Regeringens proposition 2005/06:99

Nya vårdnadsregler

Prop.

2005/06:99

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen. Harpsund den 16 mars 2006 Göran[REDACTED_EFTERNAMN] Thomas[REDACTED_EFTERNAMN] (Justitiedepartementet) Propositionens huvudsakliga innehåll Propositionen innehåller förslag till ändringar i föräldrabalkens bestäm- melser om vårdnad, boende och umgänge. Förslagen syftar framför allt till att förstärka barnperspektivet. Regeringen föreslår att betydelsen av barnets bästa skall komma till klarare uttryck i lagen. Barnets bästa skall vara avgörande för alla beslut om vårdnad, boende och umgänge. Enligt förslaget skall betydelsen av risken för att barnet far illa framhållas i lagen. Domstolen och social- nämnden skall vid bedömningen av vad som är bäst för barnet fästa avseende särskilt vid risken för att barnet eller någon annan i familjen utsätts för övergrepp eller att barnet olovligen förs bort eller hålls kvar eller annars far illa. I propositionen konstaterar regeringen att gemensam vårdnad i de allra flesta fall är en ur barnets synvinkel mycket bra vårdnadsform och att den möjlighet som infördes år 1998 för domstolen att besluta om gemen- sam vårdnad mot en förälders vilja bör finnas kvar. Samtidigt är det vik- tigt att domstolen tar en förälders motstånd mot gemensam vårdnad på allvar. Om en förälder utsätter barnet eller någon annan i familjen för övergrepp, är det i princip bäst för barnet att den föräldern inte får del i vårdnaden. Av stor betydelse är också föräldrarnas förmåga att sam- arbeta. Regeringen föreslår en uttrycklig bestämmelse om att domstolen vid bedömningen av om vårdnaden skall vara gemensam skall fästa av- seende särskilt vid föräldrarnas förmåga att samarbeta i frågor som rör barnet. Propositionen innehåller förslag till vissa ändringar när det gäller barnets rätt till umgänge. Socialnämnden skall få väcka talan om um- gänget i domstol, t.ex. om barnet riskerar att fara illa. I undantagsfall skall umgänge kunna ske på annat sätt än genom att barnet träffar 1 föräldern, t.ex. genom telefon eller brev. Barnets behov av umgänge med Prop. 2005/06:99 sina mor- och farföräldrar och andra som står barnet särskilt nära lyfts enligt förslaget också fram i lagen. För att förbättra barnets rätt att komma till tals i mål om vårdnad, boende och umgänge föreslår regeringen att socialnämnden innan den lämnar s.k. snabbupplysningar till domstolen skall höra barnet om det är lämpligt. I syfte att betona vikten av samförståndslösningar och under- lätta för föräldrar att komma överens föreslås att domstolen aktivt skall verka för att föräldrarna når en samförståndslösning som är till barnets bästa. Domstolen skall också kunna uppdra åt en medlare att försöka få föräldrarna att komma överens. För att minska risken för långvariga processer till skada för barn före- slår regeringen att handläggningen av verkställighet av avgöranden om vårdnad, boende och umgänge flyttas från förvaltningsdomstolarna till de allmänna domstolarna och att verkställighetsprövningen renodlas. Försla- get innebär att domstolen skall vägra verkställighet om det är uppenbart att åtgärden är oförenlig med barnets bästa. Vid bedömningen skall domstolen beakta risken för att barnet far illa. Det skall inte heller i fort- sättningen vara möjligt att verkställa avgöranden och avtal mot barnets vilja utom då det är nödvändigt av hänsyn till barnets bästa. Möjligheten att i verkställighetsprocessen komplettera eller ändra vad som har be- stämts om de praktiska arrangemangen för utövandet av ett umgänge förtydligas. Ändringarna föreslås träda i kraft den 1 juli 2006. 2

Innehållsförteckning

Prop. 2005/06:99

1

Förslag till riksdagsbeslut..................................................................

5

2

Lagtext

...............................................................................................

6

2.1 .......................

Förslag till lag om ändring i föräldrabalken

6

2.2 ..................

Förslag till lag om ändring i rättegångsbalken

20

2.3

Förslag till lag om ändring i lagen (1977:595) om erkännande och verkställighet av nordiska domar på

privaträttens område..........................................................

21

2.4

Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100)...

23

2.5

Förslag till lag om ändring i lagen (1989:14) om

erkännande och verkställighet av utländska

vårdnadsavgöranden m.m. och om överflyttning av

barn....................................................................................

24

2.6

Förslag till lag om ändring i socialtjänstlagen

(2001:453).........................................................................

29

2.7

Förslag till lag om ändring i försäkringsavtalslagen

(2005:104).........................................................................

31

2.8

Förslag till lag om ändring i lagen (2005:683) om

ändring i rättegångsbalken ................................................

32

3

Ärendet och dess beredning.............................................................

33

4

Bakgrund .........................................................................................

33

5

Ett tydligare barnperspektiv ............................................................

38

6

Risken för att barnet far illa.............................................................

41

7

Barnets rätt att komma till tals.........................................................

44

8

Gemensam vårdnad .........................................................................

48

9

Umgänge..........................................................................................

54

10

Domstolars och socialnämnders beslutsunderlag............................

58

11

Domstolsprocessen ..........................................................................

62

11.1

Samförståndslösningar vid domstol..................................

62

11.2

Interimistiska beslut ..........................................................

65

11.3

Prövningstillstånd .............................................................

66

11.4

Kunskap och kompetens ...................................................

68

12

Verkställigheten...............................................................................

70

12.1

Allmän domstol skall pröva verkställigheten ...................

70

12.2

Prövning av verkställigheten.............................................

78

13

Ikraftträdande och övergångsbestämmelser ....................................

84

14

Kostnader.........................................................................................

84

15

Författningskommentar ...................................................................

85

15.1

Förslaget till lag om ändring i föräldrabalken...................

85

15.2

Förslaget till lag om ändring i rättegångsbalken.............

103

15.3

Förslaget till lag om ändring i lagen (1977:595) om

erkännande och verkställighet av nordiska domar på

privaträttens område........................................................

104

3

15.4

Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen

Prop. 2005/06:99

(1980:100).......................................................................

106

15.5

Förslaget till lag om ändring i lagen (1989:14) om erkännande och verkställighet av utländska

vårdnadsavgöranden m.m. och om överflyttning av

barn..................................................................................

106

15.6

Förslaget till lag om ändring i socialtjänstlagen

(2001:453).......................................................................

110

15.7

Förslaget till lag om ändring i försäkringsavtalslagen

(2005:104).......................................................................

111

15.8

Förslaget till lag om ändring i lagen (2005:683) om

ändring i rättegångsbalken ..............................................

111

Bilaga 1 Sammanfattning av betänkandet..........................................

113

Bilaga 2

Betänkandets lagförslag.......................................................

125

Bilaga 3

Förteckning över remissinstanserna ....................................

147

Bilaga 4

Lagrådsremissens lagförslag ...............................................

148

Bilaga 5

Lagrådets yttrande ...............................................................

170

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 16 mars 2006 .......

175

4

1

Förslag till riksdagsbeslut

Prop. 2005/06:99

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

1.

lag om ändring i föräldrabalken,

2.

lag om ändring i rättegångsbalken,

3.

lag om ändring i lagen (1977:595) om erkännande och verkställighet av nordiska domar på privaträttens område,

4.

lag om ändring i sekretesslagen (1980:100),

5.

lag om ändring i lagen (1989:14) om erkännande och verkställighet av utländska vårdnadsavgöranden m.m. och om överflyttning av barn,

6.

lag om ändring i socialtjänstlagen (2001:453),

7.

lag om ändring i försäkringsavtalslagen (2005:104),

8.

lag om ändring i lagen (2005:683) om ändring i rättegångsbalken.

5

Vid bedömningen av vad som är bäst för barnet skall det fästas av- seende särskilt vid

 risken för att barnet eller någon annan i familjen utsätts för övergrepp eller att barnet olov- ligen förs bort eller hålls kvar eller annars far illa, och

 barnets behov av en nära och god kontakt med båda föräldrarna.

Hänsyn skall tas till barnets vilja med beaktande av barnets ålder och mognad.

Barnets bästa skall vara av- görande för alla beslut om vård- nad, boende och umgänge.

2 Lagtext Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1

Förslag till lag om ändring i föräldrabalken

Härigenom föreskrivs i fråga om föräldrabalken 1 dels att 6 kap. 2 b § skall upphöra att gälla, dels att 6 kap. 2 a, 46, 8, 10, 10 b, 14 a15 a, 17 a och 1921 §§, 20 kap. 11 § och 21 kap. 17, 914 och 16 §§ skall ha följande lydelse, dels att det i balken skall införas en ny paragraf, 6 kap. 18 a §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6 kap. 2 a § 2 Barnets bästa skall komma i främ- sta rummet vid avgörande enligt detta kapitel av alla frågor som rör vårdnad, boende och umgänge. Vid bedömningen av vad som är bäst för barnet skall det fästas av- seende särskilt vid barnets behov av en nära och god kontakt med båda föräldrarna. Risken för att barnet utsätts för övergrepp, olov- ligen förs bort eller hålls kvar eller annars far illa skall beaktas. 4 § 3

Står barnet under vårdnad av endast en av föräldrarna och vill föräldrarna gemensamt utöva vård- naden, skall rätten på talan av dem båda förordna i enlighet med deras begäran, om inte gemensam vård- nad är uppenbart oförenlig med barnets bästa.

1 Balken omtryckt 1995:974. Senaste lydelse av 6 kap. 2 b § 1998:319.

2

Senaste lydelse 1998:319.

3

Senaste lydelse 2005:434.

Står barnet under vårdnad av endast en av föräldrarna och vill föräldrarna gemensamt utöva vård- naden, skall rätten på talan av dem båda besluta i enlighet med deras begäran, om det inte är uppenbart att gemensam vårdnad är oförenlig med barnets bästa. Prop. 2005/06:99 6 Om barnet är folkbokfört här i landet kan föräldrarna få gemensam vårdnad också genom registrering hos Skatteverket efter anmälan av dem båda 1. till socialnämnden i samband med att nämnden skall godkänna en faderskapsbekräftelse eller en bekräftelse av föräldraskap enligt 1 kap.

9 §, eller

2. till Skatteverket under förut-

2. till Skatteverket under förut-

sättning att förordnande om vård-

sättning att beslut om vårdnaden

naden inte har meddelats tidigare

inte har meddelats tidigare och att

och att föräldrarna och barnet är

föräldrarna och barnet är svenska

svenska medborgare.

medborgare.

5 § 4

Står barnet under vårdnad av båda föräldrarna eller en av dem och vill någon av dem få ändring i vårdnaden, skall rätten efter vad som är bäst för barnet förordna att vårdnaden skall vara gemensam eller anförtro vård- naden åt en av föräldrarna. Rätten får inte besluta om ge- mensam vårdnad, om båda föräld- rarna motsätter sig det. Frågor om ändring i vårdnaden enligt första stycket prövas på ta- lan av en av föräldrarna eller båda. I mål om äktenskapsskillnad får rätten utan yrkande anförtro vård- naden om barnet åt en av föräld- rarna, om gemensam vårdnad är uppenbart oförenlig med barnets bästa. Står barnet under vårdnad av båda föräldrarna eller en av dem och vill någon av dem få ändring i vårdnaden, skall rätten besluta att vårdnaden skall vara gemensam eller anförtro vårdnaden åt en av föräldrarna. Vid bedömningen av om vård- naden skall vara gemensam eller anförtros åt en av föräldrarna skall rätten fästa avseende särskilt vid föräldrarnas förmåga att sam- arbeta i frågor som rör barnet. Rätten får inte besluta om gemen- sam vårdnad, om båda föräldrarna motsätter sig det. Frågor om ändring i vårdnaden enligt första stycket prövas på ta- lan av en av föräldrarna eller båda. I mål om äktenskapsskillnad får rätten utan yrkande anförtro vård- naden om barnet åt en av föräld- rarna, om det är uppenbart att ge- mensam vårdnad är oförenlig med barnets bästa. Står barnet under vårdnad av båda föräldrarna eller en av dem, får de avtala att vårdnaden skall vara gemensam eller att en av dem skall ha vårdnaden om barnet. Av- talet skall gälla, om det är skriftligt och socialnämnden godkänner det enligt andra stycket. 6 § 5

Står barnet under vårdnad av båda föräldrarna eller en av dem, får de avtala att vårdnaden skall vara gemensam eller att en av dem skall ha vårdnaden om barnet. Av- talet skall gälla, om det är skriftligt och socialnämnden godkänner det.

4

Senaste lydelse 1998:319.

5

Senaste lydelse 1998:319.

Prop. 2005/06:99 7 Har föräldrarna avtalat om ge- mensam vårdnad, skall social- nämnden godkänna avtalet, om det inte är uppenbart oförenligt med barnets bästa. Innebär avtalet att en av föräldrarna skall ha ensam vårdnad, skall nämnden godkänna avtalet, om det som har överens- kommits är till barnets bästa. Har föräldrarna avtalat om ge- mensam vårdnad, skall social- nämnden godkänna avtalet, om det inte är uppenbart att avtalet är oförenligt med barnets bästa.

8 §

Har ett barn stadigvarande vård-

Har ett barn stadigvarande vård-

ats och fostrats i ett annat enskilt

ats och fostrats i ett annat enskilt

hem än föräldrahemmet och är det

hem än föräldrahemmet och är det

uppenbart bäst för barnet att det

uppenbart att det är bäst för barnet

rådande förhållandet får bestå och

att det rådande förhållandet får

att vårdnaden flyttas över till den

bestå och att vårdnaden flyttas

eller dem som har tagit emot

över till den eller dem som har

barnet eller någon av dem, skall

tagit emot barnet eller någon av

rätten utse denne eller dessa att

dem, skall rätten utse denne eller

såsom särskilt förordnade vård-

dessa att såsom särskilt förordnade

nadshavare utöva vårdnaden om

vårdnadshavare utöva vårdnaden

barnet.

om barnet.

Frågor om överflyttning av vårdnaden enligt första stycket prövas på

talan av socialnämnden.

10 § 6

Står barnet under vårdnad av en

Står barnet under vårdnad av en

eller två särskilt förordnade vård-

eller två särskilt förordnade vård-

nadshavare och vill någon av bar-

nadshavare och vill någon av bar-

nets föräldrar eller båda få vårdna-

nets föräldrar eller båda få vårdna-

den överflyttad till sig, skall rätten

den överflyttad till sig, får rätten

besluta efter vad som är bäst för

besluta om detta. Rätten får inte

barnet. Rätten får inte flytta över

flytta över vårdnaden till föräldrar-

vårdnaden till föräldrarna gemen-

na gemensamt, om båda föräld-

samt, om båda föräldrarna mot-

rarna motsätter sig det.

sätter sig det. Frågor om överflyttning av vårdnaden enligt första stycket prövas på talan av båda föräldrarna eller en av dem eller på talan av socialnämnden. 10 b § En särskilt förordnad vårdnadshavare har rätt att på begäran bli

entledigad från uppdraget.

Om barnet har två särskilt för-

Om barnet har två särskilt för-

ordnade vårdnadshavare och nå-

ordnade vårdnadshavare och nå-

gon av dem vill att vårdnaden inte

gon av dem vill att vårdnaden inte

längre skall vara gemensam, skall

längre skall vara gemensam, skall

rätten på talan av en av dem eller

rätten på talan av en av dem eller

båda anförtro vårdnaden åt en av

båda anförtro vårdnaden åt en av

6 Senaste lydelse 1998:319.

Prop. 2005/06:99 8 dem efter vad som är bäst för barnet. Rätten kan också i mål om äktenskapsskillnad mellan vård- nadshavarna utan yrkande förord- na om vårdnaden enligt vad som nu har sagts, om gemensam vård- nad är uppenbart oförenlig med barnets bästa. dem. Rätten kan också i mål om äktenskapsskillnad mellan vård- nadshavarna utan yrkande besluta om vårdnaden enligt vad som nu har sagts, om det är uppenbart att gemensam vårdnad är oförenlig med barnets bästa. 14 a § 7

Står barnet under vårdnad av

Står barnet under vårdnad av

båda föräldrarna, får rätten på

båda föräldrarna, får rätten på

talan av en av dem eller båda

talan av en av dem eller båda

besluta vem av föräldrarna barnet

besluta vem av föräldrarna barnet

skall bo tillsammans med. Av-

skall bo tillsammans med.

görande skall vara vad som är

bäst för barnet. Föräldrarna får

avtala om barnets boende. Avtalet

skall gälla, om det är skriftligt och

socialnämnden godkänner det. Av-

talet skall godkännas, om det som

har överenskommits är till barnets

bästa.

Föräldrarna får avtala om bar-

nets boende. Avtalet skall gälla,

om det är skriftligt och social-

nämnden godkänner det.

15 § 8

Barnet skall ha rätt till umgänge

Barnet skall ha rätt till umgänge

med en förälder som det inte bor

med en förälder som det inte bor

tillsammans med.

tillsammans med. Umgänget kan

ske genom att barnet och för-

äldern träffar varandra eller ge-

nom att de har annan kontakt.

Barnets föräldrar har ett gemensamt ansvar för att barnets behov av umgänge med en förälder som barnet inte bor tillsammans med så långt möjligt tillgodoses. Särskilt förordnade vårdnadshavare har ett motsva- rande ansvar. Barnets vårdnadshavare har ett ansvar för att barnets behov av um- gänge med någon annan som står det särskilt nära så långt möjligt till- godoses. Om barnet står under vårdnad av båda föräldrarna och skall umgås med en förälder som det inte bor tillsammans med, skall den andra föräldern lämna sådana upplysningar om barnet som kan främja um- gänget, om inte särskilda skäl talar mot det. Om barnet skall umgås med en förälder som inte är vårdnadshavare eller med någon annan som står

7

Senaste lydelse 1998:319.

8

Senaste lydelse 1998:319.

Prop. 2005/06:99 9 barnet särskilt nära, skall upplysningar enligt första meningen lämnas av Prop. 2005/06:99 vårdnadshavaren. 15 a § 9

Rätten skall besluta om um-

På talan av en förälder som vill

gänge efter vad som är bäst för

umgås med sitt barn får rätten

barnet. Talan om umgänge får

besluta om umgänge mellan bar-

föras av en förälder som vill um-

net och den föräldern. En sådan

gås med sitt barn. Om umgänge

talan får också föras av social-

begärs av någon annan, får talan

nämnden.

föras av socialnämnden.

På talan av socialnämnden får

rätten besluta om umgänge mellan

barnet och någon annan än en

förälder. Vid bedömningen av om

en sådan talan skall föras skall

socialnämnden särskilt beakta

barnets behov av umgänge med

sina morföräldrar och farföräld-

rar och andra som står barnet

särskilt nära.

Står barnet under vårdnad av

Står barnet under vårdnad av

båda föräldrarna eller en av dem,

båda föräldrarna eller en av dem,

får de avtala om barnets umgänge

får de avtala om barnets umgänge

med en förälder som barnet inte

med en förälder som barnet inte

bor tillsammans med. Avtalet skall

bor tillsammans med. Avtalet skall

gälla, om det är skriftligt och

gälla, om det är skriftligt och

socialnämnden godkänner det. Av-

socialnämnden godkänner det.

talet skall godkännas, om det som

har överenskommits är till barnets

bästa.

17 a § 10

Föräldrar kan enligt 5 kap. 3 § socialtjänstlagen (2001:453) få hjälp att träffa avtal om vårdnad, boende och umgänge.

Socialnämnden i den kommun

Socialnämnden i den kommun

där barnet är folkbokfört prövar

där barnet är folkbokfört prövar

om ett avtal mellan föräldrarna

om ett avtal mellan föräldrarna

enligt 6 §, 14 a § andra stycket

enligt 6 §, 14 a § andra stycket

eller 15 a § andra stycket skall

eller 15 a § tredje stycket skall

godkännas.

godkännas.

Vid sin prövning av föräldrarnas avtal skall socialnämnden se till att

frågor om vårdnad, boende och umgänge blir tillbörligt utredda. Utan

hinder av sekretess enligt 7 kap. 4 § första stycket sekretesslagen (1980:100)

är en annan socialnämnd som har tillgång till upplysningar som kan vara

av betydelse för frågans bedömning skyldig att lämna sådana upplys-

ningar på begäran av den socialnämnd som skall pröva avtalet.

Socialnämndens beslut enligt andra stycket får inte överklagas.

9 Senaste lydelse 1998:319.

10 Senaste lydelse 2001:456.

10

Om det inte är olämpligt, skall den som verkställer utredningen försöka klarlägga barnets inställ- ning och redovisa den för rätten samt lämna förslag till beslut.

Utan hinder av sekretess enligt 7 kap. 4 § första stycket sekretess- lagen (1980:100) är en social- nämnd som har tillgång till upp- lysningar som kan vara av bety- delse för utredningen skyldig att lämna sådana upplysningar på begäran av den socialnämnd som

18 a § Rätten får uppdra åt en medlare att försöka få föräldrarna att nå en samförståndslösning som är för- enlig med barnets bästa. Rätten kan lämna medlaren närmare an- visningar om vad han eller hon skall iaktta när uppdraget fullgörs. Medlaren skall inom den tid som rätten bestämmer lämna en redo- görelse för de åtgärder som har vidtagits. Tiden får inte sättas längre än fyra veckor. Rätten får dock förlänga tiden, om det finns förutsättningar att nå en samför- ståndslösning. Medlaren har rätt till skälig er- sättning för arbete, tidsspillan och utlägg som uppdraget krävt. Rät- ten beslutar om ersättningen. Er- sättningen betalas av allmänna medel. 19 § 11

Rätten skall se till att frågor om vårdnad, boende och umgänge blir tillbörligt utredda. Innan rätten avgör ett mål eller ärende om vårdnad, boende eller umgänge skall socialnämnden ges tillfälle att lämna upplysningar. Har nämnden tillgång till upplysningar som kan vara av betydelse för frågans bedömning är nämnden skyldig att lämna rätten sådana upplysningar. Om det behövs utredning utöver vad som sägs i andra stycket, får rätten uppdra åt socialnämnden eller något annat organ att utse någon att verkställa den. Rätten får fastställa riktlinjer för utredningen och bestäm- ma en viss tid inom vilken utredningen skall vara slutförd. Om det behövs, får rätten förlänga denna tid. Rätten skall se till att utredningen bedrivs skyndsamt. Den som verkställer utredning skall, om det inte är olämpligt, söka klarlägga barnets inställning och redovisa den för rätten.

11 Senaste lydelse 1998:319. Prop. 2005/06:99 11 avses i tredje stycket. Detsamma gäller när uppgifterna begärs av den som socialnämnden utsett att verkställa utredningen. Barnet får höras inför rätten, om särskilda skäl talar för det och det är uppenbart att barnet inte kan ta skada av att höras.

20 § 12

I mål eller ärenden om vårdnad,

I mål eller ärenden om vårdnad,

boende eller umgänge får rätten

boende eller umgänge får rätten,

besluta om vårdnad, boende eller

om det behövs, besluta om vård-

umgänge för tiden till dess att frå-

nad, boende eller umgänge för

gan har avgjorts genom en dom

tiden till dess att frågan har av-

eller ett beslut som har vunnit laga

gjorts genom en dom eller ett

kraft eller föräldrarna har träffat

beslut som har vunnit laga kraft

ett avtal om frågan och avtalet har

eller föräldrarna har träffat ett

godkänts av socialnämnden. Rät-

avtal om frågan och avtalet har

ten skall besluta efter vad som är

godkänts av socialnämnden.

bäst för barnet.

Innan beslut enligt första stycket

Innan ett beslut enligt första

meddelas skall motparten få till-

stycket meddelas skall motparten

fälle att yttra sig i frågan. Rätten

få tillfälle att yttra sig i frågan.

kan inhämta

upplysningar från

Rätten kan inhämta upplysningar

socialnämnden i frågan. Har rätten

från socialnämnden i frågan. Innan

meddelat ett beslut som ännu

socialnämnden lämnar upplysning-

gäller när målet eller ärendet skall

ar skall den, om det är lämpligt, höra

avgöras, skall

rätten ompröva

föräldrarna och barnet. Har rätten

beslutet.

meddelat ett beslut som ännu gäller

när målet eller ärendet skall avgö-

ras, skall rätten ompröva beslutet.

Ett beslut enligt denna paragraf får verkställas på samma sätt som en dom som har vunnit laga kraft. Beslutet får dock när som helst ändras av rätten. 21§ 13

I mål eller ärenden om vårdnad, boende eller umgänge kan rätten, i samband med att den meddelar dom eller beslut i saken och om det finns särskilda skäl, på yrkande av en part förelägga motparten vid vite att lämna ifrån sig barnet. Har vite förelagts i samband med beslut som avses i 20 § första stycket, kan rätten förordna att föreläggandet skall gälla omedelbart. Beslut om föreläggande enligt första stycket får överklagas endast i samband med överklagande av domen eller beslutet om vårdnad, boende

eller umgänge.

Frågor om utdömande av före-

En fråga om utdömande av före-

lagt vite prövas av länsrätten på

lagt vite prövas av rätten på an-

ansökan av den part som har be-

sökan av den part som har begärt

gärt föreläggandet.

föreläggandet. Ärendet handläggs

12

Senaste lydelse 2000:174.

13

Senaste lydelse 1998:319.

Prop. 2005/06:99 12 enligt lagen (1996:242) om dom- Prop. 2005/06:99 stolsärenden. 20 kap. 11 § 14

Beslut som tingsrätten har med-

Beslut som tingsrätten har med-

delat under rättegången i frågor

delat under rättegången i frågor

som

avses i

6 kap.

20 §,

7 kap.

som avses i 6 kap.

18 a §

tredje

15 §,

10 kap.

16 eller 17 § eller

stycket eller 20 §,

7 kap.

15 §,

11 kap. 18 §

eller

23 §

tredje

10 kap. 16 eller 17 § eller 11 kap.

stycket skall överklagas särskilt.

18 § eller 23 § tredje stycket skall

överklagas särskilt.

21 kap. 1 § 15

Vid verkställighet skall barnets bästa komma i främsta rummet. Verkställighet av vad allmän domstol har bestämt i dom eller beslut om vårdnad, boende, um- gänge eller överlämnande av barn söks hos länsrätten. Har domen eller beslutet inte vunnit laga kraft och är det inte särskilt medgivet att verkställighet ändå får ske, får länsrätten inte vidta åtgärder en- ligt 24 §§. Verkställighet av avtal enligt 6 kap. 6 §, 14 a § andra stycket och 15 a § andra stycket söks hos länsrätten. Vad som i detta kapitel föreskrivs om verkställighet av dom eller beslut som vunnit laga kraft gäller även ett sådant avtal. Vid verkställighet skall barnets bästa komma i främsta rummet. Hänsyn skall tas till barnets vilja med beaktande av barnets ålder och mognad. Verkställighet av en dom eller ett beslut om vårdnad, boende, umgänge eller överlämnande av barn söks hos tingsrätten i den ort där barnet har sitt hemvist. Har domen eller beslutet inte vunnit laga kraft och är det inte särskilt medgivet att verkställighet ändå får ske, får rätten inte vidta åt- gärder enligt 24 §§. Verkställighet av avtal enligt 6 kap. 6 §, 14 a § andra stycket och 15 a § tredje stycket söks hos tingsrätten i den ort där barnet har sitt hemvist. Vad som i detta kapitel föreskrivs om verkställig- het av en dom eller ett beslut som vunnit laga kraft gäller även ett sådant avtal. Om en annan tingsrätt hand- lägger ett mål mellan samma par- ter om vårdnaden, boendet eller umgänget, får verkställighet också sökas hos den tingsrätten. Om det inte finns någon annan behörig domstol, tas frågan om

14

Senaste lydelse 1995:1362.

15

Senaste lydelse 1998:319.

13

verkställighet upp av Stockholms tingsrätt. 2 § Innan länsrätten förordnar om verkställighet, får den uppdra åt ledamot eller suppleant i social- nämnden eller tjänsteman inom socialtjänsten att verka för att den som har hand om barnet frivilligt skall fullgöra vad som åligger honom eller henne. Sådant upp- drag får även lämnas åt någon annan lämplig person. Den som har fått ett uppdrag enligt första stycket skall inom den tid som länsrätten bestämmer läm- na denna en redogörelse för de åtgärder som har vidtagits och vad som i övrigt har kommit fram. Tiden får inte sättas längre än två veckor. Länsrätten får dock för- länga tiden, om det finns förut- sättningar för att nå en frivillig fullgörelse. Innan rätten beslutar om verk- ställighet, får den uppdra åt en ledamot eller suppleant i social- nämnden eller en tjänsteman inom socialtjänsten att verka för att den som har hand om barnet frivilligt skall fullgöra vad som åligger honom eller henne. Ett sådant uppdrag får även lämnas åt någon annan lämplig person. Den som har fått ett uppdrag enligt första stycket skall inom den tid som rätten bestämmer lämna en redogörelse för de åtgärder som har vidtagits och vad som i övrigt har kommit fram. Tiden får inte sättas längre än två veckor. Rätten får dock förlänga tiden, om det finns förutsättningar för att nå en frivillig fullgörelse. 3 § 16

Förordnar länsrätten om verk- ställighet, får den förelägga vite eller besluta att barnet skall häm- tas genom polismyndighetens för- sorg. Hämtning får dock beslutas endast i de fall och under de förut- sättningar som anges i andra och tredje styckena. Är det fråga om en dom eller ett beslut om vårdnad, boende eller överlämnande av barn, får läns- rätten besluta om hämtning av barnet, om verkställighet annars inte kan ske eller om hämtning är nödvändig för att undvika att barnet lider allvarlig skada. Är det fråga om en dom eller ett beslut om umgänge mellan barnet och en förälder som barnet inte bor tillsammans med, får länsrätten besluta om hämtning av barnet, om verkställighet annars inte kan

16 Senaste lydelse 1998:319. Beslutar rätten om verkställig- het, får den även utan yrkande förelägga vite eller besluta att barnet skall hämtas genom polis- myndighetens försorg. Hämtning får dock beslutas endast i de fall och under de förutsättningar som anges i andra och tredje styckena. Är det fråga om en dom eller ett beslut om vårdnad, boende eller överlämnande av barn, får rätten besluta om hämtning av barnet, om verkställighet annars inte kan ske eller om hämtning är nöd- vändig för att undvika att barnet lider allvarlig skada. Är det fråga om en dom eller ett beslut om umgänge mellan barnet och en förälder som barnet inte bor tillsammans med, får rätten be- sluta om hämtning av barnet, om verkställighet annars inte kan ske Prop. 2005/06:99 14 ske och barnet har ett särskilt starkt behov av umgänge med föräldern. Frågor om utdömande av före- lagt vite prövas av länsrätten på ansökan av den part som har be- gärt verkställigheten. Förordnar länsrätten om verk- ställighet, kan den även lämna uppdrag enligt 2 §. Har rätten be- slutat att barnet skall hämtas ge- nom polismyndighetens försorg, skall sådant uppdrag lämnas, om inte särskilda skäl talar mot det. Om det finns särskilda skäl, får länsrätten för att underlätta att barnet överflyttas föreskriva att barnet tillfälligt skall tas om hand på lämpligt sätt. Förordnar länsrätten om verk- ställighet av en dom eller ett beslut om umgänge som har vunnit laga kraft, kan rätten, när det påkallas av förhållanden som har inträffat efter domen eller beslutet, jämka vad som har bestämts om villkor eller tidpunkt för umgänget. och barnet har ett särskilt starkt behov av umgänge med föräldern. Frågor om utdömande av före- lagt vite prövas av rätten på ansö- kan av den part som har begärt verkställigheten. 4 § Beslutar rätten om verkställig- het, kan den även lämna uppdrag enligt 2 §. Har rätten beslutat att barnet skall hämtas genom polis- myndighetens försorg, skall ett uppdrag enligt 2 § lämnas, om inte särskilda skäl talar mot det. Om det finns särskilda skäl, får rätten för att underlätta att barnet överflyttas besluta att barnet till- fälligt skall tas om hand av social- nämnden eller på annat lämpligt sätt. Rätten får besluta att omhän- dertagandet skall verkställas ge- nom polismyndighetens försorg. Beslutar rätten om verkställig- het av en dom eller ett beslut om umgänge som har vunnit laga kraft, kan rätten komplettera eller ändra vad som har bestämts om de praktiska arrangemangen för ut- övandet av umgänget, om det är nödvändigt för att umgänget skall kunna ske. 5 § Har barnet fyllt tolv år, får verk- ställighet inte ske mot dess vilja utom då länsrätten finner det nöd- vändigt av hänsyn till barnets bästa. Detsamma gäller, om barnet ännu inte har fyllt tolv år men har nått en sådan mognad att dess vilja bör beaktas på motsvarande sätt. Har barnet nått en sådan ålder och mognad att dess vilja bör beaktas, får verkställighet inte ske mot barnets vilja utom då rätten finner det nödvändigt av hänsyn till barnets bästa. Prop. 2005/06:99 15 6 § 17

Länsrätten kan vägra verkstäl- lighet, om det är uppenbart att för- hållandena har ändrats sedan den allmänna domstolens dom eller beslut meddelades eller social- nämnden godkände föräldrarnas avtal, och det av hänsyn till bar- nets bästa är påkallat att frågan om vårdnad, boende eller um- gänge prövas på nytt. En sådan fråga tas upp av allmän domstol på ansökan av den som har varit part i målet hos länsrätten eller på ansökan av socialnämnden. Länsrätten får även i andra fall vägra verkställighet, om det finns en risk som inte är ringa för att barnets kroppsliga eller själsliga hälsa skadas. Rätten skall vägra verkställig- het, om det är uppenbart att verk- ställigheten är oförenlig med bar- nets bästa. 7 § Även om dom eller beslut som avses i 1 § inte föreligger, kan barnets vårdnadshavare, när barnet vistas hos någon annan, begära att länsrätten beslutar om åtgärd för att barnet skall överflyttas till vårdnadshavaren. Länsrätten kan vägra att vidta den begärda åtgärden, om det av hänsyn till barnets bästa är på- kallat att frågan om vårdnaden prövas av allmän domstol. En åtgärd enligt första stycket får inte beslutas, om ett flyttnings- förbud enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga föreligger beträffande barnet. I övrigt gäller 26 §§. Även om en dom eller ett beslut som avses i 1 § inte finns, kan barnets vårdnadshavare, när barnet vistas hos någon annan, begära att rätten beslutar om åtgärd för att barnet skall överflyttas till vård- nadshavaren. Rätten kan vägra att vidta den begärda åtgärden, om det av hän- syn till barnets bästa behövs en prövning av frågan om vårdnaden. En åtgärd enligt första stycket får inte beslutas, om ett flyttnings- förbud enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga gäller i fråga om barnet. I övrigt gäller 16 §§. 9 § 18

Hämtning och annan åtgärd som rör barnet skall utföras på ett sätt som är så skonsamt som möj- ligt för barnet. Vid hämtning skall någon som kan vara till stöd för barnet när- Hämtning, omhändertagande och andra åtgärder som rör barnet skall utföras på ett sätt som är så skonsamt som möjligt för barnet. Om barnet på grund av sjukdom inte bör flyttas eller om det finns

17

Senaste lydelse 1998:319.

18

Senaste lydelse 2001:456.

Prop. 2005/06:99 16

Om det är fara för att barnet förs ur landet eller om saken av annan anledning är brådskande, kan rät- ten omedelbart besluta att barnet skall tas om hand av socialnämn- den eller på annat lämpligt sätt. Rätten får besluta att omhänder- tagandet skall verkställas genom polismyndighetens försorg.

Kan ett beslut enligt första stycket inte avvaktas, får polis- myndigheten, oavsett om något ärende är anhängigt, vidta sådana omedelbara åtgärder som kan ske utan skada för barnet. Åtgärden skall genast anmälas till rätten, som utan dröjsmål prövar om den skall bestå.

Har rätten meddelat ett beslut om omhändertagande enligt första eller andra stycket som ännu gäller när ärendet skall avgöras, skall rätten ompröva beslutet.

vara. Finns det en sådan kontakt-

något annat särskilt hinder, skall Prop. 2005/06:99

person för barnet som avses i

åtgärden skjutas upp.

socialtjänstlagen (2001:453) bör

denne anlitas. Om möjligt skall

också en barnläkare, barnpsykia-

ter eller barnpsykolog medverka.

Om barnet på grund av sjukdom

inte bör flyttas eller om det möter

något annat särskilt hinder, skall

hämtningen uppskjutas.

10 § 19

Föreligger i mål enligt detta kapitel fara för att barnet förs ur landet eller är saken av annan an- ledning brådskande, kan länsrätten omedelbart förordna att barnet skall tas om hand på det sätt som länsrätten finner lämpligt. Kan ett beslut enligt första stycket inte avvaktas, får polis- myndigheten, oavsett om något mål är anhängigt, vidta sådana omedelbara åtgärder som kan ske utan skada för barnet. När en så- dan åtgärd vidtas skall om möjligt närvara en läkare samt företrä- dare för socialtjänsten eller i före- kommande fall en sådan kontakt- person för barnet som avses i socialtjänstlagen (2001:453). Åt- gärden skall genast anmälas till länsrätten, som utan dröjsmål prövar om den skall bestå. I mål enligt detta kapitel kan länsrätten förordna att barnet skall undersökas av läkare. 11 § Vid hämtning och omhänder- tagande skall någon som kan vara till stöd för barnet närvara. Finns det en sådan kontaktperson för barnet som avses i socialtjänst- lagen (2001:453), bör han eller

19 Senaste lydelse 2001:456.

17

I fråga om rättegångskostnader skall 18 kap. rättegångsbalken tilläm- pas. Avskrivs ärendet på grund av att parterna har nått en sam- förståndslösning, får rätten beslu- ta att vardera parten skall bära sin kostnad.

Kostnader för utförande av upp- drag enligt 2 § första stycket andra meningen, för hämtning av en part till sammanträde och för hämtning eller omhändertagande av barn be- talas av allmänna medel efter be- slut av rätten. Rätten får efter vad som är skäligt besluta att en part som har föranlett kostnad för

I kallelse till läkarundersökning får länsrätten förelägga vite. Länsrätten prövar frågor om ut- dömande av förelagt vite. I mål enligt detta kapitel skall länsrätten hålla muntlig förhand- ling, om det inte är uppenbart obe- hövligt. Om muntlig förhandling i kammarrätten och regeringsrätten finns bestämmelser i 9 § förvalt- ningsprocesslagen (1971:291). Vid muntlig förhandling får bar- net höras inför rätten, om särskilda skäl talar för det och det är uppen- bart att barnet inte kan ta skada av att höras. Uteblir en part från en förhand- ling till vilken han eller hon har kallats vid vite att inställa sig personligen, får rätten förordna att parten skall hämtas till rätten an- tingen omedelbart eller till en senare dag. hon anlitas. I brådskande fall får Prop. 2005/06:99 en åtgärd som krävs för skydd av barnet vidtas utan att en person till stöd för barnet är närvarande. Om det är möjligt skall en barn- läkare, barnpsykiater eller barn- psykolog medverka vid hämtning och omhändertagande. 12 § Vid avgörande av ett ärende en- ligt detta kapitel skall tingsrätten bestå av en lagfaren domare och tre nämndemän. Om rätten anser det tillräckligt att en domare sitter i rätten och parterna samtycker till det eller ärendet är av enkel be- skaffenhet, kan det avgöras av en lagfaren domare. Vid sammanträde får barnet hö- ras inför rätten, om särskilda skäl talar för det och det är uppenbart att barnet inte kan ta skada av att höras. Uteblir en part från ett samman- träde till vilket han eller hon har kallats vid vite att inställa sig per- sonligen, får rätten besluta att par- ten skall hämtas till rätten antingen omedelbart eller till en senare dag. 13 § 20

Länsrätten får, enligt vad som är skäligt, förordna att den ena parten skall ersätta motpartens kost- nader i ett mål enligt detta kapitel. Kostnader för utförande av upp- drag enligt 2 § första stycket andra meningen, för hämtning av en part till förhandling, för hämtning eller omhändertagande av barn och för läkarundersökning betalas av all- männa medel. Rätten får efter vad som är skäligt besluta att en part som har föranlett kostnad för

20 Ändringen innebär bl.a. att tredje och fjärde styckena upphävs.

18

hämtning skall helt eller delvis be- tala kostnaden till statsverket. Den som har hand om barnet får tillerkännas ersättning och förskott med anledning av kostnader för resa och uppehälle i samband med inställelse vid läkarundersökning enligt 11 §. Härvid gäller 15 § för- valtningsprocesslagen (1971:291). Frågor om ersättning enligt andra och tredje styckena prövas av länsrätten. hämtning eller för omhänderta- gande av barn skall helt eller del- vis betala kostnaden till staten. Länsrätten kan förordna att be- slut enligt detta kapitel som ej av- ser utdömande av vite, ersättning för parts kostnader eller parts skyl- dighet att betala kostnader till statsverket skall gälla omedelbart. 14 § Beslut som inte avser utdöman- de av vite, ersättning för parts kostnader eller parts skyldighet att betala kostnader till staten gäller omedelbart, om inte annat beslu- tas. 16 § Vid handläggning i kammar- rätten av mål enligt detta kapitel skall nämndemän ingå i rätten. Vid rättens handläggning av ärenden enligt detta kapitel tilläm- pas i övrigt lagen (1996:242) om domstolsärenden. Prövningstill- stånd krävs inte för att hovrätten skall pröva tingsrättens beslut.

1.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2006.

2.

Äldre bestämmelser i 21 kap. tillämpas i fråga om mål om verk- ställighet eller överflyttning av barn i annat fall som vid ikraftträdandet är anhängigt vid domstol.

Prop. 2005/06:99 19

2.2

Förslag till lag om ändring i rättegångsbalken

Härigenom föreskrivs att 42 kap. 6 och 17 §§ rättegångsbalken skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

42 kap. 6 § 1

Utfärdas stämning, skall förberedelse i målet äga rum. Förberedelsen har till syfte att klarlägga

1.

parternas yrkanden och invändningar samt de omständigheter som parterna åberopar till grund för sin talan,

2.

i vad mån parterna är oense om åberopade sakförhållanden,

3.

vilka bevis som skall förebringas och vad som skall styrkas med varje bevis,

4.

om ytterligare utredning eller andra åtgärder behövs före målets avgörande och

5. om det finns förutsättningar

5. om det finns förutsättningar

för förlikning.

för förlikning eller annan samför-

ståndslösning.

Rätten skall driva förberedelsen med inriktning på ett snabbt av- görande av målet. Så snart det lämpligen kan ske bör rätten höra parterna angående målets handläggning och, om det inte på grund av målets beskaffenhet eller av något annat särskilt skäl är obehövligt, upprätta en tidsplan för denna. 17 § 2

Är saken sådan att förlikning därom är tillåten, skall rätten, i den mån det är lämpligt med hän- syn till målets beskaffenhet och övriga omständigheter, verka för att parterna förliks. Om det med hänsyn till målets beskaffenhet är lämpligare att sär- skild medling äger rum, kan rätten förelägga parterna att inställa sig till förlikningssammanträde inför medlare som förordnas av rätten. Rätten skall, om det är lämpligt med hänsyn till målets beskaffen- het och övriga omständigheter, verka för att parterna förliks eller på annat sätt uppnår en samför- ståndslösning. Om det i ett mål där förlikning om saken är tillåten med hänsyn till målets beskaffenhet är lämp- ligare att särskild medling äger rum, kan rätten förelägga parterna att inställa sig till ett förliknings- sammanträde inför medlare som förordnas av rätten. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2006.

1

Senaste lydelse 2000:172.

2

Senaste lydelse 1987:747.

Prop. 2005/06:99 20

2.3

Förslag till lag om ändring i lagen (1977:595) om erkännande och verkställighet av nordiska domar på privaträttens område

Härigenom föreskrivs att 9 och 12 §§ lagen (1977:595) om erkännande och verkställighet av nordiska domar på privaträttens område skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

9 § 1

Ansökan om verkställighet görs hos kronofogdemyndigheten eller, i fall som avses i 6 §, hos läns- rätten. Till ansökningen skall fogas Ansökan om verkställighet görs hos kronofogdemyndigheten. I fall som avses i 6 § görs dock ansökan hos tingsrätten i den ort där barnet har sitt hemvist. Om en annan tings- rätt handlägger ett mål mellan sam- ma parter om vårdnaden, boendet eller umgänget, får verkställighet också sökas hos den tingsrätten. Om det i fall som avses i 6 § inte finns någon annan behörig dom- stol, tas frågan om verkställighet upp av Stockholms tingsrätt.

1.

om ansökningen rör verkställighet av en dom eller av ett beslut som avses i 5 § 5, av vederbörande myndighet bestyrkt avskrift av exeku- tionstiteln samt bevis att denna har vunnit laga kraft eller, i fråga om icke lagakraftvunnen dom, bevis att den utan hinder därav får verkställas i den stat där den har meddelats,

2.

om ansökningen rör verkställighet av en förlikning, bestyrkt avskrift av förlikningen och bevis att denna får verkställas i den stat där den har ingåtts,

3.

om ansökningen rör verkställighet av ett skuldebrev som avses i 5 § 3 och 4, bestyrkt avskrift av skuldebrevet och bevis att detta kan utgöra grund för verkställighet utan rättegång i den stat där gäldenären under- tecknat skuldebrevet samt bevis att denne vid tidpunkten för under- tecknandet hade hemvist i den staten,

4.

om ansökningen rör verkställighet av ett avgörande som avses i 6 §, bestyrkt avskrift av exekutionstiteln och bevis att den kan utgöra grund för verkställighet i den stat där den har upprättats.

Handling, som är avfattad på annat språk än danska, norska eller svenska, skall vara åtföljd av be- styrkt översättning till något av dessa språk, om inte kronofogde- myndigheten eller länsrätten med- ger undantag. En handling, som är avfattad på annat språk än danska, norska eller svenska, skall vara åtföljd av be- styrkt översättning till något av dessa språk, om inte kronofogde- myndigheten eller rätten medger undantag.

1 Senaste lydelse 2002:466. Prop. 2005/06:99 21

12 §

Prop. 2005/06:99

Verkställighet, som sökes hos länsrätten, sker enligt vad som är föreskrivet om verkställighet av svensk domstols avgörande i mot- svarande fall. Verkställighet, som begärs hos rätten, sker enligt vad som är föreskrivet om verkställighet av svensk domstols avgörande i mot- svarande fall.

1.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2006.

2.

Äldre bestämmelser tillämpas i fråga om mål om verkställighet som vid ikraftträdandet är anhängigt vid domstol. Därvid tillämpas 21 kap. föräldrabalken i den lydelse kapitlet hade vid utgången av juni 2006.

22

2.4

Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100)

Härigenom föreskrivs att 9 kap. 15 § sekretesslagen (1980:100) 1 skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

9 kap.

15 § 2

Sekretess gäller hos domstol i

Sekretess gäller hos domstol i

äktenskapsmål samt mål och ären-

äktenskapsmål samt mål och ären-

den enligt föräldrabalken, liksom i

den enligt föräldrabalken, liksom i

ärenden

enligt lagen

(1999:997)

ärenden

enligt

lagen (1999:997)

om särskild företrädare för barn

om särskild företrädare för barn

och mål enligt lagen (1989:14) om

och ärenden enligt lagen (1989:14)

erkännande och verkställighet av

om

erkännande

och verkställighet

utländska

vårdnadsavgöranden

m.m.

av

utländska vårdnadsavgöranden

och om överflyttning av barn, för

m.m. och om överflyttning av

uppgift

om

enskilds

personliga

barn, för uppgift om enskilds per-

eller ekonomiska förhållanden, om

sonliga eller ekonomiska förhål-

part begär det och det kan antas att

landen, om part begär det och det

den enskilde eller någon honom

kan antas att den enskilde eller

närstående lider skada eller men

någon

honom

närstående

lider

om uppgiften röjs. I ärenden enligt

skada eller men om uppgiften röjs.

lagen (1999:997) om särskild före-

I ärenden enligt lagen (1999:997)

trädare för barn och om adoption

om särskild företrädare för barn

enligt 4 kap.

föräldrabalken,

an-

och om adoption enligt 4 kap. för-

ordnande av

godmanskap enligt

äldrabalken, anordnande av god-

11 kap.

4 §

föräldrabalken

eller

manskap enligt

11 kap. 4 §

för-

förvaltarskap

behövs

dock

inte

äldrabalken eller förvaltarskap be-

begäran av part.

hövs dock inte begäran av part.

I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretess i högst sjuttio år.

1.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2006.

2.

Den äldre lydelsen av 9 kap. 15 § tillämpas i fråga om mål som anhängiggjorts vid domstol före ikraftträdandet.

1

Lagen omtryckt 1992:1474.

2

Senaste lydelse 1999:1045.

Prop. 2005/06:99 23 2.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1989:14) om Prop. 2005/06:99 erkännande och verkställighet av utländska vårdnads- avgöranden m.m. och om överflyttning av barn Härigenom föreskrivs att 9 och 1321 §§ lagen (1989:14) om erkän- nande och verkställighet av utländska vårdnadsavgöranden m.m. och om överflyttning av barn skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Mål om erkännande eller verk- ställighet av ett avgörande som av- ses i 5 § får förklaras vilande, om Föreslagen lydelse 9 § Ett ärende om erkännande eller verkställighet av ett avgörande som avses i 5 § får förklaras vilande, om

1.

avgörandet har överklagats genom ett ordinärt rättsmedel,

2.

frågan om vårdnaden, umgänget eller rätten att ta vård om barnet prövas här i landet i ett rättsligt förfarande som har påbörjats innan det motsvarande förfarandet inleddes i ursprungsstaten, eller

3. frågan om erkännande eller verkställighet av något annat av- görande om vårdnaden, umgänget eller rätten att ta vård om barnet samtidigt prövas i ett annat mål. 3. frågan om erkännande eller verkställighet av något annat av- görande om vårdnaden, umgänget eller rätten att ta vård om barnet samtidigt prövas i ett annat ärende. Ansökan om verkställighet av ett avgörande som avses i 5 § eller om överflyttning av barn enligt 11 § görs hos länsrätten. 13 § Ansökan om verkställighet av ett avgörande som avses i 5 § görs hos tingsrätten i den ort där bar- net har sitt hemvist. Om en annan tingsrätt handlägger ett mål mel- lan samma parter om vårdnaden, boendet eller umgänget, får verk- ställighet också sökas hos den tingsrätten. Om det inte finns någon annan behörig domstol, tas frågan om verkställighet upp av Stockholms tingsrätt. Ansökan om överflyttning av barn enligt 11 § görs hos Stockholms tingsrätt.

14 §

Till ansökan om verkställighet av ett avgörande som avses i 5 § skall

fogas bestyrkt kopia av avgörandet samt, om det framgår att avgörandet

har meddelats i svarandens utevaro, en handling som visar huruvida

denne har delgetts stämning eller motsvarande handling. Sökanden skall

även ge in en handling som visar att avgörandet kan utgöra grund för

verkställighet i ursprungsstaten samt lämna uppgift om var barnet kan

antas befinna sig här i landet och förslag till hur vården av barnet skall

återställas.

24

I mål om överflyttning av barn enligt 11 § skall sökanden, om rät- ten begär det, förete ett sådant av- görande av någon myndighet i den stat där barnet hade sitt hemvist omedelbart före bortförandet eller kvarhållandet som utvisar att bort- förandet eller kvarhållandet var olovligt. Detta gäller dock endast om ett sådant avgörande kan er- hållas i den staten. I ett ärende om överflyttning av barn enligt 11 § skall sökanden, om rätten begär det, visa upp ett sådant avgörande av någon myndighet i den stat där barnet hade sitt hem- vist omedelbart före bortförandet eller kvarhållandet som utvisar att bortförandet eller kvarhållandet var olovligt. Detta gäller dock endast om ett sådant avgörande kan er- hållas i den staten. 15 § Mål om verkställighet av ett av- görande som avses i 5 § skall handläggas skyndsamt. Också mål om överflyttning av barn enligt 11 § skall handläggas skyndsamt. Har ett sådant mål inte avgjorts inom sex veckor från det att ansökan gjordes om överflytt- ningen, är rätten på sökandens be- gäran skyldig att redogöra för orsaken till dröjsmålet. Ett ärende om verkställighet av ett avgörande som avses i 5 § skall handläggas skyndsamt. Också ett ärende om överflytt- ning av barn enligt 11 § skall hand- läggas skyndsamt. Har ett sådant ärende inte avgjorts inom sex veckor från det att ansökan gjordes om överflyttningen, är rätten på sökandens begäran skyldig att re- dogöra för orsaken till dröjsmålet. 16 § 1

Innan länsrätten förordnar om verkställighet eller överflyttning får den uppdra åt en ledamot eller suppleant i socialnämnden eller en tjänsteman inom socialtjänsten att verka för att den som har hand om barnet frivilligt skall fullgöra vad som åligger honom eller henne. Ett sådant uppdrag får även lämnas åt någon annan lämplig person. Upp- drag får lämnas endast om det kan antas att detta kommer att leda till att barnet överlämnas utan att målets behandling onödigt för- dröjs. Den som har fått ett uppdrag enligt första stycket skall inom den tid som länsrätten bestämmer läm- na rätten en redogörelse för de åtgärder som har vidtagits och vad som i övrigt har kommit fram. Tiden får inte sättas längre än två veckor. Om synnerliga skäl före- Innan rätten beslutar om verk- ställighet eller överflyttning får den uppdra åt en ledamot eller suppleant i socialnämnden eller en tjänsteman inom socialtjänsten att verka för att den som har hand om barnet frivilligt skall fullgöra vad som åligger honom eller henne. Ett sådant uppdrag får även lämnas åt någon annan lämplig person. Upp- drag får lämnas endast om det kan antas att detta kommer att leda till att barnet överlämnas utan att ärendets behandling onödigt för- dröjs. Den som har fått ett uppdrag enligt första stycket skall inom den tid som rätten bestämmer lämna en redogörelse för de åtgärder som har vidtagits och vad som i övrigt har kommit fram. Tiden får inte sättas längre än två veckor. Om det finns synnerliga skäl, får rätten

1 Senaste lydelse 1993:212. Prop. 2005/06:99 25 ligger, får länsrätten dock bestäm- ma en längre tid eller förlänga en redan bestämd tid. dock bestämma en längre tid eller Prop. 2005/06:99 förlänga en redan bestämd tid.

17 § 2

Innan rätten avgör ett mål om

Innan rätten avgör ett ärende om

verkställighet av ett avgörande som

verkställighet av ett avgörande som

avses i 5 § eller om överflyttning

avses i 5 § eller om överflyttning

av barn enligt 11 § skall rätten in-

av barn enligt 11 § skall rätten in-

hämta barnets mening, om det inte

hämta barnets mening, om det inte

är omöjligt med hänsyn särskilt till

är omöjligt med hänsyn särskilt till

barnets ålder och mognad.

barnets ålder och mognad.

18 § 3

Förordnar länsrätten om verk-

Beslutar rätten om verkställig-

ställighet eller överflyttning, får

het eller överflyttning, får den

den förelägga vite, om detta kan

även utan yrkande förelägga vite,

antas komma att leda till att barnet

om detta kan antas komma att leda

överlämnas utan onödigt dröjsmål,

till att barnet överlämnas utan onö-

eller besluta att barnet skall häm-

digt dröjsmål, eller besluta att bar-

tas genom polismyndighetens för-

net skall hämtas genom polismyn-

sorg. Länsrätten kan i samband

dighetens försorg. Rätten kan i

med förordnandet lämna uppdrag

samband med beslutet lämna upp-

enligt 16 §.

drag enligt 16 §.

Är det fråga om en dom eller ett

Är det fråga om en dom eller ett

beslut om umgänge, får dock läns-

beslut om umgänge, får dock

rätten besluta om hämtning av

rätten besluta om hämtning av

barnet endast om det finns sär-

barnet endast om det finns sär-

skilda skäl att anta att verkställig-

skilda skäl att anta att verkställig-

het annars inte kan ske.

het annars inte kan ske.

Frågor om utdömande av före-

Frågor om utdömande av före-

lagt vite prövas av länsrätten på

lagt vite prövas av rätten på ansö-

ansökan av den part som har be-

kan av den part som har begärt

gärt verkställigheten eller över-

verkställigheten

eller

överflytt-

flyttningen.

ningen.

19 § 4

Om det i ett mål enligt denna lag

Om det i ett ärende enligt denna

finns risk för att barnet förs ur

lag finns risk för att barnet förs ur

landet eller att verkställigheten eller

landet eller att

verkställigheten

överflyttningen på annat sätt försvå-

eller överflyttningen på annat sätt

ras, kan länsrätten omedelbart för-

försvåras, kan rätten

omedelbart

ordna att barnet skall tas om hand

besluta att barnet skall tas om

på det sätt som länsrätten finner

hand av socialnämnden eller på

lämpligt. Länsrätten kan därvid

annat lämpligt sätt. Rätten kan

meddela föreskrifter om villkor eller

därvid besluta om villkor eller

tidpunkt för umgänge med barnet.

tidpunkt för umgänge med barnet.

2

Paragrafen fick sin nuvarande beteckning genom 1993:212.

3

Senaste lydelse 1993:212.

4 Senaste lydelse 1993:212.

26

För att underlätta att barnet överflyttas kan länsrätten i sam- band med dom eller beslut om verkställighet eller överflyttning föreskriva att barnet tillfälligt skall tas om hand på lämpligt sätt. För att underlätta att barnet överflyttas kan rätten i samband med en dom eller ett beslut om verkställighet eller överflyttning besluta att barnet tillfälligt skall tas om hand av socialnämnden eller på annat lämpligt sätt. Rätten får besluta att omhänder- tagandet skall verkställas genom polismyndighetens försorg. 20 § 5

Har talan enligt denna lag inte väckts eller kan ett beslut enligt 19 § första stycket inte avvaktas, får polismyndigheten genast om- händerta barnet eller vidta andra omedelbara åtgärder som kan ske utan skada för barnet. När en så- dan åtgärd vidtas skall om möjligt en läkare samt en företrädare för socialtjänsten eller i förekomman- de fall en sådan kontaktperson för barnet som avses i socialtjänst- lagen (2001:453) vara närvaran- de. Åtgärden skall genast anmälas till länsrätten, som utan dröjsmål prövar om den skall bestå. Har talan enligt denna lag inte väckts eller kan ett beslut enligt 19 § första stycket inte avvaktas, får polismyndigheten genast om- händerta barnet eller vidta andra omedelbara åtgärder som kan ske utan skada för barnet. Åtgärden skall genast anmälas till rätten, som utan dröjsmål prövar om den skall bestå. 21 § 6

Beträffande förfarandet i övrigt i mål om verkställighet av ett av- görande som avses i 5 § eller om överflyttning av barn enligt 11 § tillämpas 21 kap. 9 och 1116 §§ föräldrabalken. Vad som före- skrivs i 21 kap. 13 § föräldrabalk- en om kostnader för utförande av uppdrag skall gälla i fråga om uppdrag enligt 16 § första stycket andra meningen. Beträffande förfarandet i övrigt i ärende om verkställighet av ett av- görande som avses i 5 § eller om överflyttning av barn enligt 11 § tillämpas 21 kap. 9 och 1116 §§ föräldrabalken. Vad som före- skrivs i 21 kap. 13 § föräldrabalk- en om kostnader för utförande av uppdrag skall gälla i fråga om uppdrag enligt 16 § första stycket andra meningen.

1.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2006.

2.

Äldre bestämmelser tillämpas i fråga om mål om verkställighet eller överflyttning som vid ikraftträdandet är anhängigt vid domstol. Därvid

5

Senaste lydelse 2001:465.

6

Senaste lydelse 1993:212.

Prop. 2005/06:99 27 tillämpas 21 kap. föräldrabalken i den lydelse kapitlet hade vid utgången Prop. 2005/06:99 av juni 2006. 28

2.6

Förslag till lag om ändring i socialtjänstlagen

Prop. 2005/06:99

(2001:453)

Härigenom föreskrivs att 5 kap. 3 §, 10 kap. 5 § och 12 kap. 2 § socialtjänstlagen (2001:453) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5

kap.

3 § Kommunen skall sörja för att föräldrar kan erbjudas samtal under sakkunnig ledning i syfte att nå enighet i frågor som gäller vårdnad, boende och umgänge (samarbets-

samtal) samt

 att föräldrar får hjälp att träffa

 att föräldrar får hjälp att träffa

avtal enligt 6 kap. 6 §, 14 a §

avtal enligt 6 kap. 6 §, 14 a §

andra stycket eller 15 a § andra

andra stycket eller 15 a § tredje

stycket föräldrabalken.

stycket föräldrabalken.

Kommunen skall sörja för att familjerådgivning genom kommunens försorg eller annars genom lämplig yrkesmässig rådgivare kan erbjudas dem som begär det. Med familjerådgivning avses i denna lag en verksamhet som består i samtal med syfte att bearbeta samlevnadskonflikter i parförhållanden och familjer. 10 kap. 5 § 1

Uppdrag att besluta på socialnämndens vägnar får när det gäller för- äldrabalken avse endast uppgifter som anges i följande lagrum

1 kap. 4 och 9 §§ föräldrabalken,

2 kap. 1, 

46, 89 §§ föräldrabalken, dock inte befogenhet enligt 9 § att besluta att inte påbörja utredning eller att lägga ned en påbörjad utredning,

3 kap. 5, 6 och 8 §§ föräldrabalken,

 6 kap. 6 §, 14 a § andra styc-

 6 kap. 6 §, 14 a § andra styc-

ket och 15 a § andra stycket för-

ket och 15 a § tredje stycket för-

äldrabalken,

äldrabalken,

6 kap. 19 § föräldrabalken när det gäller beslut att utse utredare i mål och ärenden om vårdnad, boende eller umgänge,

7 kap. 7 § föräldrabalken när det gäller godkännande av avtal om att underhållsbidrag skall betalas för längre perioder än tre månader,

11 kap. 16 § andra stycket föräldrabalken.

Uppdrag att besluta på socialnämndens vägnar får inte omfatta befogenhet att meddela beslut i frågor som avses i 5 kap. 2 § denna lag eller att fullgöra nämndens uppgifter enligt 5 § lagen (1947:529) om allmänna barnbidrag eller 17 § lagen (1996:1030) om underhållsstöd.

1 Senaste lydelse 2005:452.

29

12 kap. 2

Prop. 2005/06:99

2 §

Följande handlingar får inte gallras med stöd av bestämmelserna i 1 §

första stycket:

1.

handlingar som kommit in eller upprättats i samband med utredning om faderskap eller föräldraskap enligt 1 kap. 9 § föräldrabalken,

2.

handlingar som kommit in eller upprättats i samband med utredning om adoption,

3.

handlingar som kommit in eller upprättats i samband med att ett barn har placerats eller tagits emot i ett hem för vård eller boende, i ett familjehem eller i ett annat enskilt hem som inte tillhör någon av föräldrarna eller någon annan som har vårdnaden om barnet.

Avtal enligt 6 kap. 6 §, 14 a §

Avtal enligt 6 kap. 6 §, 14 a §

andra stycket eller 15 a § andra

andra stycket eller 15

a §

tredje

stycket föräldrabalken som god-

stycket föräldrabalken

som

god-

känts av socialnämnden får inte

känts av socialnämnden får inte

gallras förrän barnet fyllt arton år.

gallras förrän barnet fyllt arton år.

Handlingar skall vidare undantas från gallring enligt bestämmelserna i 1 § av hänsyn till forskningens behov i ett representativt urval av kommuner och i övriga kommuner beträffande ett representativt urval av personer. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2006.

2 Senaste lydelse 2005:452. 30

2.7

Förslag till lag om ändring i försäkringsavtalslagen

Prop. 2005/06:99

(2005:104)

Härigenom föreskrivs att 14 kap. 7 § försäkringsavtalslagen (2005:104) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

14 kap.

7 §

Är förmånstagare insatt, skall försäkringsbelopp som utfaller efter försäkringstagarens död inte ingå i dennes kvarlåtenskap. Om tillämpningen av ett förmånstagarförordnande som gäller för försäkringstagarens död skulle leda till ett resultat som är oskäligt mot en make eller bröstarvinge efter försäkringstagaren, kan förordnandet jäm- kas så att försäkringen helt eller delvis tillfaller maken eller bröst- arvingen. Vid prövningen skall särskilt beaktas skälen för förordnandet samt förmånstagarens och makens eller bröstarvingens ekonomiska förhållanden. Har dödsfallet inträffat sedan det har dömts till äktenskapsskillnad mellan försäkringstagaren och hans make eller sedan talan om äkten- skapsskillnad väckts men innan bodelning har förrättats, gäller i stället för det som sägs i andra stycket att, om maken inte vid bodelningen kan få ut sin andel därför att försäkringen tillfaller någon annan som förmåns- tagare, denne är skyldig att avstå vad som fattas.

Den som vill begära jämkning

Den som vill begära jämkning

enligt första eller andra stycket

enligt andra eller tredje stycket

skall väcka talan mot förmåns-

skall väcka talan mot förmåns-

tagaren inom ett år från det att

tagaren inom ett år från det att

bouppteckning efter försäkrings-

bouppteckning efter försäkrings-

tagaren avslutades eller dödsbo-

tagaren avslutades eller dödsbo-

anmälan gjordes. Väcks inte talan

anmälan gjordes. Väcks inte talan

inom denna tid, är rätten till jämk-

inom denna tid, är rätten till jämk-

ning förlorad.

ning förlorad.

Angående förordnandets verkan mot försäkringstagarens borgenärer finns bestämmelser i 15 kap. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2006. 31

2.8

Förslag till lag om ändring i lagen (2005:683) om

Prop. 2005/06:99

ändring i rättegångsbalken

Härigenom föreskrivs att 42 kap. 6 § rättegångsbalken i stället för dess lydelse enligt lagen (2005:683) om ändring i rättegångsbalken skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

42 kap. 6 § Utfärdas stämning, skall förberedelse i målet äga rum. Förberedelsen har till syfte att klarlägga 1. parternas yrkanden och invändningar samt de omständigheter som parterna åberopar till grund för sin talan,

2.

i vad mån parterna är oense om åberopade sakförhållanden,

3.

vilka bevis som skall läggas fram och vad som skall styrkas med varje bevis,

4.

om ytterligare utredning eller andra åtgärder behövs före målets avgörande och

5. om det finns förutsättningar

5. om det finns förutsättningar

för förlikning.

för förlikning eller annan samför-

ståndslösning.

Rätten skall driva förberedelsen med inriktning på ett snabbt av- görande av målet. Så snart det lämpligen kan ske bör rätten höra parterna angående målets handläggning. Rätten skall upprätta en tidsplan för målets handläggning, om det inte på grund av målets beskaffenhet eller av något annat särskilt skäl är obehövligt. Parterna skall fortlöpande kontrollera att tidsplanen kan hållas såvitt gäller dem och deras bevisning. Om en part bedömer att tidsplanen inte kan hållas, skall detta genast anmälas till rätten. Om rätten bedömer att tidsplanen inte kan hållas, skall parterna underrättas om detta. 32

3

Ärendet och dess beredning

Prop. 2005/06:99

År 2002 tillkallade regeringen en parlamentarisk kommitté, 2002 års vårdnadskommitté (dir. 2002:89). Kommitténs huvuduppgifter var att utvärdera 1998 års vårdnadsreform och 1996 års reform om barns rätt att komma till tals samt göra en översyn av reglerna om verkställighet av avgöranden och avtal. Kommittén skulle vidare utreda vissa andra frågor om vårdnad, boende och umgänge. Enligt tilläggsdirektiv skulle kom- mittén föreslå hur en reglering kan utformas som underlättar hanteringen av problem när det gäller beslutsfattandet vid gemensam vårdnad (dir. 2005:35). I juni 2005 överlämnade kommittén betänkandet Vårdnad Boende Umgänge, Barnets bästa, föräldrars ansvar (SOU 2005:43). En samman- fattning av betänkandet finns i bilaga 1. Betänkandets författningsförslag finns i bilaga 2. Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över remissinstan- serna finns i bilaga 3. Remissvaren finns tillgängliga i lagstiftningsären- det (Ju2005/5191/L2). Kommittén tar upp vissa frågor som rör barns försörjning, bl.a. om samarbetssamtal om underhåll och om beräkningsmetoderna för under- hållsbidrag (se kapitel 9 i betänkandet). Dessa frågor kommer att beredas vidare i annat sammanhang. Detsamma gäller beslutsfattandet vid ge- mensam vårdnad (se kapitel 4.4 och 4.5 i betänkandet och avsnitt 8 i propositionen) och skyddade personuppgifter (se kapitel 11.7 i be- tänkandet och avsnitt 10 i propositionen). Propositionen bygger på en överenskommelse mellan den social- demokratiska regeringen och Vänsterpartiet. Lagrådet Regeringen beslutade den 26 januari 2006 att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 4. Lagrådets yttrande finns i bilaga 5. Regeringen har delvis godtagit Lagrådets synpunkter. Lagrådets synpunkter behandlas i avsnitt 8 och 12. I förhållande till lagrådsremissens lagförslag innehåller propositionen dessutom vissa ytterligare följdändringar. I propositionen föreslås också en ändring i 14 kap. 7 § försäkrings- avtalslagen (2005:104). Genom ändringen rättas bara en missvisande hänvisning i lagtexten. Något yttrande från Lagrådet har inte inhämtats över detta lagförslag. 4 Bakgrund Utvecklingen av reglerna om vårdnad Rättsförhållandet mellan barn och föräldrar regleras i föräldrabalken, som infördes år 1950. Den ursprungliga regleringen i föräldrabalken byggde på två tidigare lagar om barn utom äktenskap från år 1917 och barn i äktenskap från år 1920. För ett barn med gifta föräldrar var 33 föräldrarna gemensamt vårdnadshavare medan modern ensam var vård- nadshavare för barn utom äktenskapet. År 1968 infördes i föräldrabalken särskilda regler för verkställighet av domar och beslut om vårdnad, umgänge och överlämnande av barn samt för överflyttning av barn i andra fall än vid verkställighet av sådana avgöranden. Tidigare hade de allmänna exekutionsreglerna i utsöknings- lagen ansetts tillämpliga för dessa frågor. Den svenska familjerätten har, med undantag för verkställighet och överflyttning, sedan början av 1970-talet genomgått betydande föränd- ringar. Utvecklingen har präglats av strävanden att tillgodose barnets intressen i relation till föräldrarna. År 1973 ändrades bestämmelserna om vårdnad så att frågan om vem av makarna som bär skulden till sönd- ringen saknar betydelse vid avgörande av vem av dem som efter en äktenskapsskillnad skall få vårdnaden om barnet. Samtidigt stärktes fäders möjlighet att få vårdnaden om sina barn. År 1976 infördes en möjlighet för ogifta föräldrar att efter prövning av domstol få gemensam vårdnad. Då utmönstrades också termerna barn i äktenskap och barn utom äktenskap ur lagstiftningen. År 1983 blev det möjligt för makar att efter äktenskapsskillnad få gemensam vårdnad utan särskilt domstols- beslut. Vidare blev det enklare för ogifta föräldrar att få gemensam vårdnad. År 1991 gjordes ändringar som syftade särskilt till att underlätta en utveckling mot att föräldrarna i större utsträckning skulle ta ett gemen- samt ansvar för barnet och själva komma överens om hur vårdnads- och umgängesfrågor skall lösas. Ett viktigt inslag i reformen var en satsning på samarbetssamtal, dvs. samtal där föräldrarna under sakkunnig ledning försöker nå enighet om vårdnad och umgänge. Vidare infördes en möjlig- het för domstolen att ta initiativ till att samarbetssamtal kommer till stånd. När det gäller ogifta föräldrar innebar reformen att föräldrarna kan få gemensam vårdnad genom en anmälan till socialnämnden i samband med att faderskapet fastställs. Lagen fick en uttrycklig bestämmelse om att domstolen, när gemensam vårdnad inte är aktuell, vid bedömningen av vad som är bäst för barnet skall fästa avseende särskilt vid barnets behov av en nära och god kontakt med båda föräldrarna. År 1993 infördes en bestämmelse om att domstolen vid bedömningen av en umgängesfråga skall beakta risken för att barnet i samband med umgänget utsätts för övergrepp, olovligen bortförs eller kvarhålls eller annars far illa. År 1996 reformerades lagstiftningen när det gäller barns rätt att kom- ma till tals i mål om vårdnad och umgänge. En bestämmelse infördes om att domstolen vid bedömningen av barnets bästa skall ta hänsyn till barnets vilja med beaktande av barnets ålder och mognad. Den som verk- ställer en vårdnadsutredning skall, om det inte är olämpligt, söka klar- lägga barnets inställning. De senaste större ändringarna gjordes år 1998. Reformen syftade till att ytterligare betona vikten av samförståndslösningar och underlätta för föräldrar att i så stor utsträckning som möjligt komma överens. Ett när- liggande syfte var att bereda vägen för en ökad användning av gemensam vårdnad. Ett viktigt inslag var en satsning på socialnämndernas arbete. Föräldrar som är överens kan numera reglera vårdnad, boende och umgänge genom avtal som godkänns av socialnämnden. Ett avtal som Prop. 2005/06:99 34 har godkänts av nämnden gäller och kan verkställas som ett lagakraft- vunnet domstolsavgörande. Föräldrarna kan få hjälp av kommunen att ingå ett sådant avtal. Genom reformen vidgades vidare domstolens möj- lighet att besluta om gemensam vårdnad. Domstolen kan nu besluta om gemensam vårdnad även om en förälder motsätter sig det. En förut- sättning är dock att gemensam vårdnad är bäst för barnet. Principen att föräldrar med gemensam vårdnad skall kunna enas i frågor som rör barnet modifierades något. I enlighet med detta infördes det en möjlighet att besluta om umgänge också när föräldrarna har gemensam vårdnad. Det blev också möjligt att vid gemensam vårdnad besluta vem av föräld- rarna som barnet skall bo tillsammans med, vilket innebär att domstolen även kan besluta att barnet skall bo hos var och en av föräldrarna (s.k. växelvist boende). Genom 1998 års vårdnadsreform gjordes bestämmel- serna om barns rätt att komma till tals tillämpliga även på mål om barns boende och vid socialnämndens prövning av föräldrarnas avtal. Vårdnadens innebörd Ett barn står under vårdnad av båda föräldrarna eller en av dem om inte rätten har anförtrott vårdnaden åt en eller två särskilt förordnade vård- nadshavare. Vårdnaden om barnet består normalt till dess barnet fyller 18 år. Den som har vårdnaden om ett barn ansvarar för barnets personliga förhållanden och skall se till att barnets behov av omvårdnad, trygghet och en god fostran blir tillgodosedda. Vårdnadshavaren svarar även för att barnet får den tillsyn som behövs med hänsyn till dess ålder, utveck- ling och övriga omständigheter samt skall bevaka att barnet får tillfreds- ställande försörjning och utbildning. I vårdnaden ingår också att ha upp- sikt över barnet eller vidta andra lämpliga åtgärder så att barnet inte orsakar skada för någon annan. Vem är vårdnadshavare? Ett barn står från födseln under vårdnad av båda föräldrarna om dessa är gifta med varandra. Döms det till äktenskapsskillnad mellan föräldrarna, står barnet även därefter under båda föräldrarnas vårdnad om inte den gemensamma vårdnaden upplöses. Är föräldrarna inte gifta med varan- dra, blir modern ensam vårdnadshavare. Står barnet under vårdnad av endast en av föräldrarna och vill föräld- rarna gemensamt utöva vårdnaden, skall domstol på talan av dem båda besluta i enlighet med deras begäran, om inte gemensam vårdnad är uppenbart oförenlig med barnets bästa. Föräldrarna kan få gemensam vårdnad också genom registrering hos Skatteverket efter gemensam anmälan. Står barnet under vårdnad av båda föräldrarna eller en av dem och vill någon av dem få ändring i vårdnaden, skall domstolen efter vad som är bäst för barnet besluta att vårdnaden skall vara gemensam eller att en av föräldrarna skall ha vårdnaden om barnet. Domstolen får besluta om gemensam vårdnad även mot en förälders vilja. Prop. 2005/06:99 35 Föräldrarna kan vidare avtala att vårdnaden skall vara gemensam eller att en av dem skall ha vårdnaden om barnet. Avtalet gäller om det är skriftligt och har godkänts av socialnämnden. Domstolsprocessen Mål och ärenden om vårdnad, boende och umgänge är indispositiva. Det innebär att domstolen skall se till att frågorna blir tillbörligt utredda och att domstolen i varje enskilt fall skall göra en prövning av vad som är bäst för barnet. Innan domstolen avgör ett mål eller ärende om vårdnad, boende eller umgänge skall socialnämnden ges tillfälle att lämna upplysningar. Om det behövs ytterligare utredning, får domstolen uppdra åt socialnämnden eller något annat organ att utse någon att verkställa en sådan utredning. Den som gör utredningen skall, om det inte är olämpligt, försöka klar- lägga barnets inställning och redovisa den för domstolen. Barnet får höras inför domstolen om särskilda skäl talar för det och det är uppenbart att barnet inte kan ta skada av att höras. Domstolen kan också höra barn- psykiatrisk expertis eller inhämta skriftligt utlåtande från sådan expertis. Domstolen får fatta interimistiska beslut, dvs. beslut som gäller fram till dess att frågan avgjorts genom en dom eller ett beslut som vunnit laga kraft eller föräldrarna träffat ett avtal i frågan och avtalet har godkänts av socialnämnden. Domstolsavgöranden i mål och ärenden om vårdnad, boende och um- gänge kan överklagas till hovrätten och Högsta domstolen. Interimistiska beslut får dock inte överklagas till Högsta domstolen. Verkställighet Verkställighet av vad allmän domstol har bestämt i dom eller beslut om vårdnad, boende, umgänge eller överlämnande av barn kan sökas hos länsrätten. Också ett avtal om vårdnad, boende eller umgänge kan begäras verkställt. Domstolen får ge i uppdrag åt en ledamot i socialnämnden, tjänsteman inom socialtjänsten eller annan lämplig person att som medlare verka för ett frivilligt överlämnande av barnet. Beslutar länsrätten om verkställighet, får den också besluta om tvångs- medel. Den kan antingen förelägga ett vite eller besluta att barnet skall hämtas med hjälp av polismyndigheten. Ett medlingsuppdrag kan ges även i detta skede. Har rätten beslutat om polishämtning, skall den lämna ett sådant uppdrag om inte särskilda skäl talar mot det. Länsrätten får besluta att barnet tillfälligt tas om hand om det behövs för att underlätta överflyttningen och det finns särskilda skäl. Länsrätten kan jämka det som har bestämts om villkor eller tidpunkter i ett avgörande eller avtal om umgänge, om det behövs på grund av för- hållanden som har inträffat efter avgörandet eller avtalet. Har barnet fyllt tolv år, får verkställighet inte ske mot dess vilja utom då länsrätten finner det nödvändigt av hänsyn till barnets bästa. Det- samma gäller om barnet ännu inte har fyllt tolv år men har nått en sådan mognad att dess vilja bör beaktas på motsvarade sätt. Länsrätten kan Prop. 2005/06:99 36 vidare vägra verkställighet om det är uppenbart att förhållandena har ändrats och saken av hänsyn till barnets bästa behöver prövas på nytt. Länsrätten får även i andra fall vägra verkställighet om det finns en risk som inte är ringa för att barnets kroppsliga eller själsliga hälsa skadas. Avgöranden om verkställighet kan överklagas till kammarrätten och Regeringsrätten. Överflyttning av barn En vårdnadshavare för ett barn kan begära att länsrätten beslutar om åtgärd för att barnet skall överflyttas till honom eller henne också i andra situationer än där det handlar om verkställighet av ett avgörande eller ett avtal. Ett sådant beslut skall fattas om barnet vistas hos någon annan än en vårdnadshavare och länsrätten inte finner skäl att vägra åtgärden på grund av att frågan om vårdnaden med hänsyn till barnets bästa behöver prövas av domstol. Länsrätten kan också besluta om åtgärd för överflytt- ning om den ene av två vårdnadshavare utan något beaktansvärt skäl egenmäktigt fört bort eller håller kvar barnet och den andre begär rättelse. En fråga om överflyttning i sådana fall handläggs på motsvarande sätt som en fråga om verkställighet. 2002 års vårdnadskommitté En av vårdnadskommitténs huvuduppgifter har varit att undersöka hur de regler som infördes genom 1998 års vårdnadsreform tillämpas av social- nämnderna. Utvärderingen skulle inriktas på hur socialnämnderna har klarat sina nya arbetsuppgifter och vad reformen har inneburit för strävandena att föra bort vårdnadsfrågorna från domstolarna. Kommittén skulle också undersöka hur bestämmelserna om barns rätt att komma till tals tillämpas och vissa andra frågor som berör socialnämndernas arbete, bl.a. om det finns anledning att ändra reglerna om rätten att väcka talan när det gäller barnets umgänge med närstående. För att få en närmare belysning av socialnämndernas arbete har kom- mittén genomfört en enkätundersökning hos ett urval av socialnämnder med frågor om bl.a. samarbetssamtal, avtal om vårdnad, boende och umgänge, vårdnadsutredningar och situationer där umgänget ställer sär- skilda krav. Resultatet av undersökningen redovisas i del B, kapitel 13 i betänkandet. En annan av kommitténs huvuduppgifter har varit att undersöka hur domstolarna tillämpar dels de bestämmelser om vårdnad m.m. som inför- des år 1998, dels de bestämmelser om barns rätt att komma till tals som infördes år 1996. För att närmare utreda detta har kommittén gått igenom domar från tingsrätter och hovrätter. I granskningen ingick 249 tings- rättsdomar från första halvåret 2002. I de fall domarna överklagats har kommittén även tagit del av hovrättens avgörande. Resultatet av genom- gången av domarna redovisas i del B, kapitel 14 i betänkandet. Enligt direktiven skulle kommittén särskilt uppmärksamma hur de nya reglerna om gemensam vårdnad och boende tillämpas när det förekommit över- grepp eller misstanke om detta. Kommittén har därför särskilt granskat Prop. 2005/06:99 37 de domar där påståenden om övergrepp förekommer. Resultatet av Prop. 2005/06:99 granskningen redovisas i del B, kapitel 15. Som ett led i undersökningen hur socialnämnderna tillämpar de nya bestämmelserna från år 1996 om barns rätt att komma till tals har kom- mittén granskat 50 vårdnadsutredningar som gjorts i de mål vars tings- rättsdomar kommittén granskat. Resultatet av undersökningen redovisas i del B, kapitel 16. I kommitténs uppdrag har också ingått att göra en allmän översyn av verkställighetsreglerna i 21 kap. föräldrabalken och att undersöka hur reglerna tillämpas. En av huvuduppgifterna har varit att överväga om verkställigheten även i framtiden skall handläggas av allmän förvalt- ningsdomstol eller om handläggningen i stället bör flyttas över till allmän domstol eller någon statlig förvaltningsmyndighet. För att belysa detta har kommittén gått igenom domar från länsrätter och kammarrätter. I granskningen ingick 148 domar från länsrätterna från första halvåret 2002. Kommittén har även granskat kammarrättens avgörande i de fall domen överklagats. Resultaten från undersökningen redovisas i del B, kapitel 17. För att inhämta synpunkter på gällande regler samt handläggnings- och tillämpningsfrågor har kommittén haft diskussioner med familjerätts- sekreterare, advokater och domare vid tingsrätter och länsrätter. Vad som har kommit fram under diskussionerna redovisas i del B, kapitel 18. Kommittén har också anordnat tre hearingar, se del B, kapitel 18 och 19. Kommittén har tagit del av en stor mängd externt material, bl.a. rapporter från Socialstyrelsen, Barnombudsmannen och Brottsoffermyn- digheten.

5

Ett tydligare barnperspektiv

Regeringens förslag: Betydelsen av barnets bästa skall komma till

klarare uttryck i lagen. Barnets bästa skall vara avgörande för alla beslut

om vårdnad, boende och umgänge.

Kommitténs förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens.

Remissinstanserna: Så gott som alla remissinstanser tillstyrker försla-

get eller har inget att invända mot det. Hovrätten över Skåne och

Blekinge och Juridiska fakultetsnämnden vid Uppsala universitet ifråga-

sätter om förslaget i praktiken kommer att leda till ett förändrat synsätt.

Några remissinstanser efterfrågar ett förtydligande av vad som avses med

begreppet barnets bästa, bl.a. Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms

universitet, Juridiska fakultetsnämnden vid Uppsala universitet och

Enköpings kommun.

Skälen för regeringens förslag: Vid alla beslut och andra åtgärder

som rör barn skall det finnas ett tydligt barnperspektiv. Denna grundsyn

kommer till uttryck i FN:s konvention om barnets rättigheter (barn-

konventionen). En av grundpelarna i barnkonventionen är principen om

barnets bästa (artikel 3). Barnets bästa skall komma i främsta rummet vid

alla åtgärder som rör barn, vare sig de vidtas av offentliga organ eller av

privata sociala välfärdsinstitutioner, domstolar, administrativa myndig-

38

heter eller lagstiftande organ. En annan princip som har betydelse i detta sammanhang är barnets rätt att komma till tals (artikel 12). Konventions- staterna skall tillförsäkra det barn som är i stånd att bilda egna åsikter rätten att fritt uttrycka dessa i alla frågor som rör barnet, varvid barnets åsikter skall ges betydelse i förhållande till barnets ålder och mognad. Utgångspunkten i barnperspektivet är respekten för barnets fulla människovärde och integritet. Att ha ett barnperspektiv vid beslutsfattan- det innebär att man försöker förstå barnet och ta reda på hur barnet uppfattar sin situation och eventuella förändringar att se med barnets ögon. Det handlar också om att analysera vilka följder olika besluts- alternativ kan få för barnet. I detta ingår att lyssna på barnet och respek- tera det som en individ med egna uppfattningar. Därmed inte sagt att barnets åsikter alltid måste följas. Det är i sista hand den vuxne som utifrån sina kunskaper och erfarenheter måste fatta beslutet och ta ansvar för det. Att domstol och socialnämnd skall besluta efter vad som är bäst för barnet anges i flera bestämmelser i 6 kap. föräldrabalken. Om någon av föräldrarna vill ha ändring i vårdnaden, skall vårdnaden anförtros åt en av föräldrarna ensam eller båda föräldrarna gemensamt efter vad som är bäst för barnet (5 § första stycket). Motsvarande bestämmelse finns för den situationen att barnet har särskilt förordnade vårdnadshavare (10 b § andra stycket). Domstolen kan besluta om eller neka att upplösa gemen- sam vårdnad även mot en förälders vilja om gemensam vårdnad är bäst för barnet. Barnets bästa är också bestämmande bl.a. vid domstolens beslut i frågor om boende och umgänge och vid socialnämndens godkän- nande av avtal om vårdnad, boende och umgänge (6 § andra stycket, 14 a § och 15 a §). Genom 1998 års vårdnadsreform infördes i 6 kap. föräldrabalken en portalparagraf om barnets bästa (2 a §). I denna grundläggande bestäm- melse sägs att barnets bästa skall komma i främsta rummet när frågor om vårdnad, boende och umgänge avgörs. Bestämmelsen är tänkt som en grundval för lagens mer konkreta regler. Den markerar att barnets bästa alltid skall finnas med som en utgångspunkt för bedömningen och att de mer preciserade bestämmelserna i kapitlet tar sitt avstamp i denna all- männa regel. Genom bestämmelsen knöts regleringen också tydligare till barnkonventionen (se prop. 1997/98:7 s. 46 f. och 103). Motsvarande portalparagraf finns för verkställighet av avgöranden och avtal om vård- nad, boende och umgänge (21 kap. 1 § föräldrabalken). Att det är barnets bästa som bör vara avgörande när det fattas beslut om vårdnad, boende och umgänge är självklart. Det är barnets tillvaro och framtid som regleras. Visserligen är det som är bra för föräldrarna också oftast bra för barnet. För att tillvaron skall fungera för barnet på bästa sätt måste den också fungera någorlunda för föräldrarna. Annars kan det uppstå slitningar som går ut över barnet på ett skadligt sätt. Men frågor om vårdnad, boende och umgänge har inte med rättvisa mellan föräldrarna att göra. Det är barnets intressen som måste stå i fokus. När det gäller vårdnad, boende och umgänge bör det inte finnas några intres- sen som kan ta över. Enligt 6 kap. 2 a § föräldrabalken skall barnets bästa komma i främsta rummet vid alla sådana beslut. Regeringen anser att betydelsen av barnets bästa bör komma till klarare uttryck i lagtexten. Prop. 2005/06:99 39 Paragrafen bör därför ändras så att det uttryckligen framgår att barnets bästa skall vara avgörande för beslutet. Som konstaterades i samband med 1998 års vårdnadsreform låter det sig inte göras att i lagtexten mera utförligt ange vad som skall anses vara bäst för barnet utan risk för att nödvändig flexibilitet i enskilda fall går förlorad. I 6 kap. 2 a och nuvarande 2 b §§ föräldrabalken anges vissa omständigheter som skall beaktas. Vid bedömningen av vad som är bäst för barnet skall det fästas avseende särskilt vid barnets behov av en nära och god kontakt med båda föräldrarna, och risken för att barnet utsätts för övergrepp eller annars far illa skall beaktas. Hänsyn skall även tas till barnets vilja. Också den uppräkning av barnets grundläggande rättigheter som görs i 6 kap. 1 § kan vara till hjälp. Ett barn har enligt lagen rätt till omvårdnad, trygghet och en god fostran och skall behandlas med aktning för sin person och egenart. Kroppslig bestraffning eller annan kränkande behandling får inte förekomma. Vad som är barnets bästa måste avgöras i varje enskilt fall utifrån en bedömning av de individuella förhållandena. Bedömningen skall bygga på kunskap och beprövad erfarenhet i kombination med att barnet självt får komma till tals. Hänsyn skall tas till allt som rör barnets fysiska och psykiska välbefinnande och utveckling. Så långt det är möjligt bör såväl långsiktiga som kortsiktiga effekter för barnet beaktas. Det är viktigt att såväl domstolar som socialnämnder tydligt redovisar hur man har resonerat i det enskilda fallet. Begreppet barnets bästa får inte användas slentrianmässigt. Det är t.ex. lämpligt att det i domar om vårdnad, boende och umgänge förs ett uttryckligt resonemang om barnets relation till båda föräldrarna, barnets egen inställning och föräldrarnas lämplighet som vårdnadshavare, boföräldrar och umgängesföräldrar. Det är också naturligt att domstolen redovisar hur den ser på risken för att barnet far illa, möjligheterna att bäst tillgodose barnets behov av en nära och god kontakt med båda föräldrarna, föräldrarnas vilja och förmåga att samarbeta i frågor som rör barnet och övriga individuella förhållanden, t.ex. barnets eventuella behov av särskilt stöd. Frågan om vad domar och beslut av detta slag skall innehålla i form av motiveringar lämpar sig dock inte för lagstiftning. När den grundläggande bestämmelsen om barnets bästa får en tydli- gare egen materiell innebörd aktualiseras vissa mera lagtekniska frågor. Som redan har nämnts finns på flera ställen i 6 kap. föräldrabalken andra bestämmelser som hänvisar till barnets bästa. Regleringen blir enklare och klarare om de hänvisningar som inte tillför något utöver den grund- läggande bestämmelsen nu tas bort (5, 6, 10, 10 b, 14 a, 15 a och 20 §§). Preciseringarna uppenbart oförenligt med barnets bästa och uppenbart bäst för barnet bör däremot behållas (4 § första stycket, 5 § tredje stycket, 6 § andra stycket, 8 § första stycket och 10 b § andra stycket). I syfte att tydliggöra förhållandet mellan dessa bestämmelser och den föreslagna grundläggande regeln om barnets bästa i 2 a § är det dock lämpligt att de får en något annorlunda språklig utformning. En samordning av de olika bestämmelserna om barnets bästa i 6 kap. har redan tidigare efterfrågats av Lagrådet (se angiven prop. s. 198) och tas upp i departementspromemorian Gemensam vårdnad för ogifta föräldrar (Ds 1999:57). Prop. 2005/06:99 40

6

Risken för att barnet far illa

Prop. 2005/06:99

Regeringens förslag: Betydelsen av risken för att barnet far illa lyfts

fram i lagen. Socialnämnden och domstolen skall vid bedömningen av

barnets bästa fästa avseende särskilt vid risken för att barnet eller

någon annan i familjen utsätts för övergrepp eller att barnet olovligen

förs bort eller hålls kvar eller annars far illa.

Regeringens bedömning: Om socialnämnden får kännedom om

omständigheter som kan medföra att ett barn far illa, bör nämnden

liksom i dag vara skyldig att göra en utredning och ta ställning till om

någon åtgärd bör vidtas för att skydda barnet. Det bör alltså inte

införas någon automatisk domstolsprövning av vårdnadsfrågan. Det

bör vara Socialstyrelsens uppgift att sammanställa kunskap om och

medverka till metodutveckling för hur riskbedömningen skall göras

när socialnämnden utreder frågor om vårdnad, boende och umgänge.

Kommitténs förslag och bedömning överensstämmer i huvudsak

med regeringens.

Remissinstanserna: Alla remissinstanser tillstyrker förslaget och delar

bedömningen eller har inget att invända.

Skälen för regeringens förslag och bedömning

Betydelsen av risken för att barnet far illa bör lyftas fram i lagen

Enligt 6 kap. 1 § föräldrabalken skall barn behandlas med aktning för sin

person och egenart och får inte utsättas för kroppslig bestraffning eller

annan kränkande behandling. I samband med 1998 års vårdnadsreform

infördes en bestämmelse som innebär att socialnämnder och domstolar

vid bedömningen av vad som är bäst för barnet skall fästa avseende

särskilt vid barnets behov av en nära och god kontakt med båda föräld-

rarna. Vidare skall risken för att barnet utsätts för övergrepp, olovligen

förs bort eller hålls kvar eller annars far illa beaktas (2 a §).

Under senare år har flera undersökningar gjorts som visar att många

barn upplever våld i familjen, bl.a. utredningar från Kommittén mot

barnmisshandel (se SOU 2001:72) och Rädda Barnen. Vårdnadskom-

mittén har undersökt hur domstolarna dömer i mål om vårdnad, boende

och umgänge när det förekommer påståenden om familjevåld. En redo-

visning av undersökningsresultaten finns i kapitel 15 i betänkandet.

Enligt kommitténs undersökning är påståenden om övergrepp relativt

vanliga i vårdnadsmål. Även när uppgifter om övergrepp förekommer,

använder domstolarna i stor utsträckning möjligheten att döma till

gemensam vårdnad mot en förälders vilja. Utredningar har också gjorts

av Socialstyrelsen och Barnombudsmannen som i stort sett ger samma

bild. Kommittén menar att det finns en generell tendens hos domstolarna

att tona ned betydelsen av att en förälder gjort sig skyldig till övergrepp i

familjen. Även flera remissinstanser uttrycker en oro för att domstolarna

inte tillräckligt uppmärksammar risken för att barnet far illa, bl.a. Social-

styrelsen, Brottsoffermyndigheten, Barnombudsmannen, Familjerätts-

socionomernas Riksförening och Riksförbundet Barnens Rätt i Samhället

(BRIS).

41

Genom bestämmelsen i 6 kap. 2 a § föräldrabalken om barnets behov av en nära och god kontakt med båda föräldrarna understryks att båda föräldrarna har betydelse för barnets välbefinnande och utveckling. Regeringen konstaterar att lagen här spelar en stor roll när det gäller möjligheten för barn att få tillgång till båda sina föräldrar och att den därmed främjar barnets bästa. Utan tvekan är det i de allra flesta fall bäst för barnet att ha en nära och god kontakt med båda sina föräldrar. Men barnets rätt till båda sina föräldrar får inte innebära att barnet måste leva eller umgås med en förälder under alla förhållanden. Ett barn måste ha en absolut rätt att inte själv bli utsatt för våld, övergrepp eller annan kränk- ande behandling. Det är också väl belagt att det innebär en risk för barnets psykiska hälsa att tvingas se eller höra våld i hemmet. Som Brottsoffermyndigheten framhåller kan reaktionerna bli väl så allvarliga när barn bevittnar våld i sin närmiljö som när barnet själv varit utsatt för det direkta övergreppet. Barn känner ofta skuld för våldet och för att inte kunna ingripa till skydd för den som är direkt utsatt. Barn kan också uppleva stark oro för att drabbas av likartade övergrepp. Även lindrigare våld kan uppfattas som allvarligt. När uppgifter om våld förs fram i ett mål om vårdnad, boende eller umgänge måste uppgifterna därför alltid prövas och en riskbedömning göras. I de fall där domstolen kommer fram till att det finns en risk för att barnet kommer att fara illa, bör detta väga tungt i den helhetsbedömning av samtliga omständigheter som skall göras. Om en förälder utsätter barnet eller någon annan i familjen för våld, trakasserier eller andra kränkningar, är det i de allra flesta fall bäst för barnet att den föräldern inte får del i vårdnaden. Prövningen kan också mynna ut i att något umgänge inte alls bör äga rum. I andra fall kan bedömningen göras att ett umgänge visserligen är bäst för barnet men att det bör ske i särskilda former, t.ex. i närvaro av en kontaktperson. Det måste dock som alltid bli beroende av en individuell prövning, där det avgörande är vad som är bäst för barnet. Regeringen anser att det i lagtexten ytterligare bör markeras den betydelse som risken för att barnet far illa måste få vid beslut som rör vårdnad, boende och umgänge. Av lagen bör framgå att det skall fästas avseende särskilt vid risken för att barnet far illa. Därigenom betonas att domstolar och socialnämnder skall vara uppmärksamma på risken för våld och andra övergrepp och att risken också skall väga tungt vid bedömningen av vad som är bäst för barnet. Vidare bör det uttryckligen anges att också risken för övergrepp mot andra i familjen måste få särskild betydelse, t.ex. den andra föräldern eller ett syskon. Kommittén diskuterar hur bedömningen närmare bör göras. Också många remissinstanser tar upp den frågan. Med anledning av detta bör framhållas att lagen tar sikte på risken för att barnet kommer att fara illa. Det måste alltså göras en riskbedömning. Denna skall grundas bl.a. på vad som är utrett om tidigare inträffade händelser och om andra faktiska omständigheter. Omständigheter som kan ha betydelse för bedömningen är t.ex. tidigare övergrepp, hot om övergrepp, allmän attityd till våld, missbruksproblem och psykisk sjukdom. Som kommittén framhåller gäller alltså inte lika höga beviskrav som i brottmål, och ett påstående om övergrepp skall beaktas i vårdnadsmålet även om t.ex. en förundersök- ning hos polisen har lagts ned. Är det utrett att en förälder tidigare gjort Prop. 2005/06:99 42 sig skyldig till övergrepp, bör en nyanserad bedömning göras av det inträffade. Om övergreppen har skett systematiskt under en längre tid, varit allvarliga eller riktats mot flera personer, finns det ofta skäl att utgå från att barnet skulle fara illa med den föräldern som vårdnadshavare. Detsamma gäller om det framgår att övergreppen är ett utslag av föröva- rens behov av att utöva makt och kontroll över sitt offer. Ett sådant beteende kan vara svårt att förändra och innebär allmänt sett en större risk för att barnet skall fara illa. Om en förälder däremot gjort sig skyldig till en enstaka överilad handling mot den andra föräldern, kan risken vara mindre för att barnet kommer att fara illa. Av betydelse är också när våldet eller kränkningarna har skett. Ligger övergreppen långt tillbaka i tiden och har förhållandet mellan föräldern och barnet fungerat väl efter detta, behöver de inte alltid innebära att det finns en risk för att barnet far illa. Är det omvänt så att övergreppen nyligen har ägt rum, och är för- hållandet mellan barnet och föräldern osäkert, kan risken vara större. Har föräldern genomgått behandling för att undvika en upprepning, är även det en omständighet som måste beaktas. Hänsyn måste givetvis också tas till barnets egen inställning. Som kommittén nämner är det angeläget att inte bara domstolen utan även den som utreder frågor om vårdnad, boende och umgänge prövar påståenden om övergrepp och gör en riskbedömning. Utredningen ger ett viktigt underlag för domstolens beslut och måste därför ta upp alla sådana omständigheter som är väsentliga för domstolen att ha kännedom om. Genom sin kontakt med och kännedom om barnet måste utredaren skaffa sig en bild av hur barnet upplever sin situation och hur eventuella övergrepp i familjen har påverkat och kommer att påverka barnet fram- över, liksom risken för att framtida övergrepp kan komma att ske. Genom utredningen kan det också komma fram omständigheter som tyder på att ett påstående om övergrepp saknar grund. Det bör vara Socialstyrelsen uppgift att sammanställa kunskap om och medverka till metodutveckling för hur riskbedömningen skall göras. Socialstyrelsen har också en betydelsefull uppgift när det gäller information, utbildning och annat stöd till dem som handlägger frågorna inom socialtjänsten. En automatisk prövning av vårdnadsfrågan vid våld i familjen? Om en förälder vid utövandet av vårdnaden om ett barn gör sig skyldig till missbruk eller försummelse eller i övrigt brister i omsorgen om barnet på ett sätt som medför bestående fara för barnets hälsa eller utveckling, skall domstolen besluta om ändring i vårdnaden. Frågan kan prövas på talan av socialnämnden (6 kap. 7 § föräldrabalken). Om socialnämnden får kännedom om omständigheter som kan medföra att ett barn far illa, t.ex. att det har förekommit våld i familjen, skall nämnden göra en utred- ning och ta ställning till om någon åtgärd bör vidtas för att stödja eller skydda barnet. Om nämnden får veta att någon åtgärd behöver vidtas i fråga om vårdnaden, är den skyldig att göra en ansökan om det hos domstolen (6 kap. 5 § socialtjänstförordningen [2001:937]). I skilda sammanhang har tanken förts fram att vårdnadsfrågan i stället automatiskt borde föras till domstol när socialnämnden får kännedom om familjevåld. Socialnämnden skulle alltså inte ha något utrymme att själv ta ställning till om en sådan åtgärd är lämplig i det enskilda fallet. Prop. 2005/06:99 43 Regeringen delar kommitténs bedömning att en sådan lösning inte är Prop. 2005/06:99 lämplig. Ibland kan det förekomma fall där det inte finns förutsättningar att frånta en förälder vårdnaden, trots att han eller hon har gjort sig skyldig till våld eller andra kränkningar. Om t.ex. en förälder gjort sig skyldig till våld mot den andra föräldern och denne inte motsätter sig att den gemensamma vårdnaden får bestå, kan det bli så att socialnämnden efter en sammanvägning av vad som är bäst för barnet gör bedöm- ningen att någon ändring i vårdnadsfrågan trots allt inte bör göras. Socialnämnden bör inte tvingas att föra en talan som nämnden inte själv tror på och initiera en process som kan vara till mer skada än nytta för barnet. Som många remissinstanser påpekar är det dock viktigt att social- nämnden uppmärksammar de fall där insatser till stöd för ett barn kan behövas och att frågan om en eventuell överflyttning av vårdnaden verk- ligen övervägs i tillräckligt stor utsträckning. Om en förälder har dödat eller försökt döda den andra föräldern, bör socialnämnden normalt väcka talan om överflyttning av vårdnaden. Detsamma kan gälla bl.a. om barnet har utsatts för sexuella övergrepp. Men det förutsätter samtidigt att det finns någon att flytta över vårdnaden till, någon som är lämpad att ge barnet omvårdnad, trygghet och en god fostran. Ibland kan det vara bättre för barnet att han eller hon får rota sig i ett familjehem och att nämnden väcker talan om en överflyttning av vårdnaden först när det har visat sig att familjehemsplaceringen utfallit positivt för barnet. I sammanhanget kan nämnas att regeringen, liksom kommittén, anser att en talerätt för närstående om överflyttning av vårdnaden inte bör införas. Genom att socialnämnden har möjlighet att och skall väcka talan i de fall det finns behov av en överflyttning av vårdnaden finns det garantier för att barnet får det skydd han eller hon behöver och att frågan kommer upp i domstol när detta är till barnets bästa. 7 Barnets rätt att komma till tals Regeringens förslag: Innan socialnämnden lämnar s.k. snabbupplys- ningar till domstolen skall den, om det är lämpligt, höra barnet. Regeringens bedömning: Domstolen och socialnämnden bör liksom i dag vara skyldiga att ta hänsyn till barnets vilja med beak- tande av barnets ålder och mognad och andra mer allmänna syn- punkter som barnet kan ha. Kommitténs förslag och bedömning överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget och delar bedömningen eller har inget att invända. Flera remissinstanser ifrågasätter dock om särskilda barnsamtal regelmässigt bör hållas i sam- band med att socialnämnden lämnar snabbupplysningar. Hit hör Riksdagens ombudsmän (JO), Socialstyrelsen, Falu tingsrätt, Botkyrka kommun, Enköpings kommun, Göteborgs Stad, Familjerättssocionomer- nas Riksförening och UmgängesrättsFöräldrarnas Riksförening. 44 Skälen för regeringens förslag och bedömning Domstolen bör vara skyldig att ta hänsyn till barnets vilja I enlighet med barnkonventionens regler om barns rätt att komma till tals infördes år 1996 i föräldrabalken uttryckliga bestämmelser om barns rätt att komma till tals i mål och ärenden om vårdnad och umgänge (numera 6 kap. 2 b §). Vid bedömningen av barnets bästa skall domstolen ta hän- syn till barnets vilja med beaktande av barnets ålder och mognad. Den som gör en utredning i mål om vårdnad och umgänge skall, om det inte är olämpligt, söka klarlägga barnets inställning och redovisa den för domstolen (6 kap. 19 §). Genom 1998 års vårdnadsreform gjordes be- stämmelserna tillämpliga även på mål om barns boende och vid social- nämndens prövning av föräldrarnas avtal. Kommitténs utvärdering visar att barns vilja i många fall inte redovisas i domstolarnas domar och att viljan, när den redovisas, inte heller alltid följs. Enligt kommittén finns det en tendens hos domstolarna att ställa alltför stora krav på att barnet skall ha uttryckt en bestämd uppfattning för att dess inställning skall beaktas. Kommittén pekar på att det kan vara så att barnet inte tar direkt ställning mellan föräldrarna men väl ger uttryck för t.ex. i vilken skola han eller hon vill gå eller vilka fritids- aktiviteter som han eller hon vill ägna sig åt. Det kan på så sätt indirekt följa vilken förälder som barnet bör bo hos eller på vilket sätt ett umgänge bör vara utformat. Av det redovisade materialet går i och för sig inte att säkert uttala sig om i vilken mån barnets vilja faktiskt har kommit fram i de aktuella målen och ärendena. Det går inte heller att säga i vilken utsträckning domstolen har tagit hänsyn till barnets vilja. Även om barnet har kommit till tals i vårdnadsutredningen eller på annat sätt, kan domstolen av olika skäl ha valt att inte redovisa det i domen ibland kanske just av omsorg om barnet och för att hålla barnet utanför föräldrarnas konflikt. Rege- ringen delar dock kommitténs uppfattning att det är viktigt att domstolen alltid tar hänsyn till barnets vilja. Att det av lagen framgår att hänsyn skall tas till barnets vilja är avsett att markera att detta är en särskilt betydelsefull omständighet vid den prövning som skall göras i målet. Om barnet har en bestämd önskan och har nått en sådan mognad att denna bör respekteras, bör domstolen i allmänhet följa barnets önskan. Men det är självklart också viktigt att domstolen tar hänsyn till andra mer allmänna synpunkter från barnet, t.ex. att mamma inte har tid att vara tillsammans med barnet på samma sätt som pappa. Även sådana omständigheter skall alltså beaktas och vägas in i den helhetsbedömning som skall göras (se prop. 1994/95:224 s. 33 och 53). Till skillnad från kommittén anser regering att detta inte behöver markeras ytterligare i lagtexten. Att byta ut vilja mot t.ex. inställning eller åsikter kan som några remissinstanser påpekar tvärtom riskera att försvaga barnets rätt att komma till tals och framstår därför som mindre lämpligt. Det kan tilläggas att frågan om barns rättigheter i familjeprocesser är aktuell i ett annat ärende (jfr bet. 1998/99:LU18 och rskr. 1998/99:185). I departementspromemorian Utövandet av barns rättigheter i familjerätts- processer (Ds 2002:13) föreslås att Sverige ratificerar den europeiska konventionen om utövandet av barns rättigheter. Flera lagändringar före- slås i syfte att förstärka barnets rätt i processen, bl.a. att barnet skall ha Prop. 2005/06:99 45 rätt att få den information i saken som kan antas vara av betydelse för honom eller henne och att det i särskilt konfliktfyllda vårdnadsmål skall vara möjligt för domstolen att förordna ett särskilt biträde för barnet. Promemorian bereds för närvarande i Regeringskansliet. Barnet bör ha rätt att komma till tals i vårdnadsutredningar Som redan har nämnts skall den som gör en utredning i mål om vårdnad, boende och umgänge, om det inte är olämpligt, försöka klarlägga barnets inställning och redovisa den för domstolen. Kommitténs utvärdering ger vid handen att barn numera kommer till tals under vårdnadsutredningarna i betydligt större utsträckning än vad som var fallet före reformerna på 1990-talet. I den enkätundersökning som kommittén har gjort och som har omfattat ett urval av kommuner har de allra flesta svarat att samtal normalt förekommer från det att barnet är sex år. I många kommuner förs samtal även med yngre barn. Som regel träffar utredaren barnet vid två eller flera tillfällen. De mindre barnens situation belyses genom att utredaren träffar barnet vid hembesök hos var och en av föräldrarna och har samtal med föräldrarna och med t.ex. förskolepersonal. Samspelet mellan barnet och föräldrarna studeras också. Kommitténs genomgång av vårdnadsutredningar och samtal med socialsekreterare ger samma bild. Även om resultatet av utvärderingen alltså är positivt, betyder det inte att kvaliteten inte kan bli ännu bättre. Kommittén påpekar att det ibland brister i kompetensen hos dem som håller samtal med barnet. Men detta kan man inte komma till rätta med lagstiftningsvägen, utan det måste ske genom utbildning och annat stöd till dem som utreder vårdnadsärenden. För att barnets bästa skall tillgodoses är det nödvändigt att handläggarna får utbildning när det gäller att samtala med barn på barns villkor och att tolka barns uttryckssätt. Också olika utredningsmetoder kan behöva utvecklas. Som kommittén framhåller måste även mindre barn få komma till tals. Liksom kommittén anser regeringen dock att det inte är lämpligt att i lag slå fast en viss ålder för när ett barn bör tillfrågas inom ramen för en vårdnadsutredning. Barn har ju olika mognadsgrad och förutsättningar, och det måste i varje enskilt fall göras en bedömning av om det är olämp- ligt att tala med barnet och vilken betydelse hans eller hennes inställning skall tillmätas. Små barn kan komma till tals t.ex. genom att utredaren samtalar med personer i barnets omgivning som känner honom eller henne väl. Barnet bör ha rätt att komma till tals när snabbupplysningar lämnas till domstolen En annan fråga är barnets rätt att komma till tals när socialnämnden lämnar s.k. snabbupplysningar till domstolen. I mål eller ärenden om vårdnad, boende eller umgänge får domstolen fatta interimistiska beslut, dvs. beslut som gäller fram till dess att frågan avgjorts genom en dom eller ett beslut som vunnit laga kraft eller föräldrarna träffat ett avtal i frågan och avtalet har godkänts av socialnämnden. Innan ett sådant beslut Prop. 2005/06:99 46 meddelas kan domstolen inhämta upplysningar från socialnämnden, s.k. snabbupplysningar (6 kap. 20 § andra stycket föräldrabalken). Av kommitténs utvärdering framgår att barnsamtal ofta inte före- kommer när snabbupplysningar lämnas till domstol. I en enkätundersök- ning har de flesta kommuner svarat att man talar med barnen i mindre än 25 procent av fallen. Innehållet i snabbupplysningarna varierar en hel del beroende på vilken kommun som handlägger ärendet. Flera nämnder svarade att de talar med barnet endast om domstolen särskilt begär det. År 2003 utfärdade Socialstyrelsen allmänna råd rörande socialnämn- dens handläggning av frågor om vårdnad, boende och umgänge (SOSFS 2003:14). När det gäller snabbupplysningar ges rekommendationen att utredaren alltid bör ha ett samtal med föräldrarna. Samtalet bör handla om barnets situation, föräldrarnas möjligheter att samverka och vilka möjliga lösningar av tvisten föräldrarna ser. På grund av vad som kom- mit fram vid samtalet bör utredaren bilda sig en uppfattning om det, utifrån barnets ålder och mognad, är lämpligt att även tala med barnet. Ett interimistiskt beslut skall fattas utifrån samma bedömningsgrunder som vid en slutlig prövning. Det innebär att barnets bästa i enlighet med regeringens förslag skall vara avgörande även vid sådana beslut och att hänsyn skall tas till barnets vilja. Barnets vilja kan av praktiska skäl inte utredas och redovisas lika utförligt som i en fullständig vård- nadsutredning. Ett interimistiskt beslut måste ibland med nödvändighet fattas utan att en fullständig utredning kan göras. Det bör därför inte ställas något uttryckligt krav i lagen på att man som vid en vårdnads- utredning skall försöka klarlägga barnets inställning. Men socialnämnden bör så långt det är praktiskt möjligt vara lyhörd för att barnet kan vilja komma till tals, och nämnden bör redovisa för domstolen vad som har kommit fram om barnets inställning. Samtidigt får barnet inte känna sig pressat att ta ställning för eller emot en förälder. Det kan av olika skäl vara olämpligt att ha ett särskilt samtal med barnet inför ett interimistiskt beslut, t.ex. om barnet är särskilt känsligt, om hans eller hennes inställ- ning nyligen har utretts eller om ett beslut måste fattas så snabbt att det inte finns utrymme för att under godtagbara former och med den försik- tighet som krävs samtala med honom eller henne. Om bedömningen görs att det inte är lämpligt att höra föräldrarna eller barnet, bör orsaken till detta redovisas för domstolen. Sammantaget anser regeringen att det i lagen bör tas in en allmänt hållen regel om barnets rätt att komma till tals inför snabbupplysningar. Av denna bör framgå att socialnämnden innan den lämnar upplysningar- na till domstolen skall höra barnet om det är lämpligt. Barnet bör ha rätt att komma till tals vid samarbetssamtal mellan föräldrarna och när socialnämnden godkänner avtal Utgångspunkten är att hänsyn skall tas till barnets vilja inte enbart vid domstolars bedömning utan även generellt vid socialnämndens hantering av frågor om vårdnad, boende och umgänge. För situationer där social- nämnden godkänner ett avtal framgår detta direkt av lagen (6 kap. 2 b § föräldrabalken). I 3 kap. 5 § socialtjänstlagen finns en motsvarande bestämmelse för andra åtgärder som rör barn. Även om någon uttrycklig reglering inte finns i fråga om samarbetssamtal mellan föräldrarna, gäller Prop. 2005/06:99 47 samma princip där. Visserligen är samarbetssamtalen i första hand ett sätt Prop. 2005/06:99 för föräldrarna att gemensamt och i samråd enas om vårdnadsfrågorna. Men samtalen handlar naturligtvis ändå till stor del om hur frågorna bäst skall ordnas i framtiden. Om det inte är olämpligt, bör barnet därför på något stadium komma med i samtalen. Som regel bör detta ske när föräldrarna har börjat samarbeta och kan föra konkreta diskussioner i tvistefrågorna. Som redan har nämnts utfärdade Socialstyrelsen år 2003 allmänna råd rörande socialnämndens handläggning av frågor om vårdnad, boende och umgänge. När det gäller samarbetssamtal ges rekommendationen att det i samband med föräldrarnas samtal bör göras en bedömning av om det är lämpligt att tala med barnet. Bedömningen skall göras utifrån barnets eget behov av att få information och att få berätta om sin situation. Av de allmänna råden framgår att handläggaren, innan ett avtal om vårdnad, boende eller umgänge godkänns, bör bilda sig en uppfattning om barnets inställning utifrån ett samtal med föräldrarna. Om det efter samtalet finns oklarheter, bör handläggaren om det är lämpligt tala med barnet. Social- styrelsen har under senare år också tagit fram en handbok till stöd för socialtjänsten och anordnat flera konferenser om samtal med barn inom socialtjänsten. Regeringen anser i likhet med kommittén att frågan om i vilken ut- sträckning barnet bör höras vid samarbetssamtal mellan föräldrarna och inför socialnämndens godkännande av ett avtal inte bör bindas upp genom ytterligare lagreglering. Man åstadkommer ett bättre genomslag om Socialstyrelsen får ge den vägledning som behövs genom att utfärda allmänna råd till socialnämnderna. Utbildning och annat stöd till dem som handlägger frågor om vårdnad, boende och umgänge är också viktigt.

8

Gemensam vårdnad

Regeringens förslag: En uttrycklig bestämmelse införs i lagen om att

domstolen vid bedömningen av om vårdnaden skall vara gemensam

skall fästa avseende särskilt vid föräldrarnas förmåga att samarbeta i

frågor som rör barnet.

Regeringens bedömning: Domstolen bör liksom i dag kunna vägra

att upplösa en gemensam vårdnad eller besluta om sådan vårdnad mot

en förälders vilja, förutsatt att gemensam vårdnad är bäst för barnet.

Möjligheten att vid gemensam vårdnad döma till s.k. växelvist boende

mot en förälders vilja bör finnas kvar. Nuvarande bestämmelse om att

domstolen skall fästa avseende särskilt vid barnets behov av en nära

och god kontakt med båda föräldrarna behålls oförändrad.

Kommittén förslag och bedömning: Kommittén föreslår att domsto-

len skall få besluta om gemensam vårdnad mot en förälders vilja endast

om det kan antas att föräldrarna kan samarbeta i frågor som rör barnet.

Kommitténs bedömning överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker kommitténs

förslag och delar bedömningen eller har inget att invända mot dem. Flera

48

remissinstanser befarar dock att förslaget kommer att innebära alltför stora begränsningar i domstolens möjligheter att besluta om gemensam vårdnad. Hit hör bl.a. Justitiekanslern, Kammarrätten i Göteborg, Familjerättssocionomernas Riksförening, Enköpings kommun och UmgängesrättsFöräldrarnas Riksförening. Juridiska fakultetsnämnden vid Uppsala universitet efterfrågar tydligare formuleringar när det gäller förutsättningarna för att besluta om gemensam vårdnad. Enligt Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms universitet bör domstolen kunna be- sluta om gemensam vårdnad mot en förälders vilja bara om den förälder som önskar gemensam vårdnad kan visa att föräldrarna kan samarbeta. Barnombudsmannen och Brottsoffermyndigheten ifrågasätter om det inte borde framgår tydligare av lagen att gemensam vårdnad inte skall före- komma vid familjevåld. Riksförbundet Barnens Rätt i Samhället (BRIS) framför liknande synpunkter. Flera remissinstanser anser att möjligheten för domstolen att besluta om växelvist boende mot en förälders vilja bör tas bort, bl.a. Barnombudsmannen, Sveriges Kommuner och Landsting, Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms universitet, Juridiska fakul- tetsnämnden vid Uppsala universitet, Riksorganisationen för kvinno- jourer och tjejjourer i Sverige (ROKS) och Sveriges Kvinnojourers Riksförbund. Skälen för regeringens förslag och bedömning Särskilt avseende bör fästas vid föräldrarnas förmåga att samarbeta i frågor som rör barnet Genom 1998 års vårdnadsreform vidgades domstolens möjlighet att be- sluta om gemensam vårdnad. Domstolen kan nu besluta om gemensam vårdnad även om en förälder motsätter sig detta. En förutsättning är emellertid att gemensam vårdnad ändå är bäst för barnet (6 kap. 5 § föräldrabalken). Enligt Högsta domstolen innebär lagstiftningen att vård- naden, förutom när båda föräldrarna motsätter sig gemensam vårdnad, skall anförtros åt en av föräldrarna ensam endast när det framkommer särskilda omständigheter som talar mot gemensam vårdnad (se rättsfallet NJA 1999 s. 451). En sådan särskild omständighet är att en förälder är olämplig som vårdnadshavare, t.ex. därför att föräldern har gjort sig skyldig till våld mot barnet eller den andra föräldern. En annan särskild omständighet som kan tala mot gemensam vårdnad är att det finns en konflikt mellan föräldrarna som är så svår och djup att det är omöjligt för dem att samarbeta i frågor som rör barnet (se rättsfallet NJA 2000 s. 345). Detta kan uppfattats som att det skulle gälla en presumtion för gemensam vårdnad. En av kommitténs huvuduppgifter har varit att undersöka hur dessa nya vårdnadsregler tillämpats av domstolar och socialnämnder. Av kom- mitténs utredning framgår att domstolarna använder sig av möjligheten att besluta om gemensam vårdnad mot en förälders vilja i relativt stor utsträckning. Domstolarna beslutade om gemensam vårdnad i drygt hälf- ten av de fall där föräldrarna tvistade om vårdnaden. Modern fick ensam vårdnad i ungefär en tredjedel av fallen, medan fadern fick ensam vård- nad i knappt en tiondel. Den vanligaste motiveringen till att domstolen beslutade om gemensam vårdnad var att samarbetssvårigheterna mellan Prop. 2005/06:99 49 föräldrarna inte var så allvarliga att de uppvägde fördelarna med gemen- sam vårdnad. Motiveringen angavs i åtta av tio domar. Det vanligaste angivna skälet till att domstolen beslutade om ensam vårdnad var att föräldrarna hade samarbetssvårigheter av allvarlig art. I en del fall moti- verades ställningstagandet med att den andra föräldern var olämplig som vårdnadshavare. Kommittén har särskilt tagit upp situationer där en förälder gjort sig skyldig till övergrepp mot barnet eller den andra för- äldern. Påståenden om övergrepp finns i en tredjedel av de domar som kommittén har undersökt, och domstolarna beslutade om gemensam vårdnad mot en förälders vilja i knappt hälften av dessa fall. Enligt kommittén finns det en tendens hos domstolarna att döma till gemensam vårdnad även när det kan förutses att föräldrarna inte kommer att kunna samarbeta i frågor som rör barnet. Vidare tonas möjligen betydelsen ned av att en förälder gjort sig skyldig till övergrepp eller på annat sätt upp- trätt kränkande när det gäller att ta ställning till vårdnadsfrågan. Detta gäller inte minst när kränkningen direkt har riktats mot någon annan än barnet. Regeringen konstaterar att barn har behov av nära och goda relationer till båda sina föräldrar även om föräldrarna bor isär. Föräldrabalkens reg- ler om vårdnad och umgänge bygger på den uppfattningen. För barnets skull är det viktigt att båda föräldrarna är delaktiga i barnets förhållanden och tar ansvar för barnet. Denna grundprincip kommer också till uttryck i barnkonventionen. Där sägs i artikel 18 att konventionsstaterna skall göra sitt bästa för att säkerställa erkännandet av principen att båda föräldrarna har ett gemensamt ansvar för barnets uppfostran och utveckling. Enligt regeringens uppfattning är gemensam vårdnad ett viktigt inslag i en önskvärd utveckling mot en starkare betoning av barnets intressen. Gemensam vårdnad har spelat en stor roll när det gäller att utöka möj- ligheterna för barn att få tillgång till båda sina föräldrar och att i vid bemärkelse främja barnets bästa. Syftet med gemensam vårdnad är fram- för allt att främja goda förhållanden mellan barnet och båda föräldrarna. Ett gemensamt rättsligt ansvar kan ofta bidra till detta. Detta har genom- gående framhållits vid de kontakter som kommittén har haft med familje- rättssekreterare, advokater och domare, och uppfattningen delas av det stora flertalet remissinstanser. För de allra flesta föräldrar som separerar är det självklart att vårdnaden om barnet skall vara gemensam. Det- samma gäller också för många föräldrar som aldrig har bott tillsammans. Regeringen delar alltså kommitténs bedömning att gemensam vårdnad i de allra flesta fall är en ur barnets synvinkel mycket bra vårdnadsform och att den möjlighet som infördes år 1998 för domstolen att besluta om gemensam vårdnad mot en förälders vilja bör finnas kvar. Målet bör vara att föräldrarna har gemensam vårdnad i samtliga fall där detta är bäst för barnet. Nuvarande bestämmelse om att domstolen skall fästa avseende särskilt vid barnets behov av en nära och god kontakt med båda föräld- rarna bör behållas oförändrad. Samtidigt får det naturligtvis inte mer eller mindre schablonmässigt beslutas om gemensam vårdnad mot den ena förälderns önskemål. Om en förälder motsätter sig gemensam vårdnad, måste alltid en prövning göras av de skäl som den föräldern framför. Detta är tydligt inte minst om mot- ståndet mot gemensam vårdnad har sin grund i sådana förhållanden som våld eller andra former av övergrepp från den andra förälderns sida. Om Prop. 2005/06:99 50 en förälder utsätter barnet eller någon annan familjemedlem för våld, trakasserier eller annan kränkande behandling, är det i princip bäst för barnet att den föräldern inte får del i vårdnaden. Det är knappast möjligt att tillgodose barnets behov av trygghet och omsorg inom ramen för gemensam vårdnad om den ena föräldern gör sig skyldig till övergrepp mot den andra föräldern eller någon annan i familjen. Det gäller även om samarbetet mellan föräldrarna kanske ytligt sett verkar fungera. I syfte att öka uppmärksamheten på fall där barnet kan fara illa föreslår regeringen att riskbedömningen lyfts fram tydligare i lagen (se avsnitt 6). Men även annars kan det vara viktigt att en förälders motstånd mot gemensam vårdnad tas på allvar. Av stor betydelse är föräldrarnas för- måga att samarbeta i frågor som rör barnet. Enligt regeringens mening bör gemensam vårdnad normalt förutsätta att föräldrarna har ett någor- lunda konfliktfritt samarbete. Det innebär inte att de alltid måste ha samma uppfattning, men de måste kunna hantera sina delade meningar på ett sätt som inte drabbar barnet. Ett barn mår inte bra av ständiga konflikter mellan föräldrarna. Det är uppenbarligen till nackdel för barnet om en förälder genomgående och för att obstruera motsätter sig den andra förälderns initiativ. Om föräldrarna saknar vilja och förmåga att sätta barnets bästa före den egna konflikten, färgar detta omvårdnaden om barnet. Gemensam vårdnad bör i sådana fall inte få användas som ett medel för att tvinga föräldrarna att samarbeta. Gemensam vårdnad kan alltså vara oförenlig med barnets bästa även om konflikten mellan föräldrarna inte kan sägas vara så svår och djup att det är omöjligt för dem att samarbeta. Vad som är barnets bästa bör i varje enskilt fall bestämmas utifrån en bedömning av de individuella förhållandena, och någon presumtion för eller mot gemensam vårdnad bör inte gälla. Som framhölls vid 1998 års vårdnadsreform måste möjligheten att döma till gemensam vårdnad mot en förälders vilja över huvud taget användas med stor försiktighet och lyhördhet. Regeringen anser att det mot bakgrund av vad som kommit fram genom kommitténs undersökningar finns anledning att i lagen betona betydelsen av föräldrarnas samarbetsförmåga. I lagen bör därför tas in en ny bestämmelse om att domstolen vid bedömningen av om vårdnaden skall vara gemensam eller anförtros åt en av föräldrarna skall fästa av- seende särskilt vid föräldrarnas förmåga att samarbeta i frågor som rör barnet. Som Lagrådet har anmärkt är alltså avsikten med bestämmelsen att åstadkomma en uppstramning av rättspraxis. Lagrådet har ifrågasatt om inte detta bör komma till tydligare uttryck i lagtexten. Regeringen gör dock bedömningen att den valda formuleringen är den mest lämpliga och tillräcklig för att åstadkomma en ändrad praxis. I författningskommen- taren återkommer regeringen till bestämmelsens närmare innebörd. Underlättande av beslutsfattandet vid gemensam vårdnad Att ha vårdnaden om ett barn betyder att ha det rättsliga ansvaret för barnets person. Barnets vårdnadshavare har rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör barnets personliga angelägenheter. Har barnet två vårdnadshavare, skall dessa utöva sina rättigheter och skyldigheter mot barnet tillsammans (6 kap. 13 § föräldrabalken). Det krävs alltså nor- Prop. 2005/06:99 51 malt gemensamma beslut i frågor som rör vårdnaden. Undantag gäller om en av vårdnadshavarna till följd av frånvaro, sjukdom eller annan orsak är förhindrad att ta del i sådana beslut om vårdnaden som inte utan olägenhet kan skjutas upp. Båda vårdnadshavarna kan inte heller förut- sättas delta i alla de vardagliga avgöranden som måste träffas när det gäller vårdnaden om barnet, t.ex. om mat, kläder och sovtider. Genom 1998 års vårdnadsreform infördes en möjlighet för domstol att vid gemensam vårdnad besluta om barnets boende, om umgänge med den förälder som barnet inte bor tillsammans med och om resekostnader vid umgänge. Domstolen kan dessutom besluta om underhållsbidrag till barnet. Men i övrigt krävs alltså att vårdnadshavarna kan enas i frågor som rör barnet. Som såväl kommittén som många remissinstanser anmärker kan kravet på enighet mellan vårdnadshavarna i vissa fall innebära problem när ett barn behöver få tillgång till hälso- och sjukvård. Detta gäller inte minst situationer där barn har behov av psykiatrisk vård eller behandling efter att ha utsatts för övergrepp eller sett någon annan i familjen utsättas för övergrepp. I ett fall som har prövats av Riksdagens ombudsmän (JO) förelåg misstanke om kvinnomisshandel, barnmisshandel och sexuella övergrepp. Trots att det var barnets far som misstänktes för övergreppen konstaterades detta vara en sådan situation där insatser från hälso- och sjukvården förutsatte båda föräldrars godkännande (se JO:s ämbetsberät- telse 2003/04 s. 314). Svårigheter kan uppstå även när det gäller insatser inom socialtjänstens område, t.ex. när det gäller insatser enligt social- tjänstlagen eller lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funk- tionshindrade. Man kan tänka sig olika lösningar för att underlätta beslutsfattandet i dessa fall. En ordning som kommittén tar upp är att någon utses, t.ex. socialnämnden, att besluta i de fall vårdnadshavarna inte kan enas. En liknande möjlighet finns för överförmyndaren när det gäller förvaltning av barns egendom. En annan möjlighet kan vara att i lag ge en av vårdnadshavarna rätt att besluta ensam i större utsträckning än i dag. Som kommittén konstaterar kräver frågan en djupare analys än den som kommittén kunnat göra inom ramen för sitt uppdrag. Bland annat måste då en reglering i annan lagstiftning än i föräldrabalken övervägas. Ett arbete om detta har redan inletts i Regeringskansliet. Växelvist boende Vid 1998 års vårdnadsreform blev det möjligt att vid gemensam vårdnad besluta vem av föräldrarna barnet skall bo tillsammans med (6 kap. 14 a § föräldrabalken). Det anses innebära att domstolen även har en möjlighet att besluta att barnet skall bo hos var och en av föräldrarna, s.k. växelvist boende, om detta är bäst för barnet. Kommitténs undersökningar visar att vårdnadsutredare och domstolar är restriktiva med att föreslå eller besluta om växelvist boende mot en förälders vilja. Yrkanden om växelvist boende framställdes i ungefär en fjärdedel av de undersökta målen. Tingsrätten beslutade om växelvist boende mot en förälders vilja i en fjärdedel av dessa fall. I de fall där tingsrätten beslutade om växelvist boende hänvisades framför allt till barnets behov av en nära och god kontakt med båda föräldrarna och till Prop. 2005/06:99 52 barnets egen vilja. Andra omständigheter som beaktades var att föräld- Prop. 2005/06:99 rarna bodde nära varandra och att det inte fanns några allvarligare samarbetssvårigheter. Domstolen kan, som sagt, besluta om växelvist boende bara om föräld- rarna har gemensam vårdnad. Som kommittén framhåller kan växelvist boende i sådana situationer ofta fungera mycket väl. Boendeformen ger barnet en naturlig vardagskontakt med båda föräldrarna på ett sätt som inte alltid är möjligt om barnet bor hos en förälder och har umgänge med den andra föräldern. Men ett växelvist boende ställer särskilda krav. En grundläggande förutsättning för denna boendeformen är att föräldrarnas samarbetsförmåga är särskilt god. Det är naturligt att barn under sin upp- växt har behov av att boendet förändras från tid till annan, t.ex. beroende på fritidsaktiviteter och kamratkontakter. Det kan handla om att komma eller gå någon dag tidigare eller senare eller att under en period bo lite längre hos den ena föräldern. Föräldrarna måste ha förståelse för detta och kunna upprätthålla en sådan flexibilitet utan att kräva en millimeter- rättvisa. Barnets behov måste alltid få komma i första rummet. Föräld- rarna måste också bo förhållandevis nära varandra. Barnet skall t.ex. inte behöva byta mellan olika förskolor. Överväganden om barnets bästa bör också avse t.ex. kamratrelationer, fritidsaktiviteter och möjligheter till skolskjuts. Vidare har givetvis barnets egen inställning stor betydelse. Om barnet motsätter sig ett växelvist boende, torde förutsättningar för ett fungerande samarbete oftast vara små. Ytterst måste bedömningen grun- das på omständligheterna i det enskilda fallet och avgöras enbart utifrån vad som är bäst för barnet. Även om föräldrarna är ense om växelvist boende, är det inte självklart att detta är den bästa lösningen för barnet. Om en överenskommelse framstår som tvivelaktig, kan det finnas anled- ning att kräva in ytterligare underlag för att kunna bedöma vad som är bäst för barnet. Sammantaget gör regeringen liksom kommittén bedömningen att möj- ligheten att besluta om växelvist boende mot en förälders vilja bör finnas kvar. Några lagändringar föreslår alltså inte. En särskild fråga är barnets folkbokföring vid växelvist boende. Som kommittén nämner får ett domstolsbeslut eller ett godkänt avtal om barnets boende inte någon avgörande betydelse för barnets folkbok- föring. Detta kan göra det svårt för föräldrarna att förutse effekterna av beslutet eller avtalet, inte minst när barnet skall bo växelvis hos båda föräldrarna. Barnets folkbokföring har betydelse bl.a. för var han eller hon skall gå i skola och vem av föräldrarna som vid gemensam vårdnad skall få uppbära det särskilda bostadsbidraget för hemmavarande barn. För att öka förutsebarheten kan det vara bra om socialnämnden infor- merar föräldrarna om folkbokföringen, exempelvis vid ett samarbets- samtal eller när ett avtal skall godkännas. Någon lagstiftningsåtgärd är dock inte motiverad. 53

9

Umgänge

Prop. 2005/06:99

Regeringens förslag: Domstolen skall i undantagsfall kunna besluta att ett umgänge skall ske på annat sätt än genom att barnet träffar föräldern. Socialnämnden skall också kunna godkänna ett avtal om sådant umgänge. Socialnämnden får möjlighet att väcka talan om barnets umgänge med en förälder. Barnets behov av umgänge med andra än föräldrarna lyfts fram i lagen. Socialnämnden skall vid bedömningen av om nämnden bör väcka talan särskilt beakta barnets behov av umgänge med sina mor- och farföräldrar och andra som står barnet särskilt nära. Regeringens bedömning: Det behöver analyseras närmare hur bestämmelser om s.k. umgängesstöd bör utformas. Kommitténs förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Kommittén föreslår dock inte någon förändring när det gäller barnets umgänge med närstående. Kommittén föreslår att domstolen skall kunna besluta att en person skall medverka som stöd vid umgänge (umgänges- stöd) och att bestämmelser om detta införs i föräldrabalken. Remissinstanserna: De allra flesta remissinstanser tillstyrker försla- gen eller har inget att invända mot dem. Några remissinstanser motsätter sig förslaget om umgänge genom annan kontakt än att barnet och föräldern träffas. Enligt Riksdagens ombudsmän (JO) kan det vara svårt att verkställa besluten, och enligt Stockholms tingsrätt kommer den föreslagna regleringen att leda till fler processer i domstol. Umgänges- rättsFöräldrarnas Riksförening framför liknande synpunkter. Några remissinstanser, bl.a. Juridiska fakultetsnämnden vid Uppsala universi- tet, Barnombudsmannen och Barnens Rätt i Samhället (BRIS) är tvek- samma till om socialnämnden bör få talerätt när det gäller barnets umgänge med en förälder. Sveriges advokatsamfund, Riksförbundet för Familjers Rättigheter, Föreningen Söndagsbarn, Forum för mor- och farföräldrar och UmgängesrättsFöräldrarnas Riksförening anser att närstående till barnet bör få rätt att föra talan om umgänge i domstol. Enligt Forum för mor- och farföräldrar och UmgängesrättsFöräldrarnas Riksförening bör det i vart fall införas en möjlighet att överklaga social- nämndens beslut att inte väcka talan. Flera remissinstanser är kritiska till förslaget om umgängesstöd. Bland annat invänds att socialnämnden inte bör ha en vetorätt och att frågor om socialnämndens handläggning bör analyseras närmare. Hit hör Socialstyrelsen, Barnombudsmannen, Falu tingsrätt, Familjerättssocionomernas Riksförening, Länsstyrelsen i Blekinge län, Länsstyrelsen i Gävleborgs län och Länsstyrelsen i Kalmar län. Skälen för regeringens förslag och bedömning Umgänge bör kunna ske genom t.ex. brev och telefon Det finns i dag inget direkt lagstöd för beslut om umgänge genom annan kontakt än att barnet och föräldern träffar varandra, t.ex. genom telefon eller brev. Frågan är om domstolen i lag bör ges möjlighet att besluta om 54 sådant umgänge och om socialnämnden bör få godkänna ett avtal om detta. Som kommittén framhåller torde föräldrar och barn normalt vara överens om i vilken utsträckning barnet skall ha kontakt med en av föräldrarna genom t.ex. telefon eller brev. Kommunerna hjälper också i stor utsträckning till med att överenskommelser om sådan kontakt träffas. Även om en lagregel om detta således inte kan antas komma till använd- ning i särskilt många fall, kan den ändå vara av betydelse för barn i vissa särskilda situationer. Den kan dessutom ge en signal om att den från- varande föräldern spelar en roll i barnets liv. Det skulle kunna bli ytter- ligare en möjlighet till kontakt i situationer där ett vanligt umgänge i någon egentlig utsträckning inte kan komma till stånd, t.ex. när den ena föräldern bor långt ifrån barnet eller när förälderns rörelsefrihet är in- skränkt till följd av långvarig sjukhusvistelse. Det skulle också kunna vara ett sätt att återuppta en personlig kontakt som sedan en längre tid har varit bruten eller bristfällig. Regeringen anser att det alltså finns goda skäl för att ge domstolarna möjlighet att i undantagsfall besluta om umgänge genom annan kontakt än att barnet och föräldern träffar varandra. Ett argument som tidigare har anförts mot att införa en möjlighet för domstol att besluta om umgänge genom t.ex. brev och telefon är att detta skulle kunna minska samarbetsviljan mellan föräldrarna på ett olyckligt sätt. Faran för detta torde dock vara liten. Det är svårt att se att bristande samarbetsförmåga skulle kunna tillmätas en större betydelse här än i fråga om annat umgänge. Enligt regeringens bedömning finns det inte heller anledning att befara att en möjlighet att besluta om sådan annan kontakt skulle öppna upp för fler processer till skada för barnet. Erfarenheterna från andra nordiska länder, där sådant umgänge redan finns, tyder inte på något sådant. En möjlighet till umgänge genom t.ex. brev eller telefon torde i praktiken i huvudsak medföra att det kommer att framställas ytterligare ett yrkande i en process som ändå skulle ha ägt rum. En invändning som i och för sig kan riktas mot en möjlighet till sådant umgänge är att det naturligtvis inte alltid är så lätt att formulera beslutet på ett sätt så att det kan bli föremål för verkställighet. Men detta är ett problem som i någon mån kan sägas gälla generellt för umgängesbeslut, och regeringen menar att denna svårighet inte i sig bör hindra domstolen från att besluta om detta umgänge när det är motiverat för barnets bästa. Också här är erfarenheterna från andra nordiska länder goda. Sammantaget anser regeringen att det bör införas en möjlighet för domstol att besluta om annan kontakt än att barnet och föräldern träffar varandra. Socialnämnden bör också kunna godkänna ett avtal mellan föräldrarna om sådant umgänge. Det skall understrykas att avsikten inte är att begränsa möjligheten till umgänge genom att barnet och föräldern träffas utan att tillhandahålla ett sätt att åstadkomma kontakt när ett vanligt umgänge inte kan komma i fråga. Socialnämnden bör kunna väcka talan om umgänget När ett vårdnadsmål har avgjorts är socialnämnden skyldig att tillgodose det särskilda behov av stöd och hjälp som då kan finnas (5 kap. 1 § Prop. 2005/06:99 55 socialtjänstlagen). Det är alltså viktigt att nämnden inte tar sin hand från ett vårdnads- eller umgängesärende bara därför att vårdnaden respektive umgänget har avgjorts. Det kan dock förekomma situationer där det efter ett tag visar sig att barnet mår dåligt av umgänget eller på annat sätt riskerar att fara illa om umgänget fortsätter i den beslutade ordningen och omfattningen. Det kan ha inträffat något efter rättegången, och det kan inte heller uteslutas att förhållandet inte har kommit fram där. Det kan bli nödvändigt att utesluta en förälder som gör sig skyldig till övergrepp mot någon i familjen från umgänge med barnet eller att i vart fall begränsa umgänget med honom eller henne. Detsamma kan naturligtvis gälla om föräldern missbrukar alkohol eller narkotika, är psykiskt sjuk eller om det av någon annan anledning inte längre är lämpligt att umgänge sker i den omfattning som domstolen har bestämt. Som kommittén framhåller kan barnet komma i ett utomordentligt utsatt läge om ingen av föräldrarna då försöker åstadkomma en nöd- vändig förändring. I och för sig skall socialnämnden enligt gällande regler verka för att föräldrarna tar initiativ till en förändring, och många gånger kan man säkert också räkna med att problemet får sin lösning. Men för de fall föräldrarna likväl inte tar sitt ansvar behövs en möjlighet för socialnämnden att själv föra talan om umgänget. Genom att införa en talerätt för socialnämnden får nämnden ytterligare ett verktyg för att på bästa sätt kunna ta hand om barnets behov och intressen. Regeringen föreslår alltså att socialnämnden får en rätt att väcka talan om umgänget. Även om talerätten i huvudsak är motiverad av fall där det kan finnas anledning att få till stånd ett mindre omfattande umgänge, bör den inte begränsas till detta utan gälla generellt. Hänsyn bör tas till barnets behov av umgänge med andra som står barnet särskilt nära Barn har behov av umgänge inte bara med sina föräldrar utan även med andra personer som står dem särskilt nära. Det kan vara fråga om t.ex. mor- och farföräldrar, andra släktingar, familjehemsföräldrar eller en styvförälder. För de flesta föräldrar är det också självklart att barnet även efter föräldrarnas separation får möjlighet att efter barnets egna önskemål och behov upprätthålla en god kontakt både med egna släktingar och vänner och med den andra förälderns släktingar och vänner. I föräldra- balken slås uttryckligen fast att vårdnadshavaren har ett ansvar för att barnets behov av umgänge med närstående så långt möjligt tillgodoses (6 kap. 15 § tredje stycket). I den mån ett bristande umgänge beror på att vårdnadshavaren inte tar sitt ansvar är det en viktig uppgift för social- tjänsten att försöka få vårdnadshavaren att se till barnets behov. Om umgänge begärs av någon annan än föräldrarna, får talan om umgänget föras av socialnämnden (6 kap. 15 a §). När bestämmelsen om umgänge mellan barnet och andra personer än barnets föräldrar infördes ansågs det mindre lämpligt att var och en som anser sig stå barnet särskilt nära skulle kunna föra talan vid domstol om umgänge. Slutsatsen var densamma vid 1998 års vårdnadsreform. Rege- ringen delar kommitténs bedömning att det inte heller nu bör ges en talerätt för närstående. Det är av största vikt att barnet inte utsätts för fler Prop. 2005/06:99 56 processer, kanske med åtföljande umgängesutredningar m.m., än som är absolut nödvändiga. Av naturliga skäl är en sådan avvägning inte lätt att göra för en utomstående person, som vill ha ett umgänge med barnet men som inte får detta till följd av motstånd från barnets vårdnadshavare. Socialnämnden får förutsättas på ett mera objektivt sätt överväga om de nackdelar som en process för med sig från barnets synpunkter vägs upp av de fördelar som ett umgänge kan leda till. Av samma skäl bör det inte heller som ett par remissinstanser föreslår införas någon möjlighet att överklaga nämndens beslut att inte väcka talan. Enligt regeringens uppfattning finns det dock anledning att på annat sätt lyfta fram betydelsen av barnets kontakt med andra närstående. Som några remissinstanser menar är det möjligt att socialnämnderna är alltför restriktiva med att väcka talan om umgänge. Socialnämnderna bör ha ett tydligt ansvar för att barnet inte onödigtvis förlorar kontakten med sina närstående vid en separation mellan föräldrarna när det framgår att ett sådant umgänge är bäst för barnet. Inte minst mot bakgrund av att närstående inte bör ha en egen talerätt är det angeläget att social- nämnderna verkligen uppmärksammar de situationer där barnet kan ha behov av ett umgänge med andra än föräldrarna. Det gäller särskilt kontakten med mor- och farföräldrar. En kontinuerlig kontakt med den äldre generationen är av stor betydelse. Den kan ge en värdefull trygghet, inte minst om föräldrarna separerar eller en av dem dör. Men också i andra fall kan ett barn ha ett starkt behov av umgänge med en närstående. Det gäller t.ex. halvsyskon eller barn som växer upp i en samkönad familjebildning. För att ytterligare tydliggöra barnets behov av umgänge i sådana situa- tioner bör det framgå av lagen att socialnämnden särskilt skall beakta barnets behov av umgänge med sina mor- och farföräldrar och andra som står barnet särskilt nära. Domstolen bör kunna besluta att en person skall medverka som stöd vid umgänget Som har nämnts i avsnitt 6 skall domstolen grunda ett beslut om um- gänge på vad som är bäst för barnet. Prövningen skall göras med beak- tande av samtliga omständigheter i det enskilda fallet. Prövningen kan ibland leda till att något umgänge inte alls bör äga rum. Domstolen kan i andra fall komma fram till att ett umgänge visserligen är bäst för barnet men att det då bör ske under särskilda former. Ett annat sätt är att umgänget sker i närvaro av en s.k. kontaktperson som socialnämnden utser. En kontaktperson kan behövas vid hämtning och lämning av barnet för att barnet skall slippa uppleva konfrontationer mellan föräldrarna eller under umgänget t.ex. om umgänge inte skett under lång tid eller om den förälder som barnet bor hos känner en oro över att umgänge kommer till stånd. Vid sidan av detta kan en kontaktperson utses av social- nämnden med stöd av 3 kap. 6 § socialtjänstlagen. Det finns i dag vissa oklarheter när det gäller medverkan av en kontaktperson efter beslut av domstol, bl.a. när det gäller förhållandet mellan domstolen och socialnämnden och handläggningen vid social- nämnden när en kontaktperson skall utses (jfr JO:s ämbetsberättelse 2002/03 s. 252 f.). För att komma till rätta med detta föreslår kommittén Prop. 2005/06:99 57 att bestämmelser om s.k. umgängesstöd införs i föräldrabalken. Förslaget Prop. 2005/06:99 innebär att domstolen skall få besluta om umgängesstöd och annan lämp- lig åtgärd om barnet har behov av det. Domstolen skall få besluta om sådana åtgärder som socialnämnden skall medverka till endast om nämnden förklarar att den kan åta sig uppdraget. Många remissinstanser invänder att den vetorätt som socialnämnden föreslås få kommer att göra det svårare för domstolen att besluta om umgänge i närvaro av en kontaktperson. För att säkerställa att barnet får tillgång till det stöd den behöver ifrågasätts om inte socialnämnden bör vara skyldig att utse en sådan person när domstolen har beslutat om detta. Vidare påpekas att vissa frågor om socialnämndens hantering bör belysas ytterligare. Även regeringen anser att frågorna behöver analyseras när- mare. Regeringen avser att därefter återkomma med förslag.

10

Domstolars och socialnämnders beslutsunderlag

Regeringens förslag: Den som genomför en utredning om vårdnad, boende eller umgänge skall lämna en rekommendation till beslut om det inte är olämpligt. Det införs en sekretessbrytande regel för in- hämtande av uppgifter från en socialnämnd i samband med att en utredning om vårdnad, boende eller umgänge genomförs. Innan socialnämnden lämnar s.k. snabbupplysningar till domstolen skall nämnden, om det är lämpligt, höra barnets föräldrar (jfr avsnitt 7 när det gäller hörande av barnet). Kommitténs förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna är i huvudsak positiva till förslagen. Socialstyrel- sen, Botkyrka kommun, Motala kommun, Juridiska fakultetsstyrelsen vid Lunds universitet, Riksförbundet För Familjers Rättigheter och Umgänges- rättsFöräldrarnas Riksförening avstyrker dock förslaget att vårdnads- utredaren skall lämna en rekommendation till beslut. En genomgående invändning är att rekommendationen kan uppfattas som att utredaren tar ställning mellan föräldrarna och värderar dem olika. Skälen för regeringens förslag En vårdnadsutredning måste genomföras så snabbt som möjligt För barnets skull är det viktigt att en fråga om vårdnad, boende och umgänge avgörs inom rimlig tid. En anledning till att handläggnings- tiderna blir långa är att vårdnadsutredningen drar ut på tiden. Av kom- mitténs undersökningar framgår att få socialnämnder hinner slutföra utredningen inom utsatt tid, vilken vanligen är tre eller fyra månader. Två tredjedelar av socialnämnderna svarade att de hann slutföra utredningen i tid i mindre än hälften av fallen. Kommunerna måste på ett bättre sätt verka för att dessa ärenden hanteras med den skyndsamhet som krävs för att barnets bästa skall tillgodoses. 58 Det har diskuterats om det borde införas en gräns för hur lång tid en vårdnadsutredning får ta. Liksom kommittén anser regeringen att detta inte är en bra lösning. Det finns stora variationer mellan olika fall, och ibland kan det vara till fördel för barnet att utredningen är mer djup- gående och därmed tar längre tid. Att en utredning i vissa fall måste få ta tid kan accepteras. Men då måste det bero på omständigheterna i det enskilda fallet, t.ex. att föräldrarna genomför samarbetssamtal, att ett visst umgänge provas ut eller att påståenden om övergrepp måste utredas. Det är viktigt att kommunerna fördelar resurserna så att dessa ärenden får en så snabb omloppstid som möjligt. Om man på ett tidigt stadium kommer fram till en lösning som är välunderbyggd och bra för barnet, frigörs resurser från långdragna och svårlösta ärenden. I propositionen föreslås att socialnämnden innan snabbupplysningar lämnas skall höra föräldrarna och barnet om det är lämpligt. Om social- tjänsten påbörjar en kontakt med föräldrarna och barnet redan i samband med att snabbupplysningar skall lämnas, bör i många fall tiden för genomförande av vårdnadsutredningen kunna kortas ned. En vårdnadsutredning bör innehålla en rekommendation till beslut Kommitténs undersökningar visar att vårdnadsutredningarnas kvalitet har förbättrats de senaste åren. Utredningarna fokuserar överlag på det som är väsentligt, dvs. barnets situation och barnets inställning. Samtidigt har det påpekats att kvaliteten på utredningarna är ojämn. Detta måste hante- ras genom utbildning och stöd till dem som ansvarar för frågorna. Kompetensutveckling inom detta område måste ske kontinuerligt. Det är naturligtvis lättare att bibehålla en god kvalitet och kompetens i en större kommun där det förekommer många ärenden. En handläggare i en mindre glesbygdskommun med kanske bara ett fåtal utredningar om året kan ha svårare att skaffa sig erfarenhet. Regeringen vill därför framhålla möjligheten för mindre kommuner eller stadsdelsnämnder att samarbeta i dessa frågor. Det kan ske t.ex. genom att man arbetar i större familje- rättsenheter eller att man regelbundet träffar handläggare från andra kommuner. En särskild fråga som kommittén tar upp rör rekommendationer i vård- nadsutredningar. Regeringen delar kommitténs uppfattning att det ut- tryckligen av föräldrabalken bör framgå att utredaren skall lämna en rekommendation till beslut. Vårdnadsutredarens bedömning och slut- satser är av stor betydelse. För att domstolen skall få ett fullgott underlag är det viktigt att utredningen är så klar och tydlig som möjligt. Som kommittén konstaterar kräver detta normalt att utredaren lämnar en rekommendation till beslut. Det kan naturligtvis finnas situationer där det skulle vara olämpligt med en rekommendation. Undantag från kravet bör därför gälla för t.ex. särskilt känsliga fall. Utredarens rekommendation till beslut bör vara väl motiverad, och det bör göras en konsekvensbeskrivning, dvs. föras ett resonemang om hur man har sett på olika beslutsalternativ. Det bör tydligt redovisas hur man har resonerat i det enskilda fallet när det gäller t.ex. barnets relation till båda föräldrarna, barnets egen inställning och föräldrarnas lämplighet som vårdnadshavare, boföräldrar och umgängesföräldrar. Det är också naturligt att det i utredningen redovisas hur man ser på risken för att Prop. 2005/06:99 59 barnet far illa, möjligheterna att bäst tillgodose barnets behov av en nära och god kontakt med båda föräldrarna, föräldrarnas vilja och förmåga att samarbeta i frågor som rör barnet och övriga individuella förhållanden, t.ex. barnets eventuella behov av särskilt stöd (jfr Socialstyrelsens all- männa råd rörande socialnämndens handläggning av frågor om vårdnad, boende och umgänge, SOSFS 2003:14). Att utredaren lämnar ett förslag till beslut innebär inte att domstolen kan låta bli att göra en egen analys av de omständigheter som kommit fram i utredningen. Det är givetvis domstolen som slutligt skall ta ställ- ning till vad som är bäst för barnet. Med anledning av en synpunkt från Riksdagens ombudsmän (JO) skall tilläggas att en vårdnadsutredning alltid bör kommuniceras med föräld- rarna innan den ges in till domstolen. Det är en rättssäkerhetsfråga att båda föräldrarna får tillgång till och även möjlighet att kommentera upp- gifter som tillförts utredningen av någon annan än dem själva. Det är också avgörande för utredningens kvalitet att så sker. Eventuella miss- förstånd eller sakfel kan därigenom rättas till (jfr 11 kap. 8 § tredje stycket socialtjänstlagen och 17 § förvaltningslagen [ 1986:223]). För det fall att socialnämnden underlåtit att kommunicera utredningen måste det anses åvila domstolen att se till att båda parter får del av den. Detsamma gäller om domstolen uppdragit åt något annat organ än socialnämnden att genomföra utredningen och detta organ inte skulle omfattas av någon bestämmelse om kommunikationsskyldighet. Sekretessen mellan olika socialnämnder bör kunna brytas för vårdnads- utredningar Vid en vårdnadstvist kan ibland fler än en socialnämnd ha uppgifter av betydelse för utredningen. Om familjen har flyttat nyligen, kan social- nämnden i den nya kommunen komma att hantera utredningen medan socialnämnden i den förra kommunen kan ha information om tidigare stödinsatser eller annat av betydelse. Motsvarande situation kan upp- komma om föräldrarna bor i olika kommuner. Genom 1998 års vårdnadsreform infördes en skyldighet för en social- nämnd, som har tillgång till upplysningar av betydelse, att på begäran lämna ut uppgifterna till en annan socialnämnd som har att pröva ett avtal om vårdnad, boende och umgänge (6 kap. 17 a § tredje stycket för- äldrabalken). Detta tillämpas på det viset att en socialnämnd om det anses behövligt inhämtar upplysningar från socialnämnden i den kom- mun där en eller båda föräldrarna eller barnet är eller tidigare har varit bosatta, om det kommer fram uppgifter som tyder på att denna social- nämnd har något av betydelse att redovisa. Någon liknande sekretess- brytande regel finns emellertid inte när det gäller vårdnadsutredningar. I dessa fall gäller i stället de allmänna sekretessreglerna. Som kommittén framhåller är det lika viktigt att uppgifter som kan påverka beslutet om barnets fortsatta framtid kommer fram när föräld- rarna inte är överens och en utredning skall göras som när ett avtal skall godkännas. Det är rimligt att den som har fått socialnämndens uppdrag att göra utredningen kan ta del av samma information som socialnämn- den kan få innan nämnden prövar föräldrarnas avtal; detta kan knappast anses som mer integritetskränkande för den enskilde. Regeringen föreslår Prop. 2005/06:99 60 därför en sekretessbrytande regel även för de fall då en utredning om vårdnad, boende eller umgänge skall genomföras. Det bör erinras om att sekretess kommer att gälla för uppgifterna hos utredaren. Utredaren är antingen anställd av eller har fått uppdraget av socialnämnden i enlighet med 6 kap. 19 § föräldrabalken. Av 1 kap. 6 § sekretesslagen (1980:100) följer att förbud att röja eller utnyttja en sekre- tessbelagd uppgift gäller för personer som på grund av anställning eller uppdrag hos en myndighet deltar eller har deltagit i myndighetens verk- samhet och därvid har fått kännedom om uppgifter (jfr prop. 1997/98:2 Del A s. 127 f., där det nämns kontaktpersoner inom socialtjänsten och personer som har ställt sig till socialvårdens förfogande). Snabbupplysningar Innan domstolen fattar ett interimistiskt beslut i frågor om vårdnad, boende eller umgänge kan den inhämta upplysningar från socialnämn- den, s.k. snabbupplysningar. Av kommitténs undersökningar framgår att innehållet i snabbupplysningarna varierar en hel del beroende på vilken kommun som handlägger ärendet. I vissa kommuner talar handläggarna med föräldrarna och ibland även med barnet innan de lämnar upplys- ningar. Men det vanligaste är att snabbupplysningarna enbart består av ett utdrag ur de sociala registren om det där finns uppgifter om föräld- rarna eller barnet. Som redan har nämnts utfärdade Socialstyrelsen år 2003 nya allmänna råd om socialnämndens handläggning av frågor om vårdnad, boende och umgänge. När det gäller snabbupplysningar ges rekommendationen att utredaren alltid bör höra föräldrarna. Regeringen föreslår i avsnitt 7 att det införs en bestämmelse i föräldrabalken om att socialnämnden innan snabbupplysningar lämnas skall höra barnet om det är lämpligt. Även frågan om hörande av föräldrarna bör regleras i lag. Liksom när det gäller hörande av barnet bör det ges utrymme för att underlåta att höra föräldrarna, t.ex. om ett interimistisk beslut måste fattas snabbt och föräldrarna redan har hörts vid en muntlig förberedelse i domstolen. Skyddade personuppgifter Kommittén konstaterar att nuvarande bestämmelser om behörig domstol kan medföra vissa problem när en av parterna och barnet har skyddade personuppgifter. Exempelvis kan käranden ha svårt att välja rätt domstol, och den part som har skyddade personuppgifter kan känna en oro för att uppgifterna skall avslöjas. Regeringen anser dock att det är lämpligast att ta ställning till hur problemen bör lösas i samband med beredningen av Personsäkerhetsutredningens förslag om att det för dessa situationer skall införas en generell forumregel för de allmänna domstolarnas del som omfattar både tvistemål och domstolsärenden (SOU 2004:1). För mål och ärenden om vårdnad, boende eller umgänge innebär förslaget för det fall sekretess gäller för barnets eller någon av föräldrarnas adressupp- gifter att talan skall väckas vid den tingsrätt som regeringen bestäm- mer. Regeringen avser att senare återkomma i frågan. Prop. 2005/06:99 61

11

Domstolsprocessen

Prop. 2005/06:99

11.1

Samförståndslösningar vid domstol

Regeringens förslag: En generell skyldighet införs för domstolen att,

om det är lämpligt, verka för samförståndslösningar i indispositiva

tvistemål. I mål om vårdnad, boende och umgänge innebär det att

domstolen skall verka för att föräldrarna når en samförståndslösning

som är förenlig med barnets bästa. Domstolen skall också kunna

uppdra åt en medlare att försöka få föräldrarna att nå en samförstånds-

lösning till barnets bästa.

Kommitténs förslag överensstämmer i sak med regeringens.

Remissinstanserna är i stort sett positiva till förslaget att domstolen

skall verka för en samförståndslösning. Barnombudsmannen och Riks-

organisationen för kvinnojourer och tjejjourer i Sverige (ROKS) pekar

dock på att det finns risker med att domstolen verkar för en sam-

förståndslösning i fall då våld eller hot förekommit i familjen. Beträf-

fande förslaget om medling är remissutfallet mer blandat. Jämställdhets-

ombudsmannen, Barnombudsmannen, Domstolsverket, Juridiska fakul-

tetsnämnden vid Uppsala universitet, Föreningen Söndagsbarn, Riks-

förbundet Barnens Rätt i Samhället (BRIS), Riksförbundet För Familjers

Rättigheter, Rädda Barnen, Sveriges Psykologförbund och Umgänges-

rättsFöräldrarnas Riksförening (UFR) tillstyrker förslaget. Karlstads

kommun, Sveriges advokatsamfund och ROKS avstyrker det. En genom-

gående invändning är att kommitténs förslag innebär att medlings-

institutet skulle slopas i verkställighetsprocessen.

Skälen för regeringens förslag

Domstolen bör verka för en samförståndslösning

Som har redovisats i avsnitt 4 präglas lagstiftningen sedan lång tid av en

strävan efter samförståndslösningar i vårdnadsfrågor. Regelsystemet har

på olika sätt utformats så att föräldrarna skall kunna nå enighet i frågor

som rör barnen. En allmän utgångspunkt är alltså att samförstånds-

lösningar kan antas vara bäst för barnet. Det är numera också vanligt att

föräldrarna innan de går till domstol har försökt komma överens inom

ramen för kommunala samarbetssamtal eller att sådana samtal initieras

av domstolen sedan talan har väckts. Lyckas föräldrarna inte komma

överens under samarbetssamtalen, försöker domstolen ofta få föräldrarna

att nå en överenskommelse.

Men till skillnad från vad som gäller i dispositiva tvistemål finns det

ingen uttrycklig skyldighet för domstolen att försöka få parterna att

komma överens i ett indispositivt tvistemål som t.ex. ett mål om vårdnad,

boende eller umgänge. Förslag om att införa en sådan skyldighet har lagts

fram tidigare, bl.a. av 1999 års Rättegångsutredning (se SOU 2001:103).

En majoritet av remissinstanserna godtog utredningens förslag.

Regeringen övervägde i propositionen En modernare rättegång refor-

mering av processen i allmän domstol (prop. 2004/05:131) att införa en

generell skyldighet för domstolen att verka för samförståndslösningar i

62

indispositiva tvistemål. På grund av vårdnadskommitténs pågående arbete valde regeringen emellertid att avvakta med frågan. Det bedömdes lämpligt att frågor om den framtida utformningen av processen i familje- mål behandlades i ett sammanhang. Även vårdnadskommittén föreslår nu att domstolen som huvudregel skall ta upp frågan om en samförståndslösning. Regeringen anser att kommitténs förslag har goda skäl för sig. Det är nästan alltid värdefullt om föräldrarna kan nå en samförståndslösning. Normalt främjar det ju barnet att den konflikt som finns mellan föräld- rarna får en så hållbar lösning som möjligt. Om en samförståndslösning nås, är förutsättningarna för att den skall hålla på sikt betydligt större än i andra fall. Det kan också vara bäst för barnet om en fråga kan lösas i samförstånd så att han eller hon kan få lugn och ro i sin tillvaro, slippa att bli ett slagträ i konflikten och få en bra kontakt med båda föräldrarna. Men det är bara detta intresse, barnets bästa, som är av betydelse. Att föräldrarna själva också kan vara betjänta av att nå samförstånd är en annan sak. Regeringen föreslår alltså att domstolen skall vara skyldig att verka för en samförståndslösning mellan föräldrarna när det gäller vårdnad, boende och umgänge. En förutsättning bör dock, som sagt, vara att en samför- ståndslösning kan antas vara bäst för barnet. När det nu föreslås att det skall införas en skyldighet att verka för sam- förståndslösningar bör detta, i likhet med vad 1999 års Rättegångsutred- ning föreslog, lämpligen gälla för samtliga indispositiva tvistemål. Det saknas anledning att generellt undanta vissa typer av sådana mål från skyldigheten att försöka få parterna att enas, låt vara att det med hänsyn till det enskilda målets beskaffenhet naturligtvis kan vara olämpligt att försöka få parterna att nå en lösning i samförstånd. Bestämmelsen bör därför också placeras i rättegångsbalken i stället för i föräldrabalken. Domstolen bör kunna besluta om medling Enligt nuvarande regler finns det både i dispositiva tvistemål och i verk- ställighetsmål enligt föräldrabalken möjligheter för domstolen att besluta att parterna skall inställa sig till ett möte inför en medlare (42 kap. 17 § rättegångsbalken respektive 21 kap. 2 § föräldrabalken). Denna möjlighet saknas dock i indispositiva tvistemål, t.ex. vårdnadsmål. Av de undersökningar som kommittén har genomfört framgår att den medlingsverksamhet som förekommit i verkställighetsmål har varit fram- gångsrik i den meningen att många föräldrar nått samförståndslösningar. En anledning till detta kan vara att en medlare i allmänhet kan gå betyd- ligt längre i sina försök än den domare som handlägger målet. Kom- mittén anser att det inte är tillfredställande att medlingsinsatser för att få föräldrar att komma överens i frågor som rör barnet görs först på verk- ställighetsstadiet. För barnet är det bäst om en överenskommelse mellan föräldrarna kan träffas i ett mycket tidigare skede. Kommitténs förslag går därför ut på att medlingsinstitutet skall flyttas från verkställighets- processen till vårdnadsmålet. Regeringen delar kommitténs bedömning att medling bör införas i vårdnadsmålet. Medling kan ibland vara det bästa sättet att nå en hållbar samförståndslösning som är till barnets bästa. I de fall det är lämpligt bör Prop. 2005/06:99 63 domstolen alltså kunna uppdra åt en medlare att försöka få föräldrarna att nå en samförståndslösning. Som framgår av avsnitt 12 anser regeringen att möjligheten att besluta om medling i verkställighetsprocessen likväl bör behållas. Remissinstansernas kritik mot kommitténs förslag om med- ling grundar sig också mycket just på att medlingen skulle försvinna i verkställighetsförfarandet. När en möjlighet att förordna medlare nu införs bör det inte innebära någon ändring när det gäller de kommunala samarbetssamtalen. Kom- munen är skyldig att erbjuda föräldrar samarbetssamtal i syfte att nå enighet i frågor som rör vårdnad, boende och umgänge (5 kap. 3 § social- tjänstlagen), och domstol kan också ge socialnämnden i uppdrag att ordna sådana samtal (6 kap. 18 § föräldrabalken). Domstolens möjlighet att ge ett uppdrag till en medlare bör alltså vara ytterligare ett sätt för parterna att få en utomstående persons hjälp med att försöka finna en lösning på de tvistiga frågorna. En medlare bör utses framför allt i situa- tioner där samarbetssamtal har förekommit antingen före rättegången eller efter beslut av domstolen men föräldrarna trots detta inte lyckats nå en överenskommelse. Det är naturligt att domstolen lämnar medlaren anvisningar om hur uppdraget skall fullgöras och att medlaren bedriver medlingen på ett aktivt sätt och alltid låter barnets bästa vara i fokus. Hur medlarens arbete skall bedrivas är emellertid inte möjligt att närmare reglera i lag, utan detta bör medlaren, i samråd med domstolen, få bedöma från fall till fall. När det gäller frågan om hur lång tid medlarens uppdrag bör pågå kan en jämförelse göras med vad som gäller för medlare i verkställighets- processen. Länsrätten får inte bestämma tiden för ett medlingsuppdrag till längre än två veckor men får förlänga tiden om det finns förutsätt- ningar för att nå en frivillig fullgörelse (21 kap. 2 § andra stycket för- äldrabalken). Som kommittén föreslår är det motiverat att tidsfristen är lite längre när medling skall ske inom ramen för vårdnadsmålet. Tids- fristen bör bestämmas till fyra veckor. Domstolen bör också kunna medge en kortare förlängning av tiden, t.ex. om en samförståndslösning bedöms vara nära förestående. I samband med att medlarens uppdrag sedan avslutas bör han eller hon lämna en redogörelse till domstolen för de åtgärder som har vidtagits. Det kan antas att de fall där medling kommer att ske normalt är ovan- ligt svåra och många gånger kräver att medlaren har stor erfarenhet eller annars är särskilt kvalificerad. Domstolen bör därför kunna besluta om ersättning till medlaren för hans eller hennes arbete. För att medling skall vara ett effektivt medel och fylla sitt syfte bör ersättningen utgå av all- männa medel och utan någon återbetalningsskyldighet för parterna. Detsamma bör gälla för eventuella kostnader som medlaren haft. Också detta bör regleras i föräldrabalken. Beslut om att förordna medlare bör inte få överklagas särskilt. Det bör vara upp till domstolen att bedöma om det finns skäl att förordna en medlare i det enskilda fallet. Finner domstolen att medling är påkallad, måste sådan också kunna komma till stånd oberoende av vad parterna anser om detta. En annan sak är att förutsättningarna för medling ju kan vara svaga eller obefintliga om en part motsätter sig medling. Detta måste domstolen givetvis beakta vid bedömningen av om medling skall förekomma eller inte i ett enskilt fall. Prop. 2005/06:99 64

11.2

Interimistiska beslut

Regeringens förslag: I lagen tydliggörs att domstolen får fatta ett interimistiskt beslut bara när det behövs för barnets bästa. Regeringens bedömning: Bestämmelser om prövotid bör inte införas. Kommitténs förslag överensstämmer i sak med regeringens när det gäller skyldigheten att fatta ett interimistiskt beslut. Kommittén föreslår också att domstolen skall kunna begränsa ett interimistiskt beslut så att det gäller under en bestämd prövotid. Remissinstanserna: Remissutfallet är blandat när det gäller skyldig- heten att fatta ett interimistiskt beslut. Enköpings kommun, Kiruna kom- mun, Föreningen Söndagsbarn och Sveriges advokatsamfund tillstyrker förslaget. Riksdagens ombudsmän (JO) avstyrker förslaget, liksom Barn- ombudsmannen, UmgängesrättsFöräldrarnas Riksförening Riksförbun- det för Familjers Rättigheter och Riksförbundet Barnens Rätt i Samhället (BRIS). De flesta remissinstanserna är positiva till att införa en bestäm- melse om interimistiska prövotider. Riksdagens ombudsmän (JO) är tveksamma till förslaget och anser att det behöver förtydligas i vilka situationer bestämmelsen om prövotid är avsedd att tillämpas. Falu tingsrätt och Sveriges Kvinnojourers Riksförbund avstyrker förslaget om prövotider. Skälen för regeringens förslag och bedömning Möjligheten att inte fatta ett interimistiskt beslut bör förtydligas Ett interimistiskt beslut gäller till dess att frågan har avgjorts genom en dom eller ett beslut som har vunnit laga kraft eller föräldrarna har träffat avtal om frågan och avtalet har godkänts av socialnämnden. Enligt 6 kap. 20 § föräldrabalken får domstolen under handläggningen av ett mål interimistiskt besluta om vårdnad, boende eller umgänge. Innan dom- stolen meddelar ett interimistiskt beslut skall motparten få tillfälle att yttra sig i frågan, och domstolen kan också inhämta upplysningar från socialnämnden. Något ytterligare beslutsunderlag har domstolen oftast inte tillgång till. Domstolen har t.ex. inte möjlighet att hålla vittnes- förhör. Kommittén framhåller att det är en allmän uppfattning att det finns en risk för att det interimistiska beslutet får en styrande inverkan på det slutliga avgörandet. Detta beror framför allt på att domstolen är försiktig med att flytta ett barn från dess invanda miljö eller i övrigt förändra en fungerande ordning. Samtidigt är alltså domstolens beslutsunderlag med nödvändighet ofta begränsat. Det kan ifrågasättas om det är lämpligt och förenligt med barnets bästa att fatta ett snabbt beslut, som ju kan komma att ha stor inverkan på målets slutliga avgörande trots att det är grundat på bristfällig utredning. Regeringen konstaterar att det naturligtvis många gånger är nödvändigt att domstolen redan interimistiskt beslutar i en vårdnadsfråga. Det kan t.ex. ha framkommit misstankar om våld eller andra övergrepp som inte kan lämnas utan avseende. Ett interimistiskt beslut kan då behövas för att Prop. 2005/06:99 65 barnet inte skall fara illa. Ett annat exempel kan vara att det finns risk för Prop. 2005/06:99 att barnet olovligen kommer att föras bort. Också i mera vardagliga situa- tioner kan det finnas fall där ett interimistiskt beslut behövs. Föräldrarna kan ha flyttat till skilda orter och man kan snabbt behöva lösa frågor om barnets boende och skolgång eller andra viktiga praktiska frågor. Men det finns också frågor som knappast kan anses så angelägna att få lösta genast att domstolen bör fatta ett interimistiskt beslut. Särskilt kan det gälla vid upplösning av en gemensam vårdnad. Av 6 kap. 20 § föräldrabalken framgår att domstolen får besluta interi- mistiskt. Som Falu tingsrätt påpekar finns det alltså ingen skyldighet för domstolen att fatta ett interimistiskt beslut. Det förekommer att dom- stolarna inte tar upp ett interimistiskt yrkande utan i stället avvaktar med att ta ställning till yrkandet utan att för den skull avslå det. Enligt rege- ringen finns det ändå goda skäl att göra en ändring i lagtexten i linje med kommitténs förslag. Principen bör vara att ett interimistiskt beslut får fattas bara om det behövs för barnets bästa. Prövotid? Kommittén bedömer att det finns behov av en uttrycklig bestämmelse som medger att interimistiska beslut avser en viss prövotid. Regeringen delar inte kommitténs uppfattning. Interimistiska beslut gäller tills vidare och kan ändras när som helst under målets handläggning. De kan alltså redan i dag användas som en sorts prövoperiod, vilket också förekommer i praktiken. Att uttryckligen införa regler om prövotid medför inte nöd- vändigtvis någon förbättring utan riskerar i stället att leda till förlängda handläggningstider och mer utdragna processer.

11.3

Prövningstillstånd

Regeringens bedömning: Det bör inte införas begränsningar i rätten till omprövning av ett tidigare vårdnadsavgörande. Inte heller bör systemet med prövningstillstånd nu utvidgas till att även omfatta avgöranden i mål om vårdnad, boende och umgänge. Kommitténs förslag och bedömning innebär att systemet med pröv- ningstillstånd utvidgas till att även omfatta tingsrättens avgöranden i mål om vårdnad, boende och umgänge. När det gäller frågan om omprövning gör kommittén samma bedömning som regeringen. Remissinstanserna: Remissutfallet är blandat. De flesta remissinstan- serna är positiva till förslaget om prövningstillstånd. Till dessa hör Hovrätten över Skåne och Blekinge, Stockholms tingsrätt, Falu tingsrätt, Domstolsverket, Enköpings kommun, Karlstads kommun, Nacka kom- mun, Föreningen Sveriges Kommunala Familjerådgivare, Föreningen Söndagsbarn, Familjerättssocionomernas Riksförening och Rädda bar- nen. Flera remissinstanser avstyrker emellertid förslaget. Till dessa hör Barnombudsmannen, Juridiska fakultetsstyrelsen vid Lunds universitet, Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms universitet, Juridiska fakul- tetsstyrelsen vid Uppsala universitet, Sveriges advokatsamfund, Riks- 66 förbundet Barnens Rätt i Samhället (BRIS), Riksorganisationen för kvinnojourer och tjejjourer i Sverige (ROKS), Sveriges Kvinnojourers Riksförbund och UmgängesrättsFöräldrarnas Riksförening. De flesta remissinstanserna delar kommitténs bedömning när det gäller frågan om begränsningar i rätten till omprövning. Skälen för regeringens bedömning Begränsningar i rätten till omprövning? Kommittén har tagit upp frågan om det, för att minska risken för upp- repade processer, går att inskränka möjligheterna till omprövning av en vårdnadsfråga. Kommitténs slutsats är att det i praktiken är svårt att finna en ordning som på ett godtagbart sätt begränsar tillgången till ompröv- ning. Regeringen delar kommitténs bedömning att problemet med lång- variga processer från rättssäkerhetssynpunkt inte kan lösas på ett till- fredsställande sätt genom begränsningar i rätten till omprövning. Det måste alltid finnas en möjlighet till omprövning om det inträffar oförut- sedda händelser som har väsentlig betydelse, och även en bestämmelse om att omprövning får ske endast om det inträffat händelser av väsentlig betydelse skulle medföra svårigheter. I de allra flesta fall där talan väcks på nytt har förhållandena förändrats sedan målet senast avgjordes. Det kan vara en grannlaga bedömning att avgöra om dessa förändringar är väsentliga eller inte. Vidare kan påståenden om nya omständigheter behöva utredas närmare. Domstolen har små möjligheter att bedöma om ett nytt påstående om t.ex. misshandel är riktigt förrän saken har utretts. Det skulle vara förenat med stora svårigheter att i sådana fall, endast på grundval av en stämningsansökan, avgöra om det finns nya omstän- digheter och om dessa är väsentliga. Krav på prövningstillstånd bör inte införas Som ett led i strävan att reformera processen i allmän domstol och skapa en mer ändamålsenlig hovrättsprocess har riksdagen nyligen beslutat att systemet med prövningstillstånd skall utvidgas till att omfatta tings- rättens avgöranden i flertalet slag tvistemål och i domstolsärenden som överklagas till hovrätt. Vidare har hovrättens tillståndsprövning förbätt- rats på flera olika sätt (se prop. 2004/05:131 och bet. 2004/05:JuU29). De nya bestämmelserna har ännu inte trätt i kraft. Mål om vårdnad, boende och umgänge omfattas emellertid inte av reformen. Kommittén föreslår nu att det införs krav på prövningstillstånd även i familjemål. Av de remissinstanser som är negativa till förslaget framhåller flera att det inte bör införas begränsningar i överklaganderätten. Ett system med prövningstillstånd innebär emellertid inte att parterna utestängs från möj- ligheten att överklaga. Inte heller innebär prövningstillstånd att hovrätten kan underlåta att pröva överklagandet. I stället innebär systemet att hovrätten så snart som möjligt gör en inledande prövning av riktigheten i tingsrättens avgörande. Om redan denna inledande prövning tydligt ger vid handen att tingsrättens avgörande är riktigt, finns det inget behov av en fullständig rättegång i hovrätten. Om den inledande prövningen där- emot ger anledning att ifrågasätta riktigheten av tingsrättens avgörande Prop. 2005/06:99 67 eller om det vid den prövningen inte går att bedöma riktigheten, skall Prop. 2005/06:99 prövningstillstånd meddelas och handläggningen fortsätta. Hovrätten har då att pröva målet i hela dess vidd och, om det därvid bekräftas att tingsrättens avgörande är felaktigt, rätta avgörandet. Enligt regeringens uppfattning finns det flera tydliga fördelar med systemet med prövningstillstånd. En sådan är att rättskipningen får sin tyngdpunkt i första instans samtidigt som fokus sätts på hovrättens kontrollerande funktion. En annan fördel är att det åstadkommer ett snabbare avgörande och en handläggning utan onödiga resursinsatser. Kommittén framhåller också att ett krav på prövningstillstånd i familje- mål skulle kunna vara ett sätt att komma till rätta med de problem som långvariga och upprepade processer innebär, inte minst för barnet. I denna proposition föreslås flera viktiga förändringar av reglerna om vårdnad, boende och umgänge. Det är angeläget att dessa förändringar kan ske så snart som möjligt samtidigt som det för närvarande inte är klart när den tidigare beslutade utvidgningen av systemet med pröv- ningstillstånd och övriga förändringar i hovrättens tillståndsprövning kan träda i kraft. Regeringen anser att det är lämpligt att de förändrade be- stämmelser som nu föreslås kan tillämpas under en period innan närmare ställning tas till om även familjemålen bör omfattas av det utvidgade systemet med prövningstillstånd. Systemet med prövningstillstånd bör därför inte nu utvidgas till att även omfatta mål om vårdnad, boende och umgänge. Detsamma gäller för ärenden om verkställighet av sådana avgöranden.

11.4

Kunskap och kompetens

Regeringens bedömning: Vid handläggning av frågor om vårdnad,

boende och umgänge är det viktigt med utbildning och kompetens-

utveckling. De positiva effekter som specialisering av domare kan

medföra bör tas till vara, och det bör åvila varje domstol att inom

ramen för nuvarande ordning överväga frågan om specialisering i

syfte att ytterligare stärka och förbättra kompetensen beträffande

frågor som rör vårdnad, boende och umgänge.

Kommitténs förslag: Kommittén poängterar vikten av utbildning och

kompetensutveckling för domare och föreslår en bestämmelse i lag om

att domare som handlägger vårdnadsmål skall vara särskilt utsedda av

domstolen.

Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna är positiva till kom-

mitténs förslag. Till de remissinstanser som inte är positiva till förslaget

hör Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms universitet, som anser att

frågan bör utredas vidare i syfte att öka domstolens sakkunskap genom

medverkan av sakkunniga meddomare. Falu tingsrätt, Jämställdhets-

ombudsmannen och Riksförbundet För Familjers Rättigheter avstyrker

kommitténs förslag. Hovrätten över Skåne och Blekinge avstyrker för-

slaget såvitt avser hovrättsförfarandet.

Skälen för regeringens bedömning: Som kommittén framhåller är

det nödvändigt att domare som handlägger mål och ärenden om vårdnad,

boende och umgänge har erforderlig kompetens och erfarenhet. Det-

68

samma gäller naturligtvis domare som handlägger verkställighetsären- Prop. 2005/06:99 den. Det krävs kunskaper om barn och barns behov. Detta gäller inte minst kunskap om barns utveckling och förmåga vid olika åldrar. Det är också viktigt att domaren har förmåga att sätta det enskilda barnet i fokus och kan analysera vilja följder olika beslutsalternativ kan få för barnet. Domaren skall alltid ha ett barnperspektiv vid handläggningen av ett familjemål. Som har framförts i Domstolsverkets och Sveriges Domare- förbunds rapport (DV-rapport 2003:3) kan det också behövas insikter om hur barn och familjer reagerar i kris och hur parterna bör bemötas under handläggningen av målet vid domstol. Frågan om kompetens och kunskap är emellertid mer omfattande än så. För att domstolen skall kunna göra en riktig bedömning är det avgörande att den har ett bra beslutsunderlag. Kommitténs undersökningar visar att vårdnadsutredningarnas kvalitet har förbättrats de senaste åren. För att ytterligare förbättra beslutsunderlaget föreslår regeringen nu att social- nämnden innan s.k. snabbupplysningar lämnas skall höra föräldrarna och barnet, om det är lämpligt, samt att den som genomför en vårdnads- utredning skall lämna en rekommendation till beslut (se avsnitt 7 och 10). Det är också viktigt att domstolen uppmärksammar den möjlighet som redan finns att höra barnpsykiatrisk expertis och att inhämta skrift- ligt utlåtande från sådan expertis. I förordningen (1996:381) med tingsrättsinstruktion finns bestämmel- ser om att arbetsuppgifter som kräver särskild erfarenhet inte får tilldelas en fiskal. Landets sex hovrättspresidenter har gjort bedömningen att mål om vårdnad, boende och umgänge inte bör avgöras med en fiskal som ordförande om frågan kan antas kräva särskild erfarenhet. Vidare har domstolarna numera fått möjlighet att tilldela en eller flera organisatoriska enheter en viss typ av mål och ärenden. Några av de större domstolarna har genomfört en sådan specialisering när det gäller familjemål. Det pågår också för närvarande flera projekt för att öka kompetensen hos domare i handläggningen av familjemål. De positiva effekter som den pågående utvecklingen i form av specialisering i domstolarna kan ha för domstolarnas förmåga att bibehålla och förbättra kompetensen bör enligt regeringens mening tas tillvara. De organisato- riska förutsättningarna för att finna lösningar som ger de beskrivna positiva effekterna varierar mellan olika domstolar. Mot bl.a. denna bakgrund är det enligt regeringens bedömning alltjämt mest ändamåls- enligt att låta domstolarna själva närmare bestämma om sin organisation i detta hänseende. Domstolsverket arbetar kontinuerligt med att utbilda domare i frågor som rör barn. Domstolsverket, som sedan år 2002 har haft i uppdrag att återrapportera sitt arbete i dessa frågor till regeringen, skall numera även redovisa de åtgärder som vidtas för att tillgodose barns behov i domstolsprocessen utifrån de krav som anges i barnkonventionen och då särskilt ange de utbildningsinsatser som görs. Det kan därför följas vad som görs för att stärka kompetensen och värderas om ytterligare åtgärder behövs. 69

12

Verkställigheten

Prop. 2005/06:99

12.1

Allmän domstol skall pröva verkställigheten

Regeringens förslag: Handläggningen av beslut om verkställighet av

avgöranden om vårdnad, boende och umgänge och liknande frågor

flyttas från förvaltningsdomstolarna till de allmänna domstolarna. Be-

slut om verkställighet skall vara omedelbart verkställbara. Stockholms

tingsrätt skall handlägga frågor om olovligt bortförda barn enligt 1980

års Haagkonvention.

Regeringens bedömning: Möjligheten att besluta om medling bör

inte avskaffas. Ingen ändring bör göras i sak när det gäller möjligheten

till tvångsmedel.

Kommitténs förslag och bedömning överensstämmer huvudsakligen

med regeringens. Kommittén föreslår dock att möjligheten till medling

på verkställighetsstadiet avskaffas.

Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker förslagen

eller har inget att invända mot dem. Hovrätten över Skåne och Blekinge,

Barnombudsmannen och Fredrika-Bremer-Förbundet invänder mot för-

slaget att flytta verkställigheten till allmän domstol. Flera remissinstanser

avstyrker förslaget att avskaffa möjligheten till medling på verkställig-

hetsstadiet. Hit hör Länsrätten i Skåne län, Sveriges Kommuner och

Landsting, Enköpings kommun, Juridiska fakultetsnämnden vid Uppsala

universitet och Riksförbundet Barnets Rätt i Samhället (BRIS). I övrigt

delar remissinstanserna i stort kommitténs bedömning.

Skälen för regeringens förslag och bedömning

Verkställigheten bör flyttas till allmän domstol

Verkställighet av vad allmän domstol bestämt i dom eller beslut om vård-

nad, boende, umgänge kan i dag sökas hos länsrätten. Också ett giltigt

avtal om vårdnad, boende eller umgänge kan begäras verkställt. Bestäm-

melser om förfarandet och prövningen finns i 21 kap. föräldrabalken.

Kommittén framhåller att det finns en tendens att verkställighets-

processen växer ut till att i praktiken bli en repris av den rättegång där

frågan om vårdnaden, boendet eller umgänget prövats i sak. Kommitténs

undersökningar visar att detta kan vara ett betydande problem. Upprepa-

de och utdragna processer är ofta till skada för barnet. Den bild som

utredningen ger bekräftas också av flera remissinstanser. Ett viktigt steg

mot att undvika upprepade processer om samma sak är att organisatoriskt

föra verkställighetsförfarandet närmare rättegången. Den naturliga lös-

ningen blir då att flytta handläggningen till de allmänna domstolarna.

Liksom kommittén anser regeringen att en sådan ändring skulle kunna

ge flera positiva effekter. Möjligheten till samordning mellan rättegång

och verkställighetsförfarande ökar. Erfarenhet och kunskaper om verk-

ställighet kan lättare komma till nytta i rättegångar. Och omvänt kan det i

verkställighetsförfarandet underlätta att den som handlägger ärendet är

insatt i rättegångsfrågorna. I och med det ges bättre förutsättningar för en

prövning som är både effektiv och av hög kvalitet. Det är i första hand

70

barnen som vinner på den större rättssäkerhet som detta för med sig. Det finns alltså övertygande skäl för en överflyttning av ärenden om verk- ställighet till de allmänna domstolarna. Det förhållandet att samma domstol kommer att pröva både sakfrågan och verkställigheten bör inte vara ett hinder för förändringen. Redan i dag kan samma domare som avgör målet i sak samtidigt besluta om viss åtgärd för verkställighet. Enligt rättegångsbalken är en domare jävig att handlägga ett mål om det föreligger någon särskild omständighet som är ägnad att rubba förtroendet för domarens opartiskhet i målet (4 kap. 13 §). En sådan omständighet kan vara att domaren redan tidigare har tagit ställning till samma stridiga sakförhållande som skall prövas i målet. Prövningen i verkställighetsledet skall dock inte motsvara den prövning som redan har gjorts i sakfrågan. Som regeringen återkommer till i avsnitt 12.2 bör den i stället ta sikte på just de frågor som rör verk- ställigheten, bl.a. att fastställa om det finns något hinder mot de åtgärder för verkställighet som är aktuella. Något jävsförhållande uppkommer därför normalt inte. Är förhållandena undantagsvis sådana att en part kan hysa ett berättigat tvivel om domarens opartiskhet vid prövningen av verkställigheten, utgör jävsreglerna ett tillräckligt skydd. Inte heller finns det några hinder mot ändringen med hänsyn till domstolarnas organisation och övriga verksamhet. Omfördelningen är begränsad och ger inte anledning att omorganisera de olika domstolarna. Hos de allmänna domstolarna finns redan kunskap och erfarenheter av handläggning av familjemål som kan utnyttjas för hanteringen av de nya ärendena. Regeringens förslag är alltså att prövningen av verkställighet av avgö- randen och avtal om vårdnad, boende och umgänge flyttas från förvalt- ningsdomstolarna till de allmänna domstolarna. Förvaltningsdomstolarna prövar i dag också de fall där en vårdnads- havare begär överflyttning av ett barn till honom eller henne utan att det handlar om verkställighet av ett avgörande eller ett avtal. Det kan t.ex. vara situationer där barnet vistas hos någon annan än vårdnadshavaren eller där barnet olovligen har förts bort eller hålls kvar av den andre vårdnadshavaren. Frågorna handläggs på motsvarande sätt som vid verk- ställighet. Förfarandet för överflyttning av barn i dessa fall bör hållas samman med verkställighetsförfarandet. Även detta förfarande bör därför föras över till de allmänna domstolarna. Detsamma bör gälla för den sär- skilda typ av åtgärder som avser återförande av olovligt bortförda eller kvarhållna barn med stöd av 1980 års Haagkonvention om de civila aspekterna på internationella bortföranden av barn. Prövningen i dessa fall avser återförande till en vårdnadshavare i ett annat land av ett barn som olovligen förts till eller hålls kvar i Sverige. Prövningen bör ske nära barnet Det bör direkt av lagen framgå vilken domstol i landet som prövar en fråga om verkställighet eller om överflyttning i annat fall. Utgångspunk- ten bör vara att prövningen sker vid den domstol som finns närmast barnet. Det för både parter och domstol enklaste är om man här ansluter till vad som gäller för mål om vårdnad, boende och umgänge. Det inne- bär att frågan bör tas upp av tingsrätten i den ort där barnet har sitt hem- Prop. 2005/06:99 71 vist. I de flesta fall kommer verkställigheten därmed att handläggas av samma domstol som avgjorde frågan i sak. För att ge möjlighet till sam- ordning bör det också alltid vara möjligt att söka verkställighet hos en tingsrätt där det pågår ett mål mellan samma parter om barnets vårdnad, boende eller umgänge. Undantagsvis rör en ansökan om verkställighet eller överflyttning ett barn som inte har hemvist i Sverige. I linje med vad som gäller för vårdnadsmål bör sådana ansökningar handläggas av Stockholms tingsrätt som reservforum. Det rör sig om relativt få fall, där både enskilda och myndigheter kan ha fördel av en sådan enkel ordning. En särskild grupp av ansökningar är de som avser överflyttning av olovligt bortförda eller kvarhållna barn med stöd av 1980 års Haag- konvention. I de flesta sådana fall har barnet inte hemvist i landet. Inte heller i dessa fall bör handläggningen spridas på ett stort antal tingsrätter. Kommittén pekar på att ärendena är av speciell karaktär, att det finns ett särskilt krav på skyndsam handläggning enligt konventionen och att en koncentration av ärendena i andra konventionsstater har gett betydande fördelar. Regeringens bedömning är att Sveriges åtaganden enligt kon- ventionen bäst säkerställs om handläggningen av samtliga dessa ärenden samlas till en tingsrätt. Sambandet med övriga ärenden där barnet saknar svenskt hemvist gör att de bör föras till Stockholms tingsrätt. Förfarandena bör samordnas Som nyss har framhållits innebär en överflyttning av verkställighetsför- farandet till de allmänna domstolarna att det blir lättare att samordna rättegången om sakfrågan och verkställigheten av vad som bestäms där. Redan dagens ordning ger, som redan påpekats, en viss möjlighet att ta upp frågan om verkställighet under rättegången. Tingsrätten kan meddela ett vitesföreläggande i samband med ett interimistiskt eller slutligt av- görande (6 kap. 21 § föräldrabalken). Kommitténs undersökningar ger vid handen att det inte sällan förekommer att rättegångar och verkställig- hetsmål pågår samtidigt. Nackdelar som har visat sig av detta är att hand- läggningen fördröjs och att de olika besluten fattas mot bakgrund av olika underlag. Det är av vikt att undvika onödiga upprepningar och bristande sam- ordning i processerna för avgörande och verkställighet. Regeringens för- slag för att säkerställa detta är att prövningen av verkställighet förs till tingsrätterna och att prövningen renodlas på det sätt som närmare skall utvecklas i avsnitt 12.2. Regeringen vill däremot inte dessutom föreslå att verkställighetsfrågor skall handläggas inom ramen för ett pågående mål. En sådan ordning skulle riskera att motverka strävan att renodla verk- ställighetsprövningen. Den skulle också innebära att olika handlägg- ningsregler m.m. gällde vid prövningen av verkställighet beroende på om frågan kommer upp i ett pågående mål eller senare. En lämpligare ord- ning är att hålla prövningen av sakfrågan skild från verkställighetspröv- ningen. Det hindrar inte att domstolen utnyttjar möjligheter till sam- ordning av handläggningen. Samma domare som handlägger målet bör kunna handlägga frågan om verkställighet, under förutsättning att situa- tionen inte är sådan att domaren är jävig. Det kan också vara möjligt att hålla de olika sammanträdena i anslutning till varandra. Som exempel Prop. 2005/06:99 72 kan nämnas den situationen att en ansökan om verkställighet av ett avgö- rande om umgänge följs av att den andra parten väcker talan om ändring av det som har bestämts i avgörandet. Om det i övrigt är lämpligt, är det tydligt att det i en sådan situation kan vara en fördel för parter och domstol att ett sammanträde i ärendet om verkställighet hålls direkt efter ett sammanträde för muntlig förberedelse i målet om umgänge. Den nuvarande möjligheten för tingsrätten att meddela ett vitesföre- läggande i samband med ett interimistiskt eller slutligt avgörande ger en tillräcklig möjlighet att redan i rättegången ta upp frågan om överläm- nande av barnet i de undantagssituationer där detta är motiverat. Lagrådet har framhållit att det finns skäl att införa en bestämmelse som innebär att en ansökan om verkställighet inte får tas upp till pröv- ning om det mellan parterna pågår ett mål om vårdnad, boende eller umgänge vid domstol och ansökan om verkställighet gäller samma sak. En sådan bestämmelse skulle ta sikte på dels fall som det nyss nämnda exemplet, där en talan om ändring av ett avgörande väcks sedan ett ärende om verkställighet har inletts, dels fall där en ansökan om verk- ställighet av ett avgörande görs efter att en talan om ändring av avgöran- det har väckts. Det skäl Lagrådet har anfört för denna ordning är att det i princip skulle vara olämpligt att besluta om verkställighet innan det nya målet har avgjorts. Regeringen är inte beredd att instämma i denna bedömning. I praktiken kan det många gånger finnas ett berättigat behov av åtgärder för verk- ställighet just i samband med att konflikter mellan parterna uppstår och en talan om ändring av det tidigare avgörandet väcks. Möjligheten till verkställighet bör inte vara stängd under hela den tid målet pågår. En sådan ordning skulle också på ett olämpligt sätt kunna inbjuda till miss- bruk av talerätten i syfte att förhala en verkställighet. Vad som i och för sig kunde övervägas är att införa en föreskrift om att frågan om verk- ställighet inte skall avgöras innan ett vid samma tid aktuellt yrkande om interimistiskt beslut om ändring av det avgörande som begärs verkställt har prövats. I linje med vad som redan anförts är det dock normalt av processekonomiska skäl självklart att domstolen inte prövar frågorna i den ordningen. Ett föregående beslut i verkställighetsfrågan och en efter- följande interimistisk ändring i sakfrågan kan ju vanligen förväntas resul- tera i antingen en ändring av verkställighetsbeslutet efter överklagande eller en ny ansökan om verkställighet. Behovet av en sådan bestämmelse måste därför antas vara begränsat. Det finns också anledning med att räkna med många olika typer av situationer, och det är svårt att utforma en sådan begränsning så att den ger möjlighet till undantag i alla fall där det är ändamålsenligt. Möjligheten till medling bör behållas Som framgår av avsnitt 11.1 delar regeringen kommitténs bedömning att det bör införas en möjlighet för domstolen att under rättegången uppdra åt en medlare att försöka få föräldrarna att nå en samförståndslösning till barnets bästa. Länsrätten kan i dag besluta om medling i verkställighetsförfarandet för att den som har hand om barnet frivilligt skall fullgöra vad som åligger honom eller henne (21 kap. 2 § föräldrabalken). Kommitténs för- Prop. 2005/06:99 73 slag är att denna möjlighet till medling nu avskaffas. Kommittén an- märker att medlingen på vissa håll har utvecklats i riktning mot att få föräldrarna att komma överens i själva sakfrågan, inte om verkställig- heten, vilket kan innebära att verkställigheten inte kan ske tillräckligt snabbt. Regeringen anser dock att det inte finns tillräckliga skäl att avskaffa möjligheten till medlare i verkställighetsförfarandet. Det är i och för sig naturligt att tyngdpunkten i arbetet med att finna samförståndslösningar ligger i ett tidigt skede. Men i praktiken är det inte sällan så att parterna enas först när saken behandlas i en verkställighetsprocess, och enligt regeringen bör en samförståndslösning eftersträvas ända fram till den punkt då tvångsmedel visar sig oundvikliga. Detta behöver inte heller innebära att tyngdpunkten i arbetet med att finna samförståndslösningar hamnar i verkställighetsförfarandet. I och med att möjligheten att för- ordna medlare i sakfrågan införs tydliggörs att försöken att få parterna att enas prioriteras i ett tidigare skede. En konsekvens av att de allmänna domstolarna övertar handläggningen av verkställighetsfrågorna kan också antas bli att domstolen, med en överblick av hela förfarandet, kom- mer att vara tydligare i sina anvisningar om inriktningen på ett medlings- uppdrag som lämnas under verkställighetsstadiet. Regeringens slutsats blir alltså att medlingsinstitutet bör finnas kvar i sin nuvarande form under verkställighetsförfarandet. Tvångsmedel Förordnar länsrätten om verkställighet, får den också besluta om tvångs- medel (21 kap. 3 och 4 §§ föräldrabalken). Den kan antingen förelägga ett vite eller besluta att barnet skall hämtas med hjälp av polismyndig- heten. Ett medlingsuppdrag kan ges även i detta skede, och har länsrätten beslutat om polishämtning skall den lämna ett sådant uppdrag om inte särskilda skäl talar mot det. Länsrätten får också bestämma att barnet skall tas om hand tillfälligt. Regeringen instämmer i kommitténs bedömning att det inte är moti- verat att göra någon saklig ändring när det gäller de tvångsmedel som kan tillgripas vid verkställigheten. Som tidigare bör utgångspunkten självfallet vara att alla ansträngningar skall ha gjorts för att nå en frivillig lösning innan det blir aktuellt att tillgripa tvångsmedel. Försöken att nå samförståndslösningar bör också pågå efter att tvångsmedel har aktuali- seras. I de ytterst få fall hämtning kan vara aktuell bör försöken pågå ända fram till den punkt då åtgärden är oundviklig. Även fortsättningsvis bör vite vara det huvudsakliga tvångsmedlet mot den som inte frivilligt medverkar. När vitet föreläggs skall det fastställas till ett belopp som med hänsyn till vad som är känt om mottagarens ekonomiska förhållan- den och till omständigheterna i övrigt kan antas få honom eller henne att följa föreläggandet. Om det är lämpligt kan ett föreläggande angående umgänge avse ett löpande vite för en viss tid framåt. Ytterligare vites- förelägganden bör naturligtvis inte meddelas om de inte bedöms bli verk- samma. Polishämtning bör liksom i dag förekomma i ytterst få fall. När det gäller verkställighet av ett avgörande om vårdnad, boende eller över- lämnande av barn är det är tydligt att polishämtning måste kunna använ- das om barnet riskerar att lida allvarlig skada av att vara kvar i den miljö Prop. 2005/06:99 74 där det vistas och det därför är nödvändigt att det tas därifrån. I andra fall Prop. 2005/06:99 av verkställighet får det användas endast som ett yttersta medel när alla andra möjligheter är uttömda. I fråga om verkställighet av ett avgörande om umgänge gäller också att hämtning får beslutas endast om barnet har ett särskilt starkt behov av umgänge med föräldern. Hämtning för umgänge får alltså förekomma bara i rena undantagsfall. En polishämt- ning kan hämma förutsättningarna för ett harmoniskt umgänge mellan barnet och föräldern och kan därmed medföra att syftet med umgänget förfelas. Det är mycket sällsynt att behovet av umgänge är sådant att det kan överväga den risk för negativ inverkan som hämtningen är förenad med. Enbart det förhållandet att en förälder systematiskt försöker sabo- tera barnets umgänge med den andra föräldern är inte ett tillräckligt skäl för att besluta om hämtning. Några ändringar i sak bör alltså inte göras när det gäller tvångsmedlen. Som kommittén föreslår bör dock vissa klargöranden göras i lagtexten. Av lagen bör framgå att domstolen kan förordna om tvångsmedel obe- roende av yrkande från part. Det är inte lämpligt att domstolen i denna fråga, som skall avgöras efter vad som är bäst för barnet, kan antas vara bunden av parternas yrkanden. Genom en sådan ändring undviks den oklarhet i praxis som enligt kommittén råder i denna fråga. Det bör också i ett par avseenden ges tydligare lagstöd i fråga om omhändertaganden i samband med verkställighetsförfarandet. Möjligheten att omhänderta barnet används restriktivt. Det är av vikt att möjligheten behålls, efter- som det i akuta situationer kan vara nödvändigt med en sådan åtgärd för att tillvarata barnets bästa och hindra att han eller hon far illa. I dag framgår det dock av lagen endast att domstolen kan besluta om omhän- dertagande och inte hur omhändertagandet skall gå till. Som kommittén framhåller har detta sitt ursprung i den ordning som gällde då länsstyrel- serna som barnavårdsmyndighet fattade beslut i verkställighetsfrågan. Länsstyrelserna förutsattes själva kunna kartlägga möjligheterna till placering av barnet och vid behov inhämta synpunkter från respektive barnavårdsnämnd. En domstol som numera prövar en verkställighets- fråga har vanligen inte motsvarande möjligheter att utreda vad som är en lämplig placering. Domstolen bör därför normalt kunna överlämna till socialnämnden att närmare bestämma om hur placeringen går till. Detta bör framgå av lagen. Om det finns förutsättningar för det, bör domstolen som tidigare kunna ordna en lämplig placering utan bistånd av social- nämnden. Vidare bör det ges uttryckligt stöd i lag för biträde av polis vid omhändertagandet i de undantagsfall då det är nödvändigt. Polisen kan redan i dag biträda vid omhändertaganden, men det är inte lämpligt att polisen har denna befogenhet utan att detta framgår av en uttrycklig före- skrift. Det är av vikt att en person som kan vara till stöd för barnet är närvarande vid hämtning och omhändertagande. Om möjligt bör också en barnläkare, barnpsykiater eller barnpsykolog medverka. Bestämmel- serna om detta bör sammanföras och göras enhetliga för att underlätta tillämpningen. 75

Besluten bör vara omedelbart verkställbara

Prop. 2005/06:99

Enligt gällande regler är utgångspunkten att ett beslut om verkställighet inte är omedelbart verkställbart. För t.ex. ett beslut om verkställighet som avser umgänge innebär det att beslutet tillämpas först när tiden för över- klagande gått ut. Domstolen kan dock förordna att beslutet skall gälla omedelbart. Enligt kommitténs undersökning meddelar domstolarna sådana förordnanden i de allra flesta fall. Regeringen delar kommitténs uppfattning att det är lämpligare att denna ordning gäller redan enligt lag. Lagens huvudregel bör därför vara att beslutet om verkställighet gäller omedelbart. Rätten bör kunna göra undantag och förordna att beslutet inte skall vara verkställbart förrän det har vunnit laga kraft. Den som i annat fall vill hindra att verkställighet sker under tiden för överklagande får i stället begära beslut om att verkställigheten skall vänta. Ett sådant beslut om inhibition kan meddelas av domstolen som skall pröva överklagandet. Det skyndsamhetskrav som gäller i frågor som rör återförande av olov- ligt bortförda eller kvarhållna barn motiverar att samma ordning skall gälla även besluten i dessa fall. Intresset av en enhetlig ordning gör att regeringen, till skillnad från kommittén, föreslår att detsamma även skall gälla för den återstående ärendegruppen som rör överflyttning av barn i övriga fall. Rättssäkerheten får även i dessa fall anses tillgodosedd genom möjligheten att begära inhibition. Förfaranderegler m.m. Frågan om verkställighet handläggs i dag i allmän förvaltningsdomstol enligt förvaltningsprocesslagen (1971:291). När nu handläggningen flyt- tas till allmän domstol måste en annan processordning väljas. Lagen (1996:242) om domstolsärenden överensstämmer i stora drag med för- valtningsprocesslagen. Lagen passar väl för frågor som är av stor be- tydelse för enskilda eller som är svåra att bedöma. Den ger utrymme för ett i det konkreta fallet mindre formbundet förfarande. Lagen ger också generellt sett ett snabbare förfarande än vad som är fallet vid en hand- läggning enligt rättegångsbalken. Enligt regeringens mening är det därför mest ändamålsenligt att frågor om verkställighet handläggs enligt lagen om domstolsärenden. Valet av den ordningen innebär bl.a. bestämmelserna om sammanträde i lagen om domstolsärenden blir tillämpliga. Ärenden om verkställighet är regelmässigt av sådan karaktär att det behöver hållas ett sammanträde. Som tidigare bör det finnas möjlighet att besluta om hämtning till rätten av en part som uteblir, om parten har kallats vid vite att inställa sig personligen. Den enkla ordningen för handläggning enligt lagen om domstolsären- den bygger på att tingsrätten normalt avgör ett ärende med en lagfaren domare. Trots det bör, med hänsyn till frågornas natur, nämndemän med- verka vid tingsrättens avgörande av frågor om verkställighet. På samma sätt som vid ett avgörande i sak om vårdnad, boende eller umgänge bör det dock vara möjligt att avgöra ärendet med en ensam domare om parterna samtycker till det eller om ärendet är av enkel beskaffenhet. Den särskilda bestämmelsen om tingsrättens sammansättning som krävs bör 76 lämpligen finnas i 21 kap. föräldrabalken. För domstolens sammansätt- Prop. 2005/06:99 ning i högre instans bör de vanliga reglerna som följer av lagen om dom- stolsärenden tillämpas. Genom lagen (2005:707) om ändring av lagen om domstolsärenden, som ännu inte har trätt i kraft, införs ett generellt krav på prövningstillstånd vid överklagande i domstolsärenden. Eftersom det inte nu bör införas krav på prövningstillstånd vid överklagande av den första instansens beslut i en fråga enligt 21 kap. föräldrabalken (jfr avsnitt 11.3), måste det därför också finnas en särskild föreskrift om att det inte krävs tillstånd för prövning av ett sådant överklagande i hovrätten. Enligt 21 kap. 11 § föräldrabalken kan domstolen i ett mål enligt kapit- let förordna att barnet skall undersökas av läkare och i kallelse till läkar- undersökning förelägga vite. Enligt kommitténs undersökning förordnar domstolarna ytterst sällan om läkarundersökning. Tillämpas lagen om domstolsärenden i förfarandet, gäller på grund av hänvisning i den lagen (25 §) att domstolen med stöd av 40 kap. rättegångsbalken kan anlita sakkunnig. Bestämmelserna i 40 kap. rättegångsbalken ger domstolen möjlighet att få ett läkarutlåtande, dock med den skillnaden att domstolen inte kan förelägga vite. Regeringen instämmer i kommitténs bedömning att möjligheten att inhämta läkarutlåtande enligt 40 kap. rättegångsbalken är tillräcklig i de undantagsfall ett sådant utlåtande behövs. Den särskilda bestämmelsen om läkarundersökning och vitesföreläggande i 21 kap. föräldrabalken bör därför utgå. Regeringen delar också kommitténs upp- fattning att den särskilda bestämmelse i 21 kap. 13 § föräldrabalken som ger den som har hand om barnet rätt till ersättning för resa och uppehälle i samband med inställelse vid läkarundersökning bör upphävas. Ersätt- ning av allmänna medel utgår inte i andra jämförbara fall då en enskild inställer sig inför en annan myndighet än en domstol. Regleringen av parternas kostnader i ärendena bör, å ena sidan, vara utformad med tanke på att ärendena ofta är tvistiga. Å andra sidan bör frivilliga överenskommelser underlättas. En ordning som innebär att den part som avgörandet går emot får stå för rättegångskostnaderna, sam- tidigt som parterna har möjlighet att nå en samförståndslösning som också innebär att vardera parten skall svara för sin kostnad, är den ord- ning som kan antas bäst främja samförståndslösningar i verkställighets- ledet. Risken för obefogade invändningar, och de nackdelar sådana inne- bär för den som bör få avgörandet verkställt, minskar också med en sådan ordning. Rättegångsbalkens regler om rättegångskostnader är i detta avseende bättre lämpade än motsvarande regler i lagen om domstolsärenden. Regeringen föreslår därför att de allmänna bestämmel- serna i 18 kap. rättegångsbalken blir tillämpliga i ärendena. Bestämmel- sen i 18 kap. 5 § tredje stycket om att vardera parten skall bära sin kost- nad om inte annat avtalas gäller de fall då parterna förliks. Eftersom det kan uppstå tvekan om och i så fall hur den bestämmelsen skall tillämpas i ett ärende om verkställighet, bör det särskilt föreskrivas att domstolen har möjlighet att förordna att vardera parten skall bära sin kostnad om ären- det avskrivs efter det att parterna har nått en samförståndslösning. 77

Överflyttning av barn i andra fall

Prop. 2005/06:99

Kommittén har, med den renodling av verkställighetsförfarandet som den föreslår, valt en lösning som innebär att bestämmelserna i 21 kap. 7 och 8 §§ föräldrabalken om överflyttning av barn i fall där det inte finns ett domstolsavgörande eller ett avtal bryts ut till ett eget kapitel. De kompletteras där med bestämmelser som i stora delar är identiska med vad som gäller verkställighet. Regeringen, som nedan förordar en enklare modell för renodlingen av verkställighetsförfarandet, ser inte några tungt vägande skäl att göra en sådan lagteknisk uppdelning. De särskilda bestämmelserna om överflyttning i dessa fall bör kunna behållas i stort sett oförändrade. För överflyttning av olovligt bortförda eller kvarhållna barn med stöd av 1980 års Haagkonvention finns en ordning som delvis är parallell till den som gäller enligt 21 kap. föräldrabalken. Bestämmelser om hand- läggningen finns i lagen (1989:14) om erkännande och verkställighet av utländska vårdnadsavgöranden m.m. och om överflyttning av barn. De överensstämmer till stor del med 21 kap. föräldrabalken, men är särskilt anpassade till konventionens tillämpningsområde. Huvuddelen av de gemensamma bestämmelserna i 21 kap. 916 §§ föräldrabalken tillämpas även i konventionsfallen. Bestämmelserna för handläggningen enligt 1980 års Haagkonvention bör lämpligen ändras i linje med de ändringar som görs beträffande verkställighetsförfarandet enligt föräldrabalken. Det innebär bl.a. att samma förtydliganden i fråga om tvångsmedel bör göras för dessa fall, att besluten bör vara omedelbart verkställbara och att vad som nyss anförts om förfaranderegler m.m. i verkställighetsfrågor bör gälla även för konventionsfallen.

12.2

Prövning av verkställigheten

Regeringens förslag: Domstolen skall vägra verkställighet av ett av- görande eller avtal om förhållandena är sådana att det är uppenbart att verkställigheten är oförenlig med barnets bästa. Vid bedömningen skall domstolen beakta risken för att barnet far illa. Verkställighet skall inte heller i fortsättningen få ske mot barnets vilja utom då domstolen finner det nödvändigt av hänsyn till barnets bästa, men åldersgränsen i lagen tas bort. Möjligheten att jämka villkoren för ett umgänge behålls men förtyd- ligas. Kommitténs förslag överensstämmer till större delen med regering- ens. Kommitténs förslag är annorlunda utformat när det gäller hinder mot verkställighet. Kommittén föreslår också att möjligheten för barnet att höras i verkställighetsärendet avskaffas och att möjligheten att jämka villkoren för ett umgänge inskränks. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna är positiva till en renodling av verkställighetsförfarandet. Flera invänder dock mot utred- ningens förslag om möjligheterna att hindra verkställighet. Hit hör Barnombudsmannen, Juridiska fakultetsnämnden vid Uppsala universi- tet, Riksorganisationen för kvinnojourer och tjejjourer i Sverige (ROKS) och Riksförbundet för Familjers Rättigheter. Några menar också att det 78 av utredningen föreslagna systemet kan vara svårt att tillämpa. Vissa instanser motsätter sig att möjligheten att höra barnet tas bort. Det fram- hålls också att reglerna om verkställighet måste vara förenliga med gällande EG-bestämmelser, som bl.a. innebär att det finns en skyldighet att verkställa avgöranden från andra medlemsstater på samma villkor som inhemska avgöranden. Skälen för regeringens förslag Verkställighet bör vägras om den är oförenlig med barnets bästa Länsrätten kan i dag vägra verkställighet om det är uppenbart att för- hållandena har ändrats och saken av hänsyn till barnets bästa behöver prövas på nytt (21 kap. 6 § första stycket föräldrabalken). Länsrätten får även i andra fall vägra verkställighet om det finns en risk som inte är ringa för att barnets kroppsliga eller själsliga hälsa skadas (21 kap. 6 § andra stycket). Som berörs längre fram kan det också vara ett hinder mot verkställighet att barnet motsätter sig den. Utgångspunkten vid verkställighetsprövningen är självklart att barnets bästa har varit bestämmande för det avgörande eller det avtal som skall verkställas. Som kommittén framhåller bör principen därför vara att av- görandet eller avtalet inte skall omprövas i verkställighetsförfarandet. Verkställigheten bör gå ut på att i barnets intresse se till att genomföra det som har bedömts vara till barnets bästa. Men detta innebär inte att en verkställighet av det som har beslutats vid varje senare tidpunkt är för- enlig med barnets bästa. Som framgår av de undersökningar kommittén har gjort förekommer det inte sällan att ett avgörande som begärs verk- ställt har meddelats långt tidigare. Med ökat avstånd i tid ökar också risken för att de förhållanden avgörandet eller avtalet grundats på är överspelade av de aktuella förhållandena. Motsvarande risker finns där avstånden i rum har kommit att bli stora. Skyddet av barnet kräver att ett avgörande eller avtal inte verkställs förbehållslöst. Kommittén föreslår ett system där nuvarande hinder mot verkställighet avskaffas och att domstolen i verkställighetsförfarandet i stället skall beakta enbart hinder av tillfällig natur. Om en invändning görs att verkställighet inte bör ske med hänvisning till ett hinder som inte är av tillfällig natur, skall domstolen enligt kommitténs förslag ge parterna möjlighet att väcka talan om ändring av avgörandet innan beslut fattas om verkställighet. Ifall en sådan talan inte väcks, skall avgörandet alltid verkställas. Någon ytterligare kontroll av att verkställigheten är förenlig med barnets bästa skall inte göras. Flera remissinstanser är tveksamma till kommitténs förslag. Det hänvisas framför allt till att det föreslagna systemet skulle vara svårt att tillämpa och att det också skulle riskera att gå ut över barnets bästa. Även regeringen anser att en annan och enklare ordning är att föredra, där också barnets bästa kan kontrolleras. Det till Lagrådet remitterade förslaget innebar att möjligheten att vägra verkställighet på grund av att det finns skäl till omprövning av sakfrågan avskaffas, men däremot inte införande av det system med hänvisning att väcka talan som kommitténs förslag innehåller. Enligt det remitterade förslaget är domstolen i stället skyldig att alltid göra en viss kontroll till Prop. 2005/06:99 79 skydd för barnet och att vägra verkställighet i sådana fall där åtgärderna är uppenbart oförenliga med barnets bästa. Bestämmelsen föreslogs bli intagen i 21 kap. 5 §. Lagrådet har ifrågasatt om inte domstolens möjligheter att vägra verkställighet bör vara större än vad som föreslogs i lagrådsremissen. Lagrådet har pekat på att det vid en tolkning av den i lagrådsremissen föreslagna bestämmelsen i 1 § första stycket om att barnets bästa skall vara avgörande för alla beslut om verkställighet kan uppstå en motsätt- ning i förhållande till den i remissen föreslagna 5 §. Enligt Lagrådet är 1 § formulerad så att den förhindrar alla former av verkställighet som inte är förenlig med barnets bästa, medan 5 § kräver att en viss åtgärd skall vara uppenbart oförenlig med barnets bästa för att verkställighet skall kunna vägras. Regeringen konstaterar att det är angeläget att i någon mån renodla verkställighetsprövningen och på så sätt undvika upprepade processer om i princip samma fråga, eftersom sådana ofta är till skada för barnet. Kommitténs undersökning visar att det med dagens regler finns betydan- de problem med att verkställighetsprövningen tenderar att bli en upp- repning av rättegången i sak. Det är därför nödvändigt att strama upp prövningen. Att avskaffa möjligheten att vägra verkställighet på grund av att det finns skäl till omprövning av vårdnadsmålet är ett naturligt steg för att renodla prövningen. Skillnaden mellan bedömningen av en sådan vägransgrund och en ren omprövning i sak är liten. Domstolen måste undersöka vad som legat till grund för avgörandet och ta ställning till om det med hänsyn till vad som framkommer i verkställighetsärendet finns anledning att överväga en annan utgång. För att frikoppla verkställighets- prövningen från prövningen i vårdnadsmålet bör den i stället enbart ta sikte på den verkställighet som begärs och förhållandena vid den tid- punkt verkställigheten är aktuell. Prövningen bör inte utformas så att den omfattar allt som kan vara av betydelse för en bedömning av vad som är till barnets bästa, utan koncen- treras till en kontroll av att verkställigheten är förenlig med barnets bästa. Domstolen bör ju inte inlåta sig i någon omprövning i sak. Regeringen godtar Lagrådets synpunkt att prövningen inte bör avgränsas till vad som är uppenbart oförenligt med barnets bästa. Som framgår av vad Lagrådet har anfört kan det tolkas som att verkställighet skall beviljas i fall där den inte är uppenbart oförenlig, men väl oförenlig med barnets bästa. Det skulle t.ex. också kunna leda till missuppfattningen att verk- ställighet skall beviljas även om det finns en risk att barnet far illa, men risken inte är av sådan grad att den är uppenbar. Regeringen föreslår därför att avgränsningen ges en något mindre restriktiv formulering som innebär att domstolen aldrig kan bevilja verkställighet om det är uppen- bart att den skulle vara oförenlig med barnets bästa. Med en sådan utformning av bestämmelsen är det naturligt att den endast avser pröv- ningen av verkställigheten som helhet. För att undvika sådana tolknings- svårigheter som Lagrådet har framhållit bör också den nuvarande formu- leringen i kapitlets inledande bestämmelse om barnets bästa behållas. På motsvarande sätt som vid ett avgörande i sak måste domstolen vid verkställighetsprövningen göra en bedömning av eventuella risker för att barnet far illa (jfr avsnitt 6). Omständigheten att det finns en inte ringa sådan risk måste ses som det viktigaste typexemplet på fall då det är Prop. 2005/06:99 80 uppenbart att verkställigheten inte är förenlig med barnets bästa. Det finns därför inte anledning att räkna med att den föreslagna möjligheten att vägra verkställighet om det är uppenbart att verkställigheten är oförenlig med barnets bästa i praktiken ger ett sämre skydd för barnet än nuvarande bestämmelser. Det kan antas att en inskränkning av verkställighetsprövningen enligt vad som nu beskrivits i tillräcklig grad motverkar att parterna för in omfattande utredning av marginell betydelse i ärendena. Den gör också klart att det i verkställighetsärendet inte sker någon omprövning av vård- nadsmålet. Barnets bästa sätts i fokus, samtidigt som prövningen ren- odlas. Lösningen tillgodoser de rättssäkerhetskrav som bör ställas och som har uppmärksammats av flera remissinstanser. Renodlingen är också väl förenlig med de bestämmelser som gäller för verkställighet av utländska avgöranden här i landet, främst rådets förord- ning (EG) nr 2201/2003 om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål och mål om föräldraansvar samt om upphävande av förordning (EG) nr 1347/2000 (Bryssel II-förord- ningen). I artiklarna 26 och 31 finns uttryckliga förbud mot omprövning i sak. Av artikel 47 framgår att varje dom i en fråga om föräldraansvar som har meddelats i en annan medlemsstat och har förklarats verkställbar eller är direkt verkställbar enligt förordningen skall verkställas i den verkställande medlemsstaten på samma villkor som om den hade med- delats i den medlemsstaten. I 4 § lagen (2001:394) med kompletterande bestämmelser till Bryssel II-förordningen preciseras att verkställigheten sker enligt 21 kap. föräldrabalken och att det för verkställigheten gäller vad som är föreskrivet om verkställighet av svensk domstols avgörande i motsvarande fall. En liknande regel som bygger på samma princip finns i 12 § lagen (1977:595) om erkännande och verkställighet av nordiska domar på privaträttens område. Det finns alltså inte utrymme för att införa särskilda regler med avsikt att särbehandla verkställigheten i dessa fall. Hänsyn bör tas till barnets vilja Bortsett från de fall där det är nödvändigt av hänsyn till barnets bästa får verkställighet enligt gällande regler inte ske mot barnets vilja om det har fyllt tolv år eller är yngre men har nått en sådan mognad att dess vilja bör beaktas på motsvarade sätt (21 kap. 5 § föräldrabalken). Kommittén för- ordar som ett led i renodlingen av verkställigheten att bestämmel- serna om beaktande av barnets vilja vid verkställighetsprövningen och om hörande av barnet skall utgå. Regeringen anser att en sådan ändring skulle föra för långt. Även om verkställighetsförfarandet bör renodlas, bör utgångspunkten vara att barnet har lika goda möjligheter att komma till tals där som han eller hon har i samband med avgörandet av sakfrågan. Någon särskild föreskrift om utredning av barnets vilja i verkställighetsförfarandet kan inte anses nödvändig med hänsyn till den utredning som görs inför avgörandet i sak. Men detta innebär inte att barnet saknar berättigat intresse av att kunna göra sig hört också under verkställighetsförfarandet. Beroende på hur lång tid som har gått kan förhållandena ha ändrats i större eller mindre grad. Barnet kan under mellantiden ha nått en sådan ålder eller Prop. 2005/06:99 81 mognad att större vikt än tidigare måste fästas vid barnets inställning. Han eller hon kan också ha synpunkter på åtgärderna för verkställighet som inte nödvändigtvis har varit relevanta att framföra inför avgörandet av sakfrågan. Möjligheten att höra barnet i verkställighetsförfarandet bör därför finnas kvar. Det bör också fortfarande finnas bestämmelser om hänsyn till barnets vilja vid verkställigheten. I det till Lagrådet remitterade förslaget var de nuvarande bestämmel- serna i 21 kap. 5 § ersatta med en ny föreskrift i kapitlets inledande para- graf att hänsyn skall tas till barnets vilja med beaktande av barnets ålder och mognad. Föreskriften motsvarar bestämmelsen i 6 kap. 2 a § för- äldrabalken. Enligt förslaget förutsattes att det normalt får anses uppenbart oförenligt med barnets bästa att tvångsvis genomföra en verk- ställighet när ett äldre barn motsätter sig verkställighet och verkställig- heten inte är nödvändig för att tillvarata barnets intresse. Lagrådet har framhållit att rättsläget därmed skulle bli ett annat än i dag och att de äldre barnens inflytande skulle minska. Enligt Lagrådet innebär de nuvarande bestämmelserna att verkställighet så gott som aldrig kan ske mot barnets vilja om det fyllt tolv år. Lagrådet har därvid pekat på att undantag kan göras bara i fall då rätten finner det nödvän- digt av hänsyn till barnets bästa att besluta om verkställighet Regeringen menar att det är angeläget att anpassa utformningen av bestämmelserna om hänsyn till barnets vilja i 21 kap. till de motsvarande bestämmelserna i 6 kap. Samtidigt är det viktigt att barnets möjligheter att få sin vilja beaktad i verkställighetsärendet inte försämras. En lämplig lösning som tillgodoser Lagrådets synpunkter är då att införa en mer övergripande föreskrift i kapitlets inledande paragraf att hänsyn skall tas till barnets vilja med beaktande av barnets ålder och mognad men också behålla den nuvarande bestämmelsen i 5 § om att verkställighet inte får ske mot barnets vilja i princip oförändrad. En ändring bör dock göras i 5 §. Vid avgörandet av en fråga om vård- nad, boende eller umgänge är det barnets ålder och mognad som bör bestämma vilken tyngd barnets synpunkter har. Någon uttrycklig ålders- gräns finns inte i bestämmelsen i 6 kap. 2 a §. Därmed finns stora möjlig- heter att vid avgörandet ta hänsyn till yngre barns vilja, samtidigt som det vanligen inte uppfattas som en begränsning av möjligheterna för ett barn i åldern tolv år och uppåt att få sin vilja beaktad. Den nuvarande bestäm- melsen i 21 kap. 5 § innehåller däremot en åldersgräns. Åldersgränsen är inte absolut utan mer att se som ett riktmärke. Av bestämmelsen framgår att domstolen med beaktande av barnets mognad kan ta hänsyn till viljan hos ett yngre barn men också kan besluta om verkställighet i strid mot viljan hos ett äldre barn. Skillnaden i förhållande till bestämmelsen i 6 kap. är alltså att det finns ett tydligt riktmärke. Risken med ett sådant riktmärke är att bedömningarna i praktiken blir schablonmässiga, vilket främst torde gå ut över de yngre barnens möjligheter till inflytande. Det är också svårt att se att det finns något hållbart argument för att det är nödvändigt att ha detta riktmärke vid just verkställighetsprövningen. Regeringen föreslår därför att åldersgränsen utgår. Genom den mer framskjutet placerade bestämmelsen i kapitlets in- ledande paragraf betonas betydelsen av hänsynen till barnets vilja. Barnets inflytande i de olika frågorna om verkställigheten stärks. Sam- tidigt behålls möjligheten för barnet att hindra verkställighet i praktiken Prop. 2005/06:99 82 oförändrad. Genom att inte knyta hänsynen till barnets vilja till en bestämd åldersgräns ökas möjligheten att lägga vikt vid yngre barns synpunkter. Som nämnts i avsnitt 7 bereds vissa frågor om barns rättigheter i familjeprocesser för närvarande i Regeringskansliet. Det kan finnas anledning att i det sammanhanget överväga hur barnets rätt att komma till tals i verkställighetsprocessen kan stärkas ytterligare. Ändring av praktiska arrangemang bör kunna göras Enligt 21 kap. 4 § tredje stycket kan länsrätten vid verkställigheten av ett avgörande om umgänge, om det krävs till följd av förhållanden som inträffat efter avgörandet, jämka vad som har bestämts om villkor eller tidpunkt för umgänget. Jämkningen har betydelse endast för den verk- ställighet som är aktuell i verkställighetsmålet. En definitiv ändring av villkoren eller tidpunkten för umgänget kan beslutas endast av allmän domstol (jfr prop. 1982/83:165 s.16 f. och 30 f.). Kommittén föreslår att denna möjlighet inskränks kraftigt i syfte att renodla verkställighetsför- farandet. Enligt regeringens uppfattning har möjligheten att jämka vid verkställigheten en viktig praktisk funktion att fylla. Kommitténs undersökning visar också detta. Möjligheten bör ha som syfte att säkerställa att verkställighet kan ske. Den bör därför kunna begränsas till de fall där en jämkning är nödvändig för att umgänge skall kunna ske. Det är dock viktigt att den inte inskränks mer än så, eftersom det skulle framtvinga rättegångar som inte är motiverade. Vidare bör det förtydligas att det inte är fråga om en ändring av av- görandet utan endast en ändring av de praktiska arrangemang som är nödvändiga för verkställigheten i det aktuella ärendet. Det bör också klargöras att det kan röra sig om inte bara justering av vad som redan bestämts utan också komplettering med nya arrangemang som är nödvän- diga för verkställigheten. Som exempel kan nämnas ändring av beslutade tidpunkter för umgänge eller komplettering med tider för umgänge. Det bör samtidigt markeras att möjligheten inte får användas på sådant sätt att verkställigheten avviker från avgörandet i väsentliga delar. Ett exempel på en sådan väsentlig avvikelse är om det, utan att liknande förordnande tidigare finns, till skydd för barnet beslutas att umgänge måste ske i när- varo av en tredje person. En sådan avvikelse bör inte få göras. I stället får talan väckas om ändring av avgörandet. Är situationen sådan att det krävs närvaro av en tredje person för att garantera skyddet av barnet, är det uppenbart att verkställighet då tills vidare inte kan ske. Genom den beskrivna utformningen kommer lagen att ansluta nära till vad som gäller enligt Bryssel II-förordningen (artikel 48), som ger svensk domstol behörighet att i ett ärende om verkställighet av ett av- görande om umgänge från en domstol i en annan medlemsstat besluta om de praktiska arrangemangen för utövande av umgänget om de nödvän- diga arrangemangen inte eller endast otillräckligt regleras i avgörandet. Detta kan vara av praktisk betydelse, eftersom det varierar mellan med- lemsstaterna vilka detaljer som normalt anges i avgörandet och vad som förutsätts vid behov bli reglerat på verkställighetsstadiet. Prop. 2005/06:99 83

13

Ikraftträdande och övergångsbestämmelser

Prop. 2005/06:99

Regeringens förslag: De föreslagna lagändringarna skall träda i kraft den 1 juli 2006. Ansökningar om verkställighet som görs före den 1 juli 2006 skall handläggas enligt äldre bestämmelser. Kommitténs förslag är att lagändringarna skall träda i kraft den 1 januari 2007. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. Skälen för regeringens förslag: De föreslagna ändringarna bör träda i kraft så snart som möjligt. En lämplig tidpunkt är den 1 juli 2006. De ändrade bestämmelserna om prövningen av frågor om vårdnad, boende och umgänge i sak bör kunna tillämpas fullt ut även i pågående mål och ärenden och bör därför inte förses med övergångsbestämmelser. För verkställighetsförfarandet är den mest rationella lösningen att förvalt- ningsdomstolarna hanterar de frågor om verkställighet som väcks före ikraftträdandet och tillämpar de äldre reglerna vid handläggning och av- görande av dessa. Antalet ärenden som berörs kan förväntas vara relativt begränsat, och några större olägenheter torde inte uppstå under över- gångsperioden. 14 Kostnader Propositionen innehåller flera förslag som rör domstolsprocessen i mål om vårdnad, boende och umgänge samt verkställigheten av sådana av- göranden och avtal. Syftet är att betona vikten av samförståndslösningar mellan föräldrarna, att motverka risken för långdragna processer till skada för barnet och att förenkla verkställighetsförfarandet. Det föreslås bl.a. att domstolen aktivt skall verka för en samförståndslösning och kunna förordna en medlare. Möjligheten att besluta om medling kan visserligen i sig medföra en ökad kostnad, men torde inte komma att användas i någon större utsträckning i just mål om vårdnad, boende och umgänge. I den mån de samlade föreslagna ändringarna medför att föräldrarna kommer överens i större utsträckning än tidigare, kommer kostnaderna för såväl domstolsväsendet som parterna att minska. När det gäller överförande av ärenden om verkställighet m.m. till de allmänna domstolarna från förvaltningsdomstolarna kan den totala kost- naden antas bli densamma. En överflyttning medför en något ökad arbetsbörda för domare i allmän domstol. Motsvarande minskning sker för domare i allmän förvaltningsdomstol. För domstolsväsendet som hel- het lär överflyttningen och de ändringar som i övrigt föreslås när det gäller verkställigheten inte innebära några kostnadsökningar, även om vissa initiala kostnader för utbildning och arbetsfördelning kan uppkom- ma. På sikt torde förslagen snarast komma att medföra besparingar. Sammantaget är det svårt att nu fullt ut bedöma de framtida effekterna, men det framstår som sannolikt att förslagen kommer att medföra kostnadsbesparingar för domstolsväsendets del. Eventuella merkostnader 84 som uppkommer för domstolsväsendet skall finansieras inom befintliga Prop. 2005/06:99 anslagsramar. I propositionen föreslås att socialnämnden får rätt att väcka talan om umgänge mellan barnet och en förälder. Regeringen bedömer att detta endast marginellt kommer att påverka socialnämndens arbete. Sådana processer kommer sannolikt inte att förekomma ofta, och i de fall social- nämnden väljer att väcka talan torde det undantagslöst grunda sig på en redan genomförd utredning. I mål om vårdnad m.m. kan domstolen inhämta s.k. snabbupplysningar från socialnämnden. I propositionen föreslås att en bestämmelse införs i föräldrabalken om att socialnämnden innan sådana upplysningar lämnas skall höra föräldrarna och barnet, om det är lämpligt. Rekommendationer av samma innebörd finns i dag i Socialstyrelsens allmänna råd (SOSFS 2003:14). De kostnader som kan hänföras till kommunerna uppgår sammanlagt till ett så litet belopp att någon ekonomisk reglering inte bedöms vara nödvändig. För Socialstyrelsens del innebär förslagen vissa initialkostnader. Det gäller förutom informationsinsatser den metodutveckling av riskbedöm- ningar som tagits upp i avsnitt 6 och allmänna råd m.m. som kan behöva utarbetas i anledning av förslagen. Detta är dock insatser som skall finan- sieras inom befintliga anslagsramar. Lagändringarna i övrigt bedöms inte medföra några kostnader för det allmänna. 15 Författningskommentar

15.1

Förslaget till lag om ändring i föräldrabalken

6 kap. Om vårdnad, boende och umgänge 2 a § Barnets bästa skall vara avgörande för alla beslut om vårdnad, boende och umgänge. Vid bedömningen av vad som är bäst för barnet skall det fästas avseende särskilt vid

risken för att barnet eller någon annan i familjen utsätts för övergrepp eller att barnet olovligen förs bort eller hålls kvar eller annars far illa, och

barnets behov av en nära och god kontakt med båda föräldrarna.

Hänsyn skall tas till barnets vilja med beaktande av barnets ålder och mognad. Paragrafen innehåller övergripande bestämmelser om hur frågor om vård- nad, boende och umgänge skall bedömas. Första och andra styckena har ändrats. Vidare har ett nytt tredje stycke införts. Paragrafen har också fått en annan redaktionell uppställning. Övervägandena finns i avsnitt 57.

I första stycket har markerats att barnets bästa skall vara avgörande för alla beslut om vårdnad, boende och umgänge. Det innebär att det inte finns några andra intressen som kan gå före barnets bästa, t.ex. rättvisa mellan föräldrarna eller en förälders behov av kontakt med barnet. Även om andra hänsyn naturligtvis kan finnas med i övervägandena, är det barnets bästa som till slut skall vara bestämmande för beslutet. Det gäller såväl för domstolens avgöranden som för socialnämndens beslut att godkänna eller inte godkänna ett avtal som föräldrarna träffar. I vissa 85 paragrafer finns preciseringar när det gäller bedömningen av barnets Prop. 2005/06:99 bästa (se t.ex. 5 § tredje stycket, 6 § andra stycket och 8 § första stycket). I andra stycket har risken för att barnet far illa lyfts fram som ett förhållande av särskilt viktigt slag. Domstolen och socialnämnden skall vid bedömningen av vad som är bäst för barnet fästa avseende särskilt vid risken för att barnet utsätts för övergrepp, olovligen förs bort eller hålls kvar eller annars far illa. Domstolen och socialnämnden skall alltså vara uppmärksamma på om det finns en sådan risk. Kan en risk förutses, skall den väga tungt i bedömningen av vad som är bäst för barnet. Ett tillägg har också gjorts om risken för att någon annan i familjen utsätts för övergrepp. Syftet är att markera att inte bara övergrepp direkt riktade mot barnet utan även övergrepp mot t.ex. den andra föräldern eller syskon i familjen kan leda till att barnet far illa. Det skall alltså även fästas särskilt avseende vid risken för detta. Enligt tredje stycket skall hänsyn tas till barnets vilja med beaktande av barnets ålder och mognad. Bestämmelsen har i sak oförändrad överförts från 2 b §, som upphör att gälla. 4 § Står barnet under vårdnad av endast en av föräldrarna och vill föräldrarna gemensamt utöva vårdnaden, skall rätten på talan av dem båda besluta i enlighet med deras begäran, om det inte är uppenbart att gemensam vårdnad är oförenlig med barnets bästa. Om barnet är folkbokfört här i landet kan föräldrarna få gemensam vårdnad också genom registrering hos Skatteverket efter anmälan av dem båda

1.

till socialnämnden i samband med att nämnden skall godkänna en fader- skapsbekräftelse eller en bekräftelse av föräldraskap enligt 1 kap. 9 §, eller

2.

till Skatteverket under förutsättning att beslut om vårdnaden inte har med- delats tidigare och att föräldrarna och barnet är svenska medborgare.

I paragrafen finns bestämmelser om domstolens prövning när en ändring av vårdnaden aktualiseras. Till följd av ändringen i 2 a § första stycket har första stycket i förevarande paragraf givits en något annorlunda språklig utformning. Några andra mindre redaktionella ändringar har också gjorts. Övervägandena finns i avsnitt 5. 5 § Står barnet under vårdnad av båda föräldrarna eller en av dem och vill någon av dem få ändring i vårdnaden, skall rätten besluta att vårdnaden skall vara gemen- sam eller anförtro vårdnaden åt en av föräldrarna. Vid bedömningen av om vårdnaden skall vara gemensam eller anförtros åt en av föräldrarna skall rätten fästa avseende särskilt vid föräldrarnas förmåga att sam- arbeta i frågor som rör barnet. Rätten får inte besluta om gemensam vårdnad, om båda föräldrarna motsätter sig det. Frågor om ändring i vårdnaden enligt första stycket prövas på talan av en av föräldrarna eller båda. I mål om äktenskapsskillnad får rätten utan yrkande anförtro vårdnaden om barnet åt en av föräldrarna, om det är uppenbart att gemensam vårdnad är oförenlig med barnets bästa. Paragrafen innehåller ytterligare bestämmelser om domstolens prövning när en ändring av vårdnaden aktualiseras. Ändringar har gjorts i samtliga stycken. Övervägandena finns i avsnitt 5 och 8. Till följd av ändringen i 2 a § första stycket har i första stycket en hänvisning till barnets bästa tagits bort. Detta innebär ingen ändring i sak. En redaktionell ändring har också gjorts. 86 Vad som är barnets bästa skall i varje enskilt fall bestämmas utifrån en Prop. 2005/06:99 bedömning av de individuella förhållandena. I 2 a § anges vissa omstän- digheter som det skall fästas särskilt avseende vid, nämligen risken för att barnet far illa och barnets behov av en nära och god kontakt med båda föräldrarna. När domstolen tar ställning till om vårdnaden skall vara gemensam eller anförtros åt en förälder skall den enligt andra stycket dessutom fästa avseende särskilt vid föräldrarnas förmåga att samarbeta i frågor som rör barnet. Gemensam vårdnad förutsätter normalt att föräld- rarna har ett någorlunda konfliktfritt samarbete i frågor som rör barnet. Det innebär inte att föräldrarna alltid måste ha samma uppfattning, men de måste kunna hantera sina delade meningar på ett sätt som inte drabbar barnet. Möjligheten att döma till gemensam vårdnad mot en förälders vilja måste över huvud taget användas med stor försiktighet och lyhörd- het. Gemensam vårdnad kan vara oförenlig med barnets bästa även om en konflikt mellan föräldrarna inte kan sägas vara så svår och djup att det är omöjligt för dem att samarbeta, och någon presumtion för eller emot gemensam vårdnad gäller inte. Genom ändringen i detta stycke efter- strävas alltså en uppstramning av den rättspraxis som har kommit till uttryck i rättsfallen NJA 1999 s. 451 och NJA 2000 s. 345. Till följd av ändringen i 2 a § första stycket har tredje stycket i före- varande paragraf fått en något annorlunda språklig utformning. 6 § Står barnet under vårdnad av båda föräldrarna eller en av dem, får de avtala att vårdnaden skall vara gemensam eller att en av dem skall ha vårdnaden om barnet. Avtalet skall gälla, om det är skriftligt och socialnämnden godkänner det. Har föräldrarna avtalat om gemensam vårdnad, skall socialnämnden godkänna avtalet, om det inte är uppenbart att avtalet är oförenligt med barnets bästa. Paragrafen innehåller bestämmelser om föräldrars avtal om vårdnad. I första stycket har en redaktionell ändring gjorts. Till följd av ändringen i 2 a § första stycket har i andra stycket en hänvisning till barnets bästa tagits bort. Detta innebär ingen ändring i sak. Socialnämnden skall alltså godkänna avtalet om det som har överenskommits är till barnets bästa. Bestämmelsen har också givits en något annorlunda språklig utformning. Övervägandena finns i avsnitt 5. 8 § Har ett barn stadigvarande vårdats och fostrats i ett annat enskilt hem än föräldrahemmet och är det uppenbart att det är bäst för barnet att det rådande förhållandet får bestå och att vårdnaden flyttas över till den eller dem som har tagit emot barnet eller någon av dem, skall rätten utse denne eller dessa att såsom särskilt förordnade vårdnadshavare utöva vårdnaden om barnet. Frågor om överflyttning av vårdnaden enligt första stycket prövas på talan av socialnämnden. Paragrafen handlar om överflyttning av vårdnaden till en eller två särskilt förordnade vårdnadshavare. Till följd av ändringarna i 2 a § första stycket har första stycket fått en något annorlunda språklig utformning. Övervägandena finns i avsnitt 5.

10 § Står barnet under vårdnad av en eller två särskilt förordnade vårdnadshavare

och vill någon av barnets föräldrar eller båda få vårdnaden överflyttad till sig, får

rätten besluta om detta. Rätten får inte flytta över vårdnaden till föräldrarna

gemensamt, om båda föräldrarna motsätter sig det.

87

Frågor om överflyttning av vårdnaden enligt första stycket prövas på talan av Prop. 2005/06:99 båda föräldrarna eller en av dem eller på talan av socialnämnden. Paragrafen handlar om överflyttning av vårdnaden från en eller två sär- skilt förordnade vårdnadshavare till barnets föräldrar. Till följd av ändringen i 2 a § första stycket har i första stycket en hänvisning till barnets bästa tagits bort. Detta innebär ingen ändring i sak. Övervägan- dena finns i avsnitt 5. 10 b § En särskilt förordnad vårdnadshavare har rätt att på begäran bli entledigad från uppdraget. Om barnet har två särskilt förordnade vårdnadshavare och någon av dem vill att vårdnaden inte längre skall vara gemensam, skall rätten på talan av en av dem eller båda anförtro vårdnaden åt en av dem. Rätten kan också i mål om äktenskaps- skillnad mellan vårdnadshavarna utan yrkande besluta om vårdnaden enligt vad som nu har sagts, om det är uppenbart att gemensam vårdnad är oförenlig med barnets bästa. I paragrafen finns ytterligare bestämmelser om särskilt förordnade vård- nadshavare. Till följd av ändringen i 2 a § första stycket har i andra stycket en hänvisning till barnets bästa tagits bort. Detta innebär ingen ändring i sak. Bestämmelsen har också fått en något annorlunda språklig utformning. Övervägandena finns i avsnitt 5. 14 a § Står barnet under vårdnad av båda föräldrarna, får rätten på talan av en av dem eller båda besluta vem av föräldrarna barnet skall bo tillsammans med. Föräldrarna får avtala om barnets boende. Avtalet skall gälla, om det är skriftligt och socialnämnden godkänner det. Paragrafen innehåller bestämmelser om barnets boende. Till följd av ändringen i 2 a § första stycket har hänvisningar till barnets bästa tagits bort. Detta innebär ingen ändring i sak. Dessutom har paragrafen delats upp i två stycken. Övervägandena finns i avsnitt 5. 15 § Barnet skall ha rätt till umgänge med en förälder som det inte bor tillsammans med. Umgänget kan ske genom att barnet och föräldern träffar varandra eller genom att de har annan kontakt .

Barnets föräldrar har ett gemensamt ansvar för att barnets behov av umgänge med en förälder som barnet inte bor tillsammans med så långt möjligt tillgodoses. Särskilt förordnade vårdnadshavare har ett motsvarande ansvar. Barnets vårdnadshavare har ett ansvar för att barnets behov av umgänge med någon annan som står det särskilt nära så långt möjligt tillgodoses. Om barnet står under vårdnad av båda föräldrarna och skall umgås med en förälder som det inte bor tillsammans med, skall den andra föräldern lämna sådana upplysningar om barnet som kan främja umgänget, om inte särskilda skäl talar mot det. Om barnet skall umgås med en förälder som inte är vårdnadshavare eller med någon annan som står barnet särskilt nära, skall upplysningar enligt första meningen lämnas av vårdnadshavaren. Paragrafen innehåller allmänna bestämmelser om umgänge. Första stycket har ändrats genom att en ny mening har lagts till. Övervägandena finns i avsnitt 9. Av första stycket framgår att ett umgänge mellan barnet och en för- älder kan ske inte bara genom att barnet och föräldern träffar varandra 88 utan också genom annan kontakt mellan dem, t.ex. genom brev eller Prop. 2005/06:99 telefon. Det som sägs i lagen om umgänge gäller även för en sådan annan kontakt. Domstolen får alltså besluta om sådant umgänge, och social- nämnden får godkänna ett avtal mellan föräldrarna om detta. En sådan möjlighet finns däremot inte när det gäller barnets umgänge med andra närstående. Att umgänge kan ske genom annan kontakt är inte avsett att begränsa barnets rätt att träffa den andra föräldern. Möjligheten bör användas bara i undantagsfall som ett sätt att åstadkomma kontakt i situationer där ett vanligt umgänge inte kan komma till stånd i någon egentlig utsträckning. Så kan ibland vara fallet om föräldrarna bor långt ifrån varandra eller om en förälders rörelsefrihet är inskränkt, t.ex. på grund av långvarig sjuk- husvistelse. Ett annat exempel är om barnet och föräldern sedan en längre tid inte har någon kontakt alls eller endast en ringa kontakt. Under en inledande period kan då ett umgänge t.ex. genom telefon framstå som bäst för barnet. Det kan ibland vara lämpligt att ett umgänge genom att barnet och föräldern träffar varandra kombineras med annan kontakt. 15 a § På talan av en förälder som vill umgås med sitt barn får rätten besluta om umgänge mellan barnet och den föräldern. En sådan talan får också föras av socialnämnden. På talan av socialnämnden får rätten besluta om umgänge mellan barnet och någon annan än en förälder. Vid bedömningen av om en sådan talan skall föras skall socialnämnden särskilt beakta barnets behov av umgänge med sina mor- föräldrar och farföräldrar och andra som står barnet särskilt nära. Står barnet under vårdnad av båda föräldrarna eller en av dem, får de avtala om barnets umgänge med en förälder som barnet inte bor tillsammans med. Avtalet skall gälla, om det är skriftligt och socialnämnden godkänner det. Paragrafen innehåller bestämmelser om domstolens och socialnämndens beslut om umgänge. Första och andra styckena har ändrats. Ett nytt tredje stycke har införts. Övervägandena finns i avsnitt 9. Enligt första stycket får domstolen på talan av en förälder som vill umgås med sitt barn besluta om umgänge mellan barnet och den för- äldern. En nyhet är att talan också får föras av socialnämnden. Anledning för socialnämnden att väcka talan kan finnas framför allt om nämndens utredningar visar att barnet mår dåligt eller riskerar att fara illa om um- gänget fortsätter i den ordning och omfattning som har bestämts tidigare, t.ex. för att umgängesföräldern gör sig skyldig till övergrepp mot barnet eller någon annan i familjen eller har allvarliga missbruksproblem. Nämnden kan då komma fram till att umgänget bör begränsas eller upp- höra. Även om talerätten huvudsakligen är motiverad av att social- nämnden bör kunna väcka talan om ett minskat umgänge, är den inte begränsad till detta utan gäller generellt. I detta avseende skiljer sig socialnämndens rätt att väcka talan om umgänge alltså från vad som gäller nämndens talerätt om vårdnad (jfr 7 §). Det säger sig självt att socialnämnden bör vara särskilt försiktig att väcka talan om ett utökat umgänge i de fall där föräldrarna inte vill agera. Innan socialnämnden väcker talan bör nämnden verka för att föräld- rarna kommer överens om en förändring av umgänget eller att någon av föräldrarna väcker talan i domstol. Först om ingen av föräldrarna agerar, 89 bör nämnden överväga att väcka talan i umgängesfrågan. Avgörande är Prop. 2005/06:99 alltid vad som är barnets bästa. Till följd av ändringen i 2 a § första stycket har en hänvisning till barnets bästa också tagits bort i första stycket i förevarande paragraf. Detta innebär dock ingen ändring i sak. Enligt andra stycket får domstolen på talan av socialnämnden besluta om umgänge mellan barnet och någon annan än en förälder. Vid bedöm- ningen av om en sådan talan skall föras skall socialnämnden särskilt beakta barnets behov av umgänge med sina mor- och farföräldrar och andra som står barnet särskilt nära. Exempelvis kan det finnas anledning för nämnden att väcka talan om en förälder motsätter sig att barnet träffar den andra förälderns föräldrar och barnet tidigare har haft en nära och god kontakt med dem och det skulle gå ut över barnet om kontakten bröts. Liksom för talan om umgänge med en förälder bör socialnämnden i första hand verka för en överenskommelse med barnets vårdnadshavare. I tredje stycket regleras avtal om umgänge. Till följd av ändringen i 2 a § första stycket har en hänvisning till barnets bästa tagits bort. Detta innebär ingen ändring i sak. Socialnämnden skall alltså godkänna avtalet om det som har överenskommits är till barnets bästa. 17 a § Föräldrar kan enligt 5 kap. 3 § socialtjänstlagen (2001:453) få hjälp att träffa avtal om vårdnad, boende och umgänge. Socialnämnden i den kommun där barnet är folkbokfört prövar om ett avtal mellan föräldrarna enligt 6 §, 14 a § andra stycket eller 15 a § tredje stycket skall godkännas. Vid sin prövning av föräldrarnas avtal skall socialnämnden se till att frågor om vårdnad, boende och umgänge blir tillbörligt utredda. Utan hinder av sekretess enligt 7 kap. 4 § första stycket sekretesslagen (1980:100) är en annan socialnämnd som har tillgång till upplysningar som kan vara av betydelse för frågans bedömning skyldig att lämna sådana upplysningar på begäran av den socialnämnd som skall pröva avtalet. I paragrafen finns bestämmelser om socialnämndens medverkan vid avtal om vårdnad, boende och umgänge. Andra stycket har ändrats till följd av ändringarna i 15 a §. 18 a § Rätten får uppdra åt en medlare att försöka få föräldrarna att nå en sam- förståndslösning som är förenlig med barnets bästa. Rätten kan lämna medlaren närmare anvisningar om vad han eller hon skall iaktta när uppdraget fullgörs. Medlaren skall inom den tid som rätten bestämmer lämna en redogörelse för de åtgärder som har vidtagits. Tiden får inte sättas längre än fyra veckor. Rätten får dock förlänga tiden, om det finns förutsättningar att nå en samförståndslösning. Medlaren har rätt till skälig ersättning för arbete, tidsspillan och utlägg som uppdraget krävt. Rätten beslutar om ersättningen. Ersättningen betalas av all- männa medel. Paragrafen ger domstolen möjlighet att utse en medlare för att nå en sam- förståndslösning till barnets bästa. Övervägandena finns i avsnitt 11.1. Domstolen skall i första hand själv försöka få föräldrarna att nå en samförståndslösning när detta är lämpligt med hänsyn till målets beskaf- fenhet och övriga omständigheter (se 42 kap. 17 § rättegångsbalken). Om det inte lyckas och bedömningen görs att det ändå finns ett utrymme för en lösning, kan domstolen enligt första stycket besluta om medling. En 90 medlare kan många gånger gå längre i sina försök att nå en samförstånds- lösning än vad domstolen kan. Ett beslut om medling förutsätter i och för sig inte samtycke från föräldrarnas sida, men det kan vara svårt för en medlare att utföra sitt uppdrag om en förälder direkt motsätter sig att en medlare utses. Enligt 18 § kan föräldrar få hjälp att nå enighet genom samarbets- samtal med stöd av socialtjänstlagen (2001:453). Möjligheten att utse en medlare är tänkt att komma till användning framför allt i vissa fall där samarbetssamtal redan har förekommit men föräldrarna inte har lyckats nå en överenskommelse och det trots det bedöms finnas möjligheter att nå en samförståndslösning. Domstolen bestämmer vem som skall utses till medlare. Medlaren måste ha förmåga att sätta barnets bästa i främsta rummet. Han eller hon bör kunna hantera en känslig situation och också kunna vinna förtroende hos föräldrarna och barnet. Ibland krävs det att personen har mera ingående kunskap om den familjerättsliga lagstiftningen. I vissa mål kan det vara lämpligt att utse t.ex. en erfaren domare eller advokat. I andra mål kan det vara bättre med t.ex. en familjerättssekreterare eller social- konsulent. Det finns inget som hindrar att domstolen, om det är lämpligt, anlitar den som tidigare har haft ett uppdrag som medlare i saken eller i en anknytande fråga om verkställighet. Uppdraget bör också kunna följas av ett medlaruppdrag när det gäller verkställigheten, om det finns ett behov av det och det är lämpligt att samma person är medlare även i den delen (jfr 21 kap. 2 §). Hur medlarens arbete skall bedrivas får medlaren, i samråd med domstolen, bedöma från fall till fall. Domstolen kan lämna medlaren när- mare anvisningar om hur uppdraget skall fullgöras. Medlaren skall aktivt verka för att samförstånd nås samtidigt som barnets bästa alltid skall stå i fokus vid medlingen. Ett led i att finna en samförståndslösning mellan föräldrarna kan vara att föräldrar och barn under en närmare bestämd period får pröva på ett boende eller ett på visst sätt utformat umgänge. I andra stycket anges att medlarens uppdrag som regel skall vara avslu- tat inom fyra veckor. Domstolen får besluta om förlängning av tiden. Tiden kan förlängas om det bedöms att det finns goda förutsättningar för föräldrarna att inom en kortare tid nå en samförståndslösning. I samband med att medlarens uppdrag avslutas skall han eller hon återkoppla till domstolen genom att lämna en redogörelse för de åtgärder som har vid- tagits. Redogörelsen kan normalt begränsas till korta uppgifter om vilka möten som har förekommit och vilka andra kontakter som eventuellt har tagits. Redogörelsen skall inte innehålla några uppgifter om parternas eventuella förslag till lösningar eller i övrigt om vilka ståndpunkter de kan ha intagit under medlingsförsöken. Det är väsentligt att parterna öppet och med förtroende kan redovisa sina åsikter för medlaren, utan rädsla för att dessa sedan avslöjas utåt. Enligt tredje stycket har medlaren rätt till skälig ersättning för arbete, tidsspillan och utlägg. Vad som är skälig ersättning måste bedömas med utgångspunkt i faktorer som uppdragets art och omfattning, tidsåtgången för uppdragets utförande och uppdragets svårighetsgrad. Ersättningen till medlaren betalas av allmänna medel och utan någon återbetalningsskyl- dighet för föräldrarna. Domstolen prövar ersättningsfrågan. Domstolens Prop. 2005/06:99 91 beslut om ersättning till medlaren kan överklagas särskilt (se 20 kap. Prop. 2005/06:99 11 §). Ersättning kan i och för sig utgå också till en medlare som är anställd inom socialtjänsten (jfr däremot 21 kap. 13 § andra stycket), men anställ- ningsvillkoren kan naturligtvis här som annars innebära begränsningar i möjligheten att begära ersättning för uppdraget. 19 § Rätten skall se till att frågor om vårdnad, boende och umgänge blir tillbörligt utredda. Innan rätten avgör ett mål eller ärende om vårdnad, boende eller umgänge skall socialnämnden ges tillfälle att lämna upplysningar. Har nämnden tillgång till upp- lysningar som kan vara av betydelse för frågans bedömning är nämnden skyldig att lämna rätten sådana upplysningar. Om det behövs utredning utöver vad som sägs i andra stycket, får rätten uppdra åt socialnämnden eller något annat organ att utse någon att verkställa den. Rätten får fastställa riktlinjer för utredningen och bestämma en viss tid inom vilken utred- ningen skall vara slutförd. Om det behövs, får rätten förlänga denna tid. Rätten skall se till att utredningen bedrivs skyndsamt. Om det inte är olämpligt, skall den som verkställer utredningen försöka klar- lägga barnets inställning och redovisa den för rätten samt lämna förslag till beslut. Utan hinder av sekretess enligt 7 kap. 4 § första stycket sekretesslagen (1980:100) är en socialnämnd som har tillgång till upplysningar som kan vara av betydelse för utredningen skyldig att lämna sådana upplysningar på begäran av den social- nämnd som avses i tredje stycket. Detsamma gäller när uppgifterna begärs av den som socialnämnden utsett att verkställa utredningen. Barnet får höras inför rätten, om särskilda skäl talar för det och det är uppenbart att barnet inte kan ta skada av att höras. Paragrafen reglerar domstolens utredningsskyldighet i frågor om vårdnad m.m. Fjärde stycket har ändrats och femte stycket är nytt. Övervägan- dena finns i avsnitt 10. Av fjärde stycket framgår uttryckligen att den som verkställer en vård- nadsutredning skall lämna förslag till beslut om det inte är olämpligt. Utredarens rekommendation till beslut skall vara väl motiverad, och ut- redaren bör också lämna en konsekvensbeskrivning, dvs. föra ett resone- mang om vad olika alternativ kan innebära för barnet på kort och lång sikt. Enligt femte stycket får den som verkställer en vårdnadsutredning ta del av upplysningar från en socialnämnd. Bestämmelsen innebär att den s.k. socialtjänstsekretessen inte hindrar att uppgifter lämnas till vårdnads- utredaren (se 14 kap. 1 § sekretesslagen). Däremot bryts inte den s.k. familjerådgivningssekretessen (jfr 7 kap. 4 § andra stycket sekretess- lagen). Av 1 kap. 6 § sekretesslagen följer att förbud att röja eller utnyttja sekretessbelagd uppgift gäller för personer som på grund av anställning eller uppdrag hos en myndighet deltar eller har deltagit i myndighetens verksamhet och där har fått kännedom om uppgifterna. Samma sekre- tesskydd gäller därmed för uppgifter hos vårdnadsutredaren som för upp- gifter hos socialnämnden. Den sekretessbrytande bestämmelsen är endast tillämplig när vård- nadsutredaren har utsetts av en socialnämnd. I de fall domstolen upp- dragit åt något annat organ att utse någon att verkställa utredningen bryts inte sekretessen. Så kan vara fallet t.ex. när en befintlig utredning 92

kompletteras med ett yttrande från en barn- och ungdomspsykiatrisk

Prop. 2005/06:99

klinik eller en förskola.

20 § I mål eller ärenden om vårdnad, boende eller umgänge får rätten, om det

behövs, besluta om vårdnad, boende eller umgänge för tiden till dess att frågan har

avgjorts genom en dom eller ett beslut som har vunnit laga kraft eller föräldrarna

har träffat ett avtal om frågan och avtalet har godkänts av socialnämnden.

Innan ett beslut enligt första stycket meddelas skall motparten få tillfälle att yttra

sig i frågan. Rätten kan inhämta upplysningar från socialnämnden i frågan. Innan

socialnämnden lämnar upplysningar skall den, om det är lämpligt, höra föräld-

rarna och barnet. Har rätten meddelat ett beslut som ännu gäller när målet eller

ärendet skall avgöras, skall rätten ompröva beslutet.

Ett beslut enligt denna paragraf får verkställas på samma sätt som en dom som

har vunnit laga kraft. Beslutet får dock när som helst ändras av rätten.

Paragrafen reglerar interimistiska beslut. Första och andra styckena har

ändrats. Övervägandena finns i avsnitt 7 och 11.2.

Av första stycket framgår att domstolen inte skall fatta ett interimistiskt

beslut annat än när det behövs. Det kan vara nödvändigt att domstolen

beslutar interimistiskt för att barnet inte skall fara illa, t.ex. därför att det

har framkommit misstankar om våld eller andra övergrepp som inte kan

lämnas utan avseende. Om det finns en risk för att barnet olovligen

kommer att föras bort, kan det också behövas ett interimistiskt beslut.

Interimistiska beslut kan givetvis behövas även i mer vardagliga situa-

tioner. Till exempel kan föräldrarna ha flyttat till skilda orter och frågan

om barnets boende, och därmed skolgång m.m., kan behöva lösas. Men

interimistiska beslut skall inte fattas rutinmässigt, utan avgörande är vad

som i det enskilda fallet behövs för barnets bästa (jfr 2 a §).

Till följd av ändringen i 2 a § första stycket har också en hänvisning

till barnets bästa tagits bort i första stycket. Detta innebär ingen ändring i

sak.

I andra stycket har en mening lagts till om att socialnämnden innan

den lämnar s.k. snabbupplysningar till domstolen skall höra föräldrarna

och barnet om det är lämpligt. Regeln gäller för alla mål om vårdnad,

boende och umgänge och är avsedd att säkerställa att domstolen får ett så

bra underlag som möjligt för ett interimistiskt beslut. Ett samtal med

föräldrarna bör hållas i de allra flesta fall. Utredaren bör utifrån samtalet

med dem bedöma om det är lämpligt att även höra barnet. Anledning att

inte höra barnet kan finnas t.ex. om barnet är särskilt känsligt, om hans

eller hennes inställning redan är känd genom annan utredning eller om ett

beslut måste fattas så snabbt att det inte finns utrymme för att samtala

med barnet under godtagbara former och med den försiktighet som krävs.

Det går inte att ange någon bestämd ålder för när ett barn bör tillfrågas.

Utredaren får, med beaktande av barnets ålder och mognad, i varje

enskilt fall avgöra om barnet skall höras.

Om bedömningen görs att det inte är lämpligt att höra föräldrarna eller

barnet, bör orsaken till detta redovisas för domstolen. Det kan ibland

finnas anledning för domstolen att ta upp behovet av utredning i det

enskilda fallet med socialnämnden i samband med att upplysningar

begärs.

21 § I mål eller ärenden om vårdnad, boende eller umgänge kan rätten, i samband

med att den meddelar dom eller beslut i saken och om det finns särskilda skäl, på

93

yrkande av en part förelägga motparten vid vite att lämna ifrån sig barnet. Har vite Prop. 2005/06:99 förelagts i samband med beslut som avses i 20 § första stycket, kan rätten förordna att föreläggandet skall gälla omedelbart. Beslut om föreläggande enligt första stycket får överklagas endast i samband med överklagande av domen eller beslutet om vårdnad, boende eller umgänge. En fråga om utdömande av förelagt vite prövas av rätten på ansökan av den part som har begärt föreläggandet. Ärendet handläggs enligt lagen (1996:242) om domstolsärenden. I paragrafen finns en bestämmelse om att domstolen i samband med av- görande av en fråga om vårdnad, boende eller umgänge kan meddela föreläggande för part vid vite att lämna ifrån sig barnet. Tredje stycket har ändrats med anledning av de ändrade forumbestämmelserna i 21 kap. och kompletterats med en bestämmelse om att ärende om utdömande av vite handläggs enligt lagen om domstolsärenden. Övervägandena finns i avsnitt 12.1. 20 kap. Vissa gemensamma bestämmelser om rättegången 11 § Beslut som tingsrätten har meddelat under rättegången i frågor som avses i 6 kap. 18 a § tredje stycket eller 20 §, 7 kap. 15 §, 10 kap. 16 eller 17 § eller 11 kap. 18 § eller 23 § tredje stycket skall överklagas särskilt. Paragrafen reglerar vilka av de beslut som tingsrätten har meddelat under rättegången som får överklagas särskilt. Även beslut om ersättning till medlare (6 kap. 18 a § tredje stycket) skall överklagas särskilt. 21 kap. Om verkställighet av domar, beslut eller avtal om vårdnad, boende eller umgänge m.m. 1 § Vid verkställighet skall barnets bästa komma i främsta rummet. Hänsyn skall tas till barnets vilja med beaktande av barnets ålder och mognad. Verkställighet av en dom eller ett beslut om vårdnad, boende, umgänge eller överlämnande av barn söks hos tingsrätten i den ort där barnet har sitt hemvist. Har domen eller beslutet inte vunnit laga kraft och är det inte särskilt medgivet att verkställighet ändå får ske, får rätten inte vidta åtgärder enligt 24 §§. Verkställighet av avtal enligt 6 kap. 6 §, 14 a § andra stycket och 15 a § tredje stycket söks hos tingsrätten i den ort där barnet har sitt hemvist. Vad som i detta kapitel föreskrivs om verkställighet av en dom eller ett beslut som vunnit laga kraft gäller även ett sådant avtal. Om en annan tingsrätt handlägger ett mål mellan samma parter om vårdnaden, boendet eller umgänget, får verkställighet också sökas hos den tingsrätten. Om det inte finns någon annan behörig domstol, tas frågan om verkställighet upp av Stockholms tingsrätt. Paragrafen innehåller bestämmelser om barnets bästa och barnets vilja vid verkställighet, om vilken verkställighet som kan ske enligt kapitlet och om behörig domstol. Första, andra och tredje styckena har ändrats. Till paragrafen har också lagts två nya stycken. Övervägandena finns i avsnitt 12.1 och 12.2. I första stycket finns en övergripande bestämmelse om barnets bästa vid verkställighet. Barnets bästa skall alltid finnas med som en utgångs- punkt för bedömningen. Bestämmelsen innebär att det inte finns några 94 andra intressen som kan gå före barnets bästa. Lagtekniskt är den något Prop. 2005/06:99 annorlunda utformad än motsvarande bestämmelse i 6 kap. 2 a §. Någon egentlig saklig skillnad är inte avsedd. Samma formulering som i 6 kap. används inte här, för att undvika tolkningen att den ger en i förhållande till 5 och 6 §§ fristående grund att vägra verkställighet. Barnets bästa är det bestämmande intresset, men prövningen i de olika frågorna i verk- ställighetsförfarandet måste göras med tillämpning av också de mer pre- ciserade bestämmelserna som finns i de följande paragraferna. Exem- pelvis skall barnets bästa komma i främsta rummet när domstolen väljer om ett beslut om verkställighet skall vara förenat med tvångsmedel, och i så fall vilket, men valet skall göras med tillämpning av även bestäm- melserna i 3 §. Hänsyn skall tas till barnets vilja. Placeringen och utformningen av bestämmelsen om detta anknyter till 6 kap. 2 a §. Barnets synpunkter kan behöva beaktas i flera frågor under förfarandet där det finns utrymme för olika bedömningar. Den särskilda bestämmelsen i 5 § preciserar hur barnets vilja beaktas när barnet motsätter sig verkställigheten. Barnet kan också ha synpunkter på de olika åtgärder som kan bli aktuella vid verkställigheten. Barnet kan t.ex. ha en åsikt om vilka praktiska arrange- mang som skall göras för ett umgänge. Om det krävs ett beslut av domstolen i den frågan, skall domstolen ta hänsyn till barnets vilja. I paragrafens andra femte stycke regleras vilken domstol som är be- hörig att handlägga en ansökan om verkställighet. Behörig domstol är tingsrätten där barnet har sitt hemvist eller annan tingsrätt där ett mål pågår mellan samma parter om vårdnaden om barnet, barnets boende eller umgänge med barnet. Kan det inte fastställas att barnet har hemvist i landet, eller pågår inget mål mellan samma parter, handläggs frågan av Stockholms tingsrätt. I tredje stycket har en följdändring gjorts till ändringarna i 6 kap. 15 a §. Några mindre redaktionella ändringar har också gjorts. 2 § Innan rätten beslutar om verkställighet, får den uppdra åt en ledamot eller suppleant i socialnämnden eller en tjänsteman inom socialtjänsten att verka för att den som har hand om barnet frivilligt skall fullgöra vad som åligger honom eller henne. Ett sådant uppdrag får även lämnas åt någon annan lämplig person. Den som har fått ett uppdrag enligt första stycket skall inom den tid som rätten bestämmer lämna en redogörelse för de åtgärder som har vidtagits och vad som i övrigt har kommit fram. Tiden får inte sättas längre än två veckor. Rätten får dock förlänga tiden, om det finns förutsättningar för att nå en frivillig fullgörelse. I paragrafen finns bestämmelser om möjlighet för domstolen att besluta om medling. Till följd av att verkställigheten flyttats till de allmänna domstolarna har första och andra styckena ändrats. Redaktionella änd- ringar har också gjorts i första stycket. Övervägandena finns i avsnitt 12.1. Vid valet av medlare finns anledning att beakta om det har förekommit medling enligt 6 kap. 18 a § och om det i så fall är lämpligt att samma person som då varit medlare utses till medlare i fråga om verkställig- heten. 3 § Beslutar rätten om verkställighet, får den även utan yrkande förelägga vite eller besluta att barnet skall hämtas genom polismyndighetens försorg. Hämtning 95 får dock beslutas endast i de fall och under de förutsättningar som anges i andra Prop. 2005/06:99 och tredje styckena. Är det fråga om en dom eller ett beslut om vårdnad, boende eller överlämnande av barn, får rätten besluta om hämtning av barnet, om verkställighet annars inte kan ske eller om hämtning är nödvändig för att undvika att barnet lider allvarlig skada. Är det fråga om en dom eller ett beslut om umgänge mellan barnet och en förälder som barnet inte bor tillsammans med, får rätten besluta om hämtning av barnet, om verkställighet annars inte kan ske och barnet har ett särskilt starkt behov av umgänge med föräldern. Frågor om utdömande av förelagt vite prövas av rätten på ansökan av den part som har begärt verkställigheten. Paragrafen behandlar domstolens möjlighet att i ett beslut om verkställig- het förelägga vite eller besluta om polishämtning av barnet. Till följd av att verkställigheten flyttats till de allmänna domstolarna har paragrafen ändrats. Första stycket har också ändrats för att förtydliga att domstolen kan besluta om tvångsmedlen utan yrkande av part. Detta innebär inte att förutsättningarna för att besluta om tvångsmedlen har ändrats. Använ- dandet av tvångsmedel skall alltså vara lika restriktivt som tidigare. Övervägandena finns i avsnitt 12.1. 4 § Beslutar rätten om verkställighet, kan den även lämna uppdrag enligt 2 §. Har rätten beslutat att barnet skall hämtas genom polismyndighetens försorg, skall ett uppdrag enligt 2 § lämnas, om inte särskilda skäl talar mot det. Om det finns särskilda skäl, får rätten för att underlätta att barnet överflyttas besluta att barnet tillfälligt skall tas om hand av socialnämnden eller på annat lämpligt sätt. Rätten får besluta att omhändertagandet skall verkställas genom polismyndighetens försorg. Beslutar rätten om verkställighet av en dom eller ett beslut om umgänge som har vunnit laga kraft, kan rätten komplettera eller ändra vad som har bestämts om de praktiska arrangemangen för utövandet av umgänget, om det är nödvändigt för att umgänget skall kunna ske. I paragrafen finns bestämmelser om att i samband med beslut om verk- ställighet utse någon att verka för att få den som har hand om barnet att medverka frivilligt, om tillfälligt omhändertagande av barnet och om komplettering eller ändring av vad som bestämts om praktiska arrange- mang vid umgänge. Första, andra och tredje styckena har ändrats. Över- vägandena finns i avsnitt 12.1 och 12.2. Av andra stycket framgår att det i första hand bör överlämnas till socialnämnden att ta hand om barnet i de undantagsfall där ett kortvarigt omhändertagande kan bli aktuellt. Omständigheterna kan också vara sådana att domstolen kan ordna omhändertagandet utan medverkan av socialnämnden, t.ex. om barnet redan finns hos en person som domstolen kan bedöma är lämpad att tillfälligt ta hand om barnet. I andra stycket ges också ett uttryckligt lagstöd för att besluta att polisen skall bistå vid verkställandet av omhändertagandet. Ingen ändring görs i det förhållan- det att domstolen förutsätts vara restriktiv med att använda den möjlig- heten. Förutsättningarna för att besluta om tvångsmedlen ändras alltså inte. Bestämmelsen i tredje stycket om komplettering eller ändring syftar till att ge en möjlighet att lösa praktiska frågor som uppstår runt just det beslutade umgänge som ärendet om verkställighet avser. Med praktiska 96 arrangemang avses hur man ordnar de konkreta förhållanden som är av Prop. 2005/06:99 betydelse för umgänget. Det kan handla om t.ex. vilken tidpunkt eller plats som skall gälla för umgänget, hur lämning eller hämtning skall gå till, hur en resa till platsen för umgänget skall ske eller vilka som skall närvara vid umgänget. Domstolens beslut enligt tredje stycket kan avse ändringar av något som redan bestämts i avgörandet (eller avtalet, se 1 § tredje stycket). Det kan t.ex. röra sig om att tider för umgänget justeras. Beslutet kan också meddelas för att komplettera det beslutade umgänget i en praktisk fråga som inte regleras i avgörandet. Det kan t.ex. vara fråga om att besluta om var barnet skall hämtas av föräldern för umgänge. Bestämmelsen är inte avsedd att tillämpas på ett sådant sätt att de väsentliga inslagen i avgörandet åsidosätts. Det bör t.ex. inte komma i fråga att, utan att liknande villkor tidigare finns, till skydd för barnet besluta att umgänge måste ske i närvaro av en tredje person ett sådant villkor utgör en väsentlig inskränkning i umgänget. Är situationen sådan att det krävs närvaro av tredje person för att garantera skyddet av barnet, är det uppenbart att verkställighet då inte kan ske (jfr 6 §). På samma sätt bör omfattningen av umgänget inte kunna ändras mer än marginellt. Av bestämmelsen framgår att möjligheten endast är avsedd för ändringar eller kompletteringar som är nödvändiga för att umgänget skall komma till stånd. Ändringar skall alltså t.ex. inte göras enbart för att en förälder själv tycker att det vore bättre med umgänge vid ett tillfälle i stället för ett annat. Paragrafens tre stycken är ändrade till följd av att verkställigheten flyttats till de allmänna domstolarna. Vissa redaktionella ändringar har också gjorts. 5 § Har barnet nått en sådan ålder och mognad att dess vilja bör beaktas, får verkställighet inte ske mot barnets vilja utom då rätten finner det nödvändigt av hänsyn till barnets bästa. I paragrafen finns en bestämmelse som preciserar hur barnets vilja skall beaktas vid verkställigheten (jfr den mer allmänna bestämmelsen i 1 § första stycket). Paragrafen har ändrats. Om barnet motsätter sig verkställigheten, kan detta vara avgörande för om verkställighet skall ske. På samma sätt som vid avgörandet av en fråga om vårdnad, boende eller umgänge är det barnets ålder och mognad som avgör vilken tyngd barnets synpunkter har. Någon särskild ålders- gräns anges inte. Därmed finns stora möjligheter att ta hänsyn till yngre barns vilja. Även om barnets inställning har klarlagts inför avgörandet i vårdnads- målet, måste hänsyn tas till barnets synpunkter också under verkställig- hetsförfarandet. Beroende på hur lång tid som gått kan förhållandena ha ändrats i större eller mindre grad. Barnet kan under mellantiden ha nått en sådan ålder eller mognad att större vikt än tidigare måste fästas vid hans eller hennes inställning. Om ett avgörande bygger på att det beslu- tade är förenligt med barnets vilja, kan det vara så att barnet inför genomförandet av vad som beslutats ändrar sin inställning. Står det då klart att barnet motsätter sig verkställighet, torde det oftast utgöra hinder för verkställighet. 97 Av bestämmelsen framgår att domstolen kan besluta att verkställighet Prop. 2005/06:99 skall ske mot barnets vilja om det behövs för att tillgodose barnets bästa. Bestämmelsen är tillämplig för domstolens prövning av om verkstäl- lighet skall ske eller ej. Den har också betydelse för åtgärder för medling och vid genomförande av hämtning eller omhändertagande. Av bestäm- melsen framgår att det endast är domstolen som i ärendet om verkställig- het kan avgöra om det är nödvändigt att genomföra verkställigheten mot barnets vilja. Om det vid medlingen, hämtningen eller omhändertagandet visar sig att barnet motsätter sig åtgärden, och barnet har nått en sådan ålder och mognad att det bör beaktas, får åtgärderna alltså inte fortsätta utan att det finns ett sådant ställningstagande av domstolen i ärendet. 6 § Rätten skall vägra verkställighet, om det är uppenbart att verkställigheten är oförenlig med barnets bästa. I paragrafen, som har ett väsentligen nytt innehåll, finns ytterligare en bestämmelse av betydelse för domstolens prövning av frågan om verk- ställighet skall ske eller ej. Paragrafen preciserar i det avseendet vad som föreskrivs om barnets bästa i 1 § första stycket. Övervägandena finns i avsnitt 12.2. Domstolen skall avslå en begäran om verkställighet av ett avgörande (eller avtal, se 1 § tredje stycket) om förhållandena vid tidpunkten för verkställighet är sådana att det är uppenbart att verkställigheten är oförenlig med barnets bästa. Domstolen skall inte göra någon ompröv- ning i sak. Kontrollen sker för att säkerställa skyddet av barnet, inte för att säkerställa att varje verkställighet motsvarar den lösning domstolen vid den tidpunkten hade valt vid en sakprövning av frågan om vårdnad, boende eller umgänge. Domstolen skall inte heller göra annat än en granskning av att verkställigheten ligger inom ramen för det som är förenligt med barnets intresse. Om utredningen är sådan att det är uppen- bart att verkställigheten inte kan förenas med barnets bästa, skall ansökan avslås. Domstolen har ett ansvar för att de omständigheter som är av betydelse för denna prövning blir klarlagda. Det är obligatoriskt för domstolen att göra prövningen. Finner domstolen uppenbart att verk- ställighet är oförenlig med barnets bästa, kan den inte bevilja åtgärden. Begränsningen till vad som är uppenbart tar sikte på bedömningen av utredningen i ärendet. Bland de förhållanden som domstolen skall beakta kommer i första hand risken för att barnet far illa. Det kan vara en risk för att barnet utsätts för övergrepp eller en risk för att barnet olovligen förs bort eller hålls kvar. Bestämmelsen kan vara tillämplig t.ex. om det finns uppgifter som visar att en umgängesförälder begår övergrepp mot barnet. Det kan också vara så att han eller hon missköter sig på ett sådant sätt att barnets säkerhet är i fara. Det kan vara fråga om att föräldern begår andra kriminella handlingar eller är inne i ett pågående missbruk. Ett annat exempel är att barnet på grund av inträffade händelser eller sjukdom är särskilt känsligt vid tiden då verkställighet blir aktuell och skulle ta skada av vissa åtgärder. Barnets viljeinriktning (jfr 1 § första stycket) och barnets psykiska egenskaper i allmänhet har betydelse också vid prövningen av risken för eventuella skadeverkningar. Bedömningen av den risk för barnet som kan finnas måste göras fristående från de 98 bedömningar av risker som kan ha gjorts tidigare. Uppgifter som innebär Prop. 2005/06:99 att barnet riskerar att lida skada måste tas på största allvar och kan inte avfärdas på den grunden att liknande omständigheter anförts flera gånger tidigare. Prövningen skall ta sikte på den situation som kan antas råda vid den tidpunkt verkställigheten avser. Eftersom någon omprövning av avgöran- det inte skall göras, är det naturligt att det i princip endast är nyligen inträffade händelser eller helt ny och avgörande utredning som kan göra att verkställighet inte får ske. Domstolen kan dock inte bortse från en viss frågeställning av betydelse för verkställigheten, t.ex. risken för att barnet utsätts för övergrepp, bara för att en sådan fråga har varit uppe i vård- nadsmålet. Också andra förhållanden än sådana som kan sägas innebära en risk för att barnet far illa skall beaktas. Omständigheter som är av grundläggande betydelse för att tillgodose barnets bästa kan hastigt ha ändrats. I ett ärende om verkställighet av en dom om barnets boende kan det t.ex. visa sig att den förälder som barnet skall flyttas över till saknar bostad. Situationen kan då vara sådan att det visserligen inte är fara för att barnet far illa men ändå är uppenbart att en överflyttning vid den tidpunkten inte är förenlig med barnets bästa. 7 § Även om en dom eller ett beslut som avses i 1 § inte finns, kan barnets vård- nadshavare, när barnet vistas hos någon annan, begära att rätten beslutar om åtgärd för att barnet skall överflyttas till vårdnadshavaren. Rätten kan vägra att vidta den begärda åtgärden, om det av hänsyn till barnets bästa behövs en prövning av frågan om vårdnaden. En åtgärd enligt första stycket får inte beslutas, om ett flyttningsförbud enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga gäller i fråga om barnet. I övrigt gäller 16 §§. Paragrafen innehåller bestämmelser om överflyttning av barn i andra fall än verkställighet av ett avgörande eller ett avtal. Den kan tillämpas om den som är vårdnadshavare enligt lag vill att barnet skall flyttas över från någon som inte är vårdnadshavare, t.ex. en styvförälder som vårdnads- havaren har separerat från, men barnet kommit att bo kvar hos. Den tillämpas också om det finns ett avgörande eller avtal, men ansökan riktas mot någon annan än en part i det avgjorda målet eller i avtalet. Ändringar har gjorts i samtliga stycken. Övervägandena finns i avsnitt 12.1. Första och andra styckena är ändrade med anledning av att hand- läggningen av frågan om överflyttning skall ske i de allmänna dom- stolarna. I tredje stycket finns, liksom i de två första styckena, redak- tionella ändringar. I fjärde stycket är hänvisningen till föregående paragrafer i kapitlet ändrad. Genom att hänvisningen omfattar även 1 § framgår att bestäm- melserna i den paragrafen skall tillämpas också när det gäller ärenden om överflyttning enligt 7 och 8 §§. Hänvisningen till 5 och 6 §§ innebär att domstolen, förutom det som följer av andra och tredje styckena, enligt vad som följer av dessa paragrafer skall ta hänsyn till barnets vilja och pröva om det är uppenbart att aktuell överflyttning är oförenlig med barnets bästa. Med hänsyn till att det oftast torde finnas skäl till en pröv- 99 ning av vårdnadsfrågan om en överflyttning bedöms vara oförenlig med Prop. 2005/06:99 barnets bästa, är utrymmet för tillämpning av vägransgrunden i 6 § begränsad. Den kan användas t.ex. då det är fråga om ett förhållande som hindrar överflyttningen men som kan antas vara övergående på längre sikt och därför inte motiverar en prövning av vårdnadsfrågan. Ett tänk- bart sådant förhållande är att vårdnadshavaren vid tidpunkten för begäran saknar bostad. 9 § Hämtning, omhändertagande och andra åtgärder som rör barnet skall utföras på ett sätt som är så skonsamt som möjligt för barnet. Om barnet på grund av sjukdom inte bör flyttas eller om det finns något annat särskilt hinder, skall åtgärden skjutas upp. Paragrafen, som innehåller övergripande bestämmelser om förrättningen, har ändrats så att det uttryckligen framgår att bestämmelserna omfattar även omhändertagande av barnet. Även redaktionella ändringar har gjorts. Bestämmelser om närvaro av en person som kan vara till stöd för barnet och av läkare, psykiater eller psykolog vid omhändertagande finns i 11 §. Övervägandena finns i avsnitt 12.1. 10 § Om det är fara för att barnet förs ur landet eller om saken av annan anledning är brådskande, kan rätten omedelbart besluta att barnet skall tas om hand av socialnämnden eller på annat lämpligt sätt. Rätten får besluta att omhändertagan- det skall verkställas genom polismyndighetens försorg. Kan ett beslut enligt första stycket inte avvaktas, får polismyndigheten, oavsett om något ärende är anhängigt, vidta sådana omedelbara åtgärder som kan ske utan skada för barnet. Åtgärden skall genast anmälas till rätten, som utan dröjsmål prövar om den skall bestå. Har rätten meddelat ett beslut om omhändertagande enligt första eller andra stycket som ännu gäller när ärendet skall avgöras, skall rätten ompröva beslutet. I paragrafen finns bestämmelser om brådskande tillfälliga omhänder- taganden. Ändringar finns i första och andra styckena. Tredje stycket om omprövning är nytt. Övervägandena finns i avsnitt 12.1. Av första stycket framgår att det i första hand bör överlämnas till socialnämnden att ta hand om barnet i de undantagsfall där ett kortvarigt omhändertagande kan bli aktuellt. Omständigheterna kan också vara sådana att domstolen kan ordna omhändertagandet utan medverkan av socialnämnden, t.ex. om barnet redan finns hos en person som domstolen kan bedöma är lämpad att tillfälligt ta hand om barnet. Vidare ges det i första stycket uttryckligt stöd för att besluta om att polisen skall bistå i verkställandet av omhändertagandet. Ingen ändring görs i det förhållan- det att domstolen förutsätts vara restriktiv med att använda den möjlig- heten. I tredje stycket erinras om att domstolen skall ompröva beslutet om omhändertagande vid avgörandet av verkställighetsfrågan. Bestämmelser om närvaro av en person som kan vara till stöd för barnet och av läkare vid omhändertagande finns i 11 §. 11 § Vid hämtning och omhändertagande skall någon som kan vara till stöd för barnet närvara. Finns det en sådan kontaktperson för barnet som avses i social- tjänstlagen (2001:453), bör han eller hon anlitas. I brådskande fall får en åtgärd 100 som krävs för skydd av barnet vidtas utan att en person till stöd för barnet är Prop. 2005/06:99 närvarande. Om det är möjligt skall en barnläkare, barnpsykiater eller barnpsykolog med- verka vid hämtning och omhändertagande .

I paragrafen är bestämmelser om närvaro av vissa personer vid hämtning eller omhändertagande av barnet samlade. Övervägandena finns i avsnitt 12.1. Utgångspunkten är att en person som kan vara till stöd för barnet skall närvara. Det kan vara en tjänsteman inom socialtjänsten, en släkting eller någon annan lämplig person. En kontaktperson skall anlitas i förekom- mande fall. Undantag från kravet på närvaro av en person till stöd för barnet kan göras bara om det behövs en åtgärd till skydd för barnet och saken brådskar. Annars måste åtgärden planeras så att en stödperson kan vara närvarande. Bestämmelsen om att barnläkare, barnpsykiater eller barnpsykolog om möjligt skall medverka gäller för samtliga åtgärder. 12 § Vid avgörande av ett ärende enligt detta kapitel skall tingsrätten bestå av en lagfaren domare och tre nämndemän. Om rätten anser det tillräckligt att en domare sitter i rätten och parterna samtycker till det eller ärendet är av enkel beskaffenhet, kan det avgöras av en lagfaren domare. Vid sammanträde får barnet höras inför rätten, om särskilda skäl talar för det och det är uppenbart att barnet inte kan ta skada av att höras. Uteblir en part från ett sammanträde till vilket han eller hon har kallats vid vite att inställa sig personligen, får rätten besluta att parten skall hämtas till rätten antingen omedelbart eller till en senare dag. Paragrafen innehåller bestämmelser om tingsrättens sammansättning, om hörande av barnet vid sammanträde, och om hämtning av part till sam- manträde. Första stycket är nytt. Andra och tredje stycket har ändrats. Övervägandena finns i avsnitt 12.1. I första stycket finns en särskild bestämmelse om tingsrättens samman- sättning vid avgörande av ärende enligt 21 kap. Utgångspunkten är att nämndemän skall delta vid tingsrättens avgörande. Om båda parter sam- tycker till det, och tingsrätten anser det tillräckligt, kan ärendet avgöras av en lagfaren domare. Också om ärendet är av enkel beskaffenhet kan det avgöras av en lagfaren domare. Är det ett ärende med omfattande muntlig bevisning eller är det på annat sätt krävande i fråga om erfaren- het på området, kan ärendet inte anses vara av enkel beskaffenhet. Särskild hänsyn bör tas till parternas önskemål i frågan om tingsrättens sammansättning. Finns det i ärendet en reell tvist om förhållanden som är relevanta för verkställighetsprövningen, bör det inte avgöras av ensam- domare om parterna motsätter sig det. I fråga om domstolens samman- sättning i högre instans gäller vad som följer av bestämmelserna i lagen om domstolsärenden (jfr 16 §). Andra stycket innehåller den i sak oförändrade regeln om att barnet kan höras i förfarandet. Stycket har en ändrad lydelse i följd av att handlägg- ningen sker med tillämpning av lagen om domstolsärenden. Tredje stycket har också en ändrad lydelse i anledning av bestämmel- serna om sammanträde i lagen om domstolsärenden skall tillämpas. De allmänna bestämmelserna i den lagen medger inte hämtning av part och kompletteras av denna särskilda bestämmelse om hämtning. 101 Prop. 2005/06:99 13 § I fråga om rättegångskostnader skall 18 kap. rättegångsbalken tillämpas. Avskrivs ärendet på grund av att parterna har nått en samförståndslösning, får rätten besluta att vardera parten skall bära sin kostnad. Kostnader för utförande av uppdrag enligt 2 § första stycket andra meningen, för hämtning av en part till sammanträde och för hämtning eller omhändertagande av barn betalas av allmänna medel efter beslut av rätten. Rätten får efter vad som är skäligt besluta att en part som har föranlett kostnad för hämtning eller för omhändertagande av barn skall helt eller delvis betala kostnaden till staten. I paragrafen finns bestämmelser om rättegångskostnader, om ersättning av allmänna medel för vissa kostnader och om återbetalningsansvar i förhållande till staten. Första och andra styckena har ändrats. Tredje och fjärde styckena har utgått. Övervägandena finns i avsnitt 12.1. Första stycket innebär att bestämmelserna i 18 kap. rättegångsbalken alltid tillämpas i ärendena. Utgångspunkten är sålunda att tappande part skall ersätta motparten för rättegångskostnader (jfr 18 kap. 1 § rätte- gångsbalken). En särskild bestämmelse ger domstolen möjlighet att be- sluta att vardera parten skall stå för sin kostnad om frågan i ärendet inte behöver prövas på grund av att parterna kommer överens. Vid samför- ståndslösningar torde det normala vara att parterna på detta sätt själva får stå sina kostnader. Andra stycket omfattar beslut av rätten om ersättning av allmänna medel för kostnader vid uppdrag som medlare, för kostnader för hämt- ning av part till sammanträde och för kostnader för hämtning eller omhändertagande av barn. I styckets andra mening finns en bestämmelse om att domstolen i några fall kan ålägga en part som har orsakat en kostnad en skyldighet att återbetala kostnaden till staten. Bestämmelsen är ändrad så att den omfattar även kostnader för omhändertagande av barn. Vissa frågor om ersättning för andra kostnader, t.ex. ersättning för inhämtande av utlåtande av läkare, regleras i följd av hänvisning i 16 § av de allmänna förfarandereglerna. 14 § Beslut som inte avser utdömande av vite, ersättning för parts kostnader eller parts skyldighet att betala kostnader till staten gäller omedelbart, om inte annat beslutas. I paragrafen föreskrivs att domstolens beslut, med angivna undantag, skall gälla omedelbart. Vid överklagande kan hovrätten besluta om inhi- bition (se 26 § lagen om domstolsärenden). Övervägandena finns i avsnitt 12.1. 16 § Vid rättens handläggning av ärenden enligt detta kapitel tillämpas i övrigt lagen (1996:242) om domstolsärenden. Prövningstillstånd krävs inte för att hov- rätten skall pröva tingsrättens beslut. I paragrafen, som har ett nytt innehåll, finns en generell hänvisning till bestämmelserna i lagen om domstolsärenden i de frågor som inte särskilt regleras i 21 kap. I paragrafen föreskrivs också att det för överklagande av tingsrättens beslut inte gäller något krav på prövningstillstånd. Före- skriften är införd med anledning av att det efter ikraftträdandet av lagen (2005:707) om ändring av lagen om domstolsärenden finns ett generellt 102 krav på prövningstillstånd vid överklagande i domstolsärenden. Över- Prop. 2005/06:99 vägandena finns i avsnitt 12.1. Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

1.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2006.

2.

Äldre bestämmelser i 21 kap. tillämpas i fråga om mål om verkställighet eller överflyttning av barn i annat fall som vid ikraftträdandet är anhängigt vid domstol.

Ändringarna träder i kraft den 1 juli 2006. Någon särskild övergångs- bestämmelse för de nya bestämmelserna om prövningen av frågor om vårdnad, boende och umgänge finns inte. Det innebär att de nya bestäm- melserna i den delen tillämpas även i mål som har inletts före ikraft- trädandet. Allmänna processuella principer kan dock hindra detta. För det fall att handläggningen pågått en tid och t.ex. snabbupplysningar redan tidigare inhämtats och barnet därvid inte hörts behöver domstolen inte hämta in nya snabbupplysningar för att dessa skall uppfylla kravet i 6 kap. 20 § på hörande av barnet och dess föräldrar. För ändringarna som avser bestämmelser om prövningen av frågor om verkställighet och om överflyttning finns en särskild bestämmelse om att mål som handläggs i förvaltningsdomstol vid ikraftträdandet skall hand- läggas där och prövas med tillämpning av äldre bestämmelser i 21 kap. föräldrabalken. Övervägandena finns i avsnitt 13.

15.2

Förslaget till lag om ändring i rättegångsbalken

42 kap. Om stämning och förberedelse och om avgörande av mål utan huvudförhandling 6 § Utfärdas stämning, skall förberedelse i målet äga rum. Förberedelsen har till syfte att klarlägga 1. parternas yrkanden och invändningar samt de omständigheter som parterna åberopar till grund för sin talan,

2.

i vad mån parterna är oense om åberopade sakförhållanden,

3.

vilka bevis som skall förebringas och vad som skall styrkas med varje bevis,

4.

om ytterligare utredning eller andra åtgärder behövs före målets avgörande

och

5.

om det finns förutsättningar för förlikning eller annan samförståndslösning. Rätten skall driva förberedelsen med inriktning på ett snabbt avgörande av

målet. Så snart det lämpligen kan ske bör rätten höra parterna angående målets handläggning och, om det inte på grund av målets beskaffenhet eller av något annat särskilt skäl är obehövligt, upprätta en tidsplan för denna. Paragrafen anger syftet med förberedelsen i tvistemål. Andra stycket har ändrats på så sätt att det av punkt 5 framgår att ett av förberedelsens syften är att klarlägga om det finns förutsättningar för förlikning eller annan samförståndslösning. Bestämmelsen avser såväl dispositiva som indispositiva tvistemål (jfr kommentaren till 17 §). 103 17 § Rätten skall, om det är lämpligt med hänsyn till målets beskaffenhet och Prop. 2005/06:99 övriga omständigheter, verka för att parterna förliks eller på annat sätt uppnår en samförståndslösning. Om det i ett mål där förlikning om saken är tillåten med hänsyn till målets beskaffenhet är lämpligare att särskild medling äger rum, kan rätten förelägga parterna att inställa sig till ett förlikningssammanträde inför medlare som förordnas av rätten. I paragrafen anges att rätten har en skyldighet att verka för att parterna förliks eller på annat sätt uppnår en samförståndslösning. Bestämmelsen har ändrats så att den även omfattar indispositiva tvistemål. Övervägan- dena finns i avsnitt 11.1. Skyldigheten att försöka få parterna att komma överens i samförstånd gäller för alla indispositiva mål, men målets beskaffenhet kan naturligtvis innebära att det inte är lämpligt med en samförståndslösning. En part som klart motsätter sig en diskussion om en samförståndslösning får inte tvingas att medverka i en sådan. Parterna har en befogad rätt att få sin tvist prövad och avgjord i sak. För en närmare diskussion om domares förlikningsverksamhet och vilka mål som inte lämpar sig för förliknings- försök kan beträffande dispositiva mål hänvisas till SOU 1982:26 s. 137 f. I princip gör sig liknande utgångspunkter gällande för indisposi- tiva mål. Även i mål om vårdnad, boende och umgänge har alltså domstolen ett ansvar för att parterna i möjlig och lämplig mån når en samförståndslös- ning om de tvistiga frågorna. Avgörande är dock vad som är till barnets bästa. Vissa överenskommelser kan främst ha sin grund i en önskan att dela barnet mellan föräldrarna så rättvist som möjligt i stället för att syfta till att främja barnets intressen. Kommer domstolen fram till att en viss lösning inte kan anses förenlig med barnets bästa, skall överenskom- melsen inte heller ligga till grund för domstolens avgörande. Domstolen bör vara särskilt försiktig med att acceptera eller verka för en samför- ståndslösning i sådana fall där den ena föräldern har gjort sig skyldig till våld eller annat övergrepp mot den andra föräldern, barnet eller något syskon till barnet. Ikraftträdandebestämmelse Denna lag träder i kraft den 1 juli 2006. Ändringarna träder i kraft den 1 juli 2006 och tillämpas i mål som då är anhängiga.

15.3

Förslaget till lag om ändring i lagen (1977:595) om erkännande och verkställighet av nordiska domar på privaträttens område

9 § Ansökan om verkställighet görs hos kronofogdemyndigheten. I fall som avses i 6 § görs dock ansökan hos tingsrätten i den ort där barnet har sitt hemvist. Om en annan tingsrätt handlägger ett mål mellan samma parter om vårdnaden, boendet eller umgänget, får verkställighet också sökas hos den tingsrätten. Om det i fall 104 som avses i 6 § inte finns någon annan behörig domstol, tas frågan om verkställig- Prop. 2005/06:99 het upp av Stockholms tingsrätt. Till ansökningen skall fogas

1.

om ansökningen rör verkställighet av en dom eller av ett beslut som avses i 5 § 5, av vederbörande myndighet bestyrkt avskrift av exekutionstiteln samt bevis att denna har vunnit laga kraft eller, i fråga om icke lagakraftvunnen dom, bevis att den utan hinder därav får verkställas i den stat där den har meddelats,

2.

om ansökningen rör verkställighet av en förlikning, bestyrkt avskrift av förlik- ningen och bevis att denna får verkställas i den stat där den har ingåtts,

3.

om ansökningen rör verkställighet av ett skuldebrev som avses i 5 § 3 och 4, bestyrkt avskrift av skuldebrevet och bevis att detta kan utgöra grund för verk- ställighet utan rättegång i den stat där gäldenären undertecknat skuldebrevet samt bevis att denne vid tidpunkten för undertecknandet hade hemvist i den staten,

4.

om ansökningen rör verkställighet av ett avgörande som avses i 6 §, bestyrkt avskrift av exekutionstiteln och bevis att den kan utgöra grund för verkställighet i den stat där den har upprättats.

En handling, som är avfattad på annat språk än danska, norska eller svenska, skall vara åtföljd av bestyrkt översättning till något av dessa språk, om inte krono- fogdemyndigheten eller rätten medger undantag. I paragrafen regleras bl.a. vilken myndighet som är behörig att handlägga en ansökan om verkställighet med stöd av lagen. Första och tredje styckena har ändrats. Övervägandena finns i avsnitt 12.1. När det gäller fall som avses i 6 §, dvs. avgörande av domstol eller administrativ myndighet i Danmark, Finland, Island eller Norge rörande vårdnad eller umgänge eller överlämnande av barn i annat fall, skall en- ligt första stycket ansökan om verkställighet göras hos tingsrätten. Behörig tingsrätt är tingsrätten där barnet har sitt hemvist eller annan tingsrätt där ett mål mellan samma parter om barnets vårdnad, boende eller umgänge pågår. Kan det inte fastställas att barnet har hemvist i landet, eller pågår inget mål mellan samma parter, handläggs frågan av Stockholms tingsrätt. Tredje stycket har ändrats med anledning av att handläggningen av frågan om verkställighet har flyttats till de allmänna domstolarna. 12 § Verkställighet, som begärs hos rätten, sker enligt vad som är föreskrivet om verkställighet av svensk domstols avgörande i motsvarande fall. I paragrafen finns en bestämmelse om att verkställigheten sker enligt samma regler som vid verkställighet av svenskt avgörande. Verkställig- heten sker i dessa fall enligt bestämmelserna i 21 kap. föräldrabalken. Bestämmelsen är ändrad med anledning av att handläggningen av frågan om verkställighet flyttats till de allmänna domstolarna. Övervägandena finns i avsnitt 12.1. Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

1.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2006.

2.

Äldre bestämmelser tillämpas i fråga om mål om verkställighet som vid ikraftträdandet är anhängigt vid domstol. Därvid tillämpas 21 kap. föräldrabalken i den lydelse kapitlet hade vid utgången av juni 2006.

Ändringarna träder i kraft den 1 juli 2006. Enligt övergångsbestämmel-

sen skall mål som handläggs i förvaltningsdomstol vid ikraftträdandet

105

fortfarande handläggas

där

med

tillämpning av äldre

bestämmelser. I

Prop. 2005/06:99

bestämmelsen klargörs

att

det, i

den del hänvisning

görs, innebär att

bestämmelserna i 21 kap. föräldrabalken skall tillämpas i den lydelse de hade vid utgången av juni 2006. Övervägandena finns i avsnitt 13.

15.4

Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100)

9 kap. Sekretess med hänsyn till skyddet för enskilds förhållanden av såväl personlig som ekonomisk natur 15 § Sekretess gäller hos domstol i äktenskapsmål samt mål och ärenden enligt föräldrabalken, liksom i ärenden enligt lagen (1999:997) om särskild företrädare för barn och ärenden enligt lagen (1989:14) om erkännande och verkställighet av utländska vårdnadsavgöranden m.m. och om överflyttning av barn, för uppgift om enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden, om part begär det och det kan antas att den enskilde eller någon honom närstående lider skada eller men om uppgiften röjs. I ärenden enligt lagen (1999:997) om särskild företrädare för barn och om adoption enligt 4 kap. föräldrabalken, anordnande av godmanskap enligt 11 kap. 4 § föräldrabalken eller förvaltarskap behövs dock inte begäran av part. I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretess i högst sjuttio år. I paragrafen finns en bestämmelse om sekretess hos domstol i vissa mål och ärenden. Bestämmelsen är ändrad med anledning av att frågor enligt lagen (1989:14) om erkännande och verkställighet av utländska vård- nadsavgöranden m.m. och om överflyttning av barn skall handläggas som ärenden. Övervägandena finns i avsnitt 12.1. Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

1.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2006.

2.

Den äldre lydelsen av 9 kap. 15 § tillämpas i fråga om mål som anhängig- gjorts vid domstol före ikraftträdandet.

Ändringen träder i kraft den 1 juli 2006. I fråga om mål enligt 1989 års lag som då är eller har varit anhängiga vid domstol tillämpas fortfarande den äldre lydelsen av bestämmelsen. När det gäller ett sådant mål kom- mer t.ex. ett förordnande om att sekretessen skall bestå (jfr 12 kap. 3 och 4 §§ sekretesslagen) att avse bestämmelsen i dess äldre lydelse. Över- vägandena finns i avsnitt 13.

15.5

Förslaget till lag om ändring i lagen (1989:14) om erkännande och verkställighet av utländska vårdnads- avgöranden m.m. och om överflyttning av barn

9 § Ett ärende om erkännande eller verkställighet av ett avgörande som avses i 5 § får förklaras vilande, om 1. avgörandet har överklagats genom ett ordinärt rättsmedel, 2. frågan om vårdnaden, umgänget eller rätten att ta vård om barnet prövas här i landet i ett rättsligt förfarande som har påbörjats innan det motsvarande förfarandet inleddes i ursprungsstaten, eller 106 3. frågan om erkännande eller verkställighet av något annat avgörande om Prop. 2005/06:99 vårdnaden, umgänget eller rätten att ta vård om barnet samtidigt prövas i ett annat ärende. Paragrafen innehåller bestämmelser om när ett ärende om erkännande eller verkställighet enligt lagen kan förklaras vilande. Paragrafen har ändrats med anledning av att frågorna om erkännande och verkställighet skall handläggas som ärenden (jfr 21 § och hänvisningen där till 21 kap. 16 § föräldrabalken). Övervägandena finns i avsnitt 12.1. 13 § Ansökan om verkställighet av ett avgörande som avses i 5 § görs hos tingsrätten i den ort där barnet har sitt hemvist. Om en annan tingsrätt handlägger ett mål mellan samma parter om vårdnaden, boendet eller umgänget, får verk- ställighet också sökas hos den tingsrätten. Om det inte finns någon annan behörig domstol, tas frågan om verkställighet upp av Stockholms tingsrätt. Ansökan om överflyttning av barn enligt 11 § görs hos Stockholms tingsrätt. I paragrafen regleras vilken myndighet som är behörig att handlägga frågor om verkställighet och överflyttning med stöd av lagen. Över- vägandena finns i avsnitt 12.1. I de fall som avses i 5 §, dvs. verkställighet enligt Europarådskonven- tionen, skall ansökan göras hos tingsrätt. Behörig tingsrätt är tingsrätten där barnet har sitt hemvist eller annan tingsrätt där ett mål mellan samma parter om barnets vårdnad, boende eller umgänge pågår. Kan det inte fastställas att barnet har hemvist i landet, eller pågår inget mål mellan samma parter, handläggs frågan av Stockholms tingsrätt. Frågor om överflyttning av barn med stöd av 1980 års Haagkonvention handläggs alltid av Stockholms tingsrätt. 14 § Till ansökan om verkställighet av ett avgörande som avses i 5 § skall fogas bestyrkt kopia av avgörandet samt, om det framgår att avgörandet har meddelats i svarandens utevaro, en handling som visar huruvida denne har delgetts stämning eller motsvarande handling. Sökanden skall även ge in en handling som visar att avgörandet kan utgöra grund för verkställighet i ursprungsstaten samt lämna uppgift om var barnet kan antas befinna sig här i landet och förslag till hur vården av barnet skall återställas. I ett ärende om överflyttning av barn enligt 11 § skall sökanden, om rätten begär det, visa upp ett sådant avgörande av någon myndighet i den stat där barnet hade sitt hemvist omedelbart före bortförandet eller kvarhållandet som utvisar att bort- förandet eller kvarhållandet var olovligt. Detta gäller dock endast om ett sådant avgörande kan erhållas i den staten. I paragrafen finns bestämmelser om vilka handlingar som skall ges in tillsammans med en ansökan enligt lagen. Andra stycket har ändrats med anledning av att frågorna skall handläggas som ärenden. En redaktionell ändring har också gjorts i samma stycke. Övervägandena finns i avsnitt 12.1. 15 § Ett ärende om verkställighet av ett avgörande som avses i 5 § skall hand- läggas skyndsamt. Också ett ärende om överflyttning av barn enligt 11 § skall handläggas skynd- samt. Har ett sådant ärende inte avgjorts inom sex veckor från det att ansökan gjordes om överflyttningen, är rätten på sökandens begäran skyldig att redogöra för orsaken till dröjsmålet. 107 Prop. 2005/06:99 Paragrafen innehåller bestämmelser om att handläggningen skall vara skyndsam. Paragrafen har ändrats med anledning av att frågorna skall handläggas som ärenden. Övervägandena finns i avsnitt 12.1. 16 § Innan rätten beslutar om verkställighet eller överflyttning får den uppdra åt en ledamot eller suppleant i socialnämnden eller en tjänsteman inom socialtjänsten att verka för att den som har hand om barnet frivilligt skall fullgöra vad som åligger honom eller henne. Ett sådant uppdrag får även lämnas åt någon annan lämplig person. Uppdrag får lämnas endast om det kan antas att detta kommer att leda till att barnet överlämnas utan att ärendets behandling onödigt fördröjs. Den som har fått ett uppdrag enligt första stycket skall inom den tid som rätten bestämmer lämna en redogörelse för de åtgärder som har vidtagits och vad som i övrigt har kommit fram. Tiden får inte sättas längre än två veckor. Om det finns synnerliga skäl, får rätten dock bestämma en längre tid eller förlänga en redan bestämd tid. I paragrafen finns bestämmelser om medling i de fall av verkställighet och överflyttning som lagen avser. Första och andra styckena har ändrats med anledning av att handläggningen flyttats till de allmänna dom- stolarna. Övervägandena finns i avsnitt 12.1. 17 § Innan rätten avgör ett ärende om verkställighet av ett avgörande som avses i 5 § eller om överflyttning av barn enligt 11 § skall rätten inhämta barnets mening, om det inte är omöjligt med hänsyn särskilt till barnets ålder och mognad. Paragrafen innehåller en bestämmelse om att domstolen skall inhämta barnets mening. Paragrafen har ändrats med anledning av att frågorna skall handläggas som ärenden. Övervägandena finns i avsnitt 12.1. 18 § Beslutar rätten om verkställighet eller överflyttning, får den även utan yrkande förelägga vite, om detta kan antas komma att leda till att barnet över- lämnas utan onödigt dröjsmål, eller besluta att barnet skall hämtas genom polis- myndighetens försorg. Rätten kan i samband med beslutet lämna uppdrag enligt 16 §. Är det fråga om en dom eller ett beslut om umgänge, får dock rätten besluta om hämtning av barnet endast om det finns särskilda skäl att anta att verkställighet annars inte kan ske. Frågor om utdömande av förelagt vite prövas av rätten på ansökan av den part som har begärt verkställigheten eller överflyttningen. Paragrafen innehåller bestämmelser om tvångsmedel vid verkställighet och överflyttning enligt lagen. Första, andra och tredje styckena har ändrats med anledning av att handläggningen flyttats till de allmänna domstolarna. I första stycket har också förtydligats att domstolen kan besluta om tvångsmedel även utan yrkande av part. Bestämmelser om närvaro av annan person vid hämtning finns i 21 kap. 11 § föräldrabalken (se hänvisningen i 21 §). Övervägandena finns i avsnitt 12.1. 19 § Om det i ett ärende enligt denna lag finns risk för att barnet förs ur landet eller att verkställigheten eller överflyttningen på annat sätt försvåras, kan rätten omedelbart besluta att barnet skall tas om hand av socialnämnden eller på annat lämpligt sätt. Rätten kan därvid besluta om villkor eller tidpunkt för umgänge med barnet. 108 För att underlätta att barnet överflyttas kan rätten i samband med en dom eller Prop. 2005/06:99 ett beslut om verkställighet eller överflyttning besluta att barnet tillfälligt skall tas om hand av socialnämnden eller på annat lämpligt sätt. Rätten får besluta att omhändertagandet skall verkställas genom polismyndig- hetens försorg. I paragrafen finns bestämmelser om omhändertagande av barnet i vissa fall. Paragrafen har ändrats med anledning av att frågorna skall hand- läggas som ärenden vid de allmänna domstolarna. Den har också an- passats till motsvarande reglering i 21 kap. föräldrabalken. Övervägande- na finns i avsnitt 12.1. 20 § Har talan enligt denna lag inte väckts eller kan ett beslut enligt 19 § första stycket inte avvaktas, får polismyndigheten genast omhänderta barnet eller vidta andra omedelbara åtgärder som kan ske utan skada för barnet. Åtgärden skall genast anmälas till rätten, som utan dröjsmål prövar om den skall bestå. Paragrafen innehåller bestämmelser om interimistiska åtgärder av polis- myndigheten. Paragrafen har ändrats med anledning av att handlägg- ningen flyttats till de allmänna domstolarna. Bestämmelser om närvaro av annan person då åtgärden vidtas finns i 21 kap. 11 § föräldrabalken (se hänvisningen i 21 §). Övervägandena finns i avsnitt 12.1. 21 § Beträffande förfarandet i övrigt i ärende om verkställighet av ett avgörande som avses i 5 § eller om överflyttning av barn enligt 11 § tillämpas 21 kap. 9 och 1116 §§ föräldrabalken. Vad som föreskrivs i 21 kap. 13 § föräldrabalken om kostnader för utförande av uppdrag skall gälla i fråga om uppdrag enligt 16 § första stycket andra meningen. I paragrafen finns en hänvisning som innebär att huvuddelen av de gemensamma bestämmelserna i 21 kap. föräldrabalken tillämpas även vid förfaranden enligt denna lag och att bestämmelserna i lagen om dom- stolsärenden tillämpas i de frågor som inte är särskilt reglerade. Para- grafen är ändrad med anledning av att frågorna skall handläggas som ärenden. I sak är förfarandet ändrat i enlighet med vad som framgår av ändringarna av de gemensamma bestämmelserna i 21 kap. föräldra- balken. Övervägandena finns i avsnitt 12.1. Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

1.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2006.

2.

Äldre bestämmelser tillämpas i fråga om mål om verkställighet eller överflyttning som vid ikraftträdandet är anhängigt vid domstol. Därvid tillämpas 21 kap. föräldrabalken i den lydelse kapitlet hade vid utgången av juni 2006.

Ändringarna träder i kraft den 1 juli 2006. Enligt övergångsbestämmel- sen skall mål som handläggs i förvaltningsdomstol vid ikraftträdandet fortfarande handläggas där med tillämpning av äldre bestämmelser. I bestämmelsen klargörs att bestämmelserna i 21 kap. föräldrabalken skall tillämpas i den lydelse de hade vid utgången av juni 2006 i mål som är anhängiga vid ikraftträdandet (jfr lagens 21 §). Övervägandena finns i avsnitt 13. 109

15.6

Förslaget till lag om ändring i socialtjänstlagen (2001:453)

5 kap. Särskilda bestämmelser för olika grupper 3 § Kommunen skall sörja för

att föräldrar kan erbjudas samtal under sakkunnig ledning i syfte att nå enighet

i

frågor som gäller vårdnad, boende och umgänge (samarbetssamtal) samt

att föräldrar får hjälp att träffa avtal enligt 6 kap. 6 §, 14 a § andra stycket eller 15 a § tredje stycket föräldrabalken.

Kommunen skall sörja för att familjerådgivning genom kommunens försorg eller annars genom lämplig yrkesmässig rådgivare kan erbjudas dem som begär det. Med familjerådgivning avses i denna lag en verksamhet som består i samtal med syfte att bearbeta samlevnadskonflikter i parförhållanden och familjer. Paragrafen handlar om frågor som kommunen skall sörja för när det gäller barn och unga. Första stycket har ändrats till följd av ändringarna i 6 kap. 15 a § föräldrabalken. 10 kap. Nämndorganisation 5 § Uppdrag att besluta på socialnämndens vägnar får när det gäller föräldrabalken avse endast uppgifter som anges följande lagrum

1 kap. 4 och 9 §§ föräldrabalken,

2 kap. 1, 

46, 89 §§ föräldrabalken, dock inte befogenhet enligt 9 § att besluta att inte påbörja utredning eller att lägga ned en påbörjad utredning,

3 kap. 5, 6 och 8 §§ föräldrabalken,

6 kap. 6 §, 14 a § andra stycket och 15 a § tredje stycket föräldrabalken,

6 kap. 19 § föräldrabalken när det gäller beslut att utse utredare i mål och ärenden om vårdnad, boende eller umgänge,

7 kap. 7 § föräldrabalken när det gäller godkännande av avtal om att under- hållsbidrag skall betalas för längre perioder än tre månader,

11 kap. 16 § andra stycket föräldrabalken.

Uppdrag att besluta på socialnämndens vägnar får inte omfatta befogenhet att meddela beslut i frågor som avses i 5 kap. 2 § denna lag eller att fullgöra nämndens uppgifter enligt 5 § lagen (1947:529) om allmänna barnbidrag eller 17 § lagen (1996:1030) om underhållsstöd. Paragrafen handlar om delegation av socialnämndens uppgifter enligt föräldrabalken. Första styckets fjärde strecksats har ändrats till följd av ändringarna i 6 kap. 15 a § föräldrabalken. 12 kap. Behandling av uppgifter 2 § Följande handlingar får inte gallras med stöd av bestämmelserna i 1 § första stycket:

1.

handlingar som kommit in eller upprättats i samband med utredning om faderskap eller föräldraskap enligt 1 kap. 9 § föräldrabalken,

2.

handlingar som kommit in eller upprättats i samband med utredning om adoption,

3.

handlingar som kommit in eller upprättats i samband med att ett barn har placerats eller tagits emot i ett hem för våd eller boende, i ett familjehem eller i ett annat enskilt hem som inte tillhör någon av föräldrarna eller någon annan som har vårdnaden om barnet.

Prop. 2005/06:99 110 Avtal enligt 6 kap. 6 §, 14 a § andra stycket eller 15 a § tredje stycket för- Prop. 2005/06:99 äldrabalken som godkänts av socialnämnden får inte gallras förrän barnet fyllt arton år. Handlingar skall vidare undantas från gallring enligt bestämmelserna i 1 § av hänsyn till forskningens behov i ett representativt urval av kommuner och i övriga kommuner beträffande ett representativt urval av personer. Paragrafen rör gallring av uppgifter hos socialnämnden. Andra stycket har ändrats till följd av ändringarna i 6 kap. 15 a § föräldrabalken.

15.7

Förslaget till lag om ändring i försäkringsavtalslagen (2005:104)

14 kap. Förfogande över försäkringen 7 § Är förmånstagare insatt, skall försäkringsbelopp som utfaller efter försäkrings- tagarens död inte ingå i dennes kvarlåtenskap. Om tillämpningen av ett förmånstagarförordnande som gäller för försäkrings- tagarens död skulle leda till ett resultat som är oskäligt mot en make eller bröst- arvinge efter försäkringstagaren, kan förordnandet jämkas så att försäkringen helt eller delvis tillfaller maken eller bröstarvingen. Vid prövningen skall särskilt beak- tas skälen för förordnandet samt förmånstagarens och makens eller bröstarvingens ekonomiska förhållanden. Har dödsfallet inträffat sedan det har dömts till äktenskapsskillnad mellan försäkringstagaren och hans make eller sedan talan om äktenskapsskillnad väckts men innan bodelning har förrättats, gäller i stället för det som sägs i andra stycket att, om maken inte vid bodelningen kan få ut sin andel därför att försäkringen tillfaller någon annan som förmånstagare, denne är skyldig att avstå vad som fattas. Den som vill begära jämkning enligt andra eller tredje stycket skall väcka talan mot förmånstagaren inom ett år från det att bouppteckning efter försäkringstagaren avslutades eller dödsboanmälan gjordes. Väcks inte talan inom denna tid, är rätten till jämkning förlorad. Angående förordnandets verkan mot försäkringstagarens borgenärer finns bestämmelser i 15 kap. En missvisande hänvisning i paragrafens fjärde stycke har rättats.

15.8

Förslaget till lag om ändring i lagen (2005:683) om ändring i rättegångsbalken

42 kap. Om stämning och förberedelse och om avgörande av mål utan huvudförhandling 6 § Utfärdas stämning, skall förberedelse i målet äga rum. Förberedelsen har till syfte att klarlägga 1. parternas yrkanden och invändningar samt de omständigheter som parterna åberopar till grund för sin talan,

2.

i vad mån parterna är oense om åberopade sakförhållanden,

3.

vilka bevis som skall läggas fram och vad som skall styrkas med varje bevis,

4.

om ytterligare utredning eller andra åtgärder behövs före målets avgörande

och

5.

om det finns förutsättningar för förlikning eller annan samförståndslösning.

111 Rätten skall driva förberedelsen med inriktning på ett snabbt avgörande av Prop. 2005/06:99 målet. Så snart det lämpligen kan ske bör rätten höra parterna angående målets handläggning. Rätten skall upprätta en tidsplan för målets handläggning, om det inte på grund av målets beskaffenhet eller av något annat särskilt skäl är obehövligt. Parterna skall fortlöpande kontrollera att tidsplanen kan hållas såvitt gäller dem och deras bevisning. Om en part bedömer att tidsplanen inte kan hållas, skall detta genast anmälas till rätten. Om rätten bedömer att tidsplanen inte kan hållas, skall parterna underrättas om detta. Riksdagen har genom lagen (2005:683) om ändring i rättegångsbalken beslutat att ändra andra och tredje stycket samt införa ett nytt fjärde stycke i paragrafen. Ändringen har ännu inte trätt i kraft. För att den ändring som nu görs i 42 kap. 6 § (se avsnitt 15.2) skall bli gällande även sedan lagen (2005:683) trätt i kraft måste även den ändringslagen ändras på motsvarande sätt. 112

Sammanfattning av betänkandet

Prop. 2005/06:99

Bilaga 1

Uppdraget

En av våra uppgifter har varit att utvärdera 1998 års vårdnadsreform. Vi

har haft att undersöka bl.a. hur de nya reglerna om vårdnad m.m. tilläm-

pas av domstolar och socialnämnder och hur socialnämnderna har klarat

av sina nya arbetsuppgifter. En annan fråga har varit att undersöka vilka

följder de nya reglerna om gemensam vårdnad och boende har fått, var-

vid vi haft att särskilt uppmärksamma hur reglerna tillämpas när det har

förekommit övergrepp eller misstankar om detta. I vårt uppdrag har ock-

så ingått att överväga om gällande regler om bestämmanderätten inom

ramen för gemensam vårdnad är lämpligt utformade mot bakgrund av

förutsättningarna att besluta om gemensam vårdnad mot en förälders

vilja. Härvid har vi haft att särskilt uppmärksamma de vårdnadsfrågor där

kravet på gemensam beslutanderätt kan innebära problem, då särskilt

boförälderns rätt att flytta, barnets skolgång och barnets möjligheter att få

tillgång till hälso- och sjukvård.

En annan av våra uppgifter har varit att utvärdera 1996 års reform om

barns rätt att komma till tals och därvid undersöka hur domstolar och

socialnämnder tillämpar bestämmelserna, med de ändringar som gjordes

år 1998.

Vi har vidare haft till uppgift att göra en allmän översyn av verk-

ställighetsreglerna i 21 kap. FB. I uppdraget har ingått att utreda bl.a. om

dagens regler om tvångsmedel och verkställighetshinder är lämpliga och

ändamålsenliga. En särskild fråga har varit att överväga vilket organ som

i framtiden skall pröva frågor om verkställighet av avgöranden om vård-

nad m.m., överflyttning av barn och vite.

Vi har slutligen haft i uppdrag att utreda även vissa andra frågor om

vårdnad, boende och umgänge. Vi har i detta sammanhang haft att över-

väga frågor rörande bl.a. långvariga och upprepade domstolsprocesser,

talerätt för närstående i frågor om vårdnad och umgänge, annan kontakt

än umgänge, domares kompetens samt införande av en automatisk pröv-

ning av vårdnaden eller umgänget när en förälder begått vissa brottsliga

handlingar mot den andra föräldern.

Barnets bästa

Redan i dag gäller att barnets bästa skall komma i främsta rummet vid

alla beslut som rör vårdnad, boende och umgänge (6 kap. 2 a § första

stycket FB). Att det är barnets bästa som skall stå i fokus när det gäller

dessa frågor är självklart. Det är barnets tillvaro och framtid som regle-

ras. Men det har riktats kritik mot domstolar och socialnämnder som går

ut på att det ibland mera är föräldrarnas intressen som tillgodoses än

barnets. Visserligen förhåller det sig ofta på det sättet att vad som är bra

för föräldrarna också är bra för barnet. För att tillvaron skall fungera för

barnet på ett bra sätt måste den också fungera någorlunda för föräldrarna.

Annars kan det uppstå slitningar som kan gå ut över barnet på ett skadligt

sätt. Men det är viktigt att göra klart att det är barnets intressen som skall

stå i centrum och inget annat. Vi föreslår att detta tydliggörs genom att

6 kap. 2 a § första stycket FB får följande lydelse: Avgörande enligt

113

detta kapitel av alla frågor som rör vårdnad, boende, umgänge och annan kontakt än umgänge skall ske enbart utifrån vad som är bäst för barnet. För att barnets bästa verkligen skall beaktas är det av grundläggande betydelse att bedömningen inte görs ur ett vuxenperspektiv utan ur ett barnperspektiv och att barnet får komma till tals och får möjlighet att påverka sin situation. Vårdnad Sedan början av 1970-talet har den svenska familjerätten präglats av en strävan att underlätta en utveckling mot att föräldrarna i så stor utsträck- ning som möjligt skall ta ett gemensamt ansvar för barnet och själva komma överens om hur frågor om vårdnad, boende och umgänge skall lösas. Ett grundläggande inslag i denna utveckling har varit institutet gemensam vårdnad. Vi anser att det i de flesta fall är bäst för barnet om föräldrarna har gemensam vårdnad. De reformer som har genomförts på detta område har betytt mycket för att ge barnet en tillgång till båda föräldrarna. Men som vi ser det är en grundläggande förutsättning för gemensam vårdnad att föräldrarna kan samarbeta med varandra, respektera varandra och inte använda den gemensamma vårdnaden som en maktkamp för den egna konflikten. Det betyder inte att föräldrarna måste vara överens i alla frågor som rör barnet. Gemensam vårdnad fungerar i de flesta fall bra för barnet även om föräldrarna har meningsskiljaktigheter i olika frågor. Men föräldrarna måste kunna hantera sina delade meningar på ett sätt som inte går ut över barnet. Även om barnet har behov av samhörighet med båda föräldrarna har det behov av att kunna utvecklas i en miljö som tillgodoser dess behov av stimulans, att få gränser satta för sitt hand- lande, att ges möjlighet att efter hand kunna frigöra sig från sina föräldrar m.m. Detta förutsätter en flexibilitet och lyhördhet från föräldrarnas sida. Vårdnadshavaren måste ha en vilja och förmåga att fortlöpande kunna bidra till förändringar i barnets situation och kan inte vara fastlåst i en ordning som för att minimera konflikter mellan föräldrarna bygger på att allt skall vara på förhand detaljbestämt och inte förändringsbart. I dagens läge anses gemensam vårdnad vara utesluten om samarbets- svårigheterna mellan föräldrarna är så svåra att de över huvud taget inte kan samarbeta i frågor som rör barnet. Vi anser för vår del att gemensam vårdnad är oförenlig med barnets bästa i alla fall där det föreligger reella samarbetssvårigheter mellan föräldrarna. Vi föreslår därför att domstolen skall kunna besluta om gemensam vårdnad endast om det kan antas att föräldrarna kan samarbeta i frågor som rör barnet. När det gäller våld eller övergrepp inom familjen, vilket naturligtvis regelmässigt leder till samarbetssvårigheter, är vår grundläggande inställ- ning att våld och övergrepp i hemmet alltid innebär en mycket allvarlig risk för barnets fysiska och psykiska hälsa. Det gäller inte bara om över- greppet har riktats mot barnet utan även om det riktats mot ett syskon eller mot den andra föräldern. Barn har nämligen i regel små möjligheter att själva bedöma hur stor risken är att själv bli drabbad av övergrepp om sådant drabbar ett syskon eller den andra föräldern. Kanske än mer viktigt är att barnets grundläggande trygghet rycks undan om en förälder, alltså en person som per definition och i barnets ögon är barnets främsta Prop. 2005/06:99 Bilaga 1 114 trygghetsgivare, gör sig skyldig till något som i stället för trygghet utgör en oförklarlig fara eller hot. Det har då ingen betydelse om det är barnet självt eller någon annan familjemedlem som drabbas. Vi föreslår därför att gemensam vårdnad inte skall komma ifråga, om en förälder utsätter en familjemedlem för våld eller annan kränkande behandling. Avsteg från denna princip bör göras endast om utredningen i målet visar att det inte finns risk för att barnet far illa. Skulle en förälder avsiktligt ha dödat den andra föräldern anser vi att denne i princip alltid skall skiljas från vårdnaden. För att familjevåld skall komma i ljuset föreslår vi också att det så till vida skall ske en automatisk prövning av vårdnadsfrågan att om social- nämnden får reda på omständigheter som tyder på att ett barn far illa skall den alltid skyndsamt göra en utredning och på grundval av denna utredning och omständigheterna i övrigt ta ställning till om ytterligare åtgärder behövs, t.ex. en domstolsprövning av vårdnaden. När det gäller vårdnadens innehåll, alltså bestämmanderätten, har vi först frågat oss om man närmare borde reglera vad som ingår däri. Men det är ingen ordning som vi vill förespråka, bl.a. av det skälet att gemen- sam vårdnad ytterst bygger på och bör bygga på att föräldrarna gemen- samt och i samförstånd skall organisera utövandet av vårdnaden och samarbeta till barnets bästa. Ett sådant samarbete låter sig inte detalj- regleras och en reglering skulle också gå stick i stäv med strävandena att främja samförståndslösningar. Detsamma gäller tanken att boföräldern skulle ha en lagstadgad rätt att besluta i fler frågor än i dag. En sådan ordning skulle urholka den gemensamma vårdnaden. Vi tror inte heller att det är en bra ordning att låta en domstol besluta i fler frågor mellan föräldrarna än i dag. Vår utgångspunkt är att föräldrarna skall kunna samarbeta i stort när det gäller frågor kring barnet för att gemensam vårdnad skall vara till barnets bästa. Att öppna dörren för en tvistlös- ningsmodell som innebär att ytterligare frågor kan göras till föremål för processer anser vi inte gagna barnet. Vi föreslår därför inte någon ändring i reglerna om bestämmanderätten vid gemensam vårdnad. Boende Har föräldrarna gemensam vårdnad men inte bor tillsammans kan barnet bo tillsammans med en av föräldrarna eller växelvis hos båda. Växelvis boende är en vårdnadsform som vid lämpliga förutsättningar kan fungera mycket väl och ge barnet en naturlig och otvungen kontakt med båda föräldrarna i vardagslivets olika skeenden. Men denna vårdnadsform ställer också särskilda krav. En särskilt viktig fråga är givetvis barnets egen inställning. Av betydelse är också om en av föräldrarna är emot växelvis boende. Vi anser att en grundläggande förutsättning för att växelvis boende över huvud taget skall kunna övervägas är att föräld- rarna kan samarbeta på ett flexibelt sätt och utan krav på millimeter- rättvisa. Vi anser vidare att föräldrarna måste bo relativt nära varandra så att barnet inte behöver byta förskola, kamrater m.m. Har det förekommit våld eller annan kränkande behandling anser vi som framgått att gemen- sam vårdnad bör vara utesluten och därmed kan inte heller växelvis boende komma i fråga. Prop. 2005/06:99 Bilaga 1 115 Umgänge Ett barn har rätt till umgänge med den förälder som barnet inte bor hos. Umgänget skall vara till för barnet och inte föräldrarna. Det är uteslu- tande barnets intresse och behov av umgänge som skall tillgodoses. Om våld eller kränkande behandling mot en familjemedlem har förekommit måste domstolen göra en riskbedömning och bl.a. överväga vilka konse- kvenser som den kränkande behandlingen kan få för barnet. Det är vik- tigt att ett barn kan få ha en nära och god kontakt med båda föräldrarna men om barnet riskerar att fara illa vid umgängestillfällena måste det övervägas om inte intresset av kontakt med föräldern ifråga måste vika för att skydda barnet. Vid umgängessabotage och umgängesvägran är det inte ett rättvise- eller bestraffningstänkande som skall aktualiseras utan det avgörande skall vara vilka konsekvenser och vilken betydelse som handlandet ifråga får för barnet. Om det behövs för barnets trygghet eller för att barnet behöver stöd kan domstolen ställa upp vissa villkor för umgänget, t.ex. att det skall ske i närvaro av en tredje person, en kontaktperson. Vi föreslår att detta i stället kallas för umgängesstöd. I dag är det inte ovanligt att en domstol förordnar om kontaktperson utan att socialnämnden fått yttra sig och utan att det finns några praktiska möjligheter att få till stånd ett umgänge med kontaktperson. Detta är inte godtagbart och vi föreslår därför att en domstol inte skall kunna besluta om umgängesstöd innan socialnämnden fått yttra sig. Och om socialnämnden inte anser sig kunna bidra med ett umgängesstöd kan denna umgängesform inte heller bli aktuell. Dom- stolen får då överväga andra alternativ. Det är också viktigt att stryka under att ett umgängesstöd inte är en övervakare eller liknande. Om ett umgänge inte kan ske utan risk för att barnet far illa, olovligen förs bort eller liknande är umgängesstöd inte ett alternativ. I vissa fall kan något direkt umgänge mellan barnet och en förälder inte komma till stånd, exempelvis därför att föräldern bor långt borta eller avtjänar ett fängelsestraff. I likhet med vad som finns i vissa andra länder föreslår vi att det införs en möjlighet för domstolen att besluta om indirekt umgänge, t.ex. genom telefon, brev eller sms. Det är självfallet värdefullt för barn att ha ett rikt nätverk och att kunna träffa och upprätthålla kontakt med personer som står barnet särskilt nära. Det kan t.ex. gälla mor- och farföräldrar, en tidigare styvförälder etc. Enligt nuvarande regler kan enbart socialnämnden föra talan om sådant umgänge men det har i vissa sammanhang framförts önskemål om att sådana närstående själva skulle kunna föra talan om umgänge. Vi vill inte föreslå en sådan ordning. Det finns som nämnts redan i dagens läge möjlighet att få till stånd ett sådant umgänge. En ordning genom vilken närstående tillerkänns talerätt om umgänge innebär därför närmast att det skulle införas en ny processmöjlighet. Enligt vår mening är det av största vikt att barnet inte utsätts för fler processer, kanske med åtföljan- de umgängesutredningar m.m., än som är absolut nödvändigt. Av natur- liga skäl är en sådan avvägning inte lätt att göra för den utomstående person som vill ha umgänge med barnet. Helt annorlunda förhåller det sig med socialnämnden som utifrån ett mera objektivt betraktelsesätt kan överväga om de nackdelar som en process för med sig från barnets synvinkel vägs upp av de fördelar som ett umgänge kan leda till. Vi Prop. 2005/06:99 Bilaga 1 116 föreslår därför att dagens reglering om att endast socialnämnden är behörig att föra talan om barnets umgänge med annan än en förälder behålls. Risken för att barnet far illa Det har framhållits att såväl domstolar som socialnämnder många gånger tillämpar bestämmelsen i 6 kap. 2 a § FB på det sättet att barnets behov av en nära och god kontakt med båda föräldrarna väger över risken för att barnet far illa. Våra undersökningar tyder också på detta. Även om ett barn i de allra flesta fall mår bäst av att få träffa båda sina föräldrar får detta inte innebära att ett barn måste leva eller umgås med en förälder under alla förhållanden. Enligt vår mening måste en grundläggande utgångspunkt vara att alla barn under alla omständigheter har en absolut rätt att aldrig någonsin behöva bli utsatta för våld, övergrepp eller annan kränkande behandling av en förälder. För att tydliggöra att risken för att ett barn far illa alltid skall komma i främsta rummet vid bedömningen av vad som är till barnets bästa föreslår vi att bestämmelsen i 6 kap. 2 a § andra stycket FB formuleras om. Om det förekommer uppgifter om övergrepp eller annan kränkande behandling måste domstolen och socialnämnden alltid bedöma och bemöta påståendena. Ofta är det två frågor som aktualiseras: om det har förekommit några övergrepp och vilken risk för att barnet kan komma att fara illa som kan föreligga. Enligt vår uppfattning måste domstolen och socialnämnden i varje enskilt fall göra en riskbedömning av barnets situation. Barnets rätt att komma till tals och påverka I alla frågor som rör vårdnad, boende och umgänge är barnet huvud- personen. Det är därför självklart att stor vikt måste läggas vid barnets egen uppfattning om hur det vill ha det. I dag talas om att domstolen skall beakta barnets vilja. Ordet vilja kan leda till tanken att barnet måste ha uttryckt en bestämd uppfattning, exempelvis om vilken förälder som barnet vill bo hos. Men detta överensstämmer inte med tankarna i barnkonventionen eller hur vi för vår del anser att barnets inställning skall beaktas. Det är klart att om barnet har en bestämd uppfattning måste denna, beroende på ålder m.m., beaktas. Men även om barnet inte har en sådan bestämd uppfattning kan barnet ha synpunkter på hur dess tillvaro bör vara. Inte sällan vill barnet inte ta direkt ställning mellan föräldrarna men kan ge uttryck för i vilken skola som det vill gå, vilka fritidsaktivi- teter det vill ägna sig åt m.m. Härav kan indirekt följa exempelvis vilken förälder som barnet bör bo hos respektive hur ett umgänge bör vara utformat för att barnets önskemål skall kunna tillgodoses. Det är enligt vår mening inte förenligt med barnets bästa att bortse från sådana mera allmänt uttryckta funderingar från barnets sida. Vi föreslår alltså därför att lagtexten ändras så att det är barnets inställning som domstolen skall beakta. Vi föreslår också att även mindre barn skall få komma till tals och ges möjlighet att påverka sin situation. Våra undersökningar visar att det numera är vanligt att föra samtal med barn om dess inställning från i Prop. 2005/06:99 Bilaga 1 117 vart fall 6 års ålder. Vi föreslår därför som huvudprincip att barnet alltid skall ges möjlighet att komma till tals och att dess inställning skall beaktas. Barn har olika mognadsgrad och förutsättningar och det måste i varje enskilt fall göras en bedömning av dels om det är olämpligt att tala med barnet, dels vilken betydelse barnets eventuella inställning skall tillmätas. Av våra undersökningar framgår att det inte är vanligt att samtals- ledaren talar med barnet i samband med samarbetssamtal mellan föräld- rarna. Många gånger är barnet emellertid redan indraget i föräldrarnas konflikt och för barnet kan det t.o.m. vara kränkande att ingen talar med det om hur det vill ha det innan beslut fattas över dess huvud. Barn har många gånger en klar uppfattning om hur de vill ha sin framtida tillvaro och bör ges möjlighet att få uttrycka den. Vi föreslår därför att samtal med barnet skall ske någon eller några gånger under det att föräldrarna genomgår samarbetssamtal. Det är endast om det är olämpligt att barn- samtal sker som det bör komma i fråga att inte hålla ett sådant. Våra undersökningar visar att det inte är särskilt vanligt att social- nämnden talar med barnet innan ett avtal godkänns. Samhället har ett absolut ansvar för att objektivt se till barnets bästa. Beslut som inte är till barnets bästa får inte sanktioneras av samhället. I detta ligger att barnet måste få möjlighet att komma till tals och ge sin syn på saken i de fall föräldrars avtal skall godkännas av socialnämnden. Vi föreslår därför att samtal med barnet skall ske innan socialnämnden godkänner ett avtal. Det är endast om det är olämpligt att barnsamtal sker som det bör komma i fråga att inte hålla sådant. Sker inte ett barnsamtal i samband med att socialnämnden godkänner föräldrarnas avtal skall föräldrarna tillfrågas om barnets inställning. Av våra undersökningar framgår att innehållet i snabbupplysningar varierar en hel del beroende på vilken kommun som handlägger ärendet. Vi anser att hanteringen vid socialnämnderna måste bli mer enhetlig. Vi föreslår därvid att handläggaren, om det inte är olämpligt, skall ha ett samtal med barnet innan snabbupplysningarna lämnas till domstolen. I den situation som föreligger när snabbupplysningar aktualiseras är barnet redan indraget i föräldrarnas konflikt. Som vi redan varit inne på kan det för barnet t.o.m. vara kränkande att ingen talar med det om hur det vill ha det innan beslut fattas över dess huvud. Barnet måste få möjlighet att ge sin syn på hur det vill ha sin framtida tillvaro. Våra undersökningar visar att kvaliteten på vårdnadsutredningar har förbättrats på senare år. Barnen kommer till tals i betydligt större ut- sträckning i dag än vad som var fallet för bara några år sedan. Men det betyder inte att kvaliteten inte kan bli ännu bättre. De förbättringar som kan göras är bl.a. att utredaren träffar och samtalar med barnen i större utsträckning än vad som sker i dag. För att barnets bästa skall tillgodoses är det nödvändigt att handläggarna får utbildning i bl.a. att samtala med barn på barns villkor, att tolka barns uttryckssätt och olika utrednings- metoder. Samförståndslösningar För att underlätta för föräldrar att uppnå samförståndslösningar i frågor som rör barnet anser vi att socialtjänsten måste vara aktiv. Föräldrar Prop. 2005/06:99 Bilaga 1 118

måste så snart som möjligt erbjudas samarbetssamtal. Efter avslutade

Prop. 2005/06:99

samarbetssamtal skall föräldrarna och barnet alltid erbjudas uppföljnings-

Bilaga 1

samtal om det inte är olämpligt eller obehövligt. Möjligheten för föräld-

rar att sluta tidsbegränsade avtal om boende och umgänge bör uppmärk-

sammas och socialtjänsten skall alltid följa upp sådana avtal.

I vårt uppdrag har ingått att kartlägga gällande praxis avseende barns

folkbokföring. Såvitt våra undersökningar visar riktar sig den kritik som

framförts när det gäller barns folkbokföring inte huvudsakligen mot

folkbokföringsreglerna som sådana, utan kritiken rör framförallt den

praktiska tillämpningen av dem. Eftersom det är viktigt att de uppgifter

som finns i folkbokföringen är neutrala och faktiska kan vi inte finna att

folkbokföringsreglerna på något sätt bör ändras. De riktlinjer som gäller

för bedömningen av var ett barn skall folkbokföras avspeglar också detta

förhållande.

Domstolars och socialnämnders beslutsunderlag

I uppdraget har ingått att bedöma om domstolarna och socialnämnderna

får tillgång till allt det beslutsunderlag som kan behövas och, om för-

hållandena inte anses tillfredsställande, föreslå hur de kan få tillgång till

bättre underlag.

När det gäller snabbupplysningar visar våra undersökningar att inne-

hållet i dessa varierar en hel del beroende på vilken kommun som hand-

lägger ärendet. Det vanligaste är att snabbupplysningarna enbart består

av ett utdrag ur de sociala registren, för det fall att där förekommer upp-

gifter om en eller båda föräldrarna och barnet. Enligt vår uppfattning bör

snabbupplysningarna vara så fylliga som möjligt, eftersom ett interi-

mistiskt beslut i många fall har stor inverkan på kommande slutliga

beslut. Samtal med föräldrarna redan i samband med snabbupplysning-

arna är ett sätt att fånga upp de föräldrar som kan komma vidare i sina

diskussioner om barnet genom samarbetssamtal. Vi föreslår att social-

nämnden, innan den avger snabbupplysningar till domstolen, alltid skall

ha ett samtal med föräldrarna och, som vi nämnt i föregående avsnitt,

med barnet, om det inte är olämpligt.

När det gäller vårdnadsutredningar visar vår granskning att utredning-

arnas kvalitet har förbättrats de senaste åren. Den som verkställer en

vårdnadsutredning är inte skyldig att lämna en rekommendation till

beslut i utredningen, men vår granskning av vårdnadsutredningar visar

att utredaren som regel gör detta. Vårdnadsutredarens slutsatser och

rekommendationer är av stor betydelse. Utredaren är som regel vid

sidan om föräldrarna den som är bäst insatt i barnets situation och den

som objektivt kan se till vad som är bäst för det enskilda barnet. Vi

föreslår därför att utredaren skall lämna förslag till beslut i sin utredning,

om det inte är olämpligt eller obehövligt. Enligt vår uppfattning bör

vidare utredaren få möjlighet att ta del av samma information som social-

nämnden kan få innan den prövar om föräldrarnas avtal skall godkännas.

Vi föreslår därför att det införs en sekretessbrytande regel för inhämtande

av uppgifter från annan socialnämnd i dessa fall.

119 Domstolsprocessen Vi anser att domstolen skall agera med fast hand och hela tiden vara aktiv så att målet förs framåt. Det finns från många utgångspunkter anledning att försöka begränsa antalet processer om vårdnad, boende och umgänge. Många gånger kan sådana processer vara till skada för barnet och det är angeläget att domstolen inte bara när det gäller det materiella avgörandet utan också när det gäller processen försöker att i görligaste mån anlägga ett barnperspektiv. Och utifrån ett sådant perspektiv är det ofta viktigt att processen genomförs utan dröjsmål och att man så snabbt som möjligt kommer till ett slut, till ett läge som barnet kan inrätta sin tillvaro efter. Ett viktigt inslag därvidlag är att försöka att se till att redan det grundläggande avgörandet vid tingsrätten om vårdnad, boende och umgänge blir så väl underbyggt som möjligt. Som ett led i detta föreslår vi att domstolen som huvudregel skall ta upp frågan om samförståndslösning och aktivt verka för att föräldrarna når en samförståndslösning. Domstolen skall dock inte verka för att en samförståndslösning ingås till varje pris, utan barnet och barnets bästa skall alltid stå i fokus. Enligt gällande ordning har en allmän domstol inte möjlighet att besluta att föräldrarna skall inställa sig till ett möte inför medlare. Det kan däremot beslutas i verkställighetsprocessen. Det ter sig inte tillfreds- ställande att insatser görs för att få föräldrar att komma överens först på verkställighetsstadiet. Som nämnts ovan anser vi att domstolen själv, som huvudregel, skall försöka ena föräldrarna. Vi föreslår också att dom- stolen, i de fall där det är lämpligt, skall få uppdra åt en medlare att försöka få föräldrarna att nå en samförståndslösning som är i enlighet med barnets bästa. Medlaren skall aktivt verka för att samförstånd nås samtidigt som barnets bästa alltid skall stå i fokus vid medlingen. Vi föreslår vidare att en domstol skall kunna förordna om interimis- tiska prövoperioder, vilket innebär att föräldrar och barn får möjlighet att under en bestämd tidsperiod testa en viss lösning för att se om den också i praktiken kan tillgodose barnets bästa. Under denna tid får målet i övrigt vila. Visar det sig att den testade lösningen fungerar kan den få komma till uttryck i ett slutligt avgörande. Visar det sig att den inte fungerar får en annan lösning övervägas. När det gäller de mera traditionella interimistiska besluten som dom- stolen kan fatta under handläggningen är det angeläget att möjligheten att meddela sådana beslut begränsas. Inte sällan fattas de på ett magert beslutsunderlag men de får ändå inte sällan en styrande inverkan på det slutliga beslutet. Ibland är det naturligtvis nödvändigt att domstolen beslutar tillfälligt om vad som skall gälla men det finns också i praktiken fall där beslut i en omtvistad fråga mycket väl kan vänta till dess att beslutsunderlaget har blivit fylligare och mera tillförlitligt. Vi föreslår därför att möjligheten att meddela interimistiska beslut begränsas på det sättet att domstolen får meddela interimistiskt beslut i en fråga bara om det finns skäl som talar för det. Vi föreslår också att det skall införas ett krav på prövningstillstånd vid överklagande från tingsrätt till hovrätt. För att säkerställa kvaliteten på domstolens avgörande föreslår vi också åtgärder i syfte att stärka domarnas kompetens. Prop. 2005/06:99 Bilaga 1 120 Ett problem som vi uppmärksammats på gäller handläggningen av mål och ärenden där barnet och den förälder barnet bor hos har skyddade personuppgifter. Problem kan uppstå t.ex. om domstolen anser att det är nödvändigt att inhämta en utredning om vårdnad, boende eller umgänge, eftersom det inte är möjligt för vare sig domstol eller socialnämnd att för ena parten hemlighålla uppgiften om vilken socialnämnd som fått upp- draget att utse någon att verkställa utredningen. För att komma till rätta med detta problem föreslår vi att domstolen för det fall en förälder eller barnet har skyddade personuppgifter skall lämna uppdraget att utse någon att verkställa en utredning om vårdnad, boende eller umgänge till socialnämnd som särskilt utsetts av regeringen. Motsvarande skall gälla när domstolen skall inhämta upplysningar från socialnämnden i frågor om vårdnad, boende och umgänge. Verkställighet och överflyttning Någon egentlig översyn av reglerna i 21 kap. FB om verkställighet och överflyttning har inte gjorts sedan de infördes i föräldrabalken i slutet av 1960-talet. Genom de ändringar som under de senaste årtiondena har skett i reglerna om vårdnad, boende och umgänge i 6 kap. FB har sam- bandet mellan dessa regler och reglerna om verkställighet och överflytt- ning delvis gått förlorat. Vi har haft till uppgift att göra en översyn av verkställighetsreglerna och att överväga om verkställigheten skall flyttas från allmän förvaltningsdomstol till allmän domstol eller någon statlig förvaltningsmyndighet. Vi föreslår ett helt nytt system. En grundtanke bakom detta är att renodla verkställighetsprocessen till att verkligen bli en verkställighets- process och inget annat. I dagens läge handlar nämligen verkställighets- processen i de flesta fall om frågor som rör själva det grundläggande avgörandet, såsom om det verkligen är lämpligt att barnet bor hos en viss förälder eller om barnet kan riskera att fara illa av att umgås med en viss förälder. Man brukar tala om parallella processer och även om det formellt inte är på det sättet handlar det i praktiken många gånger ändå om att pröva samma saker i skilda processformer. Det är en ordning som inte från någon utgångspunkt kan anses lämplig. Tvärtom måste det, som vi tidigare har varit inne på, vara önskvärt från barnets perspektiv att antalet processer blir så få som möjligt och att man i stället så snart som möjligt kommer fram till ett välgrundat avgörande som barnet kan inrätta sin tillvaro efter. Enligt vår mening är en grundläggande förutsättning för att verkställig- hetsprocessen skall bli just en verkställighetsprocess och inget annat att endast sådana invändningar mot verkställigheten får beaktas som tar sikte på själva genomförandet av verkställigheten men inte sådana som tar sikte på det avgörande som verkställigheten avser. Framställs en invänd- ning som ger anledning att ändra det grundläggande avgörandet bör det vara detta avgörande som skall angripas, inte verkställigheten av det. Verkställighetsprocessen bör således i princip ta sikte enbart på omstän- digheter och förhållanden som är av tillfällig natur och som har inträffat efter den dom som ligger till grund för ansökan om verkställighet. I reali- teten blir det emellertid ofta inte så med dagens ordning. Ofta är det Prop. 2005/06:99 Bilaga 1 121 samma omständigheter som prövades i exempelvis umgängesmålet som sedan på nytt aktualiseras i verkställighetsmålet. Om exempelvis i ett mål om umgänge den ena föräldern som en invändning mot den andra för- älderns yrkande om umgänge invänt att den senare föräldern uppträtt kränkande mot barnet men tingsrätten inte ansett att omständigheterna utesluter ett umgänge görs ofta samma invändning i verkställighetsmålet, inte sällan i förening med påståenden om nya kränkande handlingar. Det görs då inte sällan gällande att de kränkande handlingarna sammantagna bör motivera att något umgänge inte äger rum, varför verkställighet skall vägras. Många gånger blir det därför en rätt omfattande prövning i verk- ställighetsmålet som till stor del kommer att omfatta samma omstän- digheter som redan prövats i umgängesmålet och som kommer att handla om huruvida barnet bör ha ett umgänge med föräldern. Vår granskning av verkställighetsdomar visar att det förhållandevis ofta blir på detta sätt. Visserligen visar vår granskning också att det är sällan som förvaltningsdomstolen ger en part rätt i fall som de nu aktuella. Det förhållandet att man ändå får omfattande verkställighetspro- cesser som i realiteten tenderar att bli nya mål om vårdnad, boende och umgänge kan emellertid inte vara en för barnet önskvärd ordning. Inte bara är upprepade processer typiskt sett till skada för barnet. Det måste också typiskt sett antas vara till skada för barnet att det avgörande som tingsrätten fattat inte kan verkställas. Vi har som ovan nämnts förordat regler för hanteringen av dessa mål som vi menar bör leda till att tingsrätten på ett så bra och grundligt material som möjligt och inom rim- lig tid kommer fram till ett avgörande som är mest förenligt med barnets bästa. Då kräver också hänsynen till barnets bästa att avgörandet blir verklighet för barnet, dvs. att det kan verkställas. Har man barnets bästa för ögonen måste alltså verkställighetsprocessen vara utformad så att ett domstolsavgörande om vårdnad, boende eller umgänge i princip skall verkställas utan någon mera ingående prövning. Givetvis kan det inträffa saker efter tingsrättens avgörande som kan behöva beaktas. Det kan vara så att barnet blir sjukt eller vill åka på en klassresa samtidigt som ett umgänge skall äga rum. Men det kan också ha inträffat förhållanden som har en mera bestående inverkan. Det kan ha kommit fram bevis för att övergrepp skett eller så kan det vara så att en förälder efter tingsrättens dom begår kränkande handlingar mot barnet eller någon annan familjemedlem. Med utgångspunkt i vad vi nyss har sagt är det tydligt att man måste göra skillnad på hindrande omstän- digheter av mera tillfällig natur, t.ex. att barnet vill följa med på ett idrottsläger en viss helg, och hindrande omständigheter som inte är av tillfällig natur, t.ex. att en förälder brister i sin omsorg om barnet genom att behandla det kränkande. Omständigheter av det förra slaget är sådana som naturligen hör hemma i en verkställighetsprocess. De rör inte det grundläggande avgörandet utan tar sikte på verkställigheten av detta vid ett eller flera specifika tillfällen. När det däremot gäller omständigheter av det senare slaget hör de inte hemma i en verkställighetsprocess efter- som de kan ge anledning att ändra det grundläggande avgörandet och innebära att detta inte längre bör följas. Detta leder oss till slutsatsen att verkställighetsprocessen endast bör omfatta hinder av tillfällig natur. Vi föreslår därför att verkställighetsprocessen renodlas. Endast sådana hinder mot verkställighet som tar sikte på genomförandet av verkställig- Prop. 2005/06:99 Bilaga 1 122 heten skall beaktas. Invändningar som skulle kunna ge anledning att ändra det grundläggande avgörandet får prövas genom att talan väcks om ändring i detta avgörande och inte inom ramen för verkställighets- processen. Denna skall därför enbart omfatta hinder av tillfällig natur. Nu räcker det naturligtvis inte att ha två från teoretiska utgångspunkter renodlade system utan de måste samordnas så att systemet garanterar att varje avgörande vid varje givet tillfälle är förenligt med barnets bästa. För att tillgodose detta föreslår vi att, om en invändning görs i verk- ställighetsprocessen att verkställighet inte bör ske med hänvisning till ett hinder som inte är av tillfällig natur, domstolen skall kunna ge parterna möjlighet att initiera en talan om ändring av det grundläggande avgöran- det innan beslut fattas om verkställighet av det ifrågasatta avgörandet. Så bör kunna ske om part åberopar bevis eller omständighet som inte har prövats i det tidigare avgörandet och domstolen anser att det av hänsyn till barnets bästa är påkallat att den fråga som ansökan om verkställighet gäller prövas på nytt. Om en sådan talan inte väcks kommer det befint- liga avgörandet att gälla. Nu kan det ju hända att en part inte väcker talan om ändring i det grundläggande avgörandet trots att det skulle ha varit befogat. För att säkerställa att barnet i sådana fall inte riskerar att råka illa ut föreslår vi att inte bara föräldrarna utan även socialnämnden skall beredas tillfälle att inom viss tid väcka talan. Enligt vår mening talar också starka skäl för att verkställighetspro- cessen så långt som möjligt integreras i vårdnadsprocessen. Vi föreslår därför att frågan om verkställighet av ett interimistiskt beslut skall prövas av domstolen inom ramen för det pågående målet om vårdnad, boende eller umgänge. Som ett ytterligare led i detta föreslår vi också att en ansökan om verkställighet över huvud taget inte får tas upp till prövning, om det mellan parterna pågår ett mål om vårdnad, boende eller umgänge och ansökan om verkställighet gäller samma sak. Med en sådan ordning får den domstol som handlägger ett mål om vårdnad, boende eller um- gänge vid varje givet tillfälle möjlighet att fullt ut verka för att barnet kommer i åtnjutande av den lösning som bäst gagnar barnet. Som ett ytterligare inslag i detta föreslår vi att handläggningen av frågor om verkställighet av domar och avtal rörande vårdnad, boende och umgänge flyttas från förvaltningsdomstol till allmän domstol. Ett skäl för detta är att säkerställa att de domare som arbetar med mål om vårdnad, boende och umgänge även får kunskap om de problem som kan uppstå på verkställighetsstadiet, detta för att skapa så goda förutsättningar som möjligt för att det grundläggande avgörandet skall bli praktiskt hanter- bart. Över huvud taget ser vi det som en fördel om samma domstol får hantera såväl vårdnadsfrågor som verkställighetsfrågor. I frågan om tvångsmedel gör vi den bedömningen att domstolen inte bör få tillgripa andra tvångsmedel än de som för närvarande finns, dvs. vite och hämtning. Våra undersökningar visar att reglerna om tvångs- medel tillämpas i enlighet med lagstiftarens intentioner. Enligt vår upp- fattning bör förutsättningarna för domstolen att förordna om vite eller hämtning inte ändras. I vårt uppdrag har också ingått att utreda om mål om överflyttning av barn enligt lagen (1989:14) om erkännande och verkställighet av utländ- ska avgöranden m.m. och om överflyttning av barn (överflyttningslagen) bör föras samman till ett eller några beslutande organ. Vi föreslår att Prop. 2005/06:99 Bilaga 1 123

också sådana mål skall handläggas av de allmänna domstolarna i stället

Prop. 2005/06:99

för som i dag av de allmänna förvaltningsdomstolarna. Motsvarande för-

Bilaga 1

slag lägger vi i fråga om mål om verkställighet av avgöranden om vård-

nad och umgänge enligt lagen (1977:595) om erkännande och verkstäl-

lighet av nordiska domar på privaträttens område. När det gäller målen

enligt överflyttningslagen föreslår vi att dessa förs samman till ett

beslutande organ, Stockholms tingsrätt.

124

Vid avgörande enligt detta kapi- tel av frågor som rör vårdnad, boende, umgänge och annan kon- takt än umgänge skall hänsyn tas till barnets inställning med beak- tande av barnets ålder och mognad.

Avgörande enligt detta kapitel av alla frågor som rör vårdnad, boen- de, umgänge och annan kontakt än umgänge skall ske enbart utifrån vad som är bäst för barnet.

Vid bedömningen av vad som är bäst för barnet skall det fästas av- seende särskilt vid risken för att barnet far illa genom att barnet, eller någon annan familjemedlem, utsätts för övergrepp, olovligen förs bort eller hålls kvar eller annars behandlas kränkande, samt barnets behov av en nära och god kontakt med båda föräldrarna.

Betänkandets lagförslag

1

Förslag till lag om ändring i föräldrabalken

Härigenom föreskrivs i fråga om föräldrabalken dels att 20 kap. 11 § i sin lydelse enligt prop. 2004/05:131 och 21 kap. skall upphöra att gälla, dels att 6 kap. 2 a, 2 b, 5, 14 a, 15, 15 a, 17, 17 a, 18, 19, 20, 21 och 22 §§, 20 kap. 1 och 11 §§ samt rubriken till 6 kap. skall ha följande lydelse, dels att rubriken närmast före 6 kap. 15 § skall lyda Umgänge och annan kontakt än umgänge, dels att det i balken skall införas fem nya paragrafer, 6 kap. 15 c, 18 a c och 21 a §§ samt två nya kapitel, 21 och 22 kap., av följande lydelse. Prop. 2005/06:99 Bilaga 2

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6 kap.

Om vårdnad, boende och

Om vårdnad, boende, umgänge

umgänge

och annan kontakt än umgänge

2 a § 1

Barnets bästa skall komma i främsta rummet vid avgörande en- ligt detta kapitel av alla frågor som rör vårdnad, boende och umgänge. Vid bedömningen av vad som är bäst för barnet skall det fästas av- seende särskilt vid barnets behov av en nära och god kontakt med båda föräldrarna. Risken för att barnet utsätts för övergrepp, olov- ligen förs bort eller hålls kvar eller annars far illa skall beaktas. 2 b § 2 Vid avgörande enligt detta kapi- tel av frågor som rör vårdnad, boende och umgänge skall hänsyn tas till barnets vilja med beaktande av barnets ålder och mognad.

1

Senaste lydelse 1998:319.

2

Senaste lydelse 1998:319.

125

5 § 3

Står barnet under vårdnad av

Står barnet under vårdnad av

båda föräldrarna eller en av dem

båda föräldrarna eller en av dem

och vill någon av dem få ändring i

och vill någon av dem få ändring i

vårdnaden, skall rätten efter vad

vårdnaden, skall rätten förordna att

som är bäst för barnet förordna att

vårdnaden skall

vara gemensam

vårdnaden skall vara gemensam

eller anförtro vårdnaden åt en av

eller anförtro vårdnaden åt en av

föräldrarna. Avgörande skall

vara

föräldrarna.

enbart vad som är bäst för barnet.

Rätten får inte besluta om

Rätten får besluta om gemensam

gemensam vårdnad, om båda för-

vårdnad endast om det kan antas

äldrarna motsätter sig det.

att föräldrarna kan samarbeta i

frågor som rör barnet och inte

båda föräldrarna

motsätter

sig

gemensam vårdnad.

Frågor om ändring i vårdnaden enligt första stycket prövas på talan av en av föräldrarna eller båda. I mål om äktenskapsskillnad får rätten utan yrkande anförtro vårdnaden om barnet åt en av föräldrarna, om gemen- sam vårdnad är uppenbart oförenlig med barnets bästa. 14 a § 4

Står barnet under vårdnad av

Står barnet under vårdnad av

båda föräldrarna, får rätten på talan

båda föräldrarna, får rätten på talan

av en av dem eller båda besluta

av en av dem eller båda besluta

vem av föräldrarna barnet skall bo

vilken av föräldrarna barnet skall

tillsammans med. Avgörande skall

bo tillsammans med eller att barnet

vara vad som är bäst för barnet.

skall bo växelvis hos båda sina för-

äldrar. Avgörande skall vara en-

bart vad som är bäst för barnet.

Föräldrarna får avtala om barnets boende. Avtalet skall gälla, om det är skriftligt och socialnämnden godkänner det. Avtalet skall godkännas, om det som har överenskommits är till barnets bästa.

15 § 5

Barnet skall ha rätt till umgänge

Barnet skall ha rätt till umgänge

med en förälder som det inte bor

eller annan kontakt än umgänge

tillsammans med.

med en förälder som det inte bor

tillsammans med.

Barnets föräldrar har ett gemen-

Barnets föräldrar har ett gemen-

samt ansvar för att barnets behov

samt ansvar för att barnets behov

av umgänge med en förälder som

av umgänge eller annan kontakt än

barnet inte bor tillsammans med så

umgänge med en förälder som bar-

långt möjligt tillgodoses. Särskilt

net inte bor tillsammans med så

förordnade vårdnadshavare

har

ett

långt möjligt tillgodoses. Särskilt

motsvarande ansvar.

förordnade vårdnadshavare har ett

motsvarande ansvar.

Barnets vårdnadshavare

har

ett

Barnets vårdnadshavare har ett

3

Senaste lydelse 1998:319.

4

Senaste lydelse 1998:319.

5

Senaste lydelse 1008:319.

Prop. 2005/06:99 Bilaga 2 126

ansvar för att barnets behov av

ansvar för att barnets behov av

Prop. 2005/06:99

umgänge med någon annan som

umgänge eller annan kontakt än

Bilaga 2

står det särskilt nära så långt möj-

umgänge med någon annan som

ligt tillgodoses.

står det särskilt nära så långt möj-

ligt tillgodoses.

Om barnet står under vårdnad av

Om barnet står under vårdnad av

båda föräldrarna och skall umgås

båda föräldrarna och skall umgås

med en förälder som det inte bor

eller ha annan kontakt än umgänge

tillsammans med, skall den andra

med en förälder som det inte bor

föräldern lämna sådana upplys-

tillsammans med, skall den andra

ningar om barnet som kan främja

föräldern lämna sådana upplys-

umgänget, om inte särskilda skäl

ningar om barnet som kan främja

talar mot det. Om barnet skall

umgänget eller kontakten, om inte

umgås med en förälder som inte är

särskilda skäl talar mot det. Om

vårdnadshavare eller med någon

barnet skall umgås eller ha annan

som står barnet särskilt nära, skall

kontakt än umgänge med en för-

upplysningar enligt första mening-

älder som inte är vårdnadshavare

en lämnas av vårdnadshavaren.

eller med någon som står barnet

särskilt nära, skall upplysningar en-

ligt första meningen lämnas av

vårdnadshavaren.

15 a § 6

Rätten skall besluta om umgänge

Rätten skall besluta om umgänge

efter vad som är bäst för barnet.

eller annan kontakt än umgänge

Talan om umgänge får föras av en

enbart efter vad som är bäst för

förälder som vill umgås med sitt

barnet. Rätten får besluta om

barn. Om umgänge begärs av

annan kontakt än umgänge endast

någon annan, får talan föras av

om det finns särskilda skäl.

socialnämnden.

Talan om umgänge och annan

kontakt än umgänge mellan barnet

och en förälder får föras av en

förälder som vill umgås eller ha

annan kontakt med sitt barn eller

av socialnämnden. Om umgänge

eller annan kontakt än umgänge

begärs av någon annan, får talan

föras av socialnämnden.

Står barnet under vårdnad av

Står barnet under vårdnad av bå-

båda föräldrarna eller en av dem,

da föräldrarna eller en av dem, får

får de avtala om barnets umgänge

de avtala om barnets umgänge eller

med en förälder som barnet inte

annan kontakt än umgänge med en

bor tillsammans med. Avtalet skall

förälder som barnet inte bor till-

gälla, om det är skriftligt och

sammans med. Avtalet skall gälla,

socialnämnden godkänner det. Av-

om det är skriftligt och socialnämn-

talet skall godkännas, om det som

den godkänner det. Avtalet skall

har överenskommits är till barnets

godkännas, om det som har över-

bästa.

enskommits är till barnets bästa.

6 Senaste lydelse 1998:319.

127

Frågor om vårdnad, boende, um- gänge eller annan kontakt än um- gänge tas upp av rätten i den ort där barnet har sitt hemvist. Sådana frågor kan tas upp även i samband med äktenskapsmål. Om det inte finns någon behörig domstol, tas frågorna upp av Stockholms tings- rätt.

Frågor om vårdnad som avses i 4, 5, 7, 8 och 10 §§ samt 10 b § andra stycket samt frågor om boen- de, umgänge och annan kontakt än umgänge handläggs i den ordning som är föreskriven för tvistemål. Frågan om fördelning av resekost- nader enligt 15 b § skall anses som en del av frågan om umgänge. Står barnet under vårdnad av båda för- äldrarna eller en av dem och är för- äldrarna överens i saken, får de väcka talan genom gemensam an- sökan.

15 c §

Prop. 2005/06:99

I samband

med att rätten be-

Bilaga 2

slutar om umgänge mellan ett barn

och en förälder som barnet inte bor

tillsammans med, får rätten, om

barnet har behov av det, förordna

att det vid umgänget skall med-

verka en person som utses av

socialnämnden eller annan lämplig

person (umgängesstöd). Rätten får

också förordna om annan lämplig

åtgärd om barnet har behov av det.

Rätten får förordna om sådana

åtgärder som avses i första stycket

och som socialnämnden skall med-

verka till endast om nämnden för-

klarar att den kan åta sig upp-

draget.

Sedan rätten har beslutat om en

åtgärd som

socialnämnden skall

medverka till, skall nämnden verka för att åtgärden kommer till stånd. Socialnämndens beslut i frågan får inte överklagas. 17 § 7 Frågor om vårdnad, boende eller umgänge tas upp av rätten i den ort där barnet har sitt hemvist. Sådana frågor kan tas upp även i samband med äktenskapsmål. Om det inte finns någon behörig domstol, tas frågorna upp av Stockholms tings- rätt. Frågor om vårdnad som avses i 4, 5, 7, 8 och 10 §§ samt 10 b § andra stycket samt frågor om boen- de och umgänge handläggs i den ordning som är föreskriven för tvistemål. Frågan om fördelning av resekostnader enligt 15 b § skall anses som en del av frågan om umgänge. Står barnet under vård- nad av båda föräldrarna eller en av dem och är föräldrarna överens i saken, får de väcka talan genom gemensam ansökan.

7 Senaste lydelse 2000:174.

128

Övriga frågor om vårdnad handläggs i den ordning som gäller för domstolsärenden. I mål om vårdnad och boende kan underhållsbidrag för barnet yrkas utan stämning.

Mål och ärenden om vårdnad,

boende, umgänge och annan kon-

takt än umgänge skall i tingsrätt

och hovrätt, om det inte möter

hinder,

handläggas

av

lagfarna

domare som särskilt har utsetts av

domstolen

att

handlägga

sådana

mål och ärenden. Detsamma skall

gälla i fråga om nämndemän som

anlitas för tjänstgöring i sådana

mål och ärenden.

17 a § 8

Föräldrar kan enligt 5 kap. 3 §

Föräldrar kan enligt 5 kap. 3 §

socialtjänstlagen

(2001:453)

få

socialtjänstlagen

(2001:453)

få

hjälp att träffa avtal om vårdnad,

hjälp att träffa avtal om vårdnad,

boende och umgänge.

boende, umgänge och annan kon-

takt än umgänge.

Socialnämnden

i den

kommun

Socialnämnden

i

den

kommun

där barnet är folkbokfört prövar om

där barnet är folkbokfört prövar om

ett avtal mellan föräldrarna enligt

ett avtal mellan föräldrarna enligt

6 §,

14

a §

andra stycket

eller

6 §, 14

a

§

andra

stycket

eller

15 a § andra

stycket skall

god-

15 a §

tredje

stycket

skall

god-

kännas.

kännas.

Vid sin prövning av föräldrarnas

Vid sin prövning av föräldrarnas

avtal skall socialnämnden se till att

avtal skall socialnämnden se till att

frågor om vårdnad, boende och

frågor om vårdnad, boende, um-

umgänge

blir

tillbörligt

utredda.

gänge och annan kontakt än um-

Utan

hinder

av

sekretess

enligt

gänge blir tillbörligt utredda. Utan

7 kap. 4 § första stycket sekretess-

hinder

av

sekretess

enligt 7 kap.

lagen (1980:100) är en annan

4 § första

stycket

sekretesslagen

socialnämnd som har tillgång till

(1980:100) är en annan social-

upplysningar som kan vara av bety-

nämnd som har tillgång till upplys-

delse för frågans bedömning skyl-

ningar som kan vara av betydelse

dig att lämna sådana upplysningar

för frågans bedömning skyldig att

på begäran av den socialnämnd

lämna

sådana

upplysningar

på

som skall pröva avtalet.

begäran av den socialnämnd som

skall pröva avtalet.

Socialnämndens beslut enligt andra stycket får inte överklagas.

18 § 9

Föräldrar kan

enligt 5 kap.

3 §

Föräldrar

kan

enligt 5 kap.

3 §

socialtjänstlagen

(2001:453)

ge-

socialtjänstlagen

(2001:453)

ge-

nom

samarbetssamtal få

hjälp

att

nom samarbetssamtal

få

hjälp att

8

Senaste lydelse 2001:456.

9

Senaste lydelse 2001:456.

Prop. 2005/06:99 Bilaga 2 129

nå enighet i frågor om vårdnad,

nå enighet i frågor om vårdnad,

boende och umgänge.

boende, umgänge och annan kon-

takt än umgänge.

I mål om vårdnad, boende eller

I mål om vårdnad, boende, um-

umgänge får rätten uppdra åt

gänge eller annan kontakt än um-

socialnämnden eller något annat

gänge får rätten uppdra åt social-

organ att i barnets intresse anordna

nämnden eller något annat organ

samarbetssamtal i syfte att nå enig-

att i barnets intresse anordna sam-

het mellan föräldrarna.

arbetssamtal i syfte att nå enighet

mellan föräldrarna.

Om rätten lämnar uppdrag enligt andra stycket, kan den förklara att målet skall vila under en viss tid. Detsamma gäller om samarbetssamtal redan har inletts och fortsatta samtal kan antas vara till nytta. Om det finns särskilda skäl, kan rätten förlänga den utsatta tiden. 18 a § Rätten skall, om det inte är olämpligt med hänsyn till målets beskaffenhet och andra omständig- heter, verka för att föräldrarna når fram till en samförståndslösning som är i enlighet med barnets bästa. 18 b § Om det är lämpligt att särskild medling äger rum, får rätten upp- dra åt lämplig person att försöka få föräldrarna att nå en samför- ståndslösning som är i enlighet med barnets bästa. Rätten kan läm- na den som får uppdrag närmare anvisningar om vad han eller hon skall iaktta vid uppdragets fullgö- rande. Den som har fått ett uppdrag enligt första stycket skall inom den tid som rätten bestämmer lämna denna en redogörelse för de åtgär- der som har vidtagits. Tiden får inte sättas längre än fyra veckor. Rätten får dock förlänga tiden, om det finns förutsättningar för att för- äldrarna kommer överens. 18 c § En medlare som har förordnats enligt 18 b § har rätt till skälig er- sättning för arbete, tidsspillan och utlägg som uppdraget har krävt. Kostnaderna för utförande av Prop. 2005/06:99 Bilaga 2 130

uppdraget betalas av allmänna me-

del. Frågan om ersättning prövas

av rätten.

19 § 10

Rätten skall se till att frågor om

Rätten skall se till att frågor om

vårdnad, boende och umgänge blir

vårdnad,

boende,

umgänge

och

tillbörligt utredda.

annan kontakt än umgänge blir till-

börligt utredda.

Innan rätten avgör ett mål eller

Innan rätten avgör ett mål eller

ärende om vårdnad, boende eller

ärende om vårdnad, boende, um-

umgänge skall socialnämnden ges

gänge eller annan kontakt än um-

tillfälle att lämna upplysningar. Har

gänge skall socialnämnden ges till-

nämnden tillgång till upplysningar

fälle att lämna upplysningar. Gäller

som kan vara av betydelse för frå-

sekretess för parts eller barnets

gans bedömning är nämnden skyl-

personuppgifter skall socialnämnd

dig att lämna rätten sådana upplys-

som regeringen bestämmer ges till-

ningar.

fälle

att

lämna

upplysningarna.

Har nämnden tillgång till upplys-

ningar som kan vara av betydelse

för frågans bedömning är nämnden

skyldig att lämna rätten sådana

upplysningar.

Om det behövs utredning utöver

Om det behövs utredning utöver

vad som sägs i andra stycket, får

vad som sägs i andra stycket, får

rätten

uppdra

åt

socialnämnden

rätten

uppdra

åt

socialnämnden

eller något annat organ att utse

eller något annat organ att utse

någon att verkställa den. Rätten får

någon att verkställa den. Gäller

fastställa riktlinjer

för utredningen

sekretess för parts eller barnets

och bestämma en viss tid inom

personuppgifter

skall

uppdraget

vilken utredningen skall vara slut-

lämnas

till

socialnämnd

som

förd. Om det behövs, får rätten för-

regeringen bestämmer. Rätten

får

länga denna tid. Rätten skall se till

fastställa

riktlinjer

för

utredningen

att utredningen bedrivs skyndsamt.

och bestämma en viss tid inom vil-

ken utredningen skall vara slutförd.

Om det behövs, får rätten förlänga

denna tid. Rätten skall se till att

utredningen bedrivs skyndsamt.

Den

som verkställer utredning

Den som verkställer utredning

skall, om det inte är olämpligt,

skall, om det inte är olämpligt,

söka klarlägga

barnets inställning

söka

klarlägga

barnets

inställning

och redovisa den för rätten.

och redovisa den för rätten. Ut-

redaren skall, om det inte är

olämpligt

eller

obehövligt, lämna

förslag till beslut.

Utan hinder av sekretess enligt

7 kap. 4 § första stycket sekretess-

lagen (1980:100) är en annan

socialnämnd som

har

tillgång

till

10 Senaste lydelse 1998:319. Prop. 2005/06:99 Bilaga 2 131

upplysningar som kan vara av be-

Prop. 2005/06:99

tydelse för utredningen skyldig att

Bilaga 2

lämna sådana upplysningar på be-

gäran av den som verkställer en

utredning.

Barnet får höras inför rätten, om särskilda skäl talar för det och det är

uppenbart att barnet inte kan ta skada av att höras.

20 § 11

I mål eller ärenden om vårdnad,

Om det finns beaktansvärda skäl,

boende eller umgänge får rätten

får rätten i mål eller ärenden om

besluta om vårdnad, boende eller

vårdnad, boende, umgänge

eller

umgänge för tiden till dess att frå-

annan kontakt än umgänge besluta

gan har avgjorts genom en dom

om

vårdnad,

boende,

umgänge

eller ett beslut som har vunnit laga

eller annan kontakt än umgänge

kraft eller föräldrarna har träffat ett

för tiden till dess att frågan har av-

avtal om frågan och avtalet har

gjorts genom en dom eller ett be-

godkänts av socialnämnden. Rätten

slut som har vunnit laga kraft eller

skall besluta efter vad som är bäst

föräldrarna har träffat ett avtal om

för barnet.

frågan och avtalet har godkänts av

socialnämnden. Om det finns skäl

för det får rätten också besluta om

vårdnad, boende, umgänge

eller

annan kontakt än umgänge att

gälla under en närmare bestämd

period (prövotid). Rätten skall be-

sluta enbart efter vad som är bäst

för barnet.

Innan beslut enligt första stycket

Innan beslut enligt första stycket

meddelas skall motparten få till-

meddelas skall motparten få till-

fälle att yttra sig i frågan. Rätten

fälle att yttra sig i frågan. Rätten

kan inhämta upplysningar från

kan

inhämta

upplysningar

från

socialnämnden i frågan. Har rätten

socialnämnden i frågan. Gäller sek-

meddelat ett beslut som ännu gäller

retess för parts eller barnets per-

när målet eller ärendet skall av-

sonuppgifter skall rätten

inhämta

göras, skall rätten ompröva beslu-

upplysningarna

från socialnämnd

tet.

som regeringen bestämmer. Innan

socialnämnden lämnar upplysning-

ar till rätten skall den ha ett samtal

med föräldrarna och, om det inte

är olämpligt, med barnet.

Ett beslut enligt denna paragraf

Beslut enligt första stycket får

får verkställas på samma sätt som

när som helst ändras av rätten. Har

en dom som har vunnit laga kraft.

rätten meddelat ett beslut som ännu

Beslutet får dock när som helst

gäller när målet eller ärendet skall

ändras av rätten.

avgöras, skall rätten ompröva be-

slutet.

11 Senaste lydelse 2000:174.

132

Beslut om föreläggande enligt första stycket får överklagas endast i samband med överklagande av domen om vårdnad, boende, um- gänge eller annan kontakt än um- gänge.

Frågor om utdömande av före- lagt vite prövas av länsrätten på ansökan av den part som har begärt föreläggandet. Ärenden enligt detta stycke handläggs enligt lagen (1996:242) om domstolsärenden.

21 a §

I mål eller ärenden om vårdnad, boende, umgänge eller annan kon- takt än umgänge kan rätten, i sam- band med att den meddelar beslut som avses i 20 § första stycket, på yrkande av en part förordna om verkställighet av beslutet.

Rätten kan förelägga motparten vid vite att lämna ifrån sig barnet eller fullgöra det som ålagts honom eller henne. Om målet eller ärendet gäller vårdnad, boende eller um- gänge får rätten i stället besluta att barnet skall hämtas genom polis- myndighetens försorg. Härvid gäl- ler 21 kap. 6 § 

andrafjärde

 styckena, 9 § och 10 § andra och tredje styckena i tillämpliga delar.

Har rätten beslutat om vite eller hämtning kan rätten förordna att beslutet skall gälla omedelbart. I fråga om beslut enligt första stycket gäller i tillämpliga delar

I mål eller ärenden om vårdnad, boende, umgänge eller annan kon- takt än umgänge kan rätten, i sam- band med att den meddelar dom i saken och om det finns särskilda skäl, på yrkande av en part före- lägga motparten vid vite att lämna ifrån sig barnet eller fullgöra det som ålagts honom eller henne.

21 § 12 I mål eller ärenden om vårdnad, boende eller umgänge kan rätten, i samband med att den meddelar dom eller beslut i saken och om det finns särskilda skäl, på yrkande av en part förelägga motparten vid vite att lämna ifrån sig barnet. Har vite förelagts i samband med beslut som avses i 20 § första stycket, kan rätten förordna att föreläggandet skall gälla omedelbart. Beslut om föreläggande enligt första stycket får överklagas endast i samband med överklagande av domen eller beslutet om vårdnad, boende eller umgänge. Frågor om utdömande av före- lagt vite prövas av länsrätten på ansökan av den part som har begärt föreläggandet.

12 Senaste lydelse 1998:319. Prop. 2005/06:99 Bilaga 2 133

vad som sägs i 20 § andra och

tredje styckena.

22 § 13

I mål eller ärenden om vårdnad,

I mål eller ärenden om vårdnad,

boende eller umgänge gäller i fråga

boende, umgänge eller annan kon-

om rättegångskostnader andra och

takt än umgänge gäller i fråga om

tredje styckena i stället för 18 kap.

rättegångskostnader andra och tre-

17 §§ rättegångsbalken.

dje styckena i stället för 18 kap. 1

7 §§ rättegångsbalken.

Vardera parten skall bära sin rättegångskostnad. En part kan dock förpliktas att helt eller delvis ersätta motparten dennes rättegångskostnad, om han eller hon har förfarit på ett sådant sätt som avses i 18 kap. 3 eller 6 § rättegångsbalken eller om det annars finns särskilda skäl. Skall en part enligt andra stycket helt eller delvis ersätta motpartens rättegångskostnad och har partens ställföreträdare, ombud eller biträde förfarit på ett sådant sätt som avses i 18 kap. 3 eller 6 § rättegångsbalken och därigenom vållat kostnaden helt eller delvis, kan han eller hon förpliktas att tillsammans med parten ersätta kostnaden. Rätten kan besluta om detta även om någon part inte yrkar det. Denna paragraf tillämpas också när målet eller ärendet handläggs i

högre rätt.

20 kap.

1 § 14

I mål om faderskap, vårdnad,

I mål om faderskap, vårdnad,

boende, umgänge

och underhåll

boende, umgänge, annan

kontakt

tillämpas 14 kap. 17 och 18 §§ äkten-

än umgänge och underhåll tilläm-

skapsbalken.

pas 14 kap.

17

och 18 §§ äkten-

skapsbalken.

Vid handläggning som sker en-

Vid handläggning som sker en-

ligt lagen (1996:242) om domstols-

ligt lagen (1996:242) om domstols-

ärenden består tingsrätten av en

ärenden består tingsrätten av en

lagfaren domare. Om det finns sär-

lagfaren domare. Om det finns sär-

skilda skäl med hänsyn till ärendets

skilda skäl med hänsyn till ärendets

beskaffenhet, får

tingsrätten dock

beskaffenhet,

får tingsrätten dock

bestå av en lagfaren domare och tre

bestå av en lagfaren domare och tre

nämndemän.

nämndemän.

I

ärenden

enligt

6 kap. 21 § tredje stycket samt 21

och 22 kap. skall tingsrätten, vid

avgörande av ärendet i sak, bestå

av en lagfaren

domare

och tre

nämndemän, om inte ärendet är av enkel beskaffenhet.

13

Senaste lydelse 1998:319.

14

Senaste lydelse 1998:319.

Prop. 2005/06:99 Bilaga 2 134

11 § 15

Prop. 2005/06:99

Beslut som tingsrätten har med-

Beslut som tingsrätten har med-

Bilaga 2

delat under rättegången i frågor

delat under rättegången i frågor

som

avses i 6 kap. 20 §, 7 kap.

som avses i 6 kap. 18 c, 20 eller

15 §,

10 kap. 16 eller 17 § eller

21 a §, 7 kap. 15 §, 10 kap. 16 eller

11 kap. 18 § eller 23 § tredje

17 § eller 11 kap. 18 § eller 23 §

stycket skall överklagas särskilt.

tredje stycket skall överklagas sär-

skilt.

Lydelse enligt prop. 2004/05:131

Föreslagen lydelse

11 §

Prövningstillstånd krävs inte för att hovrätten skall pröva tings- rättens dom eller beslut, om över- klagandet avser en fråga om vård- nad, boende eller umgänge som har prövats genom domen eller beslutet. Föreslagen lydelse 21 kap. Om verkställighet av domar eller avtal om vårdnad, boende, umgänge eller annan kontakt än umgänge 1 § Avgörande enligt detta kapitel för alla frågor som rör verkställighet skall vara enbart vad som är bäst för barnet. Verkställighet av vad allmän domstol har bestämt i dom om vårdnad, boende, umgänge eller annan kontakt än umgänge söks hos tingsrätten i den ort där barnet har sitt hemvist. Har domen inte vunnit laga kraft och är det inte särskilt medgivet att verkställighet ändå får ske, får rätten inte vidta åtgärder enligt 67 §§. Verkställighet av avtal enligt 6 kap. 6 §, 14 a § andra stycket och 15 a § tredje stycket söks hos tingsrätten i den ort där barnet har sitt hem- vist. Vad som i detta kapitel föreskrivs om verkställighet av dom som vunnit laga kraft gäller även ett sådant avtal. Om det inte finns någon behörig domstol, tas frågan om verkställighet enligt andra och tredje styckena upp av Stockholms tingsrätt. 2 § Ärenden enligt detta kapitel handläggs enligt lagen (1996:242) om domstolsärenden. Ärenden enligt detta kapitel skall i tingsrätt och hovrätt, om det inte möter hinder, handläggas av lagfarna domare som särskilt har utsetts av domstolen att handlägga sådana ärenden. Detsamma skall gälla i fråga om nämndemän som anlitas för tjänstgöring i sådana ärenden.

15 Senaste lydelse 1995:1362.

135

3 § Om det mellan parterna pågår ett mål eller ärende om vårdnad, boende, umgänge eller annan kontakt än umgänge vid domstol och ansö- kan om verkställighet gäller samma sak, får ansökan om verkställighet inte upptas till prövning. 4 § Rätten kan vägra verkställighet, om något tillfälligt hinder finns mot det. 5 § Åberopar part bevis eller omständighet som inte har prövats genom den dom eller det avtal som avses i 1 § och är det av hänsyn till barnets bästa påkallat att den fråga som ansökan om verkställighet avser prövas på nytt, skall rätten bereda parterna och socialnämnden tillfälle att inom tre veckor väcka talan om ändring i frågan om vårdnad, boende, um- gänge eller annan kontakt än umgänge. Om det inte finns någon domstol vid vilken parterna och socialnämnden kan beredas tillfälle att väcka talan, får rätten inte besluta om verkställighet. Väcks sådan talan skall ärendet om verkställighet avskrivas. Väcks inte sådan talan skall ansökan om verkställighet prövas utan avseende på den omständighet som föranlett rätten att bereda parterna och socialnämnden tillfälle att väcka talan om ändring. Innan ansökan prövas skall rätten inhämta upplysningar från socialnämnden i frågan. 6 § Förordnar rätten om verkställighet, får den även utan yrkande före- lägga vite eller, när fråga är om vårdnad, boende eller umgänge, besluta att barnet skall hämtas genom polismyndighetens försorg. Hämtning får dock beslutas endast i de fall och under de förutsättningar som anges i andra och tredje styckena. Är det fråga om en dom om vårdnad eller boende, får rätten besluta om hämtning av barnet, om verkställighet annars inte kan ske eller om hämt- ning är nödvändig för att undvika att barnet lider allvarlig skada. Är det fråga om en dom om umgänge mellan barnet och en förälder som barnet inte bor tillsammans med, får rätten besluta om hämtning av barnet, om verkställighet annars inte kan ske och barnet har ett särskilt starkt behov av umgänge med föräldern. Frågor om utdömande av förelagt vite prövas av rätten på ansökan av den part som har begärt verkställigheten. 7 § Förordnar rätten om verkställighet får den, om det finns särskilda skäl, för att underlätta att barnet överflyttas föreskriva att barnet tillfälligt skall tas om hand av socialnämnden eller på annat lämpligt sätt. Rätten får förordna att beslutet skall verkställas genom polismyndighetens för- sorg. Förordnar rätten om verkställighet av en dom om umgänge eller annan kontakt än umgänge, kan rätten, när det påkallas av förhållanden som har inträffat efter domen och om det finns synnerliga skäl, vidta mindre ändringar av vad som har bestämts om villkor eller tidpunkt för um- gänget eller kontakten. 8 § Föreligger i ett ärende omedelbar fara för att barnet förs ur landet eller är saken av annan anledning brådskande, kan rätten, även om hän- visning enligt 5 § första stycket har skett, omedelbart förordna att barnet Prop. 2005/06:99 Bilaga 2 136 skall tas om hand av socialnämnden eller på annat lämpligt sätt. Rätten får förordna att beslutet skall verkställas genom polismyndighetens för- sorg. Har rätten meddelat ett beslut enligt första stycket som ännu gäller när ärendet skall avgöras, skall rätten ompröva beslutet. 9 § Hämtning, omhändertagande och annan åtgärd som rör barnet skall utföras på ett sätt som är så skonsamt som möjligt för barnet. Vid hämtning och omhändertagande skall någon som kan vara till stöd för barnet närvara. Finns det ett sådant umgängesstöd som avses i för- äldrabalken eller en sådan kontaktperson för barnet som avses i social- tjänstlagen (2001:453) bör denne anlitas. Om möjligt skall också en barn- läkare, barnpsykiater eller barnpsykolog medverka. Om barnet på grund av sjukdom inte bör flyttas eller om det möter något annat särskilt hinder, skall hämtningen eller omhändertagandet uppskjutas. 10 § 18 kap. rättegångsbalken skall tillämpas i fråga om rättegångskost- nader. Avskrivs ärendet i enlighet med 5 § andra stycket eller på grund av att parterna ingått en samförståndslösning får rätten dock förordna att vardera part skall bära sin kostnad. Kostnader för hämtning eller omhändertagande av barn betalas av all- männa medel. Rätten får efter vad som är skäligt besluta att en part som har föranlett kostnad för hämtning eller omhändertagande av barn skall helt eller delvis betala kostnaden till staten. Beslut i frågor enligt första och andra styckena fattas av rätten. 11 § Beslut, som inte avser utdömande av vite, ersättning för parts kost- nader eller parts skyldighet att betala kostnader till staten, gäller omedel- bart, om inte annat förordnas. 22 kap. Om överflyttning av barn i andra fall än enligt domstols- avgörande eller avtal 1 § Avgörande enligt detta kapitel för alla frågor som rör överflyttning av barn skall vara enbart vad som är bäst för barnet. Om dom eller avtal som avses i 21 kap. 1 § inte föreligger, kan barnets vårdnadshavare, när barnet vistas hos någon annan, begära att tingsrätten i den ort där barnet har sitt hemvist beslutar om åtgärd för att barnet skall överflyttas till vårdnadshavaren. Om det inte finns någon behörig dom- stol, tas frågan om överflyttning upp av Stockholms tingsrätt. 2 § Ärenden enligt detta kapitel handläggs enligt lagen (1996:242) om domstolsärenden. Ärenden enligt detta kapitel skall i tingsrätt och hovrätt, om det inte möter hinder, handläggas av lagfarna domare som särskilt har utsetts av domstolen att handlägga sådana ärenden. Detsamma skall gälla i fråga om nämndemän som anlitas för tjänstgöring i sådana ärenden. 3 § Ansökan om överflyttning får inte upptas till prövning om det mellan parterna pågår ett mål eller ärende rörande vårdnad om barnet vid domstol. Prop. 2005/06:99 Bilaga 2 137 Ansökan om överflyttning får inte heller upptas till prövning, om ett flyttningsförbud enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga föreligger beträffande barnet. 4 § Rätten kan vägra att vidta den begärda åtgärden, om det av hänsyn till barnets bästa är påkallat att frågan om vårdnaden prövas av domstol. Har barnet fyllt tolv år, får begärd åtgärd inte vidtas mot dess vilja utom då rätten finner det nödvändigt av hänsyn till barnets bästa. Det- samma gäller, om barnet ännu inte har fyllt tolv år men har nått en sådan mognad att dess vilja bör beaktas på motsvarande sätt. Rätten får även i andra fall vägra att vidta den begärda åtgärden, om det finns en risk som inte är ringa för att barnets kroppsliga eller själsliga hälsa skadas. 5 § Bestämmelserna i 14 §§ gäller också när vårdnaden utövas gemen- samt av föräldrar eller särskilt förordnade vårdnadshavare och en av dem utan något beaktansvärt skäl egenmäktigt fört bort eller håller kvar barnet samt den andra begär rättelse. 6 § Innan rätten förordnar om överflyttning, får den uppdra åt tjänsteman inom socialtjänsten att verka för att den som har hand om barnet frivilligt skall överlämna barnet till den part som har begärt överflyttning. Sådant uppdrag får även lämnas åt någon annan lämplig person. Den som har fått ett uppdrag enligt första stycket skall inom den tid som rätten bestämmer lämna denna en redogörelse för de åtgärder som har vidtagits och vad som i övrigt har kommit fram. Tiden får inte sättas längre än två veckor. Rätten får dock förlänga tiden, om det finns förut- sättningar för att nå en frivillig fullgörelse. 7 § Förordnar rätten att barnet skall överflyttas, får den även utan yrkan- de förelägga vite eller besluta att barnet skall hämtas genom polismyn- dighetens försorg. Hämtning får dock beslutas endast om överflyttning annars inte kan ske eller hämtning är nödvändig för att undvika att barnet lider allvarlig skada. Frågor om utdömande av förelagt vite prövas av rätten på ansökan av den part som har begärt överflyttning. 8 § Om det finns särskilda skäl, får rätten för att underlätta att barnet överflyttas föreskriva att barnet tillfälligt skall tas om hand av social- nämnden eller på annat lämpligt sätt. Rätten får förordna att beslutet skall verkställas genom polismyndighetens försorg. 9 § Föreligger i ett ärende fara för att barnet förs ur landet eller är saken av annan anledning brådskande, kan rätten omedelbart förordna att bar- net skall tas om hand av socialnämnden eller på annat lämpligt sätt. Rätten får förordna att beslutet skall verkställas genom polismyndig- hetens försorg. Kan ett beslut enligt första stycket inte avvaktas, får polismyndigheten, oavsett om något ärende är anhängigt, vidta sådana omedelbara åtgärder som kan ske utan skada för barnet. När en sådan åtgärd vidtas skall om möjligt närvara en barnläkare, barnpsykiater eller barnpsykolog. Om Prop. 2005/06:99 Bilaga 2 138

möjligt skall också företrädare för socialtjänsten eller i förekommande

Prop. 2005/06:99

fall ett sådant umgängesstöd som avses i föräldrabalken eller en sådan

Bilaga 2

kontaktperson för barnet som avses i socialtjänstlagen (2001:453) när-

vara. Åtgärden skall genast anmälas till rätten, som utan dröjsmål prövar

om den skall bestå.

10 § Hämtning, omhändertagande och annan åtgärd som rör barnet skall

utföras på ett sätt som är så skonsamt som möjligt för barnet.

Vid hämtning och omhändertagande skall någon som kan vara till stöd

för barnet närvara. Finns det ett sådant umgängesstöd som avses i

föräldrabalken eller en sådan kontaktperson för barnet som avses i social-

tjänstlagen (2001:453) bör denne anlitas. Om möjligt skall också en barn-

läkare, barnpsykiater eller barnpsykolog medverka. Om barnet på grund

av sjukdom inte bör flyttas eller om det möter något annat särskilt hinder,

skall hämtningen eller omhändertagandet uppskjutas.

11 § Vid muntlig förhandling får barnet höras inför rätten, om särskilda

skäl talar för det och det är uppenbart att barnet inte kan ta skada av att

höras.

12 § 18 kap. rättegångsbalken skall tillämpas i fråga om rättegångskost-

nader. Återkallar part sin ansökan på grund av att parterna ingått en sam-

förståndslösning får rätten dock förordna att vardera part skall bära sin

kostnad.

Kostnader för utförande av uppdrag enligt 6 § första stycket andra

meningen och för hämtning eller omhändertagande av barn betalas av

allmänna medel. Rätten får efter vad som är skäligt besluta att en part

som har föranlett kostnad för hämtning eller omhändertagande skall helt

eller delvis betala kostnaden till staten.

Beslut i frågor enligt första och andra styckena fattas av rätten.

13 § Rätten kan förordna att beslut som inte avser utdömande av vite,

ersättning för parts kostnader eller parts skyldighet att betala kostnader

till staten skall gälla omedelbart.

1.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2007 och i fråga om 20 kap. 11 § i sin lydelse enligt prop. 2004/05:131 den dag regeringen bestäm- mer.

2.

Mål om verkställighet och överflyttning enligt 21 kap. föräldrabal- ken i dess äldre lydelse, vilka före ikraftträdandet har inletts vid den länsrätt som enligt bestämmelserna i 21 kap. 1 och 7 §§ föräldrabalken i deras äldre lydelse då var behörig, skall handläggas där även efter ikraft- trädandet. Handläggningen och prövningen i målet skall ske enligt de upphävda bestämmelserna i 21 kap. föräldrabalken. Om det pågår ett mål eller ärende om vårdnad, boende, umgänge eller annan kontakt än um- gänge mellan parterna i allmän domstol och rör målet om verkställighet eller överflyttning samma sak, skall förvaltningsdomstolen avskriva målet från vidare handläggning.

139

I mål om äktenskapsskillnad får domstolen pröva frågor om under- hållsbidrag, vårdnad om barn, barns boende, umgänge med barn, rätt att bo kvar i makarnas gemen- samma bostad till dess att bodel- ning sker och förbud att besöka varandra. Yrkanden i sådana frågor framställs i den ansökan genom vil- ken talan om äktenskapsskillnad väcks. Har sådan talan redan väckts, får yrkandena framställas muntligen inför domstolen eller skriftligen utan särskild stämning.

2

Förslag till lag om ändring i äktenskapsbalken

Härigenom föreskrivs i fråga om äktenskapsbalken dels att 18 kap. 3 a § i sin lydelse enligt prop. 2004/05:131 skall upphöra att gälla, dels att 14 kap. 5 och 7 §§ skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

14 kap. 5 § 1

I mål om äktenskapsskillnad får domstolen pröva frågor om under- hållsbidrag, vårdnad om barn, barns boende, umgänge med barn, annan kontakt än umgänge med barn, rätt att bo kvar i makarnas gemensamma bostad till dess att bodelning sker och förbud att be- söka varandra. Yrkanden i sådana frågor framställs i den ansökan ge- nom vilken talan om äktenskaps- skillnad väcks. Har sådan talan redan väckts, får yrkandena fram- ställas muntligen inför domstolen eller skriftligen utan särskild stäm- ning. I målet får även prövas frågan om förordnande av bodelningsförrättare. 7 § 2

I mål om äktenskapsskillnad får domstolen, för tiden till dess att frågan har avgjorts genom dom som har vunnit laga kraft, på yrkande av någon av makarna

1.

bestämma vem av makarna som skall ha rätt att bo kvar i makarnas gemensamma bostad, dock längst för tiden till dess att bodelning har skett,

2.

förordna om skyldighet för den ena maken att utge bidrag till den andra makens underhåll.

I sådant mål får domstolen också, för tiden till dess att skillnadsfrågan har avgjorts genom dom som har vunnit laga kraft, på yrkande av någon av makarna förbjuda makarna att besöka varandra. Ett beslut enligt första stycket får verkställas på samma sätt som en dom som har vunnit laga kraft. Ett beslut enligt andra stycket gäller på samma sätt som en dom som har vunnit laga kraft. Beslut enligt första eller andra stycket får dock när som helst ändras av domstolen.

1

Senaste lydelse 1998:320.

2

Senaste lydelse 1998:320.

Prop. 2005/06:99 Bilaga 2 140 Överträder någon ett förbud enligt andra stycket, tillämpas 24 § lagen Prop. 2005/06:99

(1988:688) om besöksförbud.

Bilaga 2

I mål om äktenskapsskillnad får

I mål om äktenskapsskillnad får

domstolen dessutom, med tillämp-

domstolen dessutom, med tillämp-

ning av bestämmelserna i föräldra-

ning av bestämmelserna i föräldra-

balken, förordna om vad som skall

balken, förordna om vad som skall

gälla i fråga om vårdnad, boende,

gälla i fråga om vårdnad, boende,

umgänge och bidrag till barns

umgänge, annan kontakt än um-

underhåll för tiden till dess att så-

gänge och bidrag till barns under-

dan fråga har avgjorts genom en

håll för tiden till dess att sådan

dom som har vunnit laga kraft eller

fråga har avgjorts genom en dom

föräldrarna har träffat ett avtal om

som har vunnit laga kraft eller för-

frågan och, i de fall det krävs för

äldrarna har träffat ett avtal om frå-

att avtalet skall gälla, avtalet har

gan och, i de fall det krävs för att

godkänts av socialnämnden.

avtalet skall gälla, avtalet har god-

känts av socialnämnden.

Lydelse enligt prop. 2004/05:131

Föreslagen lydelse

18 kap. 3 a § I mål om äktenskapsskillnad krävs inte prövningstillstånd för att hovrätten skall pröva tingsrättens dom eller beslut, om överklagandet avser en fråga om vårdnad om barn, barns boende eller umgänge med barn som har prövats genom domen eller beslutet. Denna lag träder i kraft den 1 januari 2007 och i fråga om 18 kap. 3 a § i sin lydelse enligt prop. 2004/05:131 den dag regeringen bestämmer. 141

3

Förslag till lag om ändring i lagen (1977:595) om erkännande och verkställighet av nordiska domar på privaträttens område

Härigenom föreskrivs att 9 och 12 §§ i lagen (1977:595) om erkännan- de och verkställighet av nordiska domar på privaträttens område skall ha följande lydelse. Prop. 2005/06:99 Bilaga 2

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

9 § 1

Ansökan om verkställighet görs hos kronofogdemyndigheten eller, i fall som avses i 6 §, hos länsrätten. Till ansökningen skall fogas Ansökan om verkställighet görs hos kronofogdemyndigheten eller, i fall som avses i 6 §, hos tingsrätten.

1.

om ansökningen rör verkställighet av en dom eller av ett beslut som avses i 5 § 5, av vederbörande myndighet bestyrkt avskrift av exeku- tionstiteln samt bevis att denna har vunnit laga kraft eller, i fråga om icke lagakraftvunnen dom, bevis att den utan hinder därav får verkställas i den stat där den har meddelats,

2.

om ansökningen rör verkställighet av en förlikning, bestyrkt avskrift av förlikningen och bevis att denna får verkställas i den stat där den har ingåtts,

3.

om ansökningen rör verkställighet av ett skuldebrev som avses i 5 § 3 och 4, bestyrkt avskrift av skuldebrevet och bevis att detta kan utgöra grund för verkställighet utan rättegång i den stat där gäldenären under- tecknat skuldebrevet samt bevis att denne vid tidpunkten för under- tecknandet hade hemvist i den staten,

4.

om ansökningen rör verkställighet av ett avgörande som avses 6 §, bestyrkt avskrift av exekutionstiteln och bevis att den kan utgöra grund för verkställighet i den stat där den har upprättats.

Handling, som är avfattad på annat språk än danska, norska eller svenska, skall vara åtföljd av be- styrkt översättning till något av dessa språk, om inte kronofogde- myndigheten eller länsrätten med- ger undantag. Handling, som är avfattad på annat språk än danska, norska eller svenska, skall vara åtföljd av be- styrkt översättning till något av dessa språk, om inte kronofogde- myndigheten eller tingsrätten med- ger undantag.

12 §

Verkställighet,

som sökes

hos

Verkställighet,

som sökes

hos

länsrätten, sker enligt vad som är

tingsrätten, sker enligt vad som är

föreskrivet om

verkställighet

av

föreskrivet om

verkställighet

av

svensk domstols avgörande i mot-

svensk domstols avgörande i mot-

svarande fall.

svarande fall.

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 2007.

1 Senaste lydelse 2002:466.

142

2. Mål enligt denna lag, vilka före ikraftträdandet har inletts vid den

Prop. 2005/06:99

länsrätt som enligt bestämmelsen i 9 § lagen (1977:595) om erkännande

Bilaga 2

och verkställighet av nordiska domar på privaträttens område i dess äldre

lydelse då var behörig, skall handläggas där även efter ikraftträdandet.

Handläggningen och prövningen i målet skall ske enligt de upphävda

bestämmelserna i 21 kap. föräldrabalken.

143

4

Förslag till lag om ändring i lagen (1989:14) om erkännande och verkställighet av utländska vårdnadsavgöranden m.m. och om överflyttning av barn

Härigenom föreskrivs att 13 § i lagen (1989:14) om erkännande och verkställighet av utländska vårdnadsavgöranden m.m. och om överflytt- ning av barn skall ha följande lydelse. Prop. 2005/06:99 Bilaga 2

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

13 §

Ansökan om verkställighet av ett

Ansökan om verkställighet av ett

avgörande som avses i 5 § eller om

avgörande som avses i 5 § eller om

överflyttning av barn enligt 11 §

överflyttning av barn enligt 11 §

görs hos länsrätten.

görs hos Stockholms tingsrätt.

1.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2007.

2.

Mål enligt denna lag, vilka före ikraftträdandet har inletts vid den länsrätt som enligt bestämmelsen i 13 § lagen (1989:14) om erkännande och verkställighet av utländska vårdnadsavgöranden m.m. och om över- flyttning av barn i dess äldre lydelse då var behörig, skall handläggas där även efter ikraftträdandet. Handläggningen och prövningen i målet skall i tillämpliga delar ske enligt de upphävda bestämmelserna i 21 kap. för- äldrabalken.

144

5

Förslag till lag om ändring i socialtjänstlagen (2001:453)

Härigenom föreskrivs i fråga om socialtjänstlagen dels att 5 kap. 1 och 3 §§ skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 5 kap. 1 b §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5

kap.

1 § Socialnämnden skall

verka för att barn och ungdom växer upp under trygga och goda förhållanden,

i nära samarbete med hemmen främja en allsidig personlighets- utveckling och en gynnsam fysisk och social utveckling hos barn och ungdom,

med särskild uppmärksamhet följa utvecklingen hos barn och ungdom som har visat tecken till en ogynnsam utveckling,

aktivt arbeta för att förebygga och motverka missbruk bland barn och ungdom av alkoholhaltiga drycker, andra berusningsmedel eller beroen- deframkallande medel samt dopningsmedel,

i nära samarbete med hemmen sörja för att barn och ungdom som riskerar att utvecklas ogynnsamt får det skydd och stöd som de behöver och, om hänsynen till den unges bästa motiverar det, vård och fostran utanför det egna hemmet,

 i sin omsorg om barn och

 i

sin

omsorg

om

barn och

ungdom tillgodose det

särskilda

ungdom

tillgodose

det

särskilda

behov av stöd och hjälp som kan

behov av stöd och hjälp som kan

finnas sedan ett mål eller ärende

finnas sedan ett mål eller ärende

om vårdnad, boende,

umgänge

om

vårdnad, boende,

umgänge,

eller adoption har avgjorts.

annan kontakt än umgänge eller

adoption har avgjorts,

 verka för att en åtgärd som avses i 6 kap. 15 c § föräldra- balken kommer till stånd. 1 b § I fråga om socialnämndens skyl- digheter och vad socialnämnden i övrigt har att beakta när det gäller barn som berörs av mål och ären- den enligt 6, 21 och 22 kap. för- äldrabalken finns särskilda be- stämmelser i dessa kapitel. Prop. 2005/06:99 Bilaga 2 145

3 §

Prop. 2005/06:99

Kommunen skall sörja för

Kommunen skall sörja för

Bilaga 2

 att föräldrar kan erbjudas sam-

 att föräldrar kan erbjudas sam-

tal under sakkunnig ledning i syfte

tal under sakkunnig ledning i syfte

att nå enighet i frågor som gäller

att nå enighet i frågor som gäller

vårdnad, boende och umgänge

vårdnad, boende, umgänge

och

(samarbetssamtal) samt

annan kontakt än umgänge (sam-

arbetssamtal) samt

 att föräldrar får hjälp att träffa

 att föräldrar får hjälp att träffa

avtal enligt 6 kap. 6 §, 14 a § andra

avtal enligt 6 kap. 6 §, 14 a § andra

stycket eller 15 a § andra stycket

stycket eller 15 a § tredje stycket

föräldrabalken.

föräldrabalken.

Kommunen skall sörja för att familjerådgivning genom kommunens försorg eller annars genom lämplig yrkesmässig rådgivare kan erbjudas dem som begär det. Med familjerådgivning avses i denna lag en verksamhet som består i samtal med syfte att bearbeta samlevnadskonflikter i parförhållanden och familjer. Denna lag träder i kraft den 1 januari 2007. 146 Förteckning över remissinstanserna Prop. 2005/06:99 Bilaga 3 Efter remiss har yttranden över betänkandet avgetts av Justitiekanslern, Riksdagens ombudsmän (JO), Hovrätten över Skåne och Blekinge, Falu tingsrätt, Stockholms tingsrätt, Luleå tingsrätt, Kammarrätten i Göteborg, Länsrätten i Norrbottens län, Länsrätten i Stockholms län, Länsrätten i Skåne län, Rikspolisstyrelsen, Skatteverket, Socialstyrelsen, Jämställd- hetsombudsmannen, Barnombudsmannen, Brottsoffermyndigheten, Domstolsverket, Kriminalvårdsstyrelsen, Länsstyrelsen i Blekinge län, Länsstyrelsen i Gävleborgs län, Länsstyrelsen i Kalmar län, Läns- styrelsen i Skåne län, Sveriges Kommuner och Landsting, Botkyrka kommun, Enköpings kommun, Göteborgs kommun, Hudiksvalls kom- mun, Karlstads kommun, Kiruna kommun, Malmö kommun, Motala kommun, Nacka kommun, Osby kommun, Sundsvalls kommun, Uppsala kommun, Vadstena kommun, Juridiska fakultetsstyrelsen i vid Lunds universitet, Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms universitet, Juridiska fakultetsnämnden vid Uppsala universitet, Sveriges advokat- samfund, Föreningen Sveriges Kommunala Familjerådgivare, Före- ningen Söndagsbarn, Forum för mor- och farföräldrar, Familjerättssocio- nomernas Riksförening, Fredrika-Bremer-Förbundet, Riksförbundet Hem och Samhälle, Föreningen Manliga Nätverket, Riksförbundet Barnens Rätt i Samhället, Riksorganisationen för kvinnojourer och tjejjourer i Sverige, Riksförbundet För Familjers Rättigheter, Rädda Barnen, Sveriges Kvinnojourers Riksförbund, Sveriges Psykologförbund, Um- gängesrättsFöräldrarnas Riksförening. Haparanda kommun, Köpings kommun, Mullsjö kommun, Norr- köpings kommun Orust kommun, Rättviks kommun, Växjö kommun, Sekretariatet för genusforskning vid Göteborgs universitet, Sveriges domareförbund, Föreningen Vardagsföräldrar, Föreningen Söndagsför- äldrar, Sveriges Kvinnolobby och Sveriges Mansjourers Riksförbund har avstått från att yttra sig. Yttranden har dessutom avgetts av Föreningen Styvmorsviolen, Sveriges barnlobby, Sveriges socialdemokratiska kvinnoförbund och Familjerättsbyrån i Uppsala kommun. Yttranden har också kommit in från flera enskilda personer. 147 Lagrådsremissens lagförslag

1

Förslag till lag om ändring i föräldrabalken

Härigenom föreskrivs i fråga om föräldrabalken 1

dels att 6 kap. 2 b § och 21 kap. 6 § skall upphöra att gälla, dels att 6 kap. 2 a, 5, 6, 10, 10 b, 14 a15 a och 1921 §§, 20 kap. 11 § och 21 kap. 15, 7, 914 och 16 §§ skall ha följande lydelse, dels att det i balken skall införas en ny paragraf, 6 kap. 18 a §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6 kap. 2 a § 2

Barnets bästa skall komma i främsta rummet vid avgörande en- ligt detta kapitel av alla frågor som rör vårdnad, boende och um- gänge. Vid bedömningen av vad som är bäst för barnet skall det fästas av- seende särskilt vid barnets behov av en nära och god kontakt med båda föräldrarna. Risken för att barnet utsätts för övergrepp, olov- ligen förs bort eller hålls kvar eller annars far illa skall beaktas. Barnets bästa skall vara av- görande för alla beslut om vård- nad, boende och umgänge. Vid bedömningen av vad som är bäst för barnet skall det fästas av- seende särskilt vid

risken för att barnet eller någon annan i familjen utsätts för övergrepp eller att barnet olov- ligen förs bort eller hålls kvar eller annars far illa, och

barnets behov av en nära och god kontakt med båda föräldrarna.

Hänsyn skall tas till barnets vilja med beaktande av barnets ålder och mognad. 5 § 3

Står barnet under vårdnad av båda föräldrarna eller en av dem och vill någon av dem få ändring i vårdnaden, skall rätten efter vad som är bäst för barnet förordna att vårdnaden skall vara gemensam eller anförtro vård- naden åt en av föräldrarna. Rätten får inte besluta om ge- mensam vårdnad, om båda föräld-

1 Balken omtryckt 1995:974. Senaste lydelse av 6 kap. 2 b § 1998:319.

2

Senaste lydelse 1998:319.

3

Senaste lydelse 1998:319.

Står barnet under vårdnad av båda föräldrarna eller en av dem och vill någon av dem få ändring i vårdnaden, skall rätten besluta att vårdnaden skall vara gemensam eller anförtro vårdnaden åt en av föräldrarna. Vid bedömningen av om vård- naden skall vara gemensam eller Prop. 2005/06:99 Bilaga 4 148

rarna motsätter sig det.

anförtros åt en av föräldrarna skall rätten fästa avseende särskilt vid föräldrarnas förmåga att sam- arbeta i frågor som rör barnet. Rätten får inte besluta om gemen- sam vårdnad, om båda föräldrarna motsätter sig det. Frågor om ändring i vårdnaden enligt första stycket prövas på talan av en av föräldrarna eller båda. I mål om äktenskapsskillnad får rätten utan yrkande anförtro vårdnaden om barnet åt en av föräldrarna, om gemen- sam vårdnad är uppenbart oförenlig med barnets bästa. 6 § 4

Står barnet under vårdnad av båda föräldrarna eller en av dem, får de avtala att vårdnaden skall vara gemensam eller att en av dem skall ha vårdnaden om barnet. Av- talet skall gälla, om det är skriftligt och socialnämnden godkänner det enligt andra stycket. Har föräldrarna avtalat om gemensam vårdnad, skall social- nämnden godkänna avtalet, om det inte är uppenbart oförenligt med barnets bästa. Innebär avtalet att en av föräldrarna skall ha ensam vårdnad, skall nämnden godkänna avtalet, om det som har överens- kommits är till barnets bästa. Står barnet under vårdnad av båda föräldrarna eller en av dem, får de avtala att vårdnaden skall vara gemensam eller att en av dem skall ha vårdnaden om barnet. Av- talet skall gälla, om det är skriftligt och socialnämnden godkänner det. Har föräldrarna avtalat om gemensam vårdnad, skall social- nämnden godkänna avtalet, om det inte är uppenbart oförenligt med barnets bästa.

10 § 5

Står barnet under vårdnad av en

Står barnet under vårdnad av en

eller två särskilt förordnade vård-

eller två särskilt förordnade vård-

nadshavare och vill någon av bar-

nadshavare och vill någon av bar-

nets föräldrar eller båda få vårdna-

nets föräldrar eller båda få vårdna-

den överflyttad till sig, skall rätten

den överflyttad till sig, får rätten

besluta efter vad som är bäst för

besluta om detta. Rätten får inte

barnet. Rätten får inte flytta över

flytta över vårdnaden till föräldrar-

vårdnaden till föräldrarna gemen-

na gemensamt, om båda föräld-

samt, om båda föräldrarna mot-

rarna motsätter sig det.

sätter sig det. Frågor om överflyttning av vårdnaden enligt första stycket prövas på talan av båda föräldrarna eller en av dem eller på talan av socialnämnden. 10 b § En särskilt förordnad vårdnadshavare har rätt att på begäran bli entledigad från uppdraget.

4 Senaste lydelse 1998:319.

5 Senaste lydelse 1998:319. Prop. 2005/06:99 Bilaga 4 149 Om barnet har två särskilt för- ordnade vårdnadshavare och nå- gon av dem vill att vårdnaden inte längre skall vara gemensam, skall rätten på talan av en av dem eller båda anförtro vårdnaden åt en av dem efter vad som är bäst för barnet. Rätten kan också i mål om äktenskapsskillnad mellan vård- nadshavarna utan yrkande förord- na om vårdnaden enligt vad som nu har sagts, om gemensam vård- nad är uppenbart oförenlig med barnets bästa. Om barnet har två särskilt för- ordnade vårdnadshavare och nå- gon av dem vill att vårdnaden inte längre skall vara gemensam, skall rätten på talan av en av dem eller båda anförtro vårdnaden åt en av dem. Rätten kan också i mål om äktenskapsskillnad mellan vård- nadshavarna utan yrkande besluta om vårdnaden enligt vad som nu har sagts, om gemensam vårdnad är uppenbart oförenlig med barnets bästa. 14 a § 6

Står barnet under vårdnad av

Står barnet under vårdnad av

båda föräldrarna, får rätten på ta-

båda föräldrarna, får rätten på ta-

lan av en av dem eller båda besluta

lan av en av dem eller båda besluta

vem av föräldrarna barnet skall bo

vem av föräldrarna barnet skall bo

tillsammans med. Avgörande skall

tillsammans med.

vara vad som är bäst för barnet.

Föräldrarna får avtala om bar-

Föräldrarna får avtala om barnets

nets boende. Avtalet skall gälla,

boende. Avtalet skall gälla, om det

om det är skriftligt och social-

är skriftligt och socialnämnden

nämnden godkänner det.

godkänner det. Avtalet skall god-

kännas, om det som har överens-

kommits är till barnets bästa.

15 § 7

Barnet skall ha rätt till umgänge

Barnet skall ha rätt till umgänge

med en förälder som det inte bor

med en förälder som det inte bor

tillsammans med.

tillsammans med. Umgänget kan

ske genom att barnet och för-

äldern träffar varandra eller

genom att de har annan kontakt.

Barnets föräldrar har ett gemensamt ansvar för att barnets behov av umgänge med en förälder som barnet inte bor tillsammans med så långt möjligt tillgodoses. Särskilt förordnade vårdnadshavare har ett motsva- rande ansvar. Barnets vårdnadshavare har ett ansvar för att barnets behov av um- gänge med någon annan som står det särskilt nära så långt möjligt tillgodoses. Om barnet står under vårdnad av båda föräldrarna och skall umgås med en förälder som det inte bor tillsammans med, skall den andra föräldern lämna sådana upplysningar om barnet som kan främja um- gänget, om inte särskilda skäl talar mot det. Om barnet skall umgås med en förälder som inte är vårdnadshavare eller med någon annan som står

6 Senaste lydelse 1998:319.

7 Senaste lydelse 1998:319. Prop. 2005/06:99 Bilaga 4 150

barnet särskilt nära, skall upplysningar enligt första meningen lämnas av

Prop. 2005/06:99

vårdnadshavaren.

Bilaga 4

15 a § 8

Rätten skall besluta om um-

På talan av en förälder som vill

gänge efter vad som är bäst för

umgås med sitt barn får rätten be-

barnet. Talan om umgänge får

sluta om umgänge mellan barnet

föras av en förälder som vill um-

och den föräldern. En sådan talan

gås med sitt barn. Om umgänge

får också föras av socialnämnden.

begärs av någon annan, får talan

föras av socialnämnden.

På talan av socialnämnden får

rätten besluta om umgänge mellan

barnet och någon annan än en

förälder. Vid bedömningen av om

en sådan talan skall föras skall

socialnämnden särskilt beakta

barnets behov av umgänge med

sina morföräldrar och farföräld-

rar och andra som står barnet

särskilt nära.

Står barnet under vårdnad av

Står barnet under vårdnad av

båda föräldrarna eller en av dem,

båda föräldrarna eller en av dem,

får de avtala om barnets umgänge

får de avtala om barnets umgänge

med en förälder som barnet inte

med en förälder som barnet inte

bor tillsammans med. Avtalet skall

bor tillsammans med. Avtalet skall

gälla, om det är skriftligt och

gälla, om det är skriftligt och

socialnämnden godkänner det. Av-

socialnämnden godkänner det.

talet skall godkännas, om det som

har överenskommits är till barnets

bästa.

18 a §

Rätten får uppdra åt en medlare

att försöka få föräldrarna att nå en

samförståndslösning som är för-

enlig med barnets bästa. Rätten

kan lämna medlaren närmare an-

visningar om vad han eller hon

skall iaktta när uppdraget fullgörs.

Medlaren skall inom den tid som

rätten bestämmer lämna en redo-

görelse för de åtgärder som har

vidtagits och vad som i övrigt har

kommit fram. Tiden får inte sättas

längre än fyra veckor. Rätten får

dock förlänga tiden, om det finns

förutsättningar att nå en samför-

ståndslösning.

8 Senaste lydelse 1998:319.

151

Medlaren har rätt till skälig er- sättning för arbete, tidsspillan och utlägg som uppdraget krävt. Rät- ten beslutar om ersättningen. Er- sättningen betalas av allmänna medel. 19 § 9

Rätten skall se till att frågor om vårdnad, boende och umgänge blir tillbörligt utredda. Innan rätten avgör ett mål eller ärende om vårdnad, boende eller umgänge skall socialnämnden ges tillfälle att lämna upplysningar. Har nämnden tillgång till upplysningar som kan vara av betydelse för frågans bedömning är nämnden skyldig att lämna rätten sådana upplysningar. Om det behövs utredning utöver vad som sägs i andra stycket, får rätten uppdra åt socialnämnden eller något annat organ att utse någon att verkställa den. Rätten får fastställa riktlinjer för utredningen och bestäm- ma en viss tid inom vilken utredningen skall vara slutförd. Om det behövs, får rätten förlänga denna tid. Rätten skall se till att utredningen

bedrivs skyndsamt.

Den som verkställer

utredning

Om det inte är olämpligt, skall

skall, om det inte är olämpligt,

den som verkställer utredningen

söka klarlägga barnets

inställning

försöka klarlägga barnets inställ-

och redovisa den för rätten.

ning och redovisa den för rätten

samt lämna förslag till beslut.

Utan hinder av sekretess enligt 7 kap. 4 § första stycket sekretess- lagen (1980:100) är en social- nämnd som har tillgång till upp- lysningar som kan vara av bety- delse för utredningen skyldig att lämna sådana upplysningar på begäran av den socialnämnd som avses i tredje stycket. Detsamma gäller när uppgifterna begärs av den som socialnämnden utsett att verkställa utredningen. Barnet får höras inför rätten, om särskilda skäl talar för det och det är uppenbart att barnet inte kan ta skada av att höras. 20 § 10

I mål eller ärenden om vårdnad,

I mål eller ärenden om vårdnad,

boende eller umgänge får rätten,

boende eller umgänge får rätten,

besluta om vårdnad, boende eller

om det behövs, besluta om vård-

umgänge för tiden till dess att frå-

nad, boende eller umgänge för

gan har avgjorts genom en dom

tiden till dess att frågan har av-

eller ett beslut som har vunnit laga

gjorts genom en dom eller ett

kraft eller föräldrarna har träffat

beslut som har vunnit laga kraft

9

Senaste lydelse 1998:319.

10

Senaste lydelse 2000:174.

Prop. 2005/06:99 Bilaga 4 152

En fråga om utdömande av före- lagt vite prövas av rätten på an- sökan av den part som har begärt föreläggandet. Ärendet handläggs enligt lagen (1996:242) om dom- stolsärenden.

ett avtal om frågan och avtalet har godkänts av socialnämnden. Rät- ten skall besluta efter vad som är bäst för barnet.

Innan beslut enligt första stycket meddelas skall motparten få till- fälle att yttra sig i frågan. Rätten kan inhämta upplysningar från socialnämnden i frågan. Har rätten meddelat ett beslut som ännu gäl- ler när målet eller ärendet skall av- göras, skall rätten ompröva beslutet.

eller föräldrarna har träffat ett av- tal om frågan och avtalet har god- känts av socialnämnden. Innan ett beslut enligt första stycket meddelas skall motparten få tillfälle att yttra sig i frågan. Rätten kan inhämta upplysningar från socialnämnden i frågan. Innan socialnämnden lämnar upplys- ningar till rätten skall den, om det är lämpligt, höra föräldrarna och barnet. Har rätten meddelat ett be- slut som ännu gäller när målet eller ärendet skall avgöras, skall rätten ompröva beslutet. Ett beslut enligt denna paragraf får verkställas på samma sätt som en dom som har vunnit laga kraft. Beslutet får dock när som helst ändras av rätten. 21§ 11

I mål eller ärenden om vårdnad, boende eller umgänge kan rätten, i samband med att den meddelar dom eller beslut i saken och om det finns särskilda skäl, på yrkande av en part förelägga motparten vid vite att lämna ifrån sig barnet. Har vite förelagts i samband med beslut som avses i 20 § första stycket, kan rätten förordna att föreläggandet skall gälla omedelbart. Beslut om föreläggande enligt första stycket får överklagas endast i samband med överklagande av domen eller beslutet om vårdnad, boende eller umgänge. Frågor om utdömande av före- lagt vite prövas av länsrätten på ansökan av den part som har begärt föreläggandet. 20 kap. 11 § 12

Beslut som tingsrätten har med-

Beslut som tingsrätten har med-

delat under rättegången i frågor

delat under rättegången i frågor

som

avses i

6 kap.

20 §,

7 kap.

som avses i

6 kap.

18 a §

tredje

15 §,

10 kap.

16 eller 17 § eller

stycket eller

20 §,

7 kap.

15 §,

11 kap. 18 §

eller

23 §

tredje

10 kap. 16 eller 17 § eller 11 kap.

stycket skall överklagas särskilt.

18 § eller 23

§ tredje stycket skall

överklagas särskilt.

11

Senaste lydelse 1998:319.

12

Senaste lydelse 1995:1362.

Prop. 2005/06:99 Bilaga 4 153 21 kap. 1 § 13

Vid verkställighet skall barnets bästa komma i främsta rummet. Verkställighet av vad allmän domstol har bestämt i dom eller beslut om vårdnad, boende, um- gänge eller överlämnande av barn söks hos länsrätten. Har domen eller beslutet inte vunnit laga kraft och är det inte särskilt medgivet att verkställighet ändå får ske, får länsrätten inte vidta åtgärder en- ligt 24 §§. Verkställighet av avtal enligt 6 kap. 6 §, 14 a § andra stycket och 15 a § andra stycket söks hos länsrätten. Vad som i detta kapitel föreskrivs om verkställighet av dom eller beslut som vunnit laga kraft gäller även ett sådant avtal. Barnets bästa skall vara av- görande för alla beslut om verk- ställighet. Hänsyn skall tas till barnets vilja med beaktande av barnets ålder och mognad. Verkställighet av en dom eller ett beslut om vårdnad, boende, umgänge eller överlämnande av barn söks hos tingsrätten i den ort där barnet har sitt hemvist. Har domen eller beslutet inte vunnit laga kraft och är det inte särskilt medgivet att verkställighet ändå får ske, får rätten inte vidta åt- gärder enligt 24 §§. Verkställighet av avtal enligt 6 kap. 6 §, 14 a § andra stycket och 15 a § andra stycket söks hos tingsrätten i den ort där barnet har sitt hemvist. Vad som i detta kapitel föreskrivs om verkställig- het av en dom eller ett beslut som vunnit laga kraft gäller även ett sådant avtal. Om en annan tingsrätt hand- lägger ett mål mellan samma par- ter om vårdnaden, boendet eller umgänget, får verkställighet också sökas hos den tingsrätten. Om det inte finns någon annan behörig domstol, tas frågan om verkställighet upp av Stockholms tingsrätt. 2 § Innan länsrätten förordnar om verkställighet, får den uppdra åt ledamot eller suppleant i social- nämnden eller tjänsteman inom socialtjänsten att verka för att den som har hand om barnet frivilligt skall fullgöra vad som åligger honom eller henne. Sådant upp- drag får även lämnas åt någon annan lämplig person. Den som har fått ett uppdrag enligt första stycket skall inom den Innan rätten beslutar om verk- ställighet, får den uppdra åt en ledamot eller suppleant i social- nämnden eller en tjänsteman inom socialtjänsten att verka för att den som har hand om barnet frivilligt skall fullgöra vad som åligger honom eller henne. Ett sådant uppdrag får även lämnas åt någon annan lämplig person. Den som har fått ett uppdrag enligt första stycket skall inom den

13 Senaste lydelse 1998:319. Prop. 2005/06:99 Bilaga 4 154 tid som länsrätten bestämmer läm- na denna en redogörelse för de åt- gärder som har vidtagits och vad som i övrigt har kommit fram. Tiden får inte sättas längre än två veckor. Länsrätten får dock för- länga tiden, om det finns förutsätt- ningar för att nå en frivillig full- görelse. Förordnar länsrätten om verk- ställighet, får den förelägga vite eller besluta att barnet skall häm- tas genom polismyndighetens för- sorg. Hämtning får dock beslutas endast i de fall och under de förut- sättningar som anges i andra och tredje styckena. Är det fråga om en dom eller ett beslut om vårdnad, boende eller överlämnande av barn, får läns- rätten besluta om hämtning av barnet, om verkställighet annars inte kan ske eller om hämtning är nödvändig för att undvika att barnet lider allvarlig skada. Är det fråga om en dom eller ett beslut om umgänge mellan barnet och en förälder som barnet inte bor tillsammans med, får länsrätten besluta om hämtning av barnet, om verkställighet annars inte kan ske och barnet har ett särskilt starkt behov av umgänge med föräldern. Frågor om utdömande av före- lagt vite prövas av länsrätten på ansökan av den part som har be- gärt verkställigheten. Förordnar länsrätten om verk- ställighet, kan den även lämna uppdrag enligt 2 §. Har rätten be- slutat att barnet skall hämtas ge- nom polismyndighetens försorg, skall sådant uppdrag lämnas, om inte särskilda skäl talar mot det.

tid som rätten bestämmer lämna

Prop. 2005/06:99

en redogörelse för de åtgärder som

Bilaga 4

har vidtagits och vad som i övrigt

har kommit fram. Tiden får inte

sättas längre än två veckor. Rätten

får dock förlänga tiden, om det

finns förutsättningar för att nå en

frivillig fullgörelse.

3 § 14

Beslutar rätten om verkställig-

het, får den även utan yrkande

förelägga vite eller besluta att bar-

net skall hämtas genom polismyn-

dighetens försorg. Hämtning

får

dock beslutas endast i de fall och

under de förutsättningar som anges

i andra och tredje styckena.

Är det fråga om en dom eller ett

beslut om vårdnad, boende eller

överlämnande av barn, får rätten

besluta om hämtning av barnet,

om verkställighet annars inte kan

ske eller om hämtning är nödvän-

dig för att undvika att barnet lider

allvarlig skada.

Är det fråga om en dom eller ett

beslut om umgänge mellan barnet

och en förälder som barnet inte bor

tillsammans med, får rätten be-

sluta om hämtning av barnet, om

verkställighet annars inte kan ske

och barnet har ett särskilt starkt

behov av umgänge med föräldern.

Frågor om utdömande av före-

lagt vite prövas av rätten på ansö-

kan av den part som har begärt

verkställigheten.

4 §

Beslutar rätten om verkställig-

het, kan den även lämna uppdrag

enligt 2 §. Har rätten beslutat att

barnet skall hämtas genom polis-

myndighetens försorg, skall

ett

uppdrag enligt 2 § lämnas, om inte särskilda skäl talar mot det.

14 Senaste lydelse 1998:319.

155

Om det finns särskilda skäl, får länsrätten för att underlätta att barnet överflyttas föreskriva att barnet tillfälligt skall tas om hand på lämpligt sätt. Förordnar länsrätten om verk- ställighet av en dom eller ett beslut om umgänge som har vunnit laga kraft, kan rätten, när det påkallas av förhållanden som har inträffat efter domen eller beslutet, jämka vad som har bestämts om villkor eller tidpunkt för umgänget. Om det finns särskilda skäl, får rätten för att underlätta att barnet överflyttas besluta att barnet till- fälligt skall tas om hand av social- nämnden eller på annat lämpligt sätt. Rätten får besluta att omhän- dertagandet skall verkställas ge- nom polismyndighetens försorg. Beslutar rätten om verkställig- het av en dom eller ett beslut om umgänge som har vunnit laga kraft, kan rätten komplettera eller ändra vad som har bestämts om de praktiska arrangemangen för ut- övandet av umgänget, om det är nödvändigt för att umgänget skall kunna ske. 5 § Har barnet fyllt tolv år, får verk- ställighet inte ske mot dess vilja utom då länsrätten finner det nöd- vändigt av hänsyn till barnets bästa. Detsamma gäller, om barnet ännu inte har fyllt tolv år men har nått en sådan mognad att dess vilja bör beaktas på motsvarande sätt. Om åtgärder för verkställighet är uppenbart oförenliga med bar- nets bästa, får rätten inte besluta om verkställighet. Även om dom eller beslut som avses i 1 § inte föreligger, kan barnets vårdnadshavare, när barnet vistas hos någon annan, begära att länsrätten beslutar om åtgärd för att barnet skall överflyttas till vårdnadshavaren. Länsrätten kan vägra att vidta den begärda åtgärden, om det av hänsyn till barnets bästa är på- kallat att frågan om vårdnaden prövas av allmän domstol. En åtgärd enligt första stycket får inte beslutas, om ett flyttnings- förbud enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga föreligger beträffande barnet. I övrigt gäller 26 §§. 7 § Även om en dom eller ett beslut som avses i 1 § inte finns, kan barnets vårdnadshavare, när barnet vistas hos någon annan, begära att rätten beslutar om åtgärd för att barnet skall överflyttas till vård- nadshavaren. Rätten kan vägra att vidta den begärda åtgärden, om det av hän- syn till barnets bästa behövs en prövning av frågan om vårdnaden. En åtgärd enligt första stycket får inte beslutas, om ett flyttnings- förbud enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga gäller i fråga om barnet. I övrigt gäller 15 §§. Prop. 2005/06:99 Bilaga 4 156

Har rätten meddelat ett beslut om omhändertagande enligt första eller andra stycket som ännu gäller när ärendet skall avgöras, skall rätten ompröva beslutet.

9 § 15

Prop. 2005/06:99

Hämtning

och

annan

åtgärd

Hämtning, omhändertagande och Bilaga 4

som rör barnet skall utföras på ett

andra åtgärder som rör barnet

sätt som är så skonsamt som möj-

skall utföras på ett sätt som är så

ligt för barnet.

skonsamt som möjligt för barnet.

Vid hämtning skall någon som

Om barnet på grund av sjukdom

kan vara till stöd för barnet när-

inte bör flyttas eller om det finns

vara. Finns det en sådan kontakt-

något annat särskilt hinder, skall

person för barnet som avses i

åtgärden skjutas upp.

socialtjänstlagen

(2001:453) bör

denne anlitas. Om möjligt skall

också en barnläkare, barnpsykia-

ter eller barnpsykolog

medverka.

Om barnet på grund av sjukdom

inte bör flyttas eller om det möter

något annat särskilt hinder, skall

hämtningen uppskjutas.

10 § 16

Föreligger i mål enligt detta

Om det är fara för att barnet förs

kapitel fara för att barnet förs ur

ur landet eller om saken av annan

landet eller är saken av annan an-

anledning är brådskande, kan rät-

ledning brådskande, kan länsrätten

ten omedelbart besluta att barnet

omedelbart förordna

att

barnet

skall tas om hand av socialnämn-

skall tas om hand på det sätt som

den eller på annat lämpligt sätt.

länsrätten finner lämpligt.

Rätten får besluta att omhänder-

tagandet skall

verkställas

genom

polismyndighetens försorg.

Kan ett beslut enligt första

Kan ett beslut enligt första

stycket inte avvaktas, får polis-

stycket inte avvaktas, får polis-

myndigheten,

oavsett

om

något

myndigheten,

oavsett om

något

mål är anhängigt, vidta sådana

ärende är anhängigt, vidta sådana

omedelbara åtgärder som kan ske

omedelbara åtgärder som kan ske

utan skada för barnet. När en så-

utan skada för barnet. Åtgärden

dan åtgärd vidtas skall om möjligt

skall genast anmälas till rätten,

närvara en läkare samt företrä-

som utan dröjsmål prövar om den

dare för socialtjänsten eller i före-

skall bestå.

kommande fall en sådan kontakt-

person för barnet som avses i socialtjänstlagen (2001:453). Åt- gärden skall genast anmälas till länsrätten, som utan dröjsmål prövar om den skall bestå.

15

Senaste lydelse 2001:456.

16

Senaste lydelse 2001:456.

157

I mål enligt detta kapitel kan länsrätten förordna att barnet skall undersökas av läkare. I kallelse till läkarundersökning får länsrätten förelägga vite. Länsrätten prövar frågor om ut- dömande av förelagt vite. I mål enligt detta kapitel skall länsrätten hålla muntlig förhand- ling, om det inte är uppenbart obe- hövligt. Om muntlig förhandling i kammarrätten och regeringsrätten finns bestämmelser i 9 § förvalt- ningsprocesslagen (1971:291). Vid muntlig förhandling får barnet höras inför rätten, om sär- skilda skäl talar för det och det är uppenbart att barnet inte kan ta skada av att höras. Uteblir en part från en för- handling till vilken han eller hon har kallats vid vite att inställa sig personligen, får rätten förordna att parten skall hämtas till rätten antingen omedelbart eller till en senare dag.

11 §

Prop. 2005/06:99

Vid

hämtning och

omhänder-

Bilaga 4

tagande skall någon som kan vara

till stöd för barnet närvara. Finns

det en sådan kontaktperson för

barnet som avses i socialtjänst-

lagen (2001:453), bör han eller

hon anlitas. I brådskande fall får

en åtgärd som krävs för skydd av

barnet vidtas utan att en person

till stöd för barnet är närvarande.

Om det är möjligt skall en barn-

läkare, barnpsykiater eller barn-

psykolog medverka vid hämtning

och omhändertagande.

12 §

Vid avgörande av ett ärende en-

ligt detta kapitel skall tingsrätten

bestå av en lagfaren domare och

tre nämndemän. Om rätten anser

det tillräckligt att en domare sitter

i rätten och parterna samtycker till

det eller ärendet är av enkel be-

skaffenhet, kan det avgöras av en

lagfaren domare.

Vid

sammanträde

får barnet

höras inför rätten, om särskilda skäl talar för det och det är uppen- bart att barnet inte kan ta skada av att höras. Länsrätten får, enligt vad som är skäligt, förordna att den ena parten skall ersätta motpartens kost- nader i ett mål enligt detta kapitel. Kostnader för utförande av upp- drag enligt 2 § första stycket andra meningen, för hämtning av en part till förhandling, för hämtning eller 13 § I fråga om rättegångskostnader skall 18 kap. rättegångsbalken tillämpas. Avskrivs ärendet på grund av att parterna har nått en samförståndslösning, får rätten besluta att vardera parten skall bära sin kostnad. Kostnader för utförande av upp- drag enligt 2 § första stycket andra meningen, för hämtning eller om- händertagande av barn betalas av 158 omhändertagande av barn och för läkarundersökning betalas av all- männa medel. Rätten får efter vad som är skäligt besluta att en part som har föranlett kostnad för hämtning skall helt eller delvis betala kostnaden till statsverket. Den som har hand om barnet får tillerkännas ersättning och för- skott med anledning av kostnader för resa och uppehälle i samband med inställelse vid läkarunder- sökning enligt 11 §. Härvid gäller 15§förvaltningsprocesslagen(1971:291). Frågor om ersättning enligt andra och tredje styckena prövas av länsrätten. allmänna medel efter beslut av rätten. Rätten får efter vad som är skäligt besluta att en part som har föranlett kostnad för hämtning eller omhändertagande av barn helt eller delvis skall betala kost- naden till staten. Länsrätten kan förordna att beslut enligt detta kapitel som ej avser utdömande av vite, ersätt- ning för parts kostnader eller parts skyldighet att betala kostnader till statsverket skall gälla omedelbart. 14 § Beslut som inte avser utdöman- de av vite, ersättning för parts kostnader eller parts skyldighet att betala kostnader till staten gäller omedelbart, om inte annat beslu- tas. 16 § Vid handläggning i kammar- rätten av mål enligt detta kapitel skall nämndemän ingå i rätten. Vid rättens handläggning av ärenden enligt detta kapitel tilläm- pas i övrigt lagen (1996:242) om domstolsärenden. Prövningstill- stånd krävs inte för att hovrätten skall pröva tingsrättens beslut.

1.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2006.

2.

Äldre bestämmelser i 21 kap. tillämpas i fråga om mål om verk- ställighet eller överflyttning av barn i annat fall som vid ikraftträdandet är anhängigt vid domstol.

Prop. 2005/06:99 Bilaga 4 159

2

Förslag till lag om ändring i rättegångsbalken

Härigenom föreskrivs att 42 kap. 6 och 17 §§ rättegångsbalken skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

42 kap. 6 § 1

Utfärdas stämning, skall förberedelse i målet äga rum. Förberedelsen har till syfte att klarlägga

1.

parternas yrkanden och invändningar samt de omständigheter som parterna åberopar till grund för sin talan,

2.

i vad mån parterna är oense om åberopade sakförhållanden,

3.

vilka bevis som skall förebringas och vad som skall styrkas med varje bevis,

4.

om ytterligare utredning eller andra åtgärder behövs före målets avgörande och

5. om det finns förutsättningar

5. om det finns förutsättningar

för förlikning.

för förlikning eller annan samför-

ståndslösning.

Rätten skall driva förberedelsen med inriktning på ett snabbt av- görande av målet. Så snart det lämpligen kan ske bör rätten höra parterna angående målets handläggning och, om det inte på grund av målets beskaffenhet eller av något annat särskilt skäl är obehövligt, upprätta en tidsplan för denna. 17 § 2

Är saken sådan att förlikning därom är tillåten, skall rätten, i den mån det är lämpligt med hän- syn till målets beskaffenhet och övriga omständigheter, verka för att parterna förliks. Om det med hänsyn till målets beskaffenhet är lämpligare att sär- skild medling äger rum, kan rätten förelägga parterna att inställa sig till förlikningssammanträde inför medlare som förordnas av rätten. Rätten skall, om det är lämpligt med hänsyn till målets beskaffen- het och övriga omständigheter, verka för att parterna förliks eller på annat sätt uppnår en samför- ståndslösning. Om det i ett mål där förlikning om saken är tillåten med hänsyn till målets beskaffenhet är lämp- ligare att särskild medling äger rum, kan rätten förelägga parterna att inställa sig till ett förliknings- sammanträde inför medlare som förordnas av rätten. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2006.

1

Senaste lydelse 2000:172.

2

Senaste lydelse 1987:747.

Prop. 2005/06:99 Bilaga 4 160

3

Förslag till lag om ändring i lagen (1977:595) om erkännande och verkställighet av nordiska domar på privaträttens område

Härigenom föreskrivs att 9 och 12 §§ lagen (1977:595) om erkännande och verkställighet av nordiska domar på privaträttens område skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

9 § 1

Ansökan om verkställighet görs hos kronofogdemyndigheten eller, i fall som avses i 6 §, hos läns- rätten. Till ansökningen skall fogas Ansökan om verkställighet görs hos kronofogdemyndigheten. I fall som avses i 6 § görs dock ansökan hos tingsrätten i den ort där bar- net har sitt hemvist. Om en annan tingsrätt handlägger ett mål mel- lan samma parter om vårdnaden, boendet eller umgänget, får verk- ställighet också sökas hos den tings- rätten. Om det i fall som avses i 6 § inte finns någon annan behörig domstol, tas frågan om verkställig- het upp av Stockholms tingsrätt.

1.

om ansökningen rör verkställighet av en dom eller av ett beslut som avses i 5 § 5, av vederbörande myndighet bestyrkt avskrift av exeku- tionstiteln samt bevis att denna har vunnit laga kraft eller, i fråga om icke lagakraftvunnen dom, bevis att den utan hinder därav får verkställas i den stat där den har meddelats,

2.

om ansökningen rör verkställighet av en förlikning, bestyrkt avskrift av förlikningen och bevis att denna får verkställas i den stat där den har ingåtts,

3.

om ansökningen rör verkställighet av ett skuldebrev som avses i 5 § 3 och 4, bestyrkt avskrift av skuldebrevet och bevis att detta kan utgöra grund för verkställighet utan rättegång i den stat där gäldenären under- tecknat skuldebrevet samt bevis att denne vid tidpunkten för under- tecknandet hade hemvist i den staten,

4.

om ansökningen rör verkställighet av ett avgörande som avses i 6 §, bestyrkt avskrift av exekutionstiteln och bevis att den kan utgöra grund för verkställighet i den stat där den har upprättats.

Handling, som är avfattad på annat språk än danska, norska eller svenska, skall vara åtföljd av be- styrkt översättning till något av dessa språk, om inte kronofogde- myndigheten eller länsrätten med- ger undantag. En handling, som är avfattad på annat språk än danska, norska eller svenska, skall vara åtföljd av be- styrkt översättning till något av dessa språk, om inte kronofogde- myndigheten eller rätten medger undantag.

1 Senaste lydelse 2002:466. Prop. 2005/06:99 Bilaga 4 161

12 §

Prop. 2005/06:99

Verkställighet,

som sökes

hos

Verkställighet,

som begärs hos

Bilaga 4

länsrätten, sker enligt vad som är

rätten, sker enligt vad som är

föreskrivet om

verkställighet

av

föreskrivet om

verkställighet av

svensk domstols avgörande i mot-

svensk domstols avgörande i mot-

svarande fall.

svarande fall.

1.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2006.

2.

Äldre bestämmelser tillämpas i fråga om mål om verkställighet som vid ikraftträdandet är anhängigt vid domstol. Därvid tillämpas 21 kap. föräldrabalken i den lydelse kapitlet hade vid utgången av juni 2006.

162

4

Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100)

Härigenom föreskrivs att 9 kap. 15 § sekretesslagen (1980:100) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

9 kap.

15 § 1

Sekretess gäller hos domstol i

Sekretess gäller hos domstol i

äktenskapsmål samt mål och ären-

äktenskapsmål samt mål och ären-

den enligt föräldrabalken, liksom i

den enligt föräldrabalken, liksom i

ärenden

enligt lagen

(1999:997)

ärenden

enligt

lagen (1999:997)

om särskild företrädare för barn

om särskild företrädare för barn

och mål enligt lagen (1989:14) om

och ärenden enligt lagen (1989:14)

erkännande och verkställighet av

om

erkännande

och verkställighet

utländska

vårdnadsavgöranden

m.m.

av

utländska vårdnadsavgöranden

och om överflyttning av barn, för

m.m. och om överflyttning av

uppgift

om

enskilds

personliga

barn, för uppgift om enskilds per-

eller ekonomiska förhållanden, om

sonliga eller ekonomiska förhål-

part begär det och det kan antas att

landen, om part begär det och det

den enskilde eller någon honom

kan antas att den enskilde eller

närstående lider skada eller men

någon

honom

närstående

lider

om uppgiften röjs. I ärenden enligt

skada eller men om uppgiften röjs.

lagen (1999:997) om särskild före-

I ärenden enligt lagen (1999:997)

trädare för barn och om adoption

om särskild företrädare för barn

enligt 4 kap.

föräldrabalken,

an-

och om adoption enligt 4 kap. för-

ordnande av

godmanskap enligt

äldrabalken, anordnande av god-

11 kap.

4 §

föräldrabalken

eller

manskap enligt

11 kap. 4 §

för-

förvaltarskap

behövs

dock

inte

äldrabalken eller förvaltarskap be-

begäran av part.

hövs dock inte begäran av part.

I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretess i högst sjuttio år.

1.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2006.

2.

Den äldre lydelsen av 9 kap. 15 § tillämpas i mål som vid ikraft- trädandet är anhängigt vid domstol.

1 Senaste lydelse 1999:1045. Prop. 2005/06:99 Bilaga 4 163

5

Förslag till lag om ändring i lagen (1989:14) om erkännande och verkställighet av utländska vårdnads- avgöranden m.m. och om överflyttning av barn

Härigenom föreskrivs att 9 och 1321 §§ lagen (1989:14) om erkän- nande och verkställighet av utländska vårdnadsavgöranden m.m. och om överflyttning av barn skall ha följande lydelse. Prop. 2005/06:99 Bilaga 4

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

9 § Mål om erkännande eller verk- ställighet av ett avgörande som av- ses i 5 § får förklaras vilande, om

1.

avgörandet har överklagats genom ett ordinärt rättsmedel,

2.

frågan om vårdnaden, um- gänget eller rätten att ta vård om barnet prövas här i landet i ett rättsligt förfarande som har på- börjats innan det motsvarande förfarandet inleddes i ursprungs- staten, eller

3.

frågan om erkännande eller verkställighet av något annat av- görande om vårdnaden, umgänget eller rätten att ta vård om barnet samtidigt prövas i ett annat mål.

Ett ärende om erkännande eller verkställighet av ett avgörande som avses i 5 § får förklaras vilan- de, om

1.

avgörandet har överklagats genom ett ordinärt rättsmedel,

2.

frågan om vårdnaden, um- gänget eller rätten att ta vård om barnet prövas här i landet i ett rättsligt förfarande som har påbör- jats innan det motsvarande för- farandet inleddes i ursprungs- staten, eller

3.

frågan om erkännande eller verkställighet av något annat av- görande om vårdnaden, umgänget eller rätten att ta vård om barnet samtidigt prövas i ett annat ärende.

Ansökan om verkställighet av ett avgörande som avses i 5 § eller om överflyttning av barn enligt 11 § görs hos länsrätten. 13 § Ansökan om verkställighet av ett avgörande som avses i 5 § görs hos tingsrätten i den ort där bar- net har sitt hemvist. Om en annan tingsrätt handlägger ett mål mel- lan samma parter om vårdnaden, boendet eller umgänget, får verk- ställighet också sökas hos den tingsrätten. Om det inte finns någon annan behörig domstol, tas frågan om verkställighet upp av Stockholms tingsrätt. Ansökan om överflyttning av barn enligt 11 § görs hos Stockholms tingsrätt.

14

§

Till ansökan om verkställighet av ett avgörande som avses i 5 § skall

fogas bestyrkt kopia av avgörandet samt, om det framgår att avgörandet

har meddelats i svarandens utevaro,

en handling som visar huruvida

164

denne har delgetts stämning eller motsvarande handling. Sökanden skall även ge in en handling som visar att avgörandet kan utgöra grund för verkställighet i ursprungsstaten samt lämna uppgift om var barnet kan antas befinna sig här i landet och förslag till hur vården av barnet skall

återställas.

I mål om överflyttning av barn

I ett ärende om överflyttning av

enligt 11 § skall sökanden, om rät-

barn enligt 11 § skall sökanden, om

ten begär det, förete ett sådant av-

rätten begär det, visa upp ett sådant

görande av någon myndighet i den

avgörande av någon myndighet i

stat där barnet hade sitt hemvist

den stat där barnet hade sitt hem-

omedelbart före

bortförandet

eller

vist omedelbart före bortförandet

kvarhållandet som utvisar att bort-

eller kvarhållandet som utvisar att

förandet eller

kvarhållandet

var

bortförandet eller kvarhållandet var

olovligt. Detta gäller dock endast

olovligt. Detta gäller dock endast

om ett sådant avgörande kan er-

om ett sådant avgörande kan er-

hållas i den staten.

hållas i den staten.

15 §

Mål om verkställighet av ett av- görande som avses i 5 § skall hand- läggas skyndsamt. Också mål om överflyttning av barn enligt 11 § skall handläggas skyndsamt. Har ett sådant mål inte avgjorts inom sex veckor från det att ansökan gjordes om överflytt- ningen, är rätten på sökandens be- gäran skyldig att redogöra för orsaken till dröjsmålet. Ett ärende om verkställighet av ett avgörande som avses i 5 § skall handläggas skyndsamt. Också ett ärende om överflytt- ning av barn enligt 11 § skall hand- läggas skyndsamt. Har ett sådant ärende inte avgjorts inom sex veckor från det att ansökan gjordes om överflyttningen, är rätten på sökandens begäran skyldig att re- dogöra för orsaken till dröjsmålet. 16 § 1

Innan länsrätten förordnar om verkställighet eller överflyttning får den uppdra åt en ledamot eller suppleant i socialnämnden eller en tjänsteman inom socialtjänsten att verka för att den som har hand om barnet frivilligt skall fullgöra vad som åligger honom eller henne. Ett sådant uppdrag får även lämnas åt någon annan lämplig person. Upp- drag får lämnas endast om det kan antas att detta kommer att leda till att barnet överlämnas utan att målets behandling onödigt för- dröjs. Den som har fått ett uppdrag enligt första stycket skall inom den tid som länsrätten bestämmer Innan rätten beslutar om verk- ställighet eller överflyttning får den uppdra åt en ledamot eller suppleant i socialnämnden eller en tjänsteman inom socialtjänsten att verka för att den som har hand om barnet frivilligt skall fullgöra vad som åligger honom eller henne. Ett sådant uppdrag får även lämnas åt någon annan lämplig person. Upp- drag får lämnas endast om det kan antas att detta kommer att leda till att barnet överlämnas utan att ärendets behandling onödigt för- dröjs. Den som har fått ett uppdrag enligt första stycket skall inom den tid som rätten bestämmer lämna

1 Senaste lydelse 1993:212. Prop. 2005/06:99 Bilaga 4 165 lämna rätten en redogörelse för de åtgärder som har vidtagits och vad som i övrigt har kommit fram. Tiden får inte sättas längre än två veckor. Om synnerliga skäl före- ligger, får länsrätten dock bestäm- ma en längre tid eller förlänga en redan bestämd tid.

en redogörelse för de åtgärder som

Prop. 2005/06:99

har vidtagits och vad som i övrigt

Bilaga 4

har kommit fram. Tiden får inte

sättas längre än två veckor. Om

det finns synnerliga skäl, får rätten

dock bestämma en längre tid eller

förlänga en redan bestämd tid.

17 § 2

Innan rätten avgör ett mål om

Innan rätten avgör ett ärende om

verkställighet av ett avgörande som

verkställighet av ett avgörande som

avses i 5 § eller om överflyttning

avses i 5 § eller om överflyttning

av barn enligt 11 § skall rätten in-

av barn enligt 11 § skall rätten in-

hämta barnets mening, om det inte

hämta barnets mening, om det inte

är omöjligt med hänsyn särskilt till

är omöjligt med hänsyn särskilt till

barnets ålder och mognad.

barnets ålder och mognad.

18 § 3

Förordnar länsrätten om verk-

Beslutar rätten om verkställig-

ställighet eller överflyttning, får

het eller överflyttning, får den

den förelägga vite, om detta kan

även utan yrkande förelägga vite,

antas komma att leda till att barnet

om detta kan antas komma att leda

överlämnas utan onödigt dröjsmål,

till att barnet överlämnas utan

eller besluta att barnet skall häm-

onödigt dröjsmål, eller besluta att

tas genom polismyndighetens för-

barnet skall hämtas genom polis-

sorg. Länsrätten kan i samband

myndighetens försorg. Rätten kan

med förordnandet lämna uppdrag

i samband med beslutet lämna

enligt 16 §.

uppdrag enligt 16 §.

Är det fråga om en dom eller ett

Är det fråga om en dom eller ett

beslut om umgänge, får dock läns-

beslut om umgänge, får dock

rätten besluta om hämtning av

rätten besluta om hämtning av

barnet endast om det finns sär-

barnet endast om det finns sär-

skilda skäl att anta att verkställig-

skilda skäl att anta att verkställig-

het annars inte kan ske.

het annars inte kan ske.

Frågor om utdömande av före-

Frågor om utdömande av före-

lagt vite prövas av länsrätten på

lagt vite prövas av rätten på ansö-

ansökan av den part som har be-

kan av den part som har begärt

gärt verkställigheten eller över-

verkställigheten

eller

överflytt-

flyttningen.

ningen.

19 § 4

Om det i ett mål enligt denna lag

Om det i ett ärende enligt denna

finns risk för att barnet förs ur

lag finns risk för att barnet förs ur

landet eller

att

verkställigheten

landet

eller

att

verkställigheten

eller överflyttningen på annat sätt

eller överflyttningen på annat sätt

försvåras, kan länsrätten omedel-

försvåras, kan rätten

omedelbart

bart förordna

att

barnet skall tas

besluta

att

barnet skall tas om

2

Paragrafen fick sin nuvarande beteckning genom 1993:212.

3

Senaste lydelse 1993:212.

4 Senaste lydelse 1993:212.

166

om hand på det sätt som länsrätten finner lämpligt. Länsrätten kan därvid meddela föreskrifter om villkor eller tidpunkt för umgänge med barnet. För att underlätta att barnet överflyttas kan länsrätten i sam- band med dom eller beslut om verkställighet eller överflyttning föreskriva att barnet tillfälligt skall tas om hand på lämpligt sätt. hand av socialnämnden eller på annat lämpligt sätt. Rätten kan därvid besluta om villkor eller tid- punkt för umgänge med barnet. För att underlätta att barnet överflyttas kan rätten i samband med en dom eller ett beslut om verkställighet eller överflyttning besluta att barnet tillfälligt skall tas om hand av socialnämnden eller på annat lämpligt sätt. Rätten får besluta att omhänder- tagandet skall verkställas genom polismyndighetens försorg. 20 § 5

Har talan enligt denna lag inte väckts eller kan ett beslut enligt 19 § första stycket inte avvaktas, får polismyndigheten genast om- händerta barnet eller vidta andra omedelbara åtgärder som kan ske utan skada för barnet. När en så- dan åtgärd vidtas skall om möjligt en läkare samt en företrädare för socialtjänsten eller i förekomman- de fall en sådan kontaktperson för barnet som avses i socialtjänst- lagen (2001:453) vara närvaran- de. Åtgärden skall genast anmälas till länsrätten, som utan dröjsmål prövar om den skall bestå. Har talan enligt denna lag inte väckts eller kan ett beslut enligt 19 § första stycket inte avvaktas, får polismyndigheten genast om- händerta barnet eller vidta andra omedelbara åtgärder som kan ske utan skada för barnet. Åtgärden skall genast anmälas till rätten, som utan dröjsmål prövar om den skall bestå. 21 § 6

Beträffande förfarandet i övrigt i mål om verkställighet av ett avgör- ande som avses i 5 § eller om överflyttning av barn enligt 11 § tillämpas 21 kap. 9 och 1116 §§ föräldrabalken. Vad som före- skrivs i 21 kap. 13 § föräldrabalk- en om kostnader för utförande av uppdrag skall gälla i fråga om uppdrag enligt 16 § första stycket andra meningen. Beträffande förfarandet i övrigt i ärende om verkställighet av ett av- görande som avses i 5 § eller om överflyttning av barn enligt 11 § tillämpas 21 kap. 9 och 1116 §§ föräldrabalken. Vad som före- skrivs i 21 kap. 13 § föräldrabalk- en om kostnader för utförande av uppdrag skall gälla i fråga om uppdrag enligt 16 § första stycket andra meningen.

5

Senaste lydelse 2001:465.

6

Senaste lydelse 1993:212.

Prop. 2005/06:99 Bilaga 4 167 Prop. 2005/06:99 Bilaga 4

1.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2006.

2.

Äldre bestämmelser tillämpas i fråga om mål om verkställighet eller överflyttning som vid ikraftträdandet är anhängigt vid domstol. Därvid tillämpas 21 kap. föräldrabalken i den lydelse kapitlet hade vid utgången av juni 2006.

168

6

Förslag till lag om ändring i lagen (2005:683) om ändring i rättegångsbalken

Härigenom föreskrivs att 42 kap. 6 § rättegångsbalken i stället för dess lydelse enligt lagen (2005:683) om ändring i rättegångsbalken skall ha följande lydelse. Prop. 2005/06:99 Bilaga 4

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

42 kap. 6 § Utfärdas stämning, skall förberedelse i målet äga rum. Förberedelsen har till syfte att klarlägga 1. parternas yrkanden och invändningar samt de omständigheter som parterna åberopar till grund för sin talan,

2.

i vad mån parterna är oense om åberopade sakförhållanden,

3.

vilka bevis som skall läggas fram och vad som skall styrkas med varje bevis,

4.

om ytterligare utredning eller andra åtgärder behövs före målets avgörande och

5. om det finns förutsättningar

5. om det finns förutsättningar

för förlikning.

för förlikning eller annan samför-

ståndslösning.

Rätten skall driva förberedelsen med inriktning på ett snabbt av- görande av målet. Så snart det lämpligen kan ske bör rätten höra parterna angående målets handläggning. Rätten skall upprätta en tidsplan för målets handläggning, om det inte på grund av målets beskaffenhet eller av något annat särskilt skäl är obehövligt. Parterna skall fortlöpande kontrollera att tidsplanen kan hållas såvitt gäller dem och deras bevisning. Om en part bedömer att tidsplanen inte kan hållas, skall detta genast anmälas till rätten. Om rätten bedömer att tidsplanen inte kan hållas, skall parterna underrättas om detta. 169 Lagrådets yttrande Utdrag ur protokoll vid sammanträde 2006-02-20

Närvarande: f.d. justitierådet Staffan[REDACTED_EFTERNAMN], justitierådet Leif[REDACTED_EFTERNAMN] och f.d. regeringsrådet Karl-Ingvar Rundqvist. Nya regler om vårdnad m.m. Enligt en lagrådsremiss den 26 januari 2006 (Justitiedepartementet) har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1.

lag om ändring i föräldrabalken,

2.

lag om ändring i rättegångsbalken,

3.

lag om ändring i lagen (1977:595) om erkännande och verkställighet av nordiska domar på privaträttens område,

4.

lag om ändring i sekretesslagen (1980:100),

5.

lag om ändring i lagen (1989:14) om erkännande och verkställighet av utländska vårdnadsavgöranden m.m. och om överflyttning av barn,

6.

lag om ändring i lagen (2005:683) om ändring i rättegångsbalken. Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kanslirådet Anne

Kuttenkeuler, ämnessakkunnige Torbjörn[REDACTED_EFTERNAMN] och rättssakkunnige Jonas Bäckstrand. Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet: Förslaget till lag om ändring i föräldrabalken 6 kap. Ett huvudsyfte med de föreslagna lagändringarna är att klarare betona betydelsen av barnets bästa vid avgörandet av frågor om vårdnad, boende och umgänge. Detta kommer till uttryck i den nya lydelsen av 6 kap. 2 a §, där det bl.a. sägs att barnets bästa skall vara avgörande för alla beslut om vårdnad, boende och umgänge samt att, vid bedömningen av vad som är bäst för barnet, avseende skall fästas särskilt vid dels risken för att barnet far illa, dels barnets behov av en nära och god kontakt med båda föräldrarna. Det betonas också att hänsyn skall tas till barnets vilja med beaktande av barnets ålder och mognad. Enligt vad som framhålls i den allmänna motiveringen till lagförslaget (avsnitt 8) är gemensam vårdnad ett viktigt inslag i en önskvärd utveck- ling mot en starkare betoning av barnets intressen. De nuvarande reglerna på området, som kom till år 1998, innebär att domstolarna kan besluta om gemensam vårdnad även om en förälder motsätter sig det. En förut- sättning är dock att gemensam vårdnad är bäst för barnet (6 kap. 5 § föräldrabalken). I förarbetena (se prop. 1997/98:7 s. 48 ff. och 106 ff.) sägs bl.a. att om den som motsätter sig gemensam vårdnad anför vägande skäl för sin ståndpunkt, det ofta är lämpligast att inte gå emot den personen. Har den ena föräldern utsatt barnet eller den andra föräldern för övergrepp, kan gemensam vårdnad enligt förarbetena vara olämplig. Det framhålls också att om konflikten mellan föräldrarna är så svår och djup att det är omöjligt för dem att samarbeta i frågor som rör barnet, det ofta är bäst för barnet att en av föräldrarna är ensam vårdnadshavare. Prop. 2005/06:99 Bilaga 5 170 Reglerna i 6 kap. 5 § föräldrabalken har tillämpats av Högsta dom- stolen i rättsfallen NJA 1999 s. 451 och 2000 s. 345 samt i dom den 8 februari 2006 i mål T 30805. I det förstnämnda rättsfallet uttalade Högsta domstolen att lagstiftningen fick anses förutsätta att gemensam vårdnad normalt är till barnets bästa och att vårdnaden skall anförtros en av föräldrarna ensam endast när det framkommer särskilda omständigheter som talar mot gemensam vårdnad. Liknande uttalanden gjordes i 2000 och 2006 års avgöranden. I avgörandet år 2000 framhöll Högsta domstolen också att om konflikten mellan föräldrarna skulle vara så svår och djup att ett samarbete var omöjligt, detta fick anses utgöra en sådan särskild omständighet som kunde tala mot gemensam vårdnad. I lagrådsremissen föreslås att 6 kap. 5 § skall kompletteras med en bestämmelse där föräldrarnas samarbetsförmåga lyfts fram. Bestämmel- sen är formulerad så, att rätten vid sin bedömning av om vårdnaden skall vara gemensam skall fästa avseende särskilt vid föräldrarnas förmåga att samarbeta i frågor som rör barnet. Lagförslaget synes grunda sig på en bedömning att domstolarna i allt- för stor utsträckning har använt sig av möjligheten att besluta om gemen- sam vårdnad mot en förälders vilja eller att det i varje fall finns risk för en sådan utveckling. I avsnitt 8 i lagrådsremissen framhålls att gemensam vårdnad kan vara oförenlig med barnets bästa även om en konflikt mellan föräldrarna inte kan sägas vara så svår och djup att det är omöjligt för dem att samarbeta. Gemensam vårdnad bör sålunda normalt förutsätta att föräldrarna har ett någorlunda konfliktfritt samarbete. Det understryks i remissen att vad som är barnets bästa alltid bör bestämmas genom en nyanserad bedömning av samtliga omständigheter i det enskilda fallet och att någon presumtion för eller mot gemensam vårdnad alltså inte kan gälla. Enligt Lagrådets mening är det tveksamt om man genom den före- slagna kompletteringen av 6 kap. 5 § kan uppnå en sådan uppstramning av rättspraxis som synes vara eftersträvad. Att hänsyn skall tas till föräldrarnas samarbetsförmåga underströks redan i förarbetena till den nuvarande lagstiftningen, och Högsta domstolens avgörande år 2000 grundade sig också på ett sådant beaktande. Något som kan sägas utgöra en nyansskillnad i förhållande till tidigare motivuttalanden är de nyss återgivna uttalandena i lagrådsremissen att en konflikt mellan föräldrarna skall kunna hindra ett beslut om gemensam vårdnad även om konflikten inte omöjliggör ett samarbete och att en presumtion för eller mot gemen- sam vårdnad inte kan anses gälla. Detta i någon mån nya synsätt åter- speglas emellertid inte i lagtexten. Enligt Lagrådets mening bör lagtexten justeras, så att det klarare fram- går vad man vill uppnå. Eventuellt kan lagtexten byggas ut, så att det i linje med motivuttalandena sägs att avseende särskilt skall fästas vid föräldrarnas förmåga att utan avsevärda konflikter samarbeta i frågor som rör barnet. Att det inte skall gälla någon presumtion för eller mot gemensam vårdnad kan lämpligen understrykas i författningskommen- taren beträffande 6 kap. 5 §. 6 kap. 17 a § I paragrafen, som inte föreslås ändrad, finns i andra stycket en hänvis- ning till 6 kap. 15 a § andra stycket. Eftersom den paragrafen enligt Prop. 2005/06:99 Bilaga 5 171 lagrådsremissen skall få ett nytt andra stycke, varvid nuvarande andra stycket får bilda ett tredje stycke, bör hänvisningen till andra stycket ändras. Motsvarande följdändringar bör göras i 21 kap. 1 § tredje stycket föräldrabalken och 5 kap. 3 § första stycket socialtjänstlagen (2001:453), som likaledes hänvisar till 6 kap.15 a § andra stycket föräldrabalken. 21 kap. När det gäller 21 kap. föräldrabalken föreslås den väsentliga ändringen att handläggningen av verkställighet av avgöranden om vårdnad, boende och umgänge flyttas från förvaltningsdomstolarna till de allmänna dom- stolarna. Första stycket i 1 § byggs ut, delvis i överensstämmelse med 6 kap. 2 a §, så att det sägs att barnets bästa skall vara avgörande för alla beslut om verkställighet och att hänsyn skall tas till barnets vilja med beaktande av barnets ålder och mognad. Den föreslagna bestämmelsen i 1 § om hänsyn till barnets vilja ersätter de regler som i dag finns i 21 kap. 5 §. Det föreskrivs där att, om barnet har fyllt tolv år, verkställighet inte får ske mot dess vilja utom då läns- rätten finner det nödvändigt av hänsyn till barnets bästa. Detsamma gäller, sägs det vidare, om barnet ännu inte har fyllt tolv år men har nått en sådan mognad att dess vilja bör beaktas på motsvarande sätt. Enligt det remitterade lagförslaget skall 21 kap. 5 § innehålla en ny regel som föreskriver att rätten inte får besluta om verkställighet, om åtgärder för verkställighet är uppenbart oförenliga med barnets bästa. Denna regel ersätter i första hand de nuvarande bestämmelserna i 21 kap. 6 §. I denna paragraf, som föreslås bli upphävd, sägs bl.a. att länsrätten kan vägra verkställighet, om det är uppenbart att förhållandena har ändrats sedan den allmänna domstolens dom eller beslut meddelades eller socialnämnden godkände ett avtal mellan föräldrarna och det av hänsyn till barnets bästa är påkallat att frågan om vårdnad, boende eller umgänge prövas på nytt. Enligt den angivna paragrafen kan länsrätten även i andra fall vägra verkställighet, om det finns en risk som inte är ringa för att barnets kroppsliga eller själsliga hälsa skadas. Den föreslagna regeln i 21 kap. 5 § väcker flera frågor. Till en början uppstår spörsmålet om regeln bara tar sikte på de olika konkreta åtgärder som kan komma i fråga för att genomföra verkställighet och inte på verk- ställigheten som helhet. Formuleringen att rätten inte får besluta om verkställighet talar för att det är verkställigheten i dess helhet som av- ses. I författningskommentaren sägs emellertid att domstolens prövning avser inte bara det som skall genomföras vanligen en flyttning av barnet från en förälder till en annan utan också de tvångsåtgärder som kan krävas för genomförande. Fråga uppstår då om rätten skall ha möj- lighet att, av hänsyn till barnets bästa, vägra en viss åtgärd men låta verk- ställigheten genomföras med hjälp av någon annan åtgärd. Är detta meningen, bör lagtexten justeras. En annan fråga som väcks är hur den föreslagna 21 kap. 5 § förhåller sig till den nya bestämmelsen i 1 § första stycket om att barnets bästa skall vara avgörande för alla beslut om verkställighet. En rimlig tolkning av den bestämmelsen är att den förhindrar alla former av verkställighet som inte är förenliga med barnets bästa. Med en sådan tolkning uppstår emellertid en konflikt med 5 §, som kräver att en viss åtgärd skall vara Prop. 2005/06:99 Bilaga 5 172 uppenbart oförenlig med barnets bästa för att verkställighet skall kunna vägras. Saken bör enligt Lagrådets mening redas ut. Som framgår av den tidigare redogörelsen ersätts de nuvarande ålders- relaterade bestämmelserna i 5 § av den mera allmänt hållna regeln i 1 § första stycket om att hänsyn skall tas till barnets vilja med beaktande av barnets ålder och mognad. Något som talar till förmån för den nya regeln är att den överensstämmer med vad som i dag gäller och som föreslås bli fortsatt gällande på vårdnadsområdet (se den hittillsvarande 6 kap. 2 b § och den nya 6 kap. 2 a §). Som påpekas i författningskom- mentaren ger också den nya regeln stora möjligheter att ta hänsyn till yngre barns vilja. De äldre barnens inflytande minskar emellertid. Det kan visserligen hävdas att, om ett äldre barn motsätter sig verkställighet, det i åtskilliga fall kan anses uppenbart oförenligt med barnets bästa att tvångsvis genomföra verkställigheten. I så fall blir den nya 5 § tillämplig. Rättsläget blir emellertid ett annat än i dag. Enligt de nuvarande bestäm- melserna kan verkställighet så gott som aldrig ske mot barnets vilja, om barnet har fyllt tolv år. Undantag gäller bara i fall då länsrätten finner det nödvändigt av hänsyn till barnets bästa att besluta om verkställighet. Barnets rättsläge förändras också genom upphävandet av 21 kap. 6 §. Domstolen får i och för sig vissa möjligheter att med stöd av den nya 5 § vägra verkställighet i sådana situationer som i dag täcks av 6 §, dvs. när förhållandena har ändrats eller när det finns en risk för att barnets hälsa skadas. Genom att 5 § kan tillämpas bara i fall då en verkställighet skulle vara uppenbart oförenlig med barnets bästa inskränks emellertid möj- ligheterna att vägra verkställighet i väsentlig mån. Det framhålls i lagrådsremissen (avsnitt 12.2) att principen bör vara att ett domstolsavgörande eller ett avtal mellan föräldrarna inte skall om- prövas när det blir fråga om verkställighet. Lagrådet har inte någon er- inran mot detta synsätt. Samtidigt står det klart, något som också anförs i lagrådsremissen, att domstolen måste ha möjligheter att vägra verk- ställighet av hänsyn till barnets bästa. Enligt Lagrådets mening kan det med fog hävdas att dessa möjligheter har blivit alltför beskurna genom det remitterade förslaget. En vidgning av möjligheterna i förhållande till remissförslaget ligger också i linje med vad som har sagts från flera håll under remissbehandlingen av det utredningsbetänkande (SOU 2005:43) som ligger till grund för remissen. En tänkbar lösning, om man vill ge domstolarna större möjligheter att vägra verkställighet än som följer av remissförslaget, är att ersätta den föreslagna lydelsen av 21 kap. 5 § med en mindre restriktiv formulering. En annan lösning är att, eventuellt med vissa justeringar, behålla de nu- varande bestämmelserna i såväl 5 som 6 §. Det finns i sammanhanget också skäl att uppehålla sig vid vissa pro- blem som kan uppstå genom att verkställighetsförfarandet flyttas över till de allmänna domstolarna. Det kan tänkas att, sedan ett mål om exem- pelvis vårdnad har avgjorts och ett ärende om verkställighet av domstols- avgörandet har inletts, det väcks en talan vid samma domstol som går ut på att det tidigare avgörandet skall ändras. Fråga uppstår om domstolen i en sådan situation alltid skall slutföra verkställighetsärendet utan att ta någon hänsyn till den nya talan som har väckts. Uttalandena i lagrådsremissen tyder närmast på att domstolen inte skall dröja med att fatta beslut i verkställighetsärendet. Lagrådet anser att Prop. 2005/06:99 Bilaga 5 173

det starkt kan ifrågasättas om en sådan ordning är lämplig. Skäl talar för

Prop. 2005/06:99

att domstolen, åtminstone i fall då det inte är uppenbart att den nya talan

Bilaga 5

är utan grund, väntar med att avgöra frågan om verkställighet av det

tidigare avgörandet.

En situation som också kan inträffa är att en part ansöker om verk-

ställighet av t.ex. en vårdnadsdom efter det att ett nytt vårdnadsmål

mellan parterna i samma sak har inletts. Även i ett sådant fall får det i

princip anses olämpligt att domstolen beslutar om verkställighet innan

det nya vårdnadsmålet har avgjorts.

I betänkandet SOU 2005:43 föreslogs en regel som tog sikte på båda

de nyss beskrivna situationerna. Regeln innebar att en ansökan om verk-

ställighet inte får tas upp till prövning, om det mellan parterna pågår ett

mål eller ärende om vårdnad, boende, umgänge eller annan kontakt än

umgänge vid domstol och ansökan om verkställighet gäller samma sak.

Enligt Lagrådets mening finns det skäl att införa en liknande bestäm-

melse i 21 kap.

Övriga lagförslag

Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.

Lagrådet har uppmärksammat att författningskommentaren på flera ställen är utformad som om de remitterade förslagen redan hade genom- förts. Detta kan lätt ge anledning till missförstånd. Lagrådet förordar att författningskommentaren redigeras så att det tydligt framgår vad som är föreslagna respektive verkligen genomförda lagändringar. (Jfr Lagrådets yttrande i prop. 1993/94:251 s. 189.) 174

Justitiedepartementet

Prop. 2005/06:99

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 16 mars 2006 Närvarande: Statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], statsråden Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Y.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Nykvist,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], M.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Orback,[REDACTED_EFTERNAMN] Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] Regeringen beslutar proposition 2005/06:99 Nya vårdnadsregler 175