställighet inte får ske förrän Migrationsverket har tagit ställning till frågan om inhibition vid tillämpningen av 12 kap. 19 § UtlL. Migrationsverket är kritiskt till utredningens förslag. Verket anser att en rätt att stanna kvar i landet vid en ansökan om förnyad prövning enligt 12 kap. 19 § UtlL medför att avlägsnandebesluten blir mycket svåra att verkställa och att det synsätt som kommer till uttryck i motiven till 12 kap. 19 § UtlL i viktiga delar går förlorat med den föreslagna bestämmelsen. Verket anser vidare att utredningen inte har beaktat förhållandet mellan den föreslagna bestämmelsen och bestämmelserna om inhibition i 12 kap. 18–19 §§ UtlL. FN:s flyktingkommissariat – UNHCR, Stockholm efterfrågar ett klargörande av den föreslagna regelns tillämpningsområde. Svenska Röda Korset, Amnesty International – Svenska sektionen och Rådgivningsbyrån för asylsökande och flyktingar avstyrker den av utredningen föreslagna regeln och förordar i stället en regel som ger en sökande rätt att stanna i landet under prövningen i alla instanser.

Skälen för regeringens förslag

Direktivets bestämmelser

Artikel 7 i direktivet behandlar asylsökandes rätt att stanna kvar i medlemsstaten under tiden som ansökan prövas. Enligt artikel 7.1 har en asylsökande rätt att stanna kvar i medlemsstaten så länge som förfarandet pågår, till dess att den beslutande myndigheten har fattat beslut i enlighet med de förfaranden i första instans som fastställs i kapitel III. Som utgångspunkt avser beslutet sökandens flyktingstatus men det kan även vara fråga om ett beslut att neka prövning enligt artikel 25, t.ex. därför att sökanden redan har beviljats flyktingstatus i en annan medlemsstat.

Prop. 2009/10:31

175

Artikel 32 tillåter medlemsstaterna att i vissa fall tillämpa ett särskilt förfarande när en asylsökande lämnar in en s.k. efterföljande ansökan. Med en efterföljande ansökan avses en asylansökan som följer på en tidigare inlämnad asylansökan. Det särskilda förfarandet enligt artikel 32 medger att medlemsstaterna får tillämpa ett förfarande med en preliminär prövning som avgör om den efterföljande ansökan ska prövas på nytt i enlighet med rättssäkerhetsgarantierna i kapitel II eller inte. Rätten att stanna kvar i medlemsstaten under tiden ansökan prövas gäller i dessa fall enligt artikel 7.2 till dess att den beslutande myndigheten vid den preliminära prövningen funnit att ansökan inte ska prövas på nytt. Om den preliminära prövningen leder till att den efterföljande ansökan ska prövas på nytt innebär rätten att stanna kvar i medlemsstaten att den asylsökande ska få stanna kvar under tiden den efterföljande ansökan prövas i första instans.

Enligt artikel 7.2 får medlemsstaterna göra undantag från rätten att stanna kvar i medlemsstaten under prövningen av ansökan när de kommer att överlämna eller i förekommande fall utlämna en person antingen till en annan medlemsstat enligt skyldigheter i enlighet med en europeisk arresteringsorder eller på annat sätt, eller till ett tredjeland eller till internationella brottmålsdomstolar eller tribunaler.

Utlänningslagens bestämmelser

Det finns inte någon uttrycklig lagregel i svensk rätt som ger en asylsökande rätt att stanna kvar i Sverige under tiden som ansökan prövas. Däremot innebär bestämmelserna som reglerar när en utlänning får avlägsnas ur landet att en asylsökande i de flesta fall har rätt att stanna kvar här till dess att hans eller hennes ansökan har prövats. En utlänning kan avlägsnas från landet genom utvisning eller avvisning eller genom överföring enligt Dublinförordningen. En utlänning får avvisas enligt 8 kap. 1 och 2 §§ UtlL, bl.a. om han eller hon saknar pass eller uppehållstillstånd eller något annat tillstånd när det krävs för inresa eller vistelse i Sverige. Om utlänningen har ansökt om uppehållstillstånd efter inresan i Sverige får ett beslut om avvisning inte fattas senare än tre månader efter det att ansökan gjordes. En utlänning som inte kan avvisas får utvisas enligt 8 kap. 7 § UtlL om han eller hon uppehåller sig här men saknar pass eller de tillstånd som krävs för att få uppehålla sig i landet. Enligt Dublinförordningen får en utlänning överföras till en annan medlemsstat för att få sin asylansökan prövad där. En utlänning som har begått brott kan utvisas av allmän domstol enligt 8 kap. 8 § UtlL. Utlänningar kan även utvisas med stöd av lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll.

En person kan vidare tvingas att lämna landet i enlighet med bestämmelser om det straffrättsliga samarbetet. En person som är misstänkt för eller dömd för brott kan utlämnas eller överlämnas till en annan stat eller internationell domstol eller tribunal för att ställas inför rätta eller för att verkställa en frihetsberövande påföljd. Bestämmelser om detta finns bl.a. i lagen (1957:668) om utlämning för brott och lagen (2003:1156) om överlämnande från Sverige enligt en europeisk arresteringsorder. En person kan också överföras för att verkställa en

Prop. 2009/10:31

176

frihetsberövande påföljd i en annan stat enligt t.ex. bestämmelserna i lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom.

Bestämmelserna om efterföljande ansökan i direktivet motsvaras närmast av bestämmelserna om ny prövning i 12 kap. 19 § UtlL. Om det kommer fram nya omständigheter i ett verkställighetsärende ska Migrationsverket under vissa förutsättningar utan yrkande (ex officio) pröva om uppehållstillstånd ska beviljas (12 kap. 18 § UtlL). Om en utlänning åberopar nya omständigheter i ett verkställighetsärende och Migrationsverket inte kan bevilja uppehållstillstånd enligt 12 kap. 18 § UtlL ska verket i stället pröva om en ny prövning av frågan om uppehållstillstånd ska ske (12 kap. 19 § UtlL). Om de åberopade omständigheterna kan antas utgöra ett verkställighetshinder enligt 12 kap. 1–3 §§ UtlL och omständigheterna inte kunnat åberopas tidigare eller utlänningen haft en giltig ursäkt för att inte åberopa dem, ska Migrationsverket ta upp frågan om uppehållstillstånd till ny prövning och besluta om inhibition i verkställighetsärendet.

I avsnitt 8.4.5 föreslås att 12 kap. 18 och 19 §§ UtlL endast ska kunna tillämpas om frågan om internationellt skydd redan varit föremål för prövning i samband med att beslutet om avvisning eller utvisning meddelades. En utlänning som har ansökt om uppehållstillstånd på någon annan grund än skyddsbehov och som i den processen fått ett lagakraftvunnet avslagsbeslut ska få sina skyddsskäl prövade i enlighet med förfarandet för en ursprunglig ansökan om han eller hon därefter åberopar skyddsskäl som grund för uppehållstillstånd.

Prövning av asylansökan

En utlänning som är flykting har enligt 5 kap. 1 § första stycket UtlL rätt till uppehållstillstånd och får enligt 5 kap. 18 § UtlL ansöka om uppehållstillstånd efter inresan till Sverige. Av detta följer att en asylsökande inte kan avvisas innan hans eller hennes ansökan har prövats. Inte heller kan en asylsökande utvisas enligt 8 kap. 7 § UtlL innan hans eller hennes rätt att vistas i landet har prövats. I artikel 25 i direktivet finns bestämmelser om när en asylansökan får nekas prövning. Det gäller t.ex. när det finns ett s.k. första asylland eller ett säkert tredjeland för sökanden eller om asylansökan ska prövas i en annan medlemsstat enligt bestämmelserna i Dublinförordningen. Den sökande har i dessa fall enligt direktivet rätt att stanna kvar i landet till dess att behörig myndighet tagit ställning till om ansökan ska nekas prövning. I avsnitt 8.5.2 föreslås att bestämmelser som innebär att en asylansökan får avvisas om det finns ett säkert tredjeland eller ett första asylland för sökanden ska tas in i utlänningslagen. Att en asylsökande inte kan avvisas eller utvisas innan Migrationsverket har tagit ställning till om asylansökan ska avvisas enligt dessa bestämmelser eller om överföring ska ske enligt Dublinförordningen följer av 5 kap. 1 § första stycket UtlL. Utlänningslagen uppfyller således kraven i direktivet avseende rätten att stanna kvar i medlemsstaten när ansökan prövas i dessa fall.

Det finns i direktivet inte något undantag från rätten att stanna kvar i medlemsstaten när ansökan prövas för utlänningar som är utvisade på

Prop. 2009/10:31

177

grund av brott. Om en utlänning som har utvisats på grund av brott ansöker om asyl har han eller hon således enligt direktivet rätt att stanna kvar i medlemsstaten när ansökan prövas i en instans. När det gäller allmän domstols dom eller beslut om utvisning på grund av brott aktualiseras rätten att stanna kvar i medlemsstaten när ansökan prövas i två fall. Dels kan en domstol i ett brottmål besluta om utvisning av en asylsökande innan han eller hon har fått sin asylansökan prövad, dels kan en utlänning som av domstol utvisats på grund av brott ansöka om asyl efter utvisningsbeslutet i brottmålet. I båda fallen har utlänningen rätt att få sin asylansökan prövad i administrativ ordning men någon uttrycklig rätt att stanna kvar i Sverige till dess att ansökan har prövats finns inte. För att uppnå full förenlighet med direktivet måste därför en bestämmelse som ger en rätt för en utlänning att stanna kvar i landet under tiden asylansökan prövas i första instans även när han eller hon har utvisats på grund av brott införas i utlänningslagen.

Utredningen har föreslagit en bestämmelse av innebörd att ett beslut om avvisning eller utvisning inte får verkställas innan ansökan har prövats i första instans. Huvudregeln i svensk rätt är emellertid att ett beslut om avvisning eller utvisning inte ska verkställas förrän beslutet har vunnit laga kraft. Detta framgår av 12 kap. 15 § UtlL. Regeringen anser, i likhet med flera remissinstanser, att lagtexten därför bör utformas på ett sådant sätt att det framgår att huvudregeln är att rätten att stanna kvar i landet gäller till dess ett beslut om avvisning eller utvisning har vunnit laga kraft. Denna regel bör dock inte vara utan undantag.

Om en utlänning som är föremål för en brottmålsprocess under processen anför sådana omständigheter som kan utgöra skäl för att erhålla uppehållstillstånd som flykting eller skyddsbehövande i övrigt inhämtar domstolen i brottmålet i regel ett yttrande från Migrationsverket avseende frågan om verkställighetshinder. Eftersom bestämmelserna om verkställighetshinder i 12 kap. 1–3 §§ UtlL korresponderar med bestämmelserna om flyktingar och andra skyddsbehövande i 4 kap. UtlL beaktas utlänningens skyddsbehov i dessa fall i brottmålet. Om Migrationsverket prövar en asylansökan från en person som har utvisats på grund av brott kan således de omständigheter som kan utgöra skyddsskäl redan ha varit föremål för prövning i två eller tre instanser. Om utlänningen först i samband med att utvisningsbeslutet ska verkställas åberopar skyddsskäl har han eller hon dessutom haft god tid på sig att ansöka om uppehållstillstånd och åberopa skyddsskäl. Regeringen anser inte att det är rimligt att verkställigheten av ett beslut om utvisning på grund av brott ska behöva avvakta en prövning i två eller tre instanser om en utlänning, som kanske har vistats i Sverige i flera år, plötsligt ansöker om asyl eller åberopar andra skyddsskäl bara för att undvika verkställighet. Regeringen anser därför att det ska vara möjligt att verkställa ett beslut om utvisning på grund av brott innan asylansökan är lagakraftvunnet avgjord. Av bestämmelsen om när verkställighet får ske bör därför framgå att rätten att stanna kvar i landet när det gäller en utlänning som har utvisats på grund av brott endast gäller till dess ansökan om uppehållstillstånd prövats i en instans. Ett sådant undantag är förenligt med direktivet eftersom rätten att stanna kvar i medlemsstaten när ansökan prövas endast gäller under prövningen i första instans.

Prop. 2009/10:31

178

Migrationsverket får enligt 8 kap. 6 § UtlL förordna att verkets beslut om avvisning enligt 8 kap. 4 § första stycket UtlL får verkställas även om det inte har vunnit laga kraft (avvisning med omedelbar verkställighet), om det är uppenbart att det inte finns grund för asyl och att uppehållstillstånd inte heller ska beviljas på någon annan grund. Denna möjlighet bör enligt regeringens uppfattning finnas kvar och strider inte mot artikel 7 i direktivet eftersom rätten att stanna kvar i medlemsstaten när ansökan prövas endast gäller under prövningen i första instans. Av bestämmelsen om när verkställighet får ske bör därför framgå att undantag från huvudregeln får göras när det gäller Migrationsverkets förordnande om avvisning med omedelbar verkställighet enligt 8 kap. 6 § UtlL.

Direktivet medger enligt artikel 7.2 undantag från rätten att stanna kvar i medlemsstaten när ansökan prövas när det gäller utlänningar som ska överlämnas eller utlämnas till en annan stat för att där bli föremål för lagföring av brott eller verkställighet av frihetsberövande påföljd. Dessa undantag syftar till att bibehålla ett effektivt straffrättsligt samarbete mellan medlemsstaterna eller mellan en medlemsstat och tredjeland eller internationell tribunal. Sverige samarbetar sedan mitten av nittiotalet med de internationella brottsmålstribunalerna för f.d. Jugoslavien (ICTY) och Rwanda (ICTR), vilka inrättades av FN:s säkerhetsråd år 1993 respektive 1994. Vidare har Sverige sedan år 2006 möjlighet att samarbeta med Specialdomstolen för Sierra Leone, en domstol som inrättades år 2002 genom ett avtal mellan FN och Sierra Leones regering. Därutöver samarbetar Sverige sedan år 2002 med Internationella brottmålsdomstolen (ICC) som är en permanent domstol, inrättad genom en multilateral överenskommelse. För att Sverige effektivt ska kunna bistå andra stater i det straffrättsliga samarbetet bör bestämmelsen om när verkställighet får ske i utlänningslagen utformas på så sätt att bestämmelsen inte hindrar att utlänningen utlämnas, överlämnas eller överförs till en annan stat eller en internationell domstol eller tribunal för att lagföras eller avtjäna en frihetsberövande påföljd. Vidare ska en bestämmelse tas in i utlänningslagen som innebär att ett beslut om avvisning eller utvisning inte ska anses verkställt om en utlänning inom ett straffrättsligt förfarande utlämnas, överlämnas eller överförs till en annan stat eller internationell domstol eller tribunal med villkor om att utlänningen ska återföras.

Nya omständigheter

När en asylsökande åberopar nya omständigheter efter det att det finns ett lagakraftvunnet beslut avseende hans eller hennes ansökan eller, med direktivets nomenklatur, lämnar in en efterföljande ansökan innebär bestämmelserna om rätt att stanna kvar i medlemsstaten när ansökan prövas i direktivet att den asylsökande har rätt att stanna kvar till dess att den ansvariga myndigheten har tagit ställning till om ny prövning ska beviljas. Om en utlänning i ett ärende om verkställighet av ett beslut om avvisning eller utvisning som vunnit laga kraft åberopar nya omständigheter som kan antas utgöra ett bestående verkställighetshinder enligt 12 kap. 1–3 §§ UtlL och dessa omständigheter inte kunnat

Prop. 2009/10:31

179

åberopas tidigare eller utlänningen visar giltig ursäkt för att inte ha Prop. 2009/10:31 åberopat omständigheterna tidigare ska Migrationsverket enligt 12 kap.

19 § UtlL ta upp frågan om uppehållstillstånd till ny prövning och besluta om inhibition i verkställighetsärendet. Innan Migrationsverket har prövat frågan om ny prövning kan verkställighet ske vilket dock enligt utredningen knappast förekommer i praktiken. För att uppnå full överensstämmelse med direktivet föreslår utredningen att en bestämmelse om att verkställighet inte får ske innan Migrationsverket har avgjort frågan om ny prövning ska ske tas in i utlänningslagen. Migrationsverket har uttalat farhågor om att en sådan bestämmelse kan försvåra verkställighetsarbetet. Det är enligt regeringens uppfattning mycket angeläget att verkställighetsarbetet inte onödigt försvåras. Asylprocessen måste ha ett tydligt slut. Regeringen delar dock utredningens bedömning att en bestämmelse med innebörden att verkställighet inte får ske innan Migrationsverket har tagit ställning till om ny prövning ska ske bör tas in i utlänningslagen. Mot den angivna bakgrunden är det emellertid viktigt att Migrationsverket snabbt kan ta ställning till om ny prövning ska beviljas. Arbetet inom verket måste organiseras på ett sådant sätt att verkställighetsarbetet påverkas så lite som möjligt. Regeringen vill erinra om att inte vilka omständigheter som helst kan leda till en ny prövning. Det är endast omständigheter av skyddskaraktär som kan antas innebära ett bestående hinder mot verkställighet som inte har åberopats tidigare som kan föranleda att verkställighet inte får ske. Om Migrationsverket beviljar ny prövning bör, på samma sätt som i grundärenden, verkställighet inte få ske förrän frågan om uppehållstillstånd har avgjorts genom ett beslut som har vunnit laga kraft.

I avsnitt 8.7.4 föreslås en särskild reglering som motsvarar regleringen i 12 kap. 19 § UtlL för förfarandet för handläggning av åberopade nya omständigheter från en sökande som har utvisats på grund av brott. För att uppnå överensstämmelse med direktivets bestämmelser om rätt att stanna kvar i medlemsstaten när ansökan prövas bör även i denna situation ett utvisningsbeslut inte få verkställas förrän Migrationsverket har tagit ställning till om ny prövning ska ske. Om Migrationsverket beviljar ny prövning bör, på samma sätt som i grundärenden, verkställighet inte få ske förrän frågan om uppehållstillstånd har prövats i en instans.

8.3.4Krav som ställs på prövningen av ansökan

Regeringens bedömning: Direktivets bestämmelser om prövningen av en asylansökan är uppfyllda genom gällande rätt. Några författningsändringar behövs därför inte för att tillgodose direktivets krav.

Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Sveriges advokatsamfund och Svenska Röda

Korset förordar att det i lag införs närmare bestämmelser om skyldighet

att översätta handlingar.

Skälen för regeringens bedömning: Artikel 8 i direktivet behandlar

vilka grundläggande krav som ska gälla vid prövningen av en

180

asylansökan. Enligt artikel 8.1 får en asylansökan inte avslås eller prövning av en ansökan nekas enbart på den grunden att den inte lämnats in så snart som möjligt. Artikel 8.2 stadgar att medlemsstaterna ska se till att asylansökningar prövas individuellt, objektivt och opartiskt (a), att exakt och aktuell information inhämtas från olika källor (b) samt att personal som har att pröva asylansökningar har kunskap om tillämpliga normer (c). Enligt artikel 8.3 ska även den domstol dit beslut får överklagas enligt artikel 39 – genom den beslutande myndigheten, genom sökanden eller på annat sätt – få tillgång till länderinformation. Enligt artikel 8.4 får medlemsstaterna föreskriva regler för översättning av handlingar som är relevanta för prövningen av ansökan.

Flyktingar som befinner sig i Sverige har rätt till uppehållstillstånd enligt 5 kap. 1 § UtlL. Uppehållstillstånd får dock vägras i vissa i paragrafen särskilt angivna undantagsfall. Att en ansökan inte lämnats in så snart som möjligt är inte ett sådant undantagsfall. Den nya ordningen som föreslås i avsnitt 8.5.2 innebär inte någon förändring i detta avseende. Vad som anges i artikel 8.1 föranleder därför inte några författningsändringar.

Vad gäller direktivets krav på individuell, objektiv och opartisk prövning av asylansökningar ska domstolar och förvaltningsmyndigheter m.fl. enligt 1 kap. 9 § regeringsformen (RF) beakta allas likhet inför lagen samt iakttaga saklighet och opartiskhet. Den objektivitetsprincip som enligt grundlagen gäller inom den offentliga förvaltningen garanteras också genom jävsbestämmelserna i förvaltningslagen och förvaltningsprocesslagen (1971:291, FPL) (se 11 och 12 §§ FL respektive 41 § FPL). Rätten till uppehållstillstånd prövas individuellt och något utrymme för kollektiva prövningar finns inte. Svensk lagstiftning uppfyller därmed direktivets krav i artikel 8.2 och några författningsändringar är inte påkallade.

Migrationsverket har – som alla andra förvaltningsmyndigheter – en allmän utredningsskyldighet. Migrationsverket har tillgång till många olika informationskällor som rör förhållanden i andra länder, t.ex. information från utlandsmyndigheter, UNHCR, frivilligorganisationer och andra källor. Verket genomför även resor för faktainsamling, s.k. factfindingresor, till olika länder som en del i uppbyggnaden av verkets landinformation. Lagringen av informationen sker till stor del genom verkets databaserade länderinformationssystem, Lifos. Informationen finns utlagd på verkets hemsida och är således även tillgänglig för migrationsdomstolarna. I den tvåpartsprocess som gäller i migrationsdomstolarna ankommer det i princip på parterna, dvs. utlänningen och Migrationsverket, att ansvara för utredning och bevisning. Enligt 8 § FPL har även migrationsdomstolarna en utredningsskyldighet. I bestämmelsen anges att rätten ska se till att ett mål blir så utrett som dess beskaffenhet kräver. Den skyldigheten innebär inte att domstolen själv i alla lägen måste genomföra utredningar, utan den kan även ge anvisningar till parterna om vilken utredning som behövs. När målet är tillräckligt utrett ska domstolarna, på samma sätt som i andra mål och ärenden, grunda sina avgöranden på vad som kommit fram i handläggningen vid domstolen.

Beträffande direktivets krav på kunskap hos personalen ska noteras att det är en grundläggande förutsättning inom svensk förvaltning att varje

Prop. 2009/10:31

181

myndighet allmänt sett ska vara kompetent för sitt ansvarsområde. Prop. 2009/10:31 Myndigheterna ska enligt 8 § myndighetsförordningen (2007:515) se till

att de anställda är väl förtrogna med målen för verksamheten och ta till vara och utveckla de anställdas kompetens och erfarenhet. Det genomförs regelbundet utbildningsinsatser inom Migrationsverket.

Sammantaget gör regeringen den bedömningen att Sverige uppfyller direktivets föreskrifter i artikel 8.3 och någon författningsändring behövs därför inte för att uppfylla direktivets krav.

Artikel 8.4 om översättning av handlingar är fakultativ. I 8 § FL anges att en myndighet vid behov bör anlita tolk när den har att göra med någon som inte behärskar svenska eller som är allvarligt hörsel- eller talskadad. Med tolkning avses såväl muntlig som skriftlig översättning.

Till skillnad från Advokatsamfundet och Röda Korset anser inte regeringen att det i det här lagstiftningsärendet finns anledning att införa några närmare bestämmelser om skyldighet att översätta handlingar. Regeringen föreslår därför inte några författningsändringar i anledning av artikel 8.4.

8.3.5Krav som ställs på beslut av den beslutande myndigheten

Regeringens bedömning: Direktivets bestämmelser om vilka krav som ska ställas på beslut i asylärenden är uppfyllda genom gällande rätt. Några författningsändringar behövs därför inte för att tillgodose direktivets krav.

Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Länsrätten i Göteborg förordar att kravet på att

beslut ska meddelas skriftligen lagregleras.

Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 9.1 i direktivet ska

medlemsstaterna se till att beslut om asylansökningar meddelas

skriftligen. Ett avslagsbeslut ska innehålla de faktiska och rättsliga skälen

för beslutet och en skriftlig besvärshänvisning (artikel 9.2).

Medlemsstaterna behöver inte ange skälen för beslutet om sökanden

beviljas en status som ger samma rättigheter och förmåner enligt den

nationella lagstiftningen som flyktingstatus enligt skyddsgrunds-

direktivet. Medlemsstaterna ska då se till att skälen för att sökanden inte

beviljas flyktingstatus anges i sökandens akt och att sökanden på begäran

får tillgång till sin akt (artikel 9.2 andra stycket). Någon

besvärshänvisning behöver inte bifogas beslutet om sådan information

lämnats i ett tidigare skede eller är tillgånglig för sökanden elektroniskt

(artikel 9.2 tredje stycket). Medlemsstaterna får, för de ändamål som

avses i artikel 6.3, fatta ett enda beslut som omfattar samtliga personer

som är beroende av sökanden för sin försörjning om ansökan beträffande

samtliga personer grundar sig på samma skäl (artikel 9.3).

I 13 kap. 10 § första stycket UtlL anges att ett beslut i fråga om

uppehållstillstånd alltid ska innehålla de skäl som ligger till grund för

beslutet. Att ett beslut om uppehållstillstånd ska vara skriftligt följer av

samma bestämmelse. Till skillnad från Länsrätten i Göteborg anser

regeringen inte att något förtydligande av lagtexten behövs såvitt gäller

kravet på skriftlighet. Bestämmelsen i 13 kap. 10 § första stycket UtlL

182

gäller både vid avslag av och bifall till en ansökan om uppehållstillstånd Prop. 2009/10:31 och vid återkallelse av ett uppehållstillstånd. Ett beslut ska vidare enligt

21 § FL innehålla information om hur man överklagar. Någon författningsändring för att uppfylla kraven i artiklarna 9.1 och 9.2 behövs därför inte. I svensk rätt fattas individuella beslut för varje asylsökande. Några författningsändringar i anledning av den fakultativa artikeln 9.3 är därför inte aktuella.

8.3.6Garantier för asylsökande

Regeringens bedömning: Det bör införas en bestämmelse som föreskriver att en asylsökande på ett språk som han eller hon rimligen kan förväntas förstå ska upplysas om asylförfarandet, om sina rättigheter och skyldigheter under förfarandet och om tänkbara konsekvenser av att inte uppfylla sina skyldigheter eller samarbeta med myndigheterna.

Det bör införas en bestämmelse som föreskriver att Migrationsverket ska informera asylsökande om sina beslut på ett språk de rimligen kan förväntas förstå.

Bestämmelserna bör tas in i förordning.

Utredningens förslag och bedömning: Överensstämmer delvis med regeringens. Utredningen har föreslagit att en bestämmelse om tolkning införs i utlänningslagen.

Remissinstanserna: Länsrätten i Göteborg, Rädda Barnens Riksförbund, Sveriges advokatsamfund samt Amnesty International – Svenska sektionen och Rådgivningsbyrån för asylsökande och flyktingar tillstyrker införandet av en bestämmelse om informationsskyldighet. Länsrätten i Göteborg tillägger att det bör övervägas om bestämmelsen ska meddelas i lag. Svenska Röda Korset anser att en författningsbestämmelse om formen för underrättelse eventuellt bör införas. Röda Korset anser även att tolk alltid ska anlitas om den sökande begär det och att detta bör framgå av utlänningslagen. Slutligen förordar Röda Korset en uttrycklig lagbestämmelse om rätten att sammanträffa med en flyktingorganisation.

Skälen för regeringens bedömning

Rätten till information

Enligt artikel 10.1 a i direktivet ska sökanden, på ett språk som han eller hon rimligen kan förväntas förstå, upplysas om det förfarande som ska följa och om sina rättigheter och skyldigheter under detta förfarande och de tänkbara konsekvenserna av att inte uppfylla sina skyldigheter och inte samarbeta med myndigheterna. Sökanden ska också upplysas om den tidsram och de medel som står till sökandens förfogande för att uppfylla skyldigheten att lägga fram de fakta som avses i artikel 4 i skyddsgrundsdirektivet, dvs. skyldigheten att så snart som möjligt lägga fram alla faktorer som behövs för att styrka ansökan om internationellt skydd. Informationen till sökanden ska tillhandahållas i så god tid att sökanden har möjlighet att utöva de rättigheter som garanteras genom

183

asylprocedurdirektivet och uppfylla sina skyldigheter att samarbeta med de behöriga myndigheterna enligt artikel 11 i direktivet.

Som nämns i avsnitt 8.3.2 innebär bestämmelsen om myndigheternas serviceskyldighet i 4 § FL att varje myndighet ska lämna upplysningar, vägledning, råd och annan hjälp till enskilda. En viss informationsskyldighet har därmed alla myndigheter. Migrationsverket har också en skyldighet enligt 2 a § förordningen (1994:361) om mottagande av asylsökande m.fl. att informera asylsökande om bl.a. vilka förmåner och skyldigheter en asylsökande har. Det saknas dock bestämmelser som uttryckligen anger att en asylsökande ska få den information som direktivet föreskriver. För att garantera att direktivet genomförs på ett klart och tydligt sätt bör såväl skyldigheten att lämna information som skyldigheten att lämna informationen på ett språk som utlänningen kan förväntas förstå författningsregleras. Länsrätten i Göteborg har i sammanhanget anfört att det bör övervägas om bestämmelsen om information ska införas i lag. Med beaktande av att informationsfrågor inom migrationsrätten normalt regleras i förordning anser regeringen att en reglering på förordningsnivå är den mest ändamålsenliga.

Rätten till tolk

Enligt artikel 10.1 b i direktivet ska sökanden närhelst så är nödvändigt få hjälp av en tolk som kan framföra sökandens argument till de behöriga myndigheterna. Detta gäller enligt artikel 10.2 även vid ett överklagande. Medlemsstaterna ska anse att det är nödvändigt att tillhandahålla tolk åtminstone när den beslutande myndigheten kallar sökanden till en intervju i enlighet med artiklarna 12 och 13 och adekvat kommunikation inte kan säkerställas utan sådana tjänster. Kostnaden för tolken ska täckas av allmänna medel. Enligt artikel 13.3 b ska medlemsstaterna vidta lämpliga åtgärder för att se till att personliga intervjuer genomförs under sådana förhållanden att sökandena kan lägga fram skälen för sina ansökningar på ett heltäckande sätt. Medlemsstaterna ska därför utse en tolk som kan garantera en fungerande kommunikation mellan sökanden och intervjuaren. Det är dock inte nödvändigt att kommunikationen äger rum på det språk som sökanden föredrar, om det finns något annat språk som han eller hon rimligen kan förväntas förstå och som han eller hon kan kommunicera på.

Enligt 8 § FL bör en myndighet, när den har att göra med en person som inte behärskar svenska, vid behov anlita tolk. Enligt 50 § FPL ska tolk anlitas vid behov. Enligt utredningens bedömning är 8 § FL i princip förenlig med direktivets bestämmelse om tolk. Bestämmelsen ger dock enligt utredningen intryck av att det finns ett visst utrymme för myndigheten att välja att inte använda tolk trots att det behövs. Utredningen har därför föreslagit att en bestämmelse som innebär att Migrationsverket ska anlita tolk i ett ärende som gäller en ansökan om uppehållstillstånd som flykting eller annan skyddsbehövande ska införas i utlänningslagen. Av förarbetena till 8 § FL framgår att den inte ger något utrymme för en myndighet att avstå från att tillkalla tolk om en sådan behövs utan att tolk bör anlitas i all rimlig utsträckning. Vid

Prop. 2009/10:31

184

rimlighetsbedömningen får bl.a. hänsyn tas till tillgången på tolkar (prop. 1985/86:80 s. 27). Enligt regeringens bedömning är kraven i artikel 10.1 b i direktivet tillgodosedda i svensk rätt. Röda Korset anser att tolk alltid ska anlitas om den sökande begär det och att detta bör framgå av utlänningslagen. Regeringen finner inte skäl att införa en rätt till tolk som går utöver direktivets bestämmelser. Det är inte heller rimligt att det ska föreligga en rätt till tolk även om en sådan i ett enskilt fall inte skulle behövas. Någon lagreglering i enlighet med vad Röda Korset förordar föreslås därför inte.

Rätten att meddela sig med UNHCR

Enligt artikel 10.1 c i direktivet får en asylsökande inte nekas möjlighet att meddela sig med UNHCR eller någon annan organisation som verkar för flyktingkommissariatets räkning på medlemsstatens territorium enligt avtal med denna medlemsstat. Detta gäller enligt artikel 10.2 även vid ett överklagande.

Det finns inte någon svensk bestämmelse som ger en utlänning rätt att kontakta UNHCR eller någon annan organisation. Utgångspunkten i svensk rätt är att alla enskilda har rätt att ta kontakt med vilken person eller organisation som helst. De enda situationer när rätten att ta kontakt med andra personer kan begränsas är när den enskilde är frihetsberövad. En asylsökande som har tagits i förvar har enligt 11 kap. 4 § UtlL rätt att ta emot besök och på annat sätt ha kontakt med personer utanför lokalen. Denna rätt inkluderar kontakter med UNHCR och andra organisationer. Enligt bestämmelsen får ett visst besök eller en viss kontakt vägras om det skulle försvåra den verksamhet som rör förvaret. Den enda begränsning som det kan vara fråga om är enligt förarbetena att det av rent praktiska skäl inte går att genomföra besök eller andra kontakter i den omfattning och på de tider som önskas (prop. 1996/97:147 s. 43). Vidare gäller enligt 11 kap. 10 § UtlL att brev och andra försändelser till en förvarstagen från offentliga biträden, advokater, UNHCR eller internationella organ som har behörighet att pröva klagomål från enskilda inte får undersökas. Enligt 10 kap. 20 § UtlL får Migrationsverket i vissa fall besluta att en utlänning som hålls i förvar ska placeras i kriminalvårdsanstalt, häkte eller polisarrest. I sådana fall ska, enligt 11 kap. 2 § tredje stycket UtlL, lagen (1976:371) om behandling av häktade och anhållna m.fl. gälla i tillämpliga delar. Utlänningen ska dock beviljas de lättnader och förmåner som kan medges med hänsyn till ordningen och säkerheten inom anstalten, häktet eller arresten. Enligt 11 och 12 §§ lagen om behandling av häktade och anhållna m.fl. får besök och telefonsamtal äga rum i den utsträckning det lämpligen kan ske. Besök och telefonsamtal kan vägras om de kan medföra fara från säkerhetssynpunkt. Vidare gäller enligt 9 § samma lag att brev från den häktade till svenska myndigheter, internationella organ som har av Sverige erkänd behörighet att ta emot klagomål från enskilda eller den häktades offentliga försvare ska vidarebefordras utan föregående granskning. Utöver detta får den häktade sända eller ta emot brev och andra försändelser om det kan ske utan fara från säkerhetssynpunkt (9 och 10 §§).

Prop. 2009/10:31

185

Röda Korset efterfrågar en uttrycklig lagbestämmelse om rätten att sammanträffa med en flyktingorganisation. Enligt regeringens bedömning är gällande bestämmelser om behandlingen av förvarstagna utlänningar tillräckliga för att uppfylla direktivets krav. En uttrycklig bestämmelse om att en asylsökande har rätt att ta kontakt med just UNHCR och andra flyktingorganisationer skulle kunna ge sken av att någon generell rätt att ta kontakt med vem som helst inte föreligger enligt svensk rätt. Regeringen anser därför, i likhet med utredningen, att artikel 10.1 c i direktivet inte bör föranleda några författningsändringar.

Rätten att underrättas om beslut

Enligt artikel 10.1 d i direktivet ska en asylsökande inom skälig tid underrättas om vilket beslut den beslutande myndigheten har fattat avseende asylansökan. Om en juridisk rådgivare eller annan rådgivare rättsligt företräder sökanden får medlemsstaterna välja att underrätta honom eller henne om beslutet i stället för sökanden. Informationen ska enligt artikel 10.1 e vara på ett språk som sökanden rimligen kan förväntas förstå och den ska innefatta upplysningar om möjligheterna att överklaga. Rätten att bli underrättad om beslutet gäller enligt artikel 10.2 även vid ett överklagande.

Enligt 21 § FL ska en sökande underrättas om innehållet i det beslut varigenom myndigheten avgör ärendet, om detta avser myndighetsutövning mot någon enskild. Om beslutet går parten emot och kan överklagas, ska han eller hon underrättas om hur beslutet kan överklagas. Underrättelseskyldigheten gäller inte om det är uppenbart obehövligt. Exempel på fall där det kan vara uppenbart obehövligt är rutinbeslut i icke kontroversiella ärenden, såsom beslut om folkbokföring i enlighet med de uppgifter som parten har lämnat. Undantaget från underrättelseskyldigheten i förvaltningslagen omfattar således inte typiskt sätt beslut i asylärenden. Beträffande domstolarna ska enligt 31 § FPL beslut, varigenom rätten avgör målet, tillställas part genom handling som fullständigt återger beslutet. I förordningen (2003:234) om tillhandahållande av domar och beslut m.m. anges bl.a. när en myndighet ska tillhandahålla ett beslut. Enligt 7 § i samma förordning gäller att ett beslut av en annan myndighet än en domstol ska tillhandahållas senast en vecka efter dagen för avkunnandet. Om beslutet inte avkunnats ska det tillhandahållas så fort som möjligt. Enligt 4 § i förordningen ska vidare, i ett mål eller ärende vid en annan domstol än allmän domstol, en dom eller ett beslut skickas till parterna senast en vecka efter dagen för avkunnandet. Om det har getts till känna att avgörandet ska meddelas en viss dag, ska domen eller beslutet skickas till parterna samma dag som det meddelas. I andra fall ska beslutet eller domen skickas till parterna senast en vecka efter dagen för avgörandet. Regeringen anser i likhet med utredningen att direktivets krav på beslutsunderrättelse inom skälig tid är tillgodosett i svensk rätt. Någon författningsändring är således inte påkallad.

En asylsökande har också enligt direktivet rätt att få information om vad den beslutande myndighetens beslut innebär på ett språk som han eller hon rimligen kan förväntas förstå. Någon bestämmelse som

Prop. 2009/10:31

186

uttryckligen ålägger en myndighet en sådan skyldighet finns inte i svensk Prop. 2009/10:31 rätt. Utredningen har därför föreslagit att en bestämmelse om att

Migrationsverket ska informera asylsökande om sina beslut på ett språk de rimligen kan förväntas förstå bör införas. Regeringen anser att utredningens förslag bör genomföras och att en bestämmelse med detta innehåll tas in i förordning.

8.3.7Den asylsökandes skyldigheter

Regeringens bedömning: Direktivets bestämmelser om asylsökandes skyldigheter är uppfyllda genom gällande rätt. Några författningsändringar behövs därför inte för att tillgodose direktivets krav.

Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Länsrätten i Göteborg förordar att möjligheten

enligt direktivet att ålägga en asylsökande att meddela sin bostadsadress bör utnyttjas och att Migrationsverket ska få avskriva ett ärende om sökanden inte håller sig tillgänglig för myndigheten.

Skälen för regeringens bedömning: Artikel 11 i direktivet behandlar rätten för medlemsstaterna att ålägga asylsökande olika skyldigheter. Medlemsstaterna får enligt artikel 11.1 ålägga en asylsökande skyldigheten att samarbeta med de behöriga myndigheterna i den utsträckning behandlingen av ansökan kräver en sådan skyldighet. Artikel 11.2 innehåller en uppräkning av exempel på tillåtna åtgärder som medlemsstaterna därvid får använda sig av. Åtgärderna måste syfta till att underlätta handläggningen av asylärendet.

De åtgärder i svensk rätt som närmast faller under tillämpningsområdet för artikel 11 är de kontroll- och tvångsåtgärder som finns reglerade i 9 kap. UtlL. Direktivet rör asylförfarandet och nationella bestämmelser om tvångsåtgärder eller samarbetsskyldigheter som ska tillämpas i samband med inresa och utresa i syfte att upprätthålla den allmänna utlänningskontrollen i landet berörs således inte av direktivet. Migrationsverkets och polisens möjlighet att omhänderta pass och andra handlingar enligt 9 kap. 4 och 5 §§ UtlL står i överensstämmelse med artikel 11.2 b i direktivet, enligt vilken medlemsstaterna får föreskriva att de asylsökande måste överlämna handlingar som de innehar som är av betydelse för prövning av ansökan, t.ex. egna pass. Enligt 9 kap. 6 § UtlL får en utlännings hemresebiljett tas om hand under vissa förutsättningar. Syftet med bestämmelsen är att underlätta verkställighet av ett eventuellt avlägsnandebeslut. Detta syfte måste anses förenligt med artikel 11 i direktivet. Rätten att fotografera en utlänning enligt 9 kap. 8 § UtlL överensstämmer med artikel 11.2 e, där det föreskrivs att de behöriga myndigheterna får fotografera en asylsökande.

Sammantaget är det regeringens bedömning att de aktuella svenska bestämmelserna är förenliga med artikel 11 i direktivet. Mot bakgrund av detta och med hänsyn till att artikeln inte heller ålägger medlemsstaterna att införa några skyldigheter, saknas det anledning att föreslå några författningsändringar med anledning av denna artikel.

187

Medlemsstaterna får enligt artikel 11.2 c i direktivet särskilt föreskriva Prop. 2009/10:31 att asylsökande ska informera de behöriga myndigheterna om sin aktuella

bostadsort eller adress samt om ändringar av dessa snarast möjligt och vidare att sökanden måste ta emot eventuella underrättelser på den senaste bostadsort eller adress som han eller hon sålunda har uppgivit.

Länsrätten i Göteborg har föreslagit att sökanden ska åläggas en skyldighet att anmäla sin adress till Migrationsverket och att Migrationsverket ska få avskriva ett ärende om sökanden inte håller sig tillgänglig för myndigheten. Om en asylsökande efter upprepade kallelser inte infinner sig hos Migrationsverket för muntlig handläggning förekommer det att Migrationsverket avskriver ärendet med motiveringen att det bedöms vara sannolikt att sökanden har lämnat landet. Om ett ärende avskrivs har den asylsökande rätt att lämna in en ny ansökan till verket. Regeringen finner inte att det finns behov av någon sådan bestämmelse som Länsrätten i Göteborg har föreslagit.

8.3.8Personlig intervju

Regeringens förslag: Migrationsverket får inte vägra en utlänning begärd statusförklaring utan att det förekommit muntlig handläggning hos verket.

Regeringens bedömning: En bestämmelse om protokollföring vid muntlig handläggning hos Migrationsverket bör införas. Bestämmelsen bör tas in i förordning.

Utredningens förslag och bedömning: Överensstämmer delvis med regeringens. Bestämmelserna om muntlig handläggning i utlänningslagen uppfyller enligt utredningens bedömning direktivets krav på intervju av sökanden.

Remissinstanserna: För att uppfylla direktivets krav måste enligt Länsrätten i Göteborg utlänningslagen ändras på så sätt att muntlig handläggning ska företas även i de fall utlänningen inte begär det. Sveriges advokatsamfund förordar att utlänningslagens bestämmelse att muntlig utredning får underlåtas om sökanden inte avvisas eller utvisas ska ändras på så sätt att muntlig utredning får underlåtas endast om sökandens ansökan beviljas. Länsrätten i Göteborg, Rädda Barnens Riksförbund, Svenska Röda Korset och Advokatsamfundet tillstyrker förslaget att det i alla ärenden som gäller ansökan om uppehållstillstånd som flykting eller annan skyddsbehövande ska upprättas ett protokoll över den muntliga handläggning som företas av verket och att protokollet ska skickas till sökanden senast i samband med att beslut meddelas. Länsrätten i Göteborg, Rädda Barnen och Advokatsamfundet förordar även mer preciserade regler om protokollets innehåll och när det ska sändas till sökanden. Länsrätten anser dessutom att bestämmelserna bör tas in i lag. Rädda Barnen betonar vikten av handläggarnas barnkompetens samtidigt som organisationen delar utredningens slutsats att det inte krävs lagregler för detta. Röda Korset understryker vikten av att myndigheterna har kompetens att höra barn, våldtäktsoffer, m.fl.

188

Skälen för regeringens förslag och bedömning

Prop. 2009/10:31

Rätten till intervju

Enligt artikel 12.1 i direktivet ska den beslutande myndigheten ge den asylsökande tillfälle att höras om sin ansökan av en person som är behörig att utföra en sådan intervju enligt nationell lagstiftning innan myndigheten fattar något beslut. Personlig intervju behöver enligt artikel 12.2 dock inte genomföras om den beslutande myndigheten kan fatta ett positivt beslut på grundval av tillgänglig bevisning (a), om den behöriga myndigheten redan har haft ett möte med sökanden för att hjälpa honom eller henne att fylla i sin ansökan och överlämna väsentliga uppgifter för ansökan i enlighet med artikel 4.2 i skyddsgrundsdirektivet (b) eller om den beslutande myndigheten på grundval av en fullständig prövning av den information som sökanden har lämnat betraktar ansökan som ogrundad i de fall sådana omständigheter föreligger som anges i artikel 23.4 a, c, g, h och j (c).

Enligt artikel 12.3 tillåter direktivet också att en personlig intervju inte genomförs om det finns praktiska hinder mot att genomföra en sådan. I en sådan situation ska skäliga ansträngningar göras för att ge sökanden eller personer som är beroende av sökanden för sin försörjning möjlighet att lämna ytterligare upplysningar. Enligt artikel 12.4 ska den beslutande myndigheten kunna fatta beslut i ett asylärende även om någon personlig intervju inte har genomförts. Om någon personlig intervju inte har genomförts ska detta, enligt artikel 12.5, inte påverka den beslutande myndighetens beslut i negativ riktning.

Enligt 13 kap. 1 § UtlL får Migrationsverket inte besluta om avvisning eller utvisning av en utlänning som har sökt asyl utan att det förekommit muntlig handläggning. Om det inte fattas något beslut om avvisning eller utvisning kräver inte utlänningslagen att muntlig handläggning äger rum i ett asylärende, t.ex. om sökanden beviljas uppehållstillstånd på en annan grund. Direktivet tillåter enligt artikel 12.2 a att medlemsstaterna gör undantag från bestämmelsen om muntlighet om myndigheten kan fatta ett positivt beslut på grundval av tillgänglig bevisning. Eftersom direktivet tar sikte på förfarandet för att bevilja flyktingstatus måste dock begreppet positivt beslut förstås som att det är flyktingstatus som ska beviljas. Den nuvarande svenska bestämmelsen är således inte förenlig med direktivet. Regeringen föreslår därför ett tillägg till 13 kap. 1 § UtlL som innebär att Migrationsverket inte får vägra en utlänning en sådan statusförklaring som han eller hon ansökt om utan att muntlig handläggning har förekommit hos verket.

Krav på intervjun

Enligt artikel 13.1 i direktivet ska personliga intervjuer normalt äga rum utan att familjemedlemmar är närvarande såvida inte den beslutande myndigheten finner det nödvändigt för en korrekt prövning. Enligt artikel 13.2 ska en personlig intervju genomföras under förhållanden som garanterar tillbörlig sekretess och enligt artikel 13.3 ska medlemsstaterna bl.a. se till att intervjuaren är tillräckligt kompetent (a) och att en tolk

som kan garantera en fungerande kommunikation mellan sökanden och

189

intervjuaren utses (b). Artikel 13.4 ger medlemsstaterna möjlighet att fastställa regler för tredje parts närvaro vid den personliga intervjun.

Som nämns ovan bygger utlänningslagen på förutsättningen att rätten till uppehållstillstånd prövas individuellt. Prövningen av en asylansökan avser således enbart den enskilde sökanden, vilket bl.a. medför att den muntliga handläggningen vid prövningen hos Migrationsverket genomförs med enbart den sökande själv. Bestämmelserna i offentlighets- och sekretesslagen innebär att det kan råda sekretess för uppgifter som kommer fram under den muntliga handläggningen vilket kan utgöra ett hinder mot att andra personer än den sökande deltar i den muntliga handläggningen.

Enligt 21 kap. 5 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400, OSL) gäller sekretess för uppgift som rör en utlänning om det kan antas att röjande av uppgiften skulle medföra fara för att någon utsätts för övergrepp eller annat allvarligt men som föranleds av förhållandet mellan utlänningen och utländsk stat eller myndighet eller organisation av utlänningar. Enligt 37 kap. 1 § första stycket OSL gäller dessutom sekretess i verksamhet för kontroll över utlänningar för uppgift om enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till den enskilde lider men. I sådan verksamhet gäller sekretess även för anmälan eller annan utsaga från enskild, om det kan antas att fara uppkommer för att den som gjort anmälan eller avgivit utsagan eller någon närstående till denne utsätts för våld eller annat allvarligt men om uppgiften röjs (37 kap. 1 § andra stycket OSL). Med verksamhet för kontroll över utlänningar avses bl.a. ärenden om uppehållstillstånd och därmed således behandlingen av asylansökningar. Enligt regeringens bedömning uppfyller de svenska bestämmelserna direktivets krav på tillbörlig sekretess.

Mot den angivna bakgrunden är några författningsändringar i anledning av artiklarna 13.1 och 13.2 inte påkallade.

Det finns inte någon författningsbestämmelse som uttryckligen anger vilken kompetens en handläggare hos Migrationsverket ska ha men det är, som nämns ovan, en grundläggande förutsättning inom svensk förvaltning att varje myndighet allmänt sett ska ha kompetens för de uppgifter som myndigheten ålagts. Myndigheterna ska enligt 8 § myndighetsförordningen (2007:515) se till att de anställda är väl förtrogna med målen för verksamheten och ta till vara och utveckla de anställdas kompetens och erfarenhet. Det genomförs regelbundet utbildningsinsatser inom Migrationsverket. Regeringen håller med Röda Korset om att det är viktigt att myndigheterna har tillräcklig kompetens när det gäller att höra barn och andra utsatta personer men anser inte att ytterligare författningsreglering är påkallad. Regeringen anser således att svensk rätt uppfyller direktivets krav vad gäller intervjuarens kompetens. Rätten till tolk vid intervju behandlas under avsnitt 8.3.6. Något behov av författningsändringar bedöms inte föreligga.

Artikel 13.4 om regler för tredje parts närvaro är fakultativ och bör inte föranleda några författningsändringar.

Prop. 2009/10:31

190

Protokoll Prop. 2009/10:31

Enligt artikel 14.1 i direktivet ska det föras ett skriftligt protokoll över alla personliga intervjuer. Protokollet ska enligt artikel 14.2 i god tid tillhandahållas sökanden. Om sökanden får protokollet först efter det att den beslutande myndigheten fattat beslut, ska medlemsstaterna se till att tillgång kan ges inom den tid som krävs för att förbereda och lämna in ett överklagande i rätt tid. Enligt artikel 14.3 får medlemsstaterna begära att sökanden godkänner innehållet i protokollet från den personliga intervjun.

Migrationsverket upprättar normalt protokoll över vad som framkommer under den muntliga handläggningen. Protokollet skickas regelmässigt till sökanden. Detta sker senast vid kommunicering av uppgifter inför beslut. Det finns dock ingen uttrycklig bestämmelse om att protokollföring ska ske vid den muntliga handläggningen hos verket. För att uppfylla direktivets bestämmelser om protokoll bör skyldigheten att upprätta protokoll författningsregleras. Länsrätten i Göteborg förordar att bestämmelsen tas in i lag. En bestämmelse om protokollföring har dock karaktären av tillämpningsföreskrift och faller därmed inom regeringens normgivningskompetens. Med hänsyn härtill anser regeringen att bestämmelsen bör tas in i förordning.

8.3.9 Rättsligt bistånd och biträde

Regeringens förslag: Offentligt biträde ska förordnas på utlänningens begäran om han eller hon överklagar ett beslut av Migrationsverket som gäller statusförklaring, om utlänningen befinner sig i Sverige och det inte är uppenbart att utlänningen inte kommer att beviljas yrkad statusförklaring.

Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens. Utredningen föreslår att offentligt biträde ska förordnas på klagandens begäran om han eller hon överklagar ett beslut av Migrationsverket att avslå en asylansökan och det är sannolikt att överklagandet kommer att bifallas. Utredningen föreslår även en bestämmelse om att asylsökande som har tagits i förvar och placerats i kriminalvårdsanstalt, häkte eller polisarrest ska ges möjlighet att rådgöra med ett offentligt biträde, advokat eller annan juridisk rådgivare om inte besöket eller kontakten i ett särskilt fall skulle försvåra den verksamhet som rör förvaret.

Remissinstanserna: Kammarrätten i Stockholm och Länsrätten i Stockholm tillstyrker förslaget om utökad rätt till biträde vid överklagande. Länsrätten förordar dock att det tydliggörs att den föreslagna bestämmelsen går utöver huvudregeln och kammarrätten anser att det är onödigt med biträde om det är uppenbart att överklagandet ska bifallas. Svenska Röda Korset och Sveriges advokatsamfund förordar att direktivets huvudregel om rätt till biträde i andra instans genomförs i svensk rätt. Amnesty International – Svenska sektionen och Rådgivningsbyrån för asylsökande och flyktingar anser att en asylsökande alltid ska ha rätt till biträde i båda instanserna.

Ambassaden i Sarajevo förordar att man utnyttjar möjligheten enligt

191

artikel 38.4 i direktivet att inskränka rätten till offentligt biträde för personer som återvänt till sitt ursprungsland.

Skälen för regeringens förslag

Rätten till rättsligt bistånd på egen bekostnad och rådgivarens tillträde till förvarsenheter och transitzoner

Enligt artikel 15.1 i direktivet ska en asylsökande ges en faktisk möjlighet att på egen bekostnad rådgöra med en juridisk rådgivare eller annan enligt den nationella lagstiftningen godkänd eller tillåten rådgivare i frågor som rör asylansökan. Bestämmelsen innebär att det inte får finnas något hinder för en asylsökande att rådgöra med en rådgivare angående asylärendet.

Enligt artikel 16.2 ska medlemsstaterna se till att den juridiska rådgivaren eller en annan rådgivare har tillträde till områden med begränsat tillträde som förvarsenheter och transitzoner för att kunna rådgöra med den asylsökande. Medlemsstaterna får endast begränsa rådgivarens tillträde till aktuella områden om denna begränsning enligt nationell lagstiftning är objektivt nödvändig av hänsyn till säkerheten, den allmänna ordningen eller den administrativa verksamheten på området eller för att sörja för en effektiv prövning av ansökan, under förutsättning att rådgivarens tillträde inte därigenom begränsas avsevärt eller omöjliggörs.

Enligt 9 § FL får den som för talan i ett ärende anlita ombud eller biträde. Motsvarande bestämmelse finns i 48 § FPL. En asylsökande som tagits i förvar har enligt 11 kap. 4 § UtlL rätt att ta emot besök och på annat sätt ha kontakt med personer utanför lokalen. Denna rätt inkluderar kontakter med ombud och biträde. Enligt bestämmelsen får ett visst besök eller en viss kontakt vägras om det skulle försvåra den verksamhet som rör förvaret. Den enda begränsning som det kan vara fråga om är enligt förarbetena om det av rent praktiska skäl inte går att genomföra i den omfattning och på de tider som önskas (prop. 1996/97:147 s. 43). Enligt 10 kap. 20 § UtlL får Migrationsverket i vissa situationer besluta att en utlänning som hålls i förvar ska placeras i kriminalvårdsanstalt, häkte eller polisarrest. I sådana fall ska, enligt 11 kap. 2 § tredje stycket UtlL, lagen om behandling av häktade och anhållna m.fl. gälla i tillämpliga delar. Utlänningen ska dock beviljas de lättnader och förmåner som kan medges med hänsyn till ordningen och säkerheten inom anstalten, häktet eller arresten. Enligt 11 och 12 §§ lagen om behandling av häktade och anhållna m.fl. får besök och telefonsamtal äga rum i den utsträckning det lämpligen kan ske. Besök och telefonsamtal kan vägras om de kan medföra fara från säkerhetssynpunkt. Vidare gäller enligt 9 § samma lag att brev från den häktade till svenska myndigheter, internationella organ som har av Sverige erkänd behörighet att ta emot klagomål från enskilda eller den häktades offentliga försvare, ska vidarebefordras utan föregående granskning. Utöver detta får den häktade sända eller ta emot brev och andra försändelser om det kan ske utan fara från säkerhetssynpunkt (9 och 10 §§). Enligt utredningens bedömning är det troligt att rätten att rådgöra med en juridisk rådgivare för en utlänning som tagits i förvar och placerats i kriminalvårdsanstalt, häkte eller polisarrest tillgodoses i praktiken. Enligt utredningen bör

Prop. 2009/10:31

192

dock rätten tydliggöras genom att en uttrycklig regel med detta innehåll införs. Enligt regeringens bedömning uppfyller de allmänna reglerna i 9– 12 §§ lagen om behandling av häktade och anhållna m.fl. direktivets krav i artiklarna 15.1 och 16.2 vad gäller möjligheten att rådgöra med en juridisk rådgivare och rådgivarens tillträde till förvarsenheter och transitzoner. Några författningsändringar är därför inte påkallade i dessa delar.

Rätten till kostnadsfritt rättsligt bistånd

Artiklarna 15.2–15.6 i direktivet behandlar rätten till kostnadsfritt rättsligt bistånd. Enligt huvudregeln i artikel 15.2 ska en asylsökande alltid få ett offentligt biträde när den beslutande myndigheten fattat ett beslut som går sökanden emot. Utgångspunkten i direktivet är att den sökande inte har rätt till och heller inte har ett juridiskt biträde i grundärendet hos den beslutande myndigheten. Detta motsvaras av vad som gäller i de flesta andra medlemsstater. Enligt artikel 38.3 ska en person som får ett beslut om återkallelse av flyktingstatus ha samma rätt till juridiskt bistånd som följer av artikel 15.2.

Vissa begränsningar av rätten till kostnadsfritt rättsligt bistånd gäller enligt artiklarna 15.3, 15.5 och 15.6. Rätten får begränsas till att enbart gälla i en överinstans och inte vid ytterligare överklaganden (15.3 a). Vidare får rätten begränsas till att endast gälla personer som saknar tillräckliga tillgångar (15.3 b) eller till att endast avse personer som enligt nationell lagstiftning särskilt utsetts att bistå och företräda asylsökande (15.3 c). Medlemsstaterna får också införa belopps- och tidsgränser för rättsligt bistånd eller begära ersättning, helt eller delvis, för beviljade utgifter om och när sökandens ekonomiska situation avsevärt har förbättrats eller om beslutet att bevilja kostnadsfritt bistånd fattades på grundval av felaktiga uppgifter från sökanden (15.5). Slutligen får medlemsstaterna enligt 15.3 d begränsa rätten till biträde efter ett avslagsbeslut till att endast avse fall där det är sannolikt att överklagandet eller omprövningen ska godkännas. När det gäller återkallelse av flyktingstatus får rätten till offentligt biträde enligt artikel 38.4 inskränkas om flyktingstatusen återkallas enligt artikel 11.1 a–d i skyddsgrundsdirektivet (om personen inte längre kan anses som flykting) eller om flyktingen otvetydigt avsagt sig sitt erkännande som flykting. Enligt artikel 15.4 får medlemsstaterna fastställa närmare föreskrifter för hur en sådan begäran om rättsligt bistånd och/eller biträde ska lämnas in och handläggas.

Rätten till offentligt biträde regleras i 18 kap. 1 § UtlL. Där anges att offentligt biträde ska förordnas i ett antal särskilt angivna fall under förutsättning att det inte måste antas att behov av biträde saknas. Offentlig biträde ska förordnas för den som åtgärden avser i mål och ärenden om avvisning, dock inte hos polismyndigheten i vissa fall, och i mål och ärenden om utvisning på grund av att utlänningen saknar pass eller tillstånd att uppehålla sig i Sverige. Offentligt biträde ska också förordnas i ärenden om utvisning av EES-medborgare i vissa fall och vid verkställighet av beslut om avvisning eller utvisning om inhibition meddelats. Vidare ska offentligt biträde förordnas vid verkställighet av

Prop. 2009/10:31

193

beslut om avvisning eller utvisning såvitt avser fråga om förvar enligt 10 kap. 1 eller 2 § UtlL om utlänningen hållits i förvar sedan mer än tre dagar och vid hemsändande av utlänningar i vissa fall. Detta innebär att offentligt biträde i praktiken förordnas i alla asylärenden om ansökningarna inte anses vara uppenbart ogrundade eller på annat sätt okomplicerade. Migrationsverkets förordnande om offentligt biträde gäller också förfarandet i överinstanserna.

Rätten till biträde är mer omfattande i svensk rätt än vad som föreskrivs i direktivet. Rätten till biträde i utlänningslagen gäller, till skillnad från den i direktivet, i alla instanser. Rätten till biträde i utlänningslagen är dock kopplad till frågan om avvisning eller utvisning medan direktivet tar sikte på förfarandet för att bevilja eller återkalla flyktingstatus. De svenska bestämmelserna utesluter inte att Migrationsverket kan avslå en ansökan om asyl utan att ha förordnat något offentligt biträde. Om migrationsdomstolen gör samma bedömning av biträdesbehovet får den enskilde inte heller något offentligt biträde hos domstolen. Rätten till biträde enligt direktivet gäller även om den beslutande myndigheten har beviljat sökanden uppehållstillstånd i de fall beslutet innebär ett avslag i fråga om flyktingstatus. Utlänningslagen måste därför ändras för att den ska stå i överensstämmelse med direktivets bestämmelser om rätten till biträde.

Regeringen anser att omfattningen av rätten till offentligt biträde i första instans bör kvarstå. Rätten till biträde vid överklagande bör, för att överensstämmelse med direktivet ska uppnås, kompletteras så att rätt till biträde inte enbart gäller i situationer där en asylsökande riskerar att avvisas eller utvisas utan också när en asylsökande inte beviljats begärd statusförklaring och när en statusförklaring återkallas. Med hänsyn till den väl tilltagna rätten till offentligt biträde i den nuvarande regleringen anser regeringen att rätten till rättsligt bistånd vid beslut om avslag på en asylansökan inte behöver vara undantagslös. Rätten bör av kostnadsskäl begränsas. Det kan såsom Ambassaden i Sarajevo påpekat finnas anledning att inskränka rätten till offentligt biträde för personer som återvänt till sitt ursprungsland. Att den utökade rätten till offentligt biträde endast ska gälla om utlänningen befinner sig i Sverige är förenligt med direktivet eftersom det enligt artikel 3 endast gäller asylansökningar som görs på medlemsstaternas territorier. Rätten till offentligt biträde bör även inskränkas i de fall ett överklagande är uppenbart ogrundat. Detta är förenligt med artikel 15.3 d i direktivet. Direktivet tillåter däremot inte någon sådan begränsning som Kammarrätten i Stockholm föreslår. Regleringen bör således utformas så att offentligt biträde ska förordnas på utlänningens begäran om utlänningen befinner sig i Sverige och det inte är uppenbart att utlänningen inte ska beviljas yrkad statusförklaring.

Rådgivarens tillgång till sökandens akt

Artikel 16.1 reglerar biträdets eller rådgivarens tillgång till uppgifter i den asylsökandes akt. Enligt artikeln ska rådgivare och biträde ha tillgång till sådan information i sökandens akt som kan komma att prövas i ett överklagande i den mån uppgifterna är relevanta för prövningen av ansökan. Undantag får göras om offentliggörande av uppgifter eller

Prop. 2009/10:31

194

källor skulle äventyra den nationella säkerheten eller säkerheten för den som tillhandahöll uppgifterna eller för dem som uppgifterna hänför sig till. Detsamma gäller om ett röjande av uppgifterna skulle äventyra antingen utredningar i samband med medlemsstaternas behöriga myndigheters behandlingar av asylansökningar eller medlemsstaternas internationella relationer.

Det finns inte någon särskild reglering av rådgivares tillgång till uppgifter i sökandens akt i svensk rätt. Ett biträde eller ett ombud har inte någon rätt till insyn i klientens akt utöver den rätt till insyn klienten själv har. Enligt 16 § FL har part rätt att ta del av det som tillförts ärendet om detta avser myndighetsutövning mot någon enskild. Enligt 18 § FPL ska part, innan mål avgörs, ha fått kännedom om det som tillförts målet genom annan än honom själv och haft tillfälle att yttra sig över det. Partsinsynen kan dock i viss mån begränsas på grund av sekretess. I 16 § FL och 43 § FPL anges att rätten att ta del av uppgifter gäller med de begränsningar som följer av 10 kap. 3 § OSL. Där anges att sekretess inte hindrar att sökande, klagande eller annan part i mål eller ärende hos domstol eller annan myndighet tar del av handling eller annat material i målet eller ärendet. Handling eller annat material får dock inte lämnas ut i den mån det av hänsyn till allmänt eller enskilt intresse är av synnerlig vikt att sekretessbelagd uppgift i materialet inte röjs. I sådant fall ska myndigheten på annat sätt lämna parten upplysning om vad materialet innehåller i den mån det behövs för att parten ska kunna ta tillvara sin rätt och det kan ske utan allvarlig skada för det intresse som sekretessen ska skydda. Sekretess i förhållande till den asylsökande själv förekommer praktiskt taget enbart i s.k. säkerhetsärenden, dvs. ärenden där Säkerhetspolisen av skäl som rör rikets säkerhet eller som annars har betydelse för allmän säkerhet förordar att en utlänning ska avvisas eller utvisas, att en utlännings ansökan om uppehållstillstånd ska avslås eller att en utlännings uppehållstillstånd ska återkallas (1 kap. 7 § UtlL). De sekretessbestämmelser som kan komma i fråga i dessa ärenden är bl.a. sekretess med hänsyn till förhållande till annan stat eller mellanfolklig organisation i 15 kap. 1 § OSL och förundersökningssekretess enligt 18 kap. 1 § OSL.

Huvudregeln i artikel 16.1 i direktivet är att rådgivare och biträde ska ha tillgång till sådan information i sökandens akt som kan komma att prövas i ett överklagande. Detta gäller även enligt huvudregeln i 10 kap. 3 § OSL under förutsättning att huvudmannen inte har några invändningar. Enligt 10 kap. 3 § OSL gäller dock undantag från huvudregeln om utlämnande av material om det är av synnerlig vikt att vissa uppgifter inte röjs. Som framgår ovan tillåter direktivet vissa undantag. Enligt artikel 16.1 får undantag göras om offentliggörande av uppgifter eller källor skulle äventyra den nationella säkerheten eller säkerheten för den som tillhandahöll uppgifterna eller för dem som uppgifterna hänför sig till. Undantag får också göras om ett röjande av uppgifterna skulle äventyra antingen utredningar i samband med medlemsstaternas behöriga myndigheters behandlingar av asylansökningar eller medlemsstaternas internationella relationer. Till skillnad från undantagsbestämmelserna i artikel 16.1 är undantagsbestämmelserna i offentlighets- och sekretesslagen inte inskränkta till att avse endast vissa intressen såsom skyddet för en

Prop. 2009/10:31

195

uppgiftslämnare. Undantagsreglerna i 10 kap. 3 § OSL bygger i stället på Prop. 2009/10:31 att det kan vara av synnerlig vikt att vissa uppgifter inte röjs, oavsett

vilket intresse som skyddas genom sekretessen. Sekretess enligt 15 kap. 1 § OSL (utrikessekretess) torde falla under artikelns undantags- bestämmelser såvitt gäller internationella relationer och nationell säkerhet. En uppgift som är skyddad från partsinsyn enligt 15 kap. 1 § jämfört med 10 kap. 3 § OSL torde därför även enligt direktivet kunna hållas hemlig för den asylsökandes rådgivare eller biträde. Som nämns ovan kan det i ett asylärende även förekomma uppgifter som är sekretessbelagda enligt bestämmelserna om förundersökningssekretess i 18 kap. 1 § OSL. Enligt 16.1 får undantag göras från skyldigheten att hålla uppgifter tillgängliga om det annars skulle äventyra utredningar i samband med behandlingen av asylansökan. Uppgifter som kommit fram i t.ex. Säkerhetspolisens verksamhet och som har relevans för en asylsökandes möjligheter att få stanna i landet bör även enligt artikel 16.1 kunna undantas från partsinsyn. Mot den angivna bakgrunden finner regeringen att de svenska bestämmelserna om sekretess och partsinsyn är förenliga med artikel 16.1.

Rådgivarens närvaro vid intervjuer

Enligt artikel 16.3 får medlemsstaterna föreskriva regler för juridiska rådgivares närvaro vid personliga intervjuer under asylförfarandet utan att det påverkar tillämpningen av artikel 16 eller artikel 17.1 b. Artikel 17.1 andra stycket behandlar bl.a. rätten för medlemsstaterna att kräva att ensamkommande barn ska närvara vid den personliga intervjun även om barnets företrädare är närvarande. Avsikten med artikel 16.3 är närmast att understryka att rådgivares och biträdens rätt inte förtar medlemsstaternas rätt enligt artikel 16.4 att kräva att den asylsökande själv är närvarande vid den personliga intervjun och där svarar på frågor samt att intervjun genomförs även om rådgivare eller biträde inte är närvarande. Enligt artikeln får medlemsstaterna även föreskriva att den sökande tillåts ta med sig en rådgivare till den personliga intervjun.

Artiklarna 16.3 och 16.4 är fakultativa. Regeringen delar utredningens bedömning att det saknas anledning att överväga författningsåtgärder till följd av dessa artiklar.

8.3.10Garantier för ensamkommande barn

Regeringens bedömning: Ställföreträdaren för ett ensamkommande barn bör kallas till den muntliga handläggningen. Ensamkommande barn bör informeras om möjligheten till åldersbestämning genom läkarundersökning och vad denna innebär. Bestämmelser om detta bör tas in i förordning.

Utredningens bedömning: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Enligt utredningens bedömning bör dock direktivets bestämmelse om läkarundersökning för att utröna en persons ålder inte

föranleda några författningsändringar eftersom direktivets krav på

196

information om en sådan undersökning inte är tillämplig när den, såsom i Sverige, endast används som ett frivilligt bevismedel för den enskilde.

Remissinstanserna: Länsrätten i Göteborg och Rädda Barnens Riksförbund tillstyrker förslaget att författningsreglera att ställföreträdaren för ett ensamkommande barn ska kallas till den muntliga handläggningen. Länsrätten förordar att detta sker i lag. Barnombudsmannen (BO) anser att ett krav på relevant utbildningsnivå för personer som handlägger barnärenden bör föreskrivas i lag. Rädda Barnen betonar vikten av att handläggarna har hög barnkompetens samtidigt som organisationen delar utredningens slutsats att kompetenskraven inte behöver lagregleras. Rädda Barnen och BO anser att direktivets regel om barnets bästa är tydligare än den som finns i utlänningslagen och att den senare bör ändras så att den överensstämmer med direktivets formulering. Länsrätten i Göteborg anser att direktivets krav på information vid en läkarundersökning i samband med åldersutredning bör författningsregleras. Rädda Barnen är av uppfattningen att direktivet kräver att åldersbestämning sker genom läkarundersökning och inte genom andra, enklare metoder.

Skälen för regeringens bedömning

Rätten till företrädare

Enligt artikel 17.1 a i direktivet ska medlemsstaterna snarast möjligt säkerställa att en företrädare företräder eller biträder ett ensamkommande barn i samband med prövningen av ansökan. Direktivet tillåter att företrädaren är samma person som den företrädare som utses enligt artikel 19 i rådets direktiv 2003/9/EG av den 27 januari 2003 om miniminormer för mottagande av asylsökande i medlemsstaterna (mottagandedirektivet). Enligt artikel 17.1 b ska medlemsstaterna se till att företrädaren ges tillfälle att informera det ensamkommande barnet om innebörden och de tänkbara konsekvenserna av den personliga intervjun och, i förekommande fall, om hur han eller hon kan förbereda sig inför denna. Företrädaren ska ha möjlighet att närvara vid intervjun och att ställa frågor och lämna synpunkter inom en av intervjuaren fastställd ram. Medlemsstaterna får enligt artikel 17.2 avstå från att utse en företrädare för ett ensamkommande barn om barnet med största sannolikhet kommer att uppnå myndighetsålder innan ett beslut fattas i första instans (a), kostnadsfritt kan använda sig av en juridisk rådgivare eller en annan rådgivare som godkänns som en sådan enligt nationell lagstiftning för att fullgöra de uppgifter som tillkommer företrädare (b) eller är eller har varit gift (c). Medlemsstaterna får också enligt artikel 17.3, under vissa förutsättningar, avstå från att utse en företrädare om det ensamkommande barnet är 16 år eller äldre.

Enligt 2 § lagen (2005:429) om god man för ensamkommande barn ska god man förordnas för ett barn som inte är svensk medborgare, om barnet vid ankomsten till Sverige är skilt från båda sina föräldrar eller från någon annan vuxen person som får anses ha trätt i föräldrarnas ställe. Detsamma gäller om barnets föräldrar, eller den person som trätt i deras ställe, efter barnets ankomst till Sverige av någon orsak upphör att kunna utöva förmynderskapet eller vårdnaden. Den som utses till god man ska i

Prop. 2009/10:31

197

vårdnadshavarens och förmyndarens ställe ansvara för barnets personliga förhållanden och sköta dess angelägenheter. Den gode mannen kan således företräda barnet i alla angelägenheter och därmed också i ett asylärende. Enligt 18 kap. 4 § UtlL ska den som är förordnad som god man ansöka om uppehållstillstånd för barnet om detta inte är uppenbart obehövligt. Som framgår av avsnitt 8.3.9 innebär 18 kap. 1 § UtlL att ett offentligt biträde normalt förordnas för en asylsökande. För ett ensamkommande barn förordnas ett offentligt biträde i princip undantagslöst (jfr prop. 1988/89:86 s. 135). Det kan alltså finnas både en god man och ett offentligt biträde för barnet. I ett sådant fall är det offentliga biträdet endast biträde för barnet. Om den gode mannen lämnat det offentliga biträdet en fullmakt är det offentliga biträdet ombud för barnet. Det finns ingen uttrycklig bestämmelse om att den gode mannen och det offentliga biträdet ska kallas till det tillfälle då barnet ska höras. Av Migrationsverkets praxis framgår visserligen att biträdet ska kallas till muntlig handläggning men inte att även barnets ställföreträdare, dvs. den gode mannen, ska kallas. I likhet med utredningen, Länsrätten i Göteborg och Rädda Barnen anser regeringen att befintliga bestämmelser bör kompletteras på så sätt att det framgår att ställföreträdaren för ett ensamkommande barn ska kallas till den muntliga handläggningen. Till skillnad från Länsrätten i Göteborg anser regeringen att detta inte behöver ske i lag utan att en sådan bestämmelse lämpligen kan tas in i förordning.

Handläggarens kunskaper

Enligt artikel 17.4 i direktivet ska den som intervjuar ett ensamkommande barn och handlägger ett ärende om en asylansökan från ett ensamkommande barn ha nödvändiga kunskaper om underårigas särskilda behov.

Det finns inte någon författningsbestämmelse som uttryckligen reglerar kompetensen hos Migrationsverkets handläggare men det är, som nämns ovan, en grundläggande förutsättning inom svensk förvaltning att varje myndighet allmänt sett ska vara kompetent för sitt ansvarsområde. Myndigheterna ska enligt 8 § myndighetsförordningen se till att de anställda är väl förtrogna med målen för verksamheten och ta till vara och utveckla de anställdas kompetens och erfarenhet. Det genomförs regelbundet utbildningsinsatser inom Migrationsverket. Regeringen anser i likhet med BO och Rädda Barnen att det är viktigt att personal som arbetar med barn har tillräcklig barnkompetens. Det framgår även av regleringsbrevet för Migrationsverket år 2008 att ändamålsenlig kompetens om barn ska finnas inom verksamhetsområdena Asyl och Besök och bosättning. Prövningen av asylansökningar från ensamkommande barn görs vid ett fåtal särskilt utsedda enheter på Migrationsverket där alla handläggare och beslutsfattare har fått särskild barnutbildning. BO har anfört att bestämmelser om relevant utbildningsnivå för personer som handlägger barnärenden bör föreskrivas i lag. Regeringen anser att svensk rätt uppfyller direktivets krav avseende handläggarens kunskaper och att någon författningsändring i denna del inte är påkallad.

Prop. 2009/10:31

198

Läkarundersökning

Prop. 2009/10:31

Enligt artikel 17.5 i direktivet är det tillåtet att genomföra

läkarundersökningar i syfte att fastställa åldern på ensamkommande barn.

När så sker ska medlemsstaterna se till att barnet före prövningen av

asylansökan informeras om att det kan komma att göras en

åldersbestämning genom läkarundersökning (a). Informationen ska ges

på ett språk barnet rimligen kan förväntas förstå och ska innehålla

upplysningar om undersökningsmetoden och de eventuella konsekvenser

som undersökningsresultatet kan få för prövningen av asylansökan och

också om konsekvenserna av en vägran att genomgå en

läkarundersökning. Medlemsstaterna ska vidare se till att barnet och/eller

barnets företrädare ger sitt samtycke till en sådan undersökning (b). Ett

beslut om avslag på en asylansökan får inte enbart baseras på en vägran

att genomgå en läkarundersökning (c).

Det förekommer att asylsökande i Sverige undersöks för att det ska gå

att fastställa om de är underåriga. En sådan undersökning görs normalt i

form av en röntgenundersökning men inget hindrar att någon annan typ

av läkarundersökning används. Undersökningen görs inte mot den

sökandes vilja. Migrationsverket tillhandahåller möjligheten för den

enskilde att använda läkarundersökningen som ett bevismedel för att visa

att han eller hon är underårig. Detta förfarande är i överensstämmelse

med

direktivet.

Någon

informationsbestämmelse

rörande

läkarundersökning finns inte i svensk rätt.

Med hänsyn till att läkarundersökning inte är en utredningsmetod som

Migrationsverket använder sig av för att kunna fatta beslut rörande en

asylansökan från ett barn utan något som den enskilde erbjuds för att

styrka sin ålder kan det, som framgår av remissinstansernas och

utredningens olika uppfattningar, diskuteras huruvida en bestämmelse

om information om läkarundersökning behöver införas i svensk rätt. Med

anledning av att läkarundersökningar faktiskt förekommer i det svenska

asylförfarandet och att bestämmelsen om information om

läkarundersökning innebär en ökad rättssäkerhet för den enskilde anser

regeringen, i likhet med Länsrätten i Göteborg, att en bestämmelse om

information bör införas. En sådan bestämmelse kan lämpligen tas in i

förordning. Eftersom det inte är fråga om att Migrationsverket använder

en läkarundersökning utan endast tillhandahåller möjligheten för den

enskilde att använda en sådan som ett bevismedel för att uppfylla sin

bevisbörda saknas det anledning att, som Rädda Barnen har föreslagit,

införa bestämmelser som föreskriver att inga andra metoder än

läkarundersökning får användas för att fastställa ett barns ålder.

Barnets bästa

Enligt artikel 17.6 i direktivet ska barnets bästa komma i första hand när

medlemsstaterna genomför bestämmelserna i artikel 17 i direktivet.

Enligt 1 kap. 10 § UtlL ska i fall som rör ett barn särskilt beaktas vad

hänsynen till barnets hälsa och utveckling samt barnets bästa i övrigt

kräver.

Som några av remissinstanserna har påpekat är direktivets och

utlänningslagens bestämmelser

olika formulerade. Utlänningslagens

199

bestämmelse tar sikte på alla fall som rör barn. Direktivets bestämmelse Prop. 2009/10:31 gäller enbart ensamkommande barn och tar endast sikte på

genomförandet av bestämmelserna i artikel 17. Det materiella innehållet i 1 kap. 10 § UtlL uppfyller väl direktivets krav. En särskild bestämmelse om ensamkommande barn skulle innebära en risk för att portalbestämmelsen i 1 kap. 10 § UtlL urholkas. Någon författnings- ändring bör därför inte göras.

8.3.11Förvar

Regeringens bedömning: Direktivets bestämmelser om förvar är uppfyllda genom gällande rätt. Några författningsändringar behövs därför inte för att tillgodose direktivets krav.

Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har yttrat sig särskilt i

denna del.

Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 18.1 i direktivet får medlemsstaterna inte hålla en person i förvar endast av det skälet att han eller hon är asylsökande.

I 10 kap. UtlL anges i detalj under vilka förutsättningar en utlänning får tas i förvar. En utlänning får tas i förvar endast om utlänningens identitet är oklar, om förvarstagandet är nödvändigt för att utlänningens rätt att stanna i Sverige ska kunna utredas, om det är sannolikt att utlänningen kommer att avvisas eller utvisas eller om det är fråga om att verkställa ett avlägsnandebeslut. Ett beslut om förvar enligt de två sistnämnda grunderna får meddelas endast om det på grund av utlänningens personliga förhållanden eller övriga omständigheter finns anledning att anta att utlänningen annars kommer att hålla sig undan eller bedriva brottslig verksamhet i Sverige. Möjligheterna att ta barn i förvar är än mer begränsade. Inte i något fall är det möjligt att ta en utlänning i förvar endast på grund av att han eller hon har sökt asyl.

Enligt artikel 18.2 ska medlemsstaterna, i de fall en asylsökande hålls i förvar, säkerställa att det finns en möjlighet till påskyndad rättslig prövning. Med detta avses att det ska finnas en möjlighet att få förvarsbeslutet prövat. En utlänning kan enligt 14 kap. 9 § UtlL när som helst överklaga ett förvarsbeslut till domstol. Förvarsmål ska handläggas med förtur (16 kap. 4 § UtlL).

Sammantaget bedömer regeringen att nuvarande reglering uppfyller direktivets krav vad gäller förvar. Några författningsändringar behövs därför inte.

200

8.3.12

Förfarandet när ansökan återkallas

Prop. 2009/10:31

Regeringens bedömning: Direktivets bestämmelser om förfarandet när en ansökan återkallas och när sökanden avstår från sin ansökan är uppfyllda genom gällande rätt. Några författningsändringar behövs därför inte för att tillgodose direktivets krav.

Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har yttrat sig särskilt i

denna del.

Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 19.1 i direktivet

ska medlemsstaterna, i den mån de i sin nationella lagstiftning

föreskriver en möjlighet att uttryckligen återkalla en ansökan, vid

återkallelse se till att den beslutande myndigheten fattar beslut om att

antingen avbryta prövningen eller att avslå ansökan. Enligt artikel 19.2

får medlemsstaterna bestämma att den beslutande myndigheten ska ha

rätt att avbryta prövningen utan att fatta beslut, om en tjänsteanteckning

förs i sökandens akt. Enligt artikel 20.1 ska medlemsstaterna, om det

finns skälig grund att anta att en asylsökande implicit har återkallat eller

avstått från sin asylansökan, se till att den beslutande myndigheten fattar

beslut om att antingen avbryta prövningen eller att avslå ansökan på

grundval av att sökanden inte har visat sig ha rätt till flyktingstatus. I

artikel 20.1 andra stycket finns exempel på fall när medlemsstaterna får

förutsätta att sökanden implicit har återkallat eller avstått från sin

ansökan. Det gäller om sökanden har underlåtit att besvara en begäran

om att lämna information av betydelse för ansökan i enlighet med artikel

4 i skyddsgrundsdirektivet eller har underlåtit att infinna sig till en

personlig intervju enligt artiklarna 12, 13 och 14, om sökanden inte inom

rimlig tid kan visa att hans eller hennes underlåtenhet beror på

omständigheter som han eller hon inte rådde över. Det gäller vidare om

sökanden har avvikit eller utan tillstånd lämnat den plats där han eller

hon bodde eller hölls i förvar utan att inom skälig tid kontakta den

behöriga myndigheten eller han eller hon har underlåtit att inom skälig

tid fullgöra sin anmälningsskyldighet eller annan skyldighet att meddela

sig. Medlemsstaterna ska enligt artikel 20.2 se till att en sökande som

efter ett beslut att avbryta prövningen enligt denna artikel åter anmäler

sig hos den behöriga myndigheten har möjlighet att begära att

asylärendet tas upp på nytt såvida inte ansökan prövas som en

efterföljande ansökan enligt artiklarna 32 och 34.

I Sverige har en asylsökande alltid möjlighet att återkalla sin ansökan.

Denna möjlighet följer av allmänna principer inom förvaltningsrätten.

Om en ansökan återkallas ska ärendet avskrivas. Ordningen med att en

sökande alltid kan återkalla en ansökan och att ärendet i så fall ska

avskrivas står i överensstämmelse med direktivet. Artikel 20.1 andra

stycket har betydelse för de medlemsstater som har eller vill införa

särskilda regler om när sökandens agerande ska tolkas som ett

underförstått återkallande eller avstående. Några sådana bestämmelser

finns inte i svensk rätt. Om en asylsökande efter det att hans eller hennes

ärende är avskrivet hos Migrationsverket inkommer med en ny ansökan

kommer den att behandlas som en ursprunglig ansökan. Bestämmelsen i

artikel 20.2 är således uppfylld i svensk rätt.

201

Mot den angivna bakgrunden finner regeringen att det saknas Prop. 2009/10:31 anledning att föreslå några författningsändringar i anledning av

bestämmelserna i artiklarna 19 och 20.

8.3.13UNHCR:s roll

Regeringens bedömning: Direktivets bestämmelser om UNHCR:s roll i asylärenden är uppfyllda genom gällande rätt. Några författningsändringar behövs därför inte för att tillgodose direktivets krav.

Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: FN:s flyktingkommissariat – UNHCR, Stockholm

förordar att en uttrycklig regel som motsvarar artikelns innehåll tas in i

svensk rätt.

Skälen för regeringens bedömning: Artikel 21 i direktivet behandlar

UNHCR:s roll i asylärenden. Medlemsstaterna ska enligt artikel 21.1 ge

UNHCR möjlighet att ta kontakt med asylsökande (a), att få tillgång till

information om enskilda asylansökningar, om förfarandets gång och om

vilka beslut som fattas under förutsättning att den sökande samtycker till

detta (b) och vid utövandet av sin tillsyn enligt artikel 35 i

Genèvekonventionen lägga fram synpunkter till vilken behörig

myndighet som helst i fråga om enskilda asylansökningar i alla skeden av

förfarandet (c). Enligt artikel 21.2 ska artikel 21.1 även vara tillämplig på

organisationer som verkar i medlemsstaterna för UNHCR:s räkning.

Det finns inte någon bestämmelse i svensk rätt som uttrycker en rätt för

UNHCR eller någon annan organisation att ta kontakt med en

asylsökande. Som nämns ovan är utgångspunkten i svensk rätt att alla

enskilda har rätt att ha kontakt med vilken person eller organisation som

helst. De enda situationer när möjligheten för UNHCR eller någon annan

att ta kontakt med en asylsökande kan begränsas är när den asylsökande

är frihetsberövad. Bestämmelserna om detta behandlas i avsnitt 8.3.9 där

regeringen finner att de svenska bestämmelserna uppfyller direktivets

krav.

Vad beträffar direktivets bestämmelse i 21.1 b om UNHCR:s tillgång

till information i enskilda fall framgår att denna förutsätter sökandens

samtycke. Om den enskilde samtycker har UNHCR möjlighet till samma

insyn i sökandens akt som sökande själv. Frågan om sökandens rätt till

insyn i akten behandlas i avsnitt 8.3.9.

Bestämmelsen om UNHCR:s möjlighet att lägga fram synpunkter

under asylförfarandet i artikel 21.1.c är inte utformad på så sätt att den

beslutande myndigheten ska höra UNHCR och inte heller att UNHCR

ges ställning som part. Bestämmelsen ger enbart UNHCR rätt att yttra sig

till behöriga myndigheter. Redan enligt nuvarande ordning har UNHCR

möjlighet att lägga fram sina synpunkter inför svenska

förvaltningsmyndigheter och domstolar. Regeringen menar därför att det

saknas anledning at föreslå en författningsreglering av rätten att yttra sig

i ärenden.

Sammanfattningsvis anser regeringen. i likhet med utredningen, att

artikel 21 i direktivet inte bör föranleda några författningsändringar.

202

8.3.14

Insamling av uppgifter om enskilda ärenden

Prop. 2009/10:31

Regeringens bedömning: Direktivets bestämmelser om insamling av uppgifter i enskilda ärenden är uppfyllda genom gällande rätt. Några författningsändringar behövs därför inte för att tillgodose direktivets krav.

Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Sveriges ambassad i Moskva delar utredningens

bedömning. Flera remissinstanser, däribland Kammarrätten i Stockholm,

Länsrätten i Skåne län, Migrationsverket och Rädda Barnens

Riksförbund, är tveksamma till utredningens slutsats att sekretesslagen

överensstämmer med direktivet och anför att de svenska

sekretessbestämmelserna bör ses över och att ytterligare överväganden

erfordras. Sveriges advokatsamfund förordar att det klargörs att uppgifter

om att en person har lämnat in en asylansökan inte i något sammanhang

får lämnas ut.

Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 22 a i direktivet får

inte medlemsstaterna vid prövning av enskilda ärenden, för aktörer som

påstås bedriva förföljelse av den asylsökande, direkt röja uppgifter om

enskilda asylansökningar eller det faktum att en ansökan lämnats in.

Enligt artikel 22 b får medlemsstaterna inte heller från sådana aktörer

inhämta uppgifter på ett sätt som skulle leda till att dessa aktörer får

direkt information om att en ansökan har lämnats in av sökanden och

som skulle äventyra den fysiska integriteten hos sökanden och hos

personer som är beroende av honom eller henne för sin försörjning, eller

skulle äventyra friheten och säkerheten för hans eller hennes

familjemedlemmar som bor kvar i ursprungslandet.

Enligt 21 kap. 5 § OSL gäller sekretess för uppgift som rör utlänning

om det kan antas att röjande av uppgiften skulle medföra fara för att

någon utsätts för övergrepp eller annat allvarligt men som föranleds av

förhållandet mellan utlänningen och utländsk stat eller myndighet eller

organisation av utlänningar. Enligt 37 kap. 1 § första stycket OSL gäller

dessutom sekretess i verksamhet för kontroll över utlänningar för uppgift

om enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften

kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till den enskilde

lider men. I sådan verksamhet gäller sekretess även för anmälan eller

annan utsaga från enskild, om det kan antas att fara uppkommer för att

den som gjort anmälan eller avgivit utsagan eller någon närstående till

denne utsätts för våld eller annat allvarligt men om uppgiften röjs (37

kap. 1 § andra stycket OSL). Med verksamhet för kontroll över

utlänningar avses bland annat ärenden om uppehållstillstånd och således

ärenden om asyl. Röjandet av uppgiften att en enskild sökt asyl till den

som påstås bedriva förföljelse utgör typiskt sett en risk för den enskilde

eller dennes närstående. En sådan uppgift omfattas således av sekretess

enligt 21 kap. 5 § OSL. De kategorier av personer som artikeln omfattar,

personer som är beroende av sökanden för sin försörjning och andra

familjemedlemmar som bor kvar i ursprungslandet, omfattas också av 21

kap. 5 § OSL. Uttrycket men i detta lagrum innefattar hot mot frihet,

säkerhet och fysisk integritet. I sammanhanget bör också nämnas att

Regeringsrätten i en dom den 16 februari 2007 (RÅ 2007 ref 17)

203

klargjort att 7 kap. 14 § andra stycket sekretesslagen (1980:100), som Prop. 2009/10:31 motsvaras av 37 kap. 1 § första stycket OSL, är tillämplig även hos migrationsdomstolarna. Detta framgår nu också av 43 kap. 1 § OSL (se

prop. 2008/08:150 s. 346 f och 373). Om uppgifter som omfattas av sekretess hos domstol förebringas vid en förhandling inför öppna dörrar eller tas in i ett beslut upphör dock som huvudregel sekretessen att gälla för uppgiften i målet eller ärendet (43 kap. 5 och 8 §§ OSL).

Enligt regeringens bedömning uppfyller de svenska sekretessbestämmelserna direktivets krav. Några författningsändringar är därför inte påkallade. Flera remissinstanser, bl.a. Kammarrätten i Stockholm, Länsrätten i Skåne Län, Migrationsverket och Rädda Barnens Riksförbund, har framfört att det finns behov av en snar översyn av de sekretessbestämmelser som gäller i utlänningsärenden, särskilt vad gäller förfarandet i migrationsdomstolarna. Här vill regeringen framhålla att detta lagstiftningsärende i första hand syftar till att genomföra asylprocedurdirektivet och att den aktuella bestämmelsen i direktivet reglerar sekretessfrågorna vid förfarandet hos Migrationsverket. Frågan om sekretess i utlänningsärenden har behandlats i Utvärderingsutredningens delbetänkande Sekretess och offentliga biträden i utlänningsärenden (SOU 2008:65). I delbetänkandet föreslås att 12 kap. 4 § sekretesslagen (1980:100), som motsvaras av 43 kap. 8 § OSL, ändras så att det uttryckligen blir tillåtet att i ett domslut hemlighålla en uppgift om vem som en dom eller ett beslut enligt utlänningslagen eller lagen om särskild utlänningskontroll gäller, under förutsättning att sekretess för uppgiften gäller enligt 7 kap. 14 § första stycket sekretesslagen (1980:100), som motsvarar21 kap. 5 § OSL. I betänkandet anförs att förslaget bör genomföras först i samband med den mer övergripande översyn av 12 kap. 4 § sekretesslagen (190:100) som Utredningen om insyn och sekretess inom vissa delar av rättsväsendet, m.m. (Insynsutredningen, Ju 2007:13) genomför. Insynsutredningen har lämnat ett förslag på ny lydelse av 12 kap. 4 § sekretesslagen (1980:100) i delbetänkandet Partsinsyn och ny teknik i domstol, m.m. (SOU 2008:93). Förslaget bereds inom Regeringskansliet.

8.4Förfaranden för prövning av en asylansökan i första instans

8.4.1 Inledning

Direktivet föreskriver som huvudregel att asylförfarandet i första instans

ska uppfylla de rättsäkerhetsgarantier som anges i direktivets kapitel II,

vilka redogjorts för i avsnitt 8.3, och att en asylansökan ska prövas i sak.

I kapitel III i direktivet anges under vilka förutsättningar det är tillåtet att

avvika från rättssäkerhetsgarantierna och under vilka förutsättningar det

är tillåtet att underlåta att pröva en asylansökan i sak.

Artikel 23.1 i direktivet, som anger huvudregeln att asylförfarandet ska

följa de principer och garantier som stadgas i kapitel II, behandlas i

avsnitt 8.4.2.

Artiklarna 23.3 och 23.4 ger medlemsstaterna möjlighet att prioritera

och påskynda vissa ärenden, t.ex. om ansökan kan förväntas vara

204

välgrundad eller om den sökande har särskilda behov. Prioriterade och Prop. 2009/10:31 påskyndade ärenden behandlas i avsnitt 8.4.3.

I artikel 28.1 finns en bestämmelse om ogrundade ansökningar. Den behandlas i avsnitt 8.4.4.

Artikel 24 anger de förfaranden där det är tillåtet att avvika från rättssäkerhetsgarantierna i kapitel II. Det är fråga om tre undantagsfall: förfaranden för efterföljande ansökningar (artiklarna 32–34), gränsförfaranden (artikel 35) och förfaranden där sökanden rest in i landet olagligt från ett s.k. europeiskt säkert tredje land (artikel 36). För samtliga dessa förfaranden gäller att det är tillåtet att göra undantag från rättssäkerhetsgarantierna i kapitel II om de alternativa regler som anges i respektive artikel i stället beaktas. Undantagsfallen i artikel 24 behandlas i avsnitt 8.4.5.

8.4.2Grundläggande principer för handläggningen och handläggningstid

Regeringens bedömning: Direktivets bestämmelse att en asylansökan som huvudregel ska handläggas enligt de grundläggande principerna och garantierna i kapitel II i direktivet är uppfyllda genom gällande rätt. Detsamma gäller direktivets bestämmelse om information avseende handläggningstid. Några författningsändringar behövs därför inte för att tillgodose direktivets krav.

Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Kammarrätten i Stockholm anför att det behövs en författningsreglering för att säkerställa att direktivets bestämmelser om information till sökanden avseende handläggningstid uppfylls.

Skälen för regeringens bedömning

Handläggning i enlighet med direktivets rättssäkerhetsgarantier

Enligt artikel 23.1 i direktivet ska en asylansökan i första instans handläggas enligt de grundläggande principerna och garantierna i kapitel

IIi direktivet, dvs. i enlighet med vad som redogörs för i avsnitt 8.3. Innebörden av artikel 23.1 är att de rättssäkerhetsgarantier som anges i

kapitel II ska tillämpas vid handläggningen av en asylansökan om inte något av de särskilda förfaranden som anges i artikel 24 i direktivet är tillämpliga. Enligt regeringens bedömning ställer direktivet inte något krav på att en motsvarande bestämmelse införs i medlemsstaternas nationella lagstiftning. För att uppnå överrensstämmelse med direktivet är det tillräckligt att de nationella bestämmelserna uppfyller de rättssäkerhetsgarantier som föreskrivs. Enligt regeringens bedömning bör artikel 23.1 därför inte föranleda några författningsändringar.

Handläggningstid

Enligt artikel 23.2

i direktivet ska medlemsstaterna se till att

prövningsförfarandet

avslutas så snart som möjligt utan att man

205

åsidosätter en lämplig och fullständig prövning. Om ett beslut inte kan Prop. 2009/10:31 fattas inom sex månader ska medlemsstaterna se till att sökanden

antingen blir informerad om förseningen (a) eller på begäran erhåller information om den tidsfrist inom vilken beslut om ansökan är att vänta

(b). Att sådan information lämnas ska dock inte innebära en skyldighet för medlemsstaten att fatta ett beslut inom denna tidsfrist.

Enligt 4 § FL ska varje myndighet lämna upplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälp till enskilda i frågor som rör myndighetens verksamhetsområde. Hjälpen skall lämnas i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. Frågor från enskilda skall besvaras så snart som möjligt. Om någon enskild av misstag vänder sig till fel myndighet, bör myndigheten hjälpa honom till rätta.

Enligt 7 § FL ska en ansökan där en enskild är part handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. I regleringsbrevet för Migrationsverket för år 2009 anges att beslut om uppehållstillstånd eller utvisning ska fattas senast sex månader från det att ansökan kommit in till Migrationsverket. Beslut i fråga om asylansökningar som rör ensamkommande barn och Dublinärenden ska fattas senast inom tre månader från det att ansökan kommit in.

Av 4 och 7 §§ FL följer att myndigheterna ska hjälpa den enskilde och svara på frågor om t.ex. handläggningstid. Kammarrätten i Stockholm har förordat att direktivets krav på information till sökanden om tidpunkten för beslut författningsregleras. Regeringen anser, i likhet med utredningen, att direktivets krav är uppfyllda genom bestämmelserna i 4 och 7 §§ FL. En bestämmelse om krav på automatisk underrättelse om handläggningstiden överstiger sex månader skulle leda till ökade kostnader och längre handläggningstider. Regeringen anser därför att det inte finns skäl att gå längre än direktivets krav att den enskilde på begäran ska kunna erhålla information om handläggningstid.

8.4.3Prioritera och påskynda ärenden

Regeringens bedömning: Direktivets bestämmelser om att prioritera och påskynda ärenden bör inte föranleda några författningsändringar.

Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: FN:s flyktingkommissariat – UNHCR, Stockholm

önskar ett klargörande av vilket tillämpningsområde bestämmelserna om

att prioritera och påskynda ärenden får i svensk rätt. Länsrätten i Skåne

anför att bestämmelsen som föreskriver att medlemsstaterna i lagstiftning

ska fastställa regler för tillämpningen av begreppet säkert ursprungsland

inte är fakultativ.

Skälen för regeringens bedömning: Artiklarna 23.3 och 23.4 i

direktivet ger medlemsstaterna möjlighet att prioritera vissa ärenden.

Enligt artikel 23.3 får medlemsstaterna prioritera eller påskynda en

prövning i enlighet med de grundläggande principerna och garantierna i

kapitel II, t.ex. om ansökan kan förväntas vara välgrundad eller om den

sökande har särskilda behov. Enligt artikel 23.4 får medlemsstaterna

även föreskriva att ett prövningsförfarande i enlighet med de

206

grundläggande principerna och garantierna i kapitel II ska prioriteras eller påskyndas om någon av de 15 olika situationer som anges i artikeln föreligger (23.4 a – o).

I andra medlemsstater förekommer det allmänt att det i lagstiftningen eller på annat formaliserat sätt föreskrivs att vissa kategorier av asylansökningar ska handläggas i ett påskyndat förfarande (accelerated procedure). Ett sådant påskyndat förfarande kan t.ex. användas för sökande från vissa länder, för sökande utan identitetshandlingar eller för sökande som inte söker asyl vid inresetillfället. Ofta är syftet med bestämmelser om påskyndat förfarande att skapa en signaleffekt för att på förhand minska antalet sökande av den aktuella kategorin. Direktivets bestämmelser präglas av detta förhållningssätt och de 15 fall som räknas upp i artikel 23.4 kan ses som en katalog över vilka kategorier av ärenden som typiskt sett kan vara föremål för ett påskyndat förfarande.

En av grunderna för ett prioriterat eller påskyndat förfarande är enligt artikel 23.4 c ii att ansökan anses ogrundad eftersom sökanden kommer från ett säkert ursprungsland enligt artiklarna 29, 30 och 31. Innebörden av artikel 23.4 c är att ett ärende får prioriteras eller påskyndas om asylansökan anses ogrundad. Det är således inte fråga om att asylansökan efter en sakprövning bedöms vara ogrundad utan snarare används begreppet ogrundad ansökan här för att beteckna en viss typ av ärenden.

I artikel 29.1 anges att rådet genom beslut med kvalificerad majoritet, på förslag av kommissionen och efter att ha hört Europaparlamentet, ska anta en gemensam minimiförteckning över tredjeländer som av medlemsstaterna ska betraktas som säkra ursprungsländer. Artiklarna 29.2–29.8 reglerar rådets och kommissionens arbete med att fastställa säkra ursprungsländer. Artikel 30 behandlar medlemsstaternas möjligheter att på nationell nivå fastställa andra tredjeländer än de som anges i den gemensamma minimiförteckningen som säkra ursprungsländer. I artikel 31 anges närmare bestämmelser om säkra ursprungsländer. Enligt artikel 31.2 ska medlemsstaterna betrakta en asylansökan som ogrundad om sökanden kommer från ett land som är upptaget på rådets minimiförteckning över tredjeländer som ska betraktas som säkra ursprungsländer. Rättsföljden av att en ansökan anses ogrundad enligt den artikeln är att artikel 23.4 c är tillämplig, dvs. att ärendet får prioriteras eller påskyndas.

I artikel 28.2 anges att i de fall som avses i 23.4 b (om det klart framgår att sökanden inte har rätt att betraktas som flykting eller rätt till flyktingstatus enligt skyddsgrundsdirektivet) och beträffande ogrundade asylansökningar där någon av de omständigheter som förtecknas i artikel 23.4 a och c–o är tillämplig, får medlemsstaterna anse en ansökan vara uppenbart ogrundad, om den definieras på detta sätt i nationell lagstiftning. Innebörden av artikeln får anses vara den att sådana ansökningar som får prioriteras eller påskyndas enligt de nämnda artiklarna i direktivet får anses uppenbart ogrundade om det finns nationell lagstiftning med den definitionen. Någon rättsföljd av att en ansökan anses uppenbart ogrundad anges inte i direktivet.

I svensk utlänningsrätt saknas, med undantag för bestämmelsen i 1 kap. 13 § UtlL som anger att säkerhetsärenden ska handläggas skyndsamt, turordningsregler för handläggningen av olika kategorier av ärenden. I stället gäller den allmänna bestämmelsen i 7 § FL att ett

Prop. 2009/10:31

207

ärende ska handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt. Prop. 2009/10:31 Regeringen finner inte skäl att införa några särskilda förfaranden för

påskyndade och prioriterade ärenden. Således föranleder inte de fakultativa artiklarna 23.3 och 23.4 om påskyndat och prioriterat förfarande några författningsändringar. Bestämmelserna i artiklarna 28.2–31 kompletterar artikel 23.4 varför det blir aktuellt att tillämpa dessa endast för de medlemsstater som väljer att tillämpa artikel 23.4. Länsrätten i Skåne har anfört att bestämmelsen om säkert ursprungsland i artikel 29 inte är fakultativ. Rättsföljden av att en sökande kommer från ett sådant säkert ursprungsland är enligt artikel 31.2 att asylansökan ska anses som ogrundad. Rättsföljden av att en ansökan anses ogrundad enligt den artikeln är att ärendet får prioriteras eller påskyndas enligt artikel 23.4 c. Eftersom regeringen inte finner skäl att införa några särskilda förfaranden för påskyndade och prioriterade ärenden saknar bestämmelserna om säkert ursprungsland betydelse för svenskt vidkommande. Det saknas således skäl att överväga författningsändringar med anledning av artiklarna 28.2–31. I sammanhanget ska vidare noteras att EG-domstolen i dom den 6 maj 2008 (C-133/06) har beslutat att artiklarna 29.1 och 29.2 är ogiltiga.

Bestämmelsen i 1 kap. 13 § UtlL att säkerhetsärenden ska handläggas skyndsamt är förenlig med direktivet som enligt artikel 23.4 m tillåter ett prioriterat eller påskyndat förfarande om sökanden utgör en fara för den inre säkerheten och den allmänna ordningen enligt nationell lag.

8.4.4Ogrundande ansökningar

Regeringens bedömning: Direktivets bestämmelser om ogrundade ansökningar i artikel 28.1 är uppfyllda genom gällande rätt. Några författningsändringar behövs därför inte för att tillgodose direktivets krav.

Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har yttrat sig särskilt i

denna del.

Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 28.1 i direktivet får

medlemsstaterna, om inte annat följer av artiklarna 19 (förfarandet när

asylansökan återkallas) och 20 (förfaranden om den sökande implicit

återkallar eller avstår från sin ansökan), endast anse en asylansökan som

ogrundad om den beslutande myndigheten har konstaterat att sökanden

inte har rätt till flyktingstatus enligt skyddsgrundsdirektivet.

Begreppet ogrundad ansökan i artikel 28.1 avser inte samma sak som

ogrundad ansökan i artikel 23.4. I artikel 23.4, som behandlats i avsnitt

8.4.3, används begreppet för att beteckna en viss typ av ärenden medan

begreppet i artikel 28.1 används för att uttrycka att det i ett enskilt fall

inte finns någon grund för en asylansökan. I utlänningslagen finns en

bestämmelse som rör ogrundade ansökningar, nämligen bestämmelsen

om omedelbar verkställighet i 8 kap. 6 § UtlL. Migrationsverket får

enligt den bestämmelsen förordna att ett avvisningsbeslut får verkställas

även om det inte har vunnit laga kraft om det är uppenbart att det inte

finns grund för asyl och att uppehållstillstånd inte heller ska beviljas på

208

någon annan grund. Detta är i överensstämmelse med artikel 28.1 i direktivet. Några författningsändringar behövs därför inte.

8.4.5Särskilda förfaranden där undantag från direktivets rättssäkerhetsgarantier är tillåtna

Regeringens förslag: En asylansökan som görs av en utlänning som omfattas av ett lagakraftvunnet avvisnings- eller utvisningsbeslut ska prövas som en ursprunglig ansökan om frågan om skyddsbehov inte har prövats tidigare.

Regeringens bedömning: Den bestämmelse om information om asylförfarandet m.m. som enligt regeringens bedömning bör införas i förordning (avsnitt 8.3.6) bör vara tillämplig även vid prövning enligt 12 kap. 19 § UtlL.

Utredningens förslag och bedömning: Överensstämmer delvis med regeringens. Enligt utredningens bedömning bör direktivets bestämmelser om efterföljande ansökningar inte föranleda några författningsändringar.

Remissinstanserna: FN:s flyktingkommissariat – UNHCR, Stockholm välkomnar utredningens slutsatser att bestämmelserna om gränsförfaranden och om europeiska säkra länder inte bör föranleda förändringar av det svenska asylförfarandet.

Skälen för regeringens förslag och bedömning

Direktivets bestämmelser

Artiklarna 32–34 i direktivet innehåller bestämmelser om efterföljande ansökan. Med efterföljande ansökan avses en asylansökan som följer på en redan inlämnad ansökan. Om en asylsökande åberopar ytterligare omständigheter eller ger in en efterföljande ansökan får medlemsstaterna enligt artikel 32.1 i direktivet pröva sådana nya omständigheter eller fakta i den efterföljande ansökan i samband med prövningen av den tidigare ansökan eller i samband med omprövning eller med ett överklagande i den mån de behöriga myndigheterna kan beakta och pröva alla fakta som utgör grund för dessa ytterligare omständigheter eller den efterföljande ansökan inom denna ram. Medlemsstaterna är således fria att pröva ytterligare åberopade omständigheter på vilket sätt de vill under förutsättning att direktivets rättssäkerhetsgarantier beaktas.

Om en asylsökande lämnar in en efterföljande ansökan efter det att en tidigare ansökan har återkallats eller sedan ett beslut har fattats om den tidigare ansökan, får medlemsstaterna enligt artikel 32.2 tillämpa ett särskilt förfarande. I ett sådant förfarande ska den efterföljande ansökan först bli föremål för en preliminär prövning av om nya fakta eller uppgifter vad avser sökandens rätt att erhålla flyktingstatus har framkommit eller lagts fram av sökanden (artikel 32.3). För den preliminära prövningen får medlemsstaterna tillämpa ett särskilt förfarande som avviker från rättssäkerhetsgarantierna i kapitel II (artikel

24.1a). Om ett sådant särskilt förfarande tillämpas ska

förfarandereglerna i artikel 34 beaktas (artikel 34.1). Enligt artikel 34.2

Prop. 2009/10:31

209

är det tillåtet att förelägga sökanden att inom viss tid lägga fram de Prop. 2009/10:31 omständigheter och bevis som åberopas i den efterföljande ansökan (a

och b) och att genomföra den preliminära prövningen utan någon personlig intervju (c). Enligt artikel 34.3 a ska medlemsstaterna se till att sökanden informeras på ett lämpligt sätt om utfallet av den preliminära prövningen och, om ansökan inte kommer att prövas vidare, skälen till detta och möjligheterna att överklaga eller ompröva beslutet.

Om medlemsstaterna vid den preliminära prövningen kommer fram till att nya fakta eller uppgifter som på ett avgörande sätt bidrar till sökandens möjligheter till flyktingstatus har kommit fram eller lagts fram av sökanden ska den efterföljande ansökan prövas på nytt (artikel 32.4). Den nya prövningen ska ske i enlighet med rättssäkerhetsgarantierna i kapitel II, dvs. på samma sätt som om det rörde sig om en ursprunglig asylansökan i första instans. Medlemsstaterna får också besluta att pröva den efterföljande ansökan om det finns andra skäl som motiverar en ny prövning (artikel 32.5). Som villkor för att pröva den efterföljande ansökan får medlemsstaterna kräva att sökanden utan egen förskyllan i det tidigare förfarandet var oförmögen att bedöma de situationer som avses i artiklarna 32.3, 32.4 och 32.5, särskilt rätten till ett effektivt rättsmedel enligt artikel 39 (artikel 32.6). Medlemsstaterna ska se till att den beslutande myndigheten så snart som möjligt prövar den efterföljande ansökan i enlighet med bestämmelserna i kapitel II (artikel 34.4 b.

Enligt artikel 32.7 i direktivet kan förfarandet med en preliminär prövning också tillämpas på en person som är beroende av sökanden för sin försörjning och som lämnat en ansökan efter det att han eller hon enligt artikel 6.3 har godtagit att det egna ärendet ska utgöra en del av ansökan som lämnats på hans eller hennes vägnar.

Artikel 33 i direktivet tillåter särskilda bestämmelser för sökande som lämnat in en efterföljande ansökan och som avsiktligt eller av grov försummelse inte infinner sig på en mottagningsenhet eller hos en behörig myndighet vid en fastställd tid.

Enligt artiklarna 24.1 b och 35 i direktivet får medlemsstaterna i viss utsträckning behålla särskilda förfaranden vid sina gränser som avviker från rättssäkerhetsgarantierna i kapitel II i direktivet. Detta gäller endast om de nationella bestämmelserna var i kraft före den 1 december 2005. Samma artiklar tillåter även att medlemsstaterna föreskriver särskilda förfaranden vid gränserna och i transitzoner. Dessa förfaranden ska uppfylla rättssäkerhetsgarantierna i kapitel II i direktivet.

Artiklarna 24.2 och 36 i direktivet medger att medlemsstaterna får ha särskilda förfaranden som avviker från rättsäkerhetsgarantierna i kapitel II om sökanden har rest in i medlemsstaten illegalt från ett land som av rådet fastställts som ett europeiskt säkert tredjeland. I artikel 36.3 anges att rådet genom beslut med kvalificerad majoritet, på förslag av kommissionen och efter att ha hört Europaparlamentet, ska anta en gemensam förteckning över tredjeländer som ska anses vara säkra tredjeländer (se närmare avsnitt 8.4.3). EG-domstolen har i dom den 6 maj 2008 (C-133/06) beslutat att artikeln är ogiltig.

210

Utlänningslagens bestämmelser om nya omständigheter

Prop. 2009/10:31

Om en ansökan om uppehållstillstånd avslås medan utlänningen befinner

sig i Sverige ska enligt 8 kap. 16 § UtlL samtidigt meddelas ett beslut om

avvisning eller utvisning om inte särskilda skäl talar emot det. En

asylsökande som har fått avslag på sin ansökan om uppehållstillstånd har

således i regel även erhållit ett beslut om avvisning eller utvisning. Ett

beslut om avvisning eller utvisning får normalt verkställas när det har

vunnit laga kraft, under förutsättning att det inte föreligger några

verkställighetshinder.

Om det i ett ärende om verkställighet av ett beslut om avvisning eller

utvisning kommer fram nya omständigheter som innebär att det finns

hinder mot verkställighet enligt 12 kap. 1–3 §§ UtlL eller att det finns

anledning att anta att det avsedda mottagarlandet inte kommer att vara

villigt att ta emot utlänningen eller om det finns medicinska hinder eller

annan särskild anledning att beslutet inte ska verkställas, får

Migrationsverket enligt 12 kap. 18 § UtlL bevilja uppehållstillstånd.

Denna bestämmelse ska av Migrationsverket beaktas utan särskilt

yrkande (ex officio). Om utlänningen i ett verkställighetsärende åberopar

nya omständigheter och uppehållstillstånd inte kan meddelas enligt 12

kap. 18 § UtlL ska Migrationsverket enligt 12 kap. 19 § UtlL, om de

åberopade omständigheterna kan antas utgöra ett bestående

verkställighetshinder enligt 12 kap. 1–3 §§ UtlL och dessa inte kunnat

åberopas tidigare eller utlänningen visar giltig ursäkt för att inte ha

åberopat omständigheterna tidigare, ta upp frågan om uppehållstillstånd

till ny prövning och besluta om inhibition. Om det inte är fråga om nya

omständigheter eller om omständigheterna hade kunnat åberopas tidigare

eller om utlänningen inte visat en giltig ursäkt för att inte ha åberopat

omständigheterna tidigare ska Migrationsverket besluta att inte bevilja ny

prövning.

Överväganden

Bestämmelserna om efterföljande ansökan i direktivet motsvaras närmast

av bestämmelserna om ny prövning i 12 kap. 19 § UtlL. Som framgår

ovan blir bestämmelserna i 12 kap. 18 och 19 §§ UtlL tillämpliga när det

finns ett ärende om verkställighet av ett beslut om avvisning eller

utvisning oavsett på vilken grund avvisnings- eller utvisningsbeslutet har

fattats. Det innebär att en utlänning som har fått avslag på en ansökan om

uppehållstillstånd där t.ex. familjeanknytning åberopats som grund inte

har rätt att få skyddsskäl som åberopas efter det att beslutet om avvisning

eller utvisning vunnit laga kraft prövade om inte villkoren i 12 kap. 18

eller 19 § UtlL är uppfyllda. Direktivet medger enbart att det särskilda

förfarandet med en preliminär prövning av en efterföljande ansökan

tillämpas om en tidigare ansökan om flyktingstatus har avslagits eller

återkallats. När en medlemsstat för första gången prövar en utlännings

skäl för asyl ska ansökan enligt huvudregeln handläggas som en

asylansökan i ett förstainstansförfarande. Eftersom de svenska

bestämmelserna innebär att det inte finns någon rätt att få en asylansökan

prövad om den lämnas in efter det att ett beslut om uppehållstillstånd på

någon annan grund har vunnit laga kraft, strider de mot direktivet. För att

211

uppnå förenlighet med direktivet bör därför 12 kap. 19 § UtlL ändras på så sätt att bestämmelsen i de fall utlänningen söker asyl endast tillämpas om en sådan ansökan redan har prövats.

Enligt artikel 34.1 i direktivet ska ansökningar som blir föremål för en preliminär prövning i enlighet med det särskilda förfarandet i artikel 32 omfattas av de garantier som anges i artikel 10.1. Garantierna i artikel 10.1 i direktivet behandlas i avsnitt 8.3.6. I det avsnittet görs bedömningen att sökanden, på ett språk som han eller hon rimligen kan förväntas förstå, ska upplysas om det förfarande som ska följa och om sina rättigheter och skyldigheter under detta förfarande. För att uppfylla direktivets krav avseende den preliminära prövningen bör denna informationsskyldighet även gälla inför en prövning enligt 12 kap. 19 § UtlL.

Enligt 20 § FL ska ett beslut varigenom en myndighet avgör ett ärende innehålla de skäl som har bestämt utgången om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. I vissa undantagsfall får skälen utelämnas, t.ex. om beslutet inte går någon part emot eller om det av någon annan anledning är uppenbart onödigt. Om skälen har utelämnats bör myndigheten på begäran av den som är part om möjligt upplysa honom eller henne om dem i efterhand. Om beslutet går parten emot och kan överklagas ska parten enligt 21 § FL underrättas om hur beslutet kan överklagas. Migrationsverket beslut att inte bevilja ny prövning enligt 12 kap. 19 § UtlL kan överklagas. Bestämmelserna i 20 och 21 §§ FL innebär således att en asylsökande som inte beviljas en ny prövning enligt 12 kap. 19 § UtlL ska få ett motiverat beslut och underrättas om hur han eller hon kan överklaga beslutet. De svenska bestämmelserna uppfyller därmed kraven på förfarandet för den preliminära prövningen enligt artikel 34 i direktivet.

Om en utlänning vars asylansökan redan har prövats åberopar nya omständigheter och Migrationsverket inte kan bevilja uppehållstillstånd enligt 12 kap. 18 § UtlL krävs att utlänningen inte har kunnat åberopa de nya omständigheterna tidigare eller att han eller hon visar giltig ursäkt för att inte ha åberopat omständigheterna tidigare, för att Migrationsverket ska bevilja en ny prövning enligt 12 kap. 19 § UtlL. Detta är förenligt med direktivet eftersom medlemsstaterna enligt artikel 32.6 i direktivet som villkor för att den efterföljande ansökan ska prövas får kräva att sökanden haft laga förfall för att först senare åberopa de nya omständigheterna.

I de fall där den preliminära prövningen resulterat i att en ny prövning ska göras kräver direktivet i artikel 32.4 att den nya prövningen ska göras i enlighet med rättssäkerhetsgarantierna i kapitel II. De förändringar som föreslås i detta lagstiftningsärende innebär att de svenska bestämmelserna om handläggning av asylansökningar genomgående kommer att uppfylla kraven i kapitel II i direktivet. När Migrationsverket beslutar att frågan om uppehållstillstånd ska tas upp till ny prövning enligt 12 kap. 19 § UtlL kommer den nya prövningen också att ske enligt de föreslagna bestämmelserna. Prövningen kommer därigenom att vara i överensstämmelse med direktivet.

Enligt 7 § FL ska varje ärende där någon enskild är part handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. Kravet i artikel 34.4 b i direktivet på att den efterföljande ansökan ska

Prop. 2009/10:31

212

prövas så snart som möjligt om ansökan enligt den preliminära Prop. 2009/10:31 prövningen ska prövas vidare är således uppfyllt.

I svensk rätt tillämpas inte något särskilt förfarande i den situationen att en utlänning lämnar in en ny ansökan efter det att han eller hon har återkallat en asylansökan. Direktivet innebär inget krav på att det särskilda förfarandet med en preliminär prövning ska tillämpas i dessa situationer och regeringen finner inte skäl att införa något särskilt förfarande för de sällsynta fall när en asylansökan lämnas in efter en tidigare återkallelse.

Artikel 32.7 gäller endast medlemsstater för vilka artikel 6.3 (om möjligheten att ansöka om asyl för närstående) är tillämplig och är inte aktuell i Sverige. Artikeln föranleder därför inte några författningsändringar.

Artikel 33 i direktivet som tillåter särskilda bestämmelser för sökande som lämnat in en efterföljande ansökan och som avsiktligt eller av grov försummelse inte infinner sig på en mottagningsenhet eller hos en behörig myndighet vid en fastställd tid är fakultativ och enligt regeringens bedömning saknas anledning att överväga att införa några sådana bestämmelser. Artikel 33 i direktivet föranleder således inte några författningsändringar

Sverige har inte några särskilda gräns- eller transitförfaranden och regeringen anser, i likhet med utredningen, att det inte föreligger något skäl att införa några sådana. Artiklarna 24.1 b och 35 i direktivet föranleder därför inte några författningsändringar.

Några författningsändringar i anledning av bestämmelserna om Europeiska säkra tredjeländer i artiklarna 24.2 och 36 är, med hänsyn till EG-domstolens dom om att artikel 36.3 är ogiltig, inte aktuella.

8.5Ansökningar som nekas prövning

8.5.1Inledning

Huvudregeln är som nämns ovan att asylförfarandet i första instans ska uppfylla alla de rättsäkerhetsgarantier som anges i direktivets kapitel II (se närmare i avsnitt 8.3) och att en asylansökan ska prövas i sak.

Artikel 25 anger de undantagsfall där medlemsstaterna inte behöver pröva en asylansökan i sak. Även i dessa fall gäller att rättssäkerhetsgarantierna i kapitel II i direktivet ska tillämpas. Enligt artikel 25.2 får medlemsstaterna neka att pröva en asylansökan om något av de sju undantagsfall som anges i artikeln föreligger. I avsnitt 8.5.2 behandlas bestämmelserna om första asylland och säkert tredjeland och i avsnitt 8.5.3 behandlas resterande undantag. Utöver dessa undantag utgör ärenden där Dublinförordningen tillämpas ett undantag från kravet på att en asylansökan ska prövas i sak. Dublinärenden behandlas i avsnitt 8.5.4.

Rätten till en informationshandling enligt artikel 27.3 behandlas i avsnitt 8.5.5.

213

8.5.2När ansökan kan nekas prövning på grund av bestämmelserna om första asylland och säkert tredjeland

Regeringens förslag: En asylansökan får avvisas om sökanden

1.har beviljats flyktingstatus i en annan EU-stat,

2.har beviljats flyktingstatus i ett land som inte är en EU-stat eller har motsvarande skydd i ett sådant land under förutsättning att sökanden kommer att släppas in i det landet och där är skyddad mot förföljelse och mot att sändas vidare till ett annat land där han eller hon riskerar förföljelse, eller

3.kan skickas till ett land där han eller hon

–inte riskerar att utsättas för förföljelse,

–inte riskerar att utsättas för dödsstraff, kroppsstraff, tortyr eller annan omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning,

–är skyddad mot att sändas vidare till ett land där han eller hon inte har motsvarande skydd,

–har möjlighet att ansöka om skydd som flykting och

–har en sådan anknytning som gör att det skulle vara rimligt för honom eller henne att resa dit.

Vad som sägs i tredje punkten ska dock inte gälla om sökanden har en make, ett barn eller en förälder som är bosatt i Sverige och inte har en lika nära familjeanknytning till det land dit verkställigheten av ett avvisnings- eller utvisningsbeslut kan ske eller om sökanden på grund av tidigare långvarig vistelse i Sverige med uppehållstillstånd eller uppehållsrätt har fått särskild anknytning hit och saknar sådan anknytning eller anknytning genom anhöriga till det land dit verkställigheten av ett avvisnings- eller utvisningsbeslut kan ske.

Särregleringen i utlänningslagen om asylsökande som rest in från Danmark, Finland, Island eller Norge och bemyndigandet i 5 kap. 26 § UtlL ska tas bort.

Utredningens förslag: Överensstämmer i sak med regeringens. Utredningen har dock valt en annan lagteknisk lösning för att anpassa utlänningslagens bestämmelser om första asylland och säkert tredjeland till direktivets bestämmelser.

Remissinstanserna: Stockholms tingsrätt anför att bestämmelsen i utlänningslagen att uppehållstillstånd kan nekas en asylsökande som har uppehållit sig i ett annat land än sitt hemland före ankomsten till Sverige är en blandning av direktivets bestämmelser om första asylland och säkert tredjeland och ifrågasätter därför om de hänvisningar mellan befintliga bestämmelser i gällande lagstiftning som föreslås av utredningen innebär att direktivets krav blir uppfyllda.

Skälen för regeringens förslag

Direktivets bestämmelser om första asylland och säkert tredjeland

Enligt artikel 25.1 i direktivet behöver medlemsstaterna inte pröva om sökanden kan betraktas som flykting enligt skyddsgrundsdirektivet om ansökan nekas prövning enligt artikel 25.2.

Prop. 2009/10:31

214

Enligt artikel 25.2 a får medlemsstaterna neka att pröva en asylansökan Prop. 2009/10:31 om en annan medlemsstat har beviljat flyktingstatus.

Enligt artikel 25.2 b får medlemsstaterna neka att pröva en asylansökan om ett land som inte är en medlemsstat betraktas som första asylland för sökanden. Ett land kan enligt artikel 26 betraktas som första asylland för en asylsökande om han eller hon har erkänts som flykting i landet och fortfarande kan erhålla detta skydd (a) eller om han eller hon åtnjuter annat tillräckligt skydd i landet inbegripet skydd enligt principen om non-refoulement (b). Detta gäller under förutsättning att han eller hon åter kommer att släppas in i det landet.

Enligt artikel 25.2 c får medlemsstaterna neka att pröva en asylansökan om ett land som inte är en medlemsstat betraktas som ett säkert tredjeland för sökanden. Ett land får betraktas som säkert tredjeland om villkoren i artikel 27.1 är uppfyllda, dvs.

a)den asylsökandes liv och frihet inte är hotade på grund av ras, religion, medborgarskap, tillhörighet till en viss samhällsgrupp eller politisk övertygelse,

b)principen om non-refoulement iakttas i enlighet med Genèvekonventionen,

c)tredjelandet iakttar förbudet mot varje återsändande som innebär åsidosättande av förbudet mot tortyr och grym, omänsklig eller förnedrande behandling i enlighet med folkrätten, och

d)den asylsökande har möjlighet att ansöka om flyktingstatus och, om han eller hon befinns vara flykting, erhålla skydd i enlighet med Genèvekonventionen.

Begreppet säkert tredjeland ska enligt artikel 27.2 tillämpas i enlighet med bestämmelser i den nationella lagstiftningen. Den nationella lagstiftningen ska enligt artikel 27.2 a innehålla bestämmelser som innebär att den asylsökande måste ha en anknytning till det berörda tredjelandet som gör att det skulle vara rimligt för denne att resa till det landet och, enligt artikel 27.2 b, bestämmelser om vilka metoder de behöriga myndigheterna ska använda för att säkerställa att begreppet säkert tredjeland kan tillämpas på ett enskilt land eller en enskild sökande samt, enligt artikel 27.2 c, bestämmelser som gör det möjligt för en asylsökande att överklaga tillämpningen av begreppet säkert tredjeland. Enligt artikel 27.4 ska medlemsstaterna se till att asylansökan prövas i enlighet med de grundläggande rättssäkerhetsgarantierna som beskrivs i kapitel II om sökanden inte tillåts resa in i tredjelandet. Enligt artikel

27.5ska medlemsstaterna slutligen regelbundet underrätta kommissionen vilka tredjeländer begreppet säkert tredjeland tillämpas på. Denna artikel tar sikte på medlemsländer som på förhand fastställer vissa länder som säkra tredjeländer.

Utlänningslagens bestämmelser

Några bestämmelser om att en asylansökan i vissa fall inte behöver prövas finns inte i svensk rätt. Däremot finns bestämmelser som delvis motsvarar direktivets bestämmelser om första asylland och säkert tredjeland i 5 kap. 1 § andra stycket 3–5 UtlL. Enligt punkten 3 får

uppehållstillstånd vägras en asylsökande som har rest in från Danmark,

215

Finland, Island eller Norge och kan sändas tillbaka till något av dessa Prop. 2009/10:31 länder i enlighet med en överenskommelse mellan Sverige och det

landet, om det inte är uppenbart att utlänningen inte kommer att beviljas uppehållstillstånd där. Enligt punkten 4 får uppehållstillstånd vägras en asylsökande som i annat fall före ankomsten till Sverige har uppehållit sig i ett annat land än hemlandet och där är skyddad mot förföljelse och mot att sändas till hemlandet eller ett annat land där han eller hon inte har motsvarande skydd. Enligt punkten 5 får uppehållstillstånd vägras en asylsökande som har särskild anknytning till ett annat land och där är skyddad på det sätt som anges i punkt 4.

Innebörden av bestämmelserna i 5 kap. 1 § andra stycket 3 – 5 UtlL är att någon materiell prövning av utlänningens skyddsskäl inte behöver göras om någon av de aktuella situationerna föreligger.

Överväganden

Vid en jämförelse mellan direktivets bestämmelser om första asylland och säkert tredjeland och de svenska bestämmelserna finner man, som Stockholms tingsrätt har påpekat, att de senare utgör en blandning av direktivets begrepp. Ett första asylland enligt direktivets definition är ett land där en asylsökande redan har erkänts som flykting medan den svenska bestämmelsen om första asylland i 5 kap. 1 § andra stycket 4 UtlL omfattar både de fall där en sökande redan erkänts som flykting i ett annat land och de fall där den asylsökande endast har uppehållit sig i ett annat land före ankomsten till Sverige. Den sistnämnda situationen motsvarar direktivets begrepp säkert tredjeland. Även de situationer där 5 kap. 1 § andra stycket 5 UtlL är tillämplig omfattas av direktivets bestämmelser om säkert tredjeland. Bestämmelsen i 5 kap. 1 § andra stycket 3 UtlL som är tillämplig när en utlänning kommer till Sverige direkt från Danmark, Finland, Island eller Norge är dessutom i praktiken ett särfall av punkten 4.

Det kan därmed konstateras att begreppen första asylland och säkert tredjeland inte används på samma sätt i svensk rätt som i direktivet. Det har ett värde att svensk terminologi överensstämmer med den i andra länder. Dessutom är de svenska bestämmelserna om när uppehållstillstånd får vägras en asylsökande inte lika detaljerade som direktivets vad gäller det skydd utlänningen ska vara tillförsäkrad för att bestämmelserna ska vara tillämpliga. De svenska bestämmelserna bör därför ändras på så sätt att begreppen första asylland och säkert tredjeland används på samma sätt som i direktivet.

För det första krävs att det i utlänningslagen förs in en fristående bestämmelse som motsvarar direktivets bestämmelse om första asylland. Enligt den ska det vara möjligt att inte ta upp en asylansökan till prövning om sökanden redan har beviljats flyktingstatus i ett tredjeland och han eller hon fortfarande kan erhålla detta skydd eller om sökanden åtnjuter annat tillräckligt skydd i det landet.

Eftersom ett annat EU-land inte kan vara ett första asylland enligt direktivet behövs för det andra en bestämmelse som motsvarar direktivets artikel 25.2 a, dvs. att det ska vara möjligt att inte ta upp en

216

asylansökan till prövning om en annan medlemsstat har beviljat

Prop. 2009/10:31

sökanden flyktingstatus.

För det tredje fordras att direktivets bestämmelser om säkert tredjeland

genomförs i en särskild bestämmelse. För att ett land ska anses vara ett

säkert tredjeland i direktivets mening krävs inte att den asylsökande har

uppehållit sig där utan endast att hon eller han har en sådan anknytning

dit att det är rimligt för honom eller henne att resa till det landet.

Bestämmelsen omfattar således både situationer när en utlänning har

uppehållit sig i ett land före ankomsten till Sverige och därigenom fått en

särskild anknytning till det landet och situationer där utlänningen har

någon annan typ av anknytning till ett annat land. Någon uppdelning

motsvarande nuvarande uppdelning i punkterna 4 och 5 i 5 kap. 1 § andra

stycket UtlL behöver därför inte göras. Att det säkra tredjelandet är ett

land som inte är en medlemsstat följer i praktiken av att

Dublinförordningen tillämpas gentemot medlemsstaterna och de andra

stater som genom avtal är anslutna till Dublinförordningen.

Bestämmelsen ska göra det möjligt att inte ta upp en asylansökan till

prövning om det finns ett säkert tredjeland för sökanden.

Vid införandet av bestämmelserna om undantag från rätten till

uppehållstillstånd för asylsökande år 1989 bemyndigades regeringen att

meddela undantag från bestämmelsen om första asylland om en

utlännings anknytning till Sverige är av sådan art att utlänningen inte bör

nekas att få sin ansökan prövad här. Bemyndigandet utnyttjades genom

att regeringen samma år införde de två undantag som nu finns i 4 kap.

3 § UtlF och som innebär att principen om första asylland inte ska

tillämpas om utlänningens make, barn eller förälder är bosatt i Sverige

och han eller hon inte har en lika nära familjeanknytning till det andra

landet eller om utlänningen har fått en särskild anknytning till Sverige

genom en tidigare långvarig vistelse med uppehållstillstånd här och

saknar familjeanknytning eller annan särskild anknytning till det andra

landet. Att regeringen förbehölls rätten att reglera detta motiverades i

förarbetena med att en lagreglering skulle kunna äventyra möjligheten att

snabbt anpassa tillämpningen till nya situationer och mönster

beträffande asylsökande (prop. 1988/89:86 s. 78). Regelns innebörd har

emellertid inte ändrats sedan år 1989. Bestämmelserna i förordningen har

således utgjort en modifiering av lagens bestämmelser i tjugo år.

Direktivet hindrar inte att Sverige behåller dessa mer förmånliga

bestämmelser och enligt regeringens bedömning saknas skäl att ta bort

dem. Med hänsyn till att anpassningen till direktivet bör vara klar och

tydlig och till att undantagsbestämmelserna numera får anses ha

permanent karaktär, bör undantagen föras in i utlänningslagen.

Bemyndigandet kan därmed upphävas.

Den nuvarande bestämmelsen i 5 kap. 1 § andra stycket 3 UtlL om att

en asylsökande kan vägras uppehållstillstånd om han eller hon kan

avvisas till ett nordiskt land enligt en särskild överenskommelse har

genom Dublinförordningen förlorat sin betydelse. Den bör därför

upphävas.

Som framgår ovan är bestämmelserna om första asylland och säkert

tredjeland i svensk rätt utformade på ett annat sätt än i direktivet. I

svensk rätt innebär bestämmelserna att en utlänning får vägras

uppehållstillstånd medan motsvarande bestämmelser i direktivet innebär

217

att asylansökan får nekas prövning. Som framgår ovan innebär dock de Prop. 2009/10:31 svenska bestämmelserna att någon materiell prövning av skyddsbehovet

inte företas. Bestämmelserna om rätt till uppehållstillstånd för flyktingar och andra skyddsbehövande i 5 kap. UtlL bör reserveras för de fall man faktiskt gör en materiell prövning av grunderna för tillstånd. De ovan föreslagna bestämmelserna bör därför placeras i en egen paragraf. Ett beslut om överföring enligt Dublinförordningen innebär att asylansökan inte prövas materiellt i Sverige. Ett sådant beslut ska enligt praxis förenas med en avvisning av asylansökan (MIG 2006:4). Bestämmelsen om första asylland och säkert tredjeland bör därför utformas på så sätt att en asylansökan får avvisas om någon av de uppräknade situationerna föreligger. Lagrådet har anfört att asylansökan i de angivna fallen ska avvisas. Direktivets bestämmelser om första asylland och säkert tredjeland är dock fakultativa, dvs. det finns en inte något som hindrar att en medlemsstat prövar en asylansökan trots att det finns ett första asylland eller ett säkert tredjeland för sökanden. Utlänningslagens nuvarande bestämmelser om att vägra uppehållstillstånd är också utformade på så sätt att en utlänning i vissa fall får vägras uppehållstillstånd. Avsikten med de föreslagna bestämmelserna är att det även i fortsättningen ska finnas ett utrymme för att pröva en asylansökan i Sverige även om det finns ett första asylland eller ett säkert tredjeland. Motsvarande gäller enligt Dublinförordningen. Detta bör komma till uttryck i lagtexten.

Artiklarna 27.2 b och 27.2 c om säkra tredjeländer och artikel 27.5 om meddelande till kommissionen saknar relevans för svensk rätt. Det finns således inte någon anledning att överväga författningsändringar till följd av dessa artiklar.

8.5.3När ansökan kan nekas prövning i andra fall

Regeringens bedömning: Direktivets bestämmelser om ansökningar som får nekas prövning i artiklarna 25.2 d – g bör inte föranleda några författningsändringar.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har yttrat sig särskilt i

denna del.

Skälen för regeringens bedömning: Medlemsstaterna får neka att

pröva en asylansökan om sökanden har rätt att stanna kvar i den berörda

medlemsstaten av andra skäl än att han eller hon har beviljats

flyktingstatus, vilka har lett till att han eller hon beviljats en status med

motsvarande rättigheter och förmåner som flyktingstatus enligt

skyddsgrundsdirektivet (artikel 25.2 d). Detsamma gäller om sökanden

har rätt att stanna kvar i den berörda medlemsstaten av andra skäl som

skyddar honom eller henne från att avvisas i väntan på resultatet av

förfarandet för att fastställa en status enligt 25.2 d (artikel 25.2 e). Det är

också möjligt för medlemsstaterna att neka att pröva en asylansökan om

sökanden har lämnat in en identisk ansökan efter ett slutligt beslut

(artikel 25.2 f). Medlemsstaterna får slutligen neka att pröva en

asylansökan om en ny ansökan lämnas in efter det att artikel 6.3, enligt

218

vilken sökanden får lämna in ansökan även för personer som är beroende av honom eller henne för sin försörjning, tillämpats i ärendet (artikel 25.2 g).

Några bestämmelser som föreskriver att en asylansökan får nekas prövning finns som framgår ovan inte i svensk rätt. Däremot finns, som ovan nämns, bestämmelser som delvis motsvarar direktivets bestämmelser om första asylland och säkert tredjeland i 5 kap. 1 § andra stycket 3–5 UtlL. Enligt punkten 3 får uppehållstillstånd vägras en asylsökande som har rest in från Danmark, Finland, Island eller Norge och kan sändas tillbaka till något av dessa länder i enlighet med en överenskommelse mellan Sverige och det landet, om det inte är uppenbart att utlänningen inte kommer att beviljas uppehållstillstånd där. Enligt punkten 4 får uppehållstillstånd vägras en asylsökande som i annat fall före ankomsten till Sverige har uppehållit sig i ett annat land än hemlandet och där är skyddad mot förföljelse och mot att sändas till hemlandet eller ett annat land där han eller hon inte har motsvarande skydd. Enligt punkten 5 får uppehållstillstånd vägras en asylsökande som har särskild anknytning till ett annat land och där är skyddad på det sätt som anges i punkt 4. Dessa bestämmelser innebär att någon materiell prövning av utlänningens skyddsskäl inte behöver göras om någon av de aktuella situationerna föreligger. Bestämmelserna i artikel 25.2 d och e om att en ansökan får nekas prövning om sökanden har rätt att stanna kvar i den berörda medlemsstaten av andra skäl saknar betydelse för svenskt vidkommande eftersom samtliga åberopade grunder för uppehållstillstånd prövas i ett förfarande. Dessa artiklar föranleder således inte några författningsförslag.

Som framgår av avsnitt 8.4.5 gäller ett avvisnings- eller utvisningsbeslut i fyra år från det att beslutet vann laga kraft. Om beslutet är förenat med ett återreseförbud med längre giltighetstid, upphör beslutet att gälla först när tiden för återreseförbudet går ut. En asylansökan som lämnas in under tiden som ett tidigare fattat avvisnings- eller utvisningsbeslut gäller prövas enligt svensk rätt endast om den innehåller nya omständigheter. Dessutom måste förutsättningarna i någon av bestämmelserna i 12 kap. 18 och 19 §§ UtlL vara uppfyllda (se närmare avsnitt 8.4.5). En identisk ansökan som lämnas in efter ett slutligt beslut kommer således inte att prövas, om den inte lämnas in efter fyra år eller mer. Detta är förenligt med direktivet som enligt artikel 25.2 f tillåter att en asylansökan nekas prövning om sökanden har lämnat in en identisk ansökan efter ett slutligt beslut.

Artikel 6.3 i direktivet om möjligheten för en asylsökande att lämna in en ansökan för någon som är beroende av honom eller henne för sin försörjning är fakultativ och har inte någon relevans för svensk rätt. Det finns därför inte någon anledning att överväga författningsändringar på grund av artikel 25.2 g som tillåter att en ansökan nekas prövning om en ny ansökan lämnas in efter det att artikel 6.3 tillämpats i ärendet.

Prop. 2009/10:31

219

8.5.4

Dublinärenden

Prop. 2009/10:31

Regeringens förslag: Bestämmelsen om Danmark och Dublinkonventionen i 5 kap. 1 § andra stycket 6 UtlL ska tas bort. Hänvisningen till Dublinförordningen i 5 kap. 1 § tredje stycket UtlL ska flyttas till en egen paragraf. Det ska av hänvisningen framgå att Dublinförordningen även tillämpas avseende Schweiz. En asylansökan ska avvisas om ett beslut om överföring meddelas enligt Dublinförordningen.

Utredningens förslag: Utredningen har inte föreslagit några

författningsändringar för de asylärenden där Dublinförordningen

tillämpas.

Remissinstanserna: Kammarrätten i Stockholm anser

att

utlänningslagen inte ska tyngas av den obsoleta bestämmelsen om

Danmark och Dublinkonventionen i 5 kap. 1 § andra stycket 6.

Skälen för regeringens förslag: Av artikel 25.1 i direktivet framgår

att medlemsstaterna inte behöver pröva om sökanden är flykting om ett

beslut om överföring fattats enligt Dublinförordningen.

Enligt Dublinförordningen ska endast en medlemsstat ha ansvaret för

att pröva en asylansökan som lämnas in i EU. Förordningen innehåller

bestämmelser som avgör vilken medlemsstat som har detta ansvar.

Förfarandet för att avgöra ansvaret ska inledas när en asylansökan första

gången lämnas in i en medlemsstat. Att det enligt bestämmelserna i

Dublinförordningen är någon annan medlemsstat än den där asylansökan

lämnats in som ska pröva ansökan utgör enligt direktivet ett skäl för att

neka prövning av ansökan.

Det finns inte någon uttrycklig bestämmelse i utlänningslagen av

innebörd att uppehållstillstånd kan vägras en asylsökande på grund av att

en annan medlemsstat är ansvarig för att pröva asylansökan enligt

bestämmelserna

i

Dublinförordningen.

I

stället

finns

en

upplysningsbestämmelse i 5 kap. 1 § tredje stycket UtlL som anger att

det i Dublinförordningen finns bestämmelser som tillämpas gentemot

Europeiska unionens medlemsstater samt Island och Norge. Ett beslut

om överföring enligt Dublinförordningen innebär att asylansökan inte

prövas materiellt i Sverige. Ett sådant beslut ska enligt praxis förenas

med avvisning av asylansökan (MIG 2006:4). Detta är i

överensstämmelse med direktivet.

I avsnitt 8.5.2 föreslås att bestämmelserna i 5 kap. 1 § andra stycket 3–

5 UtlL om när uppehållstillstånd kan vägras en asylsökande ska anpassas

till direktivets bestämmelser om när en asylansökan kan nekas prövning

och placeras i en egen paragraf. 5 kap. 1 § UtlL kommer därför endast att

reglera frågor om uppehållstillstånd. Upplysningsbestämmelsen om

Dublinförordningen bör därför flyttas till en egen paragraf.

Dublinförordningen tillämpas numera även gentemot Schweiz. Detta bör

framgå av bestämmelsen liksom att en asylansökan ska avvisas om ett

beslut meddelas om överföring enligt Dublinförordningen.

Enligt 5 kap. 1 § andra stycket 6 UtlL får uppehållstillstånd vägras en

asylsökande som kan sändas till Danmark enligt Dublinkonventionen.

Danmark omfattas inte av Dublinförordningen men genom ett avtal

mellan EU och Danmark tillämpas sedan den 1 april 2006 förordningens

220

bestämmelser gentemot Danmark. Bestämmelsen i 5 kap. 1 § andra Prop. 2009/10:31 stycket 6 UtlL har således, som Kammarrätten i Stockholm påpekat,

blivit obsolet och bör upphävas.

8.5.5Rätten till informationshandling

Regeringens bedömning: Bestämmelsen i 4 kap. 4 § UtlF att en utlänning under vissa förutsättningar ska få en handling av vilken framgår att hans eller hennes asylansökan inte prövats i sak, bör anpassas till den i avsnitt 8.5.2 föreslagna lydelsen av bestämmelsen om säkert tredje land. Det bör framgå att en sådan handling ska utfärdas på tredjelandets språk.

Utredningens bedömning: Utredningen föreslår inte någon ändring i denna del.

Remissinstanserna: Länsrätten i Göteborg påpekar att utlänningsförordningens bestämmelse om en särskild handling med information till ett tredjelands myndigheter inte uppfyller direktivets krav.

Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 27.3 i direktivet ska medlemsstaterna när en asylansökan nekas prövning med hänvisning till ett säkert tredje land, informera sökanden om detta (a) och förse honom eller henne med en handling på tredjelandets språk där myndigheterna i det landet underrättas om att ansökan inte prövats i sak

(b).

Om en utlänning vägras uppehållstillstånd enligt 5 kap. 1 § andra stycket 4 UtlL, dvs. om den asylsökande före ankomsten till Sverige har uppehållit sig i ett annat land än hemlandet och där är skyddad mot förföljelse och mot att sändas till hemlandet eller ett annat land där han eller hon inte har motsvarande skydd, ska utlänningen enligt 4 kap. 4 § UtlF få en särskild handling av vilken det framgår att de skäl för asyl som han eller hon anfört inte har prövats i sak i Sverige. I avsnitt 8.5.2 föreslås att 5 kap. 1 § andra stycket 4 UtlL ska ändras. Bestämmelsen i 4 kap. 4 § UtlF bör anpassas till den där föreslagna ändringen. För att uppfylla direktivets krav bör, som Länsrätten i Göteborg har anfört, 4 kap. 4 § UtlF också ändras på så sätt att det framgår att handlingen ska utfärdas på det aktuella landets språk.

8.6Förfaranden för återkallelse av flyktingstatus

8.6.1Inledning

Direktivet är som framgår ovan tillämpligt både på förfaranden för att bevilja flyktingstatus och på förfaranden för att återkalla flyktingsstatus. Återkallelse av flyktingsstatus behandlas i direktivets kapitel IV, artiklarna 37 och 38. I detta avsnitt behandlas dessa bestämmelser.

221

8.6.2

Återkallelse av flyktingstatus

Prop. 2009/10:31

Regeringens bedömning: Direktivets bestämmelser om återkallelse av flyktingstatus är uppfyllda genom gällande rätt. Direktivets bestämmelser om återkallelse av flyktingstatus bör därför inte föranleda några författningsändringar utöver de som föreslås i avsnitt 7.3.5.

Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har yttrat sig särskilt i

denna del.

Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 37 i direktivet ska medlemsstaterna se till att en utredning får inledas om att återkalla en persons flyktingstatus så snart det framkommer nya fakta eller uppgifter som tyder på att det finns skäl att ompröva giltigheten av hans eller hennes flyktingstatus.

Att en utredning om att återkalla en persons flyktingstatus får inledas så snart det framkommer nya fakta eller uppgifter som tyder på att det finns skäl att ompröva beslutet följer av 4 kap. 3 § UtlL där det anges att en flyktingförklaring (begreppet föreslås i avsnitt 7.2.3 ändras till flyktingsstatusförklaring) ska återkallas om det kommer fram att utlänningen inte längre kan anses som flykting. Som föreslås i avsnitt 8.1 bör direktivets bestämmelser tillämpas även på återkallelse av skyddsstatusförklaring. I avsnitt 7.3.5 föreslås att bestämmelser om återkallelse av skyddsstatusförklaring ska införas i utlänningslagen. Någon ytterligare författningsändring för att uppfylla direktivet i denna del behövs inte.

8.6.3Förfaranderegler

Regeringens förslag: I utlänningslagen ska införas dels en bestämmelse om att en utlänning ska underrättas när Migrationsverket inleder ett ärende om återkallelse av statusförklaring, dels en bestämmelse om att en sådan förklaring inte får återkallas utan att utlänningen har givits möjlighet att yttra sig.

Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens.

Utredningen lämnar inte några förslag avseende skyddsstatus.

Utredningen har därför valt en annan lagteknisk lösning. Utredningen har

inte lämnat något förslag om att Migrationsverket ska underrätta en

utlänning när verket inleder ett ärende om återkallelse av

flyktingförklaring.

Remissinstanserna: Länsrätten i Göteborg anser att en möjlighet att

yttra sig inte är tillräcklig för att uppfylla direktivets krav att den enskilde

ska underrättas skriftligen om att en prövning initierats och skälen för

det. Länsrätten anser därför att kravet på skriftlig underrättelse

uttryckligen bör framgå av utlänningslagen.

Skälen för regeringens förslag: I artikel 38 anges de

rättssäkerhetsgarantier som ska gälla vid förfaranden för återkallande av

flyktingsstatus. Enligt artikel 38.1 a ska den enskilde skriftligen

222

underrättas om att den behöriga myndigheten omprövar hans eller hennes rätt till flyktingstatus och skälen för en sådan omprövning. Enligt artikel 38.1 b ska den enskilde få möjlighet att i en personlig intervju eller i en skriftlig förklaring ange sina skäl till varför flyktingstatusen inte bör återkallas. I artikel 38.1 c ställs krav på att den behöriga myndigheten har korrekt och uppdaterad information. Enligt artikel 38.1 d ska sekretess iakttas i vissa avseenden vid insamlande av uppgifter i ett enskilt fall. Enligt artikel 38.2 ska myndighetens beslut att återkalla flyktingstatus lämnas skriftligen. De faktiska och rättsliga skälen ska anges i beslutet och information om hur beslutet kan överklagas ska lämnas skriftligen. Av artikel 38.3 följer också att utlänningens biträde eller motsvarande ska ha tillgång till information i ärendet i den omfattning som anges i artikel 16.1 och att UNHCR ska ha möjlighet att ta kontakt med den som fått sin flyktingstatus återkallad. Slutligen får medlemsstaterna enligt artikel 38.4 avvika från ovan nämnda rättssäkerhetsgarantier om flyktingstatusen återkallas enligt artikel 11.1 a – d i skyddsgrundsdirektivet (om personen inte längre kan anses som flykting) eller om flyktingen otvetydigt avsagt sig sitt erkännande som flykting.

Det finns ingen skyldighet för Migrationsverket att underrätta en utlänning om att verket inleder ett ärende om återkallelse av flyktingförklaring och inte heller någon uttrycklig bestämmelse som innebär att utlänningen har rätt att yttra sig innan återkallelse sker. Kommuniceringsskyldigheten i 17 § FL kan inte anses vara tillräcklig för att direktivets krav när det gäller återkallelse av flyktingstatus ska anses uppfyllda. Regeringen föreslår därför att det i utlänningslagen införs bestämmelser med innebörden att en utlänning ska underrättas när Migrationsverket inleder ett ärende om återkallelse av statusförklaring och att en sådan förklaring inte får återkallas utan att utlänningen har givits möjlighet att yttra sig. Lagrådet har ifrågasatt om en sådan reglering är nödvändig mot bakgrund av vad som föreskrivs i 17 § FL. Enligt 17 § FL får ett ärende inte avgöras utan att den som är sökande, klagande eller annan part har underrättats om en uppgift som har tillförts ärendet av någon annan än honom själv och han har fått tillfälle att yttra sig över den, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. 17 § FL innebär inte någon ovillkorlig skyldighet för en myndighet att underrätta en enskild om att ett ärende mot honom eller henne har inletts. Dessutom innehåller 17 § FL vissa undantag. Enligt 17 § första stycket 3 och 4 kan ett ärende avgöras utan att den enskilde underrättas och ges tillfälle att yttra sig om det kan befaras att det annars skulle bli avsevärt svårare att genomföra beslutet i ärendet eller om avgörandet inte kan uppskjutas. Det finns inte några motsvarande undantag i direktivet. Utgångspunkten får visserligen antas vara att ett beslut om återkallelse av flyktingförklaring inte är sådant att något av undantagen är tillämpligt men det kan inte uteslutas att så skulle kunna vara fallet. JO har också uttalat att det kan tänkas förekomma fall där undantagen är tillämpliga i ett ärende om en utlännings avlägsnande ur landet (JO 1973 s. 525). 17 § FL är således på grund av bestämmelsens undantagsregler inte tillräcklig för att uppfylla artikel 38.1. Regeringen anser därför att bestämmelser om såväl underrättelseskyldighet som rätt att yttra sig bör tas in i utlänningslagen.

Prop. 2009/10:31

223

Direktivets bestämmelse om myndigheternas information i artikel 38.1 Prop. 2009/10:31 c motsvarar artikel 8.2, som behandlas i avsnitt 8.3.4. Bestämmelsen om

sekretess i artikel 38.1 d motsvarar artikel 22 som behandlas i avsnitt 8.3.14. Direktivets krav på skriftliga beslut, beslutsmotivering och information om överklagande i artikel 38.2 motsvarar artiklarna 9.1 och 9.2 första stycket, som behandlas i avsnitt 8.3.5. Rätten till offentligt biträde behandlas i avsnitt 8.3.9.

8.7Överklagande

8.7.1Rätten att överklaga och krav på prövningstillstånd

Regeringens förslag: Migrationsverkets beslut i fråga om statusförklaring och verkets beslut att avvisa en asylansökan ska kunna överklagas till en migrationsdomstol. Migrationsdomstolens beslut ska kunna överklagas till Migrationsöverdomstolen. Prövningstillstånd ska krävas vid överklagande till Migrationsöverdomstolen.

Utredningens förslag: Överensstämmer i princip med regeringens. Skyddsgrundsutredningen har i vissa delar valt en annan lagteknisk lösning.

Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har yttrat sig särskilt i denna del.

Skälen för regeringens förslag

Beslut som kan fattas avseende en asylansökan

En asylsökande ska enligt artikel 39.1 a i direktivet ha rätt till ett

effektivt rättsmedel inför domstol mot ett beslut som fattats om en

asylansökan, inbegripet beslut att inte pröva en asylansökan enligt artikel

25.2, beslut som enligt artikel 35.1 har fattats vid en medlemsstats gräns

eller i en transitzon och beslut att inte pröva ansökan enligt artikel 36.

En asylansökan definieras i artikel 2 b som en ansökan som görs av en

tredjelandsmedborgare eller statslös person och som kan förstås som en

begäran om internationellt skydd från en medlemsstat i enlighet med

Genèvekonventionen. Ett beslut om en asylansökan enligt direktivet är

ett beslut om huruvida en tredjelandsmedborgare eller statslös person ska

beviljas flyktingstatus i enlighet med skyddsgrundsdirektivet (jfr artikel

2 d).

I avsnitt 7.2.3 föreslås att en utlänning som uppfyller förutsättningarna

för att anses som flykting enligt 4 kap. 1 § UtlL och som inte är utesluten

från att anses som flykting enligt 4 kap. 2 b § UtlL ska förklaras vara

flykting

(flyktingstatusförklaring).

Ett

beslut

i

fråga

om

flyktingförklaring kan enligt 14 kap. 6 § UtlL överklagas till en

migrationsdomstol. Migrationsdomstolens beslut kan enligt 16 kap. 9 §

UtlL överklagas till Migrationsöverdomstolen. Enligt 16 kap. 11 § UtlL

krävs prövningstillstånd vid ett överklagande till Migrationsöver-

domstolen. Motsvarande reglering bör gälla för flyktingstatusförklaring.

224

En sådan reglering uppfyller direktivets bestämmelser om rätten till ett Prop. 2009/10:31 effektivt rättsmedel inför domstol i fråga om beslut som fattats om en

asylansökan.

I avsnitt 7.3.3 föreslås att en utlänning som uppfyller förutsättningarna

för att anses som alternativt skyddsbehövande enligt 4 kap. 2 § UtlL och

som inte är utesluten från att anses som sådan skyddsbehövande enligt

4 kap. 2 c § UtlL ska förklaras vara alternativt skyddsbehövande

(alternativ skyddsstatusförklaring) och att en utlänning som uppfyller

förutsättningarna för att anses som övrig skyddsbehövande enligt 4 kap.

2 a § UtlL och som inte är utesluten från att anses som sådan

skyddsbehövande enligt 4 kap. 2 c § UtlL ska förklaras vara övrig

skyddsbehövande (övrig skyddsstatusförklaring). Som anförs i avsnitt 8.1

ska alla ansökningar om skydd handläggas som asylansökningar. Beslut i

fråga om skyddsstatusförklaring bör därför kunna överklagas på samma

sätt som beslut ifråga om flyktingstatusförklaring. En bestämmelse av

denna innebörd bör därför införas i utlänningslagen.

Rätten till ett effektivt rättsmedel gäller även beslut att inte pröva en

ansökan enligt artikel 25.2 i direktivet. I avsnitt 8.5.2 föreslås att

Migrationsverket i de fall som anges i artikel 25.2 i direktivet ska kunna

avvisa en asylansökan. Enligt gällande rätt kan Migrationsverket i dessa

fall i stället avslå ansökan om uppehållstillstånd. Ett sådant beslut kan

överklagas till en migrationsdomstol enligt 14 kap. 3 § UtlL. För att en

överklagandemöjlighet ska finnas även i de fall Migrationsverket avvisar

en asylansökan krävs en särskild överklagandebestämmelse. Regeringen

föreslår därför att en sådan bestämmelse tas in i utlänningslagen.

Rätten till ett effektivt rättsmedel gäller också beträffande beslut som

fattas vid gränsen eller en medlemsstats transitzoner enligt artikel 35.1

(gränsförfaranden) och beslut att inte pröva en ansökan enligt artikel 36

(europeiska säkra tredjeländer). Det finns inte någon möjlighet att fatta

sådana beslut i svensk rätt varför dessa artiklar inte heller avseende rätten

till ett effektivt rättsmedel föranleder några författningsändringar.

Beslut att inte pröva en ansökan efter återkallelse

Rätten till ett effektivt rättsmedel inför domstol gäller enligt artikel

39.1 b beslut att inte ta upp prövningen på nytt efter det att sökanden har

återkallat eller avstått från sin asylansökan. Något särskilt förfarande för

när en asylsökande har återkallat en ansökan och sedan ansöker på nytt

finns inte i svensk rätt. En ny ansökan i en sådan situation behandlas som

en ursprunglig ansökan. Artikel 39.1 b föranleder därför inte några

författningsändringar.

Beslut att inte pröva en efterföljande ansökan

Om en medlemsstat tillämpar ett sådant särskilt förfarande som anges i

artikel 32 beträffande efterföljande ansökningar omfattar rätten till ett

effektivt rättsmedel enligt artikel 39.1 c beslut att efter en preliminär

prövning av en efterföljande ansökan inte gå vidare med prövningen av

ansökan. Bestämmelser som motsvarar direktivets bestämmelser om

preliminär prövning av en efterföljande ansökan finns i 12 kap. 19 § UtlL

225

(se närmare avsnitt 8.4.5). Enligt dessa ska Migrationsverket om Prop. 2009/10:31 utlänningen i ett verkställighetsärende åberopar nya omständigheter

enligt vissa förutsättningar ta upp frågan om uppehållstillstånd till ny prövning. Om Migrationsverket beslutar att inte bevilja ny prövning kan ett sådant beslut överklagas till en migrationsdomstol enligt 14 kap. 5 § UtlL. Svensk rätt överstämmer således med direktivet i denna del.

Beslut att vägra inresa

Enligt artikel 39.1 d i direktivet gäller rätten till ett effektiv rättsmedel för beslut att vägra inresa inom ramen för de förfaranden som föreskrivs i artikel 35.2 (medlemsstater som har särskilda förfaranden vid gränserna och i transitzoner). Något sådant förfarande finns inte i svensk rätt. Vad som anges i artikel 39.1 d föranleder därför inte några författningsändringar.

Beslut att återkalla flyktingstatus

Enligt artikel 39.1 e i direktivet ska ett beslut att återkalla flyktingstatus kunna överklagas till domstol. Det är Migrationsverket som prövar frågan om återkallelse av flyktingförklaring. Ett sådant beslut kan enligt 14 kap. 6 § UtlL överklagas till en migrationsdomstol. Förslagen i avsnitt 7.2.3 om flyktingstatusförklaring innebär att flyktingförklaring ersätts av flyktingstatusförklaring. Migrationsverkets beslut om återkallelse av en sådan förklaring bör på samma sätt som flyktingförklaring kunna överklagas till en migrationsdomstol. I avsnitt 7.3.3 föreslås att en utlänning som är alternativt skyddsbehövande ska kunna beviljas skyddsstatus (alternativ skyddsstatusförklaring). Ett beslut av Migrationsverket att återkalla en sådan förklaring måste också kunna överklagas till en migrationsdomstol. I avsnitt 7.3.3 föreslås vidare att en utlänning som är övrig skyddsbehövande ska kunna beviljas skyddsstatus (övrig skyddsstatusförklaring). Ett beslut av Migrationsverket att återkalla en sådan förklaring bör i likhet med beslut om återkallelse av en alternativ skyddsstatusförklaring kunna överklagas till en migrationsdomstol. En bestämmelse av den innebörden bör därför införas i utlänningslagen.

8.7.2Möjligheten för migrationsdomstolarna att i vissa fall besluta om avvisning eller utvisning av barn

Regeringens förslag: Möjligheten för en migrationsdomstol eller Migrationsöverdomstolen att som första instans avvisa eller utvisa ett barn tas bort i de fall barnet har ansökt om uppehållstillstånd och åberopat skyddsskäl.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Länsrätten i Göteborg anser att den föreslagna

ändringen kan leda till stora negativa konsekvenser av praktisk natur

beträffande nyfödda barns asylansökningar, särskilt i de fall då barnen

226

endast ansluter sig till vårdnadshavarnas asylskäl. Länsrätten förordar Prop. 2009/10:31 därför att man överväger ytterligare alternativ. Rädda Barnens

Riksförbund tillstyrker förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Av 8 kap. 21 § UtlL framgår att vissa frågor får prövas i överklagade mål och ärenden även om inte lägre instans har meddelat beslut beträffande dessa frågor. Av tredje stycket framgår att en överinstans, i ett mål eller ärende som gäller en viss utlänning, får besluta att avvisa eller utvisa ett barn under 16 år som står under utlänningens vårdnad. Detta gäller även om ingen lägre instans har prövat denna fråga. Om det för barnet har åberopats sådana omständigheter som kan medföra att barnet är flykting eller annan skyddsbehövande får dock inte en migrationsdomstol, Migration- söverdomstolen eller regeringen besluta att avvisa eller utvisa barnet på detta sätt om det inte är uppenbart att barnet inte har rätt till uppehållstillstånd som flykting eller annan skyddsbehövande. Den nuvarande ordningen innebär att en asylsökandes barn kan komma att avvisas eller utvisas genom ett beslut som kunnat prövas endast i en instans. Ett sådant förfarande strider mot direktivets bestämmelser om rätt till ett effektivt rättsmedel inför domstol (artikel 39) och om ansvariga myndigheter (artikel 4). Regeringen föreslår därför att möjligheten för en migrationsdomstol och Migrationsöverdomstolen att som första instans avvisa eller utvisa barn under 16 år tas bort i de fall barnet har ansökt om uppehållstillstånd och åberopat skyddsskäl. I avsnitt 8.8.1 föreslås att regeringen inte längre ska kunna pröva ärenden enligt utlänningslagen. Regeringen kommer således inte längre att omfattas av bestämmelsen i 8 kap. 21 § UtlL.

8.7.3Förfarandet vid överklagande

Regeringens bedömning: Direktivets bestämmelser om förfarandet vid överklagande är uppfyllda genom gällande rätt. Några författningsändringar behövs därför inte för att tillgodose direktivets krav.

Utredningens bedömning: Har inte uttryckligen gjort någon bedömning i denna del.

Remissinstanserna: Har inte yttrat sig särskilt i denna del.

Skälen för regeringens bedömning: Artiklarna 39.2–39.6 i direktivet behandlar förfarandet vid ett överklagande.

Artikel 39.2 föreskriver att medlemsstaterna ska fastställa tidsfrister och andra nödvändiga bestämmelser för att sökanden ska kunna utöva sin rätt till ett effektivt rättsmedel. Enligt artikel 39.3 ska medlemsstaterna vid behov fastställa föreskrifter i enlighet med sina internationella förpliktelser avseende frågor som rör huruvida ett överklagande ska medföra att klaganden får stanna i landet i avvaktan på resultatet (a), vilka rättsmedel och skyddsåtgärder som ska finnas tillgängliga om klaganden inte får stanna kvar i landet (b) och grunderna för att överklaga ett beslut som rör frågan om ett land kan betraktas som ett säkert tredjeland för sökanden enligt artikel 27.2 b och c (c).

227

När det gäller tidsfrister för överklagande av Migrationsverkets beslut gäller de allmänna bestämmelserna i förvaltningslagen. I 23 § FL anges att ett överklagande ska ha inkommit till den myndighet som har meddelat beslutet inom tre veckor från den dag då klaganden fick del av beslutet. Huvudregeln vid verkställighet av beslut om avvisning eller utvisning är att beslutet ska ha vunnit laga kraft för att det ska få verkställas (12 kap. 15 § UtlL). En bestämmelse med den innebörden föreslås i avsnitt 8.3.3 införas i utlänningslagen. Migrationsverket kan i vissa fall förordna om att verkets beslut om avvisning får verkställas även om det inte har vunnit laga kraft (8 kap. 6 § UtlL). Om utlänningen överklagar ett sådant beslut ska Migrationsverket pröva om verkställigheten av beslutet tills vidare ska avbrytas (12 kap. 10 § UtlL). Huvudregeln gäller inte när en person ska överlämnas till en annan stat för att där bli föremål för lagföring av brott eller verkställighet av frihetsberövande påföljd. I dessa situationer gäller inte rätten att stanna kvar i medlemsstaterna under prövningen av ansökan i första instans (artikel 7.2) varför någon rätt att stanna kvar under tiden ett överklagande prövas inte heller föreligger. Något behov av att införa ytterligare bestämmelser för att uppfylla artiklarna 39.2 och 39.3 a och b föreligger inte. Artikel 39.3 c gäller endast sådana stater som genom nationell lagstiftning på förhand fastställer vissa länder som säkra tredjeländer. Denna ordning tillämpas inte i Sverige varför något behov av författningsändringar i denna del inte föreligger

I artikel 39.4 anges att medlemsstaten får fastställa tidsfrister för den domstol som prövar ett överklagande. I 16 kap. 4 § UtlL anges att mål om avvisning eller utvisning ska handläggas skyndsamt. Något behov av att införa ytterligare bestämmelser bedöms inte föreligga.

Artikel 39.5 i direktivet behandlar den situationen att sökanden har beviljats en status som ger samma rättigheter som flyktingstatus. I avsnitt 7.3.3 föreslås att en utlänning som uppfyller förutsättningarna för att anses som alternativt skyddsbehövande enligt 4 kap. 2 § UtlL och som inte är utesluten från att anses som en sådan skyddsbehövande enligt 2 c § UtlL ska förklaras som alternativt skyddsbehövande (alternativ skyddsstatusförklaring) och att en utlänning som uppfyller förutsättningarna för att anses som övrig skyddsbehövande enligt 4 kap. 2 a § UtlL och som inte är utesluten från att anses som en sådan skyddsbehövande enligt 2 c § UtlL ska förklaras som övrig skyddsbehövande (övrig skyddsstatusförklaring). Förfarandet för erhållande av sådan status kommer att vara detsamma som förfarandet för att erhålla flyktingstatus. Artikel 39.5 föranleder därför inte några författningsändringar.

Slutligen anges i artikel 39.6 att medlemsstaterna får fastställa i vilka fall en sökande får anses ha återkallat eller avstått från sitt överklagande. En asylsökande kan enligt 15 kap. 1 § UtlL avstå från sin rätt att överklaga genom att avge en s.k. nöjdförklaring. Detta överensstämmer med direktivet och föranleder inga författningsändringar.

Prop. 2009/10:31

228

8.7.4Förfarandet när en asylsökande har utvisats på grund av brott

Regeringens förslag: Om Migrationsverket anser att en utlänning som har utvisats på grund av brott ska beviljas uppehållstillstånd som flykting enligt 4 kap. 1 § UtlL eller som annan skyddsbehövande enligt 4 kap. 2 eller 2 a § UtlL eller beviljas statusförklaring, ska Migrationsverket med eget yttrande lämna över ärendet till den migrationsdomstol till vilken verkets beslut kunnat överklagas. Migrationsdomstolens beslut ska kunna överklagas till Migrationsöverdomstolen. Prövningstillstånd ska inte krävas vid överklagande till Migrationsöverdomstolen.

Migrationsdomstolarna och Migrationsöverdomstolen ska kunna upphäva allmän domstols beslut om utvisning på grund av brott om utlänningen ansöker om uppehållstillstånd av skyddsskäl. En migrationsdomstol eller Migrationsöverdomstolen får besluta om inhibition av utvisningsbeslutet.

Åberopar en utlänning som har utvisats på grund av brott nya omständigheter som kan antas utgöra ett sådant bestående verkställighetshinder som avses 12 kap. 1, 2 eller 3 § UtlL, bl.a. risk för dödsstraff, tortyr eller förföljelse vid ett återvändande till hemlandet, och dessa omständigheter inte kunnat åberopas tidigare eller utlänningen visar giltig ursäkt för att inte ha åberopat omständigheterna tidigare, ska Migrationsverket ta upp frågan om uppehållstillstånd till ny prövning. Om Migrationsverket beslutar att inte bevilja ny prövning ska detta beslut kunna överklagas.

Regeringens bedömning: Om en migrationsdomstol eller Migrationsöverdomstolen förordnar om inhibition av ett beslut om utvisning på grund av brott ska Migrationsverket, Regeringskansliet och polismyndigheten underrättas om beslutet. Detta bör framgå av förordning.

Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens. Enligt utredningens förslag ska Migrationsverket och migrationsdomstolarna kunna bevilja uppehållstillstånd på vilken grund som helst för en utlänning som har utvisats på grund av brott och som ansöker om uppehållstillstånd som flykting eller annan skyddsbehövande. Utredningen har inte föreslagit något undantag från kravet på prövningstillstånd i Migrationsöverdomstolen.

Remissinstanserna: Hovrätten över Skåne och Blekinge, Stockholms tingsrätt, Kammarrätten i Stockholm, Länsrätten i Stockholms län, Länsrätten i Göteborg, Ombudsmannen mot etnisk diskriminering och

Sveriges advokatsamfund tillstyrker utredningens förslag att migrationsdomstolarna och Migrationsöverdomstolen ska ges behörighet att upphäva allmän domstols beslut om utvisning på grund av brott om utlänningen söker uppehållstillstånd som flykting eller skyddsbehövande i övrigt. Kammarrätten i Stockholm framhåller att gällande lagstiftning varken ger migrationsdomstol eller Migrationsöverdomstolen möjlighet att, till skillnad från Migrationsverket, överlämna mål till regeringen. En sådan ordning finner kammarrätten av konstitutionella skäl heller inte

Prop. 2009/10:31

229

vara önskvärd. Remissinstanserna har i övrigt inte haft några synpunkter

Prop. 2009/10:31

på förslaget i denna del.

Skälen för regeringens förslag och bedömning

Ansökan om asyl

En utlänning som har utvisats på grund av brott kan enligt 12 kap. 16 §

UtlL inte beviljas uppehållstillstånd av Migrationsverket. Däremot kan

regeringen enligt bestämmelserna i 8 kap. 14 § UtlL upphäva en allmän

domstols beslut om utvisning och i samband därmed bevilja

uppehållstillstånd eller överlämna ärendet till Migrationsverket för

prövning av frågan om uppehållstillstånd.

Migrationsverket kan behöva pröva en asylansökan från en utlänning

som är utvisad på grund av brott i två olika situationer. Dels kan en

asylsökande utvisas på grund av brott innan han eller hon har fått sin

asylansökan prövad, dels kan en utlänning som utvisats på grund av brott

ansöka om asyl. Om Migrationsverket finner att ansökan ska avslås

föranleder bestämmelsen i 12 kap. 16 § UtlL inte något särskilt

förfarande. I de fallen kan Migrationsverket avslå ansökan och beslutet

kan överklagas till en migrationsdomstol. Om migrationsdomstolen

finner att utlänningen ska beviljas uppehållstillstånd kan dock inte

domstolen bevilja ett sådant. För att direktivets krav på rätt till ett

effektivt rättsmedel inför domstol ska vara uppfyllt krävs att en utlänning

som är utvisad på grund av brott och som får avslag på en ansökan om

asyl kan få avslagsbeslutet prövat av domstol. Den nuvarande ordningen

strider således mot direktivet. Om Migrationsverket skulle finna att en

utlänning som är utvisad på grund av brott ska beviljas uppehållstillstånd

ska ärendet enligt 12 kap. 20 § UtlL överlämnas till regeringen för

prövning enligt 8 kap. 14 § UtlL. Delar inte regeringen

Migrationsverkets bedömning utan avslår ansökan kommer

avslagsbeslutet inte att kunna överklagas. Denna ordning är inte heller

förenlig med direktivet. Utlänningslagen måste därför ändras för att den

ska stå i överensstämmelse med direktivets bestämmelser om rätt till ett

effektivt rättsmedel.

Enligt huvudregeln om ansvarig myndighet i artikel 4 i direktivet ska

en myndighet i varje medlemsstat pröva asylansökningar i första instans.

Direktivet ger dock utrymme för att i vissa fall göra undantag från

huvudregeln om ansvarig myndighet (artikel 4.2). Av 5 kap. 20 § UtlL

framgår att det är Migrationsverket som normalt meddelar beslut om

uppehållstillstånd. Att låta en förvaltningsmyndighet upphäva en allmän

domstols beslut om utvisning är dock enligt regeringens mening inte

lämpligt. Migrationsverket bör därför inte ges möjlighet att bevilja

uppehållstillstånd för en asylsökande som utvisats på grund av brott.

Däremot anser regeringen, i likhet med utredningen och

remissinstanserna, att migrationsdomstolarna och Migrations-

överdomstolen bör ges en sådan möjlighet. I de fall Migrationsverket

anser att en asylsökande bör beviljas uppehållstillstånd som flykting

enligt 4 kap. 1 § UtlL eller som annan skyddsbehövande enligt 4 kap. 2

eller 2 a § UtlL trots att han eller hon är utvisad på grund av brott bör

verket, utan att fatta beslut, med eget yttrande överlämna ärendet till en

230

migrationsdomstol. Bestämmelsen i 12 kap. 20 § UtlL om överlämnande Prop. 2009/10:31 till regeringen måste därmed ändras så att överlämnande till regeringen

inte sker om utlänningen ansöker om uppehållstillstånd som flykting eller annan skyddsbehövande. Det får ankomma på migrationsdomstolen att pröva frågorna om utvisning, statusförklaring och uppehållstillstånd. Skulle domstolen inte dela Migrationsverkets uppfattning utan avslå ansökan, kan utlänningen överklaga till Migrationsöverdomstolen. Vid överklagande av en migrationsdomstols beslut till Migrations- överdomstolen krävs enligt 16 kap. 11 § UtlL prövningstillstånd. Prövningstillstånd meddelas enligt 16 kap. 12 § UtlL om det är av vikt för ledning av rättstillämpningen att överklagandet prövas av Migrationsöverdomstolen eller om det annars finns synnerliga skäl. Med beaktande av att migrationsdomstolarna kommer att pröva en asylansökan rörande en utlänning som utvisats på grund av brott som första instans kan det inte anses förenligt med direktivet att uppställa krav på prövningstillstånd med den utformning som har valts i utlänningslagen. Regeringen föreslår därför att undantag från kravet på prövningstillstånd ska göras i dessa fall.

Som anges i avsnitt 7.1 anser regeringen att förutsättningarna för att bevilja status för flyktingar och andra skyddsbehövande och för att bevilja dessa utlänningar uppehållstillstånd ska korrespondera med varandra och att prövningen av statusfrågan och uppehållstillståndsfrågan bör ske i ett sammanhang. Migrationsverket bör därför inte heller kunna bevilja statusförklaring för en utlänning som är utvisad på grund av brott. Även denna fråga bör alltså överlämnas av Migrationsverket till en migrationsdomstol.

Nya omständigheter

Om en utlänning lämnar in en efterföljande ansökan sedan en tidigare ansökan har återkallats eller ett beslut har fattats om den tidigare ansökan, får medlemsstaterna enligt artikel 32.2 i direktivet tillämpa ett särskilt förfarande. I ett sådant förfarande ska den efterföljande ansökan först bli föremål för en preliminär prövning av om nya fakta eller uppgifter vad avser sökandens rätt att erhålla flyktingstatus har framkommit eller lagts fram av sökanden (artikel 32.3).

Bestämmelser som reglerar situationen när nya omständigheter åberopas eller kommer fram efter det att ett beslut om avvisning eller utvisning har vunnit laga kraft finns i 12 kap. 18–19 §§ UtlL. Dessa bestämmelser, som behandlas i avsnitt 8.4.5, är dock inte tillämpliga på utlänningar som har utvisats på grund av brott. Om en sådan utlänning åberopar nya omständigheter som medför att utvisningsbeslutet inte kan verkställas ska Migrationsverket enligt 12 kap. 20 § UtlL lämna över ärendet till regeringen för prövning enligt 8 kap. 14 § UtlL. För att uppnå överensstämmelse med direktivet bör Migrationsverket om utlänningen anför nya omständigheter som hänför sig till ett behov av skydd kunna besluta om det ska göras en ny prövning av frågan om uppehållstillstånd. En bestämmelse med den innebörden bör därför införas i utlänningslagen. Om utlänningen åberopar andra nya omständigheter

som grund för att ett utvisningsbeslut inte ska kunna verkställas bör det

231

även i fortsättningen ankomma på regeringen att ta ställning till om Prop. 2009/10:31 utvisningsbeslutet ska upphävas helt eller delvis.

Regeringens prövning

Om en utlänning som är föremål för en brottmålsprocess under processen anför sådana omständigheter som kan utgöra skäl för att erhålla uppe- hållstillstånd som flykting eller annan skyddsbehövande inhämtar dom- stolen i brottmålet i regel ett yttrande från Migrationsverket avseende frågan om verkställighetshinder. Eftersom bestämmelserna om verk- ställighetshinder i 12 kap. 1–3 §§ UtlL korresponderar med bestäm- melserna om flyktingar och andra skyddsbehövande i 4 kap. UtlL har ofta eventuella skäl av skyddskaraktär bedömts redan inom ramen för brottmålsprocessen. Dessutom kan utlänningen vända sig till regeringen som enligt 8 kap. 14 § UtlL får upphäva, helt eller delvis, en allmän domstols beslut om utvisning på grund av brott om regeringen finner att beslutet inte kan verkställas eller om det annars finns särskilda skäl för att beslutet inte längre ska gälla. Regeringen får också fatta beslut i fråga om uppehållstillstånd. Den föreslagna ordningen att migrations- domstolarna och Migrationsöverdomstolen ska kunna upphäva allmän domstols beslut om utvisning på grund av brott kan således i vissa fall få till följd att samma omständigheter kan bli föremål för prövning i tre förfaranden. Det ligger nära till hands att föreslå att prövningen enligt 8 kap. 14 § UtlL helt lyfts bort från regeringen och läggs över på migrationsdomstolarna. En sådan ordning skulle ligga i linje med den allmänna strävan att regeringens förvaltningsärenden så långt det är möjlighet bör föras över till myndigheterna. En så långtgående lösning kräver dock fortsatta överväganden och kan därför inte behandlas inom ramen för detta lagstiftningsärende. Möjligheten att upphäva en allmän domstols utvisningsbeslut enligt 8 kap. 14 § UtlL bör därför tills vidare vara kvar. Omfattningen av den prövning som kan företas av regeringen skiljer sig från den som föreslås för Migrationsverket och, vid över- lämnande eller överklagande, migrationsdomstolarna och Migrations- överdomstolen. Det de sistnämnda instanserna ska pröva är huruvida utlänningen har rätt till uppehållstillstånd som flykting eller annan skyddsbehövande och statusförklaring. Regeringen har visserligen möj- lighet att bevilja uppehållstillstånd enligt 8 kap. 14 § UtlL men saknar möjlighet att bevilja uppehållstillstånd som flykting eller annan skydds- behövande. Regeringen kan inte heller bevilja statusförklaring. Skydds- relaterade ärenden kommer därför i princip att hanteras av Migrations- verket och migrationsdomstolarna. Som en konsekvens av detta finns det enligt regeringens uppfattning anledning att anta att antalet ärenden enligt 8 kap. 14 § UtlL hos regeringen kommer att minska.

Inhibition

I avsnitt 8.3.3 föreslås att en allmän domstols beslut om utvisning på

grund av brott ska kunna verkställas när en asylansökan har prövats i en

instans. Skälet är att regeringen inte anser det rimligt att verkställigheten

av ett beslut om utvisning på grund av brott alltid ska behöva avvakta en

232

prövning i två eller tre instanser. Det kan emellertid

inträffa att en

Prop. 2009/10:31

utlännings behov av skydd uppkommer först efter det att han eller hon

utvisats av allmän domstol, t.ex. på grund av politiska

förändringar i

hemlandet. Det kan därför finnas skäl att avvakta med verkställighet till dess ansökan har prövats i mer än en instans. Regeringen kan enligt 12 kap. 11 § UtlL besluta om inhibition av en allmän domstols beslut om utvisning på grund av brott när regeringen prövar om en sådan dom eller ett sådant beslut ska upphävas. Migrationsdomstolarna och Migrationsöverdomstolen bör ha en motsvarande möjlighet att inhibera allmän domstols beslut om utvisning. En bestämmelse med den innebörden bör därför tas in i utlänningslagen.

Det är polismyndigheten som verkställer allmän domstols beslut om utvisning på grund av brott. I dessa ärenden är polismyndigheten handläggande myndighet från det att myndigheten tar emot ett sådant ärende för verkställighet till dess att verkställighet har skett, dock inte under den tid då beslutet inte får verkställas på grund av inhibition. Detta gäller även om ärendet är föremål för prövning enligt 12 kap. 20 §(10 kap. 13 § andra punkten UtlL). Om beslut om inhibition meddelas i ett regeringsärende är regeringen handläggande myndighet (10 kap. 15 § UtlL). Lämpligen bör en motsvarande särreglering införas för de fall en migrationsdomstol eller Migrationsöverdomstolen meddelar beslut om inhibition. En bestämmelse med den innebörden bör därför föras in i utlänningslagen.

Migrationsverket är central utlänningsmyndighet och bör därför informeras när en domstol inhiberar en allmän domstols beslut om utvisning på grund av brott. Även polismyndigheten och Regeringskansliet bör underrättas om domstolens inhibitionsbeslut. Bestämmelser om detta bör tas in i förordning.

8.8Ärenden med säkerhetsaspekter

8.8.1Instansordningen

Regeringens förslag: Flertalet säkerhetsärenden ska kunna prövas av domstol på samma sätt som andra utlänningsärenden. Dessa säkerhetsärenden ska handläggas enligt utlänningslagen.

Särskilt kvalificerade säkerhetsärenden ska handläggas enligt lagen om särskild utlänningskontroll. Detta ska gälla även om ärendet inne- fattar frågor om uppehållstillstånd, statusförklaring eller rese- dokument. Ansöker en utlänning som är utvisad enligt lagen om särskild utlänningskontroll om uppehållstillstånd, statusförklaring eller resedokument ska ansökan handläggas enligt den lagen. Migrationsverkets beslut i dessa ärenden ska kunna överklagas till regeringen.

Regeringens utvisningsbeslut avseende EES-medborgare och deras familjemedlemmar ska kunna prövas av Regeringsrätten enligt lagen om rättsprövning av vissa regeringsbeslut. Fristen för begäran om rättsprövning ska i dessa fall vara tre veckor.

233

Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med

regeringens.

Prop. 2009/10:31

Utredningen har föreslagit att Migrationsverkets

beslut

i

säkerhetsärenden som handläggs enligt utlänningslagen ska kunna

överklagas

till

domstol

(Migrationsöverdomstolen).

Samtliga

säkerhetsärenden som handläggs enligt lagen om särskild

utlänningskontroll ska enligt utredningen alltjämt överklagas till

regeringen. Utredningen har inte föreslagit någon utökning av

tillämpningsområdet för lagen om särskild utlänningskontroll till att avse

vissa ärenden om uppehållstillstånd m.m.

Remissinstanserna avseende utredningens förslag: Nästan alla

remissinstanser har ställt sig positiva till att säkerhetsärenden enligt

utlänningslagen ska kunna prövas av domstol. Hovrätten över Skåne och

Blekinge, Kammarrätten i Stockholm, Länsrätten i Göteborg,

Domstolsverket, Sveriges advokatsamfund och Svenska institutet för

europapolitiska studier (Sieps) anser att även sådana säkerhetsärenden

som handläggs enligt lagen om särskild utlänningskontroll i enlighet med

utredningens förslag bör kunna prövas av Migrationsöverdomstolen.

Hovrätten över Skåne och Blekinge påpekar att utredningens förslag att

EES-medborgare m.fl. ska kunna begära rättsprövning av regeringens

beslut enligt lagen om särskild utlänningskontroll medför att instans-

ordningen inte blir enhetlig. Kammarrätten anser att det i och för sig är

godtagbart med rättsprövning i dessa ärenden för att uppfylla

rörlighetsdirektivets krav men påpekar att detta förslag medför att det

införs ytterligare en instans vilket gör att handläggningstiden för dessa

ärenden blir längre. Migrationsverket ifrågasätter om det inte är mer

ändamålsenligt med en instansordning för alla ärenden. Sieps anför att

det skulle vara olämpligt om regeringen hade en roll som

överprövningsinstans eller hade möjlighet att påverka enskilda ärenden i

det nya system som byggts upp på EU-nivå. Sieps stödjer av hänsyn till

säkerhetsärendenas brådskande natur utredningens förslag att

Migrationsverkets beslut ska överklagas direkt till Migrations-

överdomstolen. Regeringsrätten anför att det lämpliga i att, med

utgångspunkt från medborgarskapet i en i övrigt enhetlig reglering, ge

vissa personer en möjlighet till domstolsprövning men inte andra starkt

kan ifrågasättas. Regeringsrätten anför vidare att det från principiella

utgångspunkter framstår som en mindre god ordning att lägga

prövningen av en så liten ärendegrupp som det här är fråga om på

Regeringsrätten som i övrigt, frånsett förvarsbesluten, inte har någon

befattning med utlänningsärenden. Vidare anser Regeringsrätten att

ärenden med så stort inslag av diskretionär prövning som ärenden enligt

lagen om särskild utlänningskontroll inte lämpar sig för rättsprövning

och att det bör undvikas att rättsprövningsinstitutet används för att

tillgodose krav på domstolsprövning i olika grupper av ärenden där en

sådan krävs enligt Sveriges internationella åtaganden. Om det ställs krav

på domstolsprövning i en viss typ av ärenden bör denna, enligt

Regeringsrätten, ske inom ramen för den ordinära förvaltningsprocessen.

Justitiekanslern anser att förhållandet mellan prövningen av säkerhets-

ärenden enligt utlänningslagen och enligt lagen om särskild utlännings-

kontroll bör bli föremål för ytterligare överväganden.

Säkerhetspolisen konstaterar att de föreslagna ändringarna kan komma

att få avgörande

betydelse

för myndighetens handläggning

av

234

säkerhetsärenden och anför bl.a. följande. Säkerhetspolisen ser flera fördelar med utredningens förslag men förslaget skapar också problem för myndighetens verksamhet avseende den nationella säkerheten. Uppgifter som Säkerhetspolisen erhåller från andra länders säkerhets- och underrättelsetjänster lämnas vanligtvis med förbehållet att mottagande underrättelsetjänst inte får lämna uppgiften vidare till nationella myndigheter, vilket innebär att uppgiften inte heller kan lämnas till domstol. Det internationella underrättelsearbetet har mycket stor betydelse för Säkerhetspolisens arbete med utlänningsärenden. Det kan till och med vara så att ett säkerhetsärende helt och hållet bygger på sådan information. Den föreslagna ordningen kan medföra att vissa säkerhetsärenden inte kommer att bli föremål för en helhetsbedömning eller att ett säkerhetsärende överhuvudtaget aldrig anmäls. Säkerhetspolisen understryker i det sammanhanget att Säkerhetspolisens avsikt redan nu är att presentera så mycket information som möjligt vid handläggningen av säkerhetsärenden i såväl Migrationsverket som Migrationsöverdomstolen. Det är rimligt att regeringen är den instans som har det yttersta ansvaret för vem som permanent får vistas i Sverige när den nationella säkerheten kan vara i fara. Säkerhetspolisen anför vidare att utredningen inte har tagit ställning till vilken betydelse artikel 64 i EG-fördraget har eller kan få för hanteringen av säkerhetsfrågor. När det gäller EES-medborgare ifrågasätter Säkerhetspolisen om ytterligare en instans ska blandas in i handläggningen av dessa ärenden eftersom detta innebär dels att fler personer deltar i handläggningen, dels att ärendena kommer att ta längre tid.

Sveriges ambassad i Sarajevo anser att det i säkerhetsärenden kan behöva göras sådana känsliga bedömningar att regeringen även i fortsättningen bör överpröva dessa ärenden. Ambassaden anser att den lämpligaste ordningen är att Migrationsverkets beslut får överklagas till Migrationsöverdomstolen vars avgörande kan överklagas till regeringen.

Förslaget i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer i huvudsak med regeringens.

Remissinstanserna avseende utkastet till lagrådsremiss: Många av remissinstanserna, Justitiekanslern, JO, Sieps, Stockholms tingsrätt, Länsrätten i Stockholms län, Länsrätten i Göteborg och Migrationsverket har inte haft några avgörande invändningar mot det remitterade förslaget. De synpunkter som har lämnats rör främst förslagen avseende de kvalificerade säkerhetsärendena.

Några remissinstanser, Kammarrätten i Stockholm, Länsrätten i Skåne län, Lunds universitet, Juridiska fakulteten, och Sveriges Advokatsamfund har anfört att artikel 64 i EG-fördraget inte kan tolkas på så sätt att det går att göra undantag från rätten till domstolsprövning i asylprocedurdirektivet. Justitiekanslern instämmer i regeringens bedömning i fråga om förslagets förenlighet med gemenskapsrätten och anför att artikel 64 i EG-fördraget rimligen måste medge ett begränsat undantag från asylprocedurdirektivets krav, bl.a. när det gäller rätten till domstolsprövning. Migrationsverket och Säkerhetspolisen har anfört att det kan ifrågasättas om EU överhuvudtaget, inom ramen för befintliga fördrag, har befogenhet att i direktivform reglera frågor som avser medlemsstaternas inre säkerhet.

Prop. 2009/10:31

235

Regeringsrättens ledamöter, Länsrätten i Stockholms län och

Länsrätten i Skåne län ifrågasätter lämpligheten av att använda rättsprövning i ärenden med så stort inslag av diskretionär prövning som säkerhetsärenden. Flera remissinstanser, Regeringsrättens ledamöter, Kammarrätten i Stockholm och Sveriges Advokatsamfund har anfört att rättsprövning av utvisningsärenden enligt lagen om särskild utlänningskontroll bör regleras i lagen (2006:304) om rättsprövning av vissa regeringsbeslut (rättsprövningslagen). Regeringsrättens ledamöter anför vidare att vad regeringen har anfört i remissen inte ger ledamöterna skäl att frångå sin inställning att det inte är lämpligt att endast låta EES- medborgare och deras familjemedlemmar ha rätt till domstolsprövning. Länsrätten i Skåne län anför att det finns skäl att ställa sig frågan om det lämpliga i att göra rätten till överprövning i domstol beroende av om den enskilde är EES-medborgare eller inte. Det kan också ifrågasättas om det är ändamålsenligt att införa ytterligare en instans av det skälet att ett ärende rör en EES-medborgare. Länsrätten i Göteborg anser att EES- medborgares möjlighet att begära rättsprövning av regeringen beslut får anses i tillräcklig grad uppfylla kravet på domstolsprövning.

Kammarrätten i Stockholm tillstyrker förslaget att säkerhetsärenden ska prövas i samma ordning som gäller för andra utlänningsärenden enligt utlänningslagen men avstyrker förslaget om att särskilt kvalificerade säkerhetsärenden ska handläggas enligt lagen om särskild utlänningskontroll och att lagen utvidgas på ett sådant sätt att detta ska gälla även ärenden som innefattar prövning om uppehållstillstånd m.m. Kammarrätten föreslår att asylfrågan i dessa fall ska prövas separat i domstol enligt utlänningslagens regler. Kammarrätten anser att det finns en påtaglig risk för att flertalet säkerhetsärenden kommer att handläggas enligt lagen om särskild utlänningskontroll. Länsrätten i Stockholms län har förståelse för att särskilt kvalificerade säkerhetsärenden bör kunna prövas av regeringen, som är ytterst ansvarig för rikets säkerhet. Länsrätten anser dock att det föreslagna systemet med två processordningar för säkerhetsärenden är tämligen svåröverskådligt. Länsrätten i Göteborg anser att det är ändamålsenligt att särskilja de mest kvalificerade säkerhetsärendena för handläggning enligt lagen om särskild utlänningskontroll och att regeringen är sista instans att pröva dessa ärenden. Justitiekanslern har inga synpunkter på förslaget att även ärenden om uppehållstillstånd m.m. ska handläggas enligt lagen om särskild utlänningskontroll när Säkerhetspolisen ansöker om utvisning enigt den lagen. Justitiekanslern godtar förslaget att särskilt kvalificerade säkerhetsärenden förbehålls regeringen.

Enligt Säkerhetspolisen innebär förslaget att Säkerhetspolisen inte kommer att kunna driva säkerhetsärenden avseende EES-medborgare effektivt och i vissa fall inte alls eftersom Säkerhetspolisen har begränsade möjligheter att lämna underrättelseinformation till andra förvaltningsmyndigheter och domstolar. Det borde enligt Säkerhets- polisen kunna gå att göra undantag även från rörlighetsdirektivet eftersom medlemsstaterna inte har överfört kompetens som gäller den nationella säkerheten till unionen. Rikspolisstyrelsen har för egen del inget att erinra mot de förslag som läggs fram men ställer sig bakom de synpunkter som framförts av Säkerhetspolisen.

Prop. 2009/10:31

236

Lunds universitet, Juridiska fakulteten avstyrker förslaget beträffande

Prop. 2009/10:31

de kvalificerade säkerhetsärendena. Sveriges Advokatsamfund är av

uppfattningen att samtliga säkerhetsärenden bör prövas av

Migrationsöverdomstolen som sista instans. Vidare anser samfundet att

det inte är tillräckligt preciserat vilka ärenden som är att beteckna som

särskilt kvalificerade säkerhetsärenden.

Skälen för regeringens förslag

En utökad rätt till domstolsprövning

Som framgår ovan handläggs ärenden med säkerhetsaspekter enligt både

utlänningslagen och lagen om särskild utlänningskontroll. Migrations-

verket fattar beslut i första instans enligt båda lagarna. Möjligheten för

den enskilde att få sin sak prövad av domstol i ärenden som rör myndig-

hetsutövning utgör en grundläggande rättssäkerhetsgaranti i svensk rätt.

Regeringen anser därför att utgångspunkten måste vara att Migrations-

verkets beslut i säkerhetsärenden i så stor utsträckning som möjligt ska

kunna prövas av domstol.

Den aktuella ärendegruppen innefattar ett brett spektrum av ärenden

där säkerhetsaspekter gör sig gällande med olika styrka. I

utlänningslagen definieras säkerhetsärenden som ärenden där Säkerhets-

polisen av skäl som rör rikets säkerhet eller allmän säkerhet motsätter sig

att en utlänning beviljas uppehållstillstånd i Sverige eller förordar att

utlänningen avvisas eller utvisas eller att utlänningens uppehållstillstånd

återkallas. Redan av denna definition framgår att säkerhetsärenden

rymmer allt från mycket känsliga frågor om rikets säkerhet till mer

allmänna frågor om säkerhet. Ärendena kan röra internationell terrorism,

flyktingspionage, personer i exil från störtade diktaturer eller ärenden

som har betydelse för Sveriges relationer med andra länder. Även i

säkerhetsärenden som handläggs enligt lagen om särskild utlännings-

kontroll varierar säkerhetsaspekterna. En utlänning kan utvisas enligt

lagen om särskild utlänningskontroll om det behövs med hänsyn till

rikets säkerhet eller om det med hänsyn till vad som är känt om

utlänningens tidigare verksamhet och övriga omständigheter kan befaras

att han kommer att begå eller medverka till terroristbrott enligt 2 § lagen

(2003:148) om straff för terroristbrott eller försök, förberedelse eller

stämpling till sådant brott. Komplexiteten och känsligheten från

säkerhetssynpunkt varierar beroende på vilka säkerhetsintressen som gör

sig gällande i ett ärende. Vissa ärenden kräver känsliga utrikespolitiska

bedömningar och andra innehåller känslig information om

Säkerhetspolisens verksamhet. Regeringen anser att flertalet

säkerhetsärenden bör kunna överprövas i domstol på samma sätt som

andra utlänningsärenden.

Vissa säkerhetsärenden är emellertid av sådan karaktär att deras utgång

har särskilt stor betydelse för den nationella säkerheten. En del av dessa

ärenden handläggs enligt nuvarande ordning enligt utlänningslagen

medan andra prövas enligt lagen om särskild utlänningskontroll. Det är i

dessa ärenden naturligt att regeringen har en roll, särskilt mot bakgrund

av regeringens övergripande ansvar för rikets säkerhet. För dessa

kvalificerade säkerhetsärenden bör även i fortsättningen regeringen vara

237

överinstans. Därmed säkerställs regeringens möjlighet att fullgöra sitt ansvar för rikets säkerhet. Det rör sig i första hand om sådana ärenden där den inre säkerheten är utsatt för allvarligt hot. Det kan vara ärenden som rör utlänningar med starka kopplingar till organisationer som utövar våld och annan brottslighet för politiska syften. Det kan vidare röra sig om ärenden som rör personer som agerar i nätverk eller strukturer med ideologiska band till kända terroristorganisationer. Även ärenden som rör företrädare för icke-demokratiska regimer som har tagit sin tillflykt till Sverige kan innebära ett allvarligt hot mot den inre säkerheten i Sverige. Undantagsvis kan även andra ärenden vara av en sådan karaktär att regeringen bör vara överinstans. I ett enskilt ärende är det uppgifter om den enskildes egna aktiviteter och verksamhet som kommer att ha störst betydelse för bedömningen om ett ärende är kvalificerat eller inte. Att konstatera att en person tillhör en viss organisation kan normalt inte vara tillräckligt för att bedöma om han eller hon utgör en säkerhetsrisk. Med hänsyn till att säkerhetsbedömningen måste göras med utgångspunkt från förhållandena i varje enskilt fall bör någon sådan ytterligare precisering av vilka ärenden som ska vara kvalificerade som Advokatsamfundet efterfrågar inte ske. De kvalificerade säkerhetsärendena bör handläggas enligt lagen om särskild utlänningskontroll, vilket fordrar att kriterierna för utvisning enligt den lagen justeras. Övriga säkerhetsärenden bör handläggas enligt utlänningslagen. Kammarrätten i Stockholm har uttalat att det finns en risk för att flertalet säkerhetsärenden kommer att handläggas enligt lagen om särskild utlänningskontroll. Regeringen bedömer inte att den risken är särskilt stor. Förslaget att kriterierna i 1 § LSU skärps så att utvisning endast kan ske om det är särskilt påkallat med hänsyn till rikets säkerhet eller om det med hänsyn till vad som är känt om utlänningens tidigare verksamhet och övriga omständigheter kan befaras att han eller hon kommer att begå eller medverka till terroristbrott talar i sig emot en sådan utveckling. För att utvisning ska få ske måste det alltså endera vara särskilt påkallat av hänsyn till rikets säkerhet eller så måste det befaras att utlänningen kommer att begå eller medverka till terroristbrott. Dessutom är det regeringen som ytterst ansvarar för att de ärenden som handläggs enligt lagen om särskild utlänningskontroll uppfyller kriterierna i 1 §. För att eventuellt uppkomna frågor om uppe- hållstillstånd, statusförklaring och resedokument ska kunna prövas samlat med frågan om utvisning bör regleringen för de kvalificerade säkerhetsärendena gälla även ärenden som innefattar ansökningar om uppehållstillstånd, statusförklaring eller resedokument. Detsamma bör gälla ärenden som rör sådana ansökningar avseende en utlänning som redan är utvisad enligt lagen om särskild utlänningskontroll. En sådan ordning får till följd att det även kan finnas behov av att kunna tillämpa de förvarsgrunder som finns i utlänningslagen i ärenden som handläggs enligt lagen om särskild utlänningskontroll, t.ex. utredningsförvar. I avsnitten 7.2.2 och 7.3.2 föreslås att bestämmelser om uteslutande från flyktingskap m.m. ska införas i utlänningslagen. En utlänning som utgör en säkerhetsrisk kan därför vara utesluten från att erhålla asyl. Det är därför inte möjligt att, på sätt som Kammarrätten i Stockholm har förordat, pröva asylfrågan separat eftersom säkerhetsaspekterna kan ha direkt betydelse för asylfrågan.

Prop. 2009/10:31

238

Utredningen har föreslagit att Migrationsverkets beslut i säkerhets- ärenden enligt utlänningslagen ska kunna överklagas direkt till Migrationsöverdomstolen. Som skäl för detta har anförts att det regelmässigt förekommer känsliga uppgifter i dessa ärenden och att Säkerhetspolisen ofta är beroende av utländska uppgiftslämnares medgivanden för att kunna använda uppgifterna. Utredningen gör bedömningen att möjligheten att få sådana medgivanden ökar om kretsen av svenska myndigheter som ska behandla uppgifterna hålls begränsad. Av Säkerhetspolisens remissyttrande framgår dock att det saknar betydelse för möjligheten att utnyttja information från andra länders säkerhets- och underrättelsetjänster om överklagandet kan prövas av en eller två instanser då den s.k. tredjepartsregeln innebär att uppgifterna överhuvudtaget inte kan lämnas till domstol. Som skäl för att Migrationsverkets beslut ska kunna överklagas direkt till Migrations- överdomstolen har utredningen också angett att säkerhetsärenden ofta är brådskande, vilket även Sieps har påpekat i sitt remissvar. Regeringen har ingen annan uppfattning men anser inte att omständigheterna är sådana att detta förhållande bör föranleda en särskild instansordning för dessa ärenden. Säkerhetsärenden ska handläggas skyndsamt hos Migrationsverket och mål om avvisning eller utvisning är s.k. förtursmål hos domstolarna (1 kap. 13 § och 16 kap. 4 § UtlL). Det åligger verket och domstolarna att se till att dessa ärenden handläggs med den skyndsamhet som krävs. Migrationsverkets beslut i säkerhetsärenden enligt utlänningslagen bör därför kunna överklagas till migrationsdomstol och migrationsdomstolens beslut kunna överklagas till Migrationsöverdomstolen. I enlighet med vad som gäller i andra ärenden enligt utlänningslagen bör överklagande till Migrations- överdomstolen omfattas av systemet med prövningstillstånd.

Asylprocedurdirektivet och artikel 64 i EG-fördraget

En asylsökande ska enligt artikel 39.1 a i direktivet ha rätt till ett effektivt rättsmedel inför domstol mot ett beslut som fattats om en asylansökan. Direktivet innehåller inte något uttryckligt undantag för ärenden som har betydelse för nationell säkerhet eller allmän ordning när det gäller rätten att överklaga beslut till domstol. Det kan därför sättas i fråga om direktivet tillåter en ordning där regeringen är den enda instans som kan överpröva Migrationsverkets beslut i fråga om en asylansökan. Artikel 64 i EG-fördraget innebär en begränsning av EU:s kompetens när det gäller medlemsstaternas ansvar för att upprätthålla lag och ordning och skydda den inre säkerheten. Kammarrätten i Stockholm, Länsrätten i Skåne län och Lunds universitet har anfört att artikel 64 i EG-fördraget inte kan tolkas på så sätt att det går att göra undantag från rätten till domstolsprövning i direktivet.

I beaktandesats 28 i direktivet anges att direktivet i enlighet med artikel 64 i EG-fördraget inte påverkar medlemsstaternas ansvar för att upprätthålla lag och ordning och skydda den inre säkerheten.

Åtgärder som rör visering, asyl, invandring och annan politik som rör fri rörlighet för personer beslutas enligt EG-fördragets avdelning IV, det vill säga inom ramen för det EG-rättsliga samarbetet i den första pelaren.

Prop. 2009/10:31

239

Enligt artikel 64.1 i EG-fördraget ska denna avdelning dock inte påverka medlemsstaternas ansvar för att upprätthålla lag och ordning och skydda den inre säkerheten. Det innebär att medlemsstaternas rättigheter och skyldigheter som följer av det exklusiva ansvaret för lag och ordning och inre säkerhet inte inskränks av bestämmelser som är antagna med stöd av avdelning IV i fördraget. Att det ankommer på medlemsstaterna att besluta om lämpliga åtgärder för att säkerställa inre och yttre säkerhet framgår t.ex. av EG-domstolens dom i mål C-273/97 Angela Maria Sirdar mot The Army Board och Secretary of State for Defence, REG 1999 I-07403 (se även mål 222/84 Marguerite Johnston mot Chief Constable of the Royal Ulster Constabulary, REG 1986 s. 01651, svensk specialutgåva s. 00597 och mål C-285/98 Tanja Kreil mot Förbunds- republiken Tyskland, REG 2000 I-00069). Primärrätten, dvs. fördrags- texten och EG-domstolens tolkning av denna, gäller före sekundärrätten, dvs. bestämmelser antagna av EU:s institutioner såsom direktiv och förordningar. Artikel 64 i EG-fördraget kan därmed i vissa fall medföra att bestämmelser i sekundärrätten inte kan tillämpas även om de är gynnande för enskilda.

Det saknas praxis från EG-domstolen om den närmare räckvidden av artikel 64 i EG-fördraget. Enligt regeringens bedömning kan medlems- staterna med stöd av artikel 64 i EG-fördraget endast göra undantag från sådana bestämmelser i sekundärrätten som innebär rättigheter för enskilda eller skyldigheter för staten gentemot enskilda, om detta är nödvändigt för att upprätthålla lag och ordning och skydda den inre säkerheten. Artikel 64 i EG-fördraget ska således inte enligt regeringens mening tolkas så att asylprocedurdirektivet överhuvudtaget inte är tillämpligt på säkerhetsärenden. Inte heller ger artikel 64 i EG-fördraget utrymme att införa något generellt undantag från den enskildes rätt till domstolsprövning för säkerhetsärenden.

Som redan nämnts anser regeringen att Migrationsverkets beslut i säkerhetsärenden i så stor utsträckning som möjligt ska kunna prövas av domstol men att en begränsad del av säkerhetsärendena är av sådan kvalificerad art att regeringen bör vara enda överinstans. Med hänsyn till att undantaget från rätten till domstolsprövning enbart gäller en särskild och begränsad kategori av ärenden där säkerhetsaspekten är särskilt kvalificerad är förslaget enligt regeringens mening förenligt med gemen- skapsrätten. Flera remissinstanser, däribland Justitiekanslern och Migrationsverket, instämmer i den bedömningen. Det nya fördraget och rättighetsstadgan innebär ingen förändring i detta avseende.

Rörlighetsdirektivet och EES-medborgare

En EES-medborgare eller en familjemedlem till en sådan medborgare kan bli utvisad enligt lagen om särskild utlänningskontroll. Om en sådan utvisning aktualiseras måste hänsyn tas till rättssäkerhetsgarantierna i artiklarna 15 och 31 i rörlighetsdirektivet. Artiklarna innebär att EES- medborgare och deras familjemedlemmar har rätt till domstolsprövning i fråga om beslut som begränsar deras fria rörlighet. För att lagen om särskild utlänningskontroll ska uppfylla rättssäkerhetsgarantierna i rörlighetsdirektivet har utredningen föreslagit att EES-medborgare och

Prop. 2009/10:31

240

deras familjemedlemmar ska kunna begära rättsprövning av regeringens Prop. 2009/10:31 beslut.

Migrationsverket och Säkerhetspolisen har ställt sig tveksamma till om EU, inom ramen för befintliga fördrag, har befogenhet att i direktivform reglera frågor som avser medlemsstaternas inre säkerhet. Det måste, enligt Säkerhetspolisen, med hänvisning till medlemsstaternas ansvar för nationell säkerhet vara möjligt att göra undantag även från rörlighetsdirektivet på så sätt att en EES-medborgares rätt att uppehålla sig på en annan medlemsstats territorium inte behöver prövas i domstol. Som nämns ovan är det regeringens uppfattning att regeringen bör vara sista instans för kvalificerade säkerhetsärenden. Endast när Sveriges internationella åtaganden kräver något annat bör avsteg från denna ordning göras. Enligt rörlighetsdirektivet ska EES-medborgare och deras familjemedlemmar ges möjlighet att få ett beslut som inskränker deras rätt till fri rörlighet prövat av en domstol. Även om det ankommer på medlemsstaterna att reglera frågor som rör upprätthållande av inre säkerhet ska medlemsstaterna beakta gemenskapsrätten vid utövandet av dessa befogenheter. Såvitt avser fri rörlighet för unionsmedborgare har EG-domstolen avgjort mål med säkerhetsaspekter. I målen C-65/95 och C-111/95 The Queen mot Secretary of State for the Home Department, ex parte Mann[REDACTED_EFTERNAMN] Shingara (C-65/95) och ex parte[REDACTED_EFTERNAMN] Radiom (C- 111/95) som rör rådets direktiv 64/221/EEG1 som ersatts av rörlighetsdirektivet uttalade domstolen att en medborgare i en medlemsstat som med hänsyn till allmän ordning eller säkerhet har förvägrats inresa i en annan medlemsstat ska ha tillgång till rättsmedel enligt artikel 8 i direktivet (REG 1997 s. I-3343). (Se även EG- domstolens dom i mål C-175/94 The Queen mot Secretary of State for the Home Department, ex parte John Gallagher, REG 1995 s. I-4253.) Mot den bakgrunden och med hänsyn till den särskilda ställning unionsmedborgare, och i viss mån EES-medborgare, och deras familjemedlemmar har genom Sveriges anslutning till den Europeiska unionen anser regeringen att det inte skulle vara förenligt med rörlighetsdirektivets krav att undanta EES-medborgare och deras familjemedlemmar från rätten till domstolsprövning.

Regeringsrättens ledamöter och Länsrätten i Skåne Län anser inte att lagen om särskild utlänningskontroll lämpar sig för rättsprövning. Regeringsrättens ledamöter har anfört att det bör undvikas att rättsprövningsinstitutet används för att tillgodose krav på domstols- prövning i olika grupper av ärenden där en sådan krävs enligt Sveriges internationella åtaganden. Enligt artikel 31.3 i rörlighetsdirektivet ska domstolsprövningen göra det möjligt att granska beslutets laglighet samt de fakta och omständigheter som ligger till grund för den föreslagna åtgärden. Domstolsprövningen ska även garantera att beslutet inte är oproportionerligt. Prövningsramen för rättsprövning framgår av 7 § rätts- prövningslagen. Enligt den bestämmelsen ska regeringens beslut upphävas om Regeringsrätten finner att det strider mot någon rättsregel

1 Rådets direktiv 64/221/EEG av den 25 februari 1964 om samordningen av särskilda åtgärder som gäller utländska medborgares rörlighet och bosättning som är berättigade med hänsyn till allmän ordning, säkerhet och hälsa (EGT 56, 4.4.1964, s. 850-857).

241

på det sätt som sökanden har angett eller som klart framgår av omstän-

Prop. 2009/10:31

digheterna. Detta gäller dock inte om det är uppenbart att felet saknar

betydelse för avgörandet. Rättsprövning är således inte endast en ren

laglighetsprövning, utan kan omfatta även faktabedömning och

bevisvärdering. Av bestämmelserna om utvisning av EES-medborgare

och sådana medborgares familjemedlemmar på grund av allmän ordning

och säkerhet i rörlighetsdirektivet och utlänningslagen följer att en

förutsättning för att ett beslut att utvisa en sådan person ska kunna fattas

är att beslutet är proportionerligt. Enligt regeringens bedömning är

rättsprövningsförfarandet tillräckligt för att tillgodose rörlighets-

direktivets krav på domstolsprövning.

Lagrådet har avstyrkt förslaget att ett beslut av regeringen om

utvisning enligt lagen om särskild utlänningskontroll ska kunna vara

föremål för rättsprövning mot bakgrund av sambandet mellan

rättsprövningsinstitutet och artikel 6.1 Europakonventionen. I förarbetena

till den nuvarande rättsprövningslagen har anförts att systemet med

rättsprövning visserligen har tillkommit för att tillgodose

Europakonventionens krav på domstolsprövning men att det ändå

framstår som mest ändamålsenligt att i ett sammanhang reglera

möjligheterna till överprövning av regeringsbeslut i annan ordning än

genom resning (prop. 2005/06:56 s. 17). Regeringen anser mot den

bakgrunden att även regeringens beslut enligt lagen om särskild

utlänningskontroll bör kunna prövas av Regeringsrätten genom

rättsprövning.

Regeringsrättens ledamöter och Länsrätten i Skåne Län har anfört att

det kan ifrågasättas om det är lämpligt att i en i övrigt enhetlig reglering

låta personers medborgarskap avgöra möjligheten att få tillgång till

domstolsprövning. Liknande synpunkt har anförts från Lagrådet. Med

hänsyn till den särställning som EES-medborgare och deras

familjemedlemmar har jämfört med andra utländska medborgare anser

regeringen att det är rimligt att ge dem en rätt till domstolsprövning även

om en sådan rätt inte tillkommer andra utländska medborgare. EES-

medborgare och sådana medborgares familjemedlemmar har redan givits

vissa andra rättigheter som inte tillkommer andra, t.ex. rätten att

överklaga Migrationsverkets beslut om visering (14 kap. 3 § UtlL) och

rätten till muntlig förhandling i migrationsdomstolen (16 kap. 5 § UtlL).

Regeringen

anser

därför

att

EES-medborgare

och

deras

familjemedlemmar bör ges en rätt till domstolsprövning av

utvisningsbeslut enligt lagen om särskild utlänningskontroll.

Mot den angivna bakgrunden anser regeringen, i likhet med

utredningen, att en EES-medborgare eller en sådan medborgares

familjemedlem som utvisas av regeringen bör ha möjlighet att hos

Regeringsrätten ansöka om rättsprövning. I utkastet till lagrådsremiss

föreslogs att rättsprövningen i dessa fall skulle regleras genom särskilda

bestämmelser i lagen om särskild utlänningskontroll. Regeringsrättens

ledamöter, Kammarrätten i Stockholm och Sveriges Advokatsamfund har

anfört att rättsprövning av utvisningsärenden enligt lagen om särskild

utlänningskontroll bör regleras i rättsprövningslagen. Regeringen delar

denna uppfattning och föreslår därför att frågan om rättsprövning av ett

beslut om utvisning av en EES-medborgare eller en sådan medborgares

familjemedlem enligt lagen om särskild utlänningskontroll ska regleras i

242

rättsprövningslagen. Regeringens beslut gäller även om en ansökan om Prop. 2009/10:31 rättsprövning har gjorts (5 § rättsprövningslagen). Regeringsrätten kan

dock enligt samma paragraf besluta om inhibition. En sådan ordning är förenlig med de krav på förfarandet som ställs upp i artikel 31.2 i rörlighetsdirektivet.

En ansökan om rättsprövning ska enligt 4 § rättsprövningslagen ha kommit in till Regeringsrätten senast tre månader från dagen för beslutet. Det är av särskild vikt att säkerhetsärenden handläggs skyndsamt. Regeringen föreslår därför att en ansökan om rättsprövning av ett beslut om utvisning enligt lagen om särskild utlänningskontroll ska ha kommit in till Regeringsrätten senast tre veckor från det att regeringen beslutat om utvisning.

Det är Säkerhetspolisen som ansvarar för verkställighet av utvisnings- beslut enligt lagen om särskild utlänningskontroll. På samma sätt som enligt nuvarande ordning ska Säkerhetspolisen anses vara handläggande myndighet för förvarsfrågor när Säkerhetspolisen har tagit emot ett ärende för verkställighet. Regeringsrätten kommer således inte att ha ansvar för förvarsfrågorna i samband med handläggningen av en ansökan om rättsprövning.

8.8.2Möjlighet att bevilja tidsbegränsat uppehållstillstånd enligt lagen om särskild utlänningskontroll

Regeringens förslag: Om ett beslut om utvisning har meddelats enligt lagen om särskild utlänningskontroll och det föreligger hinder mot att verkställa beslutet ska den beslutande myndigheten, förutom möjligheten att förordna att verkställighet tills vidare inte får ske (inhibition), ha möjlighet att bevilja ett tidsbegränsat uppehållstillstånd. Utvisningsbeslutet får inte verkställas under den tid ett uppehållstillstånd gäller. Migrationsverkets beslut i fråga om tidsbegränsat uppehållstillstånd ska kunna överklagas till regeringen.

Utvisningsbeslutet ska omprövas när det tidsbegränsade uppe- hållstillståndet löper ut.

Utredningens förslag: Utredningen har inte lämnat något förslag i denna del.

Förslaget i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna avseende utkastet till lagrådsremiss:

Säkerhetspolisen tillstyrker att det ska finnas en möjlighet att bevilja tidsbegränsat uppehållstillstånd enligt LSU. Riksdagens ombudsmän (JO) har anfört att det enligt allmänna förvaltningsrättsliga principer normalt endast är den myndighet som fattat beslut i första instans som har rätt att ompröva sina beslut. Migrationsverket har anfört att man bör överväga att införa en möjlighet att bevilja permanent uppehållstillstånd innan ett utvisningsbeslut enligt lagen om särskild utlänningskontroll preskriberas, t.ex. om utlänningen inte längre är av intresse för Säkerhetspolisen.

243

Skälen för regeringens förslag

Prop. 2009/10:31

Nuvarande ordning

Om ett beslut om utvisning har fattats enligt lagen om särskild utlänningskontroll och det föreligger ett sådant verkställighetshinder som anges i 12 kap. 1, 2 eller 3 § UtlL eller om beslutet av någon annan särskild anledning inte bör verkställas, ska den beslutande myndigheten enligt 10 § första stycket LSU förordna om inhibition av utvisningsbeslutet. Utvisningsbeslutet och förordnandet om inhibition ska prövas på nytt av den beslutande myndigheten när det finns skäl till det. Så länge utvisningsbeslutet fortfarande gäller men inte har kunnat verkställas ska Säkerhetspolisen före utgången av varje kalenderår efter det då beslutet meddelades, anmäla hos den beslutande myndigheten huruvida det finns skäl för prövning av beslutet. Migrationsverkets beslut i fråga om inhibition kan överklagas till regeringen. Vid ett överklagande ska handlingarna skyndsamt lämnas över till Migrationsöverdomstolen som med eget yttrande ska lämna handlingarna vidare till regeringen. I yttrandet ska särskilt anges om det finns hinder enligt 12 kap. 1, 2 eller 3 § UtlL mot att beslutet verkställs. Om det enligt Migrationsöver- domstolen finns sådant hinder mot verkställighet ska regeringen besluta om inhibition. Om det inte är uppenbart obehövligt ska Migrationsöver- domstolen hålla muntlig förhandling innan den yttrar sig.

Tidsbegränsat uppehållstillstånd

För att undvika att personer vistas i Sverige utan tillstånd när ett beslut om avvisning eller utvisning inte kan verkställas finns en bestämmelse i 5 kap. 11 § UtlL som ger en möjlighet att i sådana fall bevilja ett tids- begränsat uppehållstillstånd. Bestämmelsen är tillämplig om det före ett avvisnings- eller utvisningsbeslut visar sig att ett sådant beslut inte skulle vara möjligt att verkställa under en längre tid. Bestämmelsen kan också tillämpas om den beslutande myndigheten eller domstolen bedömer att avvisning eller utvisning bör ske men att ett längre rådrum än vad som medges i normalfallet krävs för verkställighet. Ett tidsbegränsat uppe- hållstillstånd kan då meddelas samtidigt med ett avlägsnandebeslut. Avlägsnandebeslutet får verkställas när tiden för uppehållstillståndet har löpt ut. Regeringen anser att det på motsvarande sätt bör finnas en möjlighet för den beslutande myndigheten att bevilja ett tidsbegränsat uppehållstillstånd för en person som utvisats enligt lagen om särskild utlänningskontroll. Den möjligheten bör företrädesvis användas i de fall där verkställighetshindret kan antas bestå under en längre tid. I de fall där verkställighetshindret kan förväntas bestå under endast en kortare tid bör utvisningsbeslutet i stället inhiberas.

Migrationsverket har anfört att det kan finnas anledning att överväga om det ska finnas en möjlighet att bevilja permanent uppehållstillstånd innan ett utvisningsbeslut preskriberas. Regeringen anser inte att det är lämpligt att en person som omfattas av ett utvisningsbeslut enligt lagen om särskild utlänningskontroll ska kunna beviljas ett permanent uppehållstillstånd. Om utlänningen inte längre är av intresse från

Säkerhetspolisens sida bör utvisningsbeslutet i stället omprövas och

244

utlänningen beviljas uppehållstillstånd enligt utlänningslagens Prop. 2009/10:31 bestämmelser. Omprövning kan även aktualiseras efter det att ett beslut

om utvisning har verkställts. Om en utlänning som är utvisad enligt lagen om särskild utlänningskontroll ansöker om uppehållstillstånd kan det t.ex. vara aktuellt för regeringen att ompröva ett utvisningsbeslut om den utvisade utlänningen på ett trovärdigt sätt tydligt markerat avståndstagande från tidigare verksamhet eller om det är klarlagt att den tidigare verksamheten inte längre existerar.

När utvisningsbeslutet prövas på nytt

Om ett utvisningsbeslut inte verkställs på grund av ett förordnande om inhibition ska beslutet enligt 10 § andra stycket LSU prövas på nytt av den beslutande myndigheten när det finns skäl till det. Uppkommer helt ändrade förutsättningar kan utvisningsbeslutet upphävas. Denna möjlighet bör även finnas i den situationen att ett utvisningsbeslut har förenats med ett beslut om tidsbegränsat uppehållstillstånd. När ett tids- begränsat uppehållstillstånd har beviljats bör dock den nya prövningen alltid göras av Migrationsverket. Regeringen föreslår därför att ett utvisningsbeslut som är förenat med ett tidsbegränsat uppehållstillstånd ska prövas på nytt av Migrationsverket när tiden för uppehållstillståndet löper ut. Om utvisningsbeslutet ska bestå och det fortfarande föreligger hinder mot verkställighet när tillståndet löper ut kan utlänningen återigen beviljas ett tidsbegränsat uppehållstillstånd. Migrationsverkets beslut i fråga om tidsbegränsat uppehållstillstånd bör, i enlighet med vad som gäller för inhibition, kunna överklagas till regeringen.

245

8.8.3Beslut om anmälningsplikt och om tillämpning av reglerna om tvångsmedel efter beslut om utvisning

Regeringens förslag: Har ett beslut om utvisning som har vunnit laga kraft inte förenats med ett beslut om anmälningsplikt eller ett beslut att tillämpa reglerna om tvångsmedel enligt 19–22 §§ LSU, ska Migrationsverket på ansökan av Säkerhetspolisen kunna besluta om sådana åtgärder. Motsvarande ska gälla sådana beslut om avvisning eller utvisning enligt utlänningslagen som inte kan verkställas om det föreligger sådana omständigheter beträffande utlänningen som avses i 1 § 1 eller 2 LSU. Migrationsverkets beslut ska kunna överklagas till regeringen. Överklagas Migrationsverkets beslut ska verket skyndsamt lämna över handlingarna i ärendet till Migrationsöverdomstolen som ska hålla muntlig förhandling i ärendet, om en sådan inte är uppenbart obehövlig. Domstolen ska därefter med eget yttrande överlämna ärendet till regeringen.

Beslut om anmälningsplikt eller beslut att tillämpa reglerna om tvångsmedel enligt 19–22 §§ LSU ska också kunna meddelas om ett utvisningsbeslut inte verkställs på grund av att utlänningen beviljats ett tidsbegränsat uppehållstillstånd.

Regeringen ska vidare kunna besluta om anmälningsplikt och att tillämpa reglerna om tvångsmedel enligt 19–22 §§ LSU i samband med att regeringen beslutar om inhibition eller tidsbegränsat uppehållstillstånd i ett verkställighetsärende.

Innan regeringen fattar ett beslut om anmälningsplikt som första instans ska yttrande inhämtas från Migrationsöverdomstolen. Migrationsöverdomstolen ska, innan den yttrar sig, hålla muntlig förhandling om en sådan inte är uppenbart obehövligt.

Utredningens förslag: Utredningen har inte lämnat något förslag i denna del.

Förslaget i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna avseende utkastet till lagrådsremiss: Ingen av remissinstanserna har yttrat sig särskilt i denna del.

Skälen för regeringens förslag: Om ett utvisningsbeslut enligt lagen om särskild utlänningskontroll inte ska verkställas på grund av inhibition får den myndighet som har beslutat om utvisning besluta om anmälningsplikt (11 § första stycket LSU). Om utvisningsbeslutet grundas på 1 § 2 LSU, dvs. om det med hänsyn till vad som är känt om utlänningens tidigare verksamhet och övriga omständigheter kan befaras att utlänningen kommer att begå eller medverka till terroristbrott enligt 2 § lagen om straff för terroristbrott eller försök, förberedelse eller stämpling till sådant brott, får myndigheten också besluta om tillämpning av reglerna om tvångsmedel i 19 –22 §§ LSU. Beslut om anmälnings- plikt och om tillämpning av reglerna om tvångsmedel får även fattas om ett beslut om avvisning eller utvisning enligt utlänningslagen inte kan verkställas och Säkerhetspolisen anmält att det föreligger sådana omständigheter beträffande utlänningen som avses i 1 § 1 eller 2 LSU (11 § andra stycket LSU).

Prop. 2009/10:31

246

Har ett beslut om anmälningsplikt eller ett beslut om tillämpning av reglerna om tvångsmedel enligt 19–22 §§ LSU inte meddelats i samband med utvisningsbeslutet kan det ibland finnas anledning att besluta om sådana åtgärder i efterhand. Enligt nuvarande ordning är det den myndighet som har beslutat om utvisning som kan meddela ett sådant beslut. Det är enligt regeringens mening i många fall mer ändamålsenligt att Migrationsverket meddelar ett sådant beslut, t.ex. om lång tid förflutit mellan utvisningsbeslutet och behovet av att besluta om anmälningsplikt eller om tillämpning av reglerna om tvångsmedel i 19–22 §§ LSU. Regeringen föreslår därför att Migrationsverket, som första instans, på ansökan av Säkerhetspolisen ska kunna besluta om anmälningsplikt även när regeringen har beslutat om utvisning. Frågan om behov av anmälningsplikt och tillämpning av reglerna om tvångsmedel i 19–22 §§ LSU uppkommer ofta samtidigt. Enligt regeringens mening bör Migrationsverket därför också kunna besluta om sådana tvångsmedel även när regeringen har beslutat om utvisning. Motsvarande ordning bör gälla om beslut om avvisning eller utvisning enligt utlänningslagen inte kan verkställas och det föreligger sådana omständigheter beträffande utlänningen som avses i 1 § 1 eller 2 LSU.

Migrationsverkets beslut om anmälningsplikt eller om tillämpning av reglerna om tvångsmedel bör kunna överklagas till regeringen. Om Migrationsverkets beslut överklagas bör Migrationsöverdomstolen yttra sig i ärendet och inför yttrandet hålla muntlig förhandling, om en sådan inte är uppenbart obehövlig. Bestämmelserna om anmälningsplikt och om att tillämpa reglerna om tvångsmedel i 19–22 §§ LSU bör kunna tillämpas även när utlänningen har beviljats ett tidsbegränsat uppehållstillstånd enligt 10 § LSU.

Om regeringen i ett verkställighetsärende kommer fram till att det föreligger verkställighetshinder kan regeringen besluta om inhibition eller, enligt vad som föreslås i avsnitt 8.8.2, om tidsbegränsat uppehålls- tillstånd. Det är lämpligt att regeringen kan besluta om anmälningsplikt eller tillämpning av reglerna om tvångsmedel i 19–22 §§ LSU i samband med beslutet om inhibition eller tidsbegränsat uppehållstillstånd. En sådan möjlighet bör därför införas. Innan regeringen som första instans fattar beslut om anmälningsplikt, bör regeringen inhämta ett yttrande från Migrationsöverdomstolen. Migrationsöverdomstolen bör inför yttrandet hålla muntlig förhandling, om inte en sådan är uppenbart obehövlig.

Prop. 2009/10:31

247

8.8.4

Övriga processuella frågor

Prop. 2009/10:31

Regeringens förslag: Avslår Migrationsverket en ansökan om utvisning enligt lagen om särskild utlänningskontroll och utlänningen har ansökt om uppehållstillstånd, statusförklaring eller resedokument, ska ett överklagande från utlänningen handläggas enligt utlänningslagen om Säkerhetspolisen inte överklagar Migrations- verkets beslut.

Avslår regeringen en ansökan om utvisning enligt lagen om särskild utlänningskontroll och utlänningen har ansökt om uppehållstillstånd, statusförklaring eller resedokument, får regeringen överlämna ärendet i dessa delar till Migrationsverket för prövning enligt utlänningslagen.

Om det under handläggningen av ett mål i en migrationsdomstol eller Migrationsöverdomstolen framkommer att det rör sig om ett säkerhetsärende ska domstolen undanröja det överklagade avgörandet och överlämna målet till Migrationsverket för handläggning.

Om regeringen handlägger ett ärende om utvisning och utlänningen ansöker om uppehållstillstånd, statusförklaring eller resedokument ska regeringen upphäva det överklagade beslutet och överlämna ärendet till Migrationsverket för handläggning.

Regeringens bedömning: Endast en av migrationsdomstolarna ska

vara behörig att pröva säkerhetsärenden enligt utlänningslagen. En

bestämmelse om detta bör tas in i förordning.

Utredningens förslag: Har inte lämnat något förslag i denna del.

Förslaget i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer med

regeringens.

Remissinstanserna avseende utredningens förslag: Riksdagens

ombudsmän (JO) och Hovrätten över Skåne och Blekinge har anfört att

den föreslagna processordningen för ärenden enligt lagen om särskild

utlänningskontroll inte fullständigt uppfyller asylprocedurdirektivets krav

på rätt till domstolsprövning eftersom en person som har fått rätt att

stanna i Sverige i enlighet med utlänningslagens bestämmelser om

uppehållstillstånd för flyktingar kan utvisas enligt lagen om särskild

utlänningskontroll. Sveriges ambassad i Sarajevo anser att prövningen i

Migrationsöverdomstolen bör tas om hand av en speciell enhet för att

minska omfattningen av personer som befattar sig med säkerhetsärenden.

Remissinstanserna avseende utkastet till lagrådsremiss: Länsrätten

i Skåne län anser att det med beaktande av säkerhetsärendenas särart och

att de är få till antalet får anses ändamålsenligt att endast en

migrationsdomstol ska vara behörig att pröva säkerhetsärenden.

Länsrätten i Göteborg och Sveriges advokatsamfund anser inte att

tillräckliga skäl har anförts för att handläggningen av säkerhetsärenden

endast ska ske i en migrationsdomstol. Länsrätten i Skåne län och

Advokatsamfundet anser att det inte är godtagbart att Säkerhetspolisen

avgör vilka ärenden som ska prövas enligt lagen om särskild

utlänningskontroll. Säkerhetspolisen anser att den föreslagna skrivningen

inte tydliggör vilket processmaterial som ska lämnas till

Migrationsverket om ett ärende enligt lagen om särskild

utlänningskontroll av regeringen lämnas över för prövning enligt

248

utlänningslagen. Enligt Säkerhetspolisen är det mycket viktigt för Prop. 2009/10:31 myndighetens möjligheter att delge regeringen all tillgänglig information

i ett kvalificerat säkerhetsärende att det kan säkerställas att denna information inte lämnas vidare till Migrationsverket. Säkerhetspolisen anför vidare att det förhöjda kravet för att utvisa någon med stöd av lagen om särskild utlänningskontroll kan medföra problem vid verkställigheten eftersom utvisningar enligt denna lag kan påverka risken för att den utvisade personen utsätts för omänsklig behandling m.m. Länsrätten i Stockholms län förordar att ett säkerhetsärende som ska prövas enligt utlänningslagen överlämnas till den behöriga migrationsdomstolen i stället för att domstolen undanröjer det överklagade avgörandet och överlämnar målet till Migrationsverket för ny handläggning. Enligt Migrationsverket finns det behov av att närmare utreda och belysa konsekvenserna av förslaget i olika avseenden särskilt då ett utvisningsbeslut har vunnit laga kraft. Migrationsverket anser att det bör övervägas om inte verket när det prövar en ansökan om uppehållstillstånd ska kunna meddela ett utvisningsbeslut i de fall verket inte anser att utvisning ska ske enligt 1 § LSU. Vidare anför Migrationsverket att det inte finns någon möjlighet för Säkerhetspolisen att överklaga verkets beslut enligt 12 kap. 18 § UtlL och att denna fråga bör utredas ytterligare.

Skälen för regeringens förslag och bedömning

Prövning enligt utlänningslagen i vissa fall

Även om det som framgår av avsnitt 8.8.1 bör vara möjligt att pröva alla frågor som ingår i ett säkerhetsärende inom ramen för lagen om särskild utlänningskontroll, bör frågor om uppehållstillstånd, statusförklaring och resedokument i så stor utsträckning som möjligt handläggas enligt utlänningslagen. Om Säkerhetspolisen har ansökt om utvisning enligt lagen om särskild utlänningskontroll i ett ärende där även frågor om uppehållstillstånd, statusförklaring eller resedokument har aktualiserats och Migrationsverket avslår både Säkerhetspolisens och utlänningens ansökningar bör därför, om Säkerhetspolisen inte överklagar Migrations- verkets beslut, ett överklagande från utlänningen handläggas enligt utlänningslagen. Om Säkerhetspolisen överklagar Migrationsverkets beslut i ett sådant ärende som även rör frågor om uppehållstillstånd m.m. eller om Migrationsverket beslutat att utlänningen ska utvisas och utlänningen överklagar Migrationsverkets beslut bör regeringen, om förutsättningarna för utvisning enligt 1 § LSU inte anses uppfyllda, i samband med att ansökan om utvisning avslås kunna överlämna ärendet i övriga delar till Migrationsverket för prövning enligt utlänningslagen. En utlänning ska endast kunna utvisas med stöd av lagen om särskild utlänningskontroll om förutsättningarna i 1 § LSU är uppfyllda. Om Migrationsverket eller regeringen, vid prövningen av ett sådant LSU- ärende som innefattar både en ansökan om utvisning och en ansökan om uppehållstillstånd, inte finner att förutsättningarna för utvisning enligt 1 § LSU är uppfyllda och inte heller att det finns någon grund för

uppehållstillstånd ska både ansökan om utvisning och ansökan om

249

uppehållstillstånd avslås. Något utvisningsbeslut ska dock inte fattas enigt lagen om särskild utlänningskontroll. Ett utvisningsbeslut bör i ett sådant fall fattas med stöd av utlänningslagens bestämmelser. Regeringen anser därför inte att det, som Migrationsverket föreslår, ska vara möjligt för Migrationsverket att meddela ett utvisningsbeslut enligt LSU i de fall verket inte anser att utvisning ska ske enligt 1 § LSU. Om en utlänning som ansökt om uppehållstillstånd inte utvisas med stöd av 1 § LSU men inte heller beviljas uppehållstillstånd saknar han eller hon rätt att vistas i Sverige och det ankommer då på Migrationsverket att fatta ett beslut om avvisning eller utvisning enligt bestämmelserna i 8 kap. UtlL.

Om regeringen inte delar Säkerhetspolisens uppfattning att ett säkerhetsärende är så kvalificerat att det ska handläggas enligt lagen om särskild utlänningskontroll är utgångspunkten att utlänningens ansökan om uppehållstillstånd, statusförklaring eller resedokument ska prövas enligt utlänningslagen. Ansökan kommer då att utgöra ett nytt ärende hos Migrationsverket och endast det processmaterial som bedöms vara av direkt betydelse för prövningen av frågan om uppehållstillstånd, statusförklaring eller resedokument bör lämnas över till Migrationsverket. Om Säkerhetspolisen anser att Migrationsverket av säkerhetsskäl ska avslå utlänningens ansökan får Säkerhetspolisen inom ramen för det nya ärendet ge in ett yttrande till verket och däri redogöra för de förhållanden som Säkerhetspolisen anser att Migrationsverket bör beakta. Det nya ärendet som handläggs av Migrationsverket kommer då att handläggas som ett säkerhetsärende enligt 1 kap. 7 § UtlL.

Handläggningen i migrationsdomstolen

Regeringen föreslår i avsnitt 8.8.1 att säkerhetsärenden enligt utlänningslagen ska handläggas enligt samma ordning som andra ärenden enligt utlänningslagen. Det måste emellertid beaktas att säkerhetsärendena i flera avseenden skiljer sig från andra utlänningsärenden. Det rör sig t.ex. om ett mycket litet antal ärenden. En fråga som inställer sig är om det finns anledning att endast låta en av migrationsdomstolarna ha behörighet att pröva säkerhetsärenden. Bland remissinstanserna finns delade uppfattningar i denna fråga. Länsrätten i Skåne län anser att endast en migrationsdomstol ska ha sådan behörighet medan Länsrätten i Göteborg och Sveriges advokatsamfund inte anser att det finns tillräckliga skäl för en sådan lösning. Sveriges ambassad i Sarajevo påpekar att det ofta förekommer uppgifter som är mycket känsliga ur sekretessynpunkt i säkerhetsärenden och förordar att handläggningen av sådana ärenden av den anledningen bör tas om hand av en speciell enhet. Enligt regeringens uppfattning är det med hänsyn till att endast en mycket liten del av de ärenden som handläggs enligt utlänningslagen är säkerhetsärenden en fördel ur kompetenssynpunkt om handläggningen av överklagade säkerhetsärenden kunde begränsas till en migrationsdomstol. Denna skulle kunna bygga upp och vidmakthålla den särskilda erfarenhet och kompetens som handläggningen av dessa mål kräver. Dessutom förekommer som ambassaden i Sarajevo påpekat ofta uppgifter som är mycket känsliga ur sekretessynpunkt i säkerhetsärenden. Mot den angivna bakgrunden anser regeringen, i likhet

Prop. 2009/10:31

250

med Länsrätten i Skåne län, att endast en av migrationsdomstolarna ska vara behörig att pröva säkerhetsärenden. Regeringen kan, som Lagrådet påpekat, med stöd av bestämmelserna i 8 kap. 13 § första stycket 2 RF reglera detta i förordning. En bestämmelse som upplyser om regeringens behörighet i detta avseende bör tas in i utlänningslagen.

När säkerhetsaspekter aktualiseras under handläggningen i migrations- domstol

Det förekommer att Säkerhetspolisen först efter Migrationsverkets prövning av ett ärende får kännedom om ärendet eller på grund av ny information först då anser att det innehåller säkerhetsaspekter. Detta skapar problem om ärendet överklagats eftersom domstolen enligt nuvarande ordning inte är behörig att pröva säkerhetsärenden. Migrationsdomstolen ska i en sådan situation undanröja Migrations- verkets beslut och visa målet åter till Migrationsverket för fortsatt hand- läggning. Om det under handläggningen i Migrationsöverdomstolen framkommer att det rör sig om ett säkerhetsärende ska Migrations- överdomstolen undanröja migrationsdomstolens beslut. Om utredningen i målet behöver kompletteras får Migrationsöverdomstolen även undanröja Migrationsverkets beslut och visa målet åter till Migrationsverket för fortsatt handläggning (16 kap. 8 § UtlL).

Det kommer även fortsättningsvis att finnas ett behov av en reglering i utlänningslagen för det fall att Säkerhetspolisen först under handläggning i överinstanserna gör gällande att ett ärende innehåller säkerhetsaspekter. En annan situation som kan uppkomma är att Säkerhetspolisen under domstolarnas handläggning av ärenden om uppehållstillstånd, status- förklaring och resedokument hos Migrationsverket ansöker om att utlänningen ska utvisas enligt lagen om särskild utlänningskontroll. I dessa fall kommer domstolarna med den föreslagna ordningen inte längre att vara behöriga att pröva frågorna om uppehållstillstånd m.m. En regel som gör det möjligt för domstolarna att i dessa situationer överlämna målet till Migrationsverket för handläggning bör därför införas. Med den föreslagna ordningen kommer endast en av migrationsdomstolarna att vara behörig att pröva säkerhetsärenden enligt utlänningslagen. Med hänsyn till den s.k. instansordningens princip – som i sig inte kräver någon lagreglering – bör något undantag inte göras för det fall att ärendet trots allt handläggs, eller har handlagts, av den migrationsdomstol som är behörig att pröva dessa ärenden. Tillkommande säkerhetsaspekter kan leda till att utlänningen bör beviljas ett tidsbegränsat uppehållstillstånd på grund av verkställighetshinder. Regeringen anser att den utredning som i detta sammanhang krävs bör göras av Migrationsverket som är central utlänningsmyndighet. Detta ger också, till skillnad från Länsrättens i Stockholms län förslag den enskilde möjlighet att få beslutet överprövat i domstol.

Om den omvända situationen skulle uppkomma, dvs. att Säkerhets- polisen återkallar en ansökan om utvisning enligt lagen om särskild utlänningskontroll under handläggningen hos regeringen, får regeringen om utlänningen har ansökt om uppehållstillstånd överlämna ärendet

Prop. 2009/10:31

251

beträffande uppehållstillstånd m.m. till Migrationsverket. Detta kräver Prop. 2009/10:31 inte någon särskild reglering.

Ansökan om uppehållstillstånd m.m. när regeringen handlägger ett ärende om utvisning

Enligt vad som föreslås i avsnitt 8.8.1 ska en ansökan om uppehållstillstånd, statusförklaring eller resedokument handläggas enligt lagen om särskild utlänningskontroll om Säkerhetspolisen ansöker om att utlänningen ska utvisas enligt den lagen. Frågorna om uppehållstillstånd, statusförklaring och resedokument bör prövas samlat med frågan om utvisning. Om en utlänning som är föremål för en ansökan om utvisning enligt lagen om särskild utlänningskontroll ansöker om uppehållstillstånd, statusförklaring eller resedokument under tiden som regeringen handlägger ärendet om utvisning bör därför regeringen upphäva Migrationsverkets beslut i fråga om utvisning och överlämna ärendet till verket för en samlad prövning. En bestämmelse med denna innebörd bör införas i lagen om särskild utlänningskontroll.

Ansökan om utvisning enligt lagen om särskild utlänningskontroll när uppehållstillstånd beviljats

Att en utlänning tidigare har beviljats uppehållstillstånd enligt utlänningslagen hindrar inte att Säkerhetspolisen senare hos Migrations- verket ansöker om att utlänningen ska utvisas enligt lagen om särskild utlänningskontroll. Regeringen anser till skillnad från JO och Hovrätten över Skåne och Blekinge att asylprocedurdirektivet inte innebär något hinder mot en sådan ordning. Asylprocedurdirektivet gäller enbart förfarandet för beviljande eller återkallande av flyktingstatus och påverkar därför inte medlemsstaternas möjlighet att utvisa tredjelandsmedborgare som utgör ett hot mot rikets säkerhet. Vidare tillåter skyddsgrundsdirektivet enligt artikel 21 att medlemsstaterna utvisar en flykting om det t.ex. finns skälig anledning att anta att vederbörande utgör en fara för säkerheten i den medlemsstat där han eller hon befinner sig.

Verkställighetsfrågor

Säkerhetspolisen har anfört att det förhöjda kravet för att utvisa någon med stöd av lagen om särskild utlänningskontroll kan medföra problem på verkställighetsstadiet eftersom utvisningar enligt denna lag kan påverka risken för att den utvisade personen utsätts för omänsklig behandling m.m. Regeringen anser dock inte att en förändring i rekvisiten av 1 § LSU typiskt sett innebär någon ökad risk för att en utvisad utlänning efter verkställighet av ett utvisningsbeslut skulle utsättas för sådan behandling. Som alltid är det viktigt att verkställigheten förbereds på ett sådant sätt att den enskilde inte riskerar att fara illa. Eventuella risker för den enskilde vid ett återvändande hanteras genom bestämmelserna om verkställighetshinder och inhibition.

252

Migrationsverket har anfört

att det inte finns någon möjlighet för Prop. 2009/10:31

Säkerhetspolisen att överklaga verkets beslut enligt

12 kap. 18 § UtlL

och att denna fråga bör utredas ytterligare. 12 kap. 18 § UtlL ger

Migrationsverket en möjlighet att bevilja uppehållstillstånd trots att det

föreligger ett lagakraftvunnet

avlägsnandebeslut.

Migrationsverkets

beslut kan inte överklagas. Den prövning som Migrationsverket ska vidta i dessa ärenden rör främst frågan om uppkomna verkställighetshinder. Enligt regeringens bedömning är det tillräckligt att det är Migrationsverket som har att avgöra denna fråga. Om Säkerhetspolisen anser att säkerhetsaspekter föreligger och bör beaktas av Migrationsverket får Säkerhetspolisen yttra sig i ärendet hos verket.

8.9Allmänna bestämmelser

8.9.1Tystnadsplikt

Regeringens bedömning: Direktivets bestämmelser om tystnadsplikt är uppfyllda genom gällande rätt. Några författningsändringar behövs därför inte för att tillgodose direktivets krav.

Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har yttrat sig särskilt i

denna del.

Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 41 i direktivet ska

medlemsstaterna se till att de myndigheter som genomför direktivet är

bundna av tystnadsplikt enligt nationell lagstiftning vad avser alla

uppgifter de får kännedom om i samband med sitt arbete.

Artikeln kräver endast att det ska finnas sekretessbestämmelser som är

tillämpliga på området utan att närmare ange vad de ska innehålla. I

21 kap. 5 § OSL föreskrivs att sekretess gäller för uppgift som rör

utlänning, om det kan antas att röjande av uppgiften skulle medföra fara

för att någon utsätts för övergrepp eller annat allvarligt men som

föranleds av förhållandet mellan utlänningen och utländsk stat eller

myndighet eller organisation av utlänningar. Enligt 37 kap. 1 § första

stycket OSL föreskrivs att sekretess gäller i verksamhet för kontroll över

utlänningar och i ärende om svenskt medborgarskap för uppgift om

enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan

röjas utan att den enskilde eller någon närstående till den enskilde lider

men. Enligt 37 kap. 1 § andra stycket OSL gäller sekretess i verksamhet

för kontroll över utlänningar också för anmälan eller annan utsaga av

enskild, om det kan antas att fara uppkommer för att den som har gjort

anmälan eller avgivit utsagan eller någon närstående till honom eller

henne utsätts för våld eller annat allvarligt men om uppgiften röjs.

Beträffande beslut i ärende som avses i 37 kap. 1 § första och andra

styckena OSL gäller sekretessen dock endast för uppgifter i skälen.

Sekretessen gäller även hos myndighet som lämnar biträde i ett ärende

eller verksamhet som avses där.

Enligt regeringens bedömning uppfyller svensk rätt direktivets krav

och några författningsåtgärder för att genomföra artikel 41 i direktivet

behövs därför inte.

253

9

Ekonomiska konsekvenser

Prop. 2009/10:31

Regeringens bedömning: De föreslagna reglerna innebär ett visst merarbete för Migrationsverket. Vidare tillförs migrationsdomstolarna och Migrationsöverdomstolen en ny målgrupp. Förslaget innebär också en viss utökad möjlighet att få offentligt biträde. Förslagen medför endast begränsade kostnadsökningar, vilka bedöms rymmas inom befintliga anslagsramar.

Utredningarna bedömning: Enligt respektive utrednings bedömning kommer de lagförslag som har presenterats inte att föranleda några ökade kostnader.

Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har yttrat sig särskilt i denna del.

Skälen för regeringens bedömning: Förslagen i propositionen innebär att utlänningslagen anpassas till skyddsgrundsdirektivets och asylprocedurdirektivets krav.

Utlänningslagen föreslås anpassas till skyddsgrundsdirektivets statusordning på så sätt att flyktingar och andra skyddsbehövande som beviljas uppehållstillstånd i Sverige också ska erhålla en särskild statusförklaring. En utlänning som har beviljats uppehållstillstånd på någon annan grund ska kunna beviljas en statusförklaring efter ansökan. Migrationsverkets beslut i fråga om statusförklaring ska kunna överklagas till en migrationsdomstol. Migrationsdomstolens beslut ska kunna överklagas till Migrationsöverdomstolen. Prövningstillstånd ska krävas vid överklagande till Migrationsöverdomstolen. Migrationsverket ska inte få vägra en utlänning en sådan statusförklaring han eller hon ansökt om utan att det förekommit muntlig handläggning hos verket. Bestämmelsen om offentligt biträde i utlänningslagen ska kompletteras så att offentligt biträde alltid ska förordnas på utlänningens begäran om han eller hon överklagar ett beslut av Migrationsverket i fråga om statusförklaring om utlänningen befinner sig i Sverige och det inte är uppenbart att utlänningen inte ska beviljas yrkad statusförklaring. En utlänning ska underrättas när Migrationsverket inleder ett ärende om återkallelse av statusförklaring och en sådan förklaring får inte återkallas utan att utlänningen har givits möjlighet att yttra sig.

De föreslagna bestämmelserna kan innebära att ett visst merarbete för Migrationsverket dels för att prövningen i vissa delar kan bli mer tidskrävande, dels för att antalet ärenden avseende statusförklaring kan komma att öka i förhållande till antalet ärenden om flyktingförklaring enligt nuvarande ordning. Dessutom innebär förslagen ett visst utökat krav på muntlig handläggning. I praktiken genomförs emellertid i regel muntlig handläggning i aktuella fall varför förslaget bedöms endast få marginella konsekvenser. Införandet av statusförklaringar antas inte medföra att antalet utlänningar som ansöker om skydd i Sverige ökar. Det förhållande att en utlänning efter ansökan kan beviljas en statusförklaring i efterhand bedöms inte leda till någon ökad ärendetillströmning. Möjligheten att överklaga Migrationsverkets beslut i fråga om statusförklaring innebär att en ny målgrupp tillförs

migrationsdomstolarna och Migrationsöverdomstolen. Målgruppen kan

254

dock inte förväntas vara så betungande eftersom domstolarna redan

Prop. 2009/10:31

prövar frågor av motsvarande slag och ökningen av antalet mål beräknas

bli begränsat. En viss utökad rätt till offentligt biträde föreslås vad gäller

överklaganden av Migrationsverkets beslut i fråga om statusförklaringar. Den ökade rätten till offentligt biträde medför ökade kostnader. Dessa finansieras inom ram för befintligt anslag. Regeringen gör bedömningen att övriga förslag avseende statusförklaringar kan komma att leda till endast marginella kostnadsökningar. Även dessa bedöms rymmas inom befintliga anslagsramar.

Vidare föreslås att Migrationsdomstolarna och Migrations- överdomstolen ska kunna upphäva allmän domstols beslut om utvisning på grund av brott om utlänningen ansöker om asyl. Om Migrationsverket anser att en asylsökande som har utvisats på grund av brott ska beviljas uppehållstillstånd eller statusförklaring ska verket, som är förhindrat att bevilja uppehållstillstånd i en sådan situation, med eget yttrande lämna över ärendet till den migrationsdomstol till vilken verkets beslut kunnat överklagas. Vid överklagande av migrationsdomstolens beslut i dessa fall ska prövningstillstånd inte krävas för prövning i Migrations- överdomstolen. Den föreslagna ordningen innebär inte att domstolarna tillförs någon ny målgrupp eftersom Migrationsverkets beslut i ärenden som rör asylsökande som är utvisade på grund av brott redan enligt gällande ordning överklagas till migrationsdomstolarna. Det förhållande att Migrationsverket ska överlämna ärenden där verket anser att uppehållstillstånd ska beviljas en asylsökande som är utvisad på grund av brott till migrationsdomstolarna innebär visserligen att domstolarna tillförs en ny kategori inom den befintliga målgruppen. Eftersom det är fråga om ett begränsat antal ärenden kan ett genomförande av förslagen om asylsökande som utvisats på grund av brott även med beaktande av att prövningstillstånd inte ska krävas för prövning i Migrationsöverdomstolen inte förväntas medföra andra än marginella kostnadseffekter, vilka bedöms rymmas inom befintliga anslagsramar.

Den föreslagna ordningen för handläggning av ärenden med säkerhetsaspekter innebär att domstolarna tillförs en ny målgrupp. Med hänsyn till det mycket begränsade antalet ärenden det är fråga om kommer den föreslagna ordningen endast att medföra marginella merkostnader för domstolarna, vilka bedöms rymmas inom befintliga anslagsramar.

255

10

Ikraftträdande och övergångsbestämmelser

Prop. 2009/10:31

Regeringens förslag: Författningsförslagen ska träda i kraft den 1 januari 2010.

Säkerhetsärenden enligt utlänningslagen som överklagats till regeringen men inte avgjorts före ikraftträdandet ska överlämnas till Migrationsöverdomstolen för avgörande. Säkerhetsärenden enligt utlänningslagen som har överlämnats till regeringen enligt 12 kap. 20 § andra stycket UtlL men inte avgjorts före ikraftträdandet ska överlämnas till Migrationsverket. Om Säkerhetspolisen har ansökt om utvisning enligt lagen om särskild utlänningskontroll före ikraftträdandet ska 1 § LSU tillämpas i sin äldre lydelse.

Vid tillämpningen av de nya föreskrifterna ska en flyktingförklaring enligt äldre föreskrifter jämställas med en flyktingstatusförklaring.

Utredningarnas förslag: Asylförfarandeutredningen har föreslagit att författningsförslagen ska träda i kraft den 1 december 2007. Skyddsgrundsutredningen har inte föreslagit något ikraftträdandedatum.

Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har yttrat sig särskilt i denna del.

Skälen för regeringens förslag: Skyddsgrundsdirektivet skulle ha varit genomfört i medlemsstaterna senast den 10 oktober 2006 (artikel 38). Asylprocedurdirektivet skulle ha varit genomfört i medlemsstaterna senast den 1 december 2007 bortsett från artikel 15 som skulle ha varit genomförd senast den 1 december 2008 (artikel 43). Eftersom tidpunkten för genomförandet har passerats för båda direktiven är det angeläget att författningsförslagen kan träda i kraft så snart som möjligt. Mot den bakgrunden föreslås författningsförslagen träda i kraft den 1 januari 2010.

I propositionen föreslås en ny ordning för handläggning av ärenden med säkerhetsaspekter. Förslaget innebär att säkerhetsärenden enligt utlänningslagen inte längre kommer att prövas av regeringen. Regeringen anser att säkerhetsärenden enligt utlänningslagen där Migrationsverkets beslut har överklagats till regeringen och ärendet kommit in till regeringen men inte avgjorts före ikraftträdandet bör överlämnas till Migrationsöverdomstolen för prövning. Säkerhetsärenden enligt utlänningslagen som har överlämnats till regeringen enligt 12 kap. 20 § andra stycket UtlL som inte har avgjorts före ikraftträdandet bör överlämnas till Migrationsverket. Vad slutligen gäller säkerhetsärenden som handläggs enligt lagen om särskild utlänningskontroll innebär förslaget att rekvisiten för utvisning enligt den lagen ändras. I de fall Säkerhetspolisen har ansökt om att en utlänning ska utvisas enligt lagen om särskilt utlänningskontroll före ikraftträdandet bör enligt regeringen uppfattning samma rekvisit för utvisning som gällde vid ansökningstillfället tillämpas. En övergångsbestämmelse med den innebörden bör därför införas.

Slutligen innebär förslagen i propositionen att begreppet flyktingförklaring ersätts av flyktingstatusförklaring. Regeringen anser att det som enligt de föreslagna bestämmelserna gäller för flykting-

statusförklaring även bör gälla en tidigare beviljad flyktingförklaring. En

256

övergångsbestämmelse som jämställer dessa förklaringar bör därför Prop. 2009/10:31 införas.

11 Författningskommentar

11.1Förslaget till lag om ändring i utlänningslagen (2005:716)

1 kap.

1 § I denna lag finns föreskrifter om

–lagens innehåll, vissa definitioner och allmänna bestämmelser (1 kap.),

–villkor för att en utlänning ska få resa in i samt vistas och arbeta i Sverige (2 kap.),

–visering (3 kap.),

–uppehållsrätt (3 a kap.),

–flyktingar och andra skyddsbehövande (4 kap.),

–uppehållstillstånd (5 kap.),

–tredjelandsmedborgares ställning som varaktigt bosatta i Sverige (5 a kap.),

–arbetstillstånd (6 kap.),

–återkallelse av tillstånd (7 kap.),

–avvisning och utvisning (8 kap.),

–kontroll- och tvångsåtgärder (9 kap.),

–förvar och uppsikt avseende utlänningar (10 kap.),

–hur en utlänning som hålls i förvar ska behandlas (11 kap.),

–verkställighet av beslut om avvisning och utvisning (12 kap.),

–handläggningen av ärenden hos förvaltningsmyndigheterna m.m. (13 kap.),

–överklagande av förvaltningsmyndighets beslut (14 kap.),

–nöjdförklaring (15 kap.),

–migrationsdomstolar och Migrationsöverdomstolen (16 kap.),

–skyldighet att lämna uppgifter (17 kap.),

–offentligt biträde (18 kap.),

–kostnadsansvar (19 kap.),

–bestämmelser om straff m.m. (20 kap.),

–tillfälligt skydd (21 kap.),

–tribunalvittnen (22 kap.), och

–särskilda bemyndiganden (23 kap.).

Paragrafen innehåller en innehållsförteckning till lagen.

Paragrafen ändras till följd av att rubriken till 4 kap. ändras.

3 § Med asyl avses i denna lag ett uppehållstillstånd som beviljas en utlänning därför att han eller hon är flykting eller alternativt skyddsbehövande.

I paragrafen anges vad som avses med asyl. Övervägandena finns i avsnitt 8.1.

Med asyl har hittills avsetts uppehållstillstånd som beviljas flyktingar. Av ändringen framgår att begreppet fortsättningsvis ska avse ett uppehållstillstånd som beviljas en utlänning därför att han eller hon är flykting eller alternativt skyddsbehövande, dvs. de kategorier som omfattas av skyddsgrundsdirektivet. Utanför begreppet asyl faller det uppehållstillstånd som beviljas kategorin övriga skyddsbehövande. En ansökan om ett sådant uppehållstillstånd ska dock enligt 12 § handläggas som en ansökan om asyl.

257

7 § Säkerhetsärenden enligt denna lag är ärenden där Säkerhetspolisen av skäl som rör Prop. 2009/10:31 rikets säkerhet eller som annars har betydelse för allmän säkerhet förordar

–att en utlänning ska avvisas eller utvisas,

–att en utlännings ansökan om uppehållstillstånd ska avslås eller att en utlännings uppehållstillstånd ska återkallas,

–att en utlänning inte ska beviljas statusförklaring eller att en utlännings statusförklaring ska återkallas, eller

–att en utlänning inte ska beviljas resedokument.

Ett ärende hos Migrationsverket om ny prövning ska beviljas enligt 12 kap. 19 eller 19 a § är ett säkerhetsärende om beslutet om avvisning eller utvisning har fattats i ett säkerhetsärende.

Paragrafen anger vilka ärenden som utgör säkerhetsärenden.

Av ändringen i första stycket följer att även sådana ärenden där

Säkerhetspolisen – av skäl som rör rikets säkerhet eller som annars har

betydelse för allmän säkerhet – förordar att en utlänning inte ska beviljas

statusförklaring eller att utlänningens statusförklaring ska återkallas eller

att utlänningen inte ska beviljas resedokument, ska betraktas som

säkerhetsärenden. I de allra flesta fall behandlas frågan om en person ska

beviljas statusförklaring och resedokument tillsammans med frågan om

uppehållstillstånd. En utlänning som beviljas uppehållstillstånd på någon

annan grund än att han eller hon är skyddsbehövande kan dock ansöka

om att erhålla en statusförklaring i efterhand (4 kap. 3 c §). Ändringen i

första stycket ger Säkerhetspolisen möjlighet att motsätta sig att en

person beviljas statusförklaring eller resedokument även i de fall den

frågan behandlas separat från frågan om uppehållstillstånd. Det blir

också möjligt för Säkerhetspolisen att verka för att en statusförklaring

återkallas.

Av andra stycket, som är nytt, framgår att ett ärende om ny prövning

enligt 12 kap. 19 eller 19 a § ska betraktas som ett säkerhetsärende om

grundärendet är ett säkerhetsärende.

12 § En ansökan om uppehållstillstånd som grundar sig på sådana omständigheter som

anges i 4 kap. 2 a § ska handläggas som en ansökan om asyl.

I paragrafen anges att en ansökan om uppehållstillstånd i vissa fall ska

handläggas som en asylansökan. Övervägandena finns i avsnitt 8.1.

Av paragrafens hänvisning till 4 kap. 2 a § följer att en ansökan om

uppehållstillstånd som övrig skyddsbehövande ska handläggas som en

ansökan om asyl. En definition av begreppet asyl finns i 3 §.

14 § Om en utlänning har ansökt om uppehållstillstånd, statusförklaring eller

resedokument och Säkerhetspolisen har ansökt om att utlänningen ska utvisas enligt lagen

(1991:572) om särskild utlänningskontroll ska ansökningarna handläggas tillsammans

enligt lagen om särskild utlänningskontroll.

En ansökan om uppehållstillstånd, statusförklaring eller resedokument av en utlänning

som är utvisad enligt lagen om särskild utlänningskontroll eller har meddelats

motsvarande beslut enligt äldre lag och befinner sig i Sverige ska handläggas enligt den

lagen..

I paragrafen anges att en ansökan om uppehållstillstånd i vissa fall ska

handläggas enligt lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll.

Av första stycket framgår att i de fall Säkerhetspolisen har ansökt om

utvisning enligt lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll och

utlänningen ansökt om uppehållstillstånd, statusförklaring eller

258

resedokument ska ärendet även i sistnämnda delar handläggas enligt Prop. 2009/10:31 lagen om särskild utlänningskontroll. En ansökan om t.ex.

uppehållstillstånd ska således prövas enligt lagen om särskild utlänningskontroll om Säkerhetspolisen ansökt om att utlänningen ska utvisas enligt den lagen.

I andra stycket behandlas det fallet att en utlänning som redan utvisats med stöd av lagen om särskild utlänningskontroll, eller motsvarande beslut enligt äldre lag, ansöker om uppehållstillstånd, statusförklaring eller resedokument. Under förutsättning att utlänningen befinner sig i Sverige ska i ett sådant fall hans eller hennes ansökan handläggas enligt lagen om särskild utlänningskontroll.

4 kap.

1 § Med flykting avses i denna lag en utlänning som

–befinner sig utanför det land som utlänningen är medborgare i, därför att han eller hon känner välgrundad fruktan för förföljelse på grund av ras, nationalitet, religiös eller politisk uppfattning eller på grund av kön, sexuell läggning eller annan tillhörighet till en viss samhällsgrupp, och

–inte kan, eller på grund av sin fruktan inte vill, begagna sig av detta lands skydd.

Detta gäller oberoende av om det är landets myndigheter som är ansvariga för att utlänningen riskerar att utsättas för förföljelse eller om dessa inte kan antas erbjuda trygghet mot förföljelse från enskilda.

Som flykting ska även anses en utlänning som är statslös och som

–av samma skäl som anges i första stycket befinner sig utanför det land där han eller hon tidigare har haft sin vanliga vistelseort, och

–inte kan, eller på grund av sin fruktan inte vill, återvända dit.

Av 2 b § följer att en utlänning som omfattas av denna paragraf i vissa fall är utesluten från att anses som flykting.

I paragrafen anges vad som avses med flykting. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.2.

Ändringen i andra stycket förtydligar att den riskbedömning som ska göras är framåtsyftande.

Fjärde stycket, som är nytt, upplyser om att en utlänning enligt 2 b § i vissa fall är utesluten från att anses som flykting.

2 § Med alternativt skyddsbehövande avses i denna lag en utlänning som i andra fall än som avses i 1 § befinner sig utanför det land som utlänningen är medborgare i, därför att

1.det finns grundad anledning att anta att utlänningen vid ett återvändande till hemlandet skulle löpa risk att straffas med döden eller att utsättas för kroppsstraff, tortyr eller annan omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning, eller som civilperson löpa en allvarlig och personlig risk att skadas på grund av urskillningslöst våld med anledning av en yttre eller inre väpnad konflikt, och

2.utlänningen inte kan, eller på grund av sådan risk som avses i 1 inte vill, begagna sig av hemlandets skydd.

Första stycket 1 gäller oberoende av om det är landets myndigheter som är ansvariga för att utlänningen löper sådan risk som där avses eller om dessa inte kan antas erbjuda trygghet mot att utlänningen utsätts för sådan risk genom handlingar från enskilda.

Första och andra styckena gäller även för en statslös utlänning som befinner sig utanför det land där han eller hon tidigare har haft sin vanliga vistelseort.

Av 2 c § följer att en utlänning som omfattas av denna paragraf i vissa fall är utesluten från att anses som alternativt skyddsbehövande.

I paragrafen anges vad som avses med alternativt skyddsbehövande. Övervägandena finns i avsnitt 7.3.2 och 7.4.4.

Ändringarna följer av att en ny kategori skyddsbehövande införs i

utlänningslagen, alternativt skyddsbehövande. Denna kategori

259

skyddsbehövande motsvarar alternativt skyddsbehövande i artikel 2 e i skyddsgrundsdirektivet. Samma begrepp som i direktivet används.

I första stycket anges vilka omständigheter som kan medföra att en utlänning är att anse som alternativt skyddsbehövande. Första ledet i första punkten, som avser utlänningar som riskerar dödsstraff eller tortyr m.m., motsvarar artikel 15 a och b i skyddsgrundsdirektivet och nuvarande 2 § första stycket 1. Andra ledet i första punkten, som avser civilpersoner som vid ett återsändande skulle löpa en allvarlig och personlig risk att skadas på grund av urskillningslöst våld med anledning av en yttre eller inre väpnad konflikt, motsvarar artikel 15 c i skyddsgrundsdirektivet. Med personlig risk avses normalt att det ska föreligga ett specifikt hot mot sökanden på grund av omständigheter som är hänförliga till sökandens personliga situation. Om det urskillningslösa våldet som föreligger är så allvarligt att det finns grundad anledning att förmoda att en person genom sin blotta närvaro i landet skulle löpa en verklig risk att skadas kan dock kravet på personlig risk anses vara uppfyllt även om något specifikt hot mot just sökanden inte föreligger (jfr EG-domstolen mål C-465/07 Meki Elgafaji och Noor Elgafaji mot Staatssecretaris van Justitie, EUT C 90, 18.04.2009 s. 4). Med uttrycket grundad anledning att anta avses ett något högre beviskrav än vad som gäller vid verkställighetshinder enligt 12 kap. 1 § UtlL där uttrycket skälig anledning att anta används. Lagrådet har ifrågasatt om inte en uttrycklig definition av begreppet civilperson bör tas in i utlänningslagen. Mot bakgrund av att direktivet inte innehåller någon definition av begreppet bör inte heller utlänningslagen innehålla någon sådan.

I andra stycket, som är nytt, anges att det saknar betydelse för bedömningen av om en utlänning är alternativt skyddsbehövande om det är landets myndigheter som är ansvariga för att utlänningen löper en sådan risk som avses i första stycket eller om dessa inte kan antas erbjuda trygghet mot att utlänningen utsätts för sådan risk genom handlingar från enskilda.

Av ändringen i tredje stycket följer att det som sägs i första och andra styckena även gäller för utlänningar som är statslösa.

Fjärde stycket, som är nytt, upplyser om att en utlänning enligt 2 c § i vissa fall är utesluten från att anses som alternativt skyddsbehövande.

2 a § Med övriga skyddsbehövande avses i denna lag en utlänning som i andra fall än som avses i 1 och 2 §§ befinner sig utanför det land som utlänningen är medborgare i därför att han eller hon

1.behöver skydd på grund av en yttre eller inre väpnad konflikt eller på grund av andra svåra motsättningar i hemlandet känner välgrundad fruktan att utsättas för allvarliga övergrepp, eller

2.inte kan återvända till sitt hemland på grund av en miljökatastrof.

Första stycket 1 gäller oberoende av om det är landets myndigheter som är ansvariga för att utlänningen löper sådan risk som där avses eller om dessa inte kan antas erbjuda trygghet mot att utlänningen utsätts för sådan risk genom handlingar från enskilda.

Första och andra styckena gäller även för en statslös utlänning som befinner sig utanför det land där han eller hon tidigare har haft sin vanliga vistelseort.

Av 2 c § följer att en utlänning som omfattas av denna paragraf i vissa fall är utesluten från att anses som övrig skyddsbehövande.

I paragrafen, som är ny, anges vad som avses med övrig skyddsbehövande. Övervägandena finns i avsnitt 7.3.2 och 7.4.4.

Prop. 2009/10:31

260

I första stycket anges vilka situationer som kan medföra att en Prop. 2009/10:31 utlänning är att anse som övrig skyddsbehövande. Stycket motsvarar

nuvarande 4 kap. 2 § andra och tredje punkterna.

I andra stycket anges att det saknar betydelse för bedömningen av om en utlänning är övrig skyddsbehövande om det är landets myndigheter som är ansvariga för att utlänningen löper sådana risker som avses i första stycket eller om dessa inte kan antas erbjuda trygghet mot att utlänningen utsätts för sådan risk genom handlingar från enskilda.

Av tredje stycket framgår att även statslösa utlänningar kan ingå i kategorin övriga skyddsbehövande.

Fjärde stycket upplyser om att en utlänning enligt 2 c § i vissa fall är utesluten från att anses som övrig skyddsbehövande.

2 b § En utlänning är utesluten från att anses som flykting om det finns synnerlig anledning att anta att han eller hon har gjort sig skyldig till

1.brott mot freden, krigsförbrytelse eller brott mot mänskligheten, såsom dessa definieras i de internationella instrument som har upprättats för att beivra sådana brott,

2.ett grovt icke-politiskt brott utanför Sverige innan han eller hon kom hit, eller

3.gärningar som strider mot Förenta nationernas syften och grundsatser enligt inledningen och artiklarna 1 och 2 i Förenta nationernas stadga.

Det som anges i första stycket gäller även en utlänning som har anstiftat eller på annat sätt deltagit i förövandet av de brott eller gärningar som där nämns.

I paragrafen, som är ny, anges vilka utlänningar som är uteslutna från att anses som flyktingar. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.2.

Paragrafen motsvarar artikel 1 F i Genèvekonventionen och artikel 12.2 i skyddsgrundsdirektivet.

För att en utlänning ska vara utesluten från att anses som flykting krävs att det finns synnerlig anledning att anta att han eller hon har gjort sig skyldig till någon av de gärningar som anges i paragrafen. Med tanke på de allvarliga konsekvenser som kan följa av att en sökande utesluts från att vara flykting måste bestämmelsen tolkas restriktivt. Det ska föreligga en faktisk omständighet som påtagligt visar att man med fog kan anta att utlänningen har begått någon av gärningarna. Den senast överenskomna definitionen av brott mot mänskligheten och krigsförbrytelse finns i Romstadgan för Internationella brottmålsdomstolen från år 1998. Förhandlingar pågår för närvarande i syfte att skapa en definition av aggressionsbrott (brott mot freden). Ledning för tolkning av bestämmelsen kan hämtas från UNHCR:s handbok p 147–163 och UNHCR:s riktlinjer om uteslutning från flyktingskap.1

Att en utlänning är utesluten från att anses som flykting innebär inte att han eller hon är utesluten från att erhålla uppehållstillstånd på någon annan grund.

1 Guidelines on International Protection: Application of the Exclusion Clauses: Article 1 F of the 1951 Convention relating to the Status of Refugees, HCR/GIP/03/05, 4 september 2003.

261

2 c § En utlänning är utesluten från att anses som alternativt skyddsbehövande och övrig skyddsbehövande om det finns synnerlig anledning att anta att han eller hon

1.har gjort sig skyldig till sådana brott eller gärningar som avses i 2 b § första stycket 1 eller 3,

2.har gjort sig skyldig till ett grovt brott, eller

3.utgör en fara för rikets säkerhet.

Det som anges i första gäller även en utlänning som har anstiftat eller på annat sätt deltagit i förövandet av de brott eller gärningar som avses i första stycket 1 och 2.

I paragrafen, som är ny, anges vilka utlänningar som är uteslutna från att anses som alternativt skyddsbehövande och övriga skyddsbehövande. Övervägandena finns i avsnitt 7.3.2.

Paragrafen motsvarar artikel 17.1 i skyddsgrundsdirektivet.

För att en utlänning ska vara utesluten från att anses som alternativt skyddsbehövande och övrig skyddsbehövande krävs att det finns synnerlig anledning att anta att han eller hon har gjort sig skyldig till någon av de gärningar som anges i paragrafen. Med tanke på de allvarliga konsekvenser som kan följa av att en sökande utesluts från att anses som skyddsbehövande enligt paragrafen måste den tolkas restriktivt. Det ska föreligga en faktisk omständighet som påtagligt visar att man med fog kan anta att utlänningen har begått någon av gärningarna.

Att en utlänning är utesluten från att vara alternativt skyddsbehövande och övrig skyddsbehövande innebär inte att han eller hon är utesluten från att erhålla uppehållstillstånd på någon annan grund.

3 § En utlänning, som med åberopande av skyddsskäl ansökt om uppehållstillstånd, ska förklaras vara flykting (flyktingstatusförklaring) om han eller hon omfattas av definitionen i 1 § och inte är utesluten från att anses som flykting enligt 2 b §.

En utlänning får dock vägras flyktingstatusförklaring om han eller hon

1.genom ett synnerligen grovt brott har visat att det skulle vara förenat med allvarlig fara för allmän ordning och säkerhet att låta honom eller henne stanna i Sverige, eller

2.har bedrivit verksamhet som inneburit fara för rikets säkerhet och det finns anledning att anta att han eller hon skulle fortsätta verksamheten här.

Paragrafen innehåller bestämmelser om flyktingstatusförklaring. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.3.

I första stycket anges att en utlänning som har ansökt om uppehållstillstånd och åberopat skyddsskäl ska förklaras vara flykting (flyktingstatusförklaring) om han eller hon omfattas av definitionen i 1 § och inte är utesluten från att anses som flykting enligt 2 b §. Något särskilt yrkande krävs inte.

I andra stycket anges de omständigheter som kan medföra att en utlänning nekas flyktingstatusförklaring. Dessa omständigheter kan också medföra att en utlänning nekas uppehållstillstånd som flykting (5 kap. 1 § andra stycket). Eftersom förutsättningarna för att vägra någon flyktingstatusförklaring och uppehållstillstånd som flykting är identiska förutsätts att en utlänning som nekas flyktingstatusförklaring också nekas uppehållstillstånd som flykting. Däremot kan det komma i fråga att utlänningen beviljas uppehållstillstånd på annan grund.

Nuvarande andra stycket har flyttats till 5 b §.

Prop. 2009/10:31

262

3 a § En utlänning, som med åberopande av skyddsskäl ansökt om uppehållstillstånd, ska Prop. 2009/10:31 förklaras vara alternativt skyddsbehövande (alternativ skyddsstatusförklaring) om han eller

hon omfattas av definitionen i 2 § och inte är utesluten från att anses som alternativt skyddsbehövande enligt 2 c §.

En utlänning, som med åberopande av skyddsskäl ansökt om uppehållstillstånd, ska förklaras vara övrig skyddsbehövande (övrig skyddsstatusförklaring) om han eller hon omfattas av definitionen i 2 a § och inte är utesluten från att anses som övrig skyddsbehövande enligt 2 c §.

I paragrafen, som är ny, anges vilka utlänningar som har rätt till skyddsstatus. Övervägandena finns i avsnitt 7.3.3.

Av första stycket framgår att en utlänning som har ansökt om uppehållstillstånd och åberopat skyddsskäl ska förklaras vara alternativt skyddsbehövande (alternativ skyddsstatusförklaring) om han eller hon omfattas av definitionen i 2 § och inte är utesluten från att anses som alternativ skyddsbehövande enligt 2 c §. Något särskilt yrkande krävs inte.

Andra stycket, som är uppbyggt på samma sätt som det första, behandlar rätten för övriga skyddsbehövande att beviljas statusförklaring.

3 b § Frågan om statusförklaring får inte prövas om asylansökan avvisas enligt 5 kap. 1 b § eller 1 c § andra stycket.

I paragrafen, som är ny, regleras prövningen av en ansökan om statusförklaring när en asylansökan avvisas.

Av paragrafen framgår att frågan om statusförklaring inte får prövas när asylansökan avvisas enligt bestämmelserna i 5 kap. 1 b § eller 1 c § andra stycket. Detta är en följd av att asylansökan i dessa fall ska prövas i ett annat land.

3 c § En utlänning som har beviljats uppehållstillstånd i Sverige får ansöka om statusförklaring. En sådan ansökan ska prövas enligt 3 eller 3 a §.

I paragrafen, som är ny, regleras möjligheten att få statusförklaring för en utlänning som redan har uppehållstillstånd i Sverige. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.3 och 7.3.3.

Av paragrafen framgår att en utlänning kan ansöka om en statusförklaring i efterhand. En flykting eller en annan skyddsbehövande har enligt 5 kap. 1 § tredje stycket rätt till permanent uppehållstillstånd eller uppehållstillstånd som ska gälla i minst tre år om inte tvingande hänsyn till den nationella säkerheten eller den allmänna ordningen kräver en kortare giltighetstid. Han eller hon har dock alltid rätt till ett uppehållstillstånd som gäller under ett år. Om en utlänning som beviljats ett tidsbegränsat uppehållstillstånd på någon annan grund än att han eller hon är flykting eller annan skyddsbehövande beviljas en statusförklaring kan det därför bli aktuellt att anpassa giltighetstiden av tillståndet i enlighet med bestämmelsen i 5 kap. 1 a §.

263

5 § En flykting upphör att vara flykting om han eller hon

Prop. 2009/10:31

1.av fri vilja på nytt använder sig av det lands skydd där han eller hon är medborgare,

2.av fri vilja på nytt förvärvar det medborgarskap som han eller hon tidigare har förlorat,

3.förvärvar medborgarskap i ett nytt land och får det landets skydd,

4.av fri vilja återvänder för att bosätta sig i det land där han eller hon är medborgare eller som statslös tidigare hade sin vistelseort, eller

5.på grund av väsentliga och bestående förändringar i hemlandet eller i det land där han eller hon som statslös tidigare hade sin vistelseort inte längre befinner sig i en sådan situation att han eller hon kan anses som flykting och därför inte kan fortsätta att vägra använda sig av hemlandets eller vistelselandets skydd.

I paragrafen regleras när flyktingskap upphör. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.4.

Femte punkten behandlar upphörande av flyktingskap på grund av att utlänningen inte längre befinner sig i en sådan situation att han eller hon kan anses som flykting. Av ändringen framgår att endast väsentliga och bestående förändringar i utlänningens hemland eller i det land där han eller hon som statslös tidigare hade sin vistelseort kan medföra att flyktingskap upphör. Att förändringarna ska vara väsentliga och bestående innebär att endast klara och djupgående förändringar som är ägnade att undanröja grunden för flyktingens fruktan för förföljelse ska beaktas.

5 a § En utlänning upphör att vara alternativt skyddsbehövande eller övrig skyddsbehövande, om de omständigheter som medförde att han eller hon bedömdes som skyddsbehövande inte längre föreligger eller har ändrats i sådan omfattning att skydd inte längre behövs. Vid bedömningen ska endast väsentliga och bestående förändringar beaktas.

I paragrafen, som är ny, regleras när en utlänning upphör att vara alternativt skyddsbehövande eller övrig skyddsbehövande. Övervägandena finns i avsnitt 7.3.4.

En utlänning upphör att vara alternativt skyddsbehövande eller övrig skyddsbehövande när de omständigheter som medförde att han eller hon bedömdes som skyddsbehövande inte längre föreligger eller har ändrats i sådan omfattning att något skydd inte längre behövs. Av paragrafen framgår att endast väsentliga och bestående förändringar ska beaktas vid bedömningen av om en utlänning har upphört att vara alternativt skyddsbehövande eller övrig skyddsbehövande. Med väsentliga och bestående förändringar avses detsamma som i 5 §.

5 b § En flyktingstatusförklaring ska återkallas, om det kommer fram att utlänningen inte kan anses vara flykting.

Om det föreligger sådana omständigheter som anges i 3 § andra stycket får en flyktingstatusförklaring återkallas.

I paragrafen, som är ny, regleras återkallelse av flyktingstatusförklaring. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.5.

Första stycket motsvarar nuvarande 4 kap. 3 § andra stycket. Lagrådet har föreslagit att ordet omständigheter ska läggas till mellan orden fram och att. Med beaktande av risken för att en ändrad formulering av bestämmelsen skulle kunna tolkas som att ett krav på nya omständigheter införs bör utformningen av bestämmelsen inte ändras.

264

Andra stycket innebär att de omständigheter som ger möjlighet att Prop. 2009/10:31 vägra en utlänning flyktingstatusförklaring också gör det möjligt att

återkalla en sådan förklaring.

5 c § En alternativ skyddsstatusförklaring ska återkallas, om det kommer fram att utlänningen inte kan anses vara alternativt skyddsbehövande.

En övrig skyddsstatusförklaring ska återkallas, om det kommer fram att utlänningen inte kan anses vara övrig skyddsbehövande.

I paragrafen, som är ny, regleras återkallelse av skyddsstatusförklaring. Övervägandena finns i avsnitt 7.3.5.

Bestämmelserna motsvarar vad som enligt 5 b § första stycket gäller för flyktingstatusförklaring. Någon motsvarighet till 5 b § andra stycket finns inte eftersom en utlänning som har gjort sig skyldig till sådana gärningar som anges i 3 § andra stycket är utesluten från att vara alternativt skyddsbehövande eller övrig skyddsbehövande. Om en utlänning som har beviljats skyddsstatusförklaring har begått sådana gärningar kan således statusförklaringen återkallas på grund av att han eller hon inte kan anses som alternativt skyddsbehövande eller övrig skyddsbehövande. Lagrådet har anfört samma synpunkt som beträffande 5 b §. Synpunkten behandlas i anslutning till den paragrafen.

6 § Beslut enligt detta kapitel meddelas av Migrationsverket.

Migrationsverket får dock inte bevilja statusförklaring för en utlänning som av allmän domstol har utvisats på grund av brott. Om en sådan utlänning ansöker om statusförklaring och Migrationsverket finner att han eller hon bör beviljas statusförklaring, ska verket inte besluta i ärendet utan med eget yttrande lämna över detta till den migrationsdomstol till vilken verkets beslut om statusförklaring hade kunnat överklagas.

I paragrafen regleras vilken myndighet som fattar beslut enligt 4 kap. Övervägandena finns i avsnitt 8.7.4.

I andra stycket, som är nytt, anges att Migrationsverket inte får bevilja statusförklaring för en utlänning som av allmän domstol har utvisats på grund av brott. Om en utlänning som har utvisats på grund av brott ansöker om statusförklaring och verket finner att han eller hon bör beviljas statusförklaring ska Migrationsverket inte meddela något beslut i ärendet. Verket ska i stället med ett eget yttrande lämna över ärendet till den migrationsdomstol till vilken verkets beslut om statusförklaring hade kunnat överklagas. Om en utlänning som har utvisats på grund av brott ansöker om statusförklaring och Migrationsverket finner att han eller hon inte ska beviljas statusförklaring ska verket däremot på vanligt sätt avslå ansökan. Av 5 kap. 20 § följer att Migrationsverket inte heller får bevilja uppehållstillstånd för en utlänning som av allmän domstol har utvisats på grund av brott.

265

5 kap.

1 § Flyktingar, alternativt skyddsbehövande och övriga skyddsbehövande som befinner sig i Sverige har rätt till uppehållstillstånd.

Uppehållstillstånd får dock vägras en flykting om han eller hon

1.genom ett synnerligen grovt brott har visat att det skulle vara förenat med allvarlig fara för allmän ordning och säkerhet att låta honom eller henne stanna i Sverige, eller

2.har bedrivit verksamhet som inneburit fara för rikets säkerhet och det finns anledning att anta att han eller hon skulle fortsätta verksamheten här.

Ett uppehållstillstånd som beviljas enligt första stycket ska vara permanent eller gälla i minst tre år. Detta gäller dock inte om tvingande hänsyn till den nationella säkerheten eller den allmänna ordningen kräver en kortare giltighetstid. Ett uppehållstillstånd som beviljas enligt första stycket får dock inte ha en kortare giltighetstid än ett år.

I paragrafen regleras rätten till uppehållstillstånd för flyktingar och andra skyddsbehövande. Övervägandena finns i avsnitt 7.5.2.

Första stycket ändras till följd av att en ny kategori skyddsbehövande, alternativt skyddsbehövande, införs i utlänningslagen samtidigt som den kvarvarande nationella kategorin skyddsbehövande ändrar namn från skyddsbehövande i övrigt till övriga skyddsbehövande.

I andra stycket anges de fall det är möjligt att vägra en flykting uppehållstillstånd. Dessa omständigheter kan också medföra att en utlänning nekas flyktingstatusförklaring (4 kap. 3 § andra stycket). Eftersom förutsättningarna för att vägra någon flyktingstatusförklaring och förutsättningarna för att vägra någon uppehållstillstånd som flykting är identiska förutsätts att en utlänning som nekas flyktingstatusförklaring också nekas uppehållstillstånd som flykting. Däremot kan det komma i fråga att utlänningen beviljas uppehållstillstånd på någon annan grund.

Enligt tredje stycket, som är nytt, ska ett uppehållstillstånd som beviljas en flykting eller annan skyddsbehövande vara permanent eller gälla i minst tre år. Undantag får dock göras om tvingande hänsyn till den nationella säkerheten eller den allmänna ordningen kräver en kortare giltighetstid. Ett uppehållstillstånd som beviljas en flykting eller annan skyddsbehövande får dock aldrig ha en kortare giltighetstid än ett år. Nuvarande tredje stycket flyttas till 1 c §.

1 a § Om en utlänning som har ett tidsbegränsat uppehållstillstånd beviljas statusförklaring efter ansökan enligt 4 kap. 3 c § ska uppehållstillståndets giltighetstid omprövas och bestämmas i enlighet med vad som föreskrivs i 1 § tredje stycket.

Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om giltighetstiden av uppehållstillstånd för en utlänning som beviljas statusförklaring efter ett beslut om tidsbegränsat uppehållstillstånd. Övervägandena finns i avsnitt 7.5.2.

En flykting eller en annan skyddsbehövande har enligt 1 § tredje stycket rätt till permanent uppehållstillstånd eller uppehållstillstånd som ska gälla i minst tre år om inte tvingande hänsyn till den nationella säkerheten eller den allmänna ordningen kräver en kortare giltighetstid. Han eller hon har dock alltid rätt till ett uppehållstillstånd med en giltighetstid på minst ett år. En utlänning som har beviljats uppehållstillstånd som flykting eller annan skyddsbehövande ska också beviljas statusförklaring. Om en utlänning beviljats uppehållstillstånd på annan grund kan han eller hon efter ansökan beviljas statusförklaring enligt 4 kap. 3 c §. Om utlänningens uppehållstillstånd är tidsbegränsat

Prop. 2009/10:31

266

ska uppehållstillståndets giltighetstid omprövas och bestämmas i enlighet med vad som föreskrivs i 1 § tredje stycket.

1 b § En asylansökan får avvisas om sökanden

1.i en annan EU-stat har förklarats vara flykting,

2.i ett land som inte är en EU-stat har förklarats vara flykting eller har motsvarande skydd, om sökanden kommer att släppas in i det landet och där är skyddad mot förföljelse och mot att sändas vidare till ett annat land där han eller hon riskerar förföljelse, eller

3.kan sändas till ett land där han eller hon

–inte riskerar att utsättas för förföljelse,

–inte riskerar att utsättas för dödsstraff, kroppsstraff, tortyr eller annan omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning,

–är skyddad mot att sändas vidare till ett land där han eller hon inte har motsvarande skydd,

–har möjlighet att ansöka om skydd som flykting, och

–har en sådan anknytning till det aktuella landet att det är rimligt för honom eller henne att resa dit.

I fall som avses i första stycket 3 får dock ansökan inte avvisas om

1. sökanden har en make, ett barn eller en förälder som är bosatt i Sverige och sökanden inte har en lika nära familjeanknytning till det land dit verkställigheten av ett avvisnings- eller utvisningsbeslut kan ske, eller

2.sökanden på grund av tidigare långvarig vistelse i Sverige med uppehållstillstånd eller uppehållsrätt har fått särskild anknytning hit och saknar sådan anknytning eller anknytning genom anhöriga i det land dit verkställigheten av ett avvisnings- eller utvisningsbeslut kan ske.

I paragrafen, som är ny, anges under vilka förutsättningar en asylansökan får avvisas därför att den ska prövas i ett annat land. Övervägandena finns i avsnitt 8.5.2.

Enligt första stycket första punkten får en asylansökan avvisas om sökanden har förklarats vara flykting i en annan EU-stat. Med att någon förklarats vara flykting avses att han eller hon har erkänts som flykting.

Enligt första stycket andra punkten får en asylansökan avvisas om sökanden har förklarats vara flykting i ett annat land eller där har motsvarande skydd under förutsättning att han eller hon kommer att släppas in i det landet och där är skyddad mot förföljelse och mot att sändas vidare till ett annat land där han eller hon riskerar förföljelse.

I första stycket tredje punkten föreskrivs att en asylansökan får avvisas om sökanden kan sändas till ett land där han eller hon inte riskerar att utsättas för förföljelse eller att utsättas för dödsstraff, kroppsstraff, tortyr eller annan omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning och där är skyddad mot att sändas vidare till ett land där han eller hon inte har motsvarande skydd. Bestämmelsen motsvarar nuvarande 1 § andra stycket fjärde och femte punkterna med den skillnaden att de omständigheter som anges i punkterna utgör skäl för att avvisa asylansökan i stället för att vägra uppehållstillstånd.

Av andra stycket följer att första stycket tredje punkten inte ska tillämpas om sökanden har en make, ett barn eller en förälder som är bosatt i Sverige och sökanden inte har en lika nära familjeanknytning till det land dit verkställigheten av ett avvisnings- eller utvisningsbeslut kan ske, eller om sökanden på grund av tidigare långvarig vistelse i Sverige med uppehållstillstånd har fått särskild anknytning hit och saknar sådan anknytning eller anknytning genom anhöriga i det land dit verkställigheten av ett avvisnings- eller utvisningsbeslut kan ske. Dessa

Prop. 2009/10:31

267

bestämmelser motsvarar nuvarande 4 kap. 3 § utlänningsförordningen Prop. 2009/10:31 (2006:97).

1 c § I Dublinförordningen finns bestämmelser om överföring av asylsökande som tillämpas gentemot EU-stater samt Island, Norge och Schweiz.

Vid beslut om överföring enligt Dublinförordningen ska asylansökan avvisas.

Paragrafen, som är ny, behandlar Dublinförordningen. Övervägandena finns i avsnitt 8.5.4.

Första stycket innehåller en upplysningsbestämmelse som delvis motsvarar nuvarande 1 § tredje stycket. Ändringarna följer av att Dublinförordningen numera är tillämplig även gentemot Schweiz.

Enligt andra stycket ska en asylansökan avvisas om det beträffande utlänningen meddelas ett beslut om överföring enligt Dublinförordningen (jfr MIG 2006:4).

3 § Uppehållstillstånd ska, om inte annat följer av 17–17 b §§, ges till

1.en utlänning som är make eller sambo till någon som är bosatt eller som har beviljats uppehållstillstånd för bosättning i Sverige,

2.ett utländskt barn som är ogift och

a)har en förälder som är bosatt, eller som har beviljats uppehållstillstånd för bosättning, i Sverige, eller,

b)har en förälder som är gift eller sambo med någon som är bosatt, eller som har beviljats uppehållstillstånd för bosättning, i Sverige,

3.ett utländskt barn som är ogift och som adopterats eller som avses bli adopterat av någon som vid tidpunkten för adoptionsbeslutet var och som fortfarande är bosatt eller som har beviljats uppehållstillstånd för bosättning i Sverige, om barnet inte omfattas av 2 och om adoptionsbeslutet

- har meddelats eller avses komma att meddelas av svensk domstol,

- gäller i Sverige enligt lagen (1971:796) om internationella rättsförhållanden rörande adoption, eller

- gäller i Sverige enligt lagen (1997:191) med anledning av Sveriges tillträde till Haagkonventionen om skydd av barn och samarbete vid internationella adoptioner, och

4. en utlänning som är förälder till ett ogift utländskt barn som är flykting eller annan skyddsbehövande, om barnet vid ankomsten till Sverige var skilt från båda sina föräldrar eller från någon annan vuxen person som får anses ha trätt i föräldrarnas ställe, eller om barnet lämnats ensamt efter ankomsten.

När en ansökan om uppehållstillstånd grundas på ett beslut om adoption som har meddelats av svensk domstol, ska den anknytning som har uppkommit genom beslutet godtas i ärendet om uppehållstillstånd.

Uppehållstillstånd enligt denna paragraf ska gälla minst ett år. Uppehållstillstånd som beviljas ett ogift barn enligt första stycket 2 b ska gälla för samma tid som förälderns uppehållstillstånd.

I paragrafen finns bestämmelser om uppehållstillstånd på grund av anknytning.

Första stycket fjärde punkten ändras till följd av att en ny kategori skyddsbehövande, alternativt skyddsbehövande, införs i utlänningslagen samtidigt som den kvarvarande nationella kategorin skyddsbehövande ändrar namn från skyddsbehövande i övrigt till övriga skyddsbehövande.

268

3 a § Uppehållstillstånd får, om inte annat anges i 17 § andra stycket, ges till

Prop. 2009/10:31

1.en utlänning som har för avsikt att ingå äktenskap eller inleda ett samboförhållande med en person som är bosatt eller som har beviljats uppehållstillstånd för bosättning i Sverige, om förhållandet framstår som seriöst och inte särskilda skäl talar mot att tillstånd ges,

2.en utlänning som på något annat sätt än som avses i 3 § eller i denna paragraf är nära anhörig till någon som är bosatt eller som har beviljats uppehållstillstånd för bosättning i Sverige, om han eller hon har ingått i samma hushåll som den personen och det finns ett särskilt beroendeförhållande mellan släktingarna som fanns redan i hemlandet,

3.en utlänning som ska utöva umgänge, som inte är av begränsad omfattning, med ett i Sverige bosatt barn, och

4.en utlänning som har svenskt ursprung eller som har vistats i Sverige under lång tid med uppehållstillstånd.

Om en utlänning har getts uppehållstillstånd enligt första stycket 1 ska uppehållstillstånd för samma tid också ges till utlänningens ogifta barn.

När det finns synnerliga skäl får uppehållstillstånd också i andra fall än som avses i första och andra styckena beviljas en utlänning som

1.är adopterad i Sverige i vuxen ålder,

2.är anhörig till en utlänning, som är flykting eller annan skyddsbehövande, eller

3.på annat sätt har särskild anknytning till Sverige.

I paragrafen finns bestämmelser om uppehållstillstånd på grund av anknytning.

Tredje stycket andra punkten ändras till följd av att en ny kategori skyddsbehövande, alternativt skyddsbehövande, införs i utlänningslagen samtidigt som den kvarvarande nationella kategorin skyddsbehövande ändrar namn från skyddsbehövande i övrigt till övriga skyddsbehövande.

15 a § Ett tidsbegränsat uppehållstillstånd får beviljas en utlänning vars ansökan om uppehållstillstånd som flykting enligt 4 kap. 1 § eller annan skyddsbehövande enligt 4 kap. 2 eller 2 a § eller motsvarande äldre bestämmelser avslagits genom ett lagakraftvunnet beslut, om utlänningen vistas här och

1.sedan minst sex månader har en anställning som uppfyller de krav som anges i 6 kap. 2 § första stycket och avser en tidsperiod om minst ett år från ansökningstillfället, eller

2.enligt 3 § första stycket 1–4, 3 a § första stycket 1 eller andra stycket har stark anknytning till en person som beviljats uppehållstillstånd enligt 1.

En ansökan om tidsbegränsat uppehållstillstånd enligt första stycket ska ha kommit in till Migrationsverket senast två veckor efter det att beslutet att avslå ansökan om uppehållstillstånd som flykting eller annan skyddsbehövande har vunnit laga kraft.

Paragrafen behandlar i vilka fall en utlänning vars ansökan om uppehållstillstånd som flykting eller annan skyddsbehövande avslagits kan beviljas ett tidsbegränsat uppehållstillstånd för arbete.

Första och andra styckena ändras till följd av att en ny kategori skyddsbehövande, alternativt skyddsbehövande, införs i utlänningslagen samtidigt som den kvarvarande nationella kategorin skyddsbehövande ändrar namn från skyddsbehövande i övrigt till övriga skyddsbehövande.

269

18 § En utlänning som vill ha uppehållstillstånd i Sverige ska ha ansökt om och beviljats ett Prop. 2009/10:31 sådant tillstånd före inresan i landet. En ansökan om uppehållstillstånd får inte bifallas efter

inresan. Detta gäller dock inte om

1.utlänningen har rätt till uppehållstillstånd här som flykting eller annan skyddsbehövande enligt 1 § eller kan beviljas uppehållstillstånd här med stöd av 21 kap. 2, 3 eller 4 §,

2.utlänningen med stöd av 6 § bör beviljas uppehållstillstånd här,

3.en ansökan om uppehållstillstånd avser förlängning av ett tidsbegränsat uppehållstillstånd som getts en utlänning med familjeanknytning med stöd av 3 § första stycket 1 eller 2 b eller 3 a § första stycket 1 eller andra stycket,

4.utlänningen kan beviljas eller har tidsbegränsat uppehållstillstånd här med stöd av

15 §,

5.utlänningen enligt 3 § första stycket 1–4, 3 a § första stycket 1–3 eller andra stycket har stark anknytning till en person som är bosatt i Sverige och det inte skäligen kan krävas att utlänningen reser till ett annat land för att ge in ansökan där,

6.en ansökan om uppehållstillstånd avser förlängning av ett tidsbegränsat uppehållstillstånd som med stöd av 10 § har beviljats en utlänning i fall som avses i 6 kap. 2 § första stycket,

7.utlänningen kan beviljas uppehållstillstånd enligt 15 a §,

8.utlänningen med stöd av 10 § har beviljats ett tidsbegränsat uppehållstillstånd för studier och antingen slutfört studier som motsvarar 30 högskolepoäng eller fullföljt en termin vid forskarutbildning, eller

9.det annars finns synnerliga skäl.

Det som föreskrivs i första stycket gäller inte heller om utlänningen har beviljats en visering för att besöka en arbetsgivare i Sverige eller är undantagen från kravet på visering om han eller hon ansöker om ett uppehållstillstånd för arbete inom ett slag av arbete där det råder stor efterfrågan på arbetskraft. En ytterligare förutsättning är att arbetsgivaren skulle förorsakas olägenheter om utlänningen måste resa till ett annat land för att ge in ansökan där eller att det annars finns särskilda skäl.

I fråga om uppehållstillstånd för en utlänning som ska avvisas eller utvisas enligt dom eller beslut som har vunnit laga kraft gäller föreskrifterna i 15 a §, 8 kap. 14 § och 12 kap. 18–20 §§.

Paragrafen reglerar i vilka fall en ansökan om uppehållstillstånd som har gjorts i Sverige får beviljas.

Andra stycket första punkten ändras till följd av att en ny kategori

skyddsbehövande, alternativt skyddsbehövande, införs i utlänningslagen

samtidigt som den kvarvarande nationella kategorin skyddsbehövande

ändrar namn från skyddsbehövande i övrigt till övriga skyddsbehövande.

20 § Beslut om uppehållstillstånd meddelas av Migrationsverket.

Migrationsverket får dock inte bevilja uppehållstillstånd för en utlänning som av allmän

domstol har utvisats på grund av brott. Om en sådan utlänning ansöker om

uppehållstillstånd som flykting enligt 4 kap. 1 § eller som annan skyddsbehövande enligt

4 kap. 2 eller 2 a § och Migrationsverket finner att utlänningen bör beviljas

uppehållstillstånd ska verket inte besluta i ärendet utan med eget yttrande lämna över detta

till den migrationsdomstol till vilken verkets beslut om uppehållstillstånd hade kunnat

överklagas.

Beslut om uppehållstillstånd får också meddelas av Regeringskansliet.

I paragrafen regleras vilka myndigheter som kan fatta beslut om

uppehållstillstånd. Övervägandena finns i avsnitt 8.7.4.

Av andra stycket, som är nytt, framgår att Migrationsverket inte får

bevilja uppehållstillstånd för en utlänning som har utvisats på grund av

brott. Detta förhållande framgår enligt nuvarande ordning av 12 kap. 16 §

tredje stycket. Migrationsverket ska inte meddela något beslut i ärendet

om en utlänning som har utvisats på grund av brott ansöker om

uppehållstillstånd och verket finner att han eller hon bör beviljas sådant

tillstånd. Migrationsverket ska i stället med eget yttrande lämna över

270

ärendet till den migrationsdomstol till vilken verkets beslut i fråga om Prop. 2009/10:31 uppehållstillstånd hade kunnat överklagas. Om en utlänning som har

utvisats på grund av brott ansöker om uppehållstillstånd och Migrationsverket finner att han eller hon inte ska beviljas sådant tillstånd ska Migrationsverket avslå ansökan. Av 4 kap. 6 § framgår att Migrationsverket inte får bevilja en statusförklaring för en utlänning som har utvisats på grund av brott.

21 § Av 8 kap. 14 och 21 §§ följer att regeringen och den instans som prövar överklagande av beslut om avvisning och utvisning i vissa fall också får besluta om uppehållstillstånd.

I paragrafen upplyses om att regeringen och den instans som prövar överklaganden i vissa fall får besluta om uppehållstillstånd.

Ändringen föranleds av att 12 kap. 20 § ändras till följd av att säkerhetsärenden som handläggs enligt utlänningslagen inte längre kan prövas av regeringen. Regeringen kan dock fortfarande pröva ärenden om utvisning på grund av brott.

24 § Regeringen får i fråga om en viss grupp av utlänningar meddela föreskrifter om permanent uppehållstillstånd därför att de är övriga skyddsbehövande enligt 4 kap. 2 a §.

Paragrafen innehåller ett bemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter om permanent uppehållstillstånd för utlänningar som är skyddsbehövande i övrigt.

Ändringen följer av att bestämmelserna om skyddsbehövande i övrigt flyttas till 4 kap. 2 a § och att namnet ändras till övriga skyddsbehövande.

25 § Regeringen får meddela föreskrifter om att uppehållstillstånd inte får beviljas för övriga skyddsbehövande enligt 4 kap. 2 a § om det behövs därför att Sveriges möjligheter att ta emot utlänningar har blivit begränsade.

Regeringen ska anmäla sådana föreskrifter till riksdagen genom en särskild skrivelse inom tre månader.

Paragrafen innehåller ett bemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter om att uppehållstillstånd inte får meddelas för utlänningar som är skyddsbehövande i övrigt.

Första stycket ändras till följd av att kategorin skyddsbehövande i övrigt ändrar namn till övriga skyddsbehövande och av att bestämmelserna om dessa skyddsbehövande flyttas till 4 kap. 2 a §.

5 a kap.

4 § Flyktingar enligt 4 kap. 1 § och andra skyddsbehövande enligt 4 kap. 2 eller 2 a §§ ska inte beviljas ställning som varaktigt bosatta i Sverige.

I paragrafen anges vilka kategorier som inte kan beviljas ställning som varaktigt bosatta i Sverige.

Ändringarna följer av att en ny kategori skyddsbehövande, alternativt skyddsbehövande, införs i utlänningslagen samtidigt som den kvarvarande nationella kategorin skyddsbehövande ändrar namn från skyddsbehövande i övrigt till övriga skyddsbehövande.

271

7 kap.

7 § Ett permanent uppehållstillstånd ska återkallas för en utlänning som inte längre är bosatt i Sverige.

För en utlänning som har vistats här som flykting eller annan skyddsbehövande får dock uppehållstillståndet återkallas tidigast när två år har förflutit efter det att bosättningen här i landet upphörde, om utlänningen har återvänt till ett land där han eller hon tidigare har varit bosatt därför att de politiska förhållandena i landet har ändrats.

I paragrafen regleras återkallelse av uppehållstillstånd på grund av att bosättningen i Sverige upphört.

Andra stycket ändras till följd av att en ny kategori skyddsbehövande, alternativt skyddsbehövande, införs i utlänningslagen samtidigt som den kvarvarande nationella kategorin skyddsbehövande ändrar namn från skyddsbehövande i övrigt till övriga skyddsbehövande.

8 kap.

11 § När en domstol överväger om en utlänning bör utvisas enligt 8 §, ska den ta hänsyn till utlänningens anknytning till det svenska samhället. Domstolen ska särskilt beakta

1.utlänningens levnadsomständigheter,

2.om utlänningen har barn i Sverige och, om så är fallet, barnets behov av kontakt med utlänningen, hur kontakten har varit och hur den skulle påverkas av att utlänningen utvisas,

3.utlänningens övriga familjeförhållanden, och

4.hur länge utlänningen har vistats i Sverige.

En utlänning som är flykting och som behöver en fristad i Sverige får utvisas endast om han eller hon har begått ett synnerligen grovt brott och det skulle medföra allvarlig fara för allmän ordning och säkerhet att låta utlänningen stanna här. Utvisning får också ske om utlänningen i Sverige eller utomlands har bedrivit verksamhet som har inneburit fara för rikets säkerhet och det finns anledning att anta att han eller hon skulle fortsätta sådan verksamhet här.

Paragrafen innehåller bestämmelser om vilka hänsyn en domstol ska ta när utvisning på grund av brott övervägs.

Det följer av den nya statusregleringen att en utlänning som har flyktingstatusförklaring vid tillämpning av denna bestämmelse ska anses vara flykting. Presumtionen i tredje stycket tas därför bort.

13 § En allmän domstols beslut om utvisning på grund av brott ska innehålla förbud för utlänningen att återvända till Sverige under viss tid eller utan tidsbegränsning. I ett beslut med ett tidsbegränsat återreseförbud ska utlänningen upplysas om vilken dag förbudet upphör att gälla. I beslutet ska utlänningen också upplysas om den påföljd som överträdelse av förbudet kan medföra enligt 20 kap.

I paragrafen regleras återreseförbud för en utlänning som utvisas på grund av brott.

Ändringarna är endast språkliga. Begreppet beslut används som en gemensam beteckning för allmän domstols avgörande av utvisningsfrågan.

Prop. 2009/10:31

272

14 § Om regeringen finner att en allmän domstols beslut om utvisning på grund av brott Prop. 2009/10:31 inte kan verkställas eller om det annars finns särskilda skäl för att beslutet inte längre ska

gälla, får regeringen upphäva beslutet helt eller delvis. Därvid får regeringen meddela beslut också i fråga om uppehållstillstånd och arbetstillstånd.

Om beslutet om utvisning inte upphävs kan, i fall som avses i första stycket, ett tidsbegränsat uppehållstillstånd och arbetstillstånd beviljas av regeringen. Utvisningsbeslutet får inte verkställas medan tillståndet gäller.

Om en migrationsdomstol eller Migrationsöverdomstolen, efter Migrationsverkets överlämnade av ärendet enligt 5 kap. 20 §, finner att en utlänning som av allmän domstol har utvisats på grund av brott ska beviljas uppehållstillstånd som flykting enligt 4 kap. 1 § eller som annan skyddsbehövande enligt 4 kap. 2 eller 2 a § får migrationsdomstolen eller Migrationsöverdomstolen upphäva utvisningsbeslutet och bevilja uppehållstillstånd enligt 5 kap. 1 §. Samma befogenhet har migrationsdomstolen eller Migrationsöverdomstolen om en utlänning som av allmän domstol har utvisats på grund av brott har överklagat Migrationsverkets beslut att inte bevilja uppehållstillstånd som flykting enligt 4 kap. 1 § eller som annan skyddsbehövande enligt 4 kap. 2 eller 2 a §.

Om en migrationsdomstol eller Migrationsöverdomstolen inte upphäver beslutet om utvisning får den bevilja ett tidsbegränsat uppehållstillstånd enligt 5 kap. 1 §. Utvisningsbeslutet får inte verkställas medan tillståndet gäller.

I paragrafen regleras upphävande av allmän domstols beslut om utvisning på grund av brott. Övervägandena finns i avsnitt 8.7.4.

I tredje stycket, som är nytt, anges under vilka förutsättningar en migrationsdomstol och Migrationsöverdomstolen får upphäva ett beslut om utvisning på grund av brott. Migrationsverket får enligt 5 kap. 20 § inte bevilja uppehållstillstånd för en utlänning som har utvisats på grund av brott. Enligt samma lagrum ska Migrationsverket, om verket finner att en utlänning som har utvisats på grund av brott ska beviljas uppehållstillstånd som flykting enligt 4 kap. 1 § eller som annan skyddsbehövande enligt 4 kap. 2 eller 2 a §, lämna över ärendet till den migrationsdomstol till vilken verkets beslut hade kunnat överklagas. Om migrationsdomstolen delar Migrationsverkets uppfattning får domstolen enligt vad som anges i tredje stycket upphäva den allmänna domstolens beslut om utvisning och bevilja utlänningen uppehållstillstånd enligt 5 kap. 1 §. Om domstolen inte delar Migrationsverkets uppfattning och avslår ansökan får utlänningen överklaga beslutet till Migrations- överdomstolen. Av 16 kap. 11 § andra stycket följer att det i ett sådant fall inte krävs prövningstillstånd. Migrationsöverdomstolen har samma möjlighet som migrationsdomstolen att upphäva den allmänna domstolens beslut om utvisning och bevilja utlänningen uppehålls- tillstånd.

I fjärde stycket, som är nytt, anges att migrationsdomstolen eller Migrationsöverdomstolen, om den inte upphäver utvisningsbeslutet, kan bevilja ett tidsbegränsat uppehållstillstånd enligt 5 kap. 1 §. Vidare anges att utvisningsbeslutet inte får verkställas medan ett sådant tillstånd gäller. Motsvarande gäller i ärenden hos regeringen enligt andra stycket. Ett uppehållstillstånd enligt 5 kap. 1 § måste alltid ha en giltighetstid om minst ett år (5 kap. 1 § tredje stycket).

Övriga ändringar är endast språkliga. Begreppet beslut används som en gemensam beteckning för allmän domstols avgörande av utvisningsfrågan.

273

16 § Avslås eller avvisas en ansökan om uppehållstillstånd eller återkallas ett sådant Prop. 2009/10:31 tillstånd och befinner sig utlänningen i Sverige, ska det samtidigt meddelas beslut om

avvisning eller utvisning, om inte särskilda skäl talar mot det.

Det som föreskrivs i första stycket gäller inte om ansökan avvisas enligt 5 kap. 1 c § andra stycket.

Paragrafen innehåller bestämmelser om beslut om avvisning och utvisning.

Första stycket ändras till följd av att bestämmelser om att en asylansökan i vissa situationer ska avvisas införs i utlänningslagen (5 kap. 1 b och 1 c §§).

Av andra stycket, som är nytt, framgår att ett beslut om avvisning eller utvisning inte ska meddelas vid beslut om överföring enligt Dublinförordningen. Att asylansökan avvisas vid beslut om överföring enligt Dublinförordningen framgår av 5 kap. 1 c § andra stycket.

18 § I beslut om avvisning eller utvisning som meddelas av Migrationsverket, en migrationsdomstol eller Migrationsöverdomstolen ska anges till vilket land utlänningen ska avvisas eller utvisas.

Om det finns särskilda skäl, får mer än ett land anges i beslutet.

Ett beslut av en sådan myndighet som avses i första stycket och som rör avvisning eller utvisning ska innehålla de anvisningar om verkställigheten som omständigheterna i det enskilda fallet kan ge anledning till.

Paragrafen behandlar verkställighetsanvisningar som ska tas in i ett beslut om avvisning eller utvisning.

Första stycket ändras till följd av att säkerhetsärenden som handläggs enligt utlänningslagen inte längre kan prövas av regeringen. I stycket görs även en redaktionell ändring.

19 § När Migrationsverket beslutar om avvisning eller utvisning, får beslutet förenas med förbud för utlänningen att under viss tid återvända till Sverige.

Ett beslut om avvisning eller utvisning som avser en EES- medborgare eller en sådan medborgares familjemedlem, får förenas med ett sådant förbud som avses i första stycket endast om beslutet har meddelats av hänsyn till allmän ordning och säkerhet.

Paragrafen innehåller bestämmelser om återreseförbud.

Första stycket ändras till följd av att säkerhetsärenden som handläggs enligt utlänningslagen inte längre kan prövas av regeringen. Att Migrationsverket kan ge den som förbjudits att återvända till Sverige enligt denna paragraf tillstånd att göra ett kort besök här framgår av 20 §.

Övriga ändringar i paragrafen är av språklig karaktär.

20 § En utlänning som med stöd av 13, 19 eller 21 § har förbjudits att återvända till Sverige under viss tid eller utan tidsbegränsning får ges särskilt tillstånd av Migrationsverket att göra ett kort besök här, om besöket gäller synnerligen viktiga angelägenheter. Om det finns särskilda skäl, får ett sådant tillstånd ges också på ansökan av någon annan än utlänningen.

Paragrafen reglerar förutsättningarna för att en utlänning som meddelats ett beslut om återreseförbud ska kunna ges tillstånd att besöka Sverige.

Andra stycket upphävs till följd av att säkerhetsärenden som handläggs enligt utlänningslagen inte längre kan prövas av regeringen.

274

21 § När ett överklagat ärende eller mål om avvisning eller utvisning avgörs, får också Prop. 2009/10:31 beslut fattas i fråga om uppehållstillstånd och arbetstillstånd. Detta gäller även om dessa

frågor inte har tagits upp av utlänningen.

Vid prövning av ett beslut om avvisning eller utvisning får en migrationsdomstol eller Migrationsöverdomstolen besluta att utlänningen för viss tid ska förbjudas att återvända till Sverige, även om ingen lägre instans har meddelat ett sådant förbud.

När Migrationsverket, en migrationsdomstol eller Migrationsöverdomstolen prövar ett beslut om avvisning eller utvisning, får samtidigt sådant beslut meddelas angående den som är under 16 år och som står under utlänningens vårdnad. Detta gäller även om ingen lägre instans har prövat denna fråga. I mål hos en migrationsdomstol och Migrationsöver- domstolen gäller detta dock inte, om det för barnet har åberopats sådana omständigheter som avses i 4 kap. 1, 2 eller 2 a §.

I paragrafen behandlas vilka frågor som kan tas upp av en överinstans även om dessa inte behandlats av den lägre instansen.

Andra och tredje styckena ändras till följd av att säkerhetsärenden som handläggs enligt utlänningslagen inte längre kan prövas av regeringen. Tredje stycket ändras också till följd av att ytterligare en kategori skyddsbehövande införs i utlänningslagen.

9 kap.

8 § Migrationsverket eller polismyndigheten får fotografera en utlänning och, om utlänningen fyllt 14 år, ta hans eller hennes fingeravtryck om

1.utlänningen inte kan styrka sin identitet när han eller hon kommer till Sverige,

2.utlänningen ansöker om uppehållstillstånd som flykting enligt 4 kap. 1 § eller som annan skyddsbehövande enligt 4 kap. 2 eller 2 a §, eller

3.det finns grund för att besluta om förvar.

I paragrafen finns bestämmelser om när en utlänning får fotograferas och avkrävas fingeravtryck.

Ändringarna följer av att ytterligare en kategori skyddsbehövande införs i utlänningslagen. Övriga ändringar är redaktionella.

10kap.

11§ Varje ny prövning av ett beslut om förvar ska föregås av en muntlig förhandling. Detta

gäller även en ny prövning av ett beslut om uppsikt, om det inte med hänsyn till utredningens art eller andra omständigheter framstår som uppenbart att en muntlig förhandling saknar betydelse.

Bestämmelser som gäller för muntlig handläggning hos en myndighet finns i 13 kap. 1– 8 §§. I fråga om muntlig förhandling i domstol finns bestämmelser i 16 kap.

I ärenden om förvar eller uppsikt som handläggs av regeringen får ansvarigt statsråd, eller den tjänsteman som statsrådet bestämmer, besluta om muntlig förhandling och uppdra åt en migrationsdomstol att hålla den. Bestämmelserna i 13 kap. gäller i tillämpliga delar vid förhandlingen. Vid den muntliga förhandlingen ska en representant från Regeringskansliet närvara. Regeringskansliet får besluta att även andra personer än utlänningen ska höras vid förhandlingen.

Paragrafen innehåller bestämmelser om muntlig förhandling inför beslut om förvar och uppsikt.

Tredje stycket ändras till följd av att säkerhetsärenden som handläggs enligt utlänningslagen inte längre kan prövas av regeringen. Dessutom har stycket förtydligats så att det uttryckligen framgår att ansvarigt statsråd, eller den tjänsteman som statsrådet bestämmer, även kan besluta om muntlig förhandling i ärenden om uppsikt.

Övriga ändringar i paragrafen är endast språkliga.

275

13 § Polismyndigheten är handläggande myndighet

Prop. 2009/10:31

1.från det att en utlänning begär att få resa in i landet och till dess att ett ärende som skall prövas av Migrationsverket tas emot av verket eller utlänningen har lämnat landet, och

2.från det att myndigheten tar emot ett beslut om avvisning eller utvisning för verkställighet och till dess att verkställighet har skett, även om ärendet är föremål för prövning enligt 12 kap. 18–20 §§, dock inte under den tid då beslutet inte får verkställas på grund av ett beslut om inhibition eller ny prövning.

I paragrafen anges när Polismyndigheten är handläggande myndighet. Andra punkten ändras till följd av att bestämmelser införs som innebär

att beslut om avvisning eller utvisning i vissa fall inte får verkställas innan Migrationsverket har avgjort frågan om ny prövning ska beviljas (12 kap. 19 § tredje stycket och 12 kap. 19 a § tredje stycket). I dessa fall kan Migrationsverket inte längre besluta om inhibition.

14 § Migrationsverket är handläggande myndighet

1. från det att verket tar emot ett ärende som verket ska pröva och till dess verket fattar beslut eller utlänningen har lämnat landet eller polismyndigheten har tagit emot ärendet eller, om Migrationsverkets beslut överklagas, till dess ärendet tas emot av migrationsdomstolen, och

2. från det att verket tar emot ett beslut om avvisning eller utvisning för verkställighet och till dess att beslutet har verkställts eller ärendet lämnas över till polismyndigheten. I fråga om beslut som gäller omedelbart är, även om beslutet överklagas, Migrationsverket handläggande myndighet till dess domstolen meddelar beslut om inhibition.

I paragrafen anges när Migrationsverket är handläggande myndighet. Första punkten ändras till följd av att säkerhetsärenden som handläggs

enligt utlänningslagen ska handläggas på samma sätt som övriga utlänningsärenden. När migrationsdomstolarna och Migrations- överdomstolen är handläggande myndighet följer av den allmänna bestämmelsen i 10 kap. 12 §.

15 § Regeringen är handläggande myndighet när ärendet har tagits emot av det departement som har till uppgift att bereda ärendet.

Beslut i frågor om förvar och uppsikt fattas av det statsråd som ska föredra ärendet. Regeringen får inte fatta beslut om att ta eller hålla kvar någon i förvar eller om att ställa någon under uppsikt. Regeringen får däremot upphäva ett beslut om förvar eller uppsikt.

I ett ärende där beslut om inhibition kan meddelas med stöd av 12 kap. 11 § första stycket och 12 § ska regeringen inte anses som handläggande myndighet innan beslut om inhibition har meddelats.

I paragrafen anges när regeringen är handläggande myndighet.

Tredje stycket ändras till följd av att säkerhetsärenden som handläggs enligt utlänningslagen inte längre kan prövas av regeringen.

16 § En migrationsdomstol eller Migrationsöverdomstolen är i ärenden, där beslut om inhibition kan meddelas med stöd av 12 kap. 11 § första stycket, handläggande myndighet från det att den meddelar beslut om inhibition.

Mot bakgrund av att säkerhetsärenden som handläggs enligt utlänningslagen inte längre kan prövas av regeringen har paragrafens nuvarande innehåll förlorat sin betydelse. Paragrafen har tagits i anspråk för regleringen av när en migrationsdomstol är handläggande myndighet i förvars- och uppsiktsfrågor i de fall domstolen prövar en fråga om att upphäva en allmän domstols beslut om utvisning på grund av brott.

276

Paragrafen anger att en migrationsdomstol respektive Migrations- Prop. 2009/10:31 överdomstolen är handläggande myndighet i fråga om förvar och uppsikt

från det att den meddelar beslut om inhibition med stöd av 12 kap. 11 § första stycket. Motsvarande gäller i ärenden hos regeringen (10 kap. 15 § tredje stycket). Av 10 kap. 13 § andra punkten följer att polismyndigheten är handläggande myndighet om något sådant beslut om inhibition inte meddelats.

11 kap.

5 § En utlänning som hålls i förvar ska ha tillgång till hälso- och sjukvård i samma omfattning som den som ansökt om uppehållstillstånd enligt 4 kap. 1, 2 eller 2 a § även om utlänningen inte har ansökt om ett sådant tillstånd.

Om en utlänning som hålls i förvar behöver sjukhusvård under förvarstiden, ska han eller hon ges tillfälle till sådan vård.

Verksamhetschefen för den sjukhusenhet där en utlänning vårdas ska se till att Migrationsverket eller den som förestår den lokal där utlänningen ska vistas genast underrättas, om utlänningen önskar lämna eller redan har lämnat sjukhuset.

Paragrafen innehåller bestämmelser om hälso- och sjukvård för utlänningar som hålls i förvar.

Första stycket ändras till följd av att ytterligare en kategori skyddsbehövande införs i utlänningslagen.

12 kap.

3 § Ett beslut om avvisning eller utvisning av en utlänning som avses i 4 kap. 2 § första stycket 1, i fall av väpnad konflikt, eller 2 a § första stycket får inte verkställas till utlänningens hemland eller till ett land där han eller hon riskerar att sändas vidare till hemlandet, om det finns synnerliga skäl mot det.

Paragrafen behandlar vissa fall av verkställighetshinder.

Paragrafen ändras till följd av att en ny kategori skyddsbehövande, alternativt skyddsbehövande, införs i utlänningslagen och att den kvarvarande nationella kategorin skyddsbehövande definieras i 4 kap. 2 a §. En otydlighet som uppkommit i samband med bestämmelsens överförande till 2005 års utlänningslag har vidare rättats till.

4 § Ett beslut om avvisning eller utvisning som meddelas av Migrationsverket, en migrationsdomstol eller Migrationsöverdomstolen ska verkställas genom att utlänningen sänds till det land eller, om flera länder angetts, något av de länder som anges i beslutet.

Ett beslut om avvisning som meddelas av en polismyndighet samt allmän domstols beslut om utvisning på grund av brott ska verkställas genom att utlänningen sänds till sitt hemland eller, om möjligt, till det land från vilket utlänningen kom till Sverige. Om verkställighet inte kan genomföras till något av dessa länder får en utlänning i stället sändas till ett land som utlänningen har anknytning till.

En utlänning som ska avvisas eller utvisas får alltid sändas till ett land som utlänningen visar att mottagande kan ske i.

Paragrafen behandlar till vilket land utlänningen ska sändas vid verkställighet av avvisnings- och utvisningsbeslut.

Första stycket ändras till följd av att säkerhetsärenden som handläggs enligt utlänningslagen inte längre kan prövas av regeringen. I stycket görs även en redaktionell ändring.

277

8 § En allmän domstols beslut om utvisning på grund av brott får verkställas, om utlänningen har avgett nöjdförklaring och åklagaren medger att beslutet får verkställas.

Paragrafen innehåller bestämmelser om verkställighet av allmän domstols beslut om utvisning på grund av brott.

Ändringarna är endast språkliga. Begreppet beslut används som en gemensam beteckning för allmän domstols avgörande av utvisningsfrågan.

8 a § Om en utlänning har ansökt om uppehållstillstånd som flykting enligt 4 kap. 1 § eller som annan skyddsbehövande enligt 4 kap. 2 eller 2 a § får ett beslut om avvisning eller utvisning inte verkställas innan ansökan har prövats och därvid avslagits genom ett beslut som har vunnit laga kraft eller innan ett beslut att avvisa ansökan enligt 5 kap. 1b § har vunnit laga kraft.

Första stycket gäller inte om Migrationsverket har förordnat om omedelbar verkställighet enligt 8 kap. 6 § eller om utlänningen har utvisats på grund av brott. I dessa fall får beslutet om avvisning eller utvisning verkställas när ansökan om uppehållstillstånd har prövats i en instans och därvid avslagits.

Första stycket hindrar inte att utlänningen överlämnas, utlämnas eller överförs till en annan stat eller internationell domstol eller tribunal för att lagföras eller avtjäna en frihetsberövande påföljd.

I paragrafen, som är ny, regleras när ett beslut om avvisning eller utvisning får verkställas. Övervägandena finns i avsnitt 8.3.3.

Om en utlänning har ansökt om uppehållstillstånd som flykting enligt 4 kap. 1 § eller som annan skyddsbehövande enligt 4 kap. 2 eller 2 a § får enligt första stycket ett beslut om avvisning eller utvisning inte verkställas innan ansökan har prövats och därvid avslagits genom ett beslut som har vunnit laga kraft eller innan ett beslut att avvisa ansökan enligt 5 kap. 1 b § har vunnit laga kraft.

Av andra stycket följer att undantag från huvudregeln i första stycket får göras om Migrationsverket har förordnat om omedelbar verkställighet enligt 8 kap. 6 § eller när en utlänning har utvisats på grund av brott enligt 8 kap. 8 § genom ett beslut som vunnit laga kraft ansöker om uppehållstillstånd som flykting eller annan skyddsbehövande. I dessa fall får beslutet om avvisning eller utvisning verkställas när ansökan om uppehållstillstånd har prövats i en instans och därvid avslagits. Begreppet beslut används som en gemensam beteckning för allmän domstols avgörande av utvisningsfrågan.

Av tredje stycket följer att huvudregeln inte hindrar att en utlänning ska överlämnas, utlämnas eller överföras till en annan stat eller internationell domstol eller tribunal för att lagföras eller avtjäna en frihetsberövande påföljd. En utlänning kan utlämnas för lagföring eller straffverkställighet av en frihetsberövande påföljd till en stat utanför Europeiska unionen enligt lagen (1957:668) om utlämning för brott eller inom Norden enligt lagen (1959:254) om utlämning för brott till Danmark, Finland, Island och Norge eller till någon av de internationella tribunalerna eller till den Internationella brottmålsdomstolen. Det senare regleras i lagen (1994:569) om Sveriges samarbete med de internationella tribunalerna för brott mot internationell humanitär rätt, lagen (2006:615) om samarbete med Specialdomstolen för Sierra Leone samt lagen (2002:329) om samarbete med Internationella brottmålsdomstolen. En utlänning kan överlämnas till en annan stat inom Europeiska unionen enligt bl.a. lagen

Prop. 2009/10:31

278

(2003:1156) om överlämnande från Sverige enligt en europeisk arresteringsorder. Överförande av straffverkställighet till annan stat kan ske enligt lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom och lagen (1963:193) om samarbete med Danmark, Finland, Island och Norge angående verkställighet av straff m.m. Även temporära överföranden till Sverige till följd av internationellt straffrättsligt samarbete omfattas av regleringen, t.ex. sådana överföranden enligt lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål. I samtliga dessa fall får således beslut om utlämning, överförande och överlämnande verkställas även om avvisnings- eller utvisningsfrågan inte avgjorts genom beslut som vunnit laga kraft.

11 § När regeringen, en migrationsdomstol eller Migrationsöverdomstolen prövar en fråga om att upphäva en allmän domstols beslut om utvisning på grund av brott, får regeringen eller domstolen besluta om inhibition av det tidigare meddelade beslutet.

När ett ärende enligt denna lag ska prövas av regeringen får, för tiden till dess regeringen avgör ärendet, ansvarigt statsråd besluta om inhibition av avvisning eller utvisning.

I paragrafen regleras inhibition av allmän domstols beslut om utvisning på grund av brott. Övervägandena finns i avsnitt 8.7.4.

Första stycket ändras till följd av att det i 8 kap. 14 § införs en möjlighet för migrationsdomstolarna och Migrationsöverdomstolen att upphäva en allmän domstols beslut om utvisning på grund av brott. Begreppet beslut används som en gemensam beteckning för allmän domstols avgörande av utvisningsfrågan.

Övriga ändringar i paragrafen är språkliga.

14 § Beslut om avvisning eller utvisning ska verkställas av Migrationsverket, om inte annat föreskrivs i andra, tredje eller fjärde stycket.

Säkerhetspolisen ska verkställa beslut om avvisning eller utvisning i säkerhetsärenden. Migrationsverket eller den domstol som avgör ärendet får dock i beslutet om avvisning eller utvisning bestämma att en annan myndighet ska ombesörja verkställigheten.

Polismyndigheten ska verkställa

1.en polismyndighets beslut om avvisning,

2.en allmän domstols beslut om utvisning på grund av brott.

Migrationsverket får lämna över ett avvisnings- eller utvisningsärende för verkställighet till polismyndigheten, om den som ska avvisas eller utvisas håller sig undan och inte kan anträffas utan polismyndighetens medverkan eller om det kan antas att tvång kommer att behövas för att verkställa beslutet.

Paragrafen reglerar vilken myndighet som ska verkställa ett beslut om avvisning eller utvisning.

Andra stycket ändras till följd av att säkerhetsärenden som handläggs enligt utlänningslagen kan prövas av domstol och inte längre kan prövas av regeringen. Begreppet beslut används som en gemensam beteckning för allmän domstols avgörande av utvisningsfrågan.

Prop. 2009/10:31

279

15 § En polismyndighets beslut om avvisning, Migrationsverkets beslut om avvisning Prop. 2009/10:31 enligt 8 kap. 4 § andra stycket, Migrationsverkets beslut om avvisning med omedelbar

verkställighet och en allmän domstols lagakraftvunna beslut om utvisning på grund av brott ska verkställas snarast möjligt.

I andra fall ska en utlänning som avvisas lämna landet inom två veckor och en utlänning som utvisas lämna landet inom fyra veckor efter det att beslutet vann laga kraft, om inte annat bestämts i beslutet.

Om utlänningen inte lämnar landet inom den föreskrivna tiden eller det måste antas att utlänningen inte har för avsikt att frivilligt lämna landet inom denna tid, ska beslutet verkställas snarast möjligt av den myndighet som enligt 14 § är ansvarig för verkställigheten.

Verkställighet av beslut om avvisning eller utvisning av en EES-medborgare eller hans eller hennes familjemedlem som har rest in i Sverige får ske tidigast fyra veckor från den dag EES-medborgaren eller familjemedlemmen fick del av beslutet, om det inte finns synnerliga skäl för att verkställa beslutet.

Paragrafen innehåller bestämmelser om vid vilken tidpunkt beslut om avvisning och utvisning ska verkställas.

Ändringarna är endast språkliga. Begreppet beslut används som en gemensam beteckning för allmän domstols avgörande av utvisningsfrågan.

16 § Om Migrationsverket efter omprövning beviljar en utlänning tidsbegränsat uppehålls- tillstånd, får verket samtidigt upphäva ett av verket fattat beslut om avvisning eller utvisning.

Om Migrationsverket beviljar ett tidsbegränsat uppehållstillstånd utan att upphäva beslutet om avvisning eller utvisning, får beslutet om avvisning eller utvisning inte verkställas medan tillståndet gäller. Motsvarande gäller om en migrationsdomstol eller

Migrationsöverdomstolen i ett överklagat ärende beviljar ett tidsbegränsat uppehålls- tillstånd utan att upphäva beslutet om avvisning eller utvisning.

I 5 kap. 20 § föreskrivs att Migrationsverket inte får bevilja uppehållstillstånd för den som av allmän domstol har utvisats på grund av brott.

Paragrafen reglerar möjligheten att i vissa fall upphäva beslut om avvisning eller utvisning eller utan att upphäva ett sådant beslut bevilja ett tidsbegränsat uppehållstillstånd.

Andra meningen i första stycket flyttas till andra stycket.

Andra stycket ändras till följd av att säkerhetsärenden som handläggs enligt utlänningslagen inte längre kan prövas av regeringen. Lagrådet har ifrågasatt uttrycket överklagat ärende. Mot bakgrund av att uttrycket förekommer inte bara i utlänningslagen utan också i ett flertal andra författningar, bl.a. tullagen (2000:1281) och plan- och bygglagen (1987:10), bör bestämmelsen inte ändras.

Ändringarna i tredje stycket följer av att bestämmelsen som föreskriver att Migrationsverket inte får bevilja uppehållstillstånd för den som av allmän domstol är utvisad på grund av brott flyttas till 5 kap. 20 §.

Övriga ändringar i paragrafen är språkliga. Begreppet beslut används som en gemensam beteckning för allmän domstols avgörande av utvisningsfrågan.

280

17 § Om en annan myndighet än Migrationsverket ska verkställa ett beslut om avvisning Prop. 2009/10:31 eller utvisning och denna myndighet finner att den inte kan verkställa beslutet eller att den

behöver ytterligare besked, ska myndigheten underrätta Migrationsverket. Detsamma gäller om utlänningen hos myndigheten åberopar att det finns sådana hinder som avses i 1, 2 eller 3 § mot verkställigheten eller det på annat sätt kommer fram att det kan finnas sådana hinder.

Migrationsverket ska i sådana fall ge anvisningar om verkställigheten eller vidta andra åtgärder.

Om en allmän domstols beslut om utvisning på grund av brott av en EES-medborgare eller en sådan medborgares familjemedlem ska verkställas mer än två år efter det att avgörandet meddelades, ska polismyndigheten innan beslutet verkställs utreda om de omständigheter som låg till grund för beslutet har ändrats. Om det vid utredningen kommer fram att omständigheterna har ändrats på ett sådant sätt att utvisningsbeslutet inte längre bör gälla, ska ärendet lämnas över till Migrationsverket som med ett eget yttrande ska lämna över ärendet till regeringen för prövning enligt 8 kap. 14 §. Verkställighet får i sådant fall inte ske innan regeringen har avgjort ärendet.

Paragrafen behandlar vissa särskilda fall av verkställighet av beslut om avvisning och utvisning.

Ändringarna är endast språkliga. Begreppet beslut används som en gemensam beteckning för allmän domstols avgörande av utvisningsfrågan.

19 § Om utlänningen i ett ärende om verkställighet av ett beslut om avvisning eller utvisning som vunnit laga kraft åberopar nya omständigheter

1.som kan antas utgöra ett bestående sådant hinder mot verkställigheten som avses i 1, 2 eller 3 §, och

2.dessa omständigheter inte kunnat åberopas av utlänningen tidigare, eller utlänningen visar giltig ursäkt för att inte ha åberopat omständigheterna tidigare,

ska Migrationsverket, om beslut om uppehållstillstånd inte kan meddelas enligt 18 §, ta upp frågan om uppehållstillstånd till ny prövning.

Är förutsättningarna enligt första stycket inte uppfyllda, ska Migrationsverket besluta att inte bevilja ny prövning.

Beslutet om avvisning eller utvisning får inte verkställas innan Migrationsverket har avgjort frågan om ny prövning ska ske eller, om ny prövning beviljas, innan frågan om uppehållstillstånd har avgjorts genom ett beslut som har vunnit laga kraft.

Vad som sägs i första stycket gäller inte om utlänningen ansöker om uppehållstillstånd som flykting enligt 4 kap. 1 § eller som annan skyddsbehövande enligt 4 kap. 2 eller 2 a § och en sådan ansökan inte tidigare under utlänningens vistelse i Sverige har prövats genom ett lagakraftvunnet beslut. I ett sådant fall ska Migrationsverket pröva ansökan och besluta om inhibition i verkställighetsärendet.

Paragrafen behandlar Migrationsverkets prövning av nya omständigheter. Övervägandena finns i avsnitt 8.3.3 och 8.4.5.

Ändringen i första stycket följer av att bestämmelser om när verkställighet får ske har införts i tredje stycket. Bestämmelsen om inhibition blir därmed överflödig.

Av tredje stycket, som är nytt, följer att verkställighet av ett beslut om avvisning eller utvisning inte får ske förrän verket har tagit ställning till om ny prövning ska äga rum eller, om ny prövning beviljas, innan frågan om uppehållstillstånd har avgjorts genom ett beslut som har vunnit laga kraft.

Av fjärde stycket, som är nytt, framgår att en utlänning alltid har rätt att få en ansökan om uppehållstillstånd som flykting enligt 4 kap. 1 § eller som annan skyddsbehövande enligt 4 kap. 2 eller 2 a § prövad. En sådan ansökan ska således prövas även om den görs under tid som utlänningen omfattas av ett lagakraftvunnet beslut om avvisning eller utvisning. Detta

281

gäller emellertid endast om en sådan ansökan inte har prövats genom det Prop. 2009/10:31 lagakraftvunna beslutet eller annars under utlänningens vistelse i Sverige.

19 a § Om en utlänning som av allmän domstol har utvisats på grund av brott har fått en ansökan om uppehållstillstånd som flykting enligt 4 kap. 1 § eller som annan skyddsbehövande enligt 4 kap. 2 eller 2 a § prövad, och ansökan därvid avslagits genom ett beslut som har vunnit laga kraft, åberopar sådana omständigheter som anges i 19 § första stycket 1 och dessa omständigheter inte kunnat åberopas av utlänningen tidigare, eller utlänningen visar giltig ursäkt för att inte ha åberopat omständigheterna tidigare, ska Migrationsverket ta upp frågan om uppehållstillstånd till ny prövning.

Är förutsättningarna enligt första stycket inte uppfyllda, ska Migrationsverket besluta att inte bevilja ny prövning.

Utvisningsbeslutet får inte verkställas innan Migrationsverket har avgjort frågan om ny prövning ska ske eller, om ny prövning beviljas, innan frågan om uppehållstillstånd har prövats i en instans och ansökan därvid avslagits.

Paragrafen, som är ny, behandlar det fallet att en utlänning som är utvisad på grund av brott och tidigare fått sitt skyddsbehov prövat åberopar nya omständigheter som rör skyddsbehov. Övervägandena finns i avsnitt 8.3.3 och 8.7.4

Paragrafen utgör ett specialfall av regleringen av nya omständigheter i 19 § och tar sikte på de fall där en person både är utvisad på grund av brott och har fått sin ansökan om uppehållstillstånd som flykting eller annan skyddsbehövande prövad. Om en sådan utlänning åberopar nya omständigheter som kan antas utgöra ett bestående sådant hinder mot verkställighet som avses i 1, 2 eller 3 § och dessa omständigheter inte kunnat åberopas tidigare, eller utlänningen visar giltig ursäkt för att inte ha åberopat omständigheterna tidigare, ska enligt första stycket Migrationsverket ta upp frågan om uppehållstillstånd till ny prövning. Detta gäller även om verkställighet inte är nära förestående.

Om ny prövning beviljas är 5 kap. 20 § tillämplig.

Om förutsättningarna enligt första stycket inte är uppfyllda, t.ex. om utlänningen inte har giltig ursäkt för att åberopa de nya omständigheterna i ett sent skede, ska Migrationsverket enligt andra stycket besluta att inte bevilja ny prövning. Att ett sådant beslut kan överklagas till en migrationsdomstol framgår av 14 kap. 5 §.

Av tredje stycket framgår att verkställighet av ett utvisningsbeslut inte får ske förrän verket har tagit ställning till om ny prövning ska äga rum eller, om ny prövning beviljas, innan frågan om uppehållstillstånd har prövats i en instans. Regleringen är parallell till regleringen i 8 a § andra stycket.

282

20 § Om det i ett ärende som avser en allmän domstols beslut om utvisning på grund av

Prop. 2009/10:31

brott kommer fram att verkställighet inte kan genomföras, ska Migrationsverket inte fatta

beslut i ärendet utan skyndsamt med eget yttrande lämna över detta till regeringen för

prövning enligt 8 kap. 14 §.

Det som föreskrivs i första stycket gäller dock inte om utlänningen ansöker om

uppehållstillstånd som flykting enligt 4 kap. 1 § eller som annan skyddsbehövande enligt

4 kap. 2 eller 2 a § eller, om utlänningen har fått en sådan ansökan prövad och därvid

avslagen genom ett avgörande som inte har upphört att gälla, åberopar nya

omständigheter som kan antas utgöra ett bestående sådant hinder mot verkställighet som

avses i 1, 2 eller 3 §. I dessa fall ska frågan om uppehållstillstånd prövas enligt 5 kap. 20 §

respektive 19 a §.

Paragrafen behandlar sådana fall nya omständigheter åberopas eller

kommer fram i ärenden som avser en allmän domstols beslut om

utvisning på grund av brott. Övervägandena finns i avsnitt 8.7.4.

Nuvarande bestämmelser i andra och tredje styckena tas bort till följd

av att säkerhetsärenden som handläggs enligt utlänningslagen inte längre

kan prövas av regeringen.

Det nya andra stycket behandlar den situationen att en utlänning i ett

ärende som avser verkställighet av en allmän domstols beslut om

utvisning på grund av brott ansöker om uppehållstillstånd som flykting

eller annan skyddsbehövande eller åberopar nya omständigheter som kan

antas utgöra ett bestående sådant hinder mot verkställighet som avses i 1,

2 eller 3 §. Migrationsverket ska i en sådan situation inte lämna över

ärendet till regeringen enligt vad som föreskrivs i första stycket utan i

stället pröva frågan om uppehållstillstånd enligt 5 kap. 20 § respektive

19 a §.

21 § Ett beslut om avvisning eller utvisning ska anses verkställt, om utlänningen har lämnat

landet. Detta gäller dock inte om utlänningen utlämnas, överlämnas eller överförs till en

annan stat eller internationell domstol eller tribunal inom ett straffrättsligt förfarande med

villkor om att utlänningen ska återföras.

I paragrafen anges när ett beslut om avvisning eller utvisning ska anses

verkställt.

Andra meningen, som är ny, utgör ett undantag från huvudregeln att ett

avlägsnandebeslut ska anses verkställt när utlänningen lämnar landet.

Undantaget innebär bl.a. att ett avlägsnandebeslut inte ska anses

verkställt när en utlänning tillfälligt överförs från Sverige till en annan

stat enligt 4 kap. 29 och 31 §§ lagen (2000:562) om internationell rättslig

hjälp i brottmål eller när en person utlämnas med villkor om återförande

till Sverige, enligt 11 § andra stycket lagen (1957:668) om utlämning för

brott.

13 kap.

1 § Migrationsverket får inte besluta om avvisning eller utvisning av en utlänning som har

ansökt om asyl i Sverige eller vägra en utlänning begärd statusförklaring utan att det

förekommit muntlig handläggning hos Migrationsverket. Muntlig handläggning ska även

annars företas på begäran av utlänningen, om inte en sådan handläggning skulle sakna

betydelse för att avgöra asylärendet. Handläggningen kan ske i form av en muntlig

förhandling eller i annan form.

I paragrafen regleras muntlig handläggning hos Migrationsverket.

Övervägandena finns i avsnitt 8.3.8.

Av ändringen framgår att Migrationsverket inte får vägra en utlänning

begärd statusförklaring utan att det förekommit muntlig handläggning.

283

Prop. 2009/10:31

9 a § När Migrationsverket inleder ett ärende om återkallelse av statusförklaring ska utlänningen underrättas.

En statusförklaring får inte återkallas utan att utlänningen har fått tillfälle att yttra sig.

Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om handläggningen vid återkallelse av statusförklaring. Övervägandena finns i avsnitt 8.6.3.

Av första stycket framgår att Migrationsverket, om verket inleder ett ärende om återkallelse av statusförklaring, ska underrätta utlänningen om att ett ärende om återkallelse inleds.

Enligt andra stycket får en statusförklaring inte återkallas utan att utlänningen har fått tillfälle att yttra sig.

14 kap.

5 § Migrationsverkets beslut att inte bevilja ny prövning enligt 12 kap. 19 eller 19 a § får överklagas till en migrationsdomstol.

I paragrafen regleras överklagande av Migrationsverkets beslut om ny prövning.

Av ändringen framgår att Migrationsverkets beslut om ny prövning i ärenden där sökanden har utvisats på grund av brott kan överklagas till en migrationsdomstol.

6 § Migrationsverkets beslut enligt 4 kap. 3, 3 a, 3 c och 4 §§ i fråga om statusförklaring eller resedokument eller om återkallelse av statusförklaring får överklagas till en migrationsdomstol.

I paragrafen regleras överklagande av Migrationsverkets beslut om statusförklaring och resedokument. Övervägandena finns i avsnitt 8.7.1.

Ändringarna följer av att bestämmelser om skyddsstatusförklaring införs i 4 kap. 3 a och c §§.

9 § Beslut av en polismyndighet eller av Migrationsverket om förvar eller uppsikt får överklagas till en migrationsdomstol.

Beslut om förvar eller uppsikt får överklagas särskilt och utan begränsning till viss tid. Om ett beslut om förvar eller uppsikt har fattats av ett statsråd, prövar Regeringsrätten på

framställning av utlänningen, om åtgärden ska bestå.

I paragrafen regleras överklagande av Migrationsverkets beslut om förvar.

Ändringarna i första och andra styckena klargör att Migrationsverkets beslut om uppsikt kan överklagas till en migrationsdomstol (jfr MIG 2007:41). Ett sådant beslut får överklagas särskilt och utan begränsning till viss tid.

Av tredje stycket framgår att Regeringsrättens prövning av om ett beslut av statsråd ska bestå även kan avse ett beslut om uppsikt.

11 § Migrationsverkets beslut i fråga om avvisning, utvisning, uppehållstillstånd, arbetstillstånd, statusförklaring, resedokument och förvar i ett säkerhetsärende får överklagas av Säkerhetspolisen.

Paragrafen behandlar överklagande av Migrationsverkets beslut i säkerhetsärenden.

284

Första stycket upphävs till följd av att säkerhetsärenden som handläggs Prop. 2009/10:31 enligt utlänningslagen inte längre kan prövas av regeringen.

Migrationsverkets beslut får i stället överklagas till migrationsdomstol med stöd av 3 §

14 a § Beslut att avvisa en asylansökan med tillämpning av 5 kap. 1 b § eller 1 c § andra stycket får överklagas till en migrationsdomstol.

I paragrafen, som är ny, regleras överklagande av beslut att avvisa en asylansökan. Övervägandena finns i avsnitt 8.7.1.

Av paragrafen framgår att beslut enligt 5 kap. 1 b § eller 1 c § andra stycket att avvisa en asylansökan får överklagas till en migrations- domstol.

15 kap.

3 § En nöjdförklaring kan inte tas tillbaka. Om utlänningen har överklagat beslutet eller domen när nöjdförklaringen avges, ska utlänningen genom nöjdförklaringen anses ha tagit tillbaka sitt överklagande av beslutet om avvisning eller utvisning. Om utlänningen har ansökt om uppehållstillstånd, arbetstillstånd, statusförklaring, resedokument eller främlingspass, ska utlänningen genom nöjdförklaringen anses ha tagit tillbaka sin ansökan.

I paragrafen regleras nöjdförklaring.

Ändringen följer av att bestämmelser om statusförklaring införs i utlänningslagen.

16 kap.

1 § Regeringen meddelar föreskrifter om vilka länsrätter som ska vara migrationsdomstolar och att endast en av dessa ska vara behörig att pröva säkerhetsärenden.

Migrationsöverdomstol är Kammarrätten i Stockholm.

Om migrationsdomstol och Migrationsöverdomstolen och förfarandet i dessa gäller vad som allmänt är föreskrivet om länsrätt och kammarrätt och rättskipningen i dessa, om inte något annat följer av denna lag.

Paragrafen innehåller bestämmelser om migrationsdomstolar och Migrationsöverdomstolen. Övervägandena finns i avsnitt 8.8.4.

Ändringen i första stycket följer av att endast en av migrations- domstolarna ska vara behörig att pröva säkerhetsärenden. Övriga ändringar är av språklig karaktär.

6 § I ett mål om avvisning är Migrationsverket motpart till utlänningen.

När ett beslut i ett säkerhetsärende överklagas är såväl Migrationsverket som Säkerhets- polisen motparter till utlänningen vid handläggningen i migrationsdomstolen och i Migrationsöverdomstolen.

Paragrafen behandlar vem som är utlänningens motpart i vissa fall. Andra stycket ändras till följd av att säkerhetsärenden som handläggs

enligt utlänningslagen inte längre kan prövas av regeringen utan i stället ska handläggas på samma sätt som övriga utlänningsärenden.

285

8 § Om det under handläggningen av ett mål i en migrationsdomstol framkommer att det Prop. 2009/10:31 rör sig om ett säkerhetsärende enligt denna lag eller ett ärende som ska handläggas enligt

lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll, ska domstolen undanröja det överklagade beslutet och överlämna målet till Migrationsverket för handläggning.

Om det under handläggningen i Migrationsöverdomstolen framkommer att det rör sig om ett säkerhetsärende enligt denna lag eller ett ärende som ska handläggas enligt lagen om särskild utlänningskontroll, ska Migrationsöverdomstolen undanröja migrationsdomstolens och Migrationsverkets beslut och överlämna målet till Migrationsverket för handläggning.

Paragrafen behandlar hur ett utlänningsärende som handläggs av migrationsdomstol eller Migrationsöverdomstolen ska handläggas om Säkerhetspolisen gör gällande att ärendet innehåller säkerhetsaspekter. Övervägandena finns i avsnitt 8.8.4.

Av första stycket framgår att en migrationsdomstol, om det under handläggningen av ett mål i domstolen framkommer att det rör sig om ett säkerhetsärende enligt utlänningslagen eller ett ärende som ska handläggas enligt lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll, ska undanröja Migrationsverkets beslut och överlämna ärendet till Migrationsverket för handläggning.

Av andra stycket framgår att Migrationsöverdomstolen i motsvarande situation ska undanröja migrationsdomstolens och Migrationsverkets beslut och överlämna ärendet till Migrationsverket för handläggning.

11 § Prövningstillstånd krävs vid överklagande av en migrationsdomstols beslut till Migrationsöverdomstolen.

Vid överklagande av en migrationsdomstols beslut enligt 9 § andra stycket krävs dock inte prövningstillstånd. Prövningstillstånd krävs inte heller vid överklagande av en migrationsdomstols beslut i fråga om statusförklaring eller uppehållstillstånd efter överlämnande enligt 4 kap. 6 § andra stycket eller 5 kap. 20 § andra stycket.

I paragrafen behandlas prövningstillstånd i Migrationsöverdomstolen. Övervägandena finns i avsnitt 8.7.4.

Ändringen i andra stycket innebär att det inte krävs prövningstillstånd om en utlänning som har utvisats på grund av brott överklagar en migrationsdomstols beslut i fråga om uppehållstillstånd när migrationsdomstolen har prövat frågan som första instans efter att Migrationsverket lämnat över ärendet enligt 5 kap. 20 § andra stycket. Motsvarande gäller när migrationsdomstol inte beviljar en utlänning som utvisats på grund av brott statusförklaring efter det att Migrationsverket har överlämnat ärendet enligt 4 kap. 6 § andra stycket.

286

18 kap.

1 § Offentligt biträde ska förordnas för den som åtgärden avser, om det inte måste antas att behov av biträde saknas, i mål och ärenden om

1.avvisning, dock inte hos polismyndighet om inte utlänningen enligt 10 kap. 1 eller 2 § hållits i förvar sedan mer än tre dagar,

2.utvisning enligt 8 kap. 7 eller 7 a §,

3.verkställighet av beslut om avvisning eller utvisning enligt denna lag, om beslut om inhibition meddelats av Migrationsverket, en migrationsdomstol eller Migrationsöverdomstolen eller om ny prövning beviljats,

4.verkställighet av beslut om avvisning eller utvisning enligt denna lag, dock endast såvitt avser fråga om förvar enligt 10 kap. 1 eller 2 § och utlänningen hållits i förvar sedan mer än tre dagar, och

5.hemsändande enligt 23 kap. 2 §.

Offentligt biträde ska alltid förordnas för barn som hålls i förvar enligt 10 kap. 2 §, om barnet saknar vårdnadshavare här i landet.

Paragrafen innehåller bestämmelser om offentligt biträde.

Första stycket tredje punkten, som rör verkställighetsärenden, ändras till följd av att bestämmelser som innebär att beslut om avvisning eller utvisning i vissa fall inte får verkställas innan Migrationsverket har avgjort frågan om ny prövning ska beviljas (12 kap. 19 § tredje stycket och 12 kap. 19 a § tredje stycket). I dessa fall kan Migrationsverket inte längre besluta om inhibition. Vidare framgår att biträde inte ska förordnas i ärenden hos regeringen där beslut om inhibition meddelats enligt 12 kap. 11 §.

1 a § I mål som rör överklagande av Migrationsverkets beslut i fråga om statusförklaring ska på utlänningens begäran offentligt biträde förordnas, om utlänningen befinner sig i Sverige och det inte är uppenbart att utlänningen inte kommer att beviljas yrkad statusförklaring.

I paragrafen, som är ny, finns bestämmelser om offentligt biträde i mål om överklagande av Migrationsverkets beslut i fråga om statusförklaring. Övervägandena finns i avsnitt 8.3.9.

Av paragrafen följer att en utlänning som befinner sig i Sverige och som inte har beviljats offentligt biträde enligt bestämmelserna i 1 § på begäran ska beviljas offentligt biträde i mål som rör överklagande av Migrationsverkets beslut i fråga om statusförklaring om det inte är uppenbart att utlänningen inte kommer att beviljas yrkad statusförklaring.

20 kap.

2 § Till fängelse i högst ett år eller, om brottet är ringa, till böter döms en utlänning som uppsåtligen uppehåller sig i Sverige fastän han eller hon enligt ett verkställt beslut om utvisning enligt 8 kap. 8 § eller motsvarande beslut enligt äldre lag inte har haft rätt att återvända hit.

Bestämmelserna i första stycket gäller inte om utlänningen har flytt hit av skäl som avses i 4 kap. 1, 2 eller 2 a §.

I ringa fall ska åtal för brott enligt första stycket inte väckas annat än om det är motiverat från allmän synpunkt.

Paragrafen innehåller straffbestämmelser som avser inresa och vistelse i strid mot återreseförbud.

Andra stycket ändras till följd av att en ny kategori skyddsbehövande, alternativt skyddsbehövande, införs i utlänningslagen samtidigt som den kvarvarande nationella kategorin skyddsbehövande ändrar namn från skyddsbehövande i övrigt till övriga skyddsbehövande.

Prop. 2009/10:31

287

21 kap.

2 § En utlänning som omfattas av ett beslut om tillfälligt skydd enligt direktiv 2001/55/EG och som i enlighet med direktivet överförs till eller tas emot i Sverige ska ges ett tidsbegränsat uppehållstillstånd, uppehållstillstånd med tillfälligt skydd.

Uppehållstillstånd med tillfälligt skydd får vägras utlänningen endast om det föreligger sådana omständigheter som innebär att en utlänning är utesluten från att vara flykting enligt 4 kap. 2 b § eller att en flykting får vägras uppehållstillstånd enligt 5 kap. 1 §.

Paragrafen innehåller bestämmelser om uppehållstillstånd för utlänningar som omfattas av det s.k. massflyktsdirektivet.

Andra stycket ändras till följd av att bestämmelser om uteslutande från flyktingskap införs i 4 kap. 2 b §.

5 § Att en utlänning har beviljats uppehållstillstånd med tillfälligt skydd hindrar inte att en ansökan om uppehållstillstånd som flykting enligt 4 kap. 1 § prövas. Detsamma gäller för ansökan om flyktingstatusförklaring enligt 4 kap. 3 § och en ansökan om resedokument enligt 4 kap. 4 §.

Prövningen av en ansökan enligt första stycket får skjutas upp endast om det finns särskilda skäl för det. Om ansökan inte har prövats innan det tillfälliga skyddet har upphört att gälla, ska den prövas så snart det kan ske efter denna tidpunkt.

Paragrafen behandlar den situationen att en utlänning som har beviljats uppehållstillstånd med tillfälligt skydd ansöker om uppehållstillstånd som flykting.

Första stycket ändras till följd av att definitionen av asyl i 1 kap. 3 § ändras och av att flyktingförklaring ersätts av flyktingstatusförklaring.

22 kap.

2 § Ett tidsbegränsat uppehållstillstånd om minst ett år ska ges till en utlänning för vilken en framställan om omplacering av vittne eller nära anhörig till vittne har gjorts från en internationell domstol eller tribunal, om framställan bedöms vara berättigad.

Med vittne avses i denna paragraf den som har vittnat eller kommer att vittna i förhandlingar inför en internationell domstol eller tribunal i enlighet med dess procedur- eller bevisupptagningsregler.

Med nära anhörig till vittne avses vittnets

–make eller sambo,

–barn som är beroende av vittnet, samt

–annan anhörig till vittnet som ingår i samma hushåll som vittnet och mellan vilka det föreligger ett särskilt beroendeförhållande.

Om en framställan enligt första stycket anses berättigad får uppehållstillstånd vägras endast om det föreligger sådana omständigheter som innebär att en utlänning är utesluten från att anses som flykting enligt 4 kap. 2 b § eller att en flykting får vägras uppehållstillstånd enligt 5 kap. 1 §.

I paragrafen regleras uppehållstillstånd för tribunalvittnen.

Tredje stycket har anpassats till definitionen av begreppet barn som finns i 1 kap. 2 §.

Fjärde stycket ändras till följd av att bestämmelser om uteslutande från flyktingskap införs i 4 kap. 2 b §. Dessutom har språkliga ändringar gjorts.

Prop. 2009/10:31

288

Övergångsbestämmelser

Prop. 2009/10:31

1.Denna lag träder i kraft den 1 januari 2010.

2.Ärenden som rör överklaganden och som har kommit in till regeringen men inte avgjorts före den 1 januari 2010 ska överlämnas till Migrationsöverdomstolen för prövning. Ärenden som överlämnats till regeringen enligt 12 kap. 20 § andra stycket i dess äldre lydelse men inte avgjorts före den 1 januari 2010 ska överlämnas till Migrationsverket för prövning.

3.Vid tillämpningen av de nya föreskrifterna i denna lag jämställs flyktingförklaring med flyktingstatusförklaring.

Andra punkten innebär att säkerhetsärenden som har överklagats till regeringen men inte avgjorts före ikraftträdandet av de nya bestämmelserna ska överlämnas till Migrationsöverdomstolen för prövning. Prövningstillstånd krävs inte. Verkställighetsärenden som har överlämnats till regeringen men inte avgjorts före ikraftträdandet av de nya bestämmelserna ska överlämnas till Migrationsverket för prövning enligt 12 kap. 18 och 19 §§.

Tredje punkten innebär att en flyktingförklaring som beviljats en utlänning enligt äldre föreskrifter ska jämställas med en flykting- statusförklaring.

11.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring

9 kap.

4 § Om den försäkrade har beviljats uppehållstillstånd i Sverige som flykting enligt 4 kap. 1 § eller som annan skyddsbehövande enligt 4 kap. 2 eller 2 a § utlänningslagen (2005:716) eller enligt motsvarande äldre bestämmelser eller beviljats statusförklaring enligt 4 kap. 3 c § utlänningslagen eller motsvarande förklaring enligt äldre bestämmelser ska som faktisk försäkringstid även tillgodoräknas tid då han eller hon har varit bosatt i sitt tidigare hemland från och med det år då han eller hon fyllde 16 år till tidpunkten då han eller hon först kom till Sverige. Därvid ska en så stor andel av tiden i hemlandet tillgodoräknas som svarar mot förhållandet mellan den tid under vilken den försäkrade har varit bosatt i Sverige, inräknad den tid som avses i 3 § 2, från den första ankomsten till landet till och med året före försäkringsfallet och hela tidsrymden från det att den försäkrade första gången kom till landet till och med året före försäkringsfallet. Vid beräkning enligt detta stycke bortses från tid för vilken den försäkrade, vid bosättning i Sverige, har rätt till sådan ersättning från det andra landet och som inte enligt 11 § andra stycket ska ligga till grund för beräkning av garantiersättning.

Med tid för bosättning i hemlandet likställs tid under vilken den försäkrade före den första ankomsten till Sverige befunnit sig i annat land där han eller hon beretts en tillfällig fristad.

Paragrafen innehåller bestämmelser om beräkning av försäkringstid för flyktingar och andra skyddsbehövande.

Paragrafen ändras till följd av att ytterligare en kategori skyddsbehövandeinförs i utlänningslagen. Ändringarna innebär att en utlänning som har beviljats uppehållstillstånd av andra skäl än skyddsskäl och som därefter beviljas statusförklaring i försäkrings- hänseende jämställs med sådan utlänning som beviljats uppehållstillstånd som flykting enligt 4 kap. 1 § eller annan skyddsbehövande enligt 4 kap. 2 eller 2 a § UtlL eller motsvarande äldre bestämmelser.

289

11.3

Förslaget till lag om ändring i folkbokföringslagen

Prop. 2009/10:31

(1991:481)

4 § En utlänning som är skyldig att ha uppehållstillstånd ska inte folkbokföras om han eller hon saknar sådant tillstånd och det inte finns synnerliga skäl för att han eller hon ändå folkbokförs.

En utlänning som har beviljats uppehållstillstånd med tillfälligt skydd, eller uppehållstillstånd efter tillfälligt skydd, enligt 21 kap. 2, 3, 4 eller 6 § utlänningslagen (2005:716) ska inte folkbokföras, om utlänningen kan antas komma att vistas i landet med stöd av det beviljade tillståndet under kortare tid än tre år. Detta gäller dock inte, om utlänningen beviljats en flyktingstatusförklaring enligt 4 kap. 3 c § utlänningslagen eller en motsvarande förklaring enligt äldre bestämmelser eller ett resedokument enligt 4 kap. 4 § utlänningslagen eller om det i övrigt föreligger synnerliga skäl för folkbokföring.

Paragrafen innehåller bestämmelser om folkbokföring av utlänningar. Andra stycket ändras till följd av att en bestämmelse om

flyktingstatusförklaring införs i utlänningslagen.

11.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll

1 § En utlänning får utvisas ur landet enligt denna lag, om det 1. är särskilt påkallat av hänsyn till rikets säkerhet, eller

2. med hänsyn till vad som är känt om utlänningens tidigare verksamhet och övriga omständigheter kan befaras att han eller hon kommer att begå eller medverka till terrorist- brott enligt 2 § lagen (2003:148) om straff för terroristbrott eller försök, förberedelse eller stämpling till sådant brott.

Paragrafen anger i vilka fall en utlänning kan utvisas enligt denna lag.

Övervägandena finns i avsnitt 8.8.1.

Paragrafen har ändrats så att lagen inte är subsidiär i förhållande till

utlänningslagen.

Av ändringen i första punkten framgår att en utlänning kan utvisas

enligt denna lag om det är särskilt påkallat av hänsyn till rikets säkerhet.

Att utvisningen ska vara särskilt påkallad av hänsyn till rikets säkerhet

innebär en skärpning av kraven i förhållande till nuvarande lydelse.

Endast kvalificerade säkerhetsärenden faller in under denna punkt. Som

exempel kan nämnas ärenden som rör utlänningar med starka kopplingar

till organisationer som utövar våld och annan brottslighet för att uppnå

politiska syften. Om det är särskilt påkallat med hänsyn till rikets

säkerhet att en utlänning utvisas är utgångspunkten att utvisning ska ske.

Detta gäller även om utlänningen uppfyller kriterierna för att vara

flykting enligt 4 kap. 1 § UtlL eller annan skyddsbehövande enligt 4 kap.

2 eller 2 a § UtlL. Att utvisa en utlänning som i och för sig uppfyller

kriterierna för att vara flykting eller annan skyddsbehövande om det är

särskilt påkallat av hänsyn till rikets säkerhet strider inte mot

Genèvekonventionen eller skyddsgrundsdirektivet (artikel 33 respektive

artiklarna 17 och 21). Inte heller strider det mot rörlighetsdirektivet att

utvisa en utlänning som har uppehållsrätt här av samma skäl (artikel 27).

Förutsättningarna för utvisning enligt andra punkten är oförändrade.

Finns det hinder mot att ett utvisningsbeslut verkställs framgår av 10 §

att beslutet ska inhiberas eller utlänningen beviljas ett tidsbegränsat

uppehållstillstånd.

290

2 § Beslut om utvisning enligt denna lag meddelas av Migrationsverket. Frågan om Prop. 2009/10:31 utvisning tas upp på ansökan av Säkerhetspolisen.

Om en polismyndighet, en länsstyrelse eller Migrationsverket finner anledning att anta att ett beslut om utvisning enligt 1 § bör meddelas, ska myndigheten anmäla detta till Säkerhetspolisen.

Om Säkerhetspolisen har ansökt om utvisning enligt 1 § och utlänningen har ansökt om uppehållstillstånd, statusförklaring eller resedokument, ska ansökningarna handläggas tillsammans enligt denna lag. Detsamma gäller om utlänningen ansöker om uppehållstillstånd, statusförklaring eller resedokument under handläggningen av ärendet om utvisning.

Även en ansökan om uppehållstillstånd, statusförklaring eller resedokument som görs av en utlänning som är utvisad enligt 1 § eller har meddelats motsvarande beslut enligt äldre lag ska handläggas enligt denna lag om utlänningen befinner sig i Sverige.

Paragrafen innehåller inledande bestämmelser om bl.a. behörig myndighet och lagens tillämpningsområde. Övervägandena finns i avsnitt 8.8.1.

Första stycket ändras för att tydliggöra att det är Säkerhetspolisen som ansöker om utvisning enligt denna lag. Frågor om uppehållstillstånd, statusförklaring eller resedokument prövas enligt denna lag på ansökan av utlänningen under förutsättning att Säkerhetspolisen har ansökt om att utlänningen ska utvisas.

Enligt tredje stycket, som är nytt, ska en ansökan om uppehållstillstånd, statusförklaring eller resedokument prövas enligt denna lag om Säker-

hetspolisen

har ansökt om att utlänningen ska utvisas enligt 1 § (jfr

1 kap. 14 §

UtlL). Detta gäller även om utlänningen ansöker om

uppehållstillstånd m.m. efter det att Säkerhetspolisen ansökt om utvisning. Om ärendet om utvisning handläggs av regeringen när utlänningen gör sin ansökan ska regeringen undanröja Migrationsverkets beslut och återförvisa ärendet till Migrationsverket. Detta framgår av 3 a §.

Om en utlänning som utvisats enligt 1 § ansöker om uppehållstillstånd som flykting eller annan skyddsbehövande ska hans eller hennes ansökan enligt det nya fjärde stycket handläggas enligt denna lag om han eller hon befinner sig i Sverige. Detta gäller även om utlänningen utvisats eller meddelats motsvarande beslut enligt äldre lag. En ansökan om uppehålls- tillstånd som görs från ett annat land ska handläggas enligt utlänningslagens regler.

2 a § Migrationsverkets beslut enligt denna lag i fråga om utvisning, uppehållstillstånd, statusförklaring eller resedokument får överklagas till regeringen. I övrigt får beslut som meddelas av en förvaltningsmyndighet enligt denna lag överklagas endast i de fall som anges i denna lag.

Säkerhetspolisen får överklaga Migrationsverkets beslut enligt denna lag, om det kan överklagas och går Säkerhetspolisen emot.

Paragrafen innehåller regler om överklagande.

I första stycket görs ett tillägg som innebär att Migrationsverkets beslut enligt denna lag om uppehållstillstånd, statusförklaring eller rese- dokument får överklagas till regeringen.

Nuvarande tredje stycket flyttas till nya 3 c §. Övriga ändringar är endast språkliga.

291

2 b § Har Migrationsverket beslutat att en utlänning som har ansökt om uppehållstillstånd, Prop. 2009/10:31 statusförklaring eller resedokument inte ska utvisas enligt denna lag, ska ett överklagande

från utlänningen handläggas enligt utlänningslagen (2005:716), om inte Säkerhetspolisen överklagar Migrationsverkets beslut.

Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om handläggningen vid överklagande av Migrationsverkets beslut att avslå en ansökan om utvisning. Övervägandena finns i avsnitt 8.8.4.

Enligt 2 § ska en ansökan om uppehållstillstånd, statusförklaring eller resedokument prövas enligt denna lag om Säkerhetspolisen har ansökt om att utlänningen ska utvisas enligt 1 §. Om Migrationsverket avslår både Säkerhetspolisens ansökan om utvisning och utlänningens ansökan om uppehållstillstånd m.m. och det bara är utlänningen som överklagar verkets beslut ska utlänningens överklagande handläggas enligt utlänningslagen. Detta innebär att Migrationsverket ska överlämna överklagandet och övriga handlingar som har direkt betydelse för ärendet om uppehållstillstånd till en migrationsdomstol i stället för till Migrationsöverdomstolen (14 kap. 3 § UtlL). Överklagar Säkerhetspolisen Migrationsverkets beslut ska överklagandet handläggas enligt denna lag. Om Säkerhetspolisen inte överklagar Migrationsverkets beslut utan i stället i ett yttrande förordar att utlänningens ansökan ska avslås är ärendet att betrakta som ett säkerhetsärende enligt 1 kap. 7 § UtlL. Migrationsverket ska i en sådan situation överlämna överklagandet m.m. i ärendet till den migrationsdomstol som är behörig att pröva säkerhetsärenden (jfr 16 kap. 1 § UtlL).

3 § När Migrationsverkets beslut i fråga om utvisning överklagas, ska verket skyndsamt lämna över handlingarna i ärendet till Migrationsöverdomstolen.

Migrationsöverdomstolen ska med ett eget yttrande lämna handlingarna vidare till regeringen.

I yttrandet ska det särskilt anges om det finns hinder enligt 12 kap. 1, 2 eller 3 § utlänningslagen (2005:716) mot att beslutet verkställs. Finner Migrationsöverdomstolen att sådant hinder mot verkställighet finns, får regeringen inte avvika från den bedömningen.

Paragrafen behandlar förfarandet när Migrationsverkets beslut om utvisning överklagas.

Ändringen i tredje stycket är av redaktionell karaktär. Ingen ändring i sak är avsedd.

3 a § Om regeringen handlägger ett ärende om utvisning och utlänningen ansöker om uppehållstillstånd, statusförklaring eller resedokument ska regeringen upphäva det överklagade beslutet och överlämna ärendet till Migrationsverket för handläggning.

Paragrafen behandlar den situationen att utlänningen ansöker om uppehållstillstånd m.m. när utvisningsärendet handläggs hos regeringen. Övervägandena finns i avsnitt 8.8.4.

Av 2 § följer att en ansökan om uppehållstillstånd, statusförklaring eller resedokument prövas enligt denna lag om Säkerhetspolisen har ansökt om att utlänningen ska utvisas enligt 1 §. Om ärendet om utvisning handläggs av regeringen när utlänningen gör sin ansökan ska regeringen undanröja Migrationsverkets beslut och återförvisa ärendet till Migrationsverket.

292

3 b § Beslutar regeringen att en utlänning inte ska utvisas enligt denna lag och har Prop. 2009/10:31 utlänningen ansökt om uppehållstillstånd, statusförklaring eller resedokument, får

regeringen överlämna ärendet i dessa delar till Migrationsverket för prövning enligt utlänningslagen (2005:716).

Paragrafen, som är ny, innehåller regler om handläggningen av en ansökan om uppehållstillstånd m.m. om ansökan om utvisning avslås. Övervägandena finns i avsnitt 8.8.4.

Enligt paragrafen får regeringen överlämna ett ärende till Migrations- verket för prövning enligt utlänningslagen om regeringen beslutar att inte utvisa en utlänning och utlänningen har ansökt om uppehållstillstånd, statusförklaring eller resedokument. Om skäl för utvisning enligt denna lag inte föreligger bör utgångspunkten vara att regeringen överlämnar ärendet i övriga delar till Migrationsverket. Om det är uppenbart att utlänningen bör beviljas uppehållstillstånd och i förekommande fall statusförklaring och resedokument kan det dock vara lämpligt att regeringen tar ställning till ärendet i dess helhet. Överlämnar regeringen ärendet till Migrationsverket för prövning enligt utlänningslagen kan verkets beslut överklagas till domstol. Om inte förutsättningarna för utvisning i 1 § är uppfyllda torde en sådan möjlighet många gånger vara en förutsättning för att uppfylla gemenskapsrättens krav.

3 c § Vid överklagande enligt denna lag är såväl Migrationsverket som Säkerhetspolisen utlänningens motpart vid handläggningen i Migrationsöverdomstolen och hos regeringen.

Paragrafen, som är ny, reglerar vem som är utlänningens motpart.

Vem som är utlänningens motpart vid ett överklagande regleras enligt nuvarande ordning i 2 a §. Den ändrade formuleringen följer av att ett överklagande av en utlänning enligt 2 b § i vissa fall ska handläggas enligt utlänningslagen.

3 d § I 2 a § lagen (2006:304) om rättsprövning av vissa regeringsbeslut finns en bestämmelse om rätt för EES-medborgare och sådana medborgares familjemedlemmar att hos Regeringsrätten ansöka om rättsprövning av ett beslut om utvisning enligt denna lag.

Paragrafen, som är ny, upplyser om att ett beslut om utvisning i vissa fall kan bli föremål för rättsprövning enligt lagen (2006:304) om rättsprövning av vissa regeringsbeslut (rättsprövningslagen). Övervägandena finns i avsnitt 8.8.1.

I paragrafen anges att det i rättsprövningslagen finns en bestämmelse

om rätt för en EES-medborgare eller en familjemedlem till en sådan

medborgare att ansöka om rättsprövning av ett beslut om utvisning. En

sådan prövning kräver inte prövningstillstånd.

4 a § En utlänning som enligt 4 §, eller motsvarande äldre bestämmelser, har förbjudits att

återvända till Sverige för en viss tid eller utan tidsbegränsning får ges ett särskilt tillstånd

av regeringen att göra ett kort besök här, om besöket gäller synnerligen viktiga

angelägenheter. Om det finns särskilda skäl, får ett sådant tillstånd ges på ansökan av

någon annan än utlänningen.

Paragrafen, som är ny, reglerar möjligheten för en utlänning som har fått

ett återreseförbud att göra ett tillfälligt besök i Sverige.

Enligt paragrafen kan en utlänning som har förbjudits att återvända till

Sverige ges tillstånd till ett kort besök här om besöket gäller synnerligen

293

viktiga angelägenheter. Hittills har denna möjlighet reglerats genom en hänvisning i 5 § till 8 kap. 20 § UtlL. Sistnämnda paragraf ändras till följd av att säkerhetsärenden enligt utlänningslagen inte längre kan prövas av regeringen. Någon ändring i sak är inte avsedd.

4 b § I ett beslut om utvisning enligt denna lag ska anges till vilket land utlänningen ska utvisas.

Om det finns särskilda skäl, får mer än ett land anges i beslutet.

Beslutet ska innehålla de anvisningar om verkställigheten som omständigheterna i det enskilda fallet kan ge anledning till.

Paragrafen, som är ny, innehåller vissa bestämmelser om innehållet i ett beslut om utvisning.

Paragrafen motsvarar vad som gäller beslut om avvisning och utvisning enligt utlänningslagen (8 kap. 18 § UtlL).

5 § I ärenden enligt denna lag gäller följande föreskrifter i utlänningslagen (2005:716) i tillämpliga delar:

1 kap. 3 b § om EES-medborgare,

1 kap. 13 § om skyndsam handläggning,

3a kap. 2 § om familjemedlemmar till EES-medborgare,

4kap. 1–4 §§ om flyktingar och andra skyddsbehövande,

5kap. 1–1 c, 3–10,

12–16 och 17–19 §§ om uppehållstillstånd,

8 kap. 7 a § om utvisning av utlänningar med permanent uppehållsrätt, EES-medborgare som har vistats i Sverige under de tio närmast föregående åren och EES-medborgare som är barn,

8 kap. 17 a § om sådana hänsyn som ska tas till anknytningen till Sverige, om fråga uppkommit om utvisning av en EES-medborgare eller en sådan medborgares familje- medlem,

8 kap. 20 a § om upphävande av ett förbud att återvända till Sverige som meddelats en EES-medborgare eller en sådan medborgares familjemedlem,

9 kap. 8 § om fotografi och fingeravtryck,

10 kap. 1, 2, 4, 5–10 §§, 11 § första och andra styckena och 17 § om förvar och uppsikt, 12 kap. 1–5, 13 a och 21–23 §§ om verkställighet av beslut om utvisning,

13 kap. 1–7 §§ om muntlig handläggning hos förvaltningsmyndighet, 13 kap. 10 § om motivering av beslut,

13 kap. 11 § om tolkersättning,

13 kap. 12 § om rättelse av beslut på grund av oriktig uppgift,

13 kap. 15 och 16 §§ om DNA-analys,

16 kap. 1 § andra stycket om Migrationsöverdomstolen, 17 kap. 1 och 2 §§ om skyldighet att lämna uppgifter,

18 kap. 1 § andra stycket om offentligt biträde för barn, samt

19 kap. 1–4 §§ om kostnadsansvar.

Paragrafen anger vilka bestämmelser i utlänningslagen som ska tillämpas vid handläggningen av ärenden enligt denna lag.

I 1 kap. 3 b § och 3 a kap. 2 § UtlL definieras EES-medborgare respektive sådana medborgares familjemedlemmar. En hänvisning till dessa paragrafer behövs på grund av bestämmelsen om rättsprövning i 3 d §.

Hänvisningarna till bestämmelserna i 4 kap. UtlL om flyktingar och andra skyddsbehövande och 5 kap. UtlL om uppehållstillstånd följer av att frågor om uppehållstillstånd, statusförklaring och resedokument ska kunna prövas enligt denna lag.

Hänvisningen till 8 kap. 20 § UtlL om tillstånd till kort besök tas bort eftersom en motsvarande regel förs in i 4 a §.

Prop. 2009/10:31

294

Hänvisningen till bestämmelserna i 10 kap. UtlL om förvar och uppsikt Prop. 2009/10:31 har justerats. Genom justeringen blir förutsättningarna i utlänningslagen

för att ta en utlänning i förvar tillämpliga även i ärenden enligt denna lag. Det kan således förekomma att en utlänning tas i s.k. utredningsförvar enligt lagen om särskild utlänningskontroll vilket inte är möjligt enligt nuvarande ordning. Hänvisningen till 10 kap. 11 § UtlL om muntlig förhandling har tagits bort och regleras i 13 c §. Hänvisningarna till bestämmelserna om beslutande myndighet i 10 kap. 12–14, 15 första och tredje styckena och 16 §§ UtlL har tagits bort. Vilken myndighet som ansvarar för förvarsfrågor regleras nu i 9 a och b §§.

Med anledning av att frågor om uppehållstillstånd, statusförklaring och resedokument kan prövas enligt denna lag ska bestämmelserna i 13 kap. UtlL om muntlig handläggning, motivering av beslut och DNA-analys kunna tillämpas även i ärenden enligt denna lag. Hänvisningarna till bestämmelserna i 13 kap. UtlL justeras i enlighet härmed.

Hänvisningen till 14 kap. 13 § UtlL om överklagande tas bort eftersom den paragrafen upphävs. Det som enligt nuvarande ordning regleras i 14 kap. 13 § UtlL regleras i 28 a och 28 b §§.

En rättelse görs också av hänvisningen till 16 kap. 1 § UtlL.

Slutligen görs en hänvisning till bestämmelsen i 18 kap. 1 § andra stycket UtlL om offentligt biträde för barn. Bestämmelsen avser förordnande om offentligt biträde för barn som hålls i förvar. Förordnande om offentligt biträde regleras i övrigt i 27 §.

Övriga ändringar i paragrafen är endast språkliga.

8 a § Säkerhetspolisen svarar för att ett beslut om förvar verkställs.

En utlänning som hålls i förvar enligt denna lag ska placeras i kriminalvårdsanstalt, häkte eller polisarrest. Den som är under 18 år får dock inte utan synnerliga skäl placeras i sådana lokaler.

En utlänning som är under 18 år och som hålls i förvar enligt denna lag ska i första hand placeras i sådana förvarslokaler som Migrationsverket ansvarar för enligt 11 kap. 2 § utlänningslagen (2005:716). För behandlingen av en utlänning som placerats i verkets förvarslokaler gäller bestämmelserna om Migrationsverkets behandling av förvarstagna i 11 kap. utlänningslagen.

För behandlingen av en utlänning som placerats i kriminalvårdsanstalt, häkte eller polisarrest gäller lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. i tillämpliga delar. Utlänningen ska, utöver vad som följer av nämnda lag, beviljas de lättnader och förmåner som kan medges med hänsyn till ordningen och säkerheten inom anstalten, häktet eller arresten.

Paragrafen reglerar verkställighet av förvarsbeslut.

Ändringarna föranleds av att vissa ärenden som enligt nuvarande ordning prövas enligt utlänningslagen ska prövas enligt denna lag.

Ändringen i tredje stycket klargör att en utlänning under 18 år som tas i förvar i första hand ska placeras i Migrationsverkets förvarslokaler. För behandlingen av en utlänning som placerats i en sådan lokal gäller bestämmelserna om Migrationsverkets behandling av förvarstagna i 11 kap. UtlL.

295

9 a § Har en ansökan om utvisning gjorts enligt denna lag beslutar den myndighet som

Prop. 2009/10:31

handlägger ärendet om förvar eller uppsikt.

Om en utlänning som har tagits i förvar eller står under uppsikt utvisas enligt denna lag,

ska den myndighet som beslutar om utvisningen pröva om utlänningen fortfarande ska

hållas i förvar eller stå under uppsikt.

Paragrafen, som är ny, reglerar vilken myndighet som är behörig att

meddela beslut om förvar eller uppsikt.

Frågan om beslutande myndighet för förvars- och uppsiktsfrågor har

hittills reglerats genom en hänvisning i 5 § till bestämmelserna i 10 kap.

UtlL. I första stycket anges att den myndighet som handlägger ärendet

om utvisning beslutar om förvar eller uppsikt.

Om en utlänning som har tagits i förvar eller står under uppsikt utvisas

framgår av andra stycket att den myndighet som beslutar om utvisning

ska pröva om utlänningen fortfarande ska hållas i förvar eller stå under

uppsikt.

9 b § Migrationsverket är handläggande myndighet från det att verket tar emot en ansökan

om utvisning till dess att verket meddelar beslut eller utlänningen har lämnat landet eller

Säkerhetspolisen har tagit emot ärendet, eller, om Migrationsverkets beslut överklagas, till

dess att ärendet tas emot av Migrationsöverdomstolen.

Migrationsöverdomstolen är handläggande myndighet från det att domstolen tar emot ett

ärende till dess att ansvarigt departement tar emot det.

Regeringen är handläggande myndighet från det att ärendet tagits emot av ansvarigt

departement.

Säkerhetspolisen är handläggande myndighet från det att myndigheten tar emot ett

beslut om utvisning för verkställighet till dess att verkställighet har skett.

Paragrafen, som är ny, reglerar vilken myndighet som är handläggande

myndighet.

Bestämmelsens syfte är att komplettera 9 a § och därigenom förtydliga

vilken myndighet som ansvarar för förvars- och uppsiktsfrågorna. Frågan

om när Migrationsverket och Migrationsöverdomstolen är handläggande

myndighet har hittills reglerats genom en hänvisning i 5 § till 10 kap. 14

och 16 §§ UtlL. Dessa bestämmelser ändras respektive upphävs till följd

av att säkerhetsärenden som handläggs enligt utlänningslagen inte längre

kan prövas av regeringen.

I första stycket anges att Migrationsverket är handläggande myndighet

från det att verket tar emot en ansökan om utvisning till dess att verket

meddelar beslut eller utlänningen har lämnat landet eller

Säkerhetspolisen har tagit emot ärendet, eller, om ärendet överklagas, till

dess att ärendet tas emot av Migrationsöverdomstolen.

I andra stycket anges att Migrationsöverdomstolen är handläggande

myndighet från det att domstolen tar emot ett ärende till dess att

ansvarigt departement tar emot det.

I tredje stycket anges att regeringen är handläggande myndighet när

ärendet tagits emot av ansvarigt departement. Att regeringen inte får fatta

beslut om att ta eller hålla kvar någon i förvar eller om att ställa någon

under uppsikt framgår av 9 c §. Däremot får regeringen upphäva ett

beslut om förvar eller uppsikt. Beslut i frågor om förvar och uppsikt när

regeringen är handläggande myndighet meddelas av ansvarigt statsråd.

I fjärde stycket anges att Säkerhetspolisen är handläggande myndighet

från det att myndigheten har tagit emot ett beslut om utvisning för

verkställighet till dess att verkställighet har skett. Detta har hittills

296

framgått av 13 § och en hänvisning i 5 § till 10 kap. 13 § UtlL. Det är Prop. 2009/10:31 således Säkerhetspolisen som ansvarar för omprövning av förvars- eller

uppsiktsbeslut under denna tid. Detta gäller även om utlänningen har ansökt om rättsprövning.

Lagrådet har anfört att uttrycket tar emot ett ärende bör undvikas i

lagtext. Uttrycket förekommer i flera bestämmelser i utlänningslagen.

För att undvika oklarheter vid tillämpningen bör därför bestämmelsen

inte ändras.

9 c § När regeringen är handläggande myndighet beslutar ansvarigt statsråd i frågor om

förvar och uppsikt. Regeringen får inte besluta att ta eller hålla kvar någon i förvar eller

att ställa någon under uppsikt. Regeringen får däremot upphäva ett beslut om förvar eller

uppsikt.

Paragrafen, som är ny, behandlar beslut om förvar när regeringen är

handläggande myndighet.

I paragrafen anges att ansvarigt statsråd beslutar i frågor om förvar och

uppsikt när regeringen är handläggande myndighet och att regeringen

inte får fatta beslut om att ta eller hålla kvar någon i förvar eller om att

ställa någon under uppsikt. Regeringen får däremot upphäva ett beslut

om förvar eller uppsikt. Detta har hittills framgått av en hänvisning i 5 §

till 10 kap. 15 § andra stycket UtlL. När regeringen är handläggande

myndighet framgår av 9 b § tredje stycket.

9 d § Säkerhetspolisens beslut om förvar i andra fall än som avses i 9 § och

Migrationsverkets beslut om förvar får överklagas till Migrationsöverdomstolen. Ett sådant

beslut får överklagas utan begränsning till viss tid.

Om ett statsråd har beslutat om förvar prövar Regeringsrätten på framställan av

utlänningen om åtgärden ska bestå.

Migrationsverkets beslut i särskilda fall i frågor om behandlingen eller placeringen av

en utlänning som hålls i förvar får överklagas till Migrationsöverdomstolen.

Paragrafen, som är ny, reglerar överklagande av Säkerhetspolisens och

Migrationsverkets beslut om förvar m.m.

Frågan om överklagande i nu aktuella fall har hittills reglerats genom

en hänvisning i 5 § till 14 kap. 13 § UtlL. Den sistnämnda paragrafen

upphävs till följd av att säkerhetsärenden som handläggs enligt

utlänningslagen inte längre kan överklagas till regeringen.

I första stycket anges att Säkerhetspolisens beslut om förvar i andra fall

än som avses i 9 § och Migrationsverkets beslut om förvar får överklagas

till Migrationsöverdomstolen. För Säkerhetspolisens beslut om förvar

enligt 9 § gäller i stället att ett sådant beslut genast ska anmälas till

Migrationsverket som ska pröva om åtgärden ska bestå. Ett beslut om

förvar får överklagas utan begränsning till viss tid.

I andra stycket behandlas statsråds beslut om förvar. Om ett statsråd

har beslutat om förvar prövar Regeringsrätten på framställan av

utlänningen om åtgärden ska bestå.

Tredje stycket rör Migrationsverkets beslut om behandling och

placering. När en utlänning är förvarstagen enligt denna lag kan

Migrationsverket endast fatta sådana beslut i ärenden som gäller

utlänningar under 18 år som är placerade i verkets lokaler (8 a §).

Lokutionen i särskilda fall har använts för att markera att allmänna

ordningsregler inom förvarslokalen inte får överklagas.

297

Prop. 2009/10:31

10 § Om utvisning har beslutats enligt denna lag eller om motsvarande beslut har meddelats enligt äldre lag men hinder som anges i 12 kap. 1, 2 eller 3 § utlänningslagen (2005:716) möter mot att beslutet verkställs eller om beslutet av någon annan särskild anledning inte bör verkställas, ska den beslutande myndigheten förordna att verkställighet tills vidare inte får ske (inhibition) eller bevilja utlänningen ett tidsbegränsat uppehållstillstånd. Utvisningsbeslutet får inte verkställas under den tid ett uppehållstillstånd gäller.

Har den beslutande myndigheten beslutat om inhibition ska utvisningsbeslutet och beslutet om inhibition prövas på nytt av myndigheten när det finns skäl till det. Så länge utvisningsbeslutet fortfarande gäller men inte har kunnat verkställas, ska Säkerhetspolisen före utgången av varje kalenderår efter det då beslutet meddelades anmäla hos den beslutande myndigheten huruvida det finns skäl för prövning av beslutet.

Har utlänningen beviljats ett tidsbegränsat uppehållstillstånd ska Migrationsverket ompröva utvisningsbeslutet när uppehållstillståndet löper ut.

Om regeringen vid prövningen enligt andra stycket överväger att häva ett beslut om inhibition, ska ansvarigt statsråd eller den tjänsteman som statsrådet bestämmer, inhämta ett yttrande från Migrationsöverdomstolen. Därvid tillämpas 3 § tredje stycket.

Migrationsverkets beslut i fråga om inhibition eller tidsbegränsat uppehållstillstånd får överklagas till regeringen. Därvid tillämpas 3 §.

Paragrafen behandlar förordnande om inhibition och beviljande av tidsbegränsade uppehållstillstånd. Övervägandena finns i avsnitt 8.8.2.

Av ändringen i första stycket framgår att den beslutande myndigheten, om ett utvisningsbeslut inte kan verkställas, förutom att förordna om inhibition kan bevilja utlänningen ett tidsbegränsat uppehållstillstånd. Detta gäller även utvisningsbeslut eller andra motsvarande beslut enligt äldre lagar. Utvisningsbeslutet får inte verkställas under den tid det tidsbegränsade uppehållstillståndet gäller.

Ändringen i andra stycket är redaktionell och följer av att möjligheten att bevilja ett tidsbegränsat uppehållstillstånd införs i första stycket.

I tredje stycket, som är nytt, anges att ett utvisningsbeslut ska om- prövas av Migrationsverket när ett tidsbegränsat uppehållstillstånd löper ut. Om utvisningsbeslutet ska bestå, ska Migrationsverket pröva om det fortfarande föreligger hinder mot verkställighet. Om så är fallet kan verket bevilja utlänningen ett nytt tidsbegränsat uppehållstillstånd eller inhibera utvisningsbeslutet.

Av ändringen i fjärde stycket framgår att ansvarigt statsråd eller den tjänsteman som statsrådet bestämmer ska inhämta yttrande från Migrationsöverdomstolen. Hänvisningen till 3 § innebär att Migrationsdomstolen i yttrandet särskilt ska ange om det finns hinder enligt 12 kap. 1, 2 eller 3 § UtlL mot att beslutet verkställs och att regeringen inte får avvika från Migrationsöverdomstolens bedömning om domstolen finner att ett sådant hinder mot verkställighet föreligger. Av 13 b § följer att domstolen ska hålla muntlig förhandling om en sådan inte är uppenbart obehövlig.

Av ändringen i femte stycket följer att Migrationsverkets beslut om tidsbegränsat uppehållstillstånd får överklagas till regeringen.

298

11 § Den myndighet som beslutar om utvisning enligt denna lag får besluta att utlänningen Prop. 2009/10:31 på vissa tider ska anmäla sig hos en polismyndighet (anmälningsplikt), om ett beslut om

utvisning enligt denna lag tills vidare inte ska verkställas på grund av inhibition eller ett tidsbegränsat uppehållstillstånd. Om utvisningsbeslutet grundas på 1 § 2, får myndigheten också besluta att 19–22 §§ ska tillämpas på utlänningen.

Efter beslut om utvisning enligt denna lag får Migrationsverket på ansökan av Säkerhetspolisen besluta enligt första stycket. Även regeringen får efter beslut om utvisning enligt denna lag meddela beslut enligt första stycket i samband med att regeringen beslutar om inhibition eller tidsbegränsat uppehållstillstånd i ett ärende om verkställighet enligt 13 a § första stycket.

Innan regeringen som första instans beslutar om anmälningsplikt ska ansvarigt statsråd eller den tjänsteman som statsrådet bestämmer, inhämta ett yttrande från Migrationsöverdomstolen.

Ett beslut av Migrationsverket i en fråga som avses i första stycket får överklagas till regeringen. Därvid tillämpas 3 § första och andra styckena.

Paragrafen behandlar anmälningsplikt och tillämpning av reglerna om tvångsmedel i 19–22 §§ i ärenden om utvisning enligt denna lag. Övervägandena finns i avsnitt 8.8.3.

Enligt första stycket får den myndighet som beslutar om utvisning, om utvisningsbeslutet inte ska verkställas, besluta om anmälningsplikt eller om att tillämpa reglerna i 19–22 §§. Ett sådant beslut kan endast fattas i samband med beslutet om utvisning.

Andra stycket, som är nytt, ger möjlighet att i tiden efter utvisnings- beslutet fatta beslut om anmälningsplikt eller om att tillämpa reglerna i 19–22 §§. Ett sådant beslut fattas av Migrationsverket på ansökan av Säkerhetspolisen. Ett sådant beslut får även fattas av regeringen i samband med att regeringen beslutar om inhibition eller tidsbegränsat uppehållstillstånd i ett verkställighetsärende. Nuvarande andra stycket flyttas till 11 a §.

Om regeringen som första instans överväger att fatta ett beslut om anmälningsplikt föreskrivs i tredje stycket, som är nytt, att ansvarigt statsråd eller den tjänsteman som statsrådet bestämmer ska inhämta yttrande från Migrationsöverdomstolen.

I fjärde stycket ges regler om överklagande av beslut som meddelas enligt denna paragraf.

11 a § Om ett beslut om avvisning eller utvisning enligt 8 kap. utlänningslagen (2005:716) eller motsvarande äldre bestämmelser inte kan verkställas och det finns sådana omständigheter beträffande utlänningen som avses i 1 § 1 eller 2, får Migrationsverket på ansökan av Säkerhetspolisen besluta om anmälningsplikt enligt 11 § första stycket. Om det finns sådana omständigheter beträffande utlänningen som avses i 1 § 2, får Migrationsverket också besluta att 19–22 §§ ska tillämpas på utlänningen.

Ett beslut som Migrationsverket har meddelat enligt första stycket får överklagas till regeringen. Därvid tillämpas 3 § första och andra styckena.

Paragrafen, som är ny, behandlar anmälningsplikt och tillämpning av reglerna om tvångsmedel i 19–22 §§ i ärenden om avvisning eller utvisning enligt utlänningslagen. Övervägandena finns i avsnitt 8.8.3.

Av första stycket framgår att Migrationsverket på ansökan av Säkerhetspolisen får besluta om anmälningsplikt om ett beslut om avvisning eller utvisning enligt utlänningslagen eller motsvarande äldre bestämmelser inte kan verkställas. En förutsättning är att det föreligger sådana omständigheter beträffande utlänningen som avses i 1 § 1 eller 2.

Migrationsverket får besluta om anmälningsplikt även när annan

299

myndighet eller en domstol har fattat beslutet om avvisning eller Prop. 2009/10:31 utvisning. Av stycket framgår vidare att Migrationsverket får besluta att

19–22 §§ ska tillämpas på utlänningen om det föreligger sådana omständigheter beträffande utlänningen som avses i 1 § 2. Stycket motsvarar nuvarande 11 § andra stycket.

Enligt andra stycket får Migrationsverkets beslut överklagas till regeringen. Av hänvisningen till 3 § första och andra styckena följer att Migrationsöverdomstolen ska yttra sig före regeringens prövning. Av 13 b § framgår att Migrationsöverdomstolen ska hålla muntlig förhandling om en sådan inte är uppenbart obehövlig.

12 § Ett beslut enligt 11 eller 11 a § gäller i längst tre år räknat från dagen för beslutet om avvisning eller utvisning.

Paragrafen reglerar hur länge ett beslut om anmälningsplikt eller beslut om att tillämpa reglerna om tvångsmedel i 19–22 §§ gäller.

Av ändringen framgår att även beslut enligt 11 a § om anmälningsplikt och om att tillämpa reglerna om tvångsmedel i 19–22 §§ gäller längst i tre år. Att nytt beslut om anmälningsplikt eller om att tillämpa reglerna om tvångsmedel i 19–22 §§ kan meddelas efter utgången av treårsfristen framgår av 14 §.

13 § Om inhibition eller ett beslut om tidsbegränsat uppehållstillstånd inte har meddelats, ska ett beslut om utvisning enligt denna lag verkställas så snart det kan ske efter det att beslutet vunnit laga kraft. Säkerhetspolisen ska svara för verkställigheten. Den beslutande myndigheten får dock bestämma att en annan myndighet ska ombesörja verkställigheten.

Verkställighet av ett beslut om utvisning av en EES-medborgare eller en sådan medborgares familjemedlem får ske tidigast fyra veckor från den dag då EES-medborgaren eller familjemedlemmen fick del av beslutet, om det inte finns synnerliga skäl för att verkställa beslutet genast.

Paragrafen innehåller regler om verkställighet av beslut om utvisning

enligt denna lag.

Enligt första stycket ska ett beslut om utvisning verkställas så snart

som möjligt efter det att beslutet har vunnit laga kraft, om inte ett beslut

om inhibition eller ett beslut om tidsbegränsat uppehållstillstånd har

meddelats.

Det nuvarande andra stycket har flyttats till 13 a §. Av den nya

lydelsen av andra stycket följer att verkställighet av ett beslut att utvisa

en EES-medborgare eller en sådan medborgares familjemedlem får ske

tidigast fyra veckor efter det att EES-medborgaren eller familje-

medlemmen fick del av beslutet, om det inte finns synnerliga skäl för att

verkställa beslutet genast. Detta regleras i nuvarande ordning genom en

hänvisning i 5 § till 12 kap. 15 § UtlL. Av förarbetena till sistnämnda

paragraf framgår att undantagsregeln bör tolkas ytterst restriktivt och att

den främst bör avse fall där hänsynen till allmän ordning och säkerhet

fordrar en snabb verkställighet av beslutet (prop. 2005/06:77 s. 198). En

EES-medborgare och en sådan medborgares familjemedlem kan enligt

2 a §

rättsprövningslagen

ansöka om att Regeringsrätten ska pröva

utvisningsbeslutet. En sådan ansökan ska inkomma till Regeringsrätten

senast

tre veckor från

regeringens beslut (4 § andra stycket

rättsprövningslagen). Om ett beslut om utvisning av en EES-medborgare

eller en sådan medborgares familjemedlem ska verkställas innan tiden för

300

ansökan om Regeringsrättens prövning har gått ut kan Regeringsrätten Prop. 2009/10:31 enligt 5 § rättsprövningslagen besluta om inhibition av utvisnings-

beslutet. Om den utvisade utlänningen har ansökt om att få utvisnings- beslutet prövat av Regeringsrätten bör regeringens utvisningsbeslut inte verkställas innan Regeringsrätten har tagit ställning till ett yrkande om inhibition. Att ett utvisningsbeslut i denna situation verkställs innan en EES-medborgare eller en sådan medborgares familjemedlem har fått beslutet prövat av domstol strider inte mot rörlighetsdirektivet eftersom artikel 31.2 medger att ett beslut verkställs utan att en domstolsprövning har kommit till stånd, om beslutet om utvisning grundas på tvingande hänsyn till allmän säkerhet såsom de definieras av medlemsstaterna. Sista meningen har tagits bort eftersom en bestämmelse motsvarande 8 kap. 18 § tredje stycket UtlL finns i 4 b §.

13 a § Om den verkställande myndigheten finner att verkställigheten av ett beslut om utvisning inte kan genomföras eller att ytterligare besked behövs, ska myndigheten underrätta den beslutande myndigheten om detta. Den beslutande myndigheten ska då pröva om inhibition eller tidsbegränsat uppehållstillstånd enligt 10 § ska meddelas.

Innan regeringen prövar frågan om inhibition eller tidsbegränsat uppehållstillstånd ska ansvarigt statsråd eller den tjänsteman som statsrådet bestämmer inhämta ett yttrande från Migrationsöverdomstolen. Beträffande yttrandet gäller 3 § tredje stycket.

Innan regeringen har prövat om inhibition eller tidsbegränsat uppehållstillstånd enligt 10 § ska meddelas, får ansvarigt statsråd besluta att verkställighet inte får ske.

Paragrafen, som är ny, behandlar hinder som uppkommer vid verkställighet av beslut om utvisning enligt denna lag.

Första stycket utgör enligt nuvarande ordning en del av 13 § andra stycket. Lydelsen ändras i förhållande till 13 § andra stycket. Ändringen föranleds av att utlänningen, om ett utvisningsbeslut inte går att verkställa, kan beviljas ett tidsbegränsat uppehållstillstånd (10 §). Den nya lydelsen förtydligar dessutom att det är den beslutande myndigheten som ska pröva frågan om inhibition eller tidsbegränsat uppehållstillstånd.

Av andra stycket, som är nytt, framgår att ett yttrande från Migrationsöverdomstolen alltid ska inhämtas innan regeringen prövar frågan om verkställighetshinder. Av hänvisningen till 3 § tredje stycket följer att Migrationsöverdomstolen i sitt yttrande särskilt ska ange om det finns hinder enligt 12 kap. 1, 2 eller 3 § UtlL mot att beslutet verkställs och att regeringen inte får avvika från Migrationsöverdomstolens bedömning om domstolen finner att ett sådant hinder mot verkställighet föreligger. Migrationsöverdomstolen ska innan den yttrar sig hålla muntlig förhandling, om en sådan inte är uppenbart obehövlig (13 b § första stycket). Vid den muntliga förhandlingen ska utlänningen höras och få tillfälle att redogöra för sin ståndpunkt och uttala sig om de omständigheter som åberopas i ärendet (13 b § andra stycket).

Tredje stycket motsvarar den nuvarande lydelsen av 13 § andra stycket sista meningen.

301

13 b § Migrationsöverdomstolen ska innan den yttrar sig enligt denna lag hålla muntlig Prop. 2009/10:31 förhandling. I fall som avses i 10 § fjärde och femte styckena, 11 § tredje och fjärde

styckena, 11 a § andra stycket och 13 a § andra stycket behöver dock inte någon muntig förhandling hållas, om en sådan är uppenbart obehövlig.

Vid en muntlig förhandling ska utlänningen höras. Migrationsöverdomstolen får bestämma att även andra än utlänningen ska höras vid förhandlingen. Utlänningen ska få tillfälle att ange sin ståndpunkt och att uttala sig om de omständigheter som åberopas i ärendet.

När muntlig förhandling hålls innan Migrationsöverdomstolen yttrar sig enligt 3 §, 10 § femte stycket, 11 § fjärde stycket eller 11 a § andra stycket ska Säkerhetspolisen och Migrationsverket redogöra för omständigheterna i ärendet och ges tillfälle att ställa frågor till utlänningen och andra som hörs i ärendet. Säkerhetspolisen och Migrationsverket ska även lämna andra upplysningar som behövs för att genomföra förhandlingen

Paragrafen, som är ny, behandlar muntlig förhandling i Migrations- överdomstolen.

Första stycket motsvarar delvis nuvarande 6 § första stycket första meningen. I stycket anges när Migrationsöverdomstolen ska hålla muntlig förhandling innan den yttrar sig i ett ärende enligt denna lag. Muntlig förhandling ska alltid hållas innan domstolen yttrar sig i ärenden om överklagande av beslut om utvisning. Om Migrationsöverdomstolen ska yttra sig i ärenden om överklagande av beslut ifråga om inhibition, tidsbegränsat uppehållstillstånd, anmälningsplikt eller tillämpning av reglerna om tvångsmedel i 19–22 §§ ska muntlig förhandling hållas om en sådan inte är uppenbart obehövlig. Motsvarande gäller när regeringen inhämtar yttrande inför beslut om anmälningsplikt eller om inhibition eller tidsbegränsat uppehållstillstånd i ett verkställighetsärende.

Andra stycket motsvarar nuvarande 6 § första stycket andra meningen och andra stycket.

Tredje stycket motsvarar nuvarande 7 §.

13 c § I ett ärende om förvar som handläggs av regeringen får ansvarigt statsråd eller den tjänsteman som statsrådet bestämmer besluta om muntlig förhandling och uppdra åt Migrationsöverdomstolen att hålla denna.

Vid en muntlig förhandling ska utlänningen höras. Regeringskansliet får bestämma att även andra personer än utlänningen ska höras. En representant för Regeringskansliet ska närvara vid förhandlingen.

Utlänningen ska vid förhandlingen få tillfälle att redogöra för sin ståndpunkt och uttala sig om de omständigheter som åberopas i ärendet.

Paragrafen, som är ny, behandlar muntlig förhandling i ärenden om förvar och uppsikt hos regeringen.

Av hänvisningen i 5 § till 10 kap. 11 § första stycket UtlL följer att varje ny prövning av ett beslut om förvar ska föregås av en muntlig förhandling och att detta även gäller beslut om uppsikt om det inte med hänsyn till utredningens art eller andra omständigheter framstår som uppenbart att en muntlig förhandling skulle sakna betydelse. Av första stycket framgår att det är ansvarigt statsråd eller den tjänsteman som statsrådet bestämmer som ska besluta om muntlig förhandling och att det är Migrationsöverdomstolen som ska hålla den muntliga förhandlingen. Att Migrationsöverdomstolen får ett uppdrag att hålla en muntlig förhandling innebär att domstolen ska kalla parterna, hålla förhandlingen och i övrigt vidta alla förekommande åtgärder i anledning av förhandlingen.

302

I andra och tredje styckena anges hur en förhandling ska gå till. Vid Prop. 2009/10:31 förhandlingen ska utlänningen och de andra personer som Regerings-

kansliet bestämmer höras. En representant från Regeringskansliet ska alltid närvara vid förhandlingen. Utlänningen ska vid förhandlingen få tillfälle att redogöra för sin ståndpunkt och uttala sig om de omständigheter som åberopas i ärendet.

14 § Om det i fall som avses i 11 eller 11 a § bedöms föreligga risk för att utlänningen begår eller medverkar till brott mot rikets säkerhet eller brott som anges i 1 § första stycket 2 efter utgången av den i 12 § angivna treårsfristen, får anmälningsplikt beslutas även för tid efter denna frists utgång. På motsvarande grunder får förordnas att 19–22 §§ ska tillämpas på utlänningen för sådan tid, om risken avser brott som anges i 1 § första stycket 2.

Frågor som avses i första stycket prövas av Stockholms tingsrätt på ansökan av Säkerhetspolisen. Beslut i en sådan fråga ska meddelas för en viss tid och högst tre år, räknat från den dag då beslutet ska börja tillämpas.

För förfarandet vid rätten gäller, utom i de hänseenden som anges i fjärde stycket, vad som är föreskrivet om mål som rör allmänt åtal för brott för vilket inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse i sex månader.

Tvångsmedel enligt 24 och 25 kap. rättegångsbalken får inte tillgripas. En skriftlig berättelse eller en uppteckning eller upptagning av en sådan berättelse som avses i 35 kap. 14 § rättegångsbalken får åberopas som bevis. Bestämmelsen i 10 kap. 3 § andra stycket andra meningen offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) gäller inte. Beslutet får grundas även på handlingar eller annat material som enligt första stycket samma paragraf inte får lämnas ut till parter.

Paragrafen behandlar möjligheten att meddela beslut om anmälningsplikt och tillämpning av reglerna om tvångsmedel i 19–22 §§ efter utgången av den i 12 § angivna tidsfristen, m.m.

Av ändringen i första stycket framgår att även beslut enligt 11 a § om anmälningsplikt och beslut om att tillämpa reglerna om tvångsmedel i 19–22 §§ omfattas av paragrafens tillämpningsområde.

22 § En upptagning eller uppteckning som har gjorts vid hemlig teleavlyssning ska granskas snarast möjligt. Granskningen får utföras endast av rätten, Säkerhetspolisen, en polismyndighet eller en åklagare.

Om upptagningen eller uppteckningen innehåller något som inte är av betydelse för det ändamål som har föranlett avlyssningen, ska den i denna del omedelbart förstöras efter granskningen. I fråga om brott eller förestående brott som inte är av betydelse för det ändamål som har föranlett avlyssningen ska dock 27 kap. 24 § andra och fjärde styckena rättegångsbalken tillämpas.

En försändelse eller någon annan handling som omfattas av tillstånd enligt 20 § får inte närmare undersökas, öppnas eller granskas av någon annan än rätten, Säkerhetspolisen, en polismyndighet eller en åklagare. En sådan handling ska undersökas snarast möjligt. När undersökningen har slutförts, ska en försändelse som finns hos ett befordringsföretag tillställas den till vilken försändelsen är ställd och en annan handling återlämnas till den hos vilken handlingen påträffats, om den inte tas i beslag.

Paragrafen innehåller regler om hemlig telefonavlyssning och granskning av försändelser och handlingar som omfattas av tillstånd enligt 20 §.

Andra stycket har ändrats till följd av en tidigare ändring av 27 kap. 24 § rättegångsbalken.

303

23 § Till fängelse i högst ett år eller, när omständigheterna är mildrande, till böter döms

Prop. 2009/10:31

1.den som hjälper en utlänning som är underkastad förbud enligt 4 § att komma in i Sverige,

2.den som hindrar eller försöker hindra verkställighet av ett beslut om utvisning enligt denna lag, eller

3.en utlänning som bryter mot anmälningsplikt som har beslutats enligt 11, 11 a eller

14 §.

För försök eller förberedelse till brott som avses i första stycket 1 döms till ansvar enligt 23 kap. brottsbalken.

Om en utlänning under den tid då han står under åtal för brott enligt första stycket 3 fortsätter att begå sådant brott, ska vad han gjort sig skyldig till före varje åtal anses som ett särskilt brott.

Paragrafen innehåller bestämmelser om straff m.m.

Av ändringen i första stycket framgår av att även en överträdelse av ett beslut om anmälningsplikt enligt 11 a § utgör brott enligt tredje punkten.

27 § Offentligt biträde ska förordnas för den som åtgärden avser, om det inte måste antas att behov av biträde saknas, i ärenden enligt denna lag om

1.utvisning,

2.anmälningsplikt,

3.verkställighet av beslut om utvisning, om beslut om inhibition eller tidsbegränsat uppehållstillstånd meddelats,

4.verkställighet av beslut om utvisning dock endast såvitt avser fråga om förvar och utlänningen hållits i förvar sedan mer än tre dagar, och

5.om tillämpning av tvångsmedel enligt 11 eller 11 a §.

Paragrafen reglerar rätten till offentligt biträde.

Av ändringen framgår att offentligt biträde kan förordnas även i

verkställighetsärenden och i ärenden om tillämpning av tvångsmedel

enligt 11 a §.

Om ett ärende lämnas över till Migrationsverket för prövning enligt

utlänningslagen gäller i stället bestämmelserna om offentligt biträde i den

lagen.

28 a § Beslut av Säkerhetspolisen, Migrationsverket eller Regeringskansliet enligt denna

lag får överklagas till Migrationsöverdomstolen när myndighetens beslut avser

1. fråga om offentligt biträde, eller

2. ersättning i ett ärende som handläggs enligt denna lag.

Paragrafen, som är ny, innehåller regler om överklagande av beslut i

fråga om offentligt biträde eller ersättning.

Överklagande av dessa beslut har hittills reglerats genom en

hänvisning i 5 § till 14 kap. 13 § UtlL. Den paragrafen upphävs till följd

av att säkerhetsärenden som handläggs enligt utlänningslagen inte längre

kan prövas av regeringen.

28 b § Säkerhetspolisens, Migrationsverkets eller Regeringskansliets beslut om avvisande

av ombud eller biträde får överklagas särskilt till Migrationsöverdomstolen.

Samma myndigheters beslut i jävsfrågor får överklagas till Migrationsöverdomstolen

endast i samband med överklagande av det beslut varigenom myndigheten avgör ärendet.

Paragrafen, som är ny, innehåller regler om överklagande av beslut om

avvisande av ombud eller biträde och om jäv.

I första stycket anges att Säkerhetspolisens, Migrationsverkets och

Regeringskansliets beslut om avvisande av ombud eller biträde får

överklagas särskilt till Migrationsöverdomstolen. Detta har hittills

304

reglerats genom en

hänvisning

i 5 § till

14 kap.

13 § UtlL.

Den Prop. 2009/10:31

paragrafen upphävs till följd av att säkerhetsärenden som handläggs

enligt utlänningslagen inte längre kan prövas av regeringen.

I andra stycket anges att Säkerhetspolisens, Migrationsverkets och

Regeringskansliets

beslut

i

jävsfrågor

får

överklagas

till

Migrationsöverdomstolen endast i samband med överklagande av det beslut varigenom myndigheten avgör ärendet. Detta har hittills reglerats genom en hänvisning i 5 § till 14 kap. 13 § UtlL. Den paragrafen upphävs till följd av att säkerhetsärenden som handläggs enligt utlänningslagen inte längre kan prövas av regeringen.

28 c § Migrationsverkets beslut enligt denna lag om ersättning för kostnad för DNA-analys får överklagas till Migrationsöverdomstolen.

Paragrafen, som är ny, innehåller regler om överklagande av beslut om ersättning för DNA-analys.

Att utlänningslagens bestämmelser om DNA-analys är tillämpliga framgår av hänvisningen i 5 § till 13 kap. 15 och 16 §§ UtlL.

Övergångsbestämmelser

1.Denna lag träder i kraft den 1 januari 2010.

2.Om Säkerhetspolisen har ansökt om utvisning före den 1 januari 2010 tillämpas 1 § i dess äldre lydelse.

Av andra punkten framgår att 1 § i dess äldre lydelse ska tillämpas om Säkerhetspolisen har ansökt om utvisning före den 1 januari 2010.

11.5Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl.

1 § I denna lag ges bestämmelser om sysselsättning för och bistånd till utlänningar som

1.har ansökt om uppehållstillstånd i Sverige som flykting enligt 4 kap. 1 § eller som annan skyddsbehövande enligt 4 kap. 2 eller 2 a § utlänningslagen (2005:716) eller motsvarande äldre bestämmelser (asylsökande),

2.har beviljats uppehållstillstånd med tillfälligt skydd eller uppehållstillstånd efter tillfälligt skydd med stöd av bestämmelserna i 21 kap. 2, 3, 4 eller 6 § utlänningslagen och som inte är folkbokförda här i landet, eller

3.har ansökt om uppehållstillstånd i Sverige och av särskilda skäl medgetts rätt att vistas här medan ansökan prövas.

Den som omfattas av denna lag har inte rätt till bistånd enligt 4 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453) för förmåner av motsvarande karaktär. Rätt till bistånd föreligger inte heller för bostadskostnader.

Barn under 18 år som saknar uppehållstillstånd och som inte vistas på en förläggning omfattas inte av denna lag, om de bor hos en vårdnadshavare som har uppehållstillstånd.

En utlänning som vistas här med stöd av ett tidsbegränsat uppehållstillstånd enligt 5 kap. 15 § utlänningslagen omfattas inte av denna lag. Detsamma gäller en utlänning för vilken en ansökan om ett sådant tillstånd är under prövning.

I 2 och 3 §§ finns särskilda bestämmelser om mottagande av barn under 18 år som vid ankomsten till Sverige är skilda från båda sina föräldrar eller från någon annan vuxen person som får anses ha trätt i föräldrarnas ställe, eller som efter ankomsten står utan sådan ställföreträdare (ensamkommande barn). Bestämmelserna är tillämpliga endast så länge barnet är att anse som ensamkommande.

I paragrafen anges vilka som omfattas av lagen.

305

Första stycket första punkten ändras till följd av att ytterligare en Prop. 2009/10:31 kategori skyddsbehövande införs i utlänningslagen.

11.6Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:702) om garantipension

3 kap.

3 § Den som har beviljats uppehållstillstånd som flykting enligt 4 kap. 1 § eller som annan skyddsbehövande enligt 4 kap. 2 eller 2 a § utlänningslagen (2005:716) eller enligt motsvarande äldre bestämmelser eller beviljats statusförklaring enligt 4 kap. 3 c § utlänningslagen eller motsvarande förklaring enligt äldre bestämmelser ska som försäkringstid för garantipension även tillgodoräknas tid under vilken han eller hon har varit bosatt i sitt tidigare hemland från och med det kalenderår då den pensionssökande fyllde 25 år till tidpunkten då han eller hon först ankom till Sverige. Därvid ska en så stor andel av tiden i hemlandet tillgodoräknas som svarar mot förhållandet mellan den tid under vilken den pensionssökande har varit bosatt i Sverige, inräknad den tid som avses i 2 §, från den första ankomsten till landet till och med det kalenderår då han eller hon fyllde 64 år och hela tidsrymden från det att den pensionssökande första gången kom till landet till och med det kalenderår då han eller hon fyllde 64 år. Vid beräkningen ska bortses från tid för vilken personen, vid bosättning i Sverige, har rätt till pension från hemlandet.

Med tid i hemlandet ska likställas tid då den pensionssökande före den första ankomsten till Sverige har befunnit sig i ett annat land där han eller hon har beretts en tillfällig fristad.

Paragrafen innehåller bestämmelser om beräkning av försäkringstid för flyktingar och andra skyddsbehövande.

Första stycket justeras till följd av att ytterligare en kategori skyddsbehövande införs i utlänningslagen. Vidare jämställs en utlänning som har beviljats uppehållstillstånd av andra skäl än skyddsskäl och därefter beviljas statusförklaring med sådana utlänningar som beviljats uppehållstillstånd som flykting enligt 4 kap. 1 § eller annan skyddsbehövande enligt 4 kap. 2 eller 2 a § UtlL eller motsvarande äldre bestämmelser.

11.7

Förslaget till lag om ändring i lagen (2006:304) om

rättsprövning av vissa regeringsbeslut

2 a § En EES-medborgare eller en sådan familjemedlem till en EES-medborgare som avses

i 3 a kap. 2 § utlänningslagen (2005:716) som har utvisats av regeringen enligt lagen

(1991:572) om särskild utlänningskontroll får ansöka om rättsprövning av beslutet.

I paragrafen, som är ny, regleras rättsprövning av vissa utvisningsbeslut

som fattas av regeringen. Överväganden finns i avsnitt 8.8.1.

Av paragrafen framgår att en EES-medborgare eller en familjemedlem

till en sådan medborgare har rätt att ansöka om rättsprövning av ett beslut

av regeringen om utvisning enligt lagen (1991:572) om särskild

utlänningskontroll. En sådan ansökan görs hos Regeringsrätten.

EES-medborgare och deras familjemedlemmar som befinner sig i

Sverige har i många fall uppehållsrätt här med stöd av bestämmelserna i

utlänningslagen. Om Regeringsrätten upphäver utvisningsbeslutet, får

EES-medborgaren eller familjemedlemmen på sedvanligt sätt vända sig

till Migrationsverket för registrering av uppehållsrätten eller för att

ansöka om uppehållskort. För de fall EES-medborgaren eller familje-

306

medlemmen inte har uppehållsrätt här får han eller hon i stället ansöka Prop. 2009/10:31 om uppehållstillstånd hos Migrationsverket. Ansökan kommer då att

handläggas enligt utlänningslagen. Säkerhetspolisen har möjlighet att, av skäl som rör rikets säkerhet eller som annars har betydelse för allmän säkerhet, förorda att ansökan ska avslås. Ansökan ska då handläggas som ett säkerhetsärende enligt utlänningslagen (1 kap. 7 § UtlL).

4 § En ansökan om rättsprövning enligt 1 eller 2 § ska ha kommit in till Regeringsrätten senast tre månader från dagen för beslutet.

En ansökan om rättsprövning enligt 2 a § ska ha kommit in till Regeringsrätten senast tre veckor från dagen för beslutet.

Det ska framgå av ansökan vilken rättsregel sökanden anser att beslutet strider mot och vilka omständigheter som åberopas till stöd för detta.

I paragrafen regleras när en ansökan om rättsprövning ska ha kommit in till Regeringsrätten och vad en sådan ansökan ska innehålla. Överväganden finns i avsnitt 8.8.1.

Av andra stycket framgår att en ansökan om rättsprövning av ett beslut av regeringen att utvisa en EES-medborgare eller en sådan medborgares familjemedlem ska ha kommit in till Regeringsrätten senast tre veckor från den dag beslutet fattades.

Tredje stycket motsvarar nuvarande andra stycket.

11.8Förslaget till lag om ändring i lagen (2008:290) om godkännande för forskningshuvudmän att ta emot gästforskare

3 § Bestämmelserna om gästforskare i denna lag är inte tillämpliga på en tredjelandsmedborgare som

1.har ansökt om uppehållstillstånd i Sverige som flykting enligt 4 kap. 1 § eller som annan skyddsbehövande enligt 4 kap. 2 eller 2 a § utlänningslagen (2005:716) eller motsvarande äldre bestämmelser,

2.har beviljats uppehållstillstånd med tillfälligt skydd eller uppehållstillstånd efter tillfälligt skydd enligt 21 kap. utlänningslagen,

3.har ett lagakraftvunnet avvisnings- eller utvisningsbeslut som inte kan verkställas,

4.utför forskning uteslutande inom ramen för högskoleutbildning för att därigenom få en doktorsexamen, eller

5.har lånats ut av en forskningshuvudman i en annan EU-stat.

I paragrafen anges vilka tredjelandsmedborgare som inte omfattas av lagen.

Första punkten ändras till följd av att ytterligare en kategori skyddsbehövande införs i utlänningslagen.

307

11.9

Förslaget till lag om ändring i lagen (2008:344) om

Prop. 2009/10:31

hälso- och sjukvård åt asylsökande m.fl.

4 § Denna lag omfattar utlänningar som

1.har ansökt om uppehållstillstånd i Sverige som flykting enligt 4 kap. 1 § eller som annan skyddsbehövande enligt 4 kap. 2 eller 2 a § utlänningslagen (2005:716) eller motsvarande äldre bestämmelser,

2.har beviljats uppehållstillstånd med tillfälligt skydd eller uppehållstillstånd efter tillfälligt skydd med stöd av bestämmelserna i 21 kap. 2, 3, 4 eller 6 § utlänningslagen och som inte är folkbokförda här i landet,

3.hålls i förvar enligt 10 kap. 1 eller 2 § utlänningslagen och som inte har placerats i kriminalvårdsanstalt, häkte eller polisarrest, eller

4.vistas här med stöd av tidsbegränsat uppehållstillstånd enligt 5 kap. 15 § utlänningslagen.

Sådana utlänningar som avses i första stycket 1 eller 2 omfattas av lagen även om de har meddelats beslut om avvisning eller utvisning. Det gäller dock inte utlänning som håller sig undan så att beslutet inte kan verkställas, om han eller hon har fyllt 18 år.

I paragrafen regleras vilka som omfattas av lagen.

Första punkten ändras till följd av att ytterligare en kategori skyddsbehövande införs i utlänningslagen.

308

Prop. 2009/10:31

Bilaga 1

Prop. 2009/10:31

Bilaga 1

Prop. 2009/10:31

Bilaga 1

Prop. 2009/10:31

Bilaga 1

Prop. 2009/10:31

Bilaga 1

Prop. 2009/10:31

Bilaga 1

Prop. 2009/10:31

Bilaga 1

Prop. 2009/10:31

Bilaga 1

Prop. 2009/10:31

Bilaga 1

Prop. 2009/10:31

Bilaga 1

Prop. 2009/10:31

Bilaga 1

Prop. 2009/10:31

Bilaga 1

Prop. 2009/10:31

Bilaga 2

Sammanfattning

Utredningen har haft i uppdrag att dels ta ställning till hur direktiv 2004/83/EG av den 29 april 2004 om miniminormer för när tredje- landsmedborgare eller statslösa personer skall betraktas som flyktingar eller som personer som av andra skäl behöver internationellt skydd samt om dessa personers rättsliga ställning och om innehållet i det beviljade skyddet (skyddsgrundsdirektivet) skall genomföras i Sve- rige, dels att göra en jämförelse av andelen personer som beviljats status som flykting eller som subsidiärt skyddsbehövande i Sverige och i vissa utvalda medlemsstater och analysera vad stora skillnader beror på.

Utredningen har för vart och ett av de områden som omfattas av uppdraget, granskat hur svensk författningsreglering och praxis är utformad. Utredningen har utgått från den nya utlänningslagen (2005:716), NUtlL.

Genomförandet av skyddsgrundsdirektivet

Utredningen har inledningsvis undersökt olika metoder för genomförande av direktiv, särskilt vilka krav som ställs på med- lemsstaten vid genomförandet av ett s.k. minimidirektiv.

Vid bedömningen om direktivet är genomfört i svensk rätt har utredningen undersökt om den svenska författningsregleringen och/eller praxis lägger fast en tillräckligt klar och tydlig ram för rättsläget och om enskilda därmed dels har tillräckliga förutsätt- ningar att identifiera sina rättigheter och skyldigheter, dels kan få sina anspråk domstolsprövade.

Skyddsgrundsdirektivets bestämmelser uppvisar ofta en högre detaljregleringsgrad än NUtlL:s bestämmelser. I den mån direk- tivets bestämmelser är fastlagda i fast etablerad praxis har det inte ansetts nödvändigt, och i en del fall inte heller lämpligt, att införa direktivets detaljerade bestämmelser i författningstext. I vissa avse-

19

Prop. 2009/10:31

Bilaga 2

Sammanfattning

SOU 2006:6

enden, främst beträffande alternativt skyddsbehövande, motsvarar den svenska regleringen inte de rättigheter och skyldigheter som följer av skyddsgrundsdirektivet. Utredningens förslag syftar till att en anpassning genomförs.

Flyktingar

Såväl NUtlL som skyddsgrundsdirektivets flyktingdefinition tar sin utgångspunkt i Genèvekonventionen. Den bedömning som därvid skall göras skall vara framåtsyftande, vilket enligt utredning- ens mening bör framgå av lagtextens ordalydelse.

Regeringen har i prop. 2005/06:6 Flyktingskap och förföljelse på grund av kön eller sexuell läggning föreslagit att personer som kän- ner välgrundad fruktan för förföljelse på grund av kön eller sexuell läggning, och som enligt nuvarande bestämmelser ges skydd som skyddsbehövande i övrigt, istället skall få skydd som flyktingar.

Genom utredningens förslag och propositionen anpassas den svenska lagen till skyddsgrundsdirektivet.

Det är väsentligt att asylprövningen sker mot Genèvekonven- tionens bestämmelser. Det är inte tillräckligt att en flykting enligt konventionen får uppehållstillstånd på andra grunder. Detta tydlig- görs i utredningens förslag genom att frågan om flyktingförklaring föreslås bli prövad i alla asylärenden. Det är viktigt att vid denna prövning anlägga ett internationellt perspektiv.

Skyddsgrundsdirektivet innehåller fakultativa (icke tvingande) bestämmelser om skyddsbehov ”sur place” och internt skydd. Bestämmelserna speglar en i svensk och internationell praxis eta- blerad tolkning av Genèvekonventionen. Det fakultativa utrymme som bestämmelserna ger kan utnyttjas utan författningsstöd. Skyddsgrundsdirektivets exempel på aktörer som utövar förföljelse och som kan ge skydd mot förföljelse speglar en i svensk och internationell praxis etablerad tolkning av Genèvekonventionen. Anledning saknas att i författningstext detaljreglera frågan. Utred- ningen konstaterar vidare att flyktingdefinitionens förföljelse- begrepp inte förutsätter att förföljelsen utgår direkt från stats- makten. Även det fall att en fungerande statsmakt saknas i landet omfattas av gällande rätt och några författningsändringar behövs inte för att genomföra skyddsgrundsdirektivets bestämmelser härom.

20

SOU 2006:6

Sammanfattning

Den svenska ordningen vid upphörande av flyktingskap överens- stämmer med skyddsgrundsdirektivets krav.

Uteslutningsgrunderna i artikel 1D, E och F i Genèvekonven- tionen som idag kan medföra att rätten till uppehållstillstånd inskränks, föreslås bli knutna till beviljandet av flyktingstatus.

Utredningen föreslår att det i NUtlL införs en bestämmelse om att ett uppehållstillstånd för en flykting skall vara permanent eller ha en giltighetstid på minst tre år och vara förnybart om inte tving- ande hänsyn till den nationella säkerheten eller den allmänna ord- ningen kräver något annat.

Bestämmelserna i NUtlL om återkallelse av flyktingförklaring uppfyller skyddsgrundsdirektivets obligatoriska bestämmelser om återkallelse och upphävande av flyktingförklaring.

Alternativt skyddsbehövande

En utlänning som inte uppfyller kriterierna för att vara flykting skall i fortsättningen kunna ges skydd som alternativt skyddsbehö- vande.

För att genomföra skyddsgrundsdirektivet i denna del föreslås att 4 kap. 2 § NUtlL kompletteras med en bestämmelse som omfattar allvarligt och personligt hot mot en civilpersons liv eller lem på grund av urskillningslöst våld i situationer av internationell eller intern väpnad konflikt.

Skyddsgrundsdirektivet innehåller fakultativa bestämmelser om skyddsbehov ”sur place” och internt skydd. Det fakultativa utrymme som bestämmelserna ger kan utnyttjas utan författnings- stöd. Genom ett tillägg i 4 kap. 2 § NUtlL görs klart att risk för sådana handlingar som avses i paragrafen kan föreligga oberoende av om handlingarna utgår från landets myndigheter eller dessa inte kan antas bereda trygghet mot sådana handlingar från enskilda. Skyddsgrundsdirektivets exempel på aktörer som kan ge skydd mot allvarlig skada speglar svensk praxis. Anledning saknas att i författ- ningstext särskilt reglera frågan.

Skyddsgrundsdirektivet använder sig av ett objektivt riskrekvisit ”grundad anledning att förmoda” och ”verklig risk att lida allvarlig skada”. Dessa rekvisit kan ses som mer förmånliga för den enskilde än rekvisitet ”välgrundad fruktan” i NUtlL. NUtlL bör därför änd- ras till att omfatta skyddsgrundsdirektivets rekvisit. Vidare bör NUtlL i enlighet med skyddsgrundsdirektivets krav innehålla en

21

Prop. 2009/10:31

Bilaga 2

Prop. 2009/10:31

Bilaga 2

Sammanfattning SOU 2006:6

bestämmelse om upphörande av ställning som alternativt skyddsbehövande

Uppehållstillstånd för en alternativt skyddsbehövande bör vara permanent eller ha en giltighetstid på minst ett år och vara förny- bart om inte tvingande hänsyn till den nationella säkerheten eller den allmänna ordningen kräver något annat.

Beviljande av status som alternativt skyddsbehövande är ett kon- staterande under beslutsprocessen att en utlänning är alternativt skyddsbehövande. På motsvarande sätt som gäller flyktingar bör den som är alternativt skyddsbehövande få bekräftelse på sin status (skyddsstatusförklaring). Vidare föreslås bestämmelser om när en skyddsstatusförklaring skall återkallas.

Bedömning av fakta och omständigheter

Skyddsgrundsdirektivet innehåller bestämmelser om hur ansök- ningar om internationellt skydd skall bedömas. Den svenska ord- ningen vid bedömningen av ansökningar om internationellt skydd uppfyller f.n. såväl rättsligt som faktiskt de krav som skyddsgrunds- direktivet ställer. Genomförandet av NUtlL, vilket bl.a. kommer att medföra att Migrationsverkets beslut skall överklagas hos dom- stol, innebär att de rättssäkerhetsgarantier som direktivet ställer upp ytterligare kommer att säkerställas.

Information om de rättigheter och skyldigheter som är förbundna med beviljad status

Flyktingar och alternativt skyddsbehövande skall enligt skydds- grundsdirektivet informeras om de rättigheter och skyldigheter som är förbundna med beviljad status. Så sker också. I lag eller för- ordning finns emellertid inte någon föreskrift om att information skall lämnas. Utredningen föreslår därför en ny bestämmelse om information om de rättigheter och skyldigheter som är förbundna med beviljad status i utlänningsförordningen (1989:547).

Sammanhållning av familjer

I svensk rätt tillämpas principen om familjens enhet på flyktingens familj. Så långt som möjlig hålls även familjen till en skyddsbehö-

22

SOU 2006:6

Sammanfattning

vande i övrigt samman. Familjemedlemmarna får oftast samma status som den som erhållit skydd.

Skyddsgrundsdirektivet medför vissa förpliktelser för medlems- staterna beträffande familjemedlemmar till flyktingar och alterna- tivt skyddsbehövande, som för egen del inte uppfyller kraven för att erhålla sådan status. Familjemedlemmar har rätt till uppehålls- tillstånd och en långtgående rätt till de övriga förmåner som regle- ras genom direktivet. Utredningen föreslår att det i NUtlL införs en bestämmelse om att make eller sambo och ogift barn till flyk- tingen eller den som är alternativt skyddsbehövande skall ha rätt till uppehållstillstånd. Uppehållstillståndet skall vara permanent eller ha en giltighetstid på minst ett år och vara förnybart om inte hän- syn till den nationella säkerheten eller den allmänna ordningen för- anleder annat.

NUtlL bestämmelser om återkallelse av uppehållstillstånd för familjemedlemmar är förenliga med skyddsgrundsdirektivets bestämmelser.

Genom den föreslagna bestämmelsen om att familjemedlemmar till flyktingar och alternativt skyddsbehövande skall beviljas per- manent uppehållstillstånd eller tidsbegränsat uppehållstillstånd för minst ett år, säkerställs att familjemedlemmarna får tillgång till de bosättningsbaserade förmåner som regleras i kap. VII i direktivet. När det gäller nivån på de förmåner som skall tillhandahållas familjemedlemmar till flyktingar och personer som är alternativt skyddsbehövande uppfyller svensk rätt skyddsgrundsdirektivets krav.

Resedokument för flyktingar

Enligt såväl skyddsgrundsdirektivet som svensk rätt skall ett rese- dokument utfärdas till flyktingar i de fall som anges i Genève- konventionen. Några ändringar i gällande reglering behövs inte för att genomföra skyddsgrundsdirektivet i denna del.

Resehandling för alternativt skyddsbehövande vid allvarliga humani- tära skäl

Skyddsgrundsdirektivet förpliktar medlemsstaterna att till alterna- tivt skyddsbehövande utfärda en resehandling för resa till annan

23

Prop. 2009/10:31

Bilaga 2

Prop. 2009/10:31

Bilaga 2

Sammanfattning

SOU 2006:6

stat om det uppkommer allvarliga humanitära skäl som kräver deras närvaro i den andra staten. Idag kan främlingspass utfärdas för ändamålet, någon skyldighet föreligger emellertid inte. Utred- ningen föreslår därför att bestämmelsen om främlingspass i utlän- ningsförordningen kompletteras med en skyldighet för Migra- tionsverket att till alternativt skyddsbehövande utfärda främlings- pass om det är påkallat av allvarliga humanitära skäl.

Tillträde till arbetsmarknaden

Skyddsgrundsdirektivet föreskriver att medlemsstaterna skall ge flyktingar och alternativt skyddsbehövande tillgång till arbets- marknaden. Flyktingar skall också ges tillgång till arbetsmarknads- relaterade åtgärder.

Flyktingar och skyddsbehövande i övrigt behöver inte arbets- tillstånd för att få arbeta i Sverige. För utlänningar som vill bedriva egen näringsverksamhet gäller inte något krav på tillstånd motsva- rande arbetstillstånd. Det finns föreskrifter i svensk lag som be- gränsar utlänningars rätt att utöva yrke. Dessa föreskrifter upp- fyller skyddsgrundsdirektivets krav. Såväl flyktingar som skydds- behövande i övrigt har tillgång till arbetsmarknadsrelaterade åtgär- der på samma villkor som svenska medborgare. Några ändringar i gällande författningar föreslås inte.

Utbildning

Skyddsgrundsdirektivet föreskriver att barn som är flyktingar eller har ställning som alternativt skyddsbehövande skall ges tillträde till utbildningsväsendet på samma villkor som svenska barn. Vuxna som är flyktingar eller har ställning som alternativt skyddsbehö- vande skall ges tillträde till utbildningsväsendet på samma villkor som andra tredjelandsmedborgare som är lagligen bosatta i landet.

Den svenska författningsregleringen ger barn som är flyktingar eller skyddsbehövande i övrigt rätt till skolgång och annan utbild- ning på samma villkor som svenska barn. Vuxna flyktingar och utlänningar med ställning som skyddsbehövande i övrigt har till- träde till den kommunala vuxenutbildningen och högskolan samt kan tillgodoräkna sig såväl svensk som utländsk utbildning på

24

SOU 2006:6

Sammanfattning

samma villkor som svenska medborgare. Skyddsgrundsdirektivets krav är således uppfyllda.

En särskild fråga avseende rätten till utbildning är möjligheten att beviljas studiestöd. Flyktingar och skyddsbehövande i övrigt har samma rätt till studiestöd som svenska medborgare för studier i Sverige vilket medför att skyddsgrundsdirektivets föreskrifter är uppfyllda.

Social trygghet, sociala förmåner och hälso- och sjukvård

Skyddsgrundsdirektivet föreskriver att medlemsstaternas lagstift- ning om sociala trygghetssystem vid anställning samt verksamhet som egenföretagare skall tillämpas för flyktingar och alternativt skyddsbehövande.

De flesta svenska socialförsäkringsförmåner omfattas av det EG- rättsliga begreppet social trygghet. Flyktingar och skyddsbehö- vande i övrigt beviljas i praxis uppehållstillstånd för minst ett år, vilket medför att dessa utlänningar folkbokförs och därmed är berättigade till bosättningsbaserade socialförsäkringsförmåner på samma villkor som svenska medborgare från det att uppehållstill- stånd som medför folkbokföring beviljas. Arbetsbaserade socialför- säkringsförmåner kan utges till den som arbetar oavsett om han eller hon är bosatt i landet eller inte.

Skyddsgrundsdirektivet föreskriver vidare att flyktingar och alternativt skyddsbehövande skall få nödvändigt socialt stöd som tillhandahålls medlemsstatens egna medborgare. För alternativt skyddsbehövande får stödet begränsas till att avse grundläggande förmåner som då skall utges på samma villkor som för medlems- statens egna medborgare.

Som utgångspunkt för vilka förmåner och insatser som enligt svensk rätt omfattas av skyddsgrundsdirektivets sociala förmåner (socialt stöd) har utredningen utgått från begreppet socialtjänst i den svenska lagstiftningen. Flyktingar och skyddsbehövande i öv- rigt har tillgång till sociala förmåner på samma villkor som svenska medborgare efter det att uppehållstillstånd som medför bosättning beviljats.

Flyktingar och alternativt skyddsbehövande skall ges tillträde till hälso- och sjukvård på samma villkor som medlemsstatens egna medborgare. För alternativt skyddsbehövande kan hälso- och sjuk- vården begränsas på samma villkor som gäller för socialt stöd.

25

Prop. 2009/10:31

Bilaga 2

Prop. 2009/10:31

Bilaga 2

Sammanfattning

SOU 2006:6

Vidare skall flyktingar och alternativt skyddsbehövande med sär- skilda behov ges tillträde till hälso- och sjukvård på samma villkor som medlemsstatens egna medborgare.

Det inom regeringskansliet utarbetade förslaget till lag om hälso- och sjukvård samt tandvård för asylsökande m.fl. medför att skyddsgrundsdirektivets föreskrifter om tillhandahållande av hälso- och sjukvård för flyktingar och alternativt skyddsbehövande genomförs i svensk rätt. Den svenska regleringen av hälso- och sjukvård till personer med särskilda behov motsvarar det som skall gälla enligt skyddsgrundsdirektivet.

Underåriga utan medföljande vuxen

Med underårig utan medföljande vuxen avses i skyddsgrundsdirek- tivet såväl ett barn som anlänt till medlemsstaten utan vuxen som ansvarar för det, som ett barn som lämnats ensam efter ankomsten till medlemsstaten. Skyddsgrundsdirektivet föreskriver att dessa barn skall företrädas av en förmyndare eller på annat lämpligt sätt. Förmyndaren skall stå under tillsyn. Barnet skall placeras i ett lämpligt boende. Medlemsstaten skall bemöda sig att efterforska barnets familjemedlemmar. Uppgifter i samband med efterforsk- ningen skall behandlas konfidentiellt.

Genom bestämmelserna i lag (2005:429) om god man för ensam- kommande barn och föräldrabalkens bestämmelser om särskilt förordnad vårdnadshavare är skyddsgrundsdirektivets krav på att ensamkommande barn skall företrädas av en lämplig representation genomfört i svensk rätt. Föräldrabalkens bestämmelser om över- förmyndartillsyn och bestämmelserna i socialtjänstlagen (2001:453) om kommunens ansvar för barn och ungdomar som vistas i kommunen, medför sammantaget att direktivets krav på att den underåriges behov tillgodoses, är genomfört i svensk rätt. Skydds- grundsdirektivets bestämmelser om placering av ensamkommande barn är genomförda i den svenska lagstiftningen genom bestäm- melserna i socialtjänstlagen.

Migrationsverket föreslås få ansvar för efterforskningen av de ensamkommande barnens familjemedlemmar efter det att barnet beviljats uppehållstillstånd. Genom bestämmelserna i sekretessla- gen (1980:100) är skyddsgrundsdirektivets krav på att uppgifter i samband med efterforskningen skall behandlas konfidentiellt genomfört i svensk rätt.

26

SOU 2006:6

Sammanfattning

Tillgång till bostad

Flyktingar och alternativt skyddsbehövande skall enligt skydds- grundsdirektivet ges tillgång till bostad på likvärdiga villkor som andra tredjelandsmedborgare som är lagligen bosatta i landet.

Den svenska författningsregleringen säkerställer genom dels bestämmelser i lag (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl., dels i socialtjänstlagen och genom de överenskommelser som träf- fas mellan staten och kommuner om flyktingmottagande, att flyk- tingar och andra skyddsbehövande får tillgång till bostad på villkor som väl tillgodoser skyddsgrundsdirektivets krav.

Rätt till fri rörlighet inom medlemsstaten

Flyktingar och alternativt skyddsbehövande skall enligt skydds- grundsdirektivet tillåtas röra sig fritt inom medlemsstatens terri- torium på samma villkor och med samma begränsningar som gäller för andra tredjelandsmedborgare som är lagligen bosatta inom medlemsstaten.

Utlänningars rörelsefrihet begränsas antingen genom lag eller genom förordning, i sådana bestämmelser görs ingen skillnad mel- lan utlänningar utifrån på vilken grund de vistas i landet. Svensk rätt uppfyller således skyddsgrundsdirektivets krav.

Tillgång till integrationsfrämjande åtgärder

För flyktingar skall det finnas lämpliga integrationsprogram. Om det är lämpligt skall personer som innehar status som alternativt skyddsbehövande ges tillgång till sådana program.

I Sverige har såväl flyktingar som skyddsbehövande i övrigt till- gång till integrationsfrämjande åtgärder, dels genom bestämmel- serna i förordning (1990:927) om statlig ersättning för flykting- mottagande m.m., dels genom bestämmelserna i skollagen (1985:1100) om svenska för invandrare. Skyddsgrundsdirektivet uppställer inga förpliktelser därutöver.

Prop. 2009/10:31

Bilaga 2

27

Prop. 2009/10:31

Bilaga 2

Sammanfattning

SOU 2006:6

Återvandring

Skyddsgrundsdirektivet innehåller en fakultativ bestämmelse om bidrag till återvandring.

I svensk rätt finns bestämmelser om bidrag till återvandring i återvandringsförordningen (1984:890).

Administrativt samarbete inom EU

Av skyddsgrundsdirektivet följer att medlemsstaterna skall utse en nationell kontaktpunkt.

Det bör ankomma på regeringen att ta ställning till svensk kon- taktpunkt och att meddela kommissionen vilket organ eller myn- dighet som utsetts.

Personal

Skyddsgrundsdirektivet föreskriver att de som svarar för genom- förandet av direktivet skall ha tillräcklig utbildning och vara bun- dna av tystnadsplikt.

Bestämmelsen syftar enligt utredningen till att sakligt och rätts- ligt riktiga beslut fattas. Skyddsgrundsdirektivet anger inte i vilken utsträckning utbildning skall tillhandahållas och medför ingen skyldighet för medlemsstaterna att vidta författningsåtgärder på området.

Sekretesslagen och andra författningars föreskrifter om förbud att lämna ut handlingar och tystnadsplikt tillgodoser direktivets krav. Några författningsändringar för att genomföra skyddsgrunds- direktivet behövs inte.

Kostnader och konsekvenser av lämnade förslag

De förslag till författningsbestämmelser som utredningen lämnar avser dels att kodifiera vad som redan följer av etablerad praxis, dels att skyddsgrundsdirektivets bestämmelser avseende främst alter- nativt skyddsbehövande författningsregleras. Förslaget att ålägga Migrationsverket ett ansvar för efterforskning av ensamkommande barns familjemedlemmar kommer att medföra ökade kostnader för

28

SOU 2006:6

Sammanfattning

verket. Förslaget avser emellertid att tillgodose de krav skydds- grundsdirektivet ställer på svensk rätt.

Flyktingstatus och alternativa skyddskategorier – en statistisk jämfö- relse

Endast en liten andel av de personer som under åberopande av skyddsbehov får uppehållstillstånd i Sverige erkänns som flykting- ar. Sverige är ett av de länder inom EU som har den lägsta andelen beslut om uppehållstillstånd på grund av flyktingskäl, medan alter- nativa skyddskategorier bereds relativt stort utrymme. Avståndet till EU-genomsnittet för uppehållstillstånd på grund av flykting- skäl, är stort. Det går inte att koppla skillnaden mellan svensk och utländsk praxis till en eller ett fåtal rättsliga faktorer.

29

Prop. 2009/10:31

Bilaga 2

Prop. 2009/10:31

Bilaga 3

Prop. 2009/10:31

Bilaga 3

Prop. 2009/10:31

Bilaga 3

Prop. 2009/10:31

Bilaga 3

Prop. 2009/10:31

Bilaga 3

Prop. 2009/10:31

Bilaga 3

Prop. 2009/10:31

Bilaga 3

Prop. 2009/10:31

Bilaga 3

Prop. 2009/10:31

Bilaga 3

Förteckning över remissinstanser (SOU 2006:6)

Efter remiss har yttrande över betänkande Skyddsgrundsdirektivet och svensk rätt (SOU 2006:6) avgetts av Riksdagens ombudsmän (JO), Hovrätten för Västra Sverige, Malmö tingsrätt, Kammarrätten i Stockholm, Länsrätten i Stockholms län, Länsrätten i Göteborg, Länsrätten i Skåne län, Justitiekanslern (JK), Rikspolisstyrelsen, Säkerhetspolisen, Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning (HomO), Integrationsverket, Migrationsverket, Försäkringskassan, Socialstyrelsen, Skatteverket, Barnombudsmannen, Statens skolverk, Högskoleverket, Arbetsmarknadsstyrelsen, Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms universitet, Sveriges Kommuner och Landsting, Sveriges advokatsamfund, Sveriges Domareförbund, Svenska Läkaresällskapet, Sveriges Tandläkarförbund, Svenska Avdelningen av Internationella Juristkommissionen, Svenska Röda Korset, Rädda Barnens Riksförbund, Caritas, Swera - Svensk flyktinghjälp, Rådgiv- ningsbyrån för asylsökande och flyktingar, Amnesty International - Svenska sektionen, FN:s flyktingkommissariat – UNHCR, Stockholm, UNICEF Sverige (the United Nation’s Children’s Fund) och Tjänstemännens Centralorganisation (TCO).

Följande instanser har inbjudits men avstått från att yttra sig: Ombudsmannen mot etnisk diskriminering, Centrala studiestöds- nämnden, Juridiska institutionen vid Göteborgs universitet ,Göteborgs kommun, Malmö kommun, Skellefteå kommun, SACO och LO.

Följande instanser har erbjudits att lämna yttrande men inte inkommit med något: Flyktinggruppernas och asylkommittéernas Riksråd (FARR).

Dessutom sändes betänkandet för kännedom till Utlänningsnämnden.

Prop. 2009/10:31

Bilaga 5

345

Prop. 2009/10:31

Bilaga 5

Prop. 2009/10:31

Bilaga 5

Prop. 2009/10:31

Bilaga 5

Prop. 2009/10:31

Bilaga 5

Prop. 2009/10:31

Bilaga 5

Prop. 2009/10:31

Bilaga 5

Prop. 2009/10:31

Bilaga 5

Prop. 2009/10:31

Bilaga 5

Prop. 2009/10:31

Bilaga 5

Prop. 2009/10:31

Bilaga 5

Prop. 2009/10:31

Bilaga 5

Prop. 2009/10:31

Bilaga 5

Prop. 2009/10:31

Bilaga 5

Prop. 2009/10:31

Bilaga 5

Prop. 2009/10:31

Bilaga 5

Prop. 2009/10:31

Bilaga 5

Prop. 2009/10:31

Bilaga 5

Prop. 2009/10:31

Bilaga 5

Prop. 2009/10:31

Bilaga 5

Prop. 2009/10:31

Bilaga 5

Prop. 2009/10:31

Bilaga 5

Prop. 2009/10:31

Bilaga 5

Prop. 2009/10:31

Bilaga 6

Prop. 2009/10:31

Bilaga 6

Prop. 2009/10:31

Bilaga 6

Prop. 2009/10:31

Bilaga 6

Prop. 2009/10:31

Bilaga 6

Prop. 2009/10:31

Bilaga 6

Prop. 2009/10:31

Bilaga 6

Prop. 2009/10:31

Bilaga 6

Prop. 2009/10:31

Bilaga 6

Prop. 2009/10:31

Bilaga 6

Prop. 2009/10:31

Bilaga 6

Prop. 2009/10:31

Bilaga 6

Prop. 2009/10:31

Bilaga 6

Prop. 2009/10:31

Bilaga 6

Prop. 2009/10:31

Bilaga 7

Prop. 2009/10:31

Bilaga 7

Prop. 2009/10:31

Bilaga 7

Prop. 2009/10:31

Bilaga 7

Prop. 2009/10:31

Bilaga 7

Prop. 2009/10:31

Bilaga 7

Prop. 2009/10:31

Bilaga 7

Prop. 2009/10:31

Bilaga 7

Prop. 2009/10:31

Bilaga 7

Prop. 2009/10:31

Bilaga 8

Prop. 2009/10:31

Bilaga 8

Prop. 2009/10:31

Bilaga 8

Prop. 2009/10:31

Bilaga 8

Prop. 2009/10:31

Bilaga 8

Prop. 2009/10:31

Bilaga 8

Prop. 2009/10:31

Bilaga 8

Prop. 2009/10:31

Bilaga 8

Prop. 2009/10:31

Bilaga 8

Prop. 2009/10:31

Bilaga 8

Prop. 2009/10:31

Bilaga 8

Prop. 2009/10:31

Bilaga 8

Prop. 2009/10:31

Bilaga 8

Prop. 2009/10:31

Bilaga 8

Prop. 2009/10:31

Bilaga 8

Förteckning över remissinstanser (SOU 2006:61)

Efter remiss har yttrande över betänkande Asylförfarandet – genomförandet av asylprocedurdirektivet i svensk rätt (SOU 2006:61) avgetts av Riksdagens ombudsmän (JO), Svenska institutet för europapolitiska studier (Sieps, Expertgruppen för EU-frågor), Hovrätten över Skåne och Blekinge, Stockholms tingsrätt, Sundsvalls tingsrätt, Regeringsrätten, Kammarrätten i Stockholm, Kammarrätten i Göteborg, Länsrätten i Stockholms län, Länsrätten i Göteborg, Länsrätten i Skåne län, Länsrätten i Östergötlands län, Justitiekanslern (JK), Domstolsverket, Åklagarmyndigheten, Rikspolisstyrelsen, Säkerhets- polisen, Kriminalvården, Ombudsmannen mot etnisk diskriminering (DO), Ambassaden i Sarajevo, Ambassaden i Teheran, Ambassaden i Moskva, Migrationsverket, Kustbevakningen, Barnombudsmannen, Tullverket, Lunds universitet, juridiska fakultetsstyrelsen, Skellefteå kommun, Svenska Röda Korset, Rädda Barnens Riksförbund, Sveriges advokatsamfund, Amnesty International - Svenska sektionen, FN:s flyktingkommissariat – UNHCR, Stockholm samt Rådgivningsbyrån för asylsökande och flyktingar.

Följande instanser har inbjudits men avstått från att yttra sig: Skellefteå kommun.

Följande instanser har erbjudits att lämna yttrande men inte inkommit med något: Sigtuna kommun, Flyktinggruppernas och asylkommittéernas riksråd (FARR) och Svenska avdelningen av Internationella Juristkommissionen.

Prop. 2009/10:31

Bilaga 9

410

Sammanfattning av utdrag ur utkast till lagrådsremiss

Prop. 2009/10:31

Bilaga 10

Flertalet ärenden med säkerhetsaspekter ska enligt förslaget kunna

prövas i domstol på samma sätt som andra utlänningsärenden. Dessa

säkerhetsärenden

ska

handläggas

enligt

utlänningslagen.

Migrationsverkets beslut i dessa ärenden ska följaktligen kunna överklagas till en migrationsdomstol. Migrationsdomstolens beslut ska kunna överklagas till Migrationsöverdomstolen.

Särskilt kvalificerade säkerhetsärenden ska handläggas enligt lagen om särskild utlänningskontroll. Detta ska gälla även om ärendet innefattar frågor om uppehållstillstånd, flyktingförklaring eller resedokument. Migrationsverkets beslut i dessa ärenden ska kunna över- klagas till regeringen. Har regeringen beslutat att utvisa en EES- medborgare eller en familjemedlem till en sådan medborgare med stöd av lagen om särskild utlänningskontroll ska han eller hon ha möjlighet att hos Regeringsrätten ansöka om rättsprövning.

411

Utdragets lagförslag

1Förslag till lag om ändring i utlänningslagen (2005:716)

Härigenom föreskrivs 1i fråga om utlänningslagen (2005:716)

dels att 10 kap. 16 § och 14 kap. 12 och 13 §§ ska upphöra att gälla, dels att 1 kap. 7 §, 5 kap. 21 §, 8 kap. 18-20 och 21 §§, 10 kap. 11 och

14 §§, 12 kap. 4, 14, 16 och 20 §§, 14 kap. 11 § samt 16 kap. 1, 6 och 8 §§ ska ha följande lydelse,

Prop. 2009/10:31

Bilaga 11

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

7§

Säkerhetsärenden enligt denna lag är ärenden där Säkerhetspolisen av skäl som rör rikets säkerhet eller som annars har betydelse för allmän säkerhet förordar

-att en utlänning skall avvisas eller utvisas,

-att en utlännings ansökan om uppehållstillstånd skall avslås,

eller

-att en utlännings uppehålls- tillstånd skall återkallas.

Säkerhetsärenden enligt denna lag är ärenden där Säkerhetspolisen av skäl som rör rikets säkerhet eller som annars har betydelse för allmän säkerhet förordar

-att en utlänning ska avvisas eller utvisas,

-att en utlänning inte ska beviljas flyktingförklaring eller resedokument,

-att en utlännings flyktingförklaring ska återkallas,

-att en utlännings ansökan om uppehållstillstånd ska avslås, eller.

-att en utlännings uppehålls- tillstånd ska återkallas.

Ett ärende hos Migrationsverket om ny prövning enligt 12 kap. 19 § är ett säkerhetsärende om beslutet om avvisning eller utvisning har fattats i ett säkerhetsärende.

Har en utlänning ansökt om

1 Jfr rådets direktiv 2004/83/EG av den 29 april 2004 om miniminormer för när tredjelandsmedborgare eller statslösa personer skall betraktas som flyktingar eller som personer som av andra skäl behöver internationellt skydd samt om dessa personers rättsliga ställning och om innehållet i det beviljade skyddet (EUT L 304, 30.9.2004, s.12, efter ompublicering EUT L 204, 5.8.2005, s. 24, Celex 32004L0083) och rådets direktiv 2005/85/EG av den 2 december 2005 om miniminormer för medlemsstaternas förfaranden för beviljande eller återkallande av flyktingstatus (EUT L 326, 13.12.2005, s. 13, Celex 32005L0085).

412

uppehållstillstånd, flykting- förklaring eller resedokument ska, om Säkerhetspolisen ansöker om att utlänningen ska utvisas enligt lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll, ärendet i dess helhet handläggas enligt den lagen.

En ansökan om uppe- hållstillstånd, flyktingförklaring eller resedokument som gjorts av en utlänning som är utvisad enligt lagen om särskild utlännings- kontroll och befinner sig i Sverige, handläggs enligt den lagen.

5 kap.

I beslut om avvisning eller

18 §

I beslut om avvisning eller

utvisning

som

meddelas

av

utvisning

som

meddelas

av

regeringen,

Migrations-

Migrationsverket, en migrations-

överdomstolen,

en

migrations-

domstol

eller

Migrationsöver-

domstol eller

Migrationsverket

domstolen ska anges till vilket

skall anges till vilket land

land utlänningen ska avvisas eller

utlänningen

skall

avvisas

eller

utvisas.

utvisas.

Om det finns särskilda skäl, får mer än ett land anges i beslutet.

Ett beslut av en sådan

Ett beslut av en sådan

myndighet som avses i första

myndighet som avses i första

stycket och som rör avvisning eller

stycket och som rör avvisning eller

utvisning

skall

innehålla

de

utvisning

ska

innehålla

de

anvisningar

om

verkställigheten

anvisningar om

verkställigheten

som omständigheterna i

det

som omständigheterna i

det

enskilda fallet kan ge anledning

enskilda fallet kan ge anledning

till.

till.

19 §

När Migrationsverket beslutar om avvisning eller utvisning, får beslutet förenas med förbud för utlänningen att under viss tid återvända till Sverige utan att ha tillstånd av Migrationsverket eller, i ett säkerhetsärende, regeringen.

Ett beslut om avvisning eller utvisning som avser en EES- medborgare eller hans eller hennes familjemedlem, får förenas med ett sådant förbud som avses i första stycket endast om beslutet

När Migrationsverket beslutar om avvisning eller utvisning, får beslutet förenas med förbud för utlänningen att under viss tid återvända till Sverige.

Ett beslut om avvisning eller utvisning som avser en EES- medborgare eller en sådan medborgares familjemedlem, får förenas med ett sådant förbud som avses i första stycket endast om

Prop. 2009/10:31

Bilaga 11

413

Vid prövning av ett beslut om avvisning eller utvisning får en migrationsdomstol eller Migrationsöverdomstolen besluta att utlänningen för viss tid ska förbjudas att återvända till Sverige, även om ingen lägre instans har meddelat ett sådant förbud.

När Migrationsverket, en migrationsdomstol eller Migrationsöverdomstolen prövar ett beslut om avvisning eller utvisning, får samtidigt sådant beslut meddelas angående den som är under 16 år och som står under utlänningens vårdnad. Detta gäller även om ingen lägre instans har prövat denna fråga. I mål hos en migrationsdomstol och Migra- tionsöverdomstolen gäller detta dock inte, om det för barnet har åberopats sådana omständigheter som avses i 4 kap. 1 och 2 §§, såvida det inte är uppenbart att det inte finns grund för uppehållstill- stånd enligt dessa bestämmelser.

har fattats på grund av hänsyn till allmän ordning och säkerhet.

beslutet har fattats av hänsyn till

Prop. 2009/10:31

allmän ordning och säkerhet.

Bilaga 11

20 §

En utlänning som med stöd av 13, 19 eller 21 § har förbjudits att åter- vända till Sverige under viss tid eller utan tidsbegränsning får ges särskilt tillstånd av Migrationsverket att göra ett kort besök här, om besöket gäller synnerligen viktiga angelägenheter. Om det finns särskilda skäl, får ett sådant tillstånd ges också på ansökan av någon annan än utlänningen.

Om en utlänning har förbjudits att återvända till Sverige i ett säkerhetsärende ges ett sådant tillstånd som avses i första stycket i stället av regeringen.

21 §

När ett överklagat ärende eller mål om avvisning eller utvisning avgörs, får också beslut fattas i fråga om uppehållstillstånd och arbets- tillstånd. Detta gäller även om dessa frågor inte har tagits upp av utlänningen.

Vid prövning av ett beslut om avvisning eller utvisning får en migrationsdomstol, Migrations- överdomstolen eller regeringen besluta att utlänningen för viss tid skall förbjudas att återvända till Sverige, även om ingen lägre instans har meddelat ett sådant förbud.

När Migrationsverket, en migrationsdomstol, Migrations- överdomstolen eller regeringen prövar ett beslut om avvisning eller utvisning, får samtidigt sådant beslut meddelas angående den som är under 16 år och som står under utlänningens vårdnad. Detta gäller även om ingen lägre instans har prövat denna fråga. I mål hos en migrationsdomstol och Migrationsöverdomstolen samt i ärenden hos regeringen gäller detta dock inte, om det för barnet har åberopats sådana omständigheter som avses i 4 kap. 1 och 2 §§, såvida det inte är uppenbart att det inte finns grund för uppe- hållstillstånd enligt dessa bestäm- melser.

414

10 kap.

Varje ny prövning av ett beslut

11 §

Varje ny prövning av ett beslut

om förvar skall föregås av en

om förvar ska föregås av en

muntlig

förhandling. Detta gäller

muntlig

förhandling. Detta gäller

även en ny prövning av ett beslut

även en ny prövning av ett beslut

om uppsikt, om det inte med

om uppsikt, om det inte med

hänsyn till utredningens art eller

hänsyn till utredningens art eller

andra

omständigheter framstår

andra

omständigheter framstår

som uppenbart att en muntlig

som uppenbart att en muntlig

förhandling saknar betydelse.

förhandling saknar betydelse.

Bestämmelser som gäller för muntlig handläggning hos en myndighet finns i 13 kap. 1-8 §§. I fråga om muntlig förhandling i domstol finns

bestämmelser i 16 kap.

I ärenden om förvar som

I ärenden om förvar som

handläggs av regeringen får det

handläggs

av

regeringen

får

statsråd som har till uppgift att

ansvarigt

statsråd,

eller

den

föredra ärenden enligt denna lag,

tjänsteman

som

statsrådet

eller den tjänsteman som statsrådet

bestämmer,

besluta

om

muntlig

bestämmer,

besluta

om

muntlig

förhandling och uppdra åt en

förhandling och uppdra åt en

migrationsdomstol att

hålla

den.

migrationsdomstol

att hålla

den.

Bestämmelserna i 13 kap. gäller i

Bestämmelserna i 13 kap. gäller i

tillämpliga

delar

vid

tillämpliga

delar

vid

förhandlingen. Vid

den

muntliga

förhandlingen. Vid

den

muntliga

förhandlingen ska en representant

förhandlingen

skall

en

från Regeringskansliet

närvara.

representant

från

Regerings-

Regeringskansliet

får

besluta att

kansliet närvara. Regeringskansliet

även

andra

personer

än

får besluta att även andra personer

utlänningen ska höras vid för-

än utlänningen skall höras vid

handlingen.

förhandlingen. I säkerhetsärenden

gäller i stället att uppdrag att

hålla muntlig förhandling

får

lämnas

till

Migrations-

överdomstolen.

14 §

Migrationsverket är handläggande myndighet

1. från det att verket tar emot ett

1. från det att verket tar emot ett

ärende som verket skall pröva och

ärende som verket ska pröva och

till dess verket fattar beslut eller

till dess verket fattar beslut eller

utlänningen har lämnat landet eller

utlänningen har lämnat landet eller

polismyndigheten

har tagit

emot

polismyndigheten

har

tagit

emot

ärendet,

eller,

om

ärendet

ärendet

eller,

om

ärendet

överklagas, till dess ärendet tas

överklagas, till dess ärendet tas

emot av migrationsdomstolen eller

emot av migrationsdomstolen, och

Migrationsöverdomstolen, och

2. från det att verket tar emot ett beslut om avvisning eller utvisning för verkställighet och till dess att beslutet har verkställts eller ärendet lämnas över till polismyndigheten. I fråga om beslut som gäller omedelbart är,

Prop. 2009/10:31

Bilaga 11

415

även om beslutet överklagas, Migrationsverket handläggande myndighet

Prop. 2009/10:31

till dess domstolen meddelar beslut om inhibition.

Bilaga 11

12 kap.

4 §

Ett beslut om avvisning eller utvisning som meddelas av regeringen, Migrationsöver- domstolen, en migrationsdomstol eller Migrationsverket skall verkställas genom att utlänningen sänds till det land eller, om flera länder angetts, något av de länder som anges i beslutet.

Ett beslut om avvisning som meddelas av en polismyndighet samt allmän domstols dom eller beslut om utvisning på grund av brott skall verkställas genom att utlänningen sänds till sitt hemland eller, om möjligt, till det land från vilket utlänningen kom till Sverige. Om verkställighet inte kan genomföras till något av dessa länder får en utlänning i stället sändas till ett land som utlänningen har anknytning till.

En utlänning som skall avvisas eller utvisas får alltid sändas till ett land som utlänningen visar att mottagande kan ske i.

Ett beslut om avvisning eller ut- visning som meddelas av

Migrationsverket, en migrations- domstol eller Migrationsöver- domstolen ska verkställas genom att utlänningen sänds till det land eller, om flera länder angetts, något av de länder som anges i beslutet.

Ett beslut om avvisning som meddelas av en polismyndighet samt allmän domstols dom eller beslut om utvisning på grund av brott ska verkställas genom att utlänningen sänds till sitt hemland eller, om möjligt, till det land från vilket utlänningen kom till Sverige. Om verkställighet inte kan genomföras till något av dessa länder får en utlänning i stället sändas till ett land som utlänningen har anknytning till.

En utlänning som ska avvisas eller utvisas får alltid sändas till ett land som utlänningen visar att mottagande kan ske i.

Beslut

om

avvisning

eller

14 §

Beslut

om

avvisning

eller

utvisning

skall

verkställas av

utvisning

ska

verkställas

av

Migrationsverket,

om

inte

annat

Migrationsverket, om

inte

annat

sägs i andra, tredje eller fjärde

sägs i andra, tredje eller fjärde

stycket.

stycket.

Säkerhetspolisen skall verkställa

Säkerhetspolisen ska verkställa

beslut om avvisning eller utvisning

beslut om avvisning eller utvisning

i säkerhetsärenden.

Regeringen

i säkerhetsärenden.

Migrations-

eller Migrationsverket får

dock

verket eller den domstol som

förordna att en annan myndighet

beslutar i ärendet får dock i

skall ombesörja verkställigheten.

beslutet

om

avvisning

eller

utvisning förordna att en annan

myndighet

ska

ombesörja

verkställigheten.

Polismyndigheten

skall

Polismyndigheten ska verkställa

verkställa

1. en polismyndighets beslut om avvisning,

416

2. en allmän domstols dom eller beslut om utvisning på grund av brott Prop. 2009/10:31

enligt 8 kap. 8 §.

Bilaga 11

Migrationsverket får lämna över

Migrationsverket får lämna över

ett avvisnings- eller utvisnings-

ett avvisnings- eller utvisnings-

ärende för verkställighet till ärende för verkställighet till

polismyndigheten, om

den

som

polismyndigheten,

om

den

som

skall avvisas eller utvisas håller

ska avvisas eller utvisas håller sig

sig undan och inte kan anträffas

undan och inte kan anträffas utan

utan

polismyndighetens

polismyndighetens

medverkan

medverkan eller om det kan antas

eller om det kan antas att tvång

att tvång kommer att behövas för

kommer att behövas för att

att verkställa beslutet.

verkställa beslutet.

Om

Migrationsverket

efter

16 §

Om

Migrationsverket

efter

omprövning beviljar en utlänning

omprövning beviljar en utlänning

tidsbegränsat

uppehållstillstånd,

tidsbegränsat

uppehållstillstånd,

får verket samtidigt upphäva ett av

får verket samtidigt upphäva ett av

verket fattat beslut om avvisning

verket fattat beslut om avvisning

eller utvisning. Om Migrations-

eller utvisning. Migrationsverket

verket

meddelar

ett

tidsbegränsat

får dock inte upphäva en allmän

uppehållstillstånd utan att upphäva

domstols dom eller beslut om

beslutet

om

avvisning

eller

utvisning enligt 8 kap. 8 § eller

utvisning,

får

beslutet

om

bevilja

uppehållstillstånd

för

den

avvisning

eller

utvisning

inte

som har utvisats genom en sådan

verkställas

medan

tillståndet

dom eller ett sådant beslut.

gäller.

Om Migrationsverket

beviljar ett

Motsvarande

gäller

om

en

migrationsdomstol,

Migrations-

tidsbegränsat

uppehållstillstånd

överdomstolen

eller

regeringen i

utan att upphäva beslutet om av-

ett överklagat

eller

överlämnat

visning eller utvisning, får beslutet

ärende

beviljar

ett

tidsbegränsat

om avvisning eller utvisning inte

uppehållstillstånd utan att upphäva

verkställas

medan

tillståndet

beslutet om avvisning eller utvis-

gäller. Motsvarande

gäller om en

ning.

migrationsdomstol

eller

Migra-

tionsöverdomstolen

i

ett

överklagat ärende

beviljar

ett

tidsbegränsat

uppehållstillstånd

utan att upphäva beslutet om

avvisning eller utvisning.

Migrationsverket får dock inte upphäva en allmän domstols dom eller beslut om utvisning enligt 8 kap. 8 § eller meddela uppehållstillstånd för den som har utvisats genom en sådan dom eller ett sådant beslut.

20 §

Om det i ett ärende som avser en

Om det i ett ärende som avser en

allmän domstols dom eller beslut

allmän domstols dom eller beslut

417

om utvisning på grund av brott kommer fram att verkställighet inte kan genomföras, skall Migrationsverket inte fatta eget beslut i ärendet utan skyndsamt med eget yttrande lämna över detta till regeringen för prövning enligt 8 kap. 14 §.

Om det vid verkställigheten av ett beslut om avvisning eller utvisning i ett säkerhetsärende kommer fram uppgifter om att verkställigheten inte kan genomföras, skall Migrationsverket skyndsamt överlämna ärendet till regeringen för prövning enligt 18 §. Regeringen skall vid denna prövning inhämta yttrande från Migrationsöverdomstolen. I yttrandet skall särskilt anges om det finns hinder mot verkställighet enligt 1, 2 eller 3 §. Finner domstolen att sådant hinder mot verkställighet föreligger, får regeringen vid prövningen inte avvika från domstolens bedömning.

Regeringen får vid prövning enligt andra stycket besluta om inhibition, uppehållstillstånd och arbetstillstånd samt upphäva beslutet om avvisning eller utvisning.

om utvisning

på

grund av

brott

Prop. 2009/10:31

kommer

fram

att verkställighet

Bilaga 11

inte

kan

genomföras,

ska

Migrationsverket

inte

fatta

eget

beslut

i

ärendet

utan

skyndsamt

med eget yttrande lämna över detta till regeringen för prövning enligt 8 kap. 14 §.

14 kap.

I ett säkerhetsärende gäller i

11 §

stället för det som sägs i 3 § att ett

beslut av Migrationsverket i fråga

om

avvisning,

utvisning,

uppehållstillstånd

eller arbetstill-

stånd

får

överklagas

till

regeringen. Beslut i fråga om

arbetstillstånd får dock överklagas

endast i de fall frågan om tillstånd

har behandlats i samband med ett

beslut

om

avvisning

eller

utvisning.

enligt

Migrationsverkets beslut i fråga

Migrationsverkets beslut

418

De länsrätter som regeringen bestämmer skall vara migrations- domstolar. Migrationsöverdomstol är Kammarrätten i Stockholm.

första stycket får överklagas även av Säkerhetspolisen.

om avvisning, utvisning, uppe- hållstillstånd, arbetstillstånd, flyktingförklaring, resedokument och förvar i ett säkerhetsärende får överklagas även av Säkerhets- polisen.

16 kap.

1 §

Regeringen får meddela före- skrifter om vilka länsrätter som ska vara migrationsdomstolar.

Regeringen får också meddela föreskrifter om vilken av dessa migrationsdomstolar som är behörig att pröva säkerhetsärenden. Migrations- överdomstol är Kammarrätten i Stockholm.

Om migrationsdomstol och Migrationsöverdomstolen och förfarandet i dessa gäller vad som allmänt är föreskrivet om länsrätt och kammarrätt och rättsskipningen i dessa, om inte något annat följer av denna lag.

6 §

I ett mål om avvisning är Migrationsverket motpart till utlänningen.

När ett beslut i ett säkerhets-

När ett beslut i ett säkerhets-

ärende

överklagas

är

såväl

ärende

överklagas

är

såväl

Migrationsverket

som

Säkerhets-

Migrationsverket

som

Säkerhets-

polisen

motparter

till

utlänningen

polisen

motparter

till

utlänningen

vid handläggningen i Migrations-

vid handläggningen i migrations-

överdomstolen och hos regeringen.

domstolen och i Migrationsöver-

domstolen.

Om det under handläggningen av ett mål i en migrationsdomstol framkommer att det rör sig om ett säkerhetsärende, skall domstolen undanröja det överklagade beslutet och visa målet åter till Migrationsverket för fortsatt handläggning.

Om det under handläggningen i Migrationsöverdomstolen av ett mål som överklagats från en migrationsdomstol framkommer att det rör sig om ett säkerhets-

8 §

Om det under handläggningen av ett mål i en migrationsdomstol framkommer att det rör sig om ett säkerhetsärende enligt denna lag eller ett ärende som ska handläggas enligt lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll, ska domstolen undanröja det överklagade beslutet och överlämna målet till Migrationsverket för handläggning

Om det under handläggningen i Migrationsöverdomstolen av ett mål som överklagats från en migrationsdomstol framkommer att det rör sig om ett säkerhets-

Prop. 2009/10:31

Bilaga 11

419

ärende,

skall

Migrationsöver-

domstolen

undanröja migrations-

domstolens

beslut.

Om

utredningen i

målet

behöver

kompletteras,

får

domstolen

undanröja

Migrationsverkets

beslut och visa målet åter till Migrationsverket för fortsatt handläggning.

ärende enligt denna

lag eller ett

Prop. 2009/10:31

ärende som ska handläggas enligt

Bilaga 11

lagen om särskild utlännings-

kontroll, ska Migrationsöver-

domstolen

undanröja

migrations-

domstolens

och Migrationsverkets

beslut och överlämna målet till

Migrationsverket

för

handläggning.

1.Denna lag träder ikraft den 1 juli 2009.

2.Om ett beslut av Migrationsverket har överklagats till regeringen och denna inte har avgjort ärendet före ikraftträdandet ska regeringen överlämna ärendet till den migrationsdomstol som är behörig att pröva säkerhetsärenden för avgörande.

3.Om ett verkställighetsärende har överlämnats till regeringen och denna inte har avgjort ärendet före ikraftträdandet ska regeringen överlämna ärendet till Migrationsverket för avgörande.

420

2Förslag till lag om ändring i lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll

dels att 6 och 7 §§ ska upphöra att gälla,

dels att 1-3, 5, 8 a, 10-14, 23 och 27 §§ ska ha följande lydelse, dels att rubriken närmast före 6 § ska sättas närmast före 13 b §,

dels att det i lagen ska införas arton nya paragrafer, 2 b, 3 a-3 e, 4 a, 4 b, 9 a-c, 11 a, 13 a-c och 28 a-c §§.

Prop. 2009/10:31

Bilaga 11

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

En utlänning som inte avvisas

1§1

En utlänning får utvisas ur

eller

utvisas

enligt

landet enligt denna lag, om det

utlänningslagen

(2005:716),

får

1. är särskilt påkallat av hänsyn

utvisas ur landet enligt denna lag,

till rikets säkerhet, eller

om det

2. med hänsyn till vad som är

1. behövs av hänsyn till rikets

känt

om

utlänningens tidigare

säkerhet, eller

verksamhet

och

övriga

2. med hänsyn till vad som är

omständigheter kan befaras att han

känt

om

utlänningens

tidigare

eller hon kommer att begå eller

verksamhet

och

övriga

medverka

till

terroristbrott

enligt

omständigheter kan befaras att han

2 § lagen (2003:148) om straff för

kommer att begå eller medverka

terroristbrott

eller

försök,

till terroristbrott enligt 2 § lagen

förberedelse

eller

stämpling

till

(2003:148)

om

straff

för

sådant brott.

terroristbrott

eller

försök,

förberedelse

eller

stämpling

till

sådant brott.

Beslut

om

utvisning

enligt

2 §

Beslut

om

utvisning

enligt

denna

lag

meddelas

av

denna

lag

meddelas

av

Migrationsverket. Frågan

tas

upp

Migrationsverket.

Frågan

om

på ansökan av Säkerhetspolisen.

utvisning tas upp på ansökan av

Om

en

polismyndighet,

en

Säkerhetspolisen.

Om

en

polismyndighet,

en

länsstyrelse eller Migrationsverket

länsstyrelse eller Migrationsverket

finner anledning att anta att ett

finner anledning att anta att ett

beslut om utvisning enligt 1 § bör

beslut om utvisning enligt 1 § bör

meddelas,

skall

myndigheten

meddelas,

ska

myndigheten

anmäla detta till Säkerhetspolisen.

anmäla detta till Säkerhetspolisen.

Har Säkerhetspolisen ansökt om

utvisning enligt 1 § ska, om

utlänningen

ansökt

om

1 Senaste lydelse 2005:720.

421

Migrationsverkets beslut i fråga om utvisning får överklagas till regeringen. I övrigt får beslut som meddelas av en förvaltningsmyndighet enligt denna lag överklagas endast i de fall som det anges i denna lag.

uppehållstillstånd, flykting- förklaring eller resedokument, ärendet i dess helhet handläggas enligt denna lag.

Även en ansökan om uppehålls- tillstånd, flyktingförklaring eller resedokument som görs av en utlänning som är utvisad enligt 1 § eller motsvarande beslut enligt äldre lag och som befinner sig i Sverige handläggs enligt denna lag.

2 a §

Migrationsverkets beslut enligt denna lag i fråga om utvisning, uppehållstillstånd, flykting- förklaring och resedokument får överklagas till regeringen. I övrigt får beslut som meddelas av en förvaltningsmyndighet enligt denna lag överklagas endast i de fall som det anges i denna lag.

Säkerhetspolisen får överklaga Migrationsverkets beslut enligt denna lag, om det kan överklagas och går Säkerhetspolisen emot.

När ett beslut enligt denna lag överklagas är såväl Migrationsverket som Säkerhetspolisen utlänningens motparter vid handläggningen i Migrationsöverdomstolen och hos regeringen.

2 b §

Har Migrationsverket beslutat att en utlänning som har ansökt om uppehållstillstånd, flykting- förklaring eller resedokument inte ska utvisas enligt denna lag, ska ett överklagande från utlänningen handläggas enligt utlänningslagen (2005:716), om inte Säkerhets- polisen överklagar Migrations- verkets beslut.

När

Migrationsverkets beslut i

3 §

När

Migrationsverkets beslut i

fråga

om utvisning överklagas,

fråga om utvisning överklagas, ska

skall verket skyndsamt lämna över

verket

skyndsamt

lämna

över

handlingarna

i

ärendet

till

handlingarna

i

ärendet

till

Migrationsöverdomstolen.

Migrationsöverdomstolen.

Prop. 2009/10:31

Bilaga 11

422

Migrationsöverdomstolen

skall

Migrationsöverdomstolen

ska

med ett eget yttrande lämna

med ett eget yttrande lämna

handlingarna

vidare

till

handlingarna

vidare

till

regeringen.

regeringen.

I yttrandet skall särskilt anges

I yttrandet ska särskilt anges om

om det finns hinder enligt 12 kap.

det finns hinder enligt 12 kap. 1, 2

1, 2

eller

3 §

utlänningslagen

eller

3 §

utlänningslagen

(2005:716)

mot

att

beslutet

(2005:716) mot att beslutet verk-

verkställs.

Om

det

enligt

ställs.

Finner

Migrationsöver-

Migrationsöverdomstolen

finns

domstolen att sådant hinder mot

sådant

hinder mot verkställighet

verkställighet

föreligger,

får

och

regeringen

beslutar

om

regeringen inte avvika från den

utvisning, skall

regeringen, i

bedömningen.

enlighet med

10 §

första

stycket,

förordna att beslutet tills vidare inte får verkställas.

3 a §

Beslutar regeringen att en utlänning inte ska utvisas enligt denna lag och har utlänningen ansökt om uppehållstillstånd, flyktingförklaring eller resedoku- ment, får regeringen överlämna ärendet i dessa delar till Migrationsverket för prövning enligt utlänningslagen (2005:716).

3 b §

Har regeringen beslutat att utvisa en EES-medborgare eller en sådan medborgares familje- medlem har han eller hon rätt att efter ansökan få beslutet prövat av Regeringsrätten enligt 3 d § (rättsprövning).

En sådan ansökan ska ha kommit in till Regeringsrätten senast tre veckor från dagen för beslutet.

Det ska framgå av ansökan vilken rättsregel sökanden anser att beslutet strider mot och vilka omständigheter som åberopas till stöd för detta.

3 c §

Regeringens beslut om utvisning gäller även om en ansökan gjorts enligt 3 b §. Regeringsrätten får dock bestämma att beslutet tills

Prop. 2009/10:31

Bilaga 11

423

vidare inte ska gälla.

3 d §

Om Regeringsrätten finner att regeringens beslut strider mot någon rättsregel på det sätt som sökanden har angett eller som klart framgår av omständig- heterna, ska beslutet upphävas. Detta gäller dock inte om det är uppenbart att felet saknar betydelse för avgörandet. Regeringsrätten ska, om det behövs, återförvisa ärendet till regeringen.

Om regeringens beslut inte upphävs står det fast.

3 e §

Vid överklagande enligt denna lag är såväl Migrationsverket som Säkerhetspolisen utlänningens motpart vid handläggningen i Migrationsöverdomstolen och hos regeringen.

4 a §

En utlänning som enligt 4 §, eller motsvarande äldre bestämmelser, har förbjudits att återvända till Sverige för en viss tid eller utan tidsbegränsning får ges ett särskilt tillstånd av regeringen att göra ett kort besök här, om besöket gäller synnerligen viktiga angelägenheter. Om det finns särskilda skäl, får ett sådant tillstånd ges på ansökan av någon annan än utlänningen.

4 b §

I ett beslut om utvisning enligt denna lag ska anges till vilket land utlänningen ska utvisas.

Om det finns särskilda skäl, får mer än ett land anges i beslutet.

Beslutet ska innehålla de anvisningar om verkställigheten som omständigheterna i det enskilda fallet kan ge anledning till.

Prop. 2009/10:31

Bilaga 11

424

Prop. 2009/10:31 5 §2 Bilaga 11

I ärenden enligt denna lag gäller följande föreskrifter i utlänningslagen (2005:716) i tillämpliga delar:

1 kap. 3 b § om EES-

medborgare,

1 kap. 13 § om skyndsam handläggning,

3

a kap.

2 §

om

familje-

medlemmar till EES-medborgare,

4 kap. 1–5 §§ om flyktingar och

andra skyddsbehövande,

5 kap. 1, 3–10 och 12–19 §§ om

8 kap. 7 a § om utvisning av

uppehållstillstånd,

8 kap. 7 a § om utvisning av

utlänningar

med

permanent

utlänningar

med

permanent

uppehållsrätt,

EES-medborgare

uppehållsrätt,

EES-medborgare

som har vistats i Sverige under de

som har vistats i Sverige under de

tio närmast föregående åren och

tio närmast föregående åren och

EES-medborgare som är barn,

EES-medborgare som är under 18

8 kap. 17 a § om sådana hänsyn

år,

8 kap. 17 a § om sådana hänsyn

som skall tas till anknytningen till

som ska tas till anknytningen till

Sverige, om fråga uppkommit om

Sverige, om fråga uppkommit om

utvisning av en EES-medborgare

utvisning av en EES-medborgare

eller en sådan utlännings familje-

eller

en

sådan

medborgares

medlem,

familjemedlem,

8 kap. 20 § om tillstånd till kort

besök,

8 kap. 20 a § om upphävande av

8 kap. 20 a § om upphävande av

ett förbud att återvända till Sverige

ett förbud att återvända till Sverige

som

meddelats

en

EES-

som

meddelats

en

EES-

medborgare eller hans eller hennes

medborgare

eller

en

sådan

familjemedlem,

medborgares familjemedlem,

9 kap. 8 § om fotografi och fingeravtryck,

10 kap. 4 § andra

stycket,

5 §,

10

kap. 1 §,

2 §,

4 §,

5–10 §§,

7 §

första stycket,

8-17 §§

om

11§ första och andra styckena,

förvar och uppsikt,

15 §

andra

stycket

och

17 § om

förvar och uppsikt,

11 kap. om hur en utlänning som

hålls i förvar ska behandlas,

12 kap. 1–5 §§, 13 a §, 15 § fjärde stycket och 21–23 §§ om verkstäl-

lighet av beslut om utvisning,

13 kap. 2–7 §§ om muntlig

13

kap. 1–7 §§ om muntlig

handläggning i ärenden om förvar

handläggning,

eller uppsikt,

13

kap. 10 § om motivering av

13 kap. 11 § om tolkersättning,

beslut,

2 Senaste lydelse 2006:225.

425

13 kap. 12 § om rättelse av beslut på grund av oriktig uppgift,

13 kap. 15 och 16 §§ om DNA- analys,

14 kap. 13 § om överklagande,

16 kap. 1 § andra och tredje

16 kap. 1 § andra stycket om

styckena

om

Migrationsöver-

Migrationsöverdomstolen,

domstolen,

17

kap.

1

och

2 §§

om

17

kap.

1

och

2 §§

om

skyldighet

att

lämna

uppgifter,

skyldighet att lämna uppgifter,

samt

18 kap. 1 § andra stycket

om

offentligt biträde för barn, samt

19 kap. 1–4 §§ om kostnadsansvar.

8 a §

Säkerhetspolisen svarar för

att

Säkerhetspolisen svarar

för att

ett beslut om förvar verkställs.

ett beslut om förvar verkställs.

En utlänning som hålls i förvar

En utlänning som hålls i förvar

enligt denna lag skall placeras i

enligt denna lag ska placeras i

kriminalvårdsanstalt,

häkte eller

kriminalvårdsanstalt,

häkte

eller

polisarrest. Den som är under 18

polisarrest. Den som är under 18

år får dock inte utan synnerliga

år får dock inte utan synnerliga

skäl placeras i sådana lokaler.

skäl placeras i sådana lokaler.

För

behandlingen

av

en

En utlänning som är under 18 år

utlänning som placerats i krimi-

som hålls i förvar enligt denna lag

nalvårdsanstalt, häkte eller polis-

ska i första hand placeras i

arrest gäller lagen (1976:371) om

sådana

förvarslokaler

som

behandlingen

av

häktade

och

Migrationsverket

ansvarar

för

anhållna m.fl. i tillämpliga delar.

enligt 11 kap. 2 § utlänningslagen

Utlänningen skall, utöver vad som

(2005:716).

följer av nämnda lag, beviljas de

lättnader och förmåner som kan

medges med hänsyn till ordningen

och säkerheten inom

anstalten,

häktet eller arresten.

9 a §

Har en ansökan om utvisning

gjorts

enligt denna

lag fattas

beslut om förvar eller uppsikt av

den myndighet

som

handlägger

ärendet.

Om en utlänning som har tagits

i förvar eller står under uppsikt

utvisas enligt denna lag, ska den

myndighet

som

fattar

beslutet

pröva om utlänningen fortfarande

ska hållas i förvar eller stå under

uppsikt.

9 b §

Prop. 2009/10:31

Bilaga 11

426

Migrationsverket

är

hand-

Prop. 2009/10:31

läggande myndighet från det att

Bilaga 11

verket tar emot en ansökan om

utvisning och till dess verket fattar

beslut eller

utlänningen

har

lämnat landet eller Säkerhets-

polisen har tagit emot ärendet,

eller, om ärendet överklagas, till

dess ärendet tas emot av

Migrationsöverdomstolen.

Migrationsöverdomstolen

är

handläggande myndighet från det

att domstolen tar emot ett ärende

till dess ansvarigt departement tar

emot det.

Regeringen

är

handläggande

myndighet när ärendet tagits emot

av ansvarigt departement.

Säkerhetspolisen

är

hand-

läggande myndighet från det att myndigheten tar emot ett beslut om utvisning för verkställighet till dess att verkställighet har skett.

9 c §

Migrationsverkets beslut om förvar får överklagas till Migrationsöverdomstolen. Ett sådant beslut får överklagas utan begränsning till viss tid.

Om ett beslut om förvar har fattats av ett statsråd prövar Regeringsrätten på framställning av utlänningen om åtgärden ska bestå.

Migrationsverkets beslut i särskilda fall i frågor om behandlingen eller placeringen av en utlänning som hålls i förvar får överklagas till Migrationsöver- domstolen.

Om utvisning har beslutats enligt denna lag men hinder som anges i 12 kap. 1, 2 eller 3 § utlänningslagen (2005:716) möter mot att beslutet verkställs eller om

10 §3

Om utvisning har beslutats enligt denna lag eller om motsvarande beslut har fattats enligt äldre lag men hinder som anges i 12 kap. 1, 2 eller 3 §

3 Senaste lydelse 2005:720.

427

beslutet av någon annan särskild anledning inte bör verkställas, skall den beslutande myndigheten förordna att verkställighet tills vidare inte får ske (inhibition).

Utvisningsbeslutet och förordnandet om inhibition skall prövas på nytt av den beslutande myndigheten när det finns skäl till det. Så länge utvisningsbeslutet fortfarande gäller men inte har kunnat verkställas, skall Säker- hetspolisen före utgången av varje kalenderår efter det då beslutet meddelades anmäla hos den beslutande myndigheten huruvida det finns skäl för prövning av beslutet.

Om regeringen vid prövningen enligt andra stycket överväger att häva ett förordnande om inhibition, skall yttrande inhämtas från Migrationsöverdomstolen.

Regeringen får häva förordnandet om inhibition endast om Migrationsöverdomstolen funnit att det inte finns sådant hinder mot verkställighet som anges i 12 kap. 1, 2 eller 3 § utlänningslagen.

Migrationsverkets beslut i fråga om inhibition får överklagas till regeringen. Därvid tillämpas 3 §. Om det inte är uppenbart obehövligt, skall även 6 och 7 §§ tillämpas.

utlänningslagen (2005:716) möter

Prop. 2009/10:31

mot att beslutet verkställs eller om

Bilaga 11

beslutet av någon annan särskild

anledning inte bör verkställas, ska

den

beslutande

myndigheten

förordna

att

verkställighet

tills

vidare inte får ske (inhibition)

eller bevilja utlänningen ett tids-

begränsat

uppehållstillstånd.

Utvisningsbeslutet

får

inte

verkställas under den tid uppe-

hållstillståndet gäller.

Om den beslutande myndigheten

har förordnat om inhibition ska

utvisningsbeslutet

och

förordnandet om inhibition prövas

på nytt av den beslutande

myndigheten när det finns skäl till

det.

Så länge

utvisningsbeslutet

fortfarande gäller men inte har

kunnat verkställas, ska Säkerhets-

polisen före utgången av varje

kalenderår efter det då beslutet

meddelades anmäla

hos

den

beslutande

myndigheten

huruvida

det finns skäl för prövning av

beslutet.

Om utlänningen har beviljats ett

tidsbegränsat

uppehållstillstånd

ska

Migrationsverket

pröva

utvisningsbeslutet

på

nytt

när

uppehållstillståndet löper ut.

Om regeringen

vid prövningen

enligt andra stycket överväger att

häva

ett

förordnande

om

inhibition,

ska

ansvarigt statsråd

eller

den

tjänsteman

som

statsrådet

bestämmer,

inhämta

yttrande

från

Migrationsöver-

domstolen. Därvid tillämpas 3 §

tredje stycket.

Migrationsverkets beslut i fråga om inhibition och tidsbegränsat uppehållstillstånd får överklagas till regeringen. Därvid tillämpas 3 §.

428

11 §4

Den myndighet som har beslutat om utvisning får besluta att utlänningen på vissa tider skall anmäla sig hos en polismyndighet (anmälningsplikt), om ett beslut om utvisning enligt denna lag tills vidare inte skall verkställas på grund av inhibition. Om utvis- ningsbeslutet grundas på 1 § 2, får myndigheten också besluta att 19- 22 §§ skall tillämpas på utlänningen.

Första stycket tillämpas också, om ett beslut om avvisning eller utvisning enligt utlänningslagen (2005:716) inte kan verkställas och Säkerhetspolisen anmält att det föreligger sådana omständigheter beträffande utlänningen som avses i 1 § 1 eller 2.

Ett beslut av Migrationsverket i en fråga som avses i första stycket får överklagas till regeringen. Därvid tillämpas 3 §. Om det inte är uppenbart obehövligt, skall även 6 och 7 §§ tillämpas.

4 Senaste lydelse 2005:720.

Den myndighet som beslutar om utvisning enligt denna lag får besluta att utlänningen på vissa tider ska anmäla sig hos en polis- myndighet (anmälningsplikt), om ett beslut om utvisning enligt denna lag tills vidare inte ska verkställas på grund av inhibition eller ett tidsbegränsat uppehålls- tillstånd. Om utvisningsbeslutet grundas på 1 § 2, får myndigheten också besluta att 19-22 §§ ska tillämpas på utlänningen.

Efter beslut om utvisning enligt denna lag får Migrationsverket på ansökan av Säkerhetspolisen fatta beslut enligt första stycket. Ett sådant beslut får även fattas av regeringen i samband med att regeringen beslutar om inhibition eller tidsbegränsat uppehållstill- stånd i ett ärende om verkställighet enligt 13 a § första stycket.

Innan regeringen som första instans fattar beslut om anmälningsplikt ska ansvarigt statsråd eller den tjänsteman som statsrådet bestämmer, inhämta yttrande från Migrationsöver- domstolen.

Ett beslut av Migrationsverket enligt första eller andra stycket får överklagas till regeringen. Därvid tillämpas 3 § första och andra styckena.

11 a §

Om ett beslut om avvisning eller utvisning enligt 8 kap. utlänningslagen (2005:716) eller motsvarande äldre bestämmelser inte kan verkställas och Säkerhets- polisen anmält att det föreligger sådana omständigheter

Prop. 2009/10:31

Bilaga 11

429

beträffande utlänningen som avses

i 1 § 1 eller 2, får Migrations-

verket på ansökan av Säkerhets-

polisen besluta om anmälnings-

plikt enligt 11 § första stycket. Om

det

föreligger

sådana

omständigheter

beträffande

utlänningen som avses i 1 § 2, får

Migrationsverket också besluta att

19-22 §§

ska

tillämpas

på

utlänningen.

Ett beslut enligt första stycket

får överklagas

till

regeringen.

Därvid tillämpas

3 §

första

och

andra styckena.

Ett beslut av

Migrationsverket

12 §

Ett beslut enligt 11 eller 11 a §

eller regeringen enligt 11 § gäller i

gäller i längst tre år

räknat

från

längst tre år räknat från dagen för

dagen för beslutet om avvisning

beslutet om

avvisning eller

eller utvisning.

utvisning.

Om inhibition inte har meddelats, skall ett beslut om utvisning enligt denna lag verkställas så snart det kan ske. Säkerhetspolisen skall svara för verkställigheten. Den beslutande myndigheten får dock bestämma att en annan myndighet skall ombesörja verkställigheten. För verkställighet av ett beslut om utvisning skall meddelas sådana anvisningar som avses i 8 kap. 18 § tredje stycket utlänningslagen (2005:716).

Om den verkställande myndigheten finner att verkställigheten inte kan genomföras eller att ytterligare besked behövs, skall myndigheten underrätta den beslutande myndigheten om detta. Innan regeringen har prövat huruvida förordnande om inhibition skall meddelas, får det statsråd som har

13 §5

Om inhibition eller ett beslut om tidsbegränsat uppehållstillstånd inte har meddelats, ska ett beslut om utvisning enligt denna lag verkställas så snart det kan ske efter det att beslutet vunnit laga kraft. Säkerhetspolisen ska svara för verkställigheten. Den beslutande myndigheten får dock bestämma att en annan myndighet ska ombesörja verkställigheten.

5 Senaste lydelse 2005:720.

Prop. 2009/10:31

Bilaga 11

430

till uppgift att föredra ärenden enligt denna lag besluta att verkställighet inte skall ske.

Prop. 2009/10:31

Bilaga 11

13 a §

Om den verkställande myndig- heten finner att verkställigheten inte kan genomföras eller att ytterligare besked behövs, ska myndigheten underrätta den beslutande myndigheten om detta. Den beslutande myndigheten ska då pröva frågan om inhibition eller tidsbegränsat uppehålls- tillstånd enligt 10 §.

Innan regeringen prövar frågan om inhibition eller tidsbegränsat uppehållstillstånd ska ansvarigt statsråd eller den tjänsteman som statsrådet bestämmer, inhämta yttrande från Migrationsöver- domstolen. Därvid tillämpas 3 § tredje stycket.

Innan regeringen har prövat huruvida förordnande om inhibition eller tidsbegränsat uppehållstillstånd ska meddelas, får ansvarigt statsråd besluta att verkställighet inte ska ske.

Muntlig förhandling

13 b §

Migrationsöverdomstolen

ska

innan den yttrar sig enligt denna

lag hålla muntlig förhandling. I

fall som avses i 10 §

fjärde och

femte

styckena,

11 §

tredje

och

fjärde

styckena,

11

a § andra

stycket och 13 a § andra stycket

behöver dock inte någon muntlig

förhandling hållas, om en sådan

är uppenbart obehövlig.

Vid en muntlig förhandling ska

utlänningen höras.

Migrations-

överdomstolen får bestämma

att

även andra än utlänningen ska

höras

vid

förhandlingen.

Utlänningen ska få tillfälle att

ange sin ståndpunkt och att uttala

431

sig om de omständigheter som åberopas i ärendet.

När muntlig förhandling hålls innan Migrationsöverdomstolen yttrar sig enligt 3 §, 10 § femte stycket, 11 § fjärde stycket eller 11 a § andra stycket ska Säkerhets- polisen och Migrationsverket redogöra för omständigheterna i ärendet och ges tillfälle att ställa frågor till utlänningen och andra som hörs i ärendet. Säkerhetspolisen och Migrations- verket ska även lämna andra upplysningar som behövs för att genomföra förhandlingen.

13 c §

I ett ärende om förvar som handläggs av regeringen får ansvarigt statsråd eller den tjänsteman som statsrådet bestämmer, besluta om muntlig förhandling och uppdra åt Migrationsöverdomstolen att hålla den.

Vid en muntlig förhandling ska utlänningen höras. Regerings- kansliet får bestämma att även andra personer än utlänningen ska höras. En representant för Regeringskansliet ska närvara vid förhandlingen.

Utlänningen ska vid förhandlingen få tillfälle att redogöra för sin ståndpunkt och uttala sig om de omständigheter som åberopas i ärendet.

Bedöms i fall som avses i 11 § risk föreligga för att utlänningen begår eller medverkar till brott mot rikets säkerhet eller brott som anges i 1 § första stycket 2 efter utgången av den i 12 § angivna treårsfristen, får anmälningsplikt beslutas även för tid efter denna frists utgång. På motsvarande grunder får förordnas att 19-22 §§ skall tillämpas på utlänningen för

14 §

Bedöms i fall som avses i 11 eller 11 a § att det finns risk för att utlänningen begår eller medverkar till brott mot rikets säkerhet eller brott som anges i 1 § första stycket 2 efter utgången av den i 12 § angivna treårsfristen, får anmälningsplikt beslutas även för tid efter denna frists utgång. På motsvarande grunder får förordnas att 19-22 §§ ska tillämpas på

Prop. 2009/10:31

Bilaga 11

432

Om en utlänning under den tid då han står under åtal för brott enligt första stycket 3 fortsätter att begå sådant brott, ska vad han gjort sig skyldig till före varje åtal anses som ett särskilt brott.

sådan tid, om risken avser brott

utlänningen för sådan tid, om

som anges i 1 § första stycket 2.

risken avser brott som anges i 1 §

Frågor som avses i första stycket

första stycket 2.

Frågor som avses i första stycket

prövas av Stockholms tingsrätt på

prövas av Stockholms tingsrätt på

ansökan av Säkerhetspolisen.

ansökan av Säkerhetspolisen.

Beslut i en sådan fråga skall

Beslut i en sådan fråga ska

meddelas för en viss tid och högst

meddelas för en viss tid och högst

tre år, räknat från den dag då

tre år, räknat från den dag då

beslutet skall börja tillämpas.

beslutet ska börja tillämpas.

För förfarandet vid rätten gäller, utom i de hänseenden som anges i fjärde stycket, vad som är föreskrivet om mål som rör allmänt åtal för brott för vilket inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse i sex månader.

Tvångsmedel enligt 24 och 25 kap. rättegångsbalken får inte tillgripas. En skriftlig berättelse eller en uppteckning eller upptagning av en sådan berättelse som avses i 35 kap. 14 § rättegångsbalken får åberopas som bevis. Bestämmelsen i 14 kap. 5 § andra stycket andra meningen sekretesslagen (1980:100) gäller inte. Beslutet får grundas även på handlingar eller annat material som enligt första stycket samma paragraf inte får lämnas ut till parter.

23 §

Till fängelse i högst ett år eller, när omständigheterna är mildrande, till böter döms

1. den som hjälper en utlänning som är underkastad förbud enligt 4 § att komma in i Sverige,

2. den som hindrar eller försöker hindra verkställighet av ett beslut om

utvisning enligt denna lag, eller

3. en utlänning som bryter mot

3. en utlänning som bryter mot

anmälningsplikt som har beslutats

anmälningsplikt som har beslutats

enligt 11 eller 14 §.

enligt 11, 11 a eller 14 §.

För försök eller förberedelse till brott som avses i första stycket 1 döms till ansvar enligt 23 kap. brottsbalken.

Om en utlänning under den tid då han står under åtal för brott enligt första stycket 3 fortsätter att begå sådant brott, skall vad han gjort sig skyldig till före varje åtal anses som ett särskilt brott.

27 §

I ärende angående utvisning eller anmälningsplikt enligt denna lag samt i ärende hos Migrations- verket eller regeringen angående beslut enligt 11 § skall offentligt biträde förordnas för den som åtgärden avser, om det inte måste antas att behov av biträde saknas.

I ärende angående utvisning eller anmälningsplikt enligt denna lag samt i ärende hos Migrationsverket eller regeringen angående beslut enligt 11 eller 11 a § ska offentligt biträde förordnas för den som åtgärden avser, om det inte måste antas att behov av biträde saknas.

Prop. 2009/10:31

Bilaga 11

433

Prop. 2009/10:31 28 a § Bilaga 11

Beslut av Säkerhetspolisen, Migrationsverket eller Regeringskansliet enligt denna lag får överklagas till Migrations- överdomstolen när myndighetens beslut avser

1.fråga om offentligt biträde,

eller

2.ersättning i ett ärende som handläggs enligt denna lag.

28 b §

Bestämmelserna i 9 och 12 §§ förvaltningslagen (1986:223) gäller i fråga om överklagande av Säkerhetspolisens, Migrations- verkets eller Regeringskansliets beslut om avvisande av ombud eller biträde eller om jäv.

Beslut av Regeringskansliet i frågor enligt första stycket får överklagas till Migrationsöver- domstolen.

28 c §

Migrationsverkets beslut enligt denna lag angående ersättning för kostnad för DNA-analys enligt 13 kap. 16 § utlänningslagen (2005:716) får överklagas till Migrationsöverdomstolen.

1.Denna lag träder i kraft den 1 april 2009.

2.Om Säkerhetspolisen har ansökt om utvisning före ikraftträdandet tillämpas dock 1 § i sin äldre lydelse.

434

3Förslag till lag om ändring i lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar

Härigenom föreskrivs att 2 § lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar ska ha följande lydelse.

Prop. 2009/10:31

Bilaga 11

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 §1

Regeringsrätten prövar

1. överklagande av kammarrätts beslut enligt förvaltningsprocesslagen

(1971:291),

2. överklagande av annat beslut i

2. överklagande av annat beslut i

förvaltningsärende som enligt lag

förvaltningsärende som enligt lag

eller

enligt

instruktion

för

eller

enligt

instruktion

för

kammarrätterna

görs

hos

kammarrätterna

görs

hos

domstolen.

domstolen,

3. ansökning om resning och

återställande av försutten tid i

andra fall än som avses i 8 §,

4. ansökning

om

rättsprövning

enligt

rättsprövningslagen

(2006:304) och 3 b § lagen

(1991:572)

om

särskild

utlänningskontroll,

5. framställning om beslut om

förvar ska bestå enligt 14 kap. 9 §

tredje

stycket

utlänningslagen

(2005:716) och 9 a § lagen om

särskild utlänningskontroll.

Regeringsrätten prövar ansökningar om resning och åter- ställande av försutten tid i andra fall än som anges i 8 §. I 14 kap. 9 § tredje stycket utlänningslagen (2005:716) finns vidare bestämmelser om att Regerings- rätten i vissa fall prövar om beslut om förvar skall bestå.

Denna lag träder i kraft den 1 april 2009.

1 Senaste lydelse 2005:719.

435

Förteckning över remissinstanser (utdrag ur utkast till lagrådsremiss)

Efter remiss har yttrande över utdraget ur utkast till lagrådremiss Genomförande av skyddsgrundsdirektivet och asylprocedurdirektivet – ärenden med säkerhetsaspekter avgetts av Riksdagens ombudsmän (JO), Svenska institutet för europapolitiska studier (Sieps, Expertgruppen för EU-frågor), Stockholms tingsrätt, Regeringsrättens ledamöter, Kammarrätten i Stockholm, Länsrätten i Stockholms län, Länsrätten i Skåne län, Länsrätten i Göteborg, Justitiekanslern (JK), Domstolsverket, Rikspolisstyrelsen, Säkerhetspolisen, Migrationsverket, Lunds universitet, Juridiska fakulteten och Sveriges advokatsamfund

Följande instanser har erbjudits att lämna yttrande men inte inkommit med något: Amnesty International, Caritas Sverige, Flyktinggruppernas och asylkommittéernas riksråd (FARR), Rådgivningsbyrån för asylsökande och flyktingar, Rädda Barnen, Svenska Röda Korset, Sveriges kristna råd, Swera – Svensk flyktinghjälp och FN:s flyktingkommissariat – UNHCR, Stockholm.

Prop. 2009/10:

Bilaga 12

436

– villkor för att en utlänning ska få resa in i samt vistas och arbeta i Sverige (2 kap.),

Lagrådsremissens lagförslag

1Förslag till lag om ändring i utlänningslagen (2005:716)

Härigenom föreskrivs1 i fråga om utlänningslagen (2005:716)

dels att 5 kap. 26 §, 14 kap. 12 och 13 §§ och 16 kap. 7 § ska upphöra att gälla,

dels att 1 kap. 1, 3, 7 och 12 §§, 4 kap. 1–3, 5 och 6 §§, 5 kap. 1, 3, 3 a, 15 a, 18, 20, 21, 24 och 25 §§, 5 a kap. 4 §, 7 kap. 7 §, 8 kap. 11, 13, 14, 16, 18–21 §§, 9 kap. 8 §, 10 kap. 11, 14 och 16 §§, 11 kap. 5 §, 12 kap. 3, 4, 8, 11, 14–17 och 19–21 §§, 13 kap. 1 § , 14 kap. 5, 6, 9 och 11 §§, 15 kap. 3 §, 16 kap. 1, 6, 8 och 11 §§, 18 kap. 1 §, 20 kap. 2 §, 21 kap. 2 och 5 §§ och 22 kap. 2 §, rubriken till 4 kap. samt rubrikerna närmast före 4 kap. 3, 5 och 6 §§, 5 kap. 1 § och 14 kap. 6 och 9 §§ ska ha följande lydelse,

dels att det ska införas sjutton nya paragrafer, 4 kap. 2 a–2 c, 3 a–3 c, och 5 a–5 c §§, 5 kap. 1 a–1 c §§, 12 kap. 8 a och 19 a §§, 13 kap. 9 a §, 14 kap. 14 a § och 18 kap. 1 a § av följande lydelse samt närmast före 4 kap. 5 b §, 12 kap. 8 a § och 14 kap. 14 a § nya rubriker av följande lydelse,

dels att det ska införas en ny rubrik närmast före 5 kap. 2 a § som ska lyda ”Uppehållstillstånd för varaktigt bosatta”.

Prop. 2009/10:31

Bilaga 13

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

1 §2

I denna lag finns föreskrifter om

– lagens innehåll, vissa definitioner och allmänna bestämmelser (1 kap.),

– villkor för att en utlänning skall få resa in i samt vistas och arbeta i Sverige (2 kap.),

– visering (3 kap.),

– uppehållsrätt (3 a kap.),

– flyktingar och andra skydds-

– flyktingar och skydds-

behövande i övrigt (4 kap.),

behövande (4 kap.),

– uppehållstillstånd (5 kap.),

1Jfr rådets direktiv 2004/83/EG av den 29 april 2004 om miniminormer för när tredjelandsmedborgare eller statslösa personer skall betraktas som flyktingar eller som personer som av andra skäl behöver internationellt skydd samt om dessa personers rättsliga ställning och om innehållet i det beviljade skyddet (EUT L 304, 30.9.2004, s.12, efter ompublicering EUT L 204, 5.8.2005, s. 24, Celex 32004L0083, rättad Celex 32004L0083R[2]) och rådets direktiv 2005/85/EG av den 1 december 2005 om miniminormer för medlemsstaternas förfaranden för beviljande eller återkallande av flyktingstatus (EUT L 326, 13.12.2005, s. 13, Celex 32005L0085).

2Senaste lydelse 2006:219.

437

– tredjelandsmedborgares ställning som varaktigt bosatta i

Prop. 2009/10:31

Sverige (5 a kap.),

Bilaga 13

– arbetstillstånd (6 kap.),

– återkallelse av tillstånd (7 kap.),

– avvisning och utvisning (8 kap.),

– kontroll- och tvångsåtgärder (9 kap.),

– förvar och uppsikt avseende utlänningar (10 kap.),

– hur en utlänning som hålls i

– hur en utlänning som hålls i

förvar skall behandlas (11 kap.),

förvar ska behandlas (11 kap.),

–verkställighet av beslut om avvisning och utvisning (12 kap.),

–handläggningen av ärenden hos förvaltningsmyndigheterna m.m. (13 kap.),

–överklagande av förvaltningsmyndighets beslut (14 kap.),

–nöjdförklaring (15 kap.),

–migrationsdomstolar och Migrationsöverdomstolen (16 kap.),

–skyldighet att lämna uppgifter (17 kap.),

–offentligt biträde (18 kap.),

–kostnadsansvar (19 kap.),

–bestämmelser om straff m.m. (20 kap.),

–tillfälligt skydd (21 kap.),

–tribunalvittnen (22 kap.), och

–särskilda bemyndiganden (23 kap.).

3 §

Med asyl avses i denna lag ett uppehållstillstånd som beviljas en utlänning därför att han eller hon är flykting.

Med asyl avses i denna lag ett uppehållstillstånd som beviljas en utlänning därför att han eller hon är flykting eller alternativt skyddsbehövande.

Säkerhetsärenden enligt denna

7 §

Säkerhetsärenden enligt denna

lag är ärenden där Säkerhets-

lag är ärenden där Säkerhets-

polisen av skäl som rör rikets

polisen av skäl som rör rikets

säkerhet eller som annars har

säkerhet eller som annars har

betydelse för allmän säkerhet

betydelse

för allmän

säkerhet

förordar

förordar

– att en utlänning skall avvisas

– att en utlänning ska avvisas

eller utvisas,

eller utvisas,

– att en utlännings ansökan om

– att en utlännings ansökan om

uppehållstillstånd skall avslås,

uppehållstillstånd ska avslås eller

eller

att

en

utlännings

uppehållstillstånd ska återkallas,

– att en utlännings uppehålls-

– att en utlänning inte ska

tillstånd skall återkallas.

beviljas statusförklaring eller att

en utlännings statusförklaring ska

återkallas, eller

– att en utlänning inte ska

beviljas resedokument.

Ett ärende hos Migrationsverket

om ny prövning enligt 12 kap. 19

438

eller

19

a

§§

är

ett

säkerhetsärende

om

beslutet

om

avvisning eller ett beslut om

utvisning enligt 8 kap. 7 § har

fattats i ett säkerhetsärende.

Har en utlänning ansökt om

uppehållstillstånd,

status-

förklaring eller resedokument ska,

om

Säkerhetspolisen

ansöker

om

att utlänningen ska utvisas enligt

lagen

(1991:572)

om

särskild

utlänningskontroll, ärendet även i

dessa

delar

handläggas

enligt

lagen

om

särskild

utlänningskontroll.

En

ansökan

om

uppe-

hållstillstånd,

statusförklaring

eller

resedokument

av

en

utlänning som är utvisad enligt

lagen om särskild utlännings-

kontroll

eller

har

meddelats

motsvarande

beslut

enligt

äldre

lag och befinner sig i Sverige, ska

handläggas enligt den lagen.

En ansökan om uppehålls-

12 §

En

ansökan

om

uppehålls-

tillstånd som grundar sig på

tillstånd

som grundar

sig

på

sådana omständigheter som anges

sådana omständigheter som anges

i 4 kap. 2 § skall handläggas som

i 4 kap. 2 a § ska handläggas som

en ansökan om asyl.

en ansökan om asyl.

4 kap. Flyktingar och skydds-

4

kap.

Flyktingar

och

andra

behövande i övrigt

skyddsbehövande

Definitioner

1 §3

Med flykting avses i denna lag en utlänning som

–befinner sig utanför det land som utlänningen är medborgare i, därför att han eller hon känner välgrundad fruktan för förföljelse på grund av ras, nationalitet, religiös eller politisk uppfattning eller på grund av kön, sexuell läggning eller annan tillhörighet till en viss samhällsgrupp, och

–inte kan, eller på grund av sin fruktan inte vill, begagna sig av detta lands skydd.

Detta gäller oberoende av om

Detta gäller oberoende av om

det är landets myndigheter som är

det är landets myndigheter som är

3 Senaste lydelse 2005:1239.

Prop. 2009/10:31

Bilaga 13

439

ansvariga

för

att utlänningen

ansvariga för

att

utlänningen

utsatts för förföljelse eller om

riskerar att utsättas för förföljelse

dessa inte kan antas erbjuda

eller om dessa inte kan antas

trygghet

mot

förföljelse från

erbjuda trygghet

mot

förföljelse

enskilda.

från enskilda.

Som flykting skall även anses en

Som flykting ska även anses en

utlänning som är statslös och som

utlänning som är statslös och som

– av samma skäl som anges i första stycket befinner sig utanför det land där han eller hon tidigare har haft sin vanliga vistelseort, och

– inte kan, eller på grund av sin fruktan inte vill, återvända dit.

Av 2 b § följer att en utlänning som omfattas av denna paragraf i vissa fall är utesluten från att anses som flykting.

2 §4

Med skyddsbehövande i övrigt avses i denna lag en utlänning som i andra fall än som avses i 1 § befinner sig utanför det land som utlänningen är medborgare i, därför att han eller hon

1.känner välgrundad fruktan för att straffas med döden eller att utsättas för kroppsstraff, tortyr eller annan omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning,

2.behöver skydd på grund av yttre eller inre väpnad konflikt eller på grund av andra svåra motsättningar i hemlandet känner välgrundad fruktan att utsättas för allvarliga övergrepp,

3.inte kan återvända till sitt hemland på grund av en miljökatastrof.

Med alternativt skydds- behövande avses i denna lag en utlänning som i andra fall än som avses i 1 § befinner sig utanför det land som utlänningen är medborgare i, därför att

1.det finns grundad anledning att anta att utlänningen vid ett återvändande till hemlandet skulle löpa risk att straffas med döden eller att utsättas för kroppsstraff, tortyr eller annan omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning, eller som civilperson löpa en allvarlig och personlig risk att skadas på grund av urskillningslöst våld med anledning av en yttre eller inre väpnad konflikt, och

2.utlänningen inte kan, eller på grund av sådan risk som avses i 1 inte vill, begagna sig av hemlandets skydd.

Första stycket 1 gäller oberoende av om det är landets myndigheter som är ansvariga för att utlänningen löper sådan risk

4 Senaste lydelse 2005:1239.

Prop. 2009/10:31

Bilaga 13

440

Motsvarande gäller för en statslös utlänning som befinner sig utanför det land där han eller hon tidigare har haft sin vanliga vistelseort.

som där avses eller om dessa inte kan antas erbjuda trygghet mot att utlänningen utsätts för sådan risk genom handlingar från enskilda.

Första och andra styckena gäller även för en statslös utlänning som befinner sig utanför det land där han eller hon tidigare har haft sin vanliga vistelseort.

Av 2 c § följer att en utlänning som omfattas av denna paragraf i vissa fall är utesluten från att anses som alternativt skydds- behövande.

2 a §

Med övrig skyddsbehövande avses i denna lag en utlänning som i andra fall än som avses i 1 och 2 §§ befinner sig utanför det land som utlänningen är medborgare i, därför att han eller hon

1.behöver skydd på grund av en yttre eller inre väpnad konflikt eller på grund av andra svåra motsättningar i hemlandet känner välgrundad fruktan att utsättas för allvarliga övergrepp, eller

2.inte kan återvända till sitt hemland på grund av en miljökatastrof.

Första stycket 1 gäller oberoende av om det är landets myndigheter som är ansvariga för att utlänningen löper sådan risk som där avses eller om dessa inte kan antas erbjuda trygghet mot att utlänningen utsätts för sådan risk genom handlingar från enskilda.

Första och andra styckena gäller även för en statslös utlänning som befinner sig utanför det land där han eller hon tidigare har haft sin vanliga vistelseort.

Av 2 c § följer att en utlänning som omfattas av denna paragraf i vissa fall är utesluten från att anses som övrig skyddsbehövande.

2 b §

En utlänning är utesluten från

Prop. 2009/10:31

Bilaga 13

441

att anses som flykting om det finns

Prop. 2009/10:31

synnerlig anledning att anta att

Bilaga 13

han eller hon har gjort sig skyldig

till

1.brott mot freden, krigs- förbrytelse eller brott mot mänskligheten, såsom dessa definieras i de internationella instrument som har upprättats för att beivra sådana brott,

2.ett grovt icke-politiskt brott utanför Sverige innan han eller hon kom hit, eller

3.gärningar som strider mot Förenta nationernas syften och grundsatser enligt inledningen och artiklarna 1 och 2 i Förenta nationernas stadga.

Det som anges i första stycket gäller även en utlänning som har anstiftat eller på annat sätt deltagit i förövandet av de brott eller gärningar som där nämns.

2 c §

En utlänning är utesluten från att anses som alternativt skydds- behövande och övrig skydds- behövande om det finns synnerlig anledning att anta att han eller hon

1.har gjort sig skyldig till sådana brott eller gärningar som avses i 2 b § 1 eller 3,

2.har gjort sig skyldig till ett allvarligt brott, eller

3.utgör en fara för rikets säkerhet.

Flyktingförklaring

Statusförklaring

Om en flykting begär det, skall det antingen i samband med att uppehållstillstånd beviljas eller därefter förklaras att utlänningen är flykting (flyktingförklaring).

En flyktingförklaring skall återkallas, om det kommer fram

3 §

En utlänning som omfattas av

definitionen i 1 §

och

inte

är

utesluten från att anses som

flykting enligt 2 b § ska förklaras

vara

flykting

(flyktingstatus-

förklaring).

En utlänning får dock vägras

flyktingstatusförklaring

om

han

442

att utlänningen inte längre kan anses som flykting.

eller hon

Prop. 2009/10:31

1. genom ett synnerligen grovt

Bilaga 13

brott har visat att det skulle vara

förenat med allvarlig fara för

allmän ordning och säkerhet att

låta honom eller henne stanna i

Sverige, eller

2. har bedrivit verksamhet som

inneburit fara för rikets säkerhet

och det finns anledning att anta att

han eller hon skulle fortsätta

verksamheten här.

3 a §

En utlänning som omfattas av

definitionen i 2 §

och inte

är

utesluten från att anses som

alternativt skyddsbehövande enligt

2 c § ska förklaras vara alternativt

skyddsbehövande

(internationell

skyddsstatusförklaring).

En utlänning som omfattas av

definitionen i 2 a § och inte är

utesluten från att anses som övrig

skyddsbehövandeenligt 2 c §

ska

förklaras vara övrig skydds- behövande (nationell skyddsstatus- förklaring).

3 b §

En ansökan om statusförklaring får inte prövas om asylansökan avvisas enligt 5 kap. 1 b eller 1 c §.

3 c §

En utlänning som har uppehållstillstånd i Sverige ska efter ansökan beviljas status- förklaring om förutsättningarna i 3 eller 3 a § är uppfyllda.

443

När flyktingskap upphör

När en utlänning upphör att

vara flykting eller annan skydds-

behövande

5 §

En flykting upphör att vara flykting om han eller hon

1.av fri vilja på nytt använder sig av det lands skydd där han eller hon är medborgare,

2.av fri vilja på nytt förvärvar det medborgarskap som han eller hon tidigare har förlorat,

3.förvärvar medborgarskap i ett nytt land och får det landets skydd,

4.av fri vilja återvänder för att bosätta sig i det land där han eller hon är medborgare eller som statslös tidigare hade sin vistelseort, eller

5. inte längre befinner sig i en sådan situation att han eller hon kan anses som flykting och därför inte kan fortsätta att vägra använda sig av det lands skydd där han eller hon är medborgare eller som statslös tidigare hade sin vistelseort.

5. på grund av väsentliga och bestående förändringar i hemlandet eller i det land där han eller hon som statslös tidigare hade sin vistelseort inte längre befinner sig i en sådan situation att han eller hon kan anses som flykting och därför inte kan fortsätta att vägra använda sig av hemlandets eller vistelselandets skydd.

5 a §

En utlänning upphör att vara alternativt skyddsbehövande eller övrig skyddsbehövande, om de omständigheter som medförde att han eller hon bedömdes som skyddsbehövande inte längre föreligger eller har ändrats i sådan omfattning att skydd inte längre behövs. Vid bedömningen ska endast väsentliga och bestående förändringar beaktas.

Återkallelse av statusförklaring

5 b §

En flyktingstatusförklaring ska återkallas, om det kommer fram att utlänningen inte kan anses vara flykting.

Om det föreligger sådana omständigheter som anges i 3 § andra stycket får en flykting- statusförklaring återkallas.

Prop. 2009/10:31

Bilaga 13

444

5 c §

Prop. 2009/10:31

Bilaga 13

En

internationell

skyddsstatus-

förklaring ska återkallas, om det

kommer fram att utlänningen inte

kan

anses vara

alternativt

skyddsbehövande .

En

nationell

skyddsstatus-

förklaring ska återkallas, om det

kommer fram att utlänningen inte

kan anses vara övrig skydds-

behövande.

Beslutande myndighet

Beslutande myndighet, m.m.

6 §

Beslut enligt detta kapitel meddelas av Migrationsverket.

Migrationsverket får dock inte bevilja statusförklaring för en utlänning som av allmän domstol har utvisats på grund av brott. Om en sådan utlänning ansöker om statusförklaring och Migrations- verket finner att han eller hon bör beviljas statusförklaring, ska verket inte fatta beslut i ärendet utan med eget yttrande lämna över detta till den migrationsdomstol till vilken verkets beslut om status- förklaring hade kunnat över- klagas.

5 kap.

Vem som har rätt till Uppehållstillstånd som skydds- uppehållstillstånd som skydds- behövande

behövande

Flyktingar och skydds- behövande i övrigt som befinner sig i Sverige har rätt till uppe- hållstillstånd.

Uppehållstillstånd får dock vägras

1 §5

Flyktingar, alternativt skydds- behövande och övriga skydds- behövande som befinner sig i Sverige har rätt till uppehålls- tillstånd.

Uppehållstillstånd får dock vägras en flykting om han eller hon

5 Senaste lydelse 2005:1239.

445

1.

en flykting enligt 4 kap. 1 §

1. genom ett synnerligen grovt

Prop. 2009/10:31

om det finns synnerliga skäl att

brott har visat att det skulle vara

Bilaga 13

inte

bevilja uppehållstillstånd på

förenat med allvarlig fara för

grund av vad som är känt om

allmän ordning och säkerhet att

utlänningens

tidigare verksamhet

låta honom eller henne stanna i

eller med hänsyn till rikets

Sverige, eller

säkerhet,

2. en skyddsbehövande i övrigt

2. har bedrivit verksamhet som

enligt 4 kap. 2 § första stycket 2

inneburit fara för rikets säkerhet

och 3, om det på grund av hans

och det finns anledning att anta att

eller

hennes

brottslighet finns

han eller hon skulle fortsätta

särskilda skäl att inte bevilja

verksamheten här.

utlänningen

uppehållstillstånd

eller om det finns synnerliga skäl

att inte bevilja sådant tillstånd på

grund av vad som är känt om

utlänningens

tidigare verksamhet

eller med hänsyn till rikets säkerhet,

3.en asylsökande som har rest in från Danmark, Finland, Island eller Norge och kan sändas tillbaka till något av dessa länder i enlighet med en överenskommelse mellan Sverige och det landet, om det inte är uppenbart att utlänningen inte kommer att beviljas uppehållstillstånd där,

4.en asylsökande som i annat fall före ankomsten till Sverige har uppehållit sig i ett annat land än hemlandet och där är skyddad mot förföljelse och mot att sändas till hemlandet eller ett annat land där han eller hon inte har motsvarande skydd,

5.en asylsökande som har särskild anknytning till ett annat land och där är skyddad på det sätt som anges i 4, eller

6.en asylsökande som kan sändas till Danmark enligt konventionen den 15 juni 1990 rörande bestämmandet av den ansvariga staten för prövningen av en ansökan om asyl som framställts i en av medlems- staterna i de Europeiska gemenskaperna (Dublinkonven- tionen) och där är skyddad på det

sätt som anges i 4.

446

I

Dublinförordningen

finns

Ett

uppehållstillstånd

som

bestämmelser

som

tillämpas

beviljas

enligt första

stycket

ska

gentemot Europeiska

unionens

vara permanent eller gälla i minst

medlemsstater

samt Island

och

tre år. Detta gäller dock inte om

Norge.

tvingande

hänsyn

till

den

nationella

säkerheten

eller

den

allmänna

ordningen

kräver

en

kortare

giltighetstid.

Ett

uppehållstillstånd som beviljas

enligt första stycket får dock inte ha en kortare giltighetstid än ett år.

1 a §

Om en utlänning som har ett tidsbegränsat uppehållstillstånd beviljas statusförklaring efter ansökan enligt 4 kap. 3 b § ska uppehållstillståndets giltighetstid omprövas och bestämmas i enlighet med vad som föreskrivs i 1 § tredje stycket.

1 b §

En asylansökan får avvisas om sökanden

1. i en annan EU-stat har förklarats vara flykting,

2. i ett land som inte är en EU- stat har förklarats vara flykting, om sökanden kommer att släppas in i det landet och där är skyddad mot förföljelse och mot att sändas vidare till ett annat land där han eller hon inte har motsvarande skydd, eller

3. kan sändas till ett land där han eller hon

– inte riskerar att utsättas för förföljelse,

– inte riskerar att utsättas för dödsstraff, kroppsstraff, tortyr eller annan omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning,

– är skyddad mot att sändas vidare till ett land där han eller hon inte har motsvarande skydd,

– har möjlighet att ansöka om skydd som flykting, och

– har en sådan anknytning till

Prop. 2009/10:31

Bilaga 13

447

det aktuella landet att det

är

Prop. 2009/10:31

rimligt för honom eller henne att

Bilaga 13

resa dit.

I fall som avses i första stycket 3

får dock ansökan inte avvisas

om

1. sökanden har en make, ett

barn eller en förälder som är

bosatt i Sverige och inte har en

lika nära familjeanknytning till det

land dit verkställigheten av ett

avvisnings- eller utvisningsbeslut

kan ske, eller

2. sökanden på grund av

tidigare

långvarig

vistelse

i

Sverige

med uppehållstillstånd

eller

uppehållsrätt

har

fått

särskild anknytning hit och saknar

sådan anknytning eller anknytning

genom anhöriga i det land dit

verkställigheten av ett avvisnings-

eller utvisningsbeslut kan ske.

1 c §

I

Dublinförordningen

finns

bestämmelser om överföring av asylsökande som tillämpas gentemot EU-stater samt Island, Norge, Schweiz och Liechtenstein.

Vid beslut om överföring enligt Dublinförordningen ska asyl- ansökan avvisas.

3 §6

Uppehållstillstånd skall, om inte

Uppehållstillstånd ska, om inte

annat följer av 17–17 b §§, ges till

annat följer av 17–17 b §§, ges till

1.en utlänning som är make eller sambo till någon som är bosatt eller som har beviljats uppehållstillstånd för bosättning i Sverige,

2.ett utländskt barn som är ogift och

a)har en förälder som är bosatt, eller som har beviljats uppehållstillstånd för bosättning, i Sverige, eller,

b)har en förälder som är gift eller sambo med någon som är bosatt, eller som har beviljats uppehållstillstånd för bosättning, i Sverige,

3.ett utländskt barn som är ogift och som adopterats eller som avses bli adopterat av någon som vid tidpunkten för adoptionsbeslutet var och som fortfarande är bosatt eller som har beviljats uppehållstillstånd för bosättning i Sverige, om barnet inte omfattas av 2 och om adoptionsbeslutet

– har meddelats eller avses komma att meddelas av svensk domstol,

6 Senaste lydelse 2006:220.

448

– gäller i Sverige enligt lagen (1971:796) om internationella rättsför- Prop. 2009/10:31

hållanden rörande adoption, eller

Bilaga 13

– gäller i Sverige enligt lagen (1997:191) med anledning av Sveriges

tillträde till Haagkonventionen om skydd av barn och samarbete vid

internationella adoptioner, och

4. en utlänning som är förälder

4. en utlänning som är förälder

till ett ogift utländskt barn som är

till ett ogift utländskt barn som är

flykting

eller

skyddsbehövande i

flykting

eller

annan

övrigt, om barnet vid ankomsten

skyddsbehövande,

om barnet vid

till Sverige var skilt från båda sina

ankomsten till Sverige var skilt

föräldrar eller från någon annan

från båda sina föräldrar eller från

vuxen person som får anses ha

någon annan vuxen person som får

trätt i föräldrarnas ställe, eller om

anses ha trätt i föräldrarnas ställe,

barnet

lämnats

ensamt

efter

eller om barnet lämnats ensamt

ankomsten.

efter ankomsten.

När

en

ansökan

om

När

en

ansökan

om

uppehållstillstånd

grundas

på ett

uppehållstillstånd

grundas

på ett

beslut om adoption som har

beslut om adoption som har

meddelats av

svensk domstol,

meddelats av svensk domstol, ska

skall den anknytning som har

den

anknytning

som

har

uppkommit genom beslutet godtas

uppkommit genom beslutet godtas

i ärendet om uppehållstillstånd.

i ärendet om uppehållstillstånd.

Uppehållstillstånd enligt

denna

Uppehållstillstånd

enligt

denna

paragraf skall gälla minst ett år.

paragraf ska gälla minst ett år.

Uppehållstillstånd som beviljas ett

Uppehållstillstånd som beviljas ett

ogift barn enligt första stycket 2 b

ogift barn enligt första stycket 2 b

skall gälla för samma tid som

ska gälla för samma tid som

förälderns uppehållstillstånd.

förälderns uppehållstillstånd.

3 a §7

Uppehållstillstånd får, om inte annat anges i 17 § andra stycket, ges till

1.en utlänning som har för avsikt att ingå äktenskap eller inleda ett samboförhållande med en person som är bosatt eller som har beviljats uppehållstillstånd för bosättning i Sverige, om förhållandet framstår som seriöst och inte särskilda skäl talar mot att tillstånd ges,

2.en utlänning som på något annat sätt än som avses i 3 § eller i denna paragraf är nära anhörig till någon som är bosatt eller som har beviljats uppehållstillstånd för bosättning i Sverige, om han eller hon har ingått i samma hushåll som den personen och det finns ett särskilt beroendeförhållande mellan släktingarna som fanns redan i hemlandet,

3. en utlänning som skall utöva

3. en utlänning som ska utöva

umgänge, som inte är av

umgänge, som inte är av

begränsad omfattning, med ett i

begränsad omfattning, med ett i

Sverige bosatt barn, och

Sverige bosatt barn, och

4. en utlänning som har svenskt ursprung eller som har vistats i Sverige

under lång tid med uppehållstillstånd.

Om en utlänning har getts

Om en utlänning har getts

uppehållstillstånd enligt första

uppehållstillstånd enligt första

7 Senaste lydelse 2006:220.

449

stycket

1 skall

uppehållstillstånd

stycket 1 ska uppehållstillstånd för

Prop. 2009/10:31

för samma tid också ges till

samma

tid

också

ges

till

Bilaga 13

utlänningens ogifta barn.

utlänningens ogifta barn.

När det finns synnerliga skäl får uppehållstillstånd också i andra fall än

som avses i första och andra styckena beviljas en utlänning som

1. är adopterad i Sverige i vuxen ålder,

2. är anhörig till en utlänning,

2. är anhörig till en utlänning,

om är flykting eller

som är flykting eller annan

skyddsbehövande i övrigt, eller

skyddsbehövande, eller

3. på annat sätt har särskild anknytning till Sverige.

15 a §8

Ett

tidsbegränsat uppehålls-

Ett

tidsbegränsat

uppehålls-

tillstånd får beviljas en utlänning

tillstånd får beviljas en utlänning

vars ansökan om uppehållstillstånd

vars ansökan om uppehållstillstånd

som flykting enligt 4 kap. 1 § eller

som flykting enligt 4 kap. 1 § eller

skyddsbehövande i övrigt enligt 4

annan

skyddsbehövande

enligt

kap. 2 § eller motsvarande äldre

4 kap. 2 eller 2 a § eller mot-

bestämmelser avslagits genom ett

svarande

äldre

bestämmelser

lagakraftvunnet

beslut,

om

avslagits genom ett lagakraft-

utlänningen vistas här och

vunnet

beslut,

om

utlänningen

vistas här och

1.sedan minst sex månader har en anställning som uppfyller de krav som anges i 6 kap. 2 § första stycket och avser en tidsperiod om minst ett år från ansökningstillfället, eller

2.enligt 3 § första stycket 1–4, 3 a § första stycket 1 eller andra stycket har stark anknytning till en person som beviljats uppehållstillstånd enligt 1.

En ansökan om tidsbegränsat uppehållstillstånd enligt första stycket ska ha kommit in till Migrationsverket senast två veckor efter det att beslutet att avslå ansökan om uppehållstillstånd som flykting eller skyddsbehövande i övrigt har vunnit laga kraft.

En ansökan om tidsbegränsat uppehållstillstånd enligt första stycket ska ha kommit in till Migrationsverket senast två veckor efter det att beslutet att avslå ansökan om uppehållstillstånd som flykting eller annan skydds- behövande har vunnit laga kraft.

18 §9

En utlänning som vill ha uppehållstillstånd i Sverige ska ha ansökt om och beviljats ett sådant tillstånd före inresan i landet. En ansökan om uppehållstillstånd får inte bifallas efter inresan. Detta gäller dock inte om

1. utlänningen har rätt till

1. utlänningen har rätt till

uppehållstillstånd här som flykting

uppehållstillstånd här som flykting

eller skyddsbehövande i övrigt

eller annan skyddsbehövande

enligt 1 § eller kan beviljas

enligt 1 § eller kan beviljas

uppehållstillstånd här med stöd av

uppehållstillstånd här med stöd av

21 kap. 2, 3 eller 4 §,

21 kap. 2, 3 eller 4 §,

8Senaste lydelse 2008:884.

9Senaste lydelse 2008:884.

450

Beslut om uppehållstillstånd meddelas av Migrationsverket.

2.utlänningen med stöd av 6 § bör beviljas uppehållstillstånd här,

3.en ansökan om uppehållstillstånd avser förlängning av ett tidsbe- gränsat uppehållstillstånd som getts en utlänning med familjeanknytning med stöd av 3 § första stycket 1 eller 2 b eller 3 a § första stycket 1 eller andra stycket,

4.utlänningen kan beviljas eller har tidsbegränsat uppehållstillstånd här med stöd av 15 §,

5.utlänningen enligt 3 § första stycket 1–4, 3 a § första stycket 1–3 eller andra stycket har stark anknytning till en person som är bosatt i Sverige och det inte skäligen kan krävas att utlänningen reser till ett annat land för att ge in ansökan där,

6.en ansökan om uppehållstillstånd avser förlängning av ett tidsbegränsat uppehållstillstånd som med stöd av 10 § har beviljats en utlänning i fall som avses i 6 kap. 2 § första stycket,

7.utlänningen kan beviljas uppehållstillstånd enligt 15 a §,

8.utlänningen med stöd av 10 § har beviljats ett tidsbegränsat uppehållstillstånd för studier och antingen slutfört studier som motsvarar 30 högskolepoäng eller fullföljt en termin vid forskarutbildning, eller

9.det annars finns synnerliga skäl.

Det som föreskrivs i första stycket gäller inte heller om utlänningen har beviljats en visering för att besöka en arbetsgivare i Sverige eller är undantagen från kravet på visering om han eller hon ansöker om ett uppehållstillstånd för arbete inom ett slag av arbete där det råder stor efterfrågan på arbetskraft. En ytterligare förutsättning är att arbetsgivaren skulle förorsakas olägenheter om utlänningen måste resa till ett annat land för att ge in ansökan där eller att det annars finns särskilda skäl.

I fråga om uppehållstillstånd för en utlänning som ska avvisas eller utvisas enligt dom eller beslut som har vunnit laga kraft gäller föreskrifterna i 15 a §, 8 kap. 14 § och 12 kap. 18–20 §§.

20 §

Beslut om uppehållstillstånd meddelas av Migrationsverket.

Migrationsverket får dock inte bevilja uppehållstillstånd för en utlänning som av allmän domstol har utvisats på grund av brott. Om en sådan utlänning ansöker om uppehållstillstånd som flykting enligt 4 kap. 1 § eller som annan skyddsbehövande enligt 4 kap. 2 eller 2 a § och Migrationsverket finner att utlänningen bör beviljas uppehållstillstånd ska verket inte fatta beslut i ärendet utan med eget yttrande lämna över detta till den migrationsdomstol till vilken verkets beslut om uppehålls- tillstånd hade kunnat överklagas.

Beslut om uppehållstillstånd får också meddelas av Regeringskansliet.

Prop. 2009/10:31

Bilaga 13

451

21 §

Av 8 kap. 14 och 21 §§ och 12 kap. 20 § följer att regeringen och den instans som prövar över- klagande av beslut om avvisning och utvisning i vissa fall också får besluta om uppehållstillstånd.

Av 8 kap. 14 och 21 §§ följer att regeringen respektive den instans som prövar överklagande av beslut om avvisning och utvisning i vissa fall också får besluta om uppe- hållstillstånd.

24 §

Regeringen får i fråga om en viss grupp av utlänningar meddela föreskrifter om permanent uppehållstillstånd därför att de är skyddsbehövande i övrigt enligt 4 kap. 2 § första stycket 2 eller 3.

Regeringen får i fråga om en viss grupp av utlänningar meddela föreskrifter om permanent uppehållstillstånd därför att de är övriga skyddsbehövande enligt 4 kap. 2 a §.

25 §

Regeringen får meddela föreskrifter om att uppehålls- tillstånd inte får beviljas för skyddsbehövande i övrigt enligt 4 kap. 2 § första stycket 2 eller 3, om det behövs därför att Sveriges möjligheter att ta emot utlänningar har blivit begränsade.

Regeringen skall anmäla sådana föreskrifter till riksdagen genom en särskild skrivelse inom tre månader.

Regeringen får meddela föreskrifter om att uppehålls- tillstånd inte får beviljas för övriga skyddsbehövande enligt 4 kap. 2 a § om det behövs därför att Sveriges möjligheter att ta emot utlänningar har blivit begränsade.

Regeringen ska anmäla sådana föreskrifter till riksdagen genom en särskild skrivelse inom tre månader.

5 a kap.

Flyktingar och skyddsbehövan- de i övrigt enligt 4 kap. 1 och 2 §§ skall inte beviljas ställning som varaktigt bosatta i Sverige.

4 §10

Flyktingar enligt 4 kap. 1 § och andra skyddsbehövande enligt 4 kap. 2 eller 2 a §§ ska inte beviljas ställning som varaktigt bosatta i Sverige.

7kap.

7 §

Ett permanent uppehållstillstånd skall återkallas för en utlänning som inte längre är bosatt i Sverige.

För en utlänning som har vistats här som flykting eller skydds- behövande i övrigt får dock

Ett permanent uppehållstillstånd ska återkallas för en utlänning som inte längre är bosatt i Sverige.

För en utlänning som har vistats här som flykting eller annan skyddsbehövande får dock

10 Senaste lydelse 2006:219.

Prop. 2009/10:31

Bilaga 13

452

När en domstol överväger om en utlänning bör utvisas enligt 8 §, ska den ta hänsyn till utlänningens anknytning till det svenska samhället. Domstolen ska särskilt beakta

uppehållstillståndet återkallas tidigast när två år har förflutit efter det att bosättningen här i landet upphörde, om utlänningen har återvänt till ett land där han eller hon tidigare har varit bosatt därför att de politiska förhållandena i landet har ändrats.

uppehållstillståndet återkallas tidigast när två år har förflutit efter det att bosättningen här i landet upphörde, om utlänningen har återvänt till ett land där han eller hon tidigare har varit bosatt därför att de politiska förhållandena i landet har ändrats.

8 kap.

11 §11 När en domstol överväger om en

utlänning bör utvisas enligt 8 §, skall den ta hänsyn till utlänningens anknytning till det svenska samhället. Domstolen skall särskilt beakta

1.utlänningens levnadsomständigheter,

2.om utlänningen har barn i Sverige och, om så är fallet, barnets behov av kontakt med utlänningen, hur kontakten har varit och hur den skulle påverkas av att utlänningen utvisas,

3.utlänningens övriga familjeförhållanden, och

4.hur länge utlänningen har vistats i Sverige.

En utlänning som är flykting och som behöver en fristad i Sverige får utvisas endast om han eller hon har begått ett synnerligen grovt brott och det skulle medföra allvarlig fara för allmän ordning och säkerhet att låta utlänningen stanna här. Utvisning får också ske om utlänningen i Sverige eller utomlands har bedrivit verksamhet som har inneburit fara för rikets säkerhet och det finns anledning att anta att han eller hon skulle fortsätta sådan verksamhet här.

En utlänning som har en flyktingförklaring skall anses som flykting med behov av fristad i Sverige, om det inte är uppenbart att han eller hon inte längre är flykting med ett sådant behov.

13 §

En allmän domstols dom eller beslut om utvisning på grund av brott skall innehålla förbud för utlänningen att återvända till Sverige under viss tid eller utan tidsbegränsning. I en dom eller ett beslut med tidsbegränsning skall utlänningen upplysas om vilken dag förbudet upphör att gälla. I

En allmän domstols beslut om utvisning på grund av brott ska innehålla förbud för utlänningen att återvända till Sverige under viss tid eller utan tidsbegränsning. I ett beslut med ett tidsbegränsat återreseförbud ska utlänningen upplysas om vilken dag förbudet upphör att gälla. I beslutet ska

11 Ändringen innebär bl.a. att tredje stycket upphävs.

Prop. 2009/10:31

Bilaga 13

453

domen

eller

beslutet

skall

utlänningen också

upplysas

om

Prop. 2009/10:31

utlänningen

också

upplysas

om

den påföljd som överträdelse av

Bilaga 13

den påföljd som överträdelse av

förbudet

kan

medföra

enligt

förbudet kan medföra enligt 20

20 kap.

kap.

Om regeringen finner att en

14 §

Om regeringen finner att en

allmän domstols dom eller beslut

allmän

domstols

beslut

om

om utvisning på grund av brott

utvisning på grund av brott inte

inte kan verkställas eller om det

kan verkställas eller om det annars

annars finns särskilda skäl för att

finns särskilda skäl för att beslutet

beslutet inte längre skall gälla, får

inte längre ska gälla, får

regeringen

upphäva avgörandet

regeringen

upphäva

beslutet

helt

helt eller delvis. Därvid får

eller delvis. Därvid får regeringen

regeringen fatta beslut också i

meddela beslut också i fråga om

fråga

om

uppehållstillstånd

och

uppehållstillstånd

och

arbets-

arbetstillstånd.

tillstånd.

Om domen eller beslutet om

Om beslutet om utvisning inte

utvisning inte upphävs kan, i fall

upphävs kan, i fall som avses i

som avses i första stycket, ett

första

stycket,

ett

tidsbegränsat

tidsbegränsat

uppehållstillstånd

uppehållstillstånd

och

arbets-

och

arbetstillstånd

meddelas

av

tillstånd beviljas

av

regeringen.

regeringen. Utvisningsbeslutet

får

Utvisningsbeslutet

får

inte

inte

verkställas

medan tillståndet

verkställas

medan

tillståndet

gäller.

gäller.

Om en migrationsdomstol eller

Migrationsöverdomstolen,

efter

överlämnade enligt 5 kap. 20 §,

finner att en utlänning som av

allmän domstol har utvisats på

grund av brott ska beviljas

uppehållstillstånd

som

flykting

enligt 4 kap. 1 § eller som annan

skyddsbehövande enligt 4 kap. 2

eller 2 a § får domstolen upphäva

utvisningsbeslutet

och

bevilja

uppehållstillstånd

enligt

5

kap.

1 §. Motsvarande

gäller

om en

utlänning som av allmän domstol

har utvisats på grund av brott har

överklagat

Migrationsverkets

beslut att inte bevilja uppehålls-

tillstånd som flykting enligt 4 kap.

1 § eller som annan skydds-

behövande

enligt

4

kap.

2

eller

2 a §.

Om

domstolen

inte

upphäver

beslutet om utvisning får den

bevilja

ett

tidsbegränsat

uppehållstillstånd

enligt

5

kap.

454

12 Senaste lydelse 2006:219.

Ett beslut om avvisning eller utvisning som avser en EES- medborgare eller en sådan medborgares familjemedlem, får

När Migrationsverket beslutar om avvisning eller utvisning, får beslutet förenas med förbud för utlänningen att under viss tid återvända till Sverige.

19 §12 När Migrationsverket beslutar

om avvisning eller utvisning, får beslutet förenas med förbud för utlänningen att under viss tid återvända till Sverige utan att ha tillstånd av Migrationsverket eller, i ett säkerhetsärende, regeringen.

Ett beslut om avvisning eller utvisning som avser en EES- medborgare eller hans eller hennes familjemedlem, får förenas med

1 §. Utvisningsbeslutet får inte verkställas medan tillståndet gäller.

16 §

Om en ansökan om Avslås eller avvisas en ansökan uppehållstillstånd avslås eller ett om uppehållstillstånd eller uppehållstillstånd återkallas återkallas ett sådant tillstånd och medan utlänningen befinner sig i utlänningen befinner sig i Sverige, Sverige, skall det samtidigt ska det samtidigt meddelas beslut meddelas beslut om avvisning om avvisning eller utvisning, om eller utvisning, om inte särskilda inte särskilda skäl talar mot det. skäl talar mot det.

Vad som sägs i första stycket gäller inte om ansökan avvisas enligt 5 kap. 1 c §.

18 §

I beslut om avvisning eller I beslut om avvisning eller utvisning som meddelas av utvisning som meddelas av regeringen, Migrations- Migrationsverket, en migrations-

överdomstolen, en migrations- domstol eller Migrationsöver- domstol eller Migrationsverket domstolen ska anges till vilket skall anges till vilket land land utlänningen ska avvisas eller utlänningen skall avvisas eller utvisas.

utvisas.

Om det finns särskilda skäl, får mer än ett land anges i beslutet.

Ett beslut av en sådan Ett beslut av en sådan myndighet som avses i första myndighet som avses i första stycket och som rör avvisning eller stycket och som rör avvisning eller utvisning skall innehålla de utvisning ska innehålla de anvisningar om verkställigheten anvisningar om verkställigheten som omständigheterna i det som omständigheterna i det enskilda fallet kan ge anledning enskilda fallet kan ge anledning till. till.

Prop. 2009/10:31

Bilaga 13

455

Vid prövning av ett beslut om avvisning eller utvisning får en migrationsdomstol eller Migrationsöverdomstolen besluta att utlänningen för viss tid ska förbjudas att återvända till Sverige, även om ingen lägre instans har meddelat ett sådant förbud.

När Migrationsverket, en migrationsdomstol eller Migrationsöverdomstolen prövar ett beslut om avvisning eller utvisning, får samtidigt sådant beslut meddelas angående den som är under 16 år och som står under utlänningens vårdnad. Detta gäller även om ingen lägre instans har prövat denna fråga. I mål hos en migrationsdomstol och Migra- tionsöverdomstolen gäller detta dock inte, om det för barnet har åberopats sådana omständigheter som avses i 4 kap. 1, 2 eller 2 a §§.

ett sådant förbud som avses i första stycket endast om beslutet har fattats på grund av hänsyn till allmän ordning och säkerhet.

förenas med ett sådant förbud som

Prop. 2009/10:31

avses i första stycket endast om

Bilaga 13

beslutet har meddelats av hänsyn

till allmän ordning och säkerhet.

20 §13

En utlänning som med stöd av 13, 19 eller 21 § har förbjudits att åter- vända till Sverige under viss tid eller utan tidsbegränsning får ges särskilt tillstånd av Migrationsverket att göra ett kort besök här, om besöket gäller synnerligen viktiga angelägenheter. Om det finns särskilda skäl, får ett sådant tillstånd ges också på ansökan av någon annan än utlänningen.

Om en utlänning har förbjudits att återvända till Sverige i ett säkerhetsärende ges ett sådant tillstånd som avses i första stycket i stället av regeringen.

21 §

När ett överklagat ärende eller mål om avvisning eller utvisning avgörs, får också beslut fattas i fråga om uppehållstillstånd och arbetstillstånd. Detta gäller även om dessa frågor inte har tagits upp av utlänningen.

Vid prövning av ett beslut om avvisning eller utvisning får en migrationsdomstol, Migrationsöverdomstolen eller regeringen besluta att utlänningen för viss tid skall förbjudas att återvända till Sverige, även om ingen lägre instans har meddelat ett sådant förbud.

När Migrationsverket, en migrationsdomstol, Migrationsöverdomstolen eller regeringen prövar ett beslut om avvisning eller utvisning, får samtidigt sådant beslut meddelas angående den som är under 16 år och som står under utlänningens vårdnad. Detta gäller även om ingen lägre instans har prövat denna fråga. I mål hos en migrationsdomstol och Migra- tionsöverdomstolen samt i ärenden hos regeringen gäller detta dock inte, om det för barnet har åberopats sådana omständlig-

13 Ändringen innebär att andra stycket upphävs.

456

heter som avses i 4 kap. 1 och 2 §§, såvida det inte är uppenbart att det inte finns grund för uppehållstillstånd enligt dessa bestämmelser.

9kap.

8 §

Migrationsverket eller polismyndigheten får fotografera en utlänning och, om utlänningen fyllt 14 år, ta hans eller hennes fingeravtryck om

1. utlänningen inte kan styrka sin identitet när han eller hon kommer

till Sverige,

2.

utlänningen

ansöker

om

2. utlänningen

ansöker

om

uppehållstillstånd

som

flykting

uppehållstillstånd

som

flykting

eller skyddsbehövande i övrigt och

enligt 4 kap. 1 § eller som annan

anger skäl som avses i 4 kap. 1

skyddsbehövande enligt 4 kap. 2

eller 2 §, eller

eller 2 a §, eller

3. det finns grund för att besluta om förvar.

10 kap.

Varje ny prövning av ett beslut

11 §

Varje ny prövning av ett beslut

om förvar skall föregås av en

om förvar ska föregås av en

muntlig förhandling. Detta

gäller

muntlig

förhandling. Detta

gäller

även en ny prövning av ett beslut

även en ny prövning av ett beslut

om uppsikt, om det inte med

om uppsikt, om det inte med

hänsyn till utredningens art eller

hänsyn till utredningens art eller

andra

omständigheter

framstår

andra

omständigheter

framstår

som uppenbart att en muntlig

som uppenbart att en muntlig

förhandling saknar betydelse.

förhandling saknar betydelse.

Bestämmelser som gäller för muntlig handläggning hos en myndighet finns i 13 kap. 1–8 §§. I fråga om muntlig förhandling i domstol finns

bestämmelser i 16 kap.

I ärenden om förvar eller uppsikt

I ärenden om förvar som

handläggs av regeringen får det

som handläggs av regeringen får

statsråd som har till uppgift att

ansvarigt

statsråd,

eller

den

föredra ärenden enligt denna lag,

tjänsteman

som

statsrådet

eller den tjänsteman som statsrådet

bestämmer,

besluta om

muntlig

bestämmer, besluta om muntlig

förhandling och uppdra åt en

förhandling och uppdra åt en

migrationsdomstol att

hålla den.

migrationsdomstol att

hålla

den.

Bestämmelserna i 13 kap. gäller i

Bestämmelserna i 13 kap. gäller i

tillämpliga delar vid förhand-

tillämpliga delar vid förhand-

lingen.

Vid

den

muntliga

lingen.

Vid

den

muntliga

förhandlingen ska en representant

förhandlingen

skall

en

från Regeringskansliet

närvara.

representant

från

Regerings-

Regeringskansliet får

besluta

att

kansliet närvara. Regeringskansliet

även

andra

personer

än

får besluta att även andra personer

utlänningen ska höras vid för-

än utlänningen

skall

höras

vid

handlingen.

Prop. 2009/10:31

Bilaga 13

457

förhandlingen. I säkerhetsärenden gäller i stället att uppdrag att hålla muntlig förhandling får lämnas till Migrationsöver- domstolen.

14 §

Migrationsverket är handläggande myndighet

1. från det att verket tar emot ett

1. från det att verket tar emot ett

ärende som verket skall pröva och

ärende som verket ska pröva och

till dess verket fattar beslut eller

till dess verket fattar beslut eller

utlänningen har lämnat landet eller

utlänningen har lämnat landet eller

polismyndigheten

har

tagit emot

polismyndigheten

har

tagit emot

ärendet,

eller,

om

ärendet

ärendet

eller,

om

ärendet

överklagas, till dess ärendet tas

överklagas, till dess ärendet tas

emot av migrationsdomstolen eller

emot av migrationsdomstolen, och

Migrationsöverdomstolen, och

2. från det att verket tar emot ett beslut om avvisning eller utvisning för verkställighet och till dess att beslutet har verkställts eller ärendet lämnas över till polismyndigheten. I fråga om beslut som gäller omedelbart är, även om beslutet överklagas, Migrationsverket handläggande myndighet till dess domstolen meddelar beslut om inhibition.

16 §

I säkerhetsärenden är Migra- tionsöverdomstolen handläggande myndighet från det att domstolen tar emot ett ärende till dess det departement som har till uppgift att bereda ärendet tar emot det.

I ett ärende hos en migra- tionsdomstol eller Migrations- överdomstolen där beslut om inhibition kan meddelas med stöd av 12 kap. 11 § första stycket är domstolen handläggande myndig- het från det att den meddelar beslut om inhibition.

11kap.

5 §

En utlänning som hålls i förvar skall ha tillgång till hälso- och sjukvård i samma omfattning som den som ansökt om uppehålls- tillstånd enligt 4 kap. 1 eller 2 § även om utlänningen inte har ansökt om ett sådant tillstånd.

Om en utlänning som hålls i förvar behöver sjukhusvård under förvarstiden, skall han eller hon ges tillfälle till sådan vård.

Verksamhetschefen för den sjukhusenhet där en utlänning vårdas skall se till att Migra- tionsverket eller den som förestår

En utlänning som hålls i förvar ska ha tillgång till hälso- och sjukvård i samma omfattning som den som ansökt om uppehålls- tillstånd enligt 4 kap. 1, 2 eller 2 a § även om utlänningen inte har ansökt om ett sådant tillstånd.

Om en utlänning som hålls i förvar behöver sjukhusvård under förvarstiden, ska han eller hon ges tillfälle till sådan vård.

Verksamhetschefen för den sjukhusenhet där en utlänning vårdas ska se till att Migra- tionsverket eller den som förestår

Prop. 2009/10:31

Bilaga 13

458

den lokal där utlänningen skall

den lokal där utlänningen ska

vistas genast underrättas,

om

vistas genast underrättas,

om

utlänningen önskar lämna

eller

utlänningen önskar lämna

eller

redan har lämnat sjukhuset.

redan har lämnat sjukhuset.

12 kap.

3 §

Avvisning och utvisning av en utlänning som avses i 4 kap. 2 § första stycket 2 och 3 får inte verkställas till utlänningens hemland eller till ett land där han eller hon riskerar att sändas vidare till hemlandet, om det inte finns synnerliga skäl för detta.

Avvisning eller utvisning av en utlänning som avses i 4 kap. 2 § första stycket 1 eller 2 a § första stycket 1, i fall av väpnad konflikt och svåra motsättningar i hemlandet, eller i 4 kap. 2 a § första stycket 2 får inte verkställas till utlänningens hemland eller till ett land där han eller hon riskerar att sändas vidare till hemlandet, om det finns synnerliga skäl mot det.

4 §

Ett beslut om avvisning eller utvisning som meddelas av regeringen, Migrationsöver- domstolen, en migrationsdomstol eller Migrationsverket skall verkställas genom att utlänningen sänds till det land eller, om flera länder angetts, något av de länder som anges i beslutet.

Ett beslut om avvisning som meddelas av en polismyndighet samt allmän domstols dom eller beslut om utvisning på grund av brott skall verkställas genom att utlänningen sänds till sitt hemland eller, om möjligt, till det land från vilket utlänningen kom till Sverige. Om verkställighet inte kan genomföras till något av dessa länder får en utlänning i stället sändas till ett land som utlänningen har anknytning till.

En utlänning som skall avvisas eller utvisas får alltid sändas till ett land som utlänningen visar att mottagande kan ske i.

Ett beslut om avvisning eller ut- visning som meddelas av

Migrationsverket, en migrations- domstol eller Migrationsöver- domstolen ska verkställas genom att utlänningen sänds till det land eller, om flera länder angetts, något av de länder som anges i beslutet.

Ett beslut om avvisning som meddelas av en polismyndighet samt allmän domstols beslut om utvisning på grund av brott ska verkställas genom att utlänningen sänds till sitt hemland eller, om möjligt, till det land från vilket utlänningen kom till Sverige. Om verkställighet inte kan genomföras till något av dessa länder får en utlänning i stället sändas till ett land som utlänningen har anknytning till.

En utlänning som ska avvisas eller utvisas får alltid sändas till ett land som utlänningen visar att mottagande kan ske i.

8 §

En allmän domstols dom eller

En allmän domstols beslut om

Prop. 2009/10:31

Bilaga 13

459

beslut om utvisning på grund av brott får verkställas, om utlän- ningen har avgett nöjdförklaring och åklagaren medger att domen eller beslutet får verkställas.

utvisning på grund av brott får

Prop. 2009/10:31

verkställas,

om utlänningen

har

Bilaga 13

avgett nöjdförklaring och åkla-

garen medger att beslutet

får

verkställas.

Avvisning och utvisning av utlänning som ansökt om uppehållstillstånd som flykting eller annan skyddsbehövande

8 a §

Om en utlänning har ansökt om uppehållstillstånd som flykting enligt 4 kap. 1 § eller som annan skyddsbehövande enligt 4 kap. 2 eller 2 a § får ett beslut om avvisning eller utvisning inte verkställas innan ansökan har avgjorts genom ett beslut som har vunnit laga kraft eller ett beslut att avvisa ansökan enligt 5 kap. 1 b eller 1 c § har vunnit laga kraft.

Första stycket gäller inte om Migrationsverket har förordnat om omedelbar verkställighet enligt 8 kap. 6 § eller om utlänningen har utvisats på grund av brott. Sådana beslut får verkställas när ansökan om uppehållstillstånd har prövats i en instans.

Första stycket hindrar inte att utlänningen överlämnas, utlämnas eller överförs till en annan stat eller internationell domstol eller tribunal för att lagföras eller avtjäna en frihetsberövande påföljd.

När regeringen prövar en fråga om att upphäva en allmän domstols dom eller beslut om utvisning på grund av brott, får regeringen besluta om inhibition av det tidigare meddelade beslutet.

När ett ärende enligt denna lag skall prövas av regeringen får, för

11 §

När regeringen, en migrations-

domstol eller Migrationsöver-

domstolen prövar en fråga om att

upphäva en allmän domstols beslut

om utvisning på grund av brott, får

regeringen eller domstolen besluta

om inhibition av det tidigare

meddelade beslutet.

När ett ärende enligt denna lag

ska prövas av regeringen får, för

460

En polismyndighets beslut om avvisning, Migrationsverkets beslut om avvisning enligt 8 kap. 4 § andra stycket, Migrations- verkets beslut om avvisning med omedelbar verkställighet och en allmän domstols lagakraftvunna beslut om utvisning på grund av brott ska verkställas snarast möjligt.

tiden till dess regeringen avgör ärendet, det statsråd som har till uppgift att föredra ärendena besluta om inhibition av avvisning eller utvisning.

tiden till dess regeringen avgör

Prop. 2009/10:31

ärendet, ansvarigt statsråd besluta

Bilaga 13

om inhibition av avvisning eller

utvisning.

14 §

Beslut

om

avvisning

eller

Beslut

om

avvisning

eller

utvisning

skall

verkställas av

utvisning

ska

verkställas

av

Migrationsverket,

om

inte

annat

Migrationsverket,

om

inte

annat

sägs i andra, tredje eller fjärde

föreskrivs i andra, tredje eller

stycket.

fjärde stycket.

Säkerhetspolisen skall verkställa

Säkerhetspolisen

ska

verkställa

beslut om avvisning eller utvisning

beslut om avvisning eller utvisning

i säkerhetsärenden.

Regeringen

i

säkerhetsärenden. Migrations-

eller

Migrationsverket

får

dock

verket eller den domstol som

förordna att en annan myndighet

avgör ärendet får dock i beslutet

skall ombesörja verkställigheten.

om

avvisning

eller

utvisning

bestämma att en annan myndighet

ska ombesörja verkställigheten.

Polismyndigheten

skall

verk-

Polismyndigheten ska verkställa

ställa

1. en polismyndighets beslut om avvisning,

2. en allmän domstols dom eller

2. en allmän domstols beslut om

beslut om utvisning på grund av

utvisning på grund av brott.

brott enligt 8 kap. 8 §.

Migrationsverket får lämna över

Migrationsverket får lämna över

ett avvisnings- eller utvisnings-

ett avvisnings- eller utvisnings-

ärende

för

verkställighet

till

ärende

för verkställighet

till

polismyndigheten,

om

den

som

polismyndigheten,

om

den

som

skall avvisas eller utvisas håller

ska avvisas eller utvisas håller sig

sig undan och inte kan anträffas

undan och inte kan anträffas utan

utan

polismyndighetens

med-

polismyndighetens

medverkan

verkan eller om det kan antas att

eller om det kan antas att tvång

tvång kommer att behövas för att

kommer att behövas för att

verkställa beslutet.

verkställa beslutet.

15 §14 En polismyndighets beslut om

avvisning, Migrationsverkets beslut om avvisning enligt 8 kap. 4 § andra stycket, Migrations- verkets beslut om avvisning med omedelbar verkställighet och en allmän domstols lagakraftvunna dom eller beslut om utvisning på grund av brott skall verkställas snarast möjligt.

14 Senaste lydelse 2006:219.

461

I andra fall skall en utlänning

I andra fall ska en utlänning som

Prop. 2009/10:31

som avvisas lämna landet inom två

avvisas

lämna

landet

inom

två

Bilaga 13

veckor och en utlänning som

veckor och en utlänning som

utvisas lämna landet inom fyra

utvisas lämna landet inom fyra

veckor efter det att beslutet vann

veckor efter det att beslutet vann

laga kraft, om inte annat bestämts i

laga kraft, om inte annat bestämts i

beslutet.

beslutet.

Om

utlänningen

inte lämnar

Om

utlänningen

inte

lämnar

landet inom den föreskrivna tiden

landet inom den föreskrivna tiden

eller det måste antas att

eller det måste antas att

utlänningen inte har för avsikt att

utlänningen inte har för avsikt att

frivilligt lämna landet inom denna

frivilligt lämna landet inom denna

tid,

skall

beslutet

verkställas

tid, ska beslutet verkställas snarast

snarast möjligt av den myndighet

möjligt av den myndighet som

som enligt 14 § är ansvarig för

enligt 14 § är ansvarig för

verkställigheten.

verkställigheten.

Verkställighet av beslut om avvisning eller utvisning av en EES-

medborgare eller hans eller hennes familjemedlem som har rest in i

Sverige får ske tidigast fyra veckor från den dag EES-medborgaren eller

familjemedlemmen fick del av beslutet, om det inte finns synnerliga skäl

för att verkställa beslutet.

Om

Migrationsverket

efter

16 §

Om

Migrationsverket

efter

omprövning beviljar en utlänning

omprövning beviljar en utlänning

tidsbegränsat

uppehållstillstånd,

tidsbegränsat

uppehållstillstånd,

får verket samtidigt upphäva ett av

får verket samtidigt upphäva ett av

verket fattat beslut om avvisning

verket fattat beslut om avvisning

eller utvisning. Om Migrations-

eller utvisning.

verket meddelar ett tidsbegränsat

uppehållstillstånd utan att upp-

häva beslutet om avvisning eller

utvisning,

får

beslutet

om

avvisning

eller

utvisning

inte

verkställas

medan

tillståndet

gäller.

Om Migrationsverket beviljar ett

Motsvarande

gäller

om

en

migrationsdomstol,

Migrations-

tidsbegränsat

uppehållstillstånd

överdomstolen eller

regeringen i

utan att upphäva beslutet om av-

ett

överklagat

eller

överlämnat

visning eller utvisning, får beslutet

ärende

beviljar

ett

tidsbegränsat

om avvisning eller utvisning inte

uppehållstillstånd utan att upphäva

verkställas

medan

tillståndet

beslutet om avvisning eller utvis-

gäller. Motsvarande gäller om en

ning.

migrationsdomstol

eller

Migra-

tionsöverdomstolen i ett över-

klagat

ärende

beviljar

ett

tidsbegränsat

uppehållstillstånd

utan att upphäva beslutet om

avvisning eller utvisning.

Migrationsverket får

dock

inte

I 5 kap. 20 § föreskrivs att

upphäva en allmän domstols dom

Migrationsverket inte

får

bevilja

462

Migrationsverket ska i sådana fall ge anvisningar om verk- ställigheten eller vidta andra åtgärder.

Om en allmän domstols beslut om utvisning på grund av brott av en EES-medborgare eller en sådan medborgares familjemedlem ska verkställas mer än två år efter det att avgörandet meddelades, ska polismyndigheten innan beslutet verkställs utreda om de omständigheter som låg till grund för beslutet har ändrats. Om det vid utredningen kommer fram att omständigheterna har ändrats på ett sådant sätt att utvisnings- beslutet inte längre bör gälla, ska ärendet lämnas över till Migrationsverket som med ett eget yttrande ska lämna över ärendet till regeringen för prövning enligt 8 kap. 14 §. Verkställighet får i sådant fall inte ske innan regeringen har avgjort ärendet.

Om en annan myndighet än Migrationsverket ska verkställa ett beslut om avvisning eller utvisning och denna myndighet finner att den inte kan verkställa beslutet eller att den behöver ytterligare besked, ska myndigheten under- rätta Migrationsverket. Detsamma gäller om utlänningen hos myndigheten åberopar att det finns sådana hinder som avses i 1, 2 eller 3 § mot verkställigheten eller det på annat sätt kommer fram att det kan finnas sådana hinder.

eller beslut om utvisning enligt 8 kap. 8 § eller meddela uppehålls- tillstånd för den som har utvisats genom en sådan dom eller ett sådant beslut.

uppehållstillstånd för den som av

Prop. 2009/10:31

allmän domstol har utvisats på

Bilaga 13

grund av brott.

17 §15 Om en annan myndighet än

Migrationsverket skall verkställa ett beslut om avvisning eller utvisning och denna myndighet finner att den inte kan verkställa beslutet eller att den behöver ytterligare besked, skall myndig- heten underrätta Migrationsverket. Detsamma gäller om utlänningen hos myndigheten åberopar att det finns sådana hinder som avses i 1, 2 eller 3 § mot verkställigheten eller det på annat sätt kommer fram att det kan finnas sådana hinder.

Migrationsverket skall i sådana fall ge anvisningar om verk- ställigheten eller vidta andra åtgärder.

Om en allmän domstols dom eller beslut om utvisning på grund av brott av en EES-medborgare eller av hans eller hennes familjemedlem skall verkställas mer än två år efter det att avgörandet meddelades, skall polismyndigheten innan beslutet verkställs utreda om de omständigheter som låg till grund för beslutet har ändrats. Om det vid utredningen kommer fram att omständigheterna har ändrats på ett sådant sätt att utvisnings- beslutet inte längre bör gälla, skall ärendet lämnas över till Migrationsverket som med ett eget yttrande skall lämna över ärendet till regeringen för prövning enligt 8 kap. 14 §. Verkställighet får i sådant fall inte ske innan regeringen har avgjort ärendet.

15 Senaste lydelse 2006:219.

463

19 §

Om utlänningen i ett ärende om verkställighet av ett beslut om avvisning eller utvisning som vunnit laga kraft åberopar nya omständigheter

1.som kan antas utgöra ett bestående sådant hinder mot verkställigheten som avses i 1, 2 eller 3 §, och

2.dessa omständigheter inte kunnat åberopas av utlänningen tidigare, eller utlänningen visar giltig ursäkt för att inte ha åberopat omständigheterna tidigare,

skall Migrationsverket, om beslut om uppehållstillstånd inte kan meddelas enligt 18 §, ta upp frågan om uppehållstillstånd till ny prövning samt besluta om inhibition i verkställighetsärendet.

Är förutsättningarna enligt första stycket inte uppfyllda, skall Migrationsverket besluta att inte bevilja ny prövning.

ska Migrationsverket, om beslut om uppehållstillstånd inte kan meddelas enligt 18 §, ta upp frågan om uppehållstillstånd till ny prövning.

Är förutsättningarna enligt första stycket inte uppfyllda, ska Migrationsverket besluta att inte bevilja ny prövning.

Beslutet om avvisning eller utvisning får inte verkställas innan Migrationsverket har avgjort frågan om ny prövning ska ske eller, om ny prövning beviljas, innan frågan om uppehållstillstånd har avgjorts genom ett beslut som har vunnit laga kraft.

Vad som sägs i första stycket gäller inte om utlänningen ansöker om uppehållstillstånd som flykting enligt 4 kap. 1 § eller som annan skyddsbehövande enligt 4 kap. 2 eller 2 a § och en sådan ansökan inte tidigare under utlänningens vistelse i Sverige har prövats genom ett lagakraftvunnet beslut. I ett sådant fall ska Migrationsverket pröva ansökan och besluta om inhibition i verkställighetsärendet.

19 a §

Om en utlänning som av allmän domstol har utvisats på grund av brott har fått en ansökan om uppehållstillstånd som flykting enligt 4 kap. 1 § eller som annan skyddsbehövande enligt 4 kap. 2 eller 2 a § prövad genom ett beslut

Prop. 2009/10:31

Bilaga 13

464

som

har

vunnit

laga

kraft

Prop. 2009/10:31

åberopar

sådana

omständigheter

Bilaga 13

som anges i 19 § första stycket och

dessa omständigheter inte kunnat

åberopas av utlänningen tidigare,

eller

utlänningen

visar

giltig

ursäkt för att inte ha åberopat

omständigheterna

tidigare,

ska

Migrationsverket ta upp frågan om

uppehållstillstånd till ny prövning.

Är

förutsättningarna

enligt

första stycket inte uppfyllda, ska

Migrationsverket

besluta

att inte

bevilja ny prövning.

Utvisningsbeslutet

får

inte

verkställas innan Migrationsverket

har avgjort frågan om ny prövning

ska ske eller, om ny prövning

beviljas,

innan

frågan

om

uppehållstillstånd har prövats i en

instans.

20 §

Om det i ett ärende som avser en

Om det i ett ärende som avser en

allmän domstols dom eller beslut

allmän

domstols

beslut

om

om utvisning på grund av brott

utvisning på grund av brott

kommer

fram

att

verkställighet

kommer

fram

att

verkställighet

inte kan

genomföras,

skall

inte

kan

genomföras,

ska

Migrationsverket inte fatta

eget

Migrationsverket inte fatta beslut i

beslut i ärendet utan skyndsamt

ärendet utan skyndsamt med eget

med eget yttrande lämna över

yttrande lämna över detta till

detta till regeringen för prövning

regeringen

för

prövning

enligt

enligt 8 kap. 14 §.

8 kap. 14 §.

Om det vid verkställigheten av

Det som föreskrivs i första

ett beslut om avvisning eller

stycket gäller dock inte om

utvisning

i

ett

säkerhetsärende

utlänningen

ansöker

om

kommer fram uppgifter om att

uppehållstillstånd

som

flykting

verkställigheten

inte

kan

enligt 4 kap. 1 § eller som annan

genomföras,

skall

Migrations-

skyddsbehövande enligt 4 kap. 2

verket

skyndsamt

överlämna

eller 2 a § eller, om utlänningen

ärendet

till

regeringen

för

har fått en sådan ansökan prövad

prövning enligt 18 §. Regeringen

genom ett avgörande som inte har

skall vid denna prövning inhämta

upphört att gälla, åberopar nya

yttrande

från

Migrationsöver-

omständigheter

som kan

antas

domstolen.

I

yttrandet

skall

utgöra ett bestående sådant hinder

särskilt anges om det finns hinder

mot verkställighet som avses i 1, 2

mot verkställighet enligt 1, 2 eller

eller 3 §. I dessa fall ska

frågan

3 §. Finner domstolen att sådant

om

uppehållstillstånd

prövas

hinder mot verkställighet före-

enligt 5 kap. 20 § respektive enligt

ligger,

får

regeringen

vid

19 a §.

prövningen

inte

avvika

från

465

domstolens bedömning.

Regeringen

får

vid

prövning

enligt andra stycket besluta om

inhibition,

uppehållstillstånd

och

arbetstillstånd

samt

upphäva

beslutet

om

avvisning

eller

utvisning.

Ett beslut om avvisning eller

21 §

Ett beslut om avvisning eller

utvisning skall anses verkställt, om

utvisning ska anses verkställt, om

utlänningen har lämnat landet.

utlänningen

har

lämnat

landet.

Detta gäller dock inte om

utlänningen utlämnas, överlämnas

eller överförs till en annan stat

eller

internationell

domstol

eller

tribunal inom

ett

straffrättsligt

förfarande med villkor om att

utlänningen ska återföras.

13 kap.

Migrationsverket får inte besluta

1 §

Migrationsverket får inte besluta

om avvisning eller utvisning av en

om avvisning eller utvisning av en

utlänning som har ansökt om asyl i

utlänning som har ansökt om asyl i

Sverige utan att det förekommit

Sverige eller vägra en utlänning

muntlig

handläggning

hos

den statusförklaring han eller hon

Migrationsverket.

Muntlig

hand-

ansökt om utan att det förekommit

läggning skall även annars företas

muntlig

handläggning

hos

på begäran av utlänningen, om inte

Migrationsverket. Muntlig

handl-

en sådan

handläggning

skulle

äggning ska även annars företas på

sakna betydelse för att avgöra

begäran av utlänningen, om inte en

asylärendet. Handläggningen

kan

sådan

handläggning

skulle

sakna

ske i form av en muntlig

betydelse

för

att

avgöra

förhandling eller i annan form.

asylärendet. Handläggningen

kan

ske i form av en muntlig

förhandling eller i annan form.

9 a §

När Migrationsverket inleder ett

ärende om återkallelse av status-

förklaring ska utlänningen under-

rättas.

En

statusförklaring får

inte

återkallas utan att utlänningen har

fått tillfälle att yttra sig.

Prop. 2009/10:31

Bilaga 13

466

14 kap.

Migrationsverkets beslut att inte

5 §

Migrationsverkets beslut att inte

bevilja

ny

prövning

enligt

bevilja

ny

prövning

enligt

12 kap. 19 § får överklagas till en

12 kap. 19

eller 19 a

§ får

migrationsdomstol.

överklagas till en migrations-

domstol.

Flyktingförklaring och rese-

Statusförklaring och

dokument

resedokument

6 §

Migrationsverkets beslut enligt 4 kap. 3 och 4 §§ i fråga om flyktingförklaring eller rese- dokument eller om återkallelse av flyktingförklaring får överklagas till en migrationsdomstol.

Migrationsverkets beslut enligt 4 kap. 3, 3 a, 3 b och 4 §§ i fråga om statusförklaring eller rese- dokument eller om återkallelse av statusförklaring får överklagas till en migrationsdomstol.

Förvar

Förvar och uppsikt

9 §

Beslut av en polismyndighet eller av Migrationsverket om förvar får överklagas till en migrationsdomstol.

Beslut om förvar får överklagas särskilt och utan begränsning till viss tid.

Om ett beslut om förvar har fattats av det statsråd som har till uppgift att föredra ärenden enligt denna lag, prövar Regeringsrätten på framställning av utlänningen, om åtgärden skall bestå.

Beslut av en polismyndighet eller av Migrationsverket om förvar eller uppsikt får överklagas till en migrationsdomstol.

Beslut om förvar eller uppsikt får överklagas särskilt och utan begränsning till viss tid.

Om ett beslut om förvar eller uppsikt har fattats av ett statsråd, prövar Regeringsrätten på framställning av utlänningen, om åtgärden ska bestå.

11 §

I ett säkerhetsärende gäller i stället för det som sägs i 3 § att ett beslut av Migrationsverket i fråga om avvisning, utvisning, uppehållstillstånd eller arbetstill- stånd får överklagas till regeringen. Beslut i fråga om arbetstillstånd får dock överklagas endast i de fall frågan om tillstånd har behandlats i samband med ett beslut om avvisning eller

Prop. 2009/10:31

Bilaga 13

467

De länsrätter som regeringen bestämmer skall vara migrations- domstolar. Migrationsöverdomstol är Kammarrätten i Stockholm.

utvisning.

Migrationsverkets beslut enligt första stycket får överklagas även av Säkerhetspolisen.

Migrationsverkets beslut i fråga om avvisning, utvisning, uppe- hållstillstånd, arbetstillstånd, statusförklaring, resedokument och förvar i ett säkerhetsärende får överklagas även av Säkerhets- polisen.

Avvisning av ansökan om uppehållstillstånd

14 a §

Beslut enligt 5 kap. 1 b eller 1 c § att avvisa en asylansökan får överklagas till en migrations- domstol.

15kap.

3 §

En nöjdförklaring kan inte tas tillbaka. Om utlänningen har överklagat beslutet eller domen när nöjdförklaringen avges, skall utlänningen genom nöjd- förklaringen anses ha tagit tillbaka sitt överklagande av beslutet om avvisning eller utvisning. Om utlänningen har ansökt om uppehållstillstånd, arbetstillstånd, resedokument, flyktingförklaring eller främlingspass, skall utlänningen genom nöjd- förklaringen anses ha tagit tillbaka sin ansökan.

En nöjdförklaring kan inte tas tillbaka. Om utlänningen har överklagat beslutet eller domen när nöjdförklaringen avges, ska utlänningen genom nöjd- förklaringen anses ha tagit tillbaka sitt överklagande av beslutet om avvisning eller utvisning. Om utlänningen har ansökt om uppehållstillstånd, arbetstillstånd, statusförklaring, resedokument eller främlingspass, ska utlänningen genom nöjd- förklaringen anses ha tagit tillbaka sin ansökan.

16 kap.

1 §

Regeringen får meddela före- skrifter om vilka länsrätter som ska vara migrationsdomstolar och att endast en av dessa ska vara behörig att pröva säkerhets- ärenden. Migrationsöverdomstol är Kammarrätten i Stockholm.

Om migrationsdomstol och Migrationsöverdomstolen och förfarandet i dessa gäller vad som allmänt är föreskrivet om länsrätt och kammarrätt och rättsskipningen i dessa, om inte något annat följer av denna lag.

Prop. 2009/10:31

Bilaga 13

468

6 §

I ett mål om avvisning är Migrationsverket motpart till utlänningen.

När ett beslut i ett säkerhets-

När ett beslut i ett säkerhets-

ärende

överklagas

är

såväl

ärende

överklagas

är

såväl

Migrationsverket

som

Säkerhets-

Migrationsverket som

Säkerhets-

polisen

motparter till utlänningen

polisen

motparter

till

utlänningen

vid handläggningen i Migrations-

vid handläggningen i migrations-

överdomstolen

och

hos

domstolen och i Migrationsöver-

regeringen.

domstolen.

Om

det

under

handläggningen

8 §

Om

det

under

handläggningen

av ett mål i en migrationsdomstol

av ett mål i en migrationsdomstol

framkommer att det rör sig om ett

framkommer att det rör sig om ett

säkerhetsärende,

skall

domstolen

säkerhetsärende enligt

denna

lag

undanröja det överklagade beslutet

eller ett ärende som ska hand-

och

visa

målet

åter

till

läggas enligt lagen (1991:572) om

Migrationsverket

för

fortsatt

särskild

utlänningskontroll,

ska

handläggning.

domstolen undanröja det över-

klagade

beslutet

och

överlämna

målet

till

Migrationsverket

för

Om det under handläggningen i

handläggning

Om det under handläggningen i

Migrationsöverdomstolen av ett

Migrationsöverdomstolen

av

ett

mål som överklagats från en

mål som överklagats från en

migrationsdomstol

framkommer

migrationsdomstol

framkommer

att det rör sig om ett säkerhets-

att det rör sig om ett säkerhets-

ärende,

skall

Migrationsöver-

ärende enligt denna lag eller ett

domstolen

undanröja migrations-

ärende som ska handläggas enligt

domstolens

beslut.

Om

lagen om särskild utlännings-

utredningen i

målet

behöver

kontroll, ska Migrationsöverdom-

kompletteras,

får

domstolen

stolen

undanröja

migrations-

undanröja

Migrationsverkets

domstolens och Migrationsverkets

beslut och visa målet åter till

beslut och överlämna målet till

Migrationsverket

för

fortsatt

Migrationsverket

för

hand-

handläggning.

läggning.

11 §

Prövningstillstånd krävs vid överklagande av en migrationsdomstols

beslut till Migrationsöverdomstolen.

Vid

överklagande

av

en

Vid överklagande av en migra-

migrationsdomstols

beslut

enligt

tionsdomstols beslut enligt 9 § andra

9 § andra stycket krävs dock inte

stycket krävs dock inte prövnings-

prövningstillstånd.

tillstånd.

Prövningstillstånd

krävs

inte heller vid överklagande av en

migrationsdomstols

beslut

i

fråga

om statusförklaring eller uppehålls-

tillstånd efter överlämnande enligt 4

kap. 6 § andra stycket eller 5 kap. 20 § andra stycket.

Prop. 2009/10:31

Bilaga 13

469

16 Senaste lydelse 2006:219.

1 a §

I mål som rör överklagande av Migrationsverkets beslut i fråga om statusförklaring ska på utlänningens begäran offentligt biträde förordnas om utlänningen befinner sig i Sverige och det inte är uppenbart att utlänningen inte kommer att beviljas yrkad statusförklaring.

Offentligt biträde ska alltid förordnas för barn som hålls i förvar enligt 10 kap. 2 §, om barnet saknar vårdnadshavare här i landet.

3. verkställighet av beslut om avvisning eller utvisning enligt denna lag, om beslut om inhibition meddelats av Migrationsverket, en migrationsdomstol eller Migrationsöverdomstolen,

4. verkställighet av beslut om avvisning eller utvisning enligt denna lag, dock endast såvitt avser fråga om förvar enligt 10 kap. 1 eller 2 § och utlänningen hållits i förvar sedan mer än tre dagar, och

5. hemsändande enligt 23 kap. 2 §. Offentligt biträde skall alltid

förordnas för barn som hålls i förvar enligt 10 kap. 2 §, om barnet saknar vårdnadshavare här i landet.

3. verkställighet av beslut om avvisning eller utvisning enligt denna lag, om beslut om inhibition meddelats,

18 kap.

Prop. 2009/10:31

1 §16

Bilaga 13

Offentligt biträde skall förordnas för den som åtgärden avser, om det inte måste antas att behov av biträde saknas, i mål och ärenden om

Offentligt biträde ska förordnas för den som åtgärden avser, om det inte måste antas att behov av biträde saknas, i mål och ärenden om

1.avvisning, dock inte hos polismyndighet om inte utlänningen enligt 10 kap. 1 eller 2 § hållits i förvar sedan mer än tre dagar,

2.utvisning enligt 8 kap. 7 eller 7 a §,

470

20 kap.

2 §17

Till fängelse i högst ett år eller, om brottet är ringa, till böter döms en utlänning som uppsåtligen uppehåller sig i Sverige fastän han eller hon enligt ett verkställt beslut om utvisning enligt 8 kap. 8 § eller motsvarande beslut enligt äldre lag inte har haft rätt att återvända hit.

Bestämmelserna i första stycket

Bestämmelserna i första stycket

gäller inte om utlänningen har flytt

gäller inte om utlänningen har flytt

hit av skäl som avses i 4 kap. 1

hit av skäl som avses i 4 kap. 1, 2

eller 2 §.

eller 2 a §.

I ringa fall ska åtal för brott enligt första stycket inte väckas annat än om det är motiverat från allmän synpunkt.

21 kap.

2 §

En utlänning som omfattas av ett beslut om tillfälligt skydd enligt direktiv 2001/55/EG och som i enlighet med direktivet överförs till eller tas emot i Sverige skall ges ett tidsbegränsat uppehålls- tillstånd, uppehållstillstånd med tillfälligt skydd.

Uppehållstillstånd med tillfälligt skydd får vägras utlänningen endast om det föreligger sådana omständigheter som innebär att en flykting får vägras uppehålls- tillstånd enligt 5 kap. 1 §.

En utlänning som omfattas av ett beslut om tillfälligt skydd enligt direktiv 2001/55/EG och som i enlighet med direktivet överförs till eller tas emot i Sverige ska ges ett tidsbegränsat uppehålls- tillstånd, uppehållstillstånd med tillfälligt skydd.

Uppehållstillstånd med tillfälligt skydd får vägras utlänningen endast om det föreligger sådana omständigheter som innebär att en utlänning är utesluten från att vara flykting enligt 4 kap. 2 b § eller att en flykting får vägras uppehållstillstånd enligt 5 kap. 1 §.

Att en utlänning har beviljats uppehållstillstånd med tillfälligt skydd hindrar inte att en ansökan om asyl enligt 4 kap. 1 § prövas. Detsamma gäller för ansökan om flyktingförklaring enligt 4 kap. 3 § och en ansökan om resedokument enligt 4 kap. 4 §.

Prövningen av en ansökan enligt första stycket får skjutas upp endast om det finns särskilda skäl för det. Om ansökan inte har prövats innan det tillfälliga skyddet

5§

Att en utlänning har beviljats uppehållstillstånd med tillfälligt skydd hindrar inte att en ansökan

om uppehållstillstånd som flykting enligt 4 kap. 1 § prövas. Detsamma gäller för ansökan om flyktingstatusförklaring enligt 4 kap. 3 § och en ansökan om resedokument enligt 4 kap. 4 §.

Prövningen av en ansökan enligt första stycket får skjutas upp endast om det finns särskilda skäl för det. Om ansökan inte har prövats innan det tillfälliga skyddet

17 Senaste lydelse 2009:16

Prop. 2009/10:31

Bilaga 13

471

har upphört att gälla, skall den prövas så snart det kan ske efter denna tidpunkt.

har upphört att gälla, ska den

Prop. 2009/10:31

prövas så snart det kan ske efter

Bilaga 13

denna tidpunkt.

22 kap.

Ett tidsbegränsat uppehålls-

2 §

Ett tidsbegränsat uppehålls-

tillstånd om minst ett år skall ges

tillstånd om minst ett år ska ges till

till en utlänning för vilken en

en utlänning för vilken en

framställan

om

omplacering

av

framställan

om

omplacering

av

vittne eller nära anhörig till vittne

vittne eller nära anhörig till vittne

har gjorts från en internationell

har gjorts från en internationell

domstol

eller

tribunal,

om

domstol

eller

tribunal,

om

framställan

bedöms

vara

framställan

bedöms

vara

berättigad.

berättigad.

Med vittne avses i denna paragraf den som har vittnat eller kommer att vittna i förhandlingar inför en internationell domstol eller tribunal i enlighet med dess procedur- eller bevisupptagningsregler.

Med nära anhörig till vittne avses vittnets

– make eller sambo,

– barn under 18 år som är

– barn som är beroende av

beroende av vittnet, samt

vittnet, samt

– annan anhörig till vittnet som ingår i samma hushåll som vittnet och

mellan vilka det föreligger ett särskilt beroendeförhållande.

Om uppehållstillstånd anses

Om en framställan enligt första

berättigat enligt första stycket, får

stycket

anses

berättigad får

det vägras endast om det

uppehållstillstånd

vägras

endast

föreligger sådana omständigheter

om

det

föreligger

sådana

som anges i 5 kap. 1 § andra

omständigheter som innebär att en

stycket 1.

utlänning är utesluten från att

anses

som flykting enligt 4 kap.

2 b §

eller att en flykting får

vägras

uppehållstillstånd

enligt

5 kap. 1 §.

1.Denna lag träder i kraft den 1 januari 2010.

2.Ärenden som rör överklaganden och som har kommit in till regeringen men inte avgjorts före den 1 januari 2010 ska överlämnas till Migrationsöverdomstolen. Ärenden som överlämnats till regeringen enligt 12 kap. 20 § andra stycket i dess äldre lydelse men inte avgjorts före den 1 januari 2010 ska överlämnas till Migrationsverket.

3.Vid tillämpningen av de nya föreskrifterna jämställs flyktingförklaring med flyktingstatusförklaring.

472

2Förslag till lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring

Härigenom föreskrivs att 9 kap. 4 § lagen (1962:381) om allmän försäkring ska ha följande lydelse.

9 kap.

4 §1

Om den försäkrade har beviljats

Om den försäkrade har beviljats

uppehållstillstånd i

Sverige

med

uppehållstillstånd

i Sverige

som

tillämpning av 4 kap. 1 eller 2 §

flykting enligt 4 kap. 1 § eller som

utlänningslagen

(2005:716)

skall

annan

skyddsbehövande

enligt

som faktisk

försäkringstid

även

4 kap. 2 eller 2 a § utlännings-

tillgodoräknas tid då han eller hon

lagen (2005:716) eller motsva-

har varit bosatt i sitt tidigare

rande

äldre

bestämmelser

eller

hemland från och med det år då

statusförklaring enligt 4 kap. 3 b §

han eller hon fyllde 16 år till

utlänningslagen eller motsvarande

tidpunkten då han eller hon först

förklaring enligt äldre bestäm-

ankom till Sverige. Därvid skall en

melser

ska

som

faktisk

så stor andel av tiden i hemlandet

försäkringstid även tillgodoräknas

tillgodoräknas

som

svarar

mot

tid då han eller hon har varit bosatt

förhållandet mellan den tid under

i sitt tidigare hemland från och

vilken den försäkrade har varit

med det år då han eller hon fyllde

bosatt i Sverige, inräknad den tid

16 år till tidpunkten då han eller

som avses i 3 § 2, från den första

hon först kom till Sverige. Därvid

ankomsten till landet till och med

ska en så stor andel av tiden i

året före försäkringsfallet och hela

hemlandet

tillgodoräknas

som

tidsrymden från det att den

svarar mot förhållandet mellan den

försäkrade första gången kom till

tid under vilken den försäkrade har

landet till och med året före

varit bosatt i Sverige, inräknad den

försäkringsfallet.

Vid beräkning

tid som avses i 3 § 2, från den

enligt detta stycke bortses från tid

första ankomsten till landet till och

för vilken den försäkrade, vid

med året före försäkringsfallet och

bosättning i Sverige, har rätt till

hela tidsrymden från det att den

sådan ersättning från det andra

försäkrade första gången kom till

landet och som inte enligt 11 §

landet till och med året före

andra stycket skall ligga till grund

försäkringsfallet.

Vid

beräkning

för beräkning av garantiersättning.

enligt detta stycke bortses från tid

för vilken den försäkrade, vid

bosättning i Sverige, har rätt till

sådan ersättning från det andra

landet och som inte enligt 11 §

andra stycket ska ligga till grund

för beräkning av garantiersättning.

Med tid för bosättning i hemlandet likställs tid under vilken den försäkrade före den första ankomsten till Sverige befunnit sig i annat land där han eller hon beretts en tillfällig fristad.

1 Senaste lydelse 2005:732.

Prop. 2009/10:31

Bilaga 13

473

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2010.

Prop. 2009/10:31

Bilaga 13

474

3Förslag till lag om ändring i folkbokföringslagen (1991:481)

Härigenom föreskrivs att 4 § folkbokföringslagen (1991:481) ska ha följande lydelse.

4 §1

En utlänning som är skyldig att ha uppehållstillstånd skall inte folkbokföras om han saknar sådant tillstånd och det inte finns synnerliga skäl för att han ändå folkbokförs.

En utlänning som har beviljats uppehållstillstånd med tillfälligt skydd, eller uppehållstillstånd efter tillfälligt skydd, enligt 21 kap. 2, 3, 4 eller 6 § utlänningslagen (2005:716) skall inte folkbokföras, om utlänningen kan antas komma att vistas i landet med stöd av det beviljade tillståndet under kortare tid än tre år. Detta gäller dock inte, om utlänningen fått en flykting- förklaring enligt 4 kap. 3 § utlänningslagen eller ett resedokument enligt 4 kap. 4 § utlänningslagen eller om det i övrigt föreligger synnerliga skäl för folkbokföring.

En utlänning som är skyldig att ha uppehållstillstånd ska inte folkbokföras om han eller hon saknar sådant tillstånd och det inte finns synnerliga skäl för att han eller hon ändå folkbokförs.

En utlänning som har beviljats uppehållstillstånd med tillfälligt skydd, eller uppehållstillstånd efter tillfälligt skydd, enligt 21 kap. 2, 3, 4 eller 6 § utlänningslagen (2005:716) ska inte folkbokföras, om utlänningen kan antas komma att vistas i landet med stöd av det beviljade tillståndet under kortare tid än tre år. Detta gäller dock inte, om utlänningen beviljats en flyktingstatusförklaring enligt 4 kap. 3 b § utlänningslagen eller en motsvarande förklaring enligt äldre bestämmelser eller ett resedokument enligt 4 kap. 4 § utlänningslagen eller om det i övrigt föreligger synnerliga skäl för folkbokföring.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2010.

1 Senaste lydelse 2005:724.

Prop. 2009/10:31

Bilaga 13

475

4Förslag till lag om ändring i lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll

dels att 6 och 7 §§ ska upphöra att gälla,

dels att 1–3, 5, 8 a, 10–14, 22, 23 och 27 §§ ska ha följande lydelse, dels att rubriken närmast före 6 § ska sättas närmast före 13 b §,

dels att det i lagen ska införas arton nya paragrafer, 2 b, 3 a – 3 d, 4 a, 4 b, 9 a – 9 d, 11 a, 13 a – 13 c och 28 a – 28 c §§, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §1

En utlänning som inte avvisas eller utvisas enligt utlännings- lagen (2005:716), får utvisas ur landet enligt denna lag, om det

1.behövs av hänsyn till rikets säkerhet, eller

2.med hänsyn till vad som är känt om utlänningens tidigare verksamhet och övriga omständigheter kan befaras att han kommer att begå eller medverka till terroristbrott enligt 2 § lagen (2003:148) om straff för terroristbrott eller försök, förberedelse eller stämpling till sådant brott.

Beslut om utvisning enligt denna lag meddelas av Migrationsverket. Frågan tas upp på ansökan av Säkerhetspolisen.

Om en polismyndighet, en länsstyrelse eller Migrationsverket finner anledning att anta att ett beslut om utvisning enligt 1 § bör meddelas, skall myndigheten anmäla detta till Säkerhetspolisen.

En utlänning får utvisas ur landet enligt denna lag, om det

1.är särskilt påkallat av hänsyn till rikets säkerhet, eller

2.med hänsyn till vad som är känt om utlänningens tidigare verksamhet och övriga omständigheter kan befaras att han eller hon kommer att begå eller

medverka till terroristbrott enligt 2 § lagen (2003:148) om straff för terroristbrott eller försök, förberedelse eller stämpling till sådant brott.

2 §2

Beslut om utvisning enligt denna lag meddelas av Migrationsverket. Frågan om utvisning tas upp på ansökan av Säkerhetspolisen.

Om en polismyndighet, en länsstyrelse eller Migrationsverket finner anledning att anta att ett beslut om utvisning enligt 1 § bör meddelas, ska myndigheten anmäla detta till Säkerhetspolisen.

Har Säkerhetspolisen ansökt om utvisning enligt 1 § ska, om utlänningen ansökt om

1Senaste lydelse 2005:720.

2Senaste lydelse 2005:720.

Prop. 2009/10:31

Bilaga 13

476

uppehållstillstånd,

status-

Prop. 2009/10:31

förklaring

eller

resedokument,

Bilaga 13

ärendet även i dessa delar

handläggas

enligt

denna

lag.

Detsamma gäller om utlänningen

ansöker

om

uppehållstillstånd,

statusförklaring

eller

rese-

dokument

under handläggningen

av ärendet om utvisning.

Även en ansökan om uppehålls-

tillstånd,

statusförklaring

eller

resedokument som görs av en

utlänning som är utvisad enligt 1 §

eller har

meddelats

motsvarande

beslut enligt äldre lag ska

handläggas enligt denna lag om

utlänningen befinner sig i Sverige.

2 a §3

enligt

Migrationsverkets beslut i fråga

Migrationsverkets

beslut

om utvisning får överklagas till

denna

lag

i fråga

om utvisning,

regeringen. I övrigt får beslut som

uppehållstillstånd,

status-

meddelas av en förvaltnings-

förklaring

eller

resedokument

får

myndighet enligt denna

lag

överklagas till regeringen. I övrigt

överklagas endast i de fall som det

får beslut

som

meddelas

av

en

anges i denna lag.

förvaltningsmyndighet

enligt

denna lag överklagas endast i de

fall som anges i denna lag.

Säkerhetspolisen får överklaga Migrationsverkets beslut enligt denna

lag, om det kan överklagas och går Säkerhetspolisen emot.

När ett beslut enligt denna lag

överklagas är såväl Migrations-

verket

som

Säkerhetspolisen

utlänningens

motparter

vid

handläggningen i Migrationsöver-

domstolen och hos regeringen.

2 b §

Har

Migrationsverket beslutat

att en utlänning som har ansökt

om

uppehållstillstånd,

status-

förklaring eller resedokument inte

ska utvisas enligt denna lag, ska

ett överklagande från utlänningen

handläggas enligt utlänningslagen

(2005:716), om inte Säkerhets-

polisen

överklagar

Migrations-

verkets beslut.

3 Senaste lydelse 2005:720.

477

När Migrationsverkets beslut i fråga om utvisning överklagas, skall verket skyndsamt lämna över handlingarna i ärendet till Migrationsöverdomstolen.

Migrationsöverdomstolen skall med ett eget yttrande lämna handlingarna vidare till rege- ringen.

I yttrandet skall särskilt anges om det finns hinder enligt 12 kap. 1, 2 eller 3 § utlänningslagen (2005:716) mot att beslutet verkställs. Om det enligt Migrationsöverdomstolen finns sådant hinder mot verkställighet och regeringen beslutar om utvisning, skall regeringen, i enlighet med 10 § första stycket, förordna att beslutet tills vidare inte får verkställas.

3 §4

När Migrationsverkets beslut i fråga om utvisning överklagas, ska verket skyndsamt lämna över handlingarna i ärendet till Migrationsöverdomstolen.

Migrationsöverdomstolen ska med ett eget yttrande lämna handlingarna vidare till rege- ringen.

I yttrandet ska det särskilt anges om det finns hinder enligt 12 kap. 1, 2 eller 3 § utlänningslagen (2005:716) mot att beslutet verk- ställs. Finner Migrationsöver- domstolen att sådant hinder mot verkställighet finns, får regeringen inte avvika från den bedömningen.

3 a §

Om regeringen handlägger ett ärende om utvisning och utlän- ningen ansöker om uppehålls- tillstånd, statusförklaring eller resedokument ska regeringen upphäva det överklagade beslutet och överlämna ärendet till Migrationsverket för handläggning.

3 b §

Beslutar regeringen att en utlänning inte ska utvisas enligt denna lag och har utlänningen ansökt om uppehållstillstånd, statusförklaring eller resedoku- ment, får regeringen överlämna ärendet i dessa delar till Migrationsverket för prövning enligt utlänningslagen (2005:716).

4 Senaste lydelse 2005:720.

Prop. 2009/10:31

Bilaga 13

478

Prop. 2009/10:31 3 c § Bilaga 13

Vid överklagande enligt denna lag är såväl Migrationsverket som Säkerhetspolisen utlänningens motpart vid handläggningen i Migrationsöverdomstolen och hos regeringen.

3 d §

I 2 a § lagen (2006:304) om rättsprövning finns bestämmelser om rätt för EES-medborgare och sådana medborgares familje- medlemmar att få ett beslut om utvisning enligt denna lag prövat av Regeringsrätten.

4 a §

En utlänning som enligt 4 §, eller motsvarande äldre bestämmelser, har förbjudits att återvända till Sverige för en viss tid eller utan tidsbegränsning får ges ett särskilt tillstånd av regeringen att göra ett kort besök här, om besöket gäller synnerligen viktiga angelägenheter. Om det finns särskilda skäl, får ett sådant tillstånd ges på ansökan av någon annan än utlänningen.

4 b §

I ett beslut om utvisning enligt denna lag ska anges till vilket land utlänningen ska utvisas.

Om det finns särskilda skäl, får mer än ett land anges i beslutet.

Beslutet ska innehålla de anvisningar om verkställigheten som omständigheterna i det enskilda fallet kan ge anledning till.

479

5 §5

Prop. 2009/10:31

I ärenden enligt denna lag gäller följande föreskrifter i utlänningslagen Bilaga 13

(2005:716) i tillämpliga delar:

1

kap.

3

b §

om

EES-

medborgare,

1 kap. 13 § om skyndsam handläggning,

3

a kap.

2 §

om

familje-

medlemmar till EES-medborgare,

4 kap. 1–4 §§ om flyktingar och

andra skyddsbehövande,

5 kap. 1–1 c, 3–10,

12–16 och

17–19 §§ om uppehållstillstånd,

8 kap. 7 a § om utvisning av utlänningar med permanent uppehållsrätt,

EES-medborgare som har vistats i Sverige under de tio närmast

föregående åren och EES-medborgare som är barn,

8 kap. 17 a § om sådana hänsyn

8 kap. 17 a § om sådana hänsyn

som skall tas till anknytningen till

som ska tas till anknytningen till

Sverige, om fråga uppkommit om

Sverige, om fråga uppkommit om

utvisning av en EES-medborgare

utvisning av en EES-medborgare

eller en sådan utlännings familje-

eller

en

sådan

medborgares

medlem,

familjemedlem,

8 kap. 20 § om tillstånd till kort

besök,

8 kap. 20 a § om upphävande av

8 kap. 20 a § om upphävande av

ett förbud att återvända till Sverige

ett förbud att återvända till Sverige

som

meddelats

en

EES-

som

meddelats

en

EES-

medborgare eller hans eller hennes

medborgare

eller

en

sådan

familjemedlem,

medborgares familjemedlem,

9 kap. 8 § om fotografi och fingeravtryck,

10 kap. 4 § andra

stycket,

5 §,

10 kap. 1 , 2 , 4 , 5–10 , 11

7 §

första stycket,

8–17 §§

om

första

och

andra

styckena och

förvar och uppsikt,

17 §§ om förvar och uppsikt,

12 kap. 1–5 §§, 13 a §, 15 § fjärde stycket och 21–23 §§ om verkställighet av beslut om utvisning,

13 kap. 2–7 §§ om muntlig handläggning i ärenden om förvar eller uppsikt,

12 kap. 1–5, 13 a och 21–23 §§ om verkställighet av beslut om utvisning,

13 kap. 1–7 §§ om muntlig handläggning hos förvaltnings- myndighet,

13 kap. 10 § om motivering av beslut,

13 kap. 11 § om tolkersättning,

13 kap. 12 § om rättelse av beslut på grund av oriktig uppgift,

13 kap. 15 och 16 §§ om DNA- analys,

14 kap. 13 § om överklagande,

16 kap. 1 § andra och tredje

16 kap. 1 § andra stycket om

5 Senaste lydelse 2006:225.

480

styckena

om

Migrationsöver-

Migrationsöverdomstolen,

Prop. 2009/10:31

domstolen,

Bilaga 13

17

kap.

1

och

2 §§

om

17

kap.

1

och

2 §§

om

skyldighet

att

lämna

uppgifter,

skyldighet att lämna uppgifter,

samt

18 kap. 1 § andra stycket

om

19 kap. 1–4 §§ om kostnadsansvar.

offentligt biträde för barn, samt

8 a §6

Säkerhetspolisen svarar för att ett beslut om förvar verkställs.

En utlänning som hålls i förvar

En utlänning som hålls i förvar

enligt denna lag skall placeras i

enligt denna lag ska placeras i

kriminalvårdsanstalt,

häkte

eller

kriminalvårdsanstalt, häkte

eller

polisarrest. Den som är under 18

polisarrest.

Den

som

är

under

år får dock inte utan synnerliga

18 år får dock inte utan synnerliga

skäl placeras i sådana lokaler.

skäl placeras i sådana lokaler.

En utlänning som är under 18 år

som hålls i förvar enligt denna lag

ska i första hand placerats i

sådana

förvarslokaler

som

Migrationsverket

ansvarar

för

enligt 11 kap. 2 § utlänningslagen

(2005:716). För behandlingen av

en utlänning som placerats i

verkets

förvarslokaler

gäller

bestämmelserna

om

Migrationsverkets

behandling av

förvarstagna i 11 kap. utlännings-

För

behandlingen

av

en

lagen.

För

behandlingen

av

en

utlänning som placerats i krimi-

utlänning som placerats i krimi-

nalvårdsanstalt, häkte eller polis-

nalvårdsanstalt, häkte eller polis-

arrest gäller lagen (1976:371) om

arrest gäller lagen (1976:371) om

behandlingen av

häktade

och

behandlingen av

häktade

och

anhållna m.fl. i tillämpliga delar.

anhållna m.fl. i tillämpliga delar.

Utlänningen skall, utöver vad som

Utlänningen ska, utöver vad som

följer av nämnda lag, beviljas de

följer av nämnda lag, beviljas de

lättnader och förmåner som kan

lättnader och förmåner som kan

medges med hänsyn till ordningen

medges med hänsyn till ordningen

och

säkerheten

inom

anstalten,

och

säkerheten

inom

anstalten,

häktet eller arresten.

häktet eller arresten.

9 a §

Har en ansökan om utvisning

gjorts enligt denna lag beslutar

den

myndighet

som

handlägger

ärendet om förvar eller uppsikt.

6 Senaste lydelse 2005:720.

481

Om en utlänning som har tagits i förvar eller står under uppsikt utvisas enligt denna lag, ska den myndighet som beslutar om utvisningen pröva om utlänningen fortfarande ska hållas i förvar eller stå under uppsikt.

9 b §

Migrationsverket är hand- läggande myndighet från det att verket tar emot en ansökan om utvisning till dess att verket meddelar beslut eller utlänningen har lämnat landet eller Säkerhets- polisen har tagit emot ärendet, eller, om ärendet överklagas, till dess att ärendet tas emot av Migrationsöverdomstolen.

Migrationsöverdomstolen är handläggande myndighet från det att domstolen tar emot ett ärende till dess att ansvarigt departement tar emot det.

Regeringen är handläggande myndighet från det att ärendet tagits emot av ansvarigt departement.

Säkerhetspolisen är hand- läggande myndighet från det att myndigheten tar emot ett beslut om utvisning för verkställighet till dess att verkställighet har skett.

9 c §

När regeringen är hand- läggande myndighet beslutar ansvarigt statsråd i frågor om förvar och uppsikt. Regeringen får inte besluta att ta eller hålla kvar någon i förvar eller att ställa någon under uppsikt. Regeringen får däremot upphäva ett beslut om förvar eller uppsikt.

9 d §

Säkerhetspolisens beslut om förvar i andra fall än som avses i 9 § och Migrationsverkets beslut om förvar får överklagas till Migrationsöverdomstolen. Ett

Prop. 2009/10:31

Bilaga 13

482

sådant beslut får överklagas utan

Prop. 2009/10:31

begränsning till viss tid.

Bilaga 13

Om ett statsråd har beslutat om

förvar prövar Regeringsrätten på

framställan

av

utlänningen

om

åtgärden ska bestå.

Migrationsverkets

beslut

i

särskilda fall i frågor om

behandlingen eller placeringen av

en utlänning som hålls i förvar får

överklagas

till

Migrationsöver-

domstolen.

Om utvisning

har

beslutats

10 §7

Om

utvisning har

beslutats

enligt denna lag men hinder som

enligt denna lag eller om

anges i 12 kap. 1, 2 eller 3 §

motsvarande beslut har meddelats

utlänningslagen (2005:716) möter

enligt äldre lag men hinder som

mot att beslutet verkställs eller om

anges i 12 kap. 1, 2 eller 3 §

beslutet av någon annan särskild

utlänningslagen

(2005:716) möter

anledning

inte

bör

verkställas,

mot att beslutet verkställs eller om

skall den beslutande myndigheten

beslutet av någon annan särskild

förordna

att

verkställighet

tills

anledning inte bör verkställas, ska

vidare inte får ske (inhibition).

den

beslutande

myndigheten

förordna att

verkställighet

tills

vidare inte får ske (inhibition)

eller bevilja utlänningen ett tids-

begränsat

uppehållstillstånd.

Utvisningsbeslutet

får

inte

verkställas under den tid ett uppe-

Utvisningsbeslutet

och

hållstillstånd gäller.

Har

den

beslutande

förordnandet

om

inhibition

skall

myndigheten

beslutat

om

prövas på nytt av den beslutande

inhibition

ska

utvisningsbeslutet

myndigheten när det finns skäl till

och beslutet om inhibition prövas

det. Så

länge utvisningsbeslutet

på nytt av myndigheten när det

fortfarande gäller men inte har

finns skäl till det. Så länge

kunnat verkställas, skall Säker-

utvisningsbeslutet

fortfarande

hetspolisen före utgången av varje

gäller men inte har kunnat

kalenderår efter det då beslutet

verkställas,

ska

Säkerhetspolisen

meddelades

anmäla

hos

den

före utgången av varje kalenderår

beslutande myndigheten huruvida

efter det då beslutet meddelades

det finns skäl för prövning av

anmäla

hos

den

beslutande

beslutet.

myndigheten

huruvida

det finns

skäl för prövning av beslutet.

Har

utlänningen

beviljats

ett

tidsbegränsat

uppehållstillstånd

ska Migrationsverket

ompröva

7 Senaste lydelse 2005:720.

483

Om regeringen vid prövningen enligt andra stycket överväger att häva ett förordnande om inhibition, skall yttrande inhämtas från Migrationsöverdomstolen.

Regeringen får häva förordnandet om inhibition endast om Migrationsöverdomstolen funnit att det inte finns sådant hinder mot verkställighet som anges i 12 kap. 1, 2 eller 3 § utlänningslagen (2005:716).

Migrationsverkets beslut i fråga om inhibition får överklagas till regeringen. Därvid tillämpas 3 §. Om det inte är uppenbart obehövligt, skall även 6 och 7 §§ tillämpas.

Den myndighet som har beslutat om utvisning får besluta att utlänningen på vissa tider skall anmäla sig hos en polismyndighet (anmälningsplikt), om ett beslut om utvisning enligt denna lag tills vidare inte skall verkställas på grund av inhibition. Om utvis- ningsbeslutet grundas på 1 § 2, får myndigheten också besluta att 19– 22 §§ skall tillämpas på utlänningen.

Första stycket tillämpas också, om ett beslut om avvisning eller utvisning enligt utlänningslagen (2005:716) inte kan verkställas och Säkerhetspolisen anmält att det föreligger sådana omständlig- heter beträffande utlänningen som avses i 1 § 1 eller 2.

utvisningsbeslutet

när uppehålls-

Prop. 2009/10:31

tillståndet löper ut.

Bilaga 13

Om

regeringen

vid

prövningen

enligt andra stycket överväger att

häva ett beslut om inhibition, ska

ansvarigt

statsråd

eller

den

tjänsteman

som

statsrådet

bestämmer,

inhämta

ett yttrande

från

Migrationsöverdomstolen.

Därvid

tillämpas

3 §

tredje

stycket.

Migrationsverkets beslut i fråga om inhibition eller tidsbegränsat uppehållstillstånd får överklagas till regeringen. Därvid tillämpas 3 §.

11 §8

Den myndighet som beslutar om utvisning enligt denna lag får besluta att utlänningen på vissa tider ska anmäla sig hos en polis- myndighet (anmälningsplikt), om ett beslut om utvisning enligt denna lag tills vidare inte ska verkställas på grund av inhibition eller ett tidsbegränsat uppehålls- tillstånd. Om utvisningsbeslutet grundas på 1 § 2, får myndigheten också besluta att 19–22 §§ ska tillämpas på utlänningen.

Efter beslut om utvisning enligt denna lag får Migrationsverket på ansökan av Säkerhetspolisen besluta enligt första stycket. Ett sådant beslut får även meddelas av regeringen i samband med att regeringen beslutar om inhibition eller tidsbegränsat uppehållstill- stånd i ett ärende om verkställighet enligt 13 a § första stycket.

Innan regeringen som första instans beslutar om anmälnings-

8 Senaste lydelse 2005:720.

484

Om inhibition eller ett beslut om tidsbegränsat uppehållstillstånd inte har meddelats, ska ett beslut om utvisning enligt denna lag verkställas så snart det kan ske efter det att beslutet vunnit laga

Ett beslut av Migrationsverket i en fråga som avses i första stycket får överklagas till regeringen. Därvid tillämpas 3 §. Om det inte är uppenbart obehövligt, skall även 6 och 7 §§ tillämpas.

Ett beslut av Migrationsverket eller regeringen enligt 11 § gäller i längst tre år räknat från dagen för beslutet om avvisning eller utvisning.

plikt ska ansvarigt statsråd eller

Prop. 2009/10:31

den

tjänsteman

som

statsrådet

Bilaga 13

bestämmer inhämta ett yttrande

från Migrationsöverdomstolen.

Ett beslut av Migrationsverket i

en fråga som avses i första stycket

får

överklagas

till

regeringen.

Därvid tillämpas

3 §

första och

andra styckena.

11 a §

Om ett beslut om avvisning eller utvisning enligt 8 kap. utlänningslagen (2005:716) eller motsvarande äldre bestämmelser inte kan verkställas och det finns sådana omständigheter beträffan- de utlänningen som avses i 1 § 1 eller 2, får Migrationsverket på ansökan av Säkerhetspolisen besluta om anmälningsplikt enligt 11 § första stycket. Om det finns sådana omständigheter beträffan- de utlänningen som avses i 1 § 2, får Migrationsverket också besluta att 19–22 §§ ska tillämpas på utlänningen.

Ett beslut som avses i första stycket får överklagas till regeringen. Därvid tillämpas 3 § första och andra styckena.

12 §9

Ett beslut enligt 11 eller 11 a § gäller i längst tre år räknat från dagen för beslutet om avvisning eller utvisning.

13 §10 Om inhibition inte har

meddelats, skall ett beslut om utvisning enligt denna lag verkställas så snart det kan ske. Säkerhetspolisen skall svara för verkställigheten. Den beslutande

9Senaste lydelse 2005:720.

10Senaste lydelse 2005:720.

485

myndigheten

får

dock

bestämma

kraft. Säkerhetspolisen ska svara

Prop. 2009/10:31

att en annan myndighet skall

för

verkställigheten.

Den

Bilaga 13

ombesörja

verkställigheten.

För

beslutande

myndigheten

får dock

verkställighet av ett beslut om

bestämma att en annan myndighet

utvisning skall meddelas sådana

ska ombesörja verkställigheten.

anvisningar som avses i 8 kap.

18 § tredje stycket utlänningslagen

(2005:716).

Om

den

verkställande

Verkställighet av ett beslut om

myndigheten

finner

att

utvisning av en EES-medborgare

verkställigheten

inte

kan

eller

en

sådan

medborgares

genomföras

eller

att

ytterligare

familjemedlem som har rest in i

besked behövs, skall myndigheten

Sverige får ske tidigast fyra veckor

underrätta

den

beslutande

från den dag EES-medborgaren

myndigheten

om

detta.

Innan

eller familjemedlemmen fick del av

regeringen

har prövat huruvida

beslutet, om det inte finns

förordnande

om

inhibition

skall

synnerliga skäl för att verkställa

meddelas, får det statsråd som har

beslutet.

till uppgift att föredra ärenden

enligt denna lag besluta att

verkställighet inte skall ske.

13 a §

Om den verkställande myndig-

heten

finner

att

verkställigheten

inte kan genomföras eller att

ytterligare

besked

behövs,

ska

myndigheten

underrätta

den

beslutande myndigheten om detta.

Den

beslutande

myndigheten

ska

då pröva om inhibition eller

tidsbegränsat

uppehållstillstånd

enligt 10 § ska meddelas.

Innan regeringen prövar frågan

om inhibition

eller

tidsbegränsat

uppehållstillstånd

ska

ansvarigt

statsråd eller den tjänsteman som

statsrådet bestämmer inhämta ett

yttrande

från

Migrationsöver-

domstolen. Därvid

tillämpas

3 §

tredje stycket.

Innan regeringen har prövat om

inhibition

eller

tidsbegränsat

uppehållstillstånd enligt 10 § ska

meddelas,

får

ansvarigt

statsråd

besluta att verkställighet inte får

ske.

13 b §

Migrationsöverdomstolen

ska

innan den yttrar sig enligt denna

486

lag hålla muntlig förhandling. I

fall som avses i 10 §

fjärde och

femte

styckena,

11 §

tredje och

fjärde

styckena,

11

a § andra

stycket och 13 a § andra stycket behöver dock inte någon muntlig förhandling hållas, om en sådan är uppenbart obehövlig.

Vid en muntlig förhandling ska utlänningen höras. Migrations- överdomstolen får bestämma att även andra än utlänningen ska höras vid förhandlingen. Utlänningen ska få tillfälle att ange sin ståndpunkt och att uttala sig om de omständigheter som åberopas i ärendet.

När

muntlig förhandling

hålls

innan

Migrationsöverdomstolen

yttrar sig enligt

3 §, 10 §

femte

stycket,

11 § fjärde

stycket

eller

11 a §

andra

stycket

ska

Säkerhetspolisen

och

Migrations-

verket

redogöra

för

omständlig-

heterna i ärendet och ges tillfälle att ställa frågor till utlänningen och andra som hörs i ärendet. Säkerhetspolisen och Migrations- verket ska även lämna andra upplysningar som behövs för att genomföra förhandlingen.

13 c §

I ett ärende om förvar som handläggs av regeringen får ansvarigt statsråd eller den tjänsteman som statsrådet bestämmer besluta om muntlig förhandling och uppdra åt Migrationsöverdomstolen att hålla denna.

Vid en muntlig förhandling ska utlänningen höras. Regerings- kansliet får bestämma att även andra personer än utlänningen ska höras. En representant för Regeringskansliet ska närvara vid förhandlingen.

Utlänningen ska vid förhandlingen få tillfälle att redogöra för sin ståndpunkt och

Prop. 2009/10:31

Bilaga 13

487

uttala sig om de omständigheter

som åberopas i ärendet.

14 §11

Om det i fall som avses i 11 §

Om det i fall som avses i 11

bedöms föreligga risk för att

eller 11 a § bedöms föreligga risk

utlänningen begår eller medverkar

för att utlänningen begår eller

till brott mot rikets säkerhet eller

medverkar till brott mot rikets

brott som anges i 1 § första stycket

säkerhet eller brott som anges i 1 §

2 efter utgången av den i 12 §

första stycket 2 efter utgången av

angivna

treårsfristen,

får

den i 12 § angivna treårsfristen, får

anmälningsplikt beslutas även för

anmälningsplikt beslutas även för

tid efter denna frists utgång. På

tid efter denna frists utgång. På

motsvarande grunder får förordnas

motsvarande grunder får förordnas

att 19–22 §§ ska tillämpas på

att 19–22 §§ ska tillämpas på

utlänningen för sådan tid, om

utlänningen för sådan tid, om

risken avser brott som anges i 1 §

risken avser brott som anges i 1 §

första stycket 2.

första stycket 2.

Frågor som avses i första stycket prövas av Stockholms tingsrätt på ansökan av Säkerhetspolisen. Beslut i en sådan fråga ska meddelas för en viss tid och högst tre år, räknat från den dag då beslutet ska börja tillämpas.

För förfarandet vid rätten gäller, utom i de hänseenden som anges i fjärde stycket, vad som är föreskrivet om mål som rör allmänt åtal för brott för vilket inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse i sex månader.

Tvångsmedel enligt 24 och 25 kap. rättegångsbalken får inte tillgripas. En skriftlig berättelse eller en uppteckning eller upptagning av en sådan berättelse som avses i 35 kap. 14 § rättegångsbalken får åberopas som bevis. Bestämmelsen i 10 kap. 3 § andra stycket andra meningen offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) gäller inte. Beslutet får grundas även på handlingar eller annat material som enligt första stycket samma paragraf inte får lämnas ut till parter.

22 §

En upptagning eller uppteckning som har gjorts vid hemlig teleavlyssning skall granskas snarast möjligt. Granskningen får utföras endast av rätten, Säkerhetspolisen, en polis- myndighet eller en åklagare.

Om upptagningen eller uppteckningen innehåller något som inte är av betydelse för det ändamål som har föranlett avlyssningen, skall den i denna del omedelbart förstöras efter

En upptagning eller uppteckning som har gjorts vid hemlig teleavlyssning ska granskas snarast möjligt. Granskningen får utföras endast av rätten, Säkerhetspolisen, en polis- myndighet eller en åklagare.

Om upptagningen eller uppteckningen innehåller något som inte är av betydelse för det ändamål som har föranlett avlyssningen, ska den i denna del omedelbart förstöras efter

11 Lydelse enligt 2009:446.

Prop. 2009/10:31

Bilaga 13

488

Offentligt biträde ska förordnas för den som åtgärden avser, om det inte måste antas att behov av biträde saknas, i ärenden enligt

Om en utlänning under den tid då han står under åtal för brott enligt första stycket 3 fortsätter att begå sådant brott, ska vad han gjort sig skyldig till före varje åtal anses som ett särskilt brott.

granskningen. I fråga om brott eller förestående brott som inte är av betydelse för det ändamål som har föranlett avlyssningen skall dock 27 kap. 24 § andra och tredje styckena rättegångsbalken tillämpas.

En försändelse eller någon annan handling som omfattas av tillstånd enligt 20 § får inte närmare undersökas, öppnas eller granskas av någon annan än rätten, Säkerhetspolisen, en polis- myndighet eller en åklagare. En sådan handling skall undersökas snarast möjligt. När under- sökningen har slutförts, skall en försändelse som finns hos ett befordringsföretag tillställas den till vilken försändelsen är ställd och en annan handling återlämnas till den hos vilken handlingen påträffats, om den inte tas i beslag.

granskningen.

I

fråga

om

brott

Prop. 2009/10:31

eller förestående brott som inte är

Bilaga 13

av betydelse för det ändamål som

har

föranlett

avlyssningen

ska

dock 27 kap. 24 § andra och fjärde

styckena

rättegångsbalken

tillämpas.

En

försändelse

eller

någon

annan handling som omfattas av

tillstånd enligt 20 § får inte

närmare undersökas, öppnas eller

granskas av någon annan än rätten,

Säkerhetspolisen,

en

polis-

myndighet eller en åklagare. En

sådan handling

ska

undersökas

snarast möjligt. När under-

sökningen har slutförts, ska en

försändelse som finns hos ett

befordringsföretag

tillställas

den

till vilken försändelsen är ställd och en annan handling återlämnas till den hos vilken handlingen påträffats, om den inte tas i beslag.

23 §

Till fängelse i högst ett år eller, när omständigheterna är mildrande, till böter döms

1.den som hjälper en utlänning som är underkastad förbud enligt 4 § att komma in i Sverige,

2.den som hindrar eller försöker hindra verkställighet av ett beslut om utvisning enligt denna lag, eller

3. en utlänning som bryter mot

3. en utlänning som bryter mot

anmälningsplikt som har beslutats

anmälningsplikt som har beslutats

enligt 11 eller 14 §.

enligt 11, 11 a eller 14 §.

För försök eller förberedelse till brott som avses i första stycket 1 döms till ansvar enligt 23 kap. brottsbalken.

Om en utlänning under den tid då han står under åtal för brott enligt första stycket 3 fortsätter att begå sådant brott, skall vad han gjort sig skyldig till före varje åtal anses som ett särskilt brott.

27 §12

I ärende angående utvisning eller anmälningsplikt enligt denna lag samt i ärende hos Migrations- verket eller regeringen angående

12 Senaste lydelse 2005:720.

489

beslut enligt 11 § skall offentligt

denna lag om

Prop. 2009/10:31

biträde förordnas för den som

1. utvisning,

Bilaga 13

åtgärden avser, om det inte måste

2. anmälningsplikt,

antas att behov av biträde saknas.

3. verkställighet av beslut om

utvisning, i fall beslut om

inhibition

eller

tidsbegränsat

uppehållstillstånd meddelats,

4.verkställighet av beslut om utvisning såvitt avser fråga om förvar och utlänningen hållits i förvar sedan mer än tre dagar, och

5.om tillämpning av tvångs- medel enligt 11 eller 11 a §.

28 a §

Beslut av Säkerhetspolisen, Migrationsverket eller Regerings- kansliet enligt denna lag får överklagas till Migrationsöver- domstolen när myndighetens beslut avser

1.fråga om offentligt biträde,

eller

2.ersättning i ett ärende som handläggs enligt denna lag.

28 b §

Bestämmelserna i 9 och 12 §§ förvaltningslagen (1986:223) gäller i fråga om överklagande av Säkerhetspolisens, Migrations- verkets eller Regeringskansliets beslut om avvisande av ombud eller biträde eller om jäv. Dock att beslut i dessa frågor överklagas till Migrationsöverdomstolen.

28 c §

Migrationsverkets beslut enligt denna lag om ersättning för kostnad för DNA-analys får överklagas till Migrationsöver- domstolen.

1.Denna lag träder i kraft den 1 januari 2010.

2.Om Säkerhetspolisen har ansökt om utvisning före den 1 januari 2010 tillämpas 1 § i dess äldre lydelse.

490

1. har ansökt om uppehålls- tillstånd i Sverige som flykting enligt 4 kap. 1 § eller som annan skyddsbehövande enligt 4 kap. 2 eller 2 a § utlänningslagen (2005:716) eller motsvarande äldre bestämmelser (asylsökande),

5

Förslag till lag om ändring i lagen (1994:137) om

Prop. 2009/10:31

mottagande av asylsökande m.fl.

Bilaga 13

Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. ska ha följande lydelse.

1 §1

I denna lag ges bestämmelser om sysselsättning för och bistånd till utlänningar som

1. har ansökt om uppehålls- tillstånd i Sverige enligt 4 kap. 1 eller 2 § utlänningslagen (2005:716) (asylsökande),

2.har beviljats uppehållstillstånd med tillfälligt skydd eller uppehållstillstånd efter tillfälligt skydd med stöd av bestämmelserna i 21 kap. 2, 3, 4 eller 6 § utlänningslagen och som inte är folkbokförda här

ilandet, eller

3.har ansökt om uppehållstillstånd i Sverige och av särskilda skäl medgetts rätt att vistas här medan ansökan prövas.

Den som omfattas av denna lag har inte rätt till bistånd enligt 4 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453) för förmåner av motsvarande karaktär. Rätt till bistånd föreligger inte heller för bostadskostnader.

Barn under 18 år som saknar uppehållstillstånd och som inte vistas på en förläggning omfattas inte av denna lag, om de bor hos en vårdnadshavare som har uppehållstillstånd.

En utlänning som vistas här med stöd av ett tidsbegränsat uppehållstillstånd enligt 5 kap. 15 § utlänningslagen omfattas inte av denna lag. Detsamma gäller en utlänning för vilken en ansökan om ett sådant tillstånd är under prövning.

I 2 och 3 §§ finns särskilda bestämmelser om mottagande av barn under 18 år som vid ankomsten till Sverige är skilda från båda sina föräldrar eller från någon annan vuxen person som får anses ha trätt i föräldrarnas ställe, eller som efter ankomsten står utan sådan ställföreträdare (ensamkommande barn). Bestämmelserna är tillämpliga endast så länge barnet är att anse som ensamkommande.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2010.

1 Senaste lydelse 2007:323.

491

6Förslag till lag om ändring i lagen (1998:702) om garantipension.

Härigenom föreskrivs att 3 kap. 3 § lagen (1998:702) om garanti- pension ska ha följande lydelse.

Prop. 2009/10:31

Bilaga 13

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 kap.

Den som har beviljats uppehållstillstånd med stöd av 4 kap. 1 eller 2 § utlänningslagen (2005:716) skall som försäkringstid för garantipension även tillgodoräknas tid under vilken han eller hon har varit bosatt i sitt tidigare hemland från och med det kalenderår då den pensionssökande fyllde 25 år till tidpunkten då han eller hon först ankom till Sverige. Därvid skall en så stor andel av tiden i hemlandet tillgodoräknas som svarar mot förhållandet mellan den tid under vilken den pensionssökande har varit bosatt i Sverige, inräknad den tid som avses i 2 §, från den första ankomsten till landet till och med det kalenderår då han eller hon fyllde 64 år och hela tidsrymden från det att den pensionssökande första gången kom till landet till och med det kalenderår då han eller hon fyllde 64 år. Vid beräkningen skall bortses från tid för vilken personen, vid bosättning i Sverige, har rätt till pension från hemlandet.

Med tid i hemlandet skall

3 §1

Den som har beviljats uppehållstillstånd som flykting enligt 4 kap. 1 § eller som annan skyddsbehövande enligt 2 eller 2 a § utlänningslagen (2005:716) eller motsvarande äldre bestäm- melser eller statusförklaring enligt 4 kap. 3 b § utlänningslagen eller motsvarande förklaring enligt äldre bestämmelser ska som för- säkringstid för garantipension även tillgodoräknas tid under vilken han eller hon har varit bosatt i sitt tidigare hemland från och med det kalenderår då den pensionssökande fyllde 25 år till tidpunkten då han eller hon först ankom till Sverige. Därvid ska en så stor andel av tiden i hemlandet tillgodoräknas som svarar mot för- hållandet mellan den tid under vilken den pensionssökande har varit bosatt i Sverige, inräknad den tid som avses i 2 §, från den första ankomsten till landet till och med det kalenderår då han eller hon fyllde 64 år och hela tidsrymden från det att den pensionssökande första gången kom till landet till och med det kalenderår då han eller hon fyllde 64 år. Vid beräkningen ska bortses från tid för vilken personen, vid bosättning i Sverige, har rätt till pension från hemlandet.

Med tid i hemlandet ska

1 Senaste lydelse 2005:728.

492

likställas tid då den pensions- sökande före den första ankomsten till Sverige har befunnit sig i ett annat land där han eller hon har beretts en tillfällig fristad.

likställas tid då den pensions- Prop. 2009/10:31 sökande före den första ankomsten Bilaga 13

till Sverige har befunnit sig i ett annat land där han eller hon har beretts en tillfällig fristad.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2010.

493

7Förslag till lag om ändring i lagen (2006:304) om rättsprövning av vissa regeringsbeslut

Härigenom föreskrivs1 i fråga om lagen (2006:304) om rättsprövning av vissa regeringsbeslut

dels att 4 § ska ha följande lydelse,

dels att det i lagen ska införas en ny paragraf, 2 a §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 a §

En EES-medborgare eller en

sådan familjemedlem till en EES-

medborgare som avses i 3 a kap.

2 § utlänningslagen (2005:716)

som har utvisats av regeringen

enligt

lagen

(1991:572)

om

särskild

utlänningskontroll

får

ansöka

om

rättsprövning

av

beslutet.

4 §

En ansökan om rättsprövning skall ha kommit in till Regeringsrätten senast tre månader från dagen för beslutet.

Det skall framgå av ansökan vilken rättsregel sökanden anser att beslutet strider mot och vilka omständigheter som åberopas till stöd för detta.

En ansökan om rättsprövning enligt 1 eller 2 § ska ha kommit in till Regeringsrätten senast tre månader från dagen för beslutet.

En ansökan om rättsprövning enligt 2 a § ska ha kommit in till Regeringsrätten senast tre veckor från dagen för beslutet.

Det ska framgå av ansökan vilken rättsregel sökanden anser att beslutet strider mot och vilka omständigheter som åberopas till stöd för detta.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2010.

1 Jfr Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/38/EG av den 29 april 2004 om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier och om ändring av förordning (EEG) nr 1612/68 och om upphävande av direktiven 64/360/EEG, 72/194/EEG, 73/148/EEG, 75/34/EEG, 75/35/EEG, 90/364/EEG, 90/365/EEG och 93/96/EEG (EUT L 158, 30.4.2004, s. 77, Celex 32004L0038).

Prop. 2009/10:31

Bilaga 13

494

1. har ansökt om uppehålls- tillstånd i Sverige som flykting enligt 4 kap. 1 § eller som annan skyddsbehövande enligt 4 kap. 2 eller 2 a § utlänningslagen (2005:716) eller motsvarande äldre bestämmelser,

8

Förslag till lag om ändring i lagen (2008:290) om

Prop. 2009/10:31

godkännande för forskningshuvudmän att ta emot

Bilaga 13

gästforskare

Härigenom föreskrivs att 3 § lagen (2008:290) om godkännande för forskningshuvudmän att ta emot gästforskare ska ha följande lydelse.

3 §

Bestämmelserna om gästforskare i denna lag är inte tillämpliga på en tredjelandsmedborgare som

1. har ansökt om uppehålls- tillstånd i Sverige som flykting enligt 4 kap. 1 § utlänningslagen (2005:716) eller skyddsbehövande i övrigt enligt 4 kap. 2 § samma lag eller motsvarande äldre bestämmelser,

2.har beviljats uppehållstillstånd med tillfälligt skydd eller uppehållstillstånd efter tillfälligt skydd enligt 21 kap. utlänningslagen,

3.har ett lagakraftvunnet avvisnings- eller utvisningsbeslut som inte kan verkställas,

4.utför forskning uteslutande inom ramen för högskoleutbildning för att därigenom få en doktorsexamen, eller

5.har lånats ut av en forskningshuvudman i en annan EU-stat.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2010.

495

1. har ansökt om uppehålls- tillstånd i Sverige som flykting enligt 4 kap. 1 § eller som annan skyddsbehövande enligt 4 kap. 2 eller 2 a § utlänningslagen (2005:716) eller motsvarande äldre bestämmelser,

9

Förslag till lag om ändring i lagen (2008:344) om

Prop. 2009/10:31

hälso- och sjukvård åt asylsökande m.fl.

Bilaga 13

Härigenom föreskrivs att 4 § lagen (2008:344) om hälso- och sjukvård åt asylsökande m.fl. ska ha följande lydelse.

4 § Denna lag omfattar utlänningar som 1. har ansökt om uppehålls-

tillstånd i Sverige som flykting enligt 4 kap. 1 § eller skydds- behövande i övrigt enligt 4 kap. 2 § utlänningslagen (2005:716) eller motsvarande äldre bestäm- melser,

2.har beviljats uppehållstillstånd med tillfälligt skydd eller uppehållstillstånd efter tillfälligt skydd med stöd av bestämmelserna i 21 kap. 2, 3, 4 eller 6 § utlänningslagen och som inte är folkbokförda här

ilandet,

3.hålls i förvar enligt 10 kap. 1 eller 2 § utlänningslagen och som inte har placerats i kriminalvårdsanstalt, häkte eller polisarrest, eller

4.vistas här med stöd av tidsbegränsat uppehållstillstånd enligt 5 kap. 15 § utlänningslagen.

Sådana utlänningar som avses i första stycket 1 eller 2 omfattas av lagen även om de har meddelats beslut om avvisning eller utvisning. Det gäller dock inte utlänning som håller sig undan så att beslutet inte kan verkställas, om han eller hon har fyllt 18 år.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2010.

496

Lagrådets yttrande

LAGRÅDET……….

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 2009-09-17

Närvarande: F.d. regeringsrådet Rune Lavin samt justitieråden Ann-Christine Lindeblad och Ella[REDACTED_EFTERNAMN].

Genomförande av skyddsgrundsdirektivet och asylprocedur- direktivet

Prop. 2009/10:31

Bilaga 14

Enligt en lagrådsremiss den 2 juli 2009 (Justitiedepartementet) har regeringen beslutat att inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1.lag om ändring i utlänningslagen (2005:716),

2.lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring,

3.lag om ändring i folkbokföringslagen (1991:481),

4.lag om ändring i lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll,

5.lag om ändring i lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl.,

6.lag om ändring i lagen (1998:702) om garantipension,

7.lag om ändring i lagen (2006:304) om rättsprövning av vissa regeringsbeslut,

8.lag om ändring i lagen (2008:290) om godkännande för forsk ningshuvudmän att ta emot gästforskare,

9.lag om ändring i lagen (2008:344) om hälso- och sjukvård åt asylsökande m.fl.

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kanslirådet Alexandra Wilton Wahren.

Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

De lagförslag som läggs fram i lagrådsremissen är avsedda att genomföra rådets direktiv 2004/83/EG av den 29 april 2004 om miniminormer för när tredjelandsmedborgare eller statslösa personer skall betraktas som flyktingar eller som personer som av andra skäl behöver internationellt skydd samt om dessa personers rättsliga ställning och om innehållet i det beviljade skyddet (skyddsgrundsdirektivet) och rådets direktiv 2005/85/EG av den 1 december 2005 om miniminormer för medlemsstaternas förfaranden för beviljande eller återkallande av flyktingstatus (asylprocedurdirektivet) samt i viss mån Europa- parlamentets och rådets direktiv 2004/38/EG av den 29 april 2004 om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier (rörlighets- direktivet). Genomförandet medför omfattande ändringar i utlän- ningslagen (2005:716) och lagen (1991:572) om särskild utlännings-

kontroll. I fråga om utlänningslagen innefattar ändringarna bl.a. nya

497

regler om skyddsstatus och nya regler om vissa brott som hinder för erhållande av skyddsstatus. Ändringarna i lagen om särskild utlän- ningskontroll rör huvudsakligen regler om handläggningen av ärenden med säkerhetsaspekter.

Förslaget till lag om ändring i utlänningslagen

1 kap. 7 §

De två första styckena är avsedda att ange i vilka fall ärenden blir säkerhetsärenden enligt utlänningslagen. Rubriken till paragrafen kommer fortsättningsvis också att vara Säkerhetsärenden, vilket är en adekvat beteckning vad gäller dessa båda stycken.

I de föreslagna tredje och fjärde styckena regleras däremot en annan fråga, nämligen att vissa ansökningsärenden ska handläggas enligt lagen om särskild utlänningskontroll. Det är inte heller fråga om någon definition av begreppet säkerhetsärende, vilket huvudrubriken Vissa definitioner kan anses ställa i utsikt. Enligt Lagrådets mening bör dessa båda stycken brytas ut och få bilda en egen paragraf. Denna skulle kunna placeras under rubriken Allmänna bestämmelser, förslagsvis som 12 a § eller 14 §.

I det föreslagna andra stycket bör förtydligas att bestämmelsen tar sikte på ärenden i vilka det avgörs om ny prövning ska beviljas enligt 12 kap. 19 eller 19 a §. Lagrådet anser vidare att hänvisningen till 8 kap. 7 § kan utgå, eftersom bestämmelsen bör omfatta alla ärenden i vilka grundbeslutet om utvisning har fattats i ett säkerhetsärende. Det föreslås att stycket får följande lydelse:

Ett ärende hos Migrationsverket som avser frågan om ny prövning ska beviljas enligt 12 kap. 19 eller 19 a § är ett säkerhetsärende om beslutet om avvisning eller utvisning har fattats i ett säkerhetsärende.

4 kap. 2 §

Genom den föreslagna paragrafen införs begreppet civilperson som inte tidigare funnits i utlänningslagen. Det bör i det fortsatta lagstift- ningsarbetet uppmärksammas om inte en uttrycklig definition av begreppet bör tas in bland definitionerna i 1 kap. Innebörden av begreppet spelar en viss roll i fråga om gränsdragningen mellan de föreslagna bestämmelserna i 4 kap. 2 § och 2 a §.

4 kap. 2 b och 2 c §§

I bestämmelserna, som är nya, anges i vilka fall en utlänning är ”utesluten från att anses som flykting” (2 b §) respektive ”utesluten från att anses som alternativt skyddsbehövande och övrig skyddsbehövande” (2 c §). Uttryckssätten framstår som främmande för svenskt språkbruk och Lagrådet föreslår att bestämmelserna inleds på följande sätt: ”En utlänning ska inte anses som...”.

Prop. 2009/10:31

Bilaga 14

498

Bland förutsättningarna i 2 b § första stycket 2 ingår att brottet ska vara ”grovt”, medan det i 2 c § 2 talas om ett ”allvarligt” brott. Uttrycken har hämtats från den svenska språkversionen av skyddsgrundsdirektivet, artiklarna 12.2 (jfr även artikel 1 F i Genevekonventionen) och 17.1. Lagrådet noterar att det i den engelska respektive den franska språkversionen används samma ord i de båda artiklarna (serious respektive grave) och ifrågasätter om inte ordet ”allvarligt” borde användas även i 2 b § första stycket 2, för undvikande av tillämpningsproblem.

I 2 c § första punkten bör hänvisningen till lagrummet vara 2 b § första stycket 1 eller 3.

Eftersom artikel 17.2 i skyddsgrundsdirektivet innehåller samma tillägg som artikel 12.3, angående personer som har anstiftat eller på annat sätt deltagit i förövandet av brotten eller gärningarna, bör i 2 c § tilläggas ett andra stycke med samma lydelse som 2 b § andra stycket.

4 kap. 3 §

Av den föreslagna bestämmelsen i första stycket framgår inte i vilket sammanhang flyktingstatusförklaringen ska meddelas. Bestämmelsens formulering ger närmast intrycket att en sådan förklaring ska ges oberoende av något pågående ärende hos myndigheten. Denna skulle således på eget initiativ, det vill säga ex officio, ta upp särskilda ärenden om flyktingstatusförklaringar. Vid föredragningen framkom att tanken är att frågan om en dylik statusförklaring ska prövas inom ramen för ett ärende om uppehållstillstånd. Detta bör framgå uttryckligen av bestämmelsen, som förslagsvis kan ges följande lydelse:

En utlänning, som med åberopande av skyddsskäl ansökt om uppe- hållstillstånd, ska förklaras vara flykting (flyktingstatusförklaring) om han eller hon omfattas av definitionen i 1 § och inte är utesluten från att anses som flykting enligt 2 b §.

4 kap. 3 a §

Vad ovan anförts under 4 kap. 3 § har också avseende på denna paragraf.

Paragrafen reglerar statusförklaring beträffande andra skyddsbehövande än flyktingar. Dessa andra skyddsbehövande benämns enligt förslaget ”alternativt skyddsbehövande” och ”övrig skyddsbehövande”. Definitionerna finns i 4 kap. 2 och 2 a §§. De andra skyddsbehövandes statusförklaring föreslås emellertid få beteckningen ”internationell skyddsstatusförklaring” respektive ”nationell skyddsstatusförklaring”. En statusförklaring kommer endast att gälla i Sverige. Enligt Lagrådets mening är därför begreppet ”internationell skyddsstatusförklaring” missvisande. Då begreppen endast förekommer i ytterligare en paragraf, 4 kap. 5 c §, framstår det också som omotiverat att ha en annan benämning på statusförklaringen än den som används för att ange den

Prop. 2009/10:31

Bilaga 14

499

skyddsbehövande. Det kan också finnas ett egenvärde i att använda

Prop. 2009/10:31

motsvarande terminologi som används för att ange vilken kategori

Bilaga 14

skyddsbehövande det är fråga om.

Även om Lagrådet, liksom ett par av remissinstanserna, anser att

benämningen ”alternativt skyddsbehövande” inte är ett adekvat uttryck

för det skydd som avses – ett i förhållande till skyddet för flyktingar

subsidiärt skydd – föreslår Lagrådet inte någon annan benämning, bl.a.

eftersom ordet ”subsidiärt” bör undvikas i lagtext och ett synonymt ord

är svårt att finna samt benämningen ”alternativt skyddsbehövande” trots

allt är den som återfinns i den svenska översättningen av

skyddsgrundsdirektivet.

Med hänvisning till vad ovan sagts föreslår Lagrådet benämningarna

”alternativ skyddsstatusförklaring” respektive ”övrig skyddsstatus-

förklaring”.

4 kap. 3 b §

Eftersom avsikten är att någon ansökan eller något yrkande om

statusförklaring inte ska behövas, bör paragrafen inledas med orden

”Frågan om” i stället för ”En ansökan om”. Vidare bör hänvisningen till

5 kap. 1 c § preciseras till att avse andra stycket. Paragrafen skulle med

de föreslagna ändringarna få lydelsen:

Frågan om statusförklaring får inte prövas om asylansökan avvisas enligt

5 kap. 1 b § eller 1 c § andra stycket.

4 kap. 3 c §

I paragrafen regleras möjligheten till statusförklaring för en utlänning

som redan har beviljats uppehållstillstånd. Enligt förslaget ska en fråga

om statusförklaring prövas ex officio i samband med ansökan om

uppehållstillstånd som skyddsbehövande. Möjligheten att i efterhand

ansöka om statusförklaring gäller alltså fall där uppehållstillståndet

meddelats på annan grund än den att utlänningen är skyddsbehövande.

Det framgår av motiven att avsikten med paragrafen är att slå fast att

utlänningen har en rätt att ansöka om statusförklaring i sådana fall,

varvid en prövning av ansökan ska göras enligt 3 eller 3 a §. Den

föreslagna lydelsen kan emellertid ge intrycket att det för bifall till en

ansökan om flyktingstatusförklaring är tillräckligt att förutsättningarna i

3 § första stycket är uppfyllda. För att det inte skall råda någon tvekan

om att prövningen även omfattar 3 § andra stycket föreslår Lagrådet att 3

c § får följande lydelse:

En utlänning som har beviljats uppehållstillstånd i Sverige får ansöka om

statusförklaring. En sådan ansökan ska prövas enligt 3 eller 3 a §.

500

4 kap. 5 b §

I förutsättningarna för återkallelse av flyktingstatusförklaring anges att ”det kommer fram att utlänningen inte kan anses vara flykting”. Lagrådet föreslår att formuleringen ändras till att ”det kommer fram omständigheter som medför att utlänningen inte kan anses vara flykting”.

4 kap. 5 c §

Paragrafen reglerar återkallelse av statusförklaring beträffande andra skyddsbehövande än flyktingar. Med hänvisning till vad Lagrådet anfört under 4 kap. 3 a § bör ” internationell skyddsstatusförklaring” ersättas med ”alternativ skyddsstatusförklaring” samt ”nationell skyddsstatus- förklaring” ersättas med ”övrig skyddsstatusförklaring”.

Vad ovan anförts under 4 kap. 5 b § har också avseende på denna paragraf.

5 kap. 1 a §

Hänvisningen till 4 kap. 3 b § torde vara felaktig och bör i stället vara 4 kap. 3 c §.

5 kap. 1 b §

I bestämmelsen anges i vilka fall en asylansökan får avvisas. Enligt Lagrådets mening bör det istället föreskrivas att asylansökan i de angivna fallen ska avvisas.

Bestämmelsen i andra stycket 1 bör förtydligas och inledas på följande sätt:

1. sökanden har en make, ett barn eller en förälder som är bosatt i Sverige och sökanden inte har en lika nära familjeanknytning…

8 kap. 14 §

I tredje och fjärde styckena bör vissa preciseringar göras, så att inte några missförstånd uppkommer hos en läsare. Detta gäller främst bruket av ordet domstolen i båda styckena. Det bör uttryckligen framgå att härmed avses en migrationsdomstol eller Migrationsöverdomstolen.

Tredje och fjärde styckena föreslås få följande lydelse:

Om en migrationsdomstol eller Migrationsöverdomstolen, efter Migrationsverkets överlämnande av ärendet enligt 5 kap. 20 §, finner att en utlänning som av allmän domstol har utvisats på grund av brott ska beviljas uppehållstillstånd som flykting enligt 4 kap. 1 § eller som annan skyddsbehövande enligt 4 kap. 2 eller 2 a §, får migrationsdomstolen eller Migrationsöverdomstolen upphäva utvisningsbeslutet och bevilja uppehållstillstånd enligt 5 kap. 1 §. Samma befogenhet har migrations-

Prop. 2009/10:31

Bilaga 14

501

domstolen eller Migrationsöverdomstolen om en utlänning som av allmän domstol har utvisats på grund av brott har överklagat Migra- tionsverkets beslut att inte bevilja uppehållstillstånd som flykting enligt 4 kap. 1 § eller som annan skyddsbehövande enligt 4 kap. 2 eller 2 a §.

Om en migrationsdomstol eller Migrationsöverdomstolen inte upp- häver beslutet om utvisning får den bevilja ett tidsbegränsat uppehålls- tillstånd enligt 5 kap. 1 §. Utvisningsbeslutet får inte verkställas medan tillståndet gäller.

8 kap. 16 §

Vissa språkliga justeringar bör göras i den föreslagna paragrafen. I första stycket bör således ordföljden ändras i en av satserna. Vidare bör ordet sägs i andra stycket bytas ut mot ordet föreskrivs. Paragrafen skulle med hänsyn till det anförda få följande lydelse:

Avslås eller avvisas en ansökan om uppehållstillstånd eller återkallas ett sådant tillstånd och befinner sig utlänningen i Sverige, ska det samtidigt meddelas beslut om avvisning eller utvisning, om inte särskilda skäl talar mot det.

Vad som föreskrivs i första stycket gäller inte om ansökan avvisas enligt 5 kap. 1 c §.

10 kap. 14 §

I första stycket 1 anges att ärendet överklagas. Detta språkliga fel bör rättas till inom ramen för föreliggande lagstiftningsarbete. Föremål för överklagande kan vara en dom, ett beslut eller annat myndighets- avgörande men alltså inte ett ärende eller ett mål.

10 kap. 16 §

Det anges inte uttryckligen i den föreslagna lagtexten vilka slags ärenden domstolen blir handläggande myndighet i. Ett förtydligande borde tas in i texten, varvid paragrafen förslagsvis skulle kunna ges följande lydelse:

En migrationsdomstol eller Migrationsöverdomstolen är i ärenden, där beslut om inhibition kan meddelas med stöd av 12 kap. 11 § första stycket, handläggande myndighet från det att den meddelar beslut om inhibition.

12 kap. 3 §

Bestämmelsen bör ha följande lydelse:

Ett beslut om avvisning eller utvisning av en utlänning som avses i 4 kap. 2 § första stycket 1, i fall av väpnad konflikt, eller 2 a § första stycket får inte verkställas till utlänningens hemland eller till ett land där han eller hon riskerar att sändas vidare till hemlandet, om det finns synnerliga skäl mot det.

12 kap. 8 a §

Prop. 2009/10:31

Bilaga 14

502

Denna nya paragraf reglerar, som anges i den föreslagna rubriken, vad som gäller beträffande verkställighet av beslut om avvisning eller utvisning av utlänning som har ansökt om uppehållstillstånd som flykting eller annan skyddsbehövande, dvs. med förslagets terminologi ”alternativt skyddsbehövande” och ”övrig skydds-behövande”.

Hänvisningen i paragrafens första stycke till 5 kap. 1 c § bör utgå. Den bestämmelsen behandlar avvisande av asylansökningar då beslut om överföring enligt Dublinförordningen föreligger. Det är i dessa fall inte aktuellt med något avvisnings- eller utvisningsbeslut som ska verkställas.

Det har vid föredragningen framkommit att de avvisnings- eller utvis- ningsbeslut som avses normalt meddelas i samband med prövningen av ansökan om uppehållstillstånd men att det också finns fall där det redan föreligger ett beslut om avvisning eller utvisning då ansökan om uppehållstillstånd på grund av skyddsbehov prövas. Av andra bestämmelser i utlänningslagen följer att avvisnings- eller utvisnings- beslut inte får verkställas om uppehållstillstånd beviljats på grund av skyddsbehov. Utlänningslagen är emellertid svåröverskådlig och även om det i den nu behandlade paragrafen kan anses underförstått att uppehållstillstånd efter prövning inte har beviljats är det en fördel om det direkt av paragrafen framgår att den prövning som ska ha skett av ansökan om uppehållstillstånd ska ha resulterat i ett avslag på ansökan för att verkställighet ska kunna ske. Mot bakgrund av vad nu sagts föreslår Lagrådet att första och andra styckena i paragrafen får följande lydelse:

Om en utlänning har ansökt om uppehållstillstånd som flykting enligt 4 kap. 1 § eller som annan skyddsbehövande enligt 4 kap. 2 eller

2 a § får ett beslut om avvisning eller utvisning inte verkställas innan ansökan har prövats och därvid avslagits genom ett beslut som har vunnit laga kraft eller innan ett beslut att avvisa ansökan enligt 5 kap. 1 b § har vunnit laga kraft.

Första stycket gäller inte om Migrationsverket har förordnat om omedelbar verkställighet enligt 8 kap. 6 § eller om utlänningen har utvisats på grund av brott. I dessa fall får beslutet om avvisning eller utvisning verkställas när ansökan om uppehållstillstånd har prövats i en instans och därvid avslagits.

Justeringar med motsvarande innebörd bör göras i 19 a och 20 §§.

12 kap. 16 §

Uttrycket överklagat ärende i andra stycket bör korrigeras, eftersom föremålet för ett överklagande är ett avgörande och inte ett ärende.

Prop. 2009/10:31

Bilaga 14

503

12 kap. 19 a §

Hänvisningen i paragrafens första stycke till 19 § första stycket bör preciseras till 19 § första stycket 1, eftersom 19 § första stycket 2 inte avser åberopade omständigheter och innehållet i punkten 2 dessutom upprepas i 19 a §.

Med hänvisning till vad som anförts under 12 kap. 8 a § bör det av paragrafen uttryckligen framgå att ansökan om uppehållstillstånd inte bara ska ha prövats utan också ska ha avslagits.

Lagrådet föreslår att 19 a § får följande lydelse:

Om en utlänning som av allmän domstol har utvisats på grund av brott har fått en ansökan om uppehållstillstånd som flykting enligt 4 kap. 1 § eller som annan skyddsbehövande enligt 4 kap. 2 eller 2 a § prövad, och ansökan därvid avslagits genom ett beslut som har vunnit laga kraft, åberopar sådana omständigheter som anges i 19 § första stycket 1 och dessa omständigheter inte kunnat åberopas av utlänningen tidigare, eller utlänningen visar giltig ursäkt för att inte ha åberopat omständigheterna tidigare, ska Migrationsverket ta upp frågan om uppehållstillstånd till ny prövning.

Är förutsättningarna enligt första stycket inte uppfyllda, ska Migrationsverket besluta att inte bevilja ny prövning.

Utvisningsbeslutet får inte verkställas innan Migrationsverket har avgjort frågan om ny prövning ska ske eller, om ny prövning beviljas, innan frågan om uppehållstillstånd har prövats i en instans och ansökan därvid avslagits.

12 kap. 20 §

Med hänvisning till vad som anförts under 12 kap. 8 a § föreslår Lagrådet att 20 § andra stycket får följande lydelse:

Det som föreskrivs i första stycket gäller dock inte om utlänningen ansöker om uppehållstillstånd som flykting enligt 4 kap. 1 § eller som annan skyddsbehövande enligt 4 kap. 2 eller 2 a § eller, om utlänningen har fått en sådan ansökan prövad och därvid avslagen genom ett avgörande som inte har upphört att gälla, åberopar nya omständigheter som kan antas utgöra ett bestående sådant hinder mot verkställighet som avses i 1, 2 eller 3 §. I dessa fall skall frågan om uppehållstillstånd prövas enligt 5 kap. 20 § respektive 19 a §.

13 kap. 1 §

I bestämmelsen används formuleringen ”vägra en utlänning den statusförklaring han eller hon ansökt om”. Uttrycket förefaller kunna misstolkas eftersom det endast i de fall som anges i 4 kap. 3 c § krävs en särskild ansökan om statusförklaring. I de i 3 och 3 a §§ samma kapitel upptagna fallen kommer en statusförklaring att ges automatiskt till den som beviljas uppehållstillstånd på en grund som framgår av

Prop. 2009/10:31

Bilaga 14

504

bestämmelserna. För att täcka in även fallen där en särskild ansökan om statusförklaring inte har gjorts föreslår Lagrådet att bestämmelsen inleds på följande sätt:

Migrationsverket får inte besluta om avvisning eller utvisning av en utlänning som har ansökt om asyl i Sverige eller vägra en utlänning begärd statusförklaring utan att det förekommit muntlig handläggning hos Migrationsverket. Muntlig handläggning …

13 kap. 9 a §

Vad som föreslås i paragrafen är sådana självklarheter inom förvalt- ningsförfarandet att några uttryckliga föreskrifter normalt sett inte anses erforderliga. Således intar den mot vilken ett betungande beslut kan komma att riktas otvivelaktigt partsställning i ärendet och ska naturligtvis därmed underrättas om det pågående ärendet. Se bl.a.[REDACTED_EFTERNAMN] i Förvaltningsrättslig tidskrift 1984 s. 344 f. Vidare föreskrivs uttryckligen i 17 § förvaltningslagen (1986:223) att ett ärende, som avser myndighets- utövning, inte får avgöras utan att en part har underrättats om en uppgift som tillförts ärendet genom någon annan än honom själv och han har fått tillfälle att yttra sig över den. Denna bestämmelse tycks kunna omfatta även vad som föreslås i andra stycket. Vad ovan sagts är naturligtvis en fråga om huruvida den föreslagna paragrafen kan tänkas komma att fylla något egentligt ändamål i praktiken.

Rubriken närmast före 14 kap.

Rubriken, som föreslås oförändrad, har lydelsen ”Överklagande av förvaltningsmyndighets beslut”. De föreslagna första och andra styckena i kapitlets 9 § handlar om överklagande av beslut om förvar och uppsikt. Paragrafens tredje stycke föreskriver enligt förslaget att, om ett beslut om förvar eller uppsikt har fattats av ett statsråd, Regeringsrätten på framställning av utlänningen prövar om åtgärden ska bestå. Detta stycke handlar alltså inte om överklagande av beslut. Enligt Lagrådets mening bör det framgå av rubriken att 14 kap. innehåller även annat än bestämmelser om överklagande. Rubriken bör därför lyda ”Överklagande av förvaltningsmyndighets beslut m.m.”.

14 kap. 6 §

Hänvisningen till 4 kap. 3 b § är inte korrekt och bör i stället vara 4 kap. 3 c §.

14 kap. 14 a §

Ett mera adekvat sätt att uttrycka vad som åsyftas med den föreslagna regeln är förslagsvis följande formulering:

Beslut att avvisa en asylansökan med tillämpning av 5 kap. 1 b § eller 1 c § andra stycket överklagas hos en migrationsdomstol.

Prop. 2009/10:31

Bilaga 14

505

16 kap. 1 §

Bestämmelsen i första meningen har konstruerats om till ett formellt bemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter om vilka länsrätter som ska vara migrationsdomstolar och att endast en av dessa ska vara behörig att pröva säkerhetsärenden. Enligt 11 kap. 4 § regeringsformen ska föreskrifter om domstolarnas rättskipningsuppgifter, om huvud- dragen av deras organisation och om rättegången ges i lag. Regeringens möjlighet att meddela föreskrifter på området beror på i vilken utsträckning paragrafen i regeringsformen lämnar utrymme för regeringen att utnyttja sin restkompetens enligt 8 kap. 13 § första stycket 2 regeringsformen. Utanför tillämpningsområdet för 11 kap. 4 § torde falla detaljreglering av domstolsorganisationen. De föreskrifter som avses med det föreslagna bemyndigandet kan anses höra till en sådan reglering. Regeringen har i så fall direkt stöd för sin rätt att meddela föreskrifterna i den nämnda bestämmelsen i 8 kap. 13 § första stycket 2 regeringsformen. Ett bemyndigande härom framstår därför som överflödigt.

16 kap. 8 §

I samband med att de föreslagna ändringarna genomförs bör också det oriktiga uttrycket ”mål som överklagats” i andra stycket korrigeras.

Övergångsbestämmelserna

Lagrådet föreslår språkliga justeringar i punkterna 2 och 3 enligt följande:

2.Ärenden som rör överklaganden och som har kommit in till regeringen men inte avgjorts före den 1 januari 2010 ska överlämnas till Migrationsöverdomstolen för prövning. Ärenden som överlämnats till regeringen enligt 12 kap. 20 § andra stycket i dess äldre lydelse men inte avgjorts före den 1 januari 2010 ska överlämnas till Migrationsverket för prövning.

3.Vid tillämpningen av de nya föreskrifterna i denna lag jämställs flyktingförklaring med flyktingstatusförklaring.

Förslaget till lag om ändring i lagen om allmän försäkring

9 kap. 4 §

Bestämmelsen bör förtydligas och en felaktig hänvisning rättas. Lagrådet föreslår att bestämmelsen inleds på följande sätt:

Om den försäkrade har beviljats uppehållstillstånd i Sverige som flykting enligt 4 kap. 1 § eller som annan skyddsbehövande enligt 4 kap. 2 eller 2 a § utlänningslagen (2005:716) eller enligt motsvarande äldre bestämmelser eller beviljats statusförklaring enligt 4 kap. 3 c § utlänningslagen …

Prop. 2009/10:31

Bilaga 14

506

Förslaget till lag om ändring i folkbokföringslagen

4 §

Hänvisningen till 4 kap. 3 b § utlänningslagen bör rätteligen vara 4 kap. 3 c § utlänningslagen.

Förslaget till lag om ändring i lagen om särskild utlänningskontroll

2 §

Det framgår av motiven till bestämmelsen i tredje stycket första meningen att avsikten är att, om det finns såväl en ansökan om utvisning från Säkerhetspolisen som en ansökan om uppehållstillstånd m.m. från utlänningen, ansökningarna ska handläggas tillsammans enligt lagen om särskild utlänningskontroll. Det får antas att med ordet ”ärendet” i bestämmelsen avses det ärende som anhängiggörs genom Säkerhets- polisens ansökan om utvisning. Utlänningens ansökan om uppehålls- tillstånd m.m. är ursprungligen ett ärende hos Migrationsverket enligt utlänningslagen. Det blir därför otydligt när utlänningens ansökan om uppehållstillstånd m.m. i lagtexten anges som ”ärendet även i dessa delar”. Lagrådet föreslår att första meningen i tredje stycket i stället får följande lydelse:

Om Säkerhetspolisen har ansökt om utvisning enligt 1 § och utlänningen har ansökt om uppehållstillstånd, statusförklaring eller resedokument ska ansökningarna handläggas tillsammans enligt denna lag.

3 d §

Den i förslaget nämnda lagen bör anges med sin fulla rubrik och även i övrigt bör bestämmelsen formuleras om. Ett förslag till formulering är:

I 2 a § lagen (2006:304) om rättsprövning av vissa regeringsbeslut finns en bestämmelse om rätt för EES–medborgare och sådana medborgares familjemedlemmar att hos Regeringsrätten ansöka om rättsprövning av ett beslut om utvisning enligt denna lag.

Lagrådet avstyrker dock nedan den i bestämmelsen angivna paragrafen i rättsprövningslagen.

9 b §

I den föreslagna paragrafen används den säregna konstruktionen att myndigheten ”tar emot ett ärende”, vilket ärende således redan ska ha påbörjats innan det kommer till myndigheten. Normalt sett brukar man ange att en handling kommer in till en myndighet. Den använda formuleringen får till konsekvens att det skulle vara fråga om ett och samma ärende som vandrar från en myndighet till en annan. Detta bygger på en felsyn, eftersom varje myndighet handlägger sitt ärende som vanligtvis mynnar ut i ett beslut. Om beslutet överklagas eller på annat

Prop. 2009/10:31

Bilaga 14

507

sätt klandras hos högre myndighet kommer den sistnämnda myndigheten att påbörja handläggningen av ett nytt ärende. Konstruktionen ”att ta emot ett ärende” ger en felaktig bild av vad det är fråga om och strider uppenbarligen mot grundläggande förvaltningsrättsliga principer. Den bör följaktligen undvikas i lagtext. Den omständigheten att den redan förekommer i 10 kap. 13-17 §§ utlänningslagen rättfärdigar inte dess användning i lagtext.

I paragrafen används också den omöjliga formuleringen att ett ärende överklagas, vilket bör rättas till.

11 §

Bestämmelsen i andra stycket ger möjlighet för Migrationsverket och regeringen att i tiden efter det att ett utvisningsbeslut meddelats fatta beslut om anmälningsplikt eller att tillämpa reglerna om tvångsmedel i 19-22 §§. Den föreslagna formuleringen att ”ett sådant beslut” även får meddelas av regeringen kan missförstås. Lagrådet föreslår att andra stycket andra meningen får följande lydelse:

Även regeringen får efter beslut om utvisning enligt denna lag meddela beslut enligt första stycket i samband med att regeringen beslutar om inhibition eller tidsbegränsat uppehållstillstånd i ett ärende om verk- ställighet enligt 13 a § första stycket.

11 a §

I paragrafens andra stycke föreskrivs att beslut som avses i första stycket, som behandlar anmälningsplikt och tillämpning av reglerna om tvångsmedel i 19-22 §§ i vissa fall då beslut om avvisning eller utvisning enligt 8 kap. inte kan verkställas, får överklagas till regeringen. Av motiven framgår att det är Migrationsverkets beslut enligt första stycket som avses. Första stycket innefattar emellertid också beslut som kan meddelas av annan myndighet eller av domstol. Lagrådet föreslår att andra stycket får följande lydelse:

Ett beslut som Migrationsverket har meddelat enligt första stycket får överklagas till regeringen. Därvid tillämpas 3 § första och andra styckena.

13 §

I andra stycket bör orden ”som har rest in i Sverige” kunna utgå eftersom lagen endast gäller personer som befinner sig i Sverige.

Lagrådet föreslår att sista stycket, efter en mindre språklig justering och ett förtydligande, får följande lydelse:

Verkställighet av ett beslut om utvisning av en EES-medborgare eller en sådan medborgares familjemedlem får ske tidigast fyra veckor från den

Prop. 2009/10:31

Bilaga 14

508

dag då EES-medborgaren eller familjemedlemmen fick del av beslutet, om det inte finns synnerliga skäl för att verkställa beslutet genast.

13 a §

I inledningen bör förtydligas att bestämmelsen gäller verkställighet av ett beslut om utvisning.

Andra styckets sista mening blir otydlig genom att ordet ”därvid” används. Lagrådet föreslår att meningen formuleras på följande sätt. ”Beträffande yttrandet gäller 3 § tredje stycket.”

28 b §

Bestämmelsen är till följd av sin koppling till vissa bestämmelser i förvaltningslagen svårläst. En formulering som skulle kunna underlätta för en läsare att tillgodogöra sig innehållet är följande:

Säkerhetspolisens, Migrationsverkets eller Regeringskansliets beslut om avvisande av ombud eller biträde får överklagas särskilt hos Migrationsöverdomstolen.

Samma myndigheters beslut i jävsfrågor får överklagas hos Migrationsöverdomstolen endast i samband med överklagande av det beslut varigenom myndigheten avgör ärendet.

Förslaget till lag om ändring i lagen om garantipension

3 kap. 3 §

I bestämmelsen bör göras ändringar som motsvarar dem som Lagrådet ovan föreslagit beträffande 9 kap. 4 § i förslaget till lag om ändring i lagen om allmän försäkring.

Förslaget till lag om ändring i lagen om rättsprövning av vissa regeringsbeslut

2 a §

Paragrafen har i likhet med nuvarande 2 § konstruerats som en bestämmelse om talerätt för vissa angivna personkategorier. I 1 § rättsprövningslagen anges närmare hur ett regeringsbeslut ska vara beskaffat för att kunna bli föremål för rättsprövning. Beslutet ska enligt sistnämnda paragraf innefatta en prövning av den enskildes civila rättigheter eller skyldigheter i den mening som avses i artikel 6.1 Europakonventionen. Det slags utvisningsbeslut som berör de taleberättigade enligt den föreslagna bestämmelsen i 2 a § tillhör knappast den kategori av beslut som avses i 1 §. Själva grunden för tillämpningen av rättsprövningsinstitutet är just kopplingen till artikel 6.1 i konventionen. Om avsikten med den föreslagna bestämmelsen är att detta samband ska upphöra, blir konsekvensen att rättsprövningen som rättsmedel kommer att få ett nytt innehåll och fylla ett annat syfte än vad

Prop. 2009/10:31

Bilaga 14

509

som ursprungligen avsetts. Enligt Lagrådets mening bör behovet av domstolsprövning av regeringens utvisningsbeslut tillgodoses på annat sätt än inom ramen för rättsprövningslagen. Förslaget avstyrkes i denna del.

Naturligast vore att frågan om domstolsprövning reglerades i antingen utlänningslagen eller lagen om särskild utlänningskontroll och att rätten till domstolsprövning därvid kom att omfatta inte bara EES–medborgare och deras familjemedlemmar utan också asylsökande i allmänhet. Den skillnad som i detta hänseende görs mellan olika personkategorier kan inte anses vara i överensstämmelse med artikel 39 i asylprocedur- direktivet.

Övriga lagförslag

Förslagen lämnas utan erinran.

Prop. 2009/10:31

Bilaga 14

510

Justitiedepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 8 oktober 2009.

Närvarande: Statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN][REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Littorin,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 2009/10:31 Genomförande av skyddsgrundsdirektivet och asylprocedurdirektivet

Prop. 2009/10:31

511

Rättsdatablad

Författningsrubrik

Bestämmelser som

Celexnummer för

inför, ändrar, upp-

bakomliggande EG-

häver eller upprepar

regler

ett normgivnings-

bemyndigande

Utlänningslag (2005:716) 5 kap. 24–26 §§

32004L0083R[2]

Lagen (2006:304) om

32005L0085

rättsprövning av vissa

regeringsbeslut

32004L0038

512