Regeringens proposition

1995/96:98

Ändrade regler för näringsförbud

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 25 januari 1996

Ingvar[REDACTED_EFTERNAMN]

 Sten Heckscher

 (Näringsdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

För närvarande får domstol efter talan av åklagare meddela näringsförbud enligt

lagen (1986:436) om näringsförbud. Sådant förbud får meddelas den som grovt

åsidosatt vad som ålegat honom i näringsverksamheten och därvid gjort sig

skyldig till brottslighet som inte är ringa. Näringsförbud får meddelas också

vid andra grova åsidosättanden i samband med betalningsunderlåtelse eller om

näringsidkare som grovt åsidosatt vad som ålegat honom i näringsverksamhet

försätts i konkurs. En allmän förutsättning är att näringsförbud skall vara

påkallat från allmän synpunkt.

 I propositionen föreslås lagändringar som innebär skärpningar i fråga om

näringsförbud i anledning av brott. Om någon grovt åsidosatt vad som ålegat

honom i näringsverksamheten och det är påkallat från allmän synpunkt skall i

princip förbud alltid meddelas vid brottslighet som inte är ringa. Vidare införs

i lagen en presumtion för att vid viss kvalificerad brottslighet näringsförbud

skall anses vara påkallat från allmän synpunkt. Längsta tiden för näringsförbud

förlängs från fem till tio år.

 Ändringarna bygger på förslag från Näringsförbudsutredningen i betänkandet SOU

1995:1 samt remissvaren på detta. Utredningen föreslog där att näringsförbudet

skulle kunna meddelas enbart på grund av brott. I propositionen behålls dock

möjligheten att meddela näringsförbud även i andra fall. Regeringen anmäler att

dessa regler nu behålls i princip oförändrade men att de skall ses över i

särskild ordning.

 Ändringarna föreslås träda i kraft den 1 juli 1996.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut................................ 4

2 Lagtext.................................................... 4

 2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1986:436) om

 näringsförbud....................................... 4

3 Ärendet och dess beredning.................................. 9

4 Gällande ordning........................................... 10

5 Utländsk rätt.............................................. 12

 5.1 Inledning........................................... 12

 5.2 Finland............................................. 12

 5.3 Norge............................................... 13

 5.4 Danmark............................................. 15

 5.5 EU.................................................. 16

6 Näringsförbudsutredningen.................................. 16

 6.1 Utvärdering av lagstiftningen och dess tillämpning.. 16

 6.2 Utredningens förslag................................ 18

7 Ändrade regler för näringsförbud........................... 19

 7.1 Förutsättningar för näringsförbud................... 19

 7.1.1 Allmänna utgångspunkter....................... 19

 7.1.2 Näringsförbud skall i princip alltid meddelas vid

 brottslighet som inte är ringa................ 22

 7.1.3 Näringsförbud regel vid kvalificerad brottslighet 24

 7.2 Förbudstiden........................................ 25

 7.3 Verkan av förbud.................................... 26

 7.3.1 Firmatecknare................................. 26

 7.3.2 Avvecklingstid - lämplighetsprövning m.m...... 27

 7.3.3 Möjligheterna att upphäva meddelat förbud behålls 28

 7.4 Förfarandet......................................... 28

 7.4.1 Tillfälligt näringsförbud behålls............. 28

 7.4.2 Underrättelse om förbudets innebörd bifogas domen eller

 beslutet...................................... 29

 7.4.3 Kungörelse av beslut om näringsförbud......... 30

 7.5 Tillsynen m.m....................................... 31

 7.5.1 Tillsynsmyndigheterna i konkurs kvarstår som

 tillsynsmyndigheter........................... 31

 7.5.2 Tillsynsmyndigheterna i konkurs skall ha rätt till

 biträde av polisen............................ 32

 7.6 Sanktioner vid överträdelse......................... 33

 7.6.1 Nuvarande sanktionssystem behålls............. 33

 7.6.2 Vid överträdelse av näringsförbud skall förbudstiden

 normalt förlängas............................. 33

 7.7 Kostnader m.m....................................... 34

 7.8 Övergångsbestämmelser m.m........................... 35

8 Författningskommentar...................................... 35

 8.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1986:436) om

 näringsförbud....................................... 35

Bilaga 1 Näringsförbudsutredningens lagförslag. . . . . . . . . . . . . .39

Bilaga 2 Remissinstanserna . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .

. 46

Bilaga 3 Lagrådsremissens lagförslag . . . . . . . . . . . . . . . . . . .

47

Bilaga 4 Lagrådets yttrande . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .

. . 52

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den

25 januari l996 . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .

. . . . . . 53

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

 antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1986:436) om

näringsförbud.

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1986:436) om näringsförbud

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1986:436) om näringsförbud

 dels att 1, 3-6, 9, 14, 16, 18, 24 och 26 §§ skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 1 a §, av följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

1 §

--------------------------------------------------------------------

 Näringsförbud får, om det är på- Näringsförbud skall, om det är

kallat från allmän synpunkt, med- påkallat från allmän synpunkt,

delas den som i egenskap av en- meddelas den som i egenskap av

skild näringsidkare grovt enskild näringsidkare grovt åsido-

åsidosatt vad som ålegat honom i satt vad som ålegat honom i nä-

näringsverksamhet och därvid ringsverksamhet och därvid gjort

 1. gjort sig skyldig till sig skyldig till brottslighet som

brottslighet som inte är ringa, inte är ringa.

eller

 2. i avsevärd omfattning under-

låtit att betala sådan skatt, tull

eller avgift som omfattas av

lagen (1978:880) om

betalningssäkring för skatter,

tullar och avgifter.

1 a §

--------------------------------------------------------------------

 Näringsförbud får, om det är på-

 kallat från allmän synpunkt, med-

 delas den som i egenskap av en-

 skild näringsidkare grovt åsidosatt

 vad som ålegat honom i närings-

 verksamhet och därvid i avsevärd

 omfattning underlåtit att betala

 sådan skatt, tull eller avgift som

 omfattas av lagen (1978:880) om

 betalningssäkring för skatter,

 tullar och avgifter.

3 §Vid prövningen av om näringsförbud är påkallat från allmän synpunkt skall

särskilt beaktas om åsidosättandet varit systematiskt eller syftat till

betydande vinning, om det medfört eller varit ägnat att medföra betydande skada

eller om näringsidkaren tidigare dömts för brott i näringsverksamhet.

--------------------------------------------------------------------

 Har näringsidkaren i näringsverk-

 samheten gjort sig skyldig till

 brott för vilket det lägsta

 föreskrivna straffet är fängelse i

 sex månader, skall vid tillämpning

 av 1 § näringsförbud anses påkallat

 från allmän synpunkt, om inte

 särskilda skäl talar mot det.

4 §1

--------------------------------------------------------------------

 Har näringsverksamhet bedrivits Har näringsverksamhet bedrivits

av en juridisk person får, under av en juridisk person får, under

de förutsättningar som anges i 1-3 de förutsättningar som anges i 1-3

§§, näringsförbud meddelas, i fråga§§, näringsförbud meddelas, i fråga om

om kommanditbolag: komplementär, kommanditbolag: komplementär,

annat handelsbolag: bolagsman, annat handelsbolag: bolagsman,

ak-tiebolag och försäkringsbolag: aktiebolag och försäkringsbolag:

ledamot och suppleant i ledamot och suppleant i styrelsen

styrelsen samt verkställande samt verkställande direktör och

direktör och vice verkställande vice verkställande direktör,

direktör, bankaktiebolag, bankaktiebolag, sparbank och

sparbank och ekonomisk förening: ekonomisk förening: ledamot och

ledamot och suppleant i suppleant i styrelsen,

styrelsen, europeisk ekonomisk europeisk ekonomisk intresse-

intressegruppering med säte i gruppering med säte i Sverige:

Sverige: företagsledare, om denne företagsledare,

begått brottet i näringsverksamhe- om denne begått brottet i närings-

ten eller innehade sin ställning verksamheten eller innehade sin

när betalningen av skatt, tull ställning när betalningen av skatt,

eller avgift underläts eller den tull eller avgift underläts eller

juridiska personen försattes i den juridiska personen försattes i

konkurs. konkurs.

 Första stycket gäller också den som i annan egenskap än där sägs faktiskt har

utövat ledningen av en näringsverksamhet eller utåt har framträtt som ansvarig

för en enskild näringsverksamhet.

5 §

--------------------------------------------------------------------

 Näringsförbud skall meddelas för Näringsförbud skall meddelas för

en viss tid, lägst tre och högst en viss tid, lägst tre och högst

fem år. tio år.

6 § 2Den som är underkastad näringsförbud får inte

 1. driva näringsverksamhet,

 2. vara bolagsman i ett annat handelsbolag än kommanditbolag eller

komplementär i ett kommanditbolag eller medlem i en europeisk ekono-misk

intressegruppering med säte i Sverige,

 3. vara stiftare av ett aktiebolag, ett bankaktiebolag, en sparbank eller ett

försäkringsbolag,

 4. vara ledamot eller suppleant i styrelsen för ett aktiebolag, ett bank-

aktiebolag, en sparbank, ett försäkringsbolag, ett handelsbolag, en euro-peisk

ekonomisk intressegruppering med säte i Sverige eller en ekonomisk förening

eller en sådan ideell förening eller stiftelse som driver närings-verksamhet,

 5. vara verkställande direktör eller vice verkställande direktör i ett aktie-

bolag eller ett försäkringsbolag eller företagsledare i en europeisk ekono-misk

intressegruppering med säte i Sverige,

--------------------------------------------------------------------

 6. i annan egenskap vara ställ- 6. vara firmatecknare eller i

företrädare för en sådan juridisk annan egenskap vara ställföreträdare

person som anges vid 4, för en sådan juridisk person som

 anges vid 4,

 7. faktiskt utöva ledningen av en näringsverksamhet eller av en sådan juridisk

person som är bokföringspliktig även om den inte driver näring,

 8. äga så många aktier i ett aktiebolag, ett bankaktiebolag eller ett

försäkringsaktiebolag att hans andel av röstetalet för samtliga aktier i bolaget

överstiger femtio procent.

 Beträffande verkställande direktör och vice verkställande direktör för en

filial enligt lagen (1992:160) om utländska filialer m.m. och föreståndare för

en verksamhet enligt samma lag finns bestämmelser om näringsförbud i den lagen.

 Näringsförbud utgör inget hinder mot att sådan verksamhet bedrivs som innebär

utövning av rättighet som avses i 2 kap. 1 § regeringsformen eller 1 kap. 1 §, 4

kap. 1 §, 6 kap. 1 § eller 13 kap. 1 § tryckfrihetsförord-ningen eller 1 kap. 1

§, 3 kap. 1, 2 eller 8 § eller 10 kap. 1 § yttrandefrihetsgrundlagen.

9 §

--------------------------------------------------------------------

 Varje kronofogdemyndighet Varje kronofogdemyndighet skall

skall särskilt uppmärksamma när detsärskilt uppmärksamma när det kan

kan finnas skäl att meddela finnas skäl att meddela närings-

närings-förbud grundat på 1 § 2 ochförbud grundat på 1 a § och anmäla

anmäla förhållandet till åklagaren.förhållandet till åklagaren.

14 §

--------------------------------------------------------------------

 I samband med att näringsförbud När näringsförbud eller tillfälligt

eller tillfälligt näringsförbud näringsförbud meddelas skall rätten

med-delas skall rätten till den till domen eller beslutet foga

som avses med förbudet överlämna enen särskild underrättelse, där

särskild underrättelse, där innebör-den av förbudet beskrivs.

innebörden av förbudet beskrivs.

16 §

--------------------------------------------------------------------

 Om den som genom en laga- Om den som genom lagakraft-

kraftvunnen dom fått näringsför-budvunnen dom fått näringsförbud

grundat på 1 § 1 frikänns från grundat på 1 § frikänns från ansvar

ansvar för brottsligheten, skall för brottsligheten, skall

näringsförbudet samtidigt upphävas.näringsförbudet samtidigt upphävas.

Avser frikännandet endast en Avser frikännandet endast en viss

viss del av brottsligheten eller del av brottsligheten eller hänförs

hänförs denna under mildare denna under mildare

straffbestämmelser, skall rätten straffbestämmelser, skall rätten

pröva om och under vilken tid pröva om och under vilken tid

förbudet fortfarande skall gälla. förbudet fortfarande skall gälla. I

I fall som avses nu får rätten fall som avses nu får rätten också

också upphäva eller ändra ett upphäva eller ändra ett beslut om

beslut om skyldighet att svara skyldighet att svara för rätte-

för rättegångskostnader, om ett gångskostnader, om ett sådant har

sådant har meddelats i samband meddelats i samband med domen om

med domen om förbud. förbud.

 Upphäver rätten det konkursbeslut som utgjort förutsättning för ett

näringsförbud enligt 2 §, skall näringsförbudet samtidigt upphävas.

 Rättens beslut om att upphäva eller ändra ett näringsförbud skall gälla

omedelbart.

18 §

--------------------------------------------------------------------

 En domstol som meddelar beslut En domstol som meddelar beslut

om näringsförbud eller om tillfäl- om näringsförbud eller om tillfäl-

ligt näringsförbud skall fastställaligt näringsförbud får fastställa en

en begränsad tid efter vilken för- begränsad tid efter vilken förbudet

budet skall gälla, om tiden behövs skall gälla, om tiden behövs för

för avvecklingen av näringsverk- avvecklingen av näringsverksam-

sam-het, anställning, uppdrag, het, anställning, uppdrag, delägar-

delägarskap i handelsbolag eller skap i handelsbolag eller

aktieinnehav som anges i 6 och 7 aktieinnehav som anges i 6 och 7

§§. Rätten får föreskriva vilka §§. Rätten får föreskriva vilka åtgärder

åtgärder som får vidtas eller som som får vidtas eller som skall

skall vara förbjudna under denna vara förbjudna under denna tid och

tid och vad den som fått vad den som fått näringsförbud i

näringsförbud i övrigt då har att övrigt då har att iaktta.

iaktta.

 Om det föreligger synnerliga skäl, får tiden för avveckling förlängas på

ansökan av den som fått förbudet.

 Beträffande mål om förlängning av tiden för avveckling gäller vad som sägs om

upphävande av förbud i 17 § andra och tredje styckena.

24 §

 Tillsyn över att näringsförbud och tillfälliga näringsförbud efterlevs utövas

av de kronofogdemyndigheter som är tillsynsmyndigheter i konkurs. Tillsynen

ankommer på den kronofogdemyndighet som är tillsynsmyndighet för konkurser som

handläggs vid tingsrätten i den ort där den som är underkastad förbudet är

bosatt.

--------------------------------------------------------------------

 Tillsynsmyndigheten har för

 till-syn enligt första stycket rätt

 att få biträde av polismyndighet.

 Om det finns skäl att misstänka att ett förbud överträds eller att den som

fått dispens enligt 19 § åsidosätter vad som åligger honom i den verksamhet som

avses med dispensen, eller vad som rätten föreskrivit i samband med att den

beviljade dispens, skall tillsynsmyndigheten göra anmälan om förhållandet till

åklagaren.

26 §

--------------------------------------------------------------------

 Ett näringsförbud som överträds fårEtt näringsförbud som överträds

förlängas med högst fem år. Sker skall förlängas med högst fem år om

flera förlängningar, får den det inte finns särskilda skäl att

sammanlagda tiden för förlängning underlåta förlängning. Sker flera

inte vara mer än fem år. Talan om förlängningar, får den samman-lagda

förlängning skall väckas innan tiden för förlängning inte vara mer

förbudstiden har gått ut. än fem år. Talan om förlängning skall

 väckas innan förbudstiden har gått

 ut.

 När en fråga om förlängning prövas särskilt, gäller i tillämpliga delar vad

som föreskrivs i 8 § om mål om näringsförbud.

 I 20 § finns bestämmelser om återkallelse av dispens när ett förbud överträds.

_______________

 1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1996.

 2. Om näringsförbud meddelas på grund av att någon före ikraft-trädandet grovt

åsidosatt vad som ålegat honom i näringsverksamhet gäller äldre bestämmelser.

**FOOTNOTES**

1 Senaste lydelse 1994:1928.

2 Senaste lydelse 1994:1928.

3 Ärendet och dess beredning

Den 1 juli 1986 trädde den nu gällande lagen (1986:486) om näringsförbud i

kraft. Lagen var ett led i kampen mot den ekonomiska brottsligheten och lagens

huvudsakliga syfte var att hindra oseriösa näringsidkare från att driva näring.

 Frågan om näringsförbudsinstitutet fungerar effektivt har aktualiserats i

olika sammanhang. Förslag om en översyn i olika avseenden av reglerna om

näringsförbud och om att näringsförbuden bör kungöras har vid flera tillfällen

förts fram i motioner i riksdagen. På uppdrag av regeringen gjordes i början av

1990-talet en utredning av Riksåklagaren (RÅ) och Rikspolisstyrelsen (RPS) om

vilka åtgärder som borde vidtas för att statsmakternas prioriteringar och

riktlinjer i fråga om bekämpningen av den ekonomiska brottsligheten skulle

förverkligas. I rapporten Utredning angående vissa frågor om ekonomisk

brottslighet (dnr Ju 91-364) konstaterades att lagstiftningen om näringsförbud

från tid till annan kritiserats. Utredningen föreslog inte några ändringar i

lagen om näringsförbud men däremot att uppgifter om näringsförbud skulle

tillföras aktiebolagsregistret och registren över handelsbolag. Utredningen

menade att man också borde överväga att kungöra domstolars beslut om närings-

förbud på samma sätt som sker t.ex. beträffande konkurser. Rapporten

remissbehandlades, och samtliga remissinstanser var positiva till att

näringsförbud skulle registreras i bolagsregistren. Förslaget om att man skulle

kungöra domstolens beslut om näringsförbud avstyrktes dock av flera

remissinstanser eftersom förslaget bedömdes som känsligt från

integritetssynpunkt. Många näringsförbud beslutas i anledning av brott, och det

ansågs därför inte lämpligt att näringsförbuden skulle kungöras av domstolen.

 Förslag om en allmän översyn av tillämpningen av lagen om näringsförbud,

tillsynen över efterlevnaden av utdömda näringsförbud och närings-

förbudsregistret fördes också fram i promemorian Företagande undantagna är mycket

små rörelser och jordbrukares försäljning av egna alster. Att utöva näring i

strid med denna konkurskarantän är straffbart. För vissa av de näringar som

kräver tillstånd innebär konkurs att tillståndet återkallas.

 Finland införde från den 1 januari 1986 en lag om näringsförbud, som har

mycket stora likheter med de då gällande svenska näringsför-budsreglerna i

konkurslagen. Således förutsätter den finska lagen att näringsidkaren eller

företaget försatts i konkurs och att den mot vilken förbudstalan riktas har

förfarit grovt otillbörligt gentemot borgenärer eller på annat sätt grovt

åsidosatt de skyldigheter som hänför sig till näringsverksamhet. Vid upprepade

konkurser behöver åsidosättandet inte vara grovt. För förbud krävs dock då att

vederbörande visat sig vara uppenbart olämplig att driva rörelse.

 Liksom i svensk lagstiftning förutsätter näringsförbud i Finland inte brott.

Det förutsattes dock vid lagens införande att det skulle bli vanligt att förbud

grundades på ådagalagd brottslighet. Förbud kan meddelas för en tid av två till

fem år och förbudstiden löper också under anstaltstid.

 Justitieministeriet för ett register över meddelade näringsförbud och

tillfälliga näringsförbud. Registret är offentligt, vilket bland annat innebär

att uppgifterna kan utnyttjas i kreditupplysningsverksamhet.

 I Finland har inte någon särskild myndighet satts att övervaka efter-levnaden

av meddelade förbud.

 Frågor om överträdelse av näringsförbud handhas enligt vanliga regler av

polisen.

 Straffskalan för överträdelse är böter eller fängelse i högst två år. Vid icke

ringa överträdelse kan domstolen på yrkande av åklagaren förlänga förbudstiden

med upp till fem år. Om den förbudsålagde under förbudstiden på nytt uppfyller

förutsättningarna för förbud kan nytt förbud meddelas. Härigenom kan flera

förbud komma att löpa parallellt.

5.3 Norge

I Norge finns både straffrättsliga och konkursrättsliga regler som liknar de

svenska näringsförbudsreglerna. I konkurslagen ges bestämmelser om

konkurskarantän för enskilda näringsidkare och företrädare för bolag, medan

strafflagen ger möjlighet att som påföljd för brott frånta vederbö-

rande rättigheter av vitt skilda slag, s.k. rettighetstap.

Konkurskarantän

De nu gällande konkurskarantänsbestämmelserna återfinns i konkursloven.

Karantän kan drabba dels den som drivit enskild näringsverksamhet och gått i

konkurs, dels den som under året före konkursutbrott för juridisk person haft

personligt ansvar för rörelsens skulder eller som formellt innehaft eller reellt

utövat funktion som ledamot eller suppleant av styrelsen eller som verkställande

direktör.

 Den norska karantänregeln är fakultativt utformad; vid bestämmande av om

vederbörande skall sättas i karantän skall det läggas vikt vid om det med hänsyn

till hans handlingssätt och övriga förhållanden synes rimelig å sette ham i

karantene .

 Karantänen gäller för en tid av två år från konkursutbrottet, om inte rätten

bestämmer annan tid, och innebär att vederbörande inte kan stifta bolag eller

åtaga sig nya uppdrag - eller reellt ha funktion - som styrelseledamot,

suppleant eller verkställande direktör i juridisk person. Trots karantänen står

det dock vederbörande fritt att starta ny enskild näringsverksamhet. Endast vid

skälig misstanke om straffbar handling kan karantänbeslutet ges sådan verkan att

vederbörande också skiljs från befattningar i bolag m.m. som han innehar vid den

tidpunkt då karantänen skall börja gälla.

 Den domstol som handlägger konkursärendet meddelar beslut i fråga om karantän

på talan av konkursförvaltare ( bostyret ) eller åklagare. Hand-läggningen är

skriftlig och vanligtvis förs talan av förvaltaren. På begäran av åklagare kan

tvåårstiden utsträckas intill dess en av åklagaren övervägd talan om

rettighetstap rättskraftigt avgjorts i brottmål.

 Beslut om konkurskarantän meddelade efter den 15 januari 1991 regi-streras i

ett centralt register.

 Det finns ingen särskild myndighet som ålagts att övervaka efterlev-naden av

karantänbeslut. Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet över-träder ett sådant

beslut straffas med böter eller fängelse i högst fyra månader.

Rettighetstap

Den som döms för brott kan, när allmänna hänsyn så kräver, fråndömas den

framtida rätten att inneha viss ställning eller att utöva viss verksamhet. Detta

rettighetstap är en påföljd för brott och kan väljas vid sidan av annan påföljd

eller - under förutsättning av att straffminimum för brottet är lindrigare än

ett års fängelse - som enda påföljd. Domstolen kan ex officio välja denna

påföljd. Sedan slutet av år 1991 föreligger också en möjlighet att ta ifrån ett

företag rätten att utöva näringsverksamhet eller att förbjuda det att utöva

verksamhet i vissa former.

 Möjlighet att tillgripa rettighetstap finns för ett vitt spektrum av

rättigheter. Förutom den framtida rätten att inneha viss typ av offentlig eller

privat tjänst, kan man fråntas allt ifrån rätten att bedriva jakt och fiske till

rätten att utöva näringsverksamhet. Domstolen är således fri att formulera

innehållet i påföljden utifrån behovet i det enskilda fallet.

 Förutsättningarna för rettighetstap är att vederbörande genom brottet har

visat sig uskikket til eller må fryktes å ville misbruke den ställning eller

verksamhet han förbjuds inneha respektive utöva. Också om ställningen eller

verksamheten i særlig grad krever almen tillit kan rettighetstap meddelas. Om

dessa förutsättningar är uppfyllda kan rettighetstap medde-las, förutsatt att

 almene hensyn krever det . Kravet på allmänpreventiva skäl anses inte ha någon

större självständig betydelse. Det fakultativa momentet skall ( kan ) tolkas så,

att rettighetstap endast skall meddelas om det efter en konkret värdering

framstår som rimligt och nödvändigt. I förarbetena till lagstiftningen

förutsattes att rettighetstap skulle komma att användas med försiktighet.

 Rettighetstap kan meddelas för en tid av upp till fem år eller för alltid.

Tapet innebär att vederbörande förbjuds inneha den utpekade ställningen eller

utöva den utpekade verksamheten. För att hindra kringgåenden innebär ett förbud

att utöva verksamhet också förbud att förestå en sådan verksamhet för annan.

 Ett tidsbestämt rettighetstap löper inte under den tid den dömde avtjänar

fängelsestraff som är fastlagt i domen eller när han undandrar sig sådant

straff. Tiden börjar löpa i och med villkorlig frigivning.

 En dom varigenom rettighetstap meddelas antecknas i straffregistret. Inte

heller beträffande rettighetstap har någon särskild myndighet - vid sidan av

polisen - ålagts att kontrollera efterlevnaden av förbud.

 Den som överträder ett rettighetstap riskerar böter eller fängelse i högst tre

månader.

5.4 Danmark

Dansk medborgare som är bosatt i Danmark och myndig har rätt att driva

näringsverksamhet. För vissa näringar krävs dock näringsbrev, auktorisation,

tillstånd eller legitimation. För de flesta näringsverksamheter före-ligger

också plikt att anmäla sin verksamhet till offentliga register, exempelvis genom

momsregistrering och registrering av näringsidkare som är skyldiga att innehålla

preliminär skatt.

 Den danska strafflagen innehåller regler som ger möjlighet att utestänga någon

från eller ta ifrån någon rätten att utöva verksamhet som kräver särskild

offentlig auktorisation eller godkännande. Sådan s.k. rettighedsfortabelse

förutsätter att den det berör har begått brottslig handling och denna begrunder

en nærliggende fare for misbrug af stillingen . Om särskilda skäl talar för det

kan - förutsatt brott och missbruksfara - rettighedsfortabelsen avse

fråntagande av rätt att fortsätta annan verksamhet än sådan som förutsätter

auktorisation eller godkännande.

 Trots kraven på särskilda skäl är det den sistnämnda regeln som kommit

flitigast i bruk. Vid upprepad brottslighet kan särskilda skäl finnas och regeln

har kommit att användas också vid ekonomisk brottslighet.

 Den nu nämnda regeln anses endast kunna användas beträffande näringar av

särskild karaktär - exempelvis handel med begagnade bilar - och endast om den

ådagalagda brottsligheten ger anledning att befara missbruk inom just den

näringen. Regeln har således inte generell karaktär. Inte heller anses regeln ge

stöd för att ta ifrån någon rätten att vara exempelvis verkställande direktör i

aktiebolag oavsett bransch.

 Som ett led i ett lagstiftningsarbete som syftade till att begränsa miss-

bruket av bolags- och konkurslagstiftningen utvidgades möjligheterna till

rettighedsfortabelse. Lagändringen trädde i kraft den 1 juli 1987. Under

förutsättning av brott, missbruksfara och särskilda skäl medger således

straffeloven att det sker frakendelse af retten til at være stifter af eller

direktør eller medlem af bestyrelsen i et selskab med begrænset ansvar, et

selskab eller en forening, som kræver særlig offentlig godkendelse, eller en

fond .

 Den nu nämnda möjligheten till generell rettighedsfortabelse är i första hand

avsedd för fall där vederbörande missbrukat sådan position i bolag som omfattas

av regeln; den kan dock användas även exempelvis då den dömdes brottslighet

varit knuten till enskild näringsverksamhet och det kan befaras att ny

verksamhet kommer att etableras i bolagsform.

 Frånkännande av rätt enligt ovan kan beslutas för en tid av mellan ett och fem

år eller tills vidare. I det sistnämnda fallet kan frånkännande enligt

huvudregeln tas upp till ny prövning först efter det att fem år förflutit.

 Den danska strafflagen öppnar också möjlighet för domstolen att under

behandlingen av rettighedsfortabelse interimistiskt frånkänna rätt enligt ovan.

Enligt förarbetena är förutsättningen för detta att förbrytelserna är så grova

och klara att det är uppenbart att det är fråga om sådana särskilt allvarliga

saker där frånkännande skall ske. Man ansåg att de principiella betänkligheter

som kravet på rättssäkerhet medför här fick vika för intresset av att inte

alltför sent kunna ingripa mot fortsatt näringsverksamhet. Domstolen kan också

förordna att dom om rettighedsfortabelse skall gälla utan hinder av att den

överklagas.

 En dom varigenom rätt att utöva viss verksamhet frånkänts någon registreras

inte på annat sätt än i kriminalregistret. Det är inte heller någon särskild

myndighet - vid sidan av polisen - som tillser att domar om

rettighetsfortabelserna efterlevs.

 Om någon utövar verksamhet i strid med en dom om rettighedsfortabelse kan

vederbörande straffas med böter eller fängelse i högst sex månader.

5.5 EU

EG-reglerna innehåller inte några bestämmelser med omedelbar anknyt-ning till de

svenska näringsförbudsreglerna. Denna typ av frågor har inte heller ägnats

särskild uppmärksamhet i det europeiska lagstiftningsarbetet.De svenska

näringsförbudsreglerna är nationellt begränsade. Det innebär att den som

meddelats ett svenskt näringsförbud av detta skäl i princip är oförhindrad att

driva näringsverksamhet i ett annat land. Det gäller även om verksamheten helt

eller delvis riktas mot en svensk marknad, under förutsättning att verksamheten

inte drivs på sådant sätt att den skall anses vara bedriven här. Om värdlandet

har en reglerad etableringsrätt inom en viss bransch och krav på god vandel

föreligger, kan dock ett näringsförbud få verkan i värdlandet.

 Det faktum att någon i ett annat land har fråntagits rätten att bedriva visst

slag av näring eller rätten att över huvud taget bedriva näringsverksamhet kan i

vissa fall utgöra hinder för att starta eller driva näringsverksamhet i Sverige.

Det finns dock inte någon möjlighet att här väcka en näringsförbudstalan som

uteslutande vilar på oegentligheter i det andra landet. Sådana oegentligheter i

det andra landet kan dock ha betydelse vid en svensk förbudsprövning.

6 Näringsförbudsutredningen

6.1 Utvärdering av lagstiftningen och dess tillämpning

Utredningen har som underlag för de ändringsförslag som lämnas företagit en

utvärdering av lagstiftningen och dess tillämpning. I samband därmed har bl.a.

de 156 näringsförbud som gällde vid utgången av maj månad 1994 och de 34 domar

som sedan den 1 juli 1980 meddelats för överträdelse av näringsförbud granskats.

 Utvärderingen visar att det årligen meddelas närmare 50 nya näringsförbud och

att det löpande antalet förbud som övervakas uppgår till omkring 170.

 De väsentligaste iakttagelserna vid utvärderingen framgår av följande

punktvisa uppställning.

* Så gott som alla näringsförbud grundas på brott i näringsverksamheten.

 Oftast prövas förbudsfrågan samtidigt med åtal för brott.

* I mer än 80 procent av de fall där förbuden grundats på brott, har

 brottsligheten föranlett ett fängelsestraff på minst sex månader.

* Endast en handfull av nu gällande näringsförbud grundas helt eller

 huvudsakligen på underlåtelse att betala skatter m.m. Utredningen har i

 vissa av dessa fall haft anledning att ställa sig tveksam till huruvida

 förbud bort meddelas. De av lagen uppställda förutsättningarna för förbud

 har visat sig svåra att tillämpa på betalningsunderlåtelsefallen.

* Trots möjligheten att åberopa varje typ av åsidosättande har inte i något

 fall förbud grundats helt eller huvudsakligen på andra oegentligheter än

 brott eller betalningsunderlåtelse.

* Domstolarna förefaller i mycket begränsad utsträckning ha reducerat

 strafftiderna för den förbudsgrundande brottsligheten, då frågan om brott

 och förbud prövats samtidigt.

* I närmare hälften av alla genomgångna fall har förbudstiden bestämts till

 maximala fem år. Domstolarna har ofta angett förbudstiden på ett oklart

 sätt.

* Särskilda beslut om tillfälligt näringsförbud förekommer i tämligen liten

 utsträckning. Domstolarna har ställt mycket höga krav på bevisningen om

 omständigheter till grund för ett sådant beslut. Kraven har medfört att

 tillfälligt förbud sällan kunnat meddelas förrän på ett mycket sent stadium

 av utredningen.

* De relativt få besluten om tillfälligt näringsförbud har i stor omfattning

 kommit att upphävas, ofta sedan mycket lång tid förflutit.

* Normalt har förbudsfrågan krävt begränsade utredningsåtgärder. I fall då

 talan om förbud förts i samband med åtal är utredningsåtgärderna i det

 närmaste försumbara.

* Kronofogdemyndigheterna har i mycket få fall anmält underlåtelse att betala

 skatter m.m., bl.a. på grund av att de funnit det svårt att uppfylla lagens

 krav på "grovt åsidosättande".

* Bristen på polisiära utredningsresurser har förhindrat eller försenat såväl

 förbudsutredningar i samband med brott som särskilda förbudsutredningar.

* Näringsförbud har inte meddelats i tillnärmelsevis alla de fall där redan

 brottmålsdomen gett tillräckligt underlag för förbud. Skälet härtill är

 framför allt att åklagarna inte fört sådan talan trots att förutsättningar

 förelegat för detta.

* Sedan den 1 juli 1980 - då näringsförbudsregler infördes i konkurslagen -

 har ett 30-tal domar meddelats för överträdelse av näringsförbud.

 Regelmässigt har överträdelserna föranlett relativt kortvariga

 fängelsestraff. Normalt har domstolarna samtidigt förlängt förbudstiden.

* Tillsynsmyndigheterna i konkurs tycks i huvudsak ha god kontroll över

 meddelade förbud. De brister som ändock föreligger i tillsynen hänför sig

 till att tillsynsmyndigheterna saknar egna aktiva övervakningsmöjligheter.

 De måste lita till medverkan av polis, varvid ansvarsförhållandena kan bli

 oklara och polisens resurser otillräckliga.

6.2 Utredningens förslag

Utredningen har funnit att näringsförbudet bör vara kvar som ett bland andra

medel i kampen mot den ekonomiska brottsligheten.

 Mot bakgrund av de ingripande verkningar som är förenade med ett beslut om

näringsförbud har utredningen ägnat stor uppmärksamhet åt förutsebarhet samt åt

beviskrav avseende omständigheter som kan grunda förbud.

 Enligt utredningens mening är det väsentligt att förbud meddelas med fasthet

och konsekvens i de fall där förutsättningarna för förbud är uppfyllda. Ju

allvarligare de brott som begåtts är, desto viktigare är det att förbudsreglerna

tillämpas.

 Näringsförbudet måste vara effektivt i den meningen att meddelade förbud i

praktiken får den verkan som åsyftats och inte blir något som man utan nämnvärd

risk kan sätta sig över.

 Enligt utredningens åsikt uppnås de angivna målen bäst genom att institutet

renodlas, det vill säga att det förenklas och knyts direkt till bekämpningen av

den ekonomiska brottsligheten.

 Utredningen har inga invändningar mot tankarna bakom och huvuddragen i den

gällande lagen om näringsförbud. De förändringar som utvärderingen ger anledning

till kan alla utan större svårighet genomföras genom justeringar av nuvarande

lag.

 De huvudsakliga förslagen till förändringar är följande.

* Brott skall vara en nödvändig förutsättning för förbud.

* Vid kvalificerad brottslighet skall näringsförbud som huvudregel meddelas.

* Om det vid förbudsprövningen kan anses styrkt att samtliga förutsättningar

 föreligger, skall näringsförbud meddelas. Det fakultativa momentet tas

 sålunda bort.

* Förbudstiden skall normalt vara fem år. Tiden skall dock kunna bestämmas

 till lägst tre och högst sju år.

* Den som meddelas förbud skall inte få ha generell fullmakt att företräda

 juridisk person.

* Möjligheten att meddela tillfälligt näringsförbud tas bort.

* Vid överträdelse av näringsförbud skall förbudstiden som regel förlängas.

 Utredningen har vidare övervägt en rad andra förändringar men inte funnit

tillräckliga skäl för dessa föreligga. Sådana bedömningar har företagits bland

annat i följande hänseenden:

* Beslut om näringsförbud skall inte kungöras.

* Ansvaret för övervakningen av efterlevnaden av meddelade förbud skall inte

 övergå från tillsynsmyndigheterna i konkurs till annan myndighet.

 Att göra brott till en nödvändig förutsättning för förbud, att införa en

presumtionsregel för förbud vid brott med minst sex månaders straffminimum och

att ge förbudsregeln en obligatorisk utformning bör enligt utredningen främja en

enhetlig och konsekvent tillämpning av institutet. Genom dessa ändringar ges

också förutsättningar för att förbud regelmässigt skall meddelas i grova fall.

 Enligt utredningen är det lämpligt att den normala förbudstiden är fem år. För

att förbudet inte skall framstå som ett slag i luften i de fall den

förbudsgrundande brottsligheten föranleder ett mycket långt fängelsestraff

föreslås att förbudstiden skall kunna bestämmas till en tid av högst sju år.

 Innehavet av generalfullmakt ger en mycket omfattande behörighet att verka för

huvudmannens räkning och måste i många hänseenden likställas med att vara

verkställande direktör eller firmatecknare. Enligt utredningen är det därför

motiverat att den som meddelats förbud inte får ha generell fullmakt att

företräda juridisk person.

 Enligt utredningens bedömning är det inte möjligt att förena önskemålet att

snabbt kunna ingripa mot och att avbryta skadevållande verksamhet med så höga

krav på rättssäkerhet som måste ställas vid en åtgärd som näringsförbud. I

överensstämmelse med vad som gäller vid rådgivningsförbud, bör därför

möjligheten att meddela tillfälligt näringsförbud inte stå till buds.

 Den som överträder ett näringsförbud kan sägas avkorta sin förbudstid. Detta

förhållande motiverar enligt utredningens mening att förbudstiden regelmässigt

skall förlängas.

 Utredningen beräknar att det med dess förslag årligen kommer att meddelas

cirka 150 nya näringsförbud. Detta i förening med en något längre förbudstid

bedöms leda till att antalet löpande förbud med tiden kommer att uppgå till

cirka 700. Det större antal förbud som tillsynsmyndigheterna i konkurs därmed

får att övervaka bör, med hänsyn till den kraftiga nedgången i antalet konkurser

och ett förbättrat samarbete med polisen, kunna hanteras inom ramen för

befintliga resurser.

7 Ändrade regler för näringsförbud

7.1 Förutsättningar för näringsförbud

7.1.1 Allmänna utgångspunkter

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Lagen om näringsförbud skärps i vissa |

| avseenden utan att dess tillämpningsområde inskränks. Den före- |

| slagna begränsningen till brottsfallen genomförs alltså inte. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Brottslighet som inte är ringa skall vara en nödvändig

förutsättning för att näringsförbud meddelas. Det skall således inte vara

möjligt att grunda förbud uteslutande på att någon ens i avsevärd omfattning

underlåtit att betala skatter, tullar eller avgifter. Inte heller skall

otillbörligt förfarande mot borgenärer eller andra grova åsidosättanden i en

verksamhet som gått i konkurs kunna föranleda näringsförbud, om inte

brottslighet förekommit i verksamheten.

 Remissinstanserna: Många av remissinstanserna, bl.a. flertalet av åklagarna

samt domstolarna och de tre största kronofogdemyndigheterna (Stockholms län,

Göteborgs och Bohus län samt Malmöhus län), till-styrker att brott skall vara en

nödvändig förutsättning för näringsförbud. De huvudsakliga argumenten för denna

renodling är att kravet på förut-sebarhet ökar vilket är viktigt ur

rättsäkerhetssynpunkt, att näringsför-budet får en naturligare anknytning till

de organ som är satta att bekämpa den ekonomiska brottsligheten samt att

renodlingen kommer att leda till en ökad tillämpning av

näringsförbudsinstitutet. Flera remissinstanser, bl.a. Riksskatteverket (RSV),

Finansinspektionen (FI), Konsumentverket (KOV) och Justitiekanslern (JK), är

dock kritiska mot förslaget eller avstyrker det. Dessa remissinstanser anser att

det bör vara möjligt att meddela förbud även fortsättningsvis vid betydande

skatteundandraganden och vid otillbörliga förfaranden i samband med flera

konkurser. Man vill således att skadliga beteenden skall kunna beaktas, även om

brott inte har förekommit. RSV anser att, även om skatterekvisitet sällan

använts som grund för talan om näringsförbud, det ändå bör behållas eftersom

redan förekomsten av ett rekvisit har preventiv verkan. Konkursrekvisitet bör

också finnas kvar enligt RSV, och näringsförbudsinstitutet bör utformas så att

det bidrar till att minska konkursmissbruk och till att stoppa tillgången på

s.k. målvakter. JK pekar på att nuvarande system inte medfört några problem från

rättssäkerhetssynpunkt och därför bör kunna behållas. JK menar att problemen med

det begränsade utnyttjandet av lagen tycks vara mer av lagteknisk karaktär och

att andra åtgärder bör vidtas för att stärka tillämpningen av lagen. FI anser

att det faktum att näringsförbud grundats på betalningsunderlåtelse i så få fall

inte utgör tillräckligt skäl för förslaget att renodla näringsförbudet. Det

finns enligt FI andra skäl att behålla betalningsunderlåtelse som grund för

näringsförbud. Den praktiska tillämpningen kan underlättas genom klarare regler

än de nuvarande. Ett avskaffande skulle, enligt FI, vara olyckligt från allmänna

sypunkter med hänsyn till att oärliga och illojala förfaranden medför att

oseriösa företagare skaffar sig ekonomiska fördelar och t.o.m. kan konkurrera ut

seriösa företag. KOV pekar på att även andra fall än de som föregås av brott kan

motivera ett näringsförbud och hänvisar här bl.a. till den ökande användningen

av sanktionsavgifter.

 Skälen för regeringens förslag: Förstärkta insatser mot denekonomiska

brottsligheten är av väsentlig betydelse för att främja ett bra

näringslivsklimat med väl fungerande marknader. Insatserna måste av samma skäl

utformas så att seriösa näringsidkare får verka så ostört som möjligt. Rätt

utformade insatser bidrar till att stärka marknadens funk-tionssätt genom en

sund konkurrens på likvärdiga villkor.

 Regeringen antog, som nämnts ovan, i april 1995 en strategi för samlade

åtgärder mot den ekonomiska brottsligheten. Denna har riksdagen godtagit (skr.

1994/95:217, bet. 1994/95:JuU25, rskr. 1994/95:412).

 Syftet med strategin är att påtagligt minska den ekonomiska brottsligheten

genom åtgärder som innebär en kraftig förstärkning av samhällets samlade

insatser mot sådan kriminalitet.

 Strategin innehåller ett brett åtgärdsprogram som berör både myndigheterna och

näringslivet. Några av huvudpunkterna är att myndigheterna skall utveckla och

effektivisera sin verksamhet när det gäller att förebygga, upptäcka samt utreda

och lagföra ekonomisk brottslighet och att näringslivet skall ta ett större

ansvar för bekämpningen av denna. Ökad tonvikt skall läggas vid det förebyggande

arbetet. Näringsförbud skall användas i ökad utsträckning.

 Ett viktigt led i strategin för de samlade åtgärderna är sanktionsreglerna.

Regeringens strategi syftar bl.a. till att straffbestämmelser och andra

sanktionsregler mot ekonomisk brottslighet skall bli effektivare.

 En översyn av de straffrättsliga reglerna på skatteområdet, som har stor

betydelse när det gäller ekonomisk brottslighet, har gjorts av Skatte-

brottsutredningen (Fi 1993:08). Regeringen räknar med att inom kort lägga fram

förslag som grundar sig på utredningens arbete. Under namnet

Borgenärsbrottsutredningen fortsätter utredningen nu sitt arbete med en översyn

av bestämmelserna i 11 kap. brottsbalken om brott mot borge-närer.

 Regeringen har också tillkallat en särskild utredare för att utvärdera

reglerna om företagsbot (dir. 1995:95). Utredaren skall ta reda på hur reglerna

har fungerat i praktiken och om företagsbot har visat sig vara en tillräckligt

verksam sanktion mot ekonomisk brottslighet.

 Genom en effektivare näringsförbudslagstiftning förbättras möjligheterna att

komma åt och bekämpa den ekonomiska brottsligheten ytterligare.Utredningen

föreslår att näringsförbud i princip skall vara obligatoriskt vid sådan

brottslighet som i den nuvarande lagen avses i 1 § 1, dvs. då näringsidkaren i

näringsverksamheten gjort sig skyldig till brott som inte är ringa. För övriga

fall föreslås att näringsförbudet avskaffas, dvs. vid avsevärd

betalningsförsummelse enligt 1 § 2 eller då näringsidkare som försatts i konkurs

förfarit grovt otillbörligt mot sina borgenärer eller på annat sätt grovt

åsidosatt vad som ålegat honom i näringsverksamhet enligt 2 § samma lag.

Utredaren motiverar inskränkningarna i näringsförbudsinstitutets räckvidd med

att reglerna förenklas och att tillämpningen blir lättare att förutse.

 Regeringens strategi mot den ekonomiska brottsligheten bygger på tanken att en

så mångfasetterad företeelse måste bekämpas genom åtgär-der med stor bredd. Nya

regler och former för ekobrottsbekämpningen måste utvecklas, och myndigheternas

verksamhet effektiviseras när det gäller tillämpningen av både gamla och nya

regler.

 Det huvudsakliga syftet med näringsförbud är att hindra oseriösa företagare

från att driva näringsverksamhet. Samhället skall kunna ingripa med

näringsförbud då en person har begått allvarliga oegentligheter i närings-

verksamhet för att förhindra att denne fortsätter med detta. Näringsförbud bör

vidare kunna ha en allmänpreventiv verkan.

 Att i princip alltid meddela näringsförbud vid allvarligare brottslighet i

näringsverksamhet, som utredaren föreslagit, ligger väl i linje med regeringens

ekobrottsstrategi.

 Den utvärdering av tillämpningen av lagen som gjorts av utredningen har inte

gett vid handen att reglerna om näringsförbud vid avsevärd skatteförsummelse och

grovt otillbörliga beteenden av den som försatts i konkurs skulle ha tillämpats

på ett sätt som lett till rättsförluster för den enskilde. Däremot framgår det

klart att reglerna inte på långt när tillämpats i den utsträckning som

lagstiftaren avsett. Att möta detta med inskränkningar i möjligheterna att

använda näringsförbud ter sig emellertid mindre välbetänkt.

 Regeringen delar följaktligen de uppfattningar som förts fram av de

remissinstanser som motsätter sig en begränsning av näringsförbudsinsti-

tutet. Det är angeläget att behålla möjligheten till näringsförbud vid grova

skatteundandraganden och grovt otillbörliga beteenden i samband med konkurs,

även om brott inte föreligger.

 Regeringen har i sin strategi för samlade åtgärder aviserat att sektors-

övergripande mål och riktlinjer för myndigheternas arbete mot den ekonomiska

brottsligheten skall fastställas. Regeringen avser att i dessa riktlinjer

poängtera bl.a. att det är viktigt att frågor om näringsförbud beaktas i

myndigheternas handläggning och att myndigheterna bör införa rutiner som gör det

möjligt att leva upp till intentionerna i lagstiftningen.

 Inriktningen när det gäller näringsförbudsinstitutet bör således vara att

skärpa lagstiftningen utan att inskränka dess tillämpningsområde. Vidare bör

verksamheten hos de myndigheter som arbetar med dessa frågor kunna

effektiviseras genom olika åtgärder så att de arbetar mera problemorienterat och

i nära samverkan med varandra. Kompetensen hos myndigheterna skall höjas.

 Utredningen har inte gjort någon analys av hur näringsförbudsinstitutet kan

effektiviseras med behållande av samtliga de grunder för förbud som gäller i

dag. Det finns enligt regeringens mening ett behov av att se över bestämmelserna

om näringsförbud i samband med betalningsunderlåtelse och konkurs för att öka

förutsebarheten för när förbuden kan komma att meddelas samt för att ge de

rättstillämpande myndigheterna vägledning så att näringsförbudsintitutet kan

användas mer effektivt än i dag utan att rättssäkerheten åsidosätts. Regeringen

avser därför att inom kort tillsätta en utredning med uppgift att se över lagens

bestämmelser i detta hänseende.

7.1.2 Näringsförbud skall i princip alltid meddelas vid brottslighet som inte är

ringa

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Om det är påkallat från allmän synpunkt, skall|

| näringsförbud meddelas den som i egenskap av enskild nä-ringsid-|

| kare grovt åsidosatt vad som ålegat honom i näringsverksam-het |

| och därvid gjort sig skyldig till brottslighet som inte är |

| ringa. Detta innebär att näringsförbud i princip alltid skall |

| meddelas vid brottslighet som inte är ringa om det är påkallat |

| från allmän syn-punkt. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser anser att utredningensförslag är

bra eller har inga synpunkter på förslaget. Riksåklagaren (RÅ) är dock kritisk

till den av utredningen föreslagna utformningen av 1 §. RÅ anser också att

åklagarna bör ha en diskretionär möjlighet att avstå från att väcka talan om

näringsförbud. RÅ menar att en mer frekvent användning av förbudet kan

åstadkommas på annat sätt, t.ex. genom utbildning och information.

 Skälen för regeringens förslag: Ett näringsförbud är inte ett straff utan har

till syfte att hindra oseriösa näringsidkare att driva näringsverksamhet.

Förutsättningen för ett näringsförbud bör därför som hittills vara att det från

allmän synpunkt skall vara påkallat att en viss person hindras att fortsätta att

driva näringsverksamhet. Närmare kriterier för denna bedöm-ning finns i 3 §

lagen om näringsförbud.

 Ett problem vid tillämpningen av nuvarande lag har varit att benägenheten att

yrka näringsförbud synes ha skiftat mellan olika åklagare. Utred-ningen har för

att lösa denna fråga föreslagit att näringsförbud i princip alltid skall

meddelas vid brott som inte är ringa om det är påkallat från allmän synpunkt.

Eftersom utredningen velat renodla näringsförbudet till detta fall, har

motsvarande fråga vad gäller näringsförbud på annan grund inte behandlats.

 Enligt regeringens mening är det viktigt att förbudet tillämpas med fasthet

och konsekvens då förutsättningar finns för ett näringsförbud. Som utredningen

har föreslagit bör därför i lagen slås fast att näringsförbud skall meddelas, om

den grundläggande förutsättningen att ett sådant är påkallat från allmän

synpunkt är uppfylld i just detta fall. Den nu före-slagna lösningen bör leda

till en mer enhetlig och konsekvent tillämpning och även en mera frekvent an-

vändning av näringsförbudet. Som tidigare nämnts avser regeringen också att

fastställa sektorsövergripande mål och riktlinjer för myndigheternas arbete mot

ekonomisk brottslighet med syfte bl.a. att få till stånd en ökad användning av

näringsförbudsinstitutet.

 När ett näringsförbud grundas på annat än brott bör bestämmelserna vara i sak

oförändrade i avvaktan på den översyn som skall göras enligt vad som tidigare

nämnts.

 Den lagtekniska utformningen behandlas närmare i författningskom-mentaren. Det

finns skäl att nu behandla brottsfallet separat i den inle-dande paragrafen. I

avvaktan på den nämnda översynen av övriga närings-förbudsfall bör ingreppen i

lagen beträffande dessa begränsas. Enklast är då att tills vidare behandla

betalningsunderlåtelsefallet, som nu regleras i 1 § 2, i en ny särskild

paragraf, 1 a §.

7.1.3 Näringsförbud regel vid kvalificerad brottslighet

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Har näringsidkaren i näringsverksamheten |

| gjort sig skyldig till brott för vilket det lägsta föreskrivna |

| straffet är fängelse i sex månader, skall näringsförbud anses |

| påkallat från all-män synpunkt, om inte särskilda skäl talar mot|

| det. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Överensstämmer i sak med regeringens.

 Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser anser att förslaget är bra.

Vissa av remissinstanserna, bl.a. Justitiekanslern (JK), Riksåklagaren (RÅ) och

Statsåklagarmyndigheten för speciella mål, framför synpunkter på den lagtekniska

lösningen.

 Skälen för regeringens förslag: Som framgår av avsnitt 7.1.2 fö-reslår

regeringen i enlighet med utredningens förslag att näringsförbud i princip skall

vara obligatoriskt vid brott som inte är ringa, om det är påkallat från allmän

synpunkt. Utredningen har dessutom föreslagit en presumtionsregel enligt vilken

näringsförbud - om inte särskilda skäl föreligger - skall meddelas vid brott för

vilket inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse i sex månader.

 För de oftast förekommande brottstyperna vid ekonomisk brottslighet är

straffminimum för grovt brott fängelse i sex månader. De brott som avses är i

första hand oredlighet mot borgenärer, bokföringsbrott och skattebedrägeri.

 Enligt huvudregeln i 1 § skall näringsförbud meddelas den som i sin

näringsverksamhet har begått brott som inte är ringa, om det är påkallat från

allmän synpunkt. Regeringen finner att denna regel, i enlighet med vad som

föreslagits, bör kompletteras med en presumtionsregel vid kvalificerad

brottslighet. För institutets trovärdighet är det viktigt att näringsförbud

regelmässigt meddelas vid sådan kvalificerad brottslighet. Regeln bör uttryckas

så att det vid sådan brottslighet skall anses påkallat från allmän synpunkt att

näringsförbud meddelas.

 Förutom de nämnda brotten omfattas också grova former av t.ex. bedrä-geri,

förskingring och häleri samt medverkan därtill. För näringsförbud krävs dessutom

att brotten begåtts i vederbörandes näringsverksamhet.

 Även vid kvalificerad brottslighet kan dock omständigheterna i det särskilda

fallet vara sådana att ett näringsförbud inte är påkallat. Om det finns

särskilda skäl, bör därför presumtionen kunna brytas. Vid denna bedömning måste

en samlad avvägning göras av skälen för och emot näringsförbud. Särkilda skäl

kan föreligga t.ex. om domstolen med till-lämpning av 23 kap. 5 § brottsbalken

mätt ut ett straff som är lägre än minimum för brottet, t.ex. för en funktionär

i ett bolag som medverkat i mindre utsträckning till annans grova

skattebedrägeri. Det kan också finnas utrymme att bryta presumtionen när

gärningen framstår som en engångsföreteelse efter lång tids laglydigt drivande

av näringsverksamhet.

 Presumtionsregeln bör kunna bidra till en större enhetlighet i rättstill-

lämpningen, bl.a. genom att åklagare och domstol vid de allvarligaste

fallen tvingas att tydligt ange skälen för att avstå från att föra talan om

näringsförbud respektive att ogilla en sådan talan.

7.2 Förbudstiden

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Näringsförbud skall meddelas för en tid av |

| lägst tre och högst tio år. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Utredningen föreslår att näringsförbud i anledning av

brott som huvudregel skall meddelas för en tid av fem år, om särskilda skäl

föreligger skall förbudstiden kunna bestämmas till annan tid än fem år, lägst

tre och högst sju år.

 Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker eller har ingen

synpunkt på förslaget om att näringsförbud i anledning av brott som huvudregel

skall meddelas för en tid av fem år. Cirka hälften av remissinstanserna, bl.a.

Stockholms tingsrätt, Kammarrätten i Stockholm, Finansinspektionen (FI),

Riksskatteverket (RSV) och Kronofogdemyndig-heten i Malmöhus län, anser dock att

den längsta tiden bör sättas till tio år för att möjlighet skall finnas att

meddela näringsförbud för längre tid vid synnerligen grov förbudsgrundande

brottslighet och vid återfall.

 Skälen för regeringens förslag: Den nuvarande förbudstiden är tre till

fem år. Utredningen, som har begränsat sig till brottsfallen, har föreslagit tre

till sju år med en i lagen angiven normaltid av fem år.

 Som nämnts är näringsförbudets syfte i första hand att hindra oseriösa

företagare från att driva näringsverksamhet. Det finns också ett allmän-

preventivt inslag, där syftet är att avhålla från sådana förfaranden som kan

leda till näringsförbud. Vad gäller förbudstidens längd måste en avvägning göras

mellan kravet på att den kan fylla dessa syften och behovet av att tiden inte är

så lång att det i praktiken är omöjligt för den som meddelats ett näringsförbud

att efter tidens utgång återuppta näringsverksamhet.

 Gränserna uppåt och nedåt för ett näringsförbud bör sättas till tio respektive

tre år. Regeringen delar således vissa remissinstansers upp-fattning att den

övre gränsen bör bestämmas till tio år. Detta gör det möjligt att beakta

särskilt grova fall. Det är angeläget att personer som i näringsverksamhet begår

grova brott fråntas rätten att driva näring under lång tid. Regeringen delar

också den uppfattning som framförts av flera remissinstanser att ett skäl till

ett längre förbud dessutom kan vara anpassning till ett ådömt fängelsestraff, så

att inte näringsförbudet upphör ungefär samtidigt som den dömde har avtjänat

fängelsestraffet.

 Regeringen anser dock att skälen för att införa en huvudregel för

förbudstidens längd inte ter sig särskilt starka. De omständigheter som skall

leda till näringsförbud kan variera starkt. Därmed kan också behoven att

förhindra vidare näringsverksamhet variera starkt i tid. Härtill kommer att

näringsförbud även i fortsättningen skall kunna meddelas inte bara vid brott

utan också vid andra grova åsidosättanden i samband med betalningsunderlåtelse,

och vid otillbörliga förfaranden i samband med kon-kurs. Förbudstiden bör

bestämmas med utgångspunkt från omständighe-terna i det enskilda fallet och från

hur allvarlig överträdelsen är. Enligt regeringens mening finns således ingen

anledning att införa en normaltid på fem år för näringsförbud i anledning av

brott.

7.3 Verkan av förbud

7.3.1 Firmatecknare

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Det skall framgå av lagen att det är |

| förbjudet för den som ålagts näringsförbud att vara firmatecknare|

| för juridisk person. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Utred-ningen föreslår

också att den som meddelas förbud skall vara förbjuden att ha generell fullmakt

att företräda juridisk person.

 Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser tillstyrker att det av lagen skall

framgå att det är förbjudet för den som har näringsförbud att vara firmatecknare

för juridisk person.

 Såvitt avser utredningens förslag om att den som har näringsförbud skall vara

förbjuden att inneha generell fullmakt att företräda juridisk person

ifrågasätter tre remissinstanser - Stockholms tingsrätt, Domstolsverket och

Finansinspektionen (FI) - om termen generell fullmakt över-huvudtaget kan

användas i lagtext då detta inte är något vedertaget juridiskt begrepp.

 Skälen för regeringens förslag: Enligt 6 § 6 i nu gällande lag är det

förbjudet att på annat sätt än som tidigare sagts i paragrafen vara

ställföreträdare för juridisk person. Enligt förarbetena till lagen avses därmed

i första hand firmatecknare. Inte minst med hänsyn till att överträdelse av

näringsförbud är straffbart finns det skäl att göra para-grafen så tydlig som

möjligt. Det bör därför redan av lagtexten framgå att det inte är tillåtet för

den förbudsålagde att vara firmatecknare. Ett förbud mot att företräda en

juridisk person genom generell fullmakt synes i första hand riktat mot att

någon med näringsförbud genom bulvan söker kringgå detta förbud.

 Flera remissinstanser har gett uttryck för att det är viktigt att förhindra

denna typ av bulvanskap.

 Termen generell fullmakt kan inte återfinnas med någon helt entydig

definition i bolagsrättslig eller i annan associationsrättslig lagstiftning. Ett

förbud mot att företräda juridisk person med hjälp av generell fullmakt kan

vidare lätt kringgås genom att en eller fler fullmakter ställs ut som inte blir

att beteckna som generella men som ändå ger ett vidsträckt utrymme för en person

belagd med näringsförbud att verka genom bulvan. Termen kan således ge upphov

till tolkningsproblem och löser inte pro-blemet med bulvaner som agerar för den

som har näringsförbud. Enligt regeringens mening är det därför inte lämpligt att

använda begreppet generell fullmakt .

 Problemet bör sannolikt kunna lösas genom att termen byts ut mot en tydlig

lagtext med mera konkreta beskrivningar av vilka situationer som man vill träffa

med förbudet att företräda en juridisk person.

 En grundlig översyn och bearbetning av den berörda paragrafen är således

alltjämt motiverad. Regeringen avser därför att låta frågan om generell fullmakt

ses över av den utredning rörande bulvanskap m.m. som inom kort kommer att

tillsättas av regeringen

7.3.2 Avvecklingstid - lämplighetsprövning m.m.

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Domstolen skall pröva om det är lämpligt att|

| tid för avveckling medges. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen

föreslår dock att domstolens rätt att meddela föreskrifter i dessa fall tas bort

 Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker eller har inga

synpunkter på förslaget.

 Skälen för regeringens förslag: Enligt nuvarande lagstiftning skall behovet av

en frist för avveckling prövas noggrant i varje enskilt fall. Vid denna prövning

bör det enligt motiven även beaktas att intresset av att vederbörande genast

upphör att driva näringsverksamhet kan vara större än att han får en tid för

avveckling.

 Enligt nuvarande lag skall avvecklingstid medges, om tiden behövs för

avvecklingsåtgärder. Ordalydelsen tyder närmast på att sådan tid skall medges i

varje fall där det finns ett sådant behov sett ur den enskildes synvinkel. Det

framgår dock av lagens förarbeten att avsikten varit att prövningen av om behov

föreligger skall vara restriktiv, varvid som nämnts en avvägning skall göras

mellan olika intressen.

 För att göra bestämmelsen mera entydig föreslår regeringen därför att 18 § får

en fakultativ utformning. Ändringen innebär att den enskildes behov av

avvecklingstid för t.ex. pågående näringsverksamhet som måste försäljas,

förtroendeuppdrag som måste frånträdas m.m., utreds inom ramen för om avveck-

lingstid behövs. Det är också viktigt att möjlighet att medge avvecklingstid

finns för att skydda tredje mans intressen. Den restriktiva prövningen och

intresseavvägningen sker dock inom ramen för det fakultativa momentet för att

utröna om det också är lämpligt att avvecklingstid medges. Förändringen innebär

således i princip en skärpning i förhållande till den nu gällande regeln.

 Regeringen anser dock i motsats till utredningen att möjligheten för domstolen

att föreskriva vissa villkor i samband med avvecklingstid bör kvarstå oför-

ändrad. Om domstolen medger avvecklingstid bör det enligt regeringens mening

också finnas möjlighet för domstolen att besluta om hur en avveckling skall gå

till och även meddela villkor i andra hänseenden som har samband med avveck-

lingen. Detta är enligt regeringens

mening angeläget för att avvecklingen skall gå rätt till och för att tredje mans

intressen skall kunna tillvaratas.

7.3.3 Möjligheterna att upphäva meddelat förbud behålls

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Nuvarande regel om möjlighet att upphä-va|

| meddelat beslut bör behållas. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Möjligheten tas bort att, utan anlitande av

extraordinära rättsmedel, på ansökan upphäva ett lagakraftvunnet beslut om

näringsförbud.

 Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte haft några synpunkter på

förslaget.

 Skälen för regeringens bedömning: Regeln om upphävande av beslut motiveras

främst av att förbud kan grundas på betalningsunderlåtelse och att det

skattebeslut som näringsförbudet vilar på kan ändras eller upphävas av högre

rätt. Enligt utredningens förslag skall brott vara en nödvändig förutsättning

för förbud. Med utredningens förslag minskar därför behovet av upphävanderegeln.

Behovet av denna regel bortfaller av samma skäl för fall då ett förbudsgrundande

konkursbeslut upphävts. Enligt utredningens förslag skall också möjligheten att

meddela tillfälligt näringsförbud tas bort. Utredningen anser därför att det

inte föreligger något behov av särskilda regler om upphävande av sådana beslut.

 Eftersom regeringens förslag innebär att betalningsunderlåtelse och grovt

otillbörligt beteende i samband med konkurs behålls som självständiga grunder

för näringsförbud och att tillfälligt näringsförbud behålls anser regeringen att

den regel som finns om möjlighet att upphäva ett meddelat näringsförbud bör

finnas kvar.

7.4 Förfarandet

7.4.1 Tillfälligt näringsförbud behålls

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Nuvarande regler om tillfälligt närings-|

| förbud bör behållas. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Den nuvarande regeln om tillfälligt närings-

förbud upphävs, dock skall möjligheten finnas kvar att förordna att ett meddelat

näringsförbud skall gälla utan hinder av att beslutet inte vunnit laga kraft.

 Remissinstanserna: Cirka hälften av remissinstanserna, bl.a. Hov- rätten för

Västra Sverige, Riksåklagaren (RÅ), Statsåklagarmyndigheten för speciella mål,

Rikspolisstyrelsen (RPS), Finansinspektionen (FI) och Riksskatteverket (RSV),

avstyrker förslaget och anser att möjligheten att meddela tillfälligt

näringsförbud bör behållas. Dessa remissinstanser anför bl.a. att det är

stötande att någon kan fortsätta driva näring under den tid som brotten utreds

trots att förutsättningar för förbud föreligger. Remissinstanserna anser att det

i dessa fall är viktigt att näringsverk-samheten avbryts så snart som möjligt.

Vissa av remissinstanserna påpe-kar att man eventuellt skulle kunna mildra

rekvisitet att det skall vara uppenbart att grund för näringsförbud föreligger

för att tillfälligt näringsförbud skall kunna meddelas, till att "sannolika

skäl" föreligger.

 Skälen för regeringens bedömning: Regeringen delar den uppfattning som

framförts av flera remissinstanser att möjligheten att meddela tillfälligt

näringsförbud bör behållas. Enligt regeringens mening framstår det som ologiskt

att avhända sig den möjlighet som finns att snabbt ingripa mot grov brottslighet

och andra grova åsidosättanden i näringsverksamhet. Snabbhet är av stor

betydelse för effektiviteten hos näringsförbudet, och det torde i en del fall

tidigt framstå som uppenbart att näringsförbud bör kunna meddelas, t.ex. vid

kriminella förfaranden där straffprocessuella tvångsmedel tillgrips.

 Utredningen av ekonomiska brott är ofta tidsödande. Samtidigt kan

handläggningen av målet inför tingsrätten fördröjas av olika skäl. Om man tar

bort möjligheten att meddela tillfälligt näringsförbud, blir det möjligt för

personer som står under utredning eller domstolsprövning för omfattande

brottslighet att under lång tid fortsätta att driva näring trots att det finns

förutsättningar för förbud. Ett sådant förhållande ter sig närmast stötande,

inte minst med tanke på att näringsförbud avses vara en skyddsåtgärd.

 En av de främsta anledningarna till utredningens förslag tycks vara att det

förekommer så få beslut om tillfälligt näringsförbud. Enligt regeringens

uppfattning är det naturligt att det förhåller sig på det viset eftersom

näringsförbud är en ingripande åtgärd för vilken ett högt beviskrav måste

ställas.

 Vissa remissinstanser har, som nämnts ovan, ansett att man eventuellt skulle

mildra rekvisitet för när ett tillfälligt förbud skall kunna meddelas. En

grundläggande förutsättning måste dock enligt regeringens mening vara att, innan

frågan om slutligt näringsförbud avgjorts av domstolen, ett tillfälligt förbud

bara skall få meddelas om det är uppenbart att grund för näringsförbud

föreligger. Råder det någon tvekan, skall tillfälligt förbud inte meddelas.

Rekvisitet uppenbart för att tillfälligt näringsförbud skall meddelas bör

således behållas.

7.4.2 Underrättelse om förbudets innebörd bifogas domen eller beslutet

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Till en dom eller ett beslut som |

| innefattar näringsförbud skall det fogas en särskild handling med|

| uppgift om förbudets innebörd.Utredningens förslag: Överensstämmer med

regeringens. |

| Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser tillstyrker |

| eller har inga synpunkter på förslaget. |

| Skälen för regeringens förslag: Enligt 14 § lagen om närings-förbud|

| skall rätten till den som meddelas näringsförbud eller tillfälligt|

| näringsförbud överlämna en särskild underrättelse där innebörden av|

| förbudet beskrivs. Domstolsverket har för ändamålet framställt en|

| blankett där verkan av näringsförbud beskrivs. Av den utvärdering|

| som gjorts av utredningen har framgått att domstolarna endast i |

| vart femte fall fullgjort sin underrättelseskyldighet genom att |

| foga den aktuella blanketten till domen eller beslutet. |

| Enligt regeringens uppfattning bör blanketten fogas till domen |

| eller beslutet om näringsförbud. Genom en sådan åtgärd är det lättare|

| att leda i bevis att den dömde har fått del av blanketten. Detta|

| kan vara av betydelse i en eventuell rättegång om överträdelse av|

| förbudet. Med en hänvisning till blanketten i domslutet bör också|

| förutsättningarna för att den dömde verkligen tar del av |

| blanketten bli bättre. |

| |

| |

| 7.4.3Kungörelse av beslut om näringsförbud |

| |

| |

|

O |

 Utredningens förslag: Beslut om näringsförbud skall inte kungöras.

 Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har inga synpunkter på

utredningens förslag. Ett tiotal remissinstanser, bl.a Riksåklagaren (RÅ),

Statsåklagarmyndigheten för speciella mål, Rikspolisstyrelsen (RPS), Fi-

nansinspektionen (FI) och Riksskatteverket (RSV), anser att skälen för att

kungöra näringsförbud är så starka att detta bör ske. Patent- och

registreringsverket (PRV) anser att ett kungörande bör övervägas och att en

tänkbar lösning är att använda sig av en av PRV planerad kungörelsetidning.

 Skälen för regeringens bedömning: Regeringens ekobrottsstrategiinnebär att ett

större ansvar läggs på näringslivet självt när det gäller att stävja ekonomisk

brottslighet. Näringslivet måste genom ökad s.k. affärs-kontroll bli bättre på

att skydda sig mot denna brottslighet. Regeringen uppdrog i juni 1995 åt PRV att

verka för en ökad och effektiv affärskontroll genom att utveckla ett lämpligt

och lättillgängligt system för denna kontroll.

 För att kunna skapa goda förutsättningar för den seriösa näringsverksamheten

är det således ett mycket stort allmänintresse att seriösa näringsidkare på ett

effektivt sätt får kännedom om vilka näringsidkare som meddelats näringsförbud.

Enligt regeringens mening skulle ett kungörelseförfarande när det gäller

näringsförbud göra dessa uppgifter mera tillgängliga och underlätta för seriösa

näringsidkare att skydda sig mot personer belagda med näringsförbud. En

konsekvens av denna förbättrade information bör också bli att överträdelser av

näringsförbud lättare kan upptäckas.

 De möjligheter till kreditupplysning som finns samt uppgifter från det

kontrollsystem som nämnts ovan som PRV för närvarande utarbetar spelar också en

viktig roll i detta sammanhang. Ett kungörande av näringsförbuden gör att

besluten får ett avsevärt större genomslag hos näringsidkare och hos allmänheten

än vad som är fallet i dag och gör därigenom näringsförbudsinstitutet mera

verkningsfullt.

 Det faktum att uppgifter om vilka personer som meddelats näringsförbud finns

att tillgå i offentliga register medför enligt regeringens mening att ett

kungörande inte är så känsligt från integritetssynpunkt som utredningen vill

göra gällande.

 Regeringen avser att återkomma till frågan om var och på vilket sätt

näringsförbuden skall kungöras.

7.5 Tillsynen m.m.

7.5.1 Tillsynsmyndigheterna i konkurs kvarstår som tillsynsmyndighe-ter

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Hur de meddelade näringsförbuden efter- |

| levs bör även i fortsättningen övervakas av tillsynsmyndigheterna|

| i konkurs. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens

 Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser anser att tillsynsmyndigheterna i

konkurs skall behålla tillsynsansvaret. Kronofogdemyndigheten i Stockholms län,

Konkursförvaltarkollegiet och Bankföreningen anser att polisen bör handha

tillsynen. Riksskatteverket (RSV) och Kronofogde-myndigheten i Göteborgs och

Bohus län anser att tillsynen kan ligga på en annan funktion inom

kronofogdemyndigheten, t.ex. fältverksamheten. Sveriges Industriförbund, Svenska

Handelskammareförbundet och Sveri-ges Ackordscentral anser att

Kriminalvårdsstyrelsen eller frivårdsmyndig-heten kan vara lämpliga att handha

tillsynen.

 Skälen för regeringens bedömning: Utredningens uppfattning att tillsynen sköts

väl av tillsynsmyndigheterna i konkurs har tidigare be-kräftats av den rapport,

Utredning angående vissa frågor om ekonomisk brottslighet (dnr Ju 91-364), som

på regeringens initiativ gjorts av Riksåklagaren och Rikspolisstyrelsen.

 Utvärderingen av den nuvarande ordningen för tillsyn har gett vid handen att

tillsynsmyndigheterna i konkurs i allmänhet har god kontroll över de förbud de

har att övervaka.

 Enligt direktiven skulle utredaren särskilt pröva om ansvaret för

tillsynsuppgiften skall flyttas från tillsynsmyndigheterna i konkurs till polis

eller åklagare. Utredaren har vid denna prövning funnit att det framstår som

mest ändamålsenligt och mest effektivt att även i fortsättningen låta

tillsynsmyndigheterna i konkurs svara för tillsynen över meddelade förbud.

Majoriteten av remissinstanserna delar också denna bedömning.

 De resurser och den kunskap som finns hos polisen kan enligt utredaren dock

tas till vara även inom ramen för nuvarande ordning.

 De nuvarande bristerna i tillsynen tycks i huvudsak vara att hänföra till

svårigheterna att övergå till mer aktiva övervakningsåtgärder med bistånd av

polisen. Dessa svårigheter synes i stor utsträckning bero på bristande kontakter

mellan de två myndigheterna och oklarhet om ansvarsförhållandena, men också på

knappa resurser hos myndigheterna.

 Regeringen föreslår därför nedan en regeländring som skall möjliggöra en mer

effektiv och mer aktiv övervakning.

7.5.2 Tillsynsmyndigheterna i konkurs skall ha rätt till biträde avpolisen

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Tillsynsmyndigheterna i konkurs skall för |

| sin tillsyn ha rätt att få biträde av polisen. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker eller har inga

synpunkter på förslaget. Hovrätten för Västra Sverige och Statsåklagar-

myndigheten för speciella mål anser att man bör precisera det biträde som

polisen skall ge.

 Skälen för regeringens förslag: Bristerna i tillsynen tycks i första hand

föreligga i de fall polismyndighetens hjälp behövs med att ta fram upp-gifter

avseende frågor om överträdelser av näringsförbud, t.ex. med inre och yttre

spaning. Om tillsynsmyndigheterna i konkurs skall kunna full-göra sin

tillsynsuppgift på ett effektivt sätt, måste polisen tillhandahålla den hjälp

den kan i detta avseende. Mycket starka skäl måste enligt regeringens mening

föreligga för att man skall avvisa en begäran om sådant biträde. I dag riktar

tillsynsmyndigheterna i konkurs normalt sin begäran till den aktuella ekoroteln,

som i sin tur kan anlita eller anvisa annan polisenhet som lämplig för den

begärda åtgärden. Detta är även fortsättningsvis en god ordning, inte minst för

att man då kan få del av för ärendet intressant information som polisen

eventuellt har. Ekorotlarna är i dag på många orter hårt arbetstyngda. Detta

kräver hårda prioriteringar. Tillsynsmyndigheterna i konkurs har i sådant läge

svårt att ställa ovillkorliga krav om biträde hos ekorotlarna.

 För att ansvarsförhållandena skall klargöras i de fall där tillsynsmyndig-

heterna i konkurs bedömer att polisen bör lämna visst biträde vid den utredning

som tillsynsmyndigheterna gör om överträdelser av näringsförbud, och för att

tillräckligt utrymme skall ges för sådana åtgärder hos polisen, föreslår

regeringen en regel som innebär att tillsynsmyndigheterna för sin tillsyn skall

ha rätt att få biträde av polisen. Genom den föreslagna regeln ges

tillsynsmyndigheterna en starkare ställning när hjälp med åtgärder behövs för

att tillsynen skall kunna fullgöras effektivt. Enligt regeringens uppfattning

skall tillsynsmyndigheterna i konkurs således även i fortsättningen ha det

övergripande ansvaret för att nödvändiga åtgärder vidtas. Endast i det fallet

att åklagare inlett förundersökning för misstänkt överträdelse av förbudet

begränsas tillsynsmyndigheternas ansvar, men då endast såvitt avser det

förhållande som är föremål för utredning. Polisen måste som en följd av detta

övergripande ansvar redovisa till tillsynsmyndigheterna vilka åtgärder som

vidtagits med anledning av tillsynsmyndigheternas begäran och vilket utfallet

blivit. Enligt regringens mening kan en regel som den föreslagna aktivt bidra

till att undanröja oklarheter om ansvarsfördelningen.

7.6 Sanktioner vid överträdelse

7.6.1 Nuvarande sanktionssystem behålls

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: De i dag gällande sanktionerna vid |

| överträdelse av näringsförbud, straff och förlängd förbudstid, bör|

| vara kvar. Straffskalan för brottet överträdelse av näringsförbud|

| bör inte ändras. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker eller har inga synpunkter på

förslaget.

 Skälen för regeringens bedömning: Det nuvarande sanktionssystemet framstår som

ändamålsenligt. Domstolarnas påföljdspraxis ger inte anled-ning till ändring av

straffbestämmelsen. Det saknas skäl att skapa ut-rymme för ytterligare

förlängning av förbudstiden utöver vad som i dag är möjligt.

7.6.2 Vid överträdelse av näringsförbud skall förbudstiden normaltförlängas

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Vid överträdelse av näringsförbud skall |

| förbudstiden förlängas, om det inte finns särskilda skäl att |

| underlåta förlängning. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker eller har inga synpunkter på

förslaget.

 Skälen för regeringens förslag: En konstaterad överträdelse av näringsförbud

innebär att den dömde under viss tid inte underkastat sig det meddelade

förbudet. Det faktum att den dömde inte följt förbudet motiverar att

förbudstiden normalt förlängs. Det är också ägnat att främja en enhetlig och

konsekvent tillämpning att ange förlängning som huvud-regel. Vid ringa

överträdelse eller mildrande omständigheter skall förläng-ning dock kunna

underlåtas.

7.7 Kostnader m.m.

Näringsförbudsinstitutets effektivitet sammanhänger i hög grad med den allmänna

effektiviteten i kampen mot den ekonomiska brottsligheten.

 I samma mån som brott i näringsverksamhet inte utreds och beivras bortfaller

också möjligheten att meddela näringsförbud.

 Det är därför av stor vikt att de myndigheter som är satta att bekämpa den

ekonomiska brottsligheten förfogar över sådana resurser att de inte tvingas till

alltför hårda prioriteringar.

 Det ändringsförslag som i första hand kan förväntas öka antalet näringsförbud

är bestämmelsen om att näringsförbud skall anses påkallat från allmän synpunkt

vid kvalificerad brottslighet. Regeringen bedömer dock att ökningen av antalet

näringsförbudsärenden inte kommer att innebära någon påtaglig ökning av

belastningen hos polis, åklagare eller domstol. I än högre grad än i dag skall

förbudstalan kunna föras i samband med ansvarstalan och således inte kräva några

betydande utredningsinsatser, vare sig i samband med förundersökning eller i

domstol.

 Ett ökat antal näringsförbud påverkar i första hand uppgiften att övervaka

efterlevnaden av meddelade förbud. Med oförändrad intensitet i övervakningen av

varje förbud medför naturligtvis ett större antal förbud att ökade resurser

måste tas i anspråk. Den ökade aktivitet i tillsynen som regeringen förespråkar

ställer också krav på större resurser.

 Tillsynsmyndigheterna i konkurs har förklarat att de under de senare årens

stora inflöde av konkurser inte har kunnat prioritera tillsynen över

näringsförbud på önskat sätt. Antalet konkurser är nu i starkt avtagande. Detta

bör ge tillsynsmyndigherna möjlighet att hantera flera förbud och också skärpa

tillsynen. Huruvida nedgången i antalet konkurser är tillräckligt stor och

tillräckligt långvarig för att helt täcka det resursbehov som regeringens

förslag medför är det svårt att säkert bedöma. Ökningen av antalet förbud att

övervaka kommer dock att vara successiv. På sikt kan det därför prövas om ett

ökat antal förbud medför att tillsynsmyndigheterna behöver tillföras resurser.

 Regeringen bedömer således att den resursförstärkning hos tillsynsmyn-

digheterna i konkurs som en vidgad och fördjupad tillsyn över näringsförbud

ställer anspråk på kan ske genom omfördelning inom ramen för

tillsynsmyndigheternas nuvarande resurser.

 En mer omfattande och aktiv tillsyn ställer också krav på polisens deltagande.

I dag förefaller det på många orter vara svårt för tillsynsmyndigheterna i

konkurs att få det biträde som behövs för att tillsynen skall fungera

tillfredsställande. Regeringen har också bedömt att ett av skälen till det är

otillräckliga resurser. Vid sidan av det allmänna behovet av krafttag mot

ekonomisk brottslighet som nämns i inledningen bedömer regeringen att dessa för

polisen relativt begränsade uppgifter kan lösas genom omprioriteringar.

 Regeringens förslag föranleder således inte några omedelbara utgiftsökningar

eller inkomstminskningar.

7.8 Övergångsbestämmelser m.m.

Ändringarna avses träda i kraft den 1 juli 1996. Äldre bestämmelser skall dock

fortfarande gälla om näringsförbud meddelas på grund av att någon före

ikraftträdandet grovt åsidosatt vad som ålegat honom i närings-verksamhet.

8 Författningskommentar

8.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1986:436) om näringsförbud

1 §

Paragrafen anger under vilka förutsättningar näringsförbud skall kunna meddelas.

Det uppställs en skyldighet för domstolen att meddela näringsförbud när

förutsättningarna är uppfyllda. Detta innebär att, om den mot vilken talan

riktas i egenskap av enskild näringsidkare grovt åsidosatt vad som ålegat honom

i näringsverksamhet och därvid gjort sig skyldig till brottslighet som inte är

ringa, näringsförbud skall meddelas, om det är påkallat från allmän synpunkt.

Någon ytterligare prövning därutöver skall inte göras. När det gäller den

närmare innebörden av begreppet näringsidkare, vad som avses med begreppet

påkallat från allmän synpunkt och vad som avses med att någon begått brott i sin

egenskap av enskild näringsidkare, kan hänvisas till vad som uttalats i

förarbetena till den nuvarande bestämmelsen (prop. 1985/86:126 s. 148 ff).

1 a §

Enligt paragrafen kan näringsförbud komma i fråga för den som i avsevärd

omfattning underlåtit att betala sådan skatt, tull eller avgift som omfattas av

betalningssäkringslagen. Bestämmelsen motsvarar den nuva-rande lydelsen av 1 §

2. Angående de närmare förutsättningarna för att meddela näringsförbud kan

hänvisas till vad som sagts i prop. 1985/86:126 s. 151 f.

3 §

I paragrafens andra stycke har det tagits in en regel som innebär att

näringsförbud vid tillämpning av 1 § skall anses påkallat från allmän synpunkt,

om det lägsta föreskrivna straffet för något av de förbudsgrundande brotten är

fängelse i sex månader. De brottstyper som i första hand är aktuella är grov

oredlighet mot borgenärer, bokföringsbrott, som är grovt, och grovt

skattebedrägeri. Grovt bedrägeri, grov förskingring, häleri, som är grovt, och

medverkan till de nämnda brotten omfattas också av regeln. Om det finns

särskilda skäl kan presumtionen brytas. Särskilda skäl kan finnas t.ex. om

domstolen med tillämpning av 23 kap. 5 § brottsbalken dömt till ett lindrigare

straff än som är föreskrivet för brottet. Detta kan t.ex. vara aktuellt

beträffande en funktionär i bolag som medverkat i mindre utsträckning till någon

annans grova skattebedrägeri. Särskilda skäl kan också finnas om gärningen

framstår som en engångshändelse efter en lång tids regelrätt drivande av

näringsverksamhet. Lagrådet har påpekat att det bör framgå av lagtexten att

brottet skall ha begåtts i vederbörandes näringsverksamhet. Lagrådet har vidare

framhållit att syftet med bestämmelsen är att presumtionen för att näringsförbud

är påkallat från allmän synpunkt skall kunna brytas i vissa fall. Enligt

Lagrådets mening bör därför andra stycket formuleras så att syftet klart

framgår. Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag.

4 §

I paragrafen har endast gjorts redaktionella ändringar.

5 §

I paragrafen anges att näringsförbud skall meddelas för en tid av lägst tre och

högst tio år. Det främsta syftet med näringsförbud är att hindra oseriösa

företagare från att driva näringsverksamhet. Domstolen får dock vid bestämmande

av förbudstiden använda liknande kriterier som vid straffmätning. Vid bestämman-

det av förbudstidens längd är det av betydelse om näringsidkaren förorsakat stor

skada för borgenärer, anställda, konkurrenter eller avtalsparter. Det är också

av vikt vilken inställning näringsidkaren har visat. En omständighet som bör

verka i skärpande riktning är om näringsidkaren har visat sig helt likgiltig för

de regler som gäller för näringsverksamhet. Om näringsidkaren tidigare varit

underkastad näringsförbud men vägrat att ta rättelse av detta, kan det finnas

skäl att meddela en längre förbudstid (jfr prop. 1985/86:126 s. 162). Det kan

finnas skäl att meddela en längre förbudstid när den förbudsgrundande

brottsligheten föranleder ett mycket långvarigt fängel-sestraff. En kortare tid

bör komma i fråga om omständigheterna i det enskilda fallet ger anledning till

antagande att näringsidkaren redan efter en kortare tid kan betros med rätten

att driva näring.

 Det bör vidare nämnas att domstolen vid bestämmandet av straff för

gärning som har föranlett förbudet skall ta hänsyn till meddelat näringsförbud i

enlighet med 29 kap. 5 § 5 brottsbalken.

6 §

Enligt första stycket sjätte punkten förbjuds den som meddelats förbud att vara

firmatecknare för sådan juridisk person som anges i paragrafens fjärde punkt.

Detta är ingen ändring i förhållande till vad som gällt tidigare men det bör av

lagtexten klart framgå att även detta fall omfattas (se prop. 1985/86:126 s.

164).

 9 §

I paragrafen har endast gjorts den ändringen att hänvisning görs till nya 1 a §.

14 §

I paragrafen har gjorts den ändringen att den särskilda underrättelse där

innebörden av näringsförbudet beskrivs skall fogas till domen eller beslutet om

näringsförbud. Genom ändringen är det lättare att veta att den som meddelats

näringsförbud verkligen fått underrättelsen. Bestämmelsen har behandlats

ytterligare i den allmänna motiveringen (avsnitt 7.4.2).

16 §

Paragrafen har endast ändrats på det sättet att hänvisning görs till 1 §.

18 §

I paragrafen har gjorts den ändringen att domstolen får fastställa en

avvecklingstid. Bestämmelsen har således fått en fakultativ utformning. Det får

i varje enskilt fall bedömas om avvecklingstid behövs. Bestämmelsen har

behandlats ytterligare i den allmänna motiveringen (avsnitt 7.3.2).

24 §

Genom ett nytt andra stycke fastslås att tillsynsmyndigheten har rätt att få

biträde av polismyndighet. Bestämmelsen har behandlats ytterligare i den

allmänna motiveringen (avsnitt 7.5.2).

26 §

Paragrafens första stycke innehåller en regel om att förbudstiden skall

förlängas med högst fem år, om det inte finns särskilda skäl att underlåta

förlängning. Genom ändringen fastslås att som huvudregel gäller att förbudstiden

skall förlängas, om förbudet har överträtts. Förbudstiden bör som regel

förlängas med den tid som förbudet överträtts. Om den verksamhet som

näringsidkaren lagstridigt bedrivit haft stor omfattning eller om det förekommit

nya oegentligheter under överträdelsetiden, bör detta tala i skärpande riktning.

Förlängning kan underlåtas om det föreligger särskilda skäl. Särskilda skäl

föreligger t.ex. om det meddelas ett nytt näringsförbud eller överträdelsen

bedöms som ringa brott. Om det vid domstolens prövning gått mycket lång tid

sedan förbudstiden löpte ut, kan också det vara ett skäl att underlåta

förlängning.

Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

Ändringarna avses träda i kraft den 1 juli 1996. Äldre bestämmelser skall dock

fortfarande gälla om näringsförbud meddelas på grund av att någon före

ikraftträdandet grovt åsidosatt vad som ålegat honom i närings-verksamhet.

Näringsförbudsutredningens lagförslag

Förslag till

Lag om ändring i lagen (1986:436) om näringsförbud

 Härigenom föreskrivs

dels att 2, 9, 11-13, 15 och 17 §§ skall upphöra att gälla,

dels att 1, 4-6, 8, 10, 14, 16 och 18-26 §§ skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse

--------------------------------------------------------------

Föreslagen lydelse

 1 §

--------------------------------------------------------------

 Näringsförbud får, om det är påkallat från allmän synpunkt, meddelas

den som i egenskap av enskild näringsidkare grovt åsidosatt vad

som ålegat honom i näringsverksamhet och därvid

 1.gjort sig skyldig till brotts-lighet som inte är ringa,

eller

 2.i avsevärd omfattning underlåtit att betala sådan skatt, tull

eller avgift som omfattas av lagen (1978:880) om betalnings-

säkring för skatter, tullar och avgifter.

--------------------------------------------------------------

 Näringsförbud skall, om det är påkallat från allmän synpunkt,

meddelas den som i egenskap av enskild näringsidkare grovt åsi-

dosatt vad som ålegat honom i näringsverksamhet och därvid gjort

sig skyldig till brottslighet som inte är ringa.

 Är för något av brotten inte föreskrivet lindrigare straff än

fängelse i sex månader, skall näringsförbud meddelas, om inte

särskilda skäl medger att näringsförbud kan underlåtas.

 4 §

--------------------------------------------------------------

 Har näringsverksamhet bedrivits av en juridisk person får,

under de förutsättningar som anges i 1-3 §§, näringsförbud meddelas,

i fråga om

 kommanditbolag: komplementär,

 annat handelsbolag: bolags-man,

 aktiebolag och försäkringsbolag: ledamot och suppleant i sty-

relsen samt verkställande direktör och vice verkställande

direktör,

 bankaktiebolag, sparbank och ekonomisk förening: ledamot och

suppleant i styrelsen,

 om denne begått brottet i näringsverksamheten eller innehade

sin ställning när betalningen av skatt, tull eller avgift

underläts eller den juridiska personen försattes i konkurs.

--------------------------------------------------------------

 Har näringsverksamhet bedrivits av en juridisk person skall,

under de förutsättningar som anges i 1-3 §§, näringsförbud med-

delas, i fråga om

 kommanditbolag: komplementär,

 annat handelsbolag: bolags-man,

 aktiebolag och försäkringsbolag: ledamot och suppleant i sty-

relsen samt verkställande direktör och vice verkställande

direktör,

 bankaktiebolag, sparbank och ekonomisk förening: ledamot och

suppleant i styrelsen,

 om denne begått brottet i näringsverksamheten.

 Första stycket gäller också den som i annan egenskap än där sägs faktiskt har

utövat ledningen av en näringsverksamhet eller utåt har framträtt som ansvarig

för en enskild näringsverksamhet.

 5 §

--------------------------------------------------------------

 Näringsförbud skall meddelas för en viss tid, lägst tre och högst

fem år.

--------------------------------------------------------------

 Näringsförbud skall meddelas för en tid av fem år. Föreligger sär-

skilda skäl får annan tid bestämmas, dock lägst tre och högst sju

år.

 6 §

 Den som är underkastad näringsförbud får inte

 1.driva näringsverksamhet,

 2.vara bolagsman i ett annat handelsbolag än kommanditbolag eller komplementär

i ett kommanditbolag,

 3.vara stiftare av ett aktiebolag, ett bankaktiebolag, en sparbank eller ett

försäkringsbolag,

 4.vara ledamot eller suppleant i styrelsen för ett aktiebolag, ett

bankaktiebolag, en sparbank, ett försäkringsbolag, ett handelsbolag eller en

ekonomisk förening eller en sådan ideell förening eller stiftelse som driver

näringsverksamhet,

 5.vara verkställande direktör eller vice verkställande direktör i ett

aktiebolag eller ett försäkringsbolag,

--------------------------------------------------------------

 6.i annan egenskap vara ställföreträdare för en sådan juridisk

person som anges vid 4,

--------------------------------------------------------------

6. vara firmatecknare eller i annan egenskap vara ställföreträ-

dare för en sådan juridisk person som anges vid 4 eller ha gene-

rell fullmakt att företräda sådan juridisk person.

 7.faktiskt utöva ledningen av en näringsverksamhet eller av en sådan juridisk

person som är bokföringspliktig även om den inte driver näring,

 8.äga så många aktier i ett aktiebolag, ett bankaktiebolag eller ett

försäkringsaktiebolag att hans andel av röstetalet för samtliga aktier i bolaget

överstiger femtio procent.

 Beträffande verkställande direktör och vice verkställande direktör för en

filial enligt lagen (1992:160) om utländska filialer m.m. och föreståndare för

en verksamhet enligt samma lag finns bestämmelser om näringsförbud i den lagen.

 Näringsförbud utgör inget hinder mot att sådan verksamhet bedrivs som innebär

utövning av rättighet som avses i 2 kap. 1 § regeringsformen eller 1 kap. 1 §, 4

kap. 1 §, 6 kap. 1 § eller 13 kap. 1 § tryckfrihetsförord-ningen eller 1 kap. 1

§, 3 kap. 1, 2 eller 8 § eller 10 kap. 1 § yttrandefri-hetsgrundlagen.

 8 §

 Talan om näringsförbud förs i tingsrätt av allmän åklagare. Angående

utredningen och förfarandet i mål om näringsförbud skall, om inte annat

föreskrivs i denna lag, i tillämpliga delar gälla vad som i allmänhet är

föreskrivet om mål som rör allmänt åtal för brott där straffet är fängelse i

högst ett år. Tvångsmedel enligt 24 och 25 kap. rättegångsbalken får dock inte

tillgripas i fråga om näringsförbud.

--------------------------------------------------------------

 Talan om näringsförbud grundat på 2 § får tas upp av samma tings-

rätt som handlägger eller har handlagt konkursen.

--------------------------------------------------------------

 10 §

--------------------------------------------------------------

 Är det uppenbart att grund för näringsförbud föreligger, får rätten

meddela förbud för tiden till dess frågan om näringsförbud slutligt

har avgjorts (tillfälligt näringsför-bud).

 En fråga om tillfälligt näringsförbud tas upp på yrkande av åkla-

garen. Innan ett förbud meddelas skall den som yrkandet avser få

tillfälle att yttra sig, om det inte finns anledning att anta

att han har avvikit eller på annat sätt håller sig undan.

 Rätten får hålla förhandling för frågans prövning. Till förhandling-

en skall den som avses med yrkandet kallas personligen. I

kallelsen skall han upplysas om att frågan kan avgöras även om

han inte inställer sig. Om förhandlingen gäller i tillämpliga

delar föreskrif-terna i 24 kap. 14 § rättegångs-balken.

 Bifalls en talan om näringsförbud, får rätten i domen självmant

förordna om tillfälligt förbud.

--------------------------------------------------------------

 Bifalls en talan om näringsförbud, får rätten i domen självmant

förordna att näringsförbudet skall gälla utan hinder av att domen

inte vunnit laga kraft. Vid tillämpning av 5 § skall även denna

tid beaktas. Att domstolen i vissa fall kan medge tid för

avveckling framgår av 18 §.

 Överklagas ett meddelat näringsförbud, får högre rätt omedelbart

besluta att förordnande enligt första stycket tills vidare inte

skall gälla.

 14 §

--------------------------------------------------------------

 I samband med att näringsförbud eller tillfälligt näringsförbud

meddelas skall rätten till den som avses med förbudet överlämna en

särskild underrättelse, där innebörden av förbudet beskrivs.

--------------------------------------------------------------

 Till dom, i vilken näringsförbud meddelas, skall fogas en

särskild underrättelse, där innebörden av förbudet beskrivs.

 16 §

--------------------------------------------------------------

 Om den som genom en lagakraftvunnen dom fått näringsförbud

grundat på 1 § 1 frikänns från an-svar för brottsligheten, skall nä-

ringsförbudet samtidigt upphävas. Avser frikännandet endast en

viss del av brottsligheten eller hänförs denna under mildare

straffbestäm-melser, skall rätten pröva om och under vilken tid

förbudet fortfarande skall gälla. I fall som avses nu får rätten

också upphäva eller ändra ett beslut om skyldighet att svara för

rättegångskostnader, om ett sådant har meddelats i samband med

domen om förbud.

 Upphäver rätten det konkursbeslut som utgjort förutsättning för

ett näringsförbud enligt 2 §, skall näringsförbudet samtidigt upphä-

vas.

 Rättens beslut om att upphäva eller ändra ett näringsförbud skall

gälla omedelbart.

--------------------------------------------------------------

 Om den som genom en lagakraftvunnen dom fått näringsförbud

frikänns från ansvar för brottslig-heten, skall näringsförbudet

samti-digt upphävas. Avser frikännandet endast en viss del av

brottsligheten eller hänförs denna under mildare straffbe-

stämmelser, skall rätten prö-va om och under vilken tid för-budet

fortfarande skall gälla. I fall som avses nu får rätten också upp-

häva eller ändra ett beslut om skyldighet att svara för rättegångs-

kostnader, om ett sådant har meddelats i samband med domen om

förbud.

 Rättens beslut om att upphäva eller ändra ett näringsförbud skall

gälla omedelbart.

 18 §

--------------------------------------------------------------

 En domstol som meddelar beslut om näringsförbud eller om

tillfäl-ligt näringsförbud skall fastställa en begränsad tid efter

vilken förbudet skall gälla, om tiden behövs för avvecklingen av

näringsverk- samhet, anställning, uppdrag, del-ägarskap i

handelsbolag eller aktieinnehav som anges i 6 och 7 §§. Rätten får

föreskriva vilka åtgärder som får vidtas eller som skall vara för-

bjudna under denna tid och vad den som fått näringsförbud i övrigt

då har att iaktta.

 Om det föreligger synnerliga skäl, får tiden för avveckling för-

längas på ansökan av den som fått förbudet.

 Beträffande mål om förlängning av tiden för avveckling gäller vad

som sägs om upphävande av förbud i 17 § andra och tredje styckena.

--------------------------------------------------------------

 En domstol som meddelar beslut om näringsförbud får fastställa

en begränsad tid efter vilken förbudet skall gälla, om tiden

behövs för avvecklingen av näringsverksamhet, anställning,

delägarskap i handels-bolag eller aktieinnehav som anges i 6

och 7 §§.

 Om det föreligger synnerliga skäl, får tiden för avveckling för-

längas på ansökan av den som fått förbudet.

 Beträffande mål om förlängning av tiden för avveckling gäller i

tillämpliga delar vad som före-skrivs i 8 § om talan om förbud.

Ett sådant mål tas upp av den tingsrätt som tidigare handlagt

målet om näringsförbud. Målet får i stället tas upp av rätten i den

ort där sökanden har sitt hemvist, om rätten med hänsyn till

utredningen samt kostnader och andra omständigheter finner det

lämpligt.

 Mål om förlängning av tiden för avveckling får avgöras utan huvud-

förhandling, om saken ändå kan utredas tillfredsställande. Har rät-

ten beslutat att målet skall avgöras utan huvudförhandling, skall

parterna ges tillfälle att slutföra sin talan, om det inte är

uppenbart att detta inte behövs.

 19 §

--------------------------------------------------------------

 Den som är underkastad närings-förbud eller tillfälligt nä-

ringsför-bud får medges dispens för att driva en näringsverksam-

het, inneha anställning eller uppdrag, vara delägare i ett

handelsbolag eller äga vissa aktier. Rätten får föreskriva vad den

som medges dispens har att iaktta då denna utnyttjas.

--------------------------------------------------------------

 Den som är underkastad näringsförbud får medges dispens för att

driva en näringsverksamhet, inneha anställning eller uppdrag,

vara delägare i ett handelsbolag eller äga vissa aktier. Rätten

får föreskriva vad den som medges dispens har att iaktta då denna

utnyttjas.

 20 §

--------------------------------------------------------------

 En dispens får återkallas, om den som medgetts denna överträder

näringsförbudet eller det tillfälliga näringsförbudet eller bryter

mot en föreskrift som är knuten till dispensen. Detsamma gäller

om den som medgetts dispens från ett förbud i 6 § i annat

hänseende åsidosätter vad som åligger honom i den verksamhet som

avses med dispensen.

--------------------------------------------------------------

 En dispens får återkallas, om den som medgetts denna överträder

näringsförbudet eller bryter mot en föreskrift som är knuten till

dispensen. Detsamma gäller om den som medgetts dispens från ett

förbud i 6 § i annat hänseende åsidosätter vad som åligger honom i

den verksamhet som avses med dispensen.

 21 §

--------------------------------------------------------------

 En fråga om dispens får prövas i samband med dom om näringsförbud

eller beslut om tillfälligt näringsförbud eller efter en senare

gjord ansökan.

 När en fråga om dispens prövas särskilt, gäller i tillämpliga

delar vad som sägs i 17 § andra och tredje styckena.

--------------------------------------------------------------

 En fråga om dispens får prövas i samband med dom om näringsförbud

eller efter en senare gjord ansökan.

 När en fråga om dispens prövas särskilt, gäller i tillämpliga

delar vad som sägs i 18 § tredje och fjärde styckena.

 22 §

--------------------------------------------------------------

 Talan om återkallelse av dispens förs av allmän åklagare. När

frågan prövas i ett särskilt mål gäller i tillämpliga delar vad som

sägs i 17 § andra stycket. Målet får dock tas upp även av den

tingsrätt som tidigare prövat frågan om dispens.

--------------------------------------------------------------

 Talan om återkallelse av dispens förs av allmän åklagare. När

frågan prövas i ett särskilt mål gäller i tillämpliga delar vad som

sägs i 18 § tredje stycket. Målet får dock tas upp även av den

tingsrätt som tidigare prövat frågan om dispens.

 23 §

--------------------------------------------------------------

 Patent- och registreringsverket skall föra ett register över

näringsförbud och tillfälliga näringsförbud.

--------------------------------------------------------------

 Patent- och registreringsverket skall föra ett register över

näringsförbud.

 24 §

--------------------------------------------------------------

 Tillsyn över att näringsförbud och tillfälliga näringsförbud

efterlevs utövas av de kronofogdemyndig-heter som är tillsyns-

myndigheter i konkurs. Tillsynen ankommer på den

kronofogdemyndighet som är tillsynsmyndighet för konkurser som

handläggs vid tingsrätten i den ort där den som är underkastad

förbudet är bosatt.

 Om det finns skäl att misstänka att ett förbud överträds eller

att den som fått dispens enligt 19 § åsidosätter vad som åligger

honom i den verksamhet som avses med dispensen, eller vad som

rätten föreskrivit i samband med att den beviljade dispens,

skall tillsynsmyndigheten göra anmälan om förhållandet till

åklagaren.

--------------------------------------------------------------

 Tillsyn över att näringsförbud efterlevs utövas av de kronofog-

demyndigheter som är tillsynsmyndigheter i konkurs. Tillsynen

ankommer på den kronofogdemyndighet som är tillsynsmyndighet för

konkurser som handläggs vid tingsrätten i den ort där den som är

underkastad förbudet är bosatt.

 Tillsynsmyndigheten har för till-syn enligt första stycket rätt

att erhålla biträde av polismyndighet.

 Om det finns skäl att misstänka att ett förbud överträds eller

att den som fått dispens enligt 19 § åsidosätter vad som åligger

honom i den verksamhet som avses med dispensen, eller vad som

rätten föreskrivit i samband med att den beviljade dispens,

skall tillsynsmyndigheten göra anmälan om förhållandet till

åklagaren.

 25 §

--------------------------------------------------------------

 Den som överträder ett näringsförbud eller ett tillfälligt

näringsförbud eller bryter mot en föreskrift som meddelats med

stöd av 18 eller 19 § skall dömas till fängelse i högst två år eller,

om brottet är ringa, till böter eller fängelse i högst sex månader.

--------------------------------------------------------------

 Den som överträder ett näringsförbud eller bryter mot en före-

skrift som meddelats med stöd av 19 § skall dömas till fängelse i

högst två år eller, om brottet är ringa, till böter eller fängelse i

högst sex månader.

 26 §

--------------------------------------------------------------

 Ett näringsförbud som överträds får förlängas med högst fem år. Sker

flera förlängningar, får den sammanlagda tiden för förlängning inte

vara mer än fem år. Talan om förlängning skall väckas innan

förbudstiden har gått ut.

--------------------------------------------------------------

 Ett näringsförbud som överträds skall förlängas med högst fem år om

inte särskilda skäl medger att förlängning kan underlåtas. Sker

flera förlängningar, får den sammanlagda tiden för förlängning inte

vara mer än fem år. Talan om för-

längning skall väckas innan förbudstiden har gått ut.

 När en fråga om förlängning prövas särskilt, gäller i tillämpliga delar vad

som föreskrivs i 8 § om mål om näringsförbud.

 I 20 § finns bestämmelser om återkallelse av dispens när ett förbud överträds.

______________

 1.Denna lag träder i kraft den .

 2.Genom ikraftträdandet upphör tillfälliga näringsförbud, som meddelats utan

att rätten samtidigt meddelat näringsförbud, att gälla.

 3.De nya lydelserna av 1 § första stycket och 18 § tillämpas även i fall där

talan om näringsförbud väckts före ikraftträdandet.

 4.Bestämmelsen i 1 § andra stycket och bestämmelsen i 26 § i dess nya lydelse

tillämpas endast på brott som begåtts efter ikraftträdandet.

 5.De nya lydelserna av 5 och 6 §§ tillämpas endast beträffande den som

meddelas förbud för att efter ikraftträdandet ha grovt åsidosatt vad som ålegat

honom i näringsverksamhet.

Remissinstanserna

Efter remiss har yttranden över betänkandet Ett renodlat näringsförbud (SOU

1995:1) avgetts av Hovrätten för Västra Sverige, Stockholms tingsrätt,

Kammarrätten i Stockholm, Justitiekanslern, Domstolsverket, Riksåklagaren,

Statsåklagarmyndigheten för speciella mål, Rikspolisstyrelsen, Brottsförebygg-

ande rådet, Finansinspektionen, Riksskatteverket, Kro-nofogdemyndigheten i

Stockholms län, Kronofogdemyndigheten i Malmö-hus län, Kronofogdemyndigheten i

Göteborgs och Bohus län, Kronofog-demyndigheten i Jämtlands län, Uppsala

universitet, Närings- och teknik-utvecklingsverket NUTEK, Marknadsdomstolen,

Konkurrensverket, Pa-tent- och registreringsverket, Konsumentverket, Sveriges

Advokatsam-fund, Grossistförbundet Svensk Handel, Sveriges Industriförbund,

Sven-ska Handelskammarförbundet, Svenska Revisorsamfundet SRS, Företagarnas

Riksorganisation, Tjänstemännens Centralorganisation TCO, Sveriges Akademikers

Centralorganisation SACO, Landsorganisationen i Sverige LO, Svenska

Arbetsgivareföreningen SAF, Svenska Bankföreningen, Sveriges Ackordscentral och

Konkursförvaltarkollegiernas för-ening.

 Härutöver har inkommit skrivelser från Hotell- och Restauranganställdas

Förbund och Sveriges Hantverks- och Småföretag.

Lagrådsremissens lagförslag

Förslag till lag om ändring i lagen (1986:436) om näringsförbud

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1986:436) om näringsförbud

 dels att 1, 3-6, 9, 14, 16, 18, 24 och 26 §§ skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 1 a §, av följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

1 §

--------------------------------------------------------------------

 Näringsförbud får, om det är på- Näringsförbud skall, om det är

kallat från allmän synpunkt, med- påkallat från allmän synpunkt,

delas den som i egenskap av en- meddelas den som i egenskap av

skild näringsidkare grovt enskild näringsidkare grovt åsido-

åsidosatt vad som ålegat honom i satt vad som ålegat honom i nä-

näringsverksamhet och därvid ringsverksamhet och därvid gjort

 1. gjort sig skyldig till sig skyldig till brottslighet som

brottslighet som inte är ringa, inte är ringa.

eller

 2. i avsevärd omfattning under-

låtit att betala sådan skatt, tull

eller avgift som omfattas av

lagen (1978:880) om

betalningssäkring för skatter,

tullar och avgifter.

1 a §

--------------------------------------------------------------------

 Näringsförbud får, om det är på-

 kallat från allmän synpunkt, med-

 delas den som i egenskap av en-

 skild näringsidkare grovt åsidosatt

 vad som ålegat honom i närings-

 verksamhet och därvid i avsevärd

 omfattning underlåtit att betala

 sådan skatt, tull eller avgift som

 omfattas av lagen (1978:880) om

 betalningssäkring för skatter,

 tullar och avgifter.

3 §Vid prövningen av om näringsförbud är påkallat från allmän synpunkt skall

särskilt beaktas om åsidosättandet varit systematiskt eller syftat till

betydande vinning, om det medfört eller varit ägnat att medföra betydande skada

eller om näringsidkaren tidigare dömts för brott i näringsverksamhet.

--------------------------------------------------------------------

 Om näringsidkaren har gjort sig

 skyldig till brott för vilket det

 lägsta föreskrivna straffet är fäng-

 else i sex månader, skall vid

 tillämpning av 1 § näringsförbud

 anses påkallat från allmän synpunkt.

 Näringsförbud får dock underlåtas om

 det finns särskilda skäl.

4 §1

--------------------------------------------------------------------

 Har näringsverksamhet bedrivits Har näringsverksamhet bedrivits

av en juridisk person får, under av en juridisk person får, under

de förutsättningar som anges i 1-3 de förutsättningar som anges i 1-3

§§, näringsförbud meddelas, i fråga§§, näringsförbud meddelas, i fråga om

om kommanditbolag: komplementär, kommanditbolag: komplementär,

annat handelsbolag: bolagsman, annat handelsbolag: bolagsman,

ak-tiebolag och försäkringsbolag: aktiebolag och försäkringsbolag:

ledamot och suppleant i ledamot och suppleant i styrelsen

styrelsen samt verkställande samt verkställande direktör och

direktör och vice verkställande vice verkställande direktör,

direktör, bankaktiebolag, bankaktiebolag, sparbank och

sparbank och ekonomisk förening: ekonomisk förening: ledamot och

ledamot och suppleant i suppleant i styrelsen,

styrelsen, europeisk ekonomisk europeisk ekonomisk intresse-

intressegruppering med säte i gruppering med säte i Sverige:

Sverige: företagsledare, om denne företagsledare,

begått brottet i näringsverksamhe- om denne begått brottet i närings-

ten eller innehade sin ställning verksamheten eller innehade sin

när betalningen av skatt, tull ställning när betalningen av skatt,

eller avgift underläts eller den tull eller avgift underläts eller

juridiska personen försattes i den juridiska personen försattes i

konkurs. konkurs.

 Första stycket gäller också den som i annan egenskap än där sägs faktiskt har

utövat ledningen av en näringsverksamhet eller utåt har framträtt som ansvarig

för en enskild näringsverksamhet.

5 §

--------------------------------------------------------------------

 Näringsförbud skall meddelas för Näringsförbud skall meddelas för

en viss tid, lägst tre och högst en viss tid, lägst tre och högst

fem år. tio år.

**FOOTNOTES**

1 Senaste lydelse 1994:1928.

6 § 2Den som är underkastad näringsförbud får inte

 1. driva näringsverksamhet,

 2. vara bolagsman i ett annat handelsbolag än kommanditbolag eller

komplementär i ett kommanditbolag eller medlem i en europeisk ekonomisk

intressegruppering med säte i Sverige,

 3. vara stiftare av ett aktiebolag, ett bankaktiebolag, en sparbank eller ett

försäkringsbolag,

 4. vara ledamot eller suppleant i styrelsen för ett aktiebolag, ett bank-

aktiebolag, en sparbank, ett försäkringsbolag, ett handelsbolag, en europeisk

ekonomisk intressegruppering med säte i Sverige eller en ekonomisk förening

eller en sådan ideell förening eller stiftelse som driver näringsverksamhet,

 5. vara verkställande direktör eller vice verkställande direktör i ett

aktiebolag eller ett försäkringsbolag eller företagsledare i en europeisk

ekonomisk intressegruppering med säte i Sverige,

--------------------------------------------------------------------

 6. i annan egenskap vara 6. vara firmatecknare eller i

ställföreträdare för en sådan annan egenskap vara ställföreträdare

juridisk person som anges vid 4, för en sådan juridisk person som

 anges vid 4,

 7. faktiskt utöva ledningen av en näringsverksamhet eller av en sådan juridisk

person som är bokföringspliktig även om den inte driver näring,

 8. äga så många aktier i ett aktiebolag, ett bankaktiebolag eller ett

försäkringsaktiebolag att hans andel av röstetalet för samtliga aktier i bolaget

överstiger femtio procent.

 Beträffande verkställande direktör och vice verkställande direktör för en

filial enligt lagen (1992:160) om utländska filialer m.m. och föreståndare för

en verksamhet enligt samma lag finns bestämmelser om näringsförbud i den lagen.

 Näringsförbud utgör inget hinder mot att sådan verksamhet bedrivs som innebär

utövning av rättighet som avses i 2 kap. 1 § regeringsformen eller 1 kap. 1 §, 4

kap. 1 §, 6 kap. 1 § eller 13 kap. 1 § tryckfrihetsförord-ningen eller 1 kap. 1

§, 3 kap. 1, 2 eller 8 § eller 10 kap. 1 § yttrandefrihetsgrundlagen.

9 §

--------------------------------------------------------------------

 Varje kronofogdemyndighet Varje kronofogdemyndighet skall

skall särskilt uppmärksamma när detsärskilt uppmärksamma när det kan

kan finnas skäl att meddela finnas skäl att meddela närings-

närings-förbud grundat på 1 § 2 ochförbud grundat på 1 a § och anmäla

anmäla förhållandet till åklagaren.förhållandet till åklagaren.

**FOOTNOTES**

2 Senaste lydelse 1994:1928.

14 §

--------------------------------------------------------------------

 I samband med att näringsförbud När näringsförbud eller tillfälligt

eller tillfälligt näringsförbud näringsförbud meddelas skall rätten

med-delas skall rätten till den till domen eller beslutet foga

som avses med förbudet överlämna enen särskild underrättelse, där

särskild underrättelse, där innebör-den av förbudet beskrivs.

innebörden av förbudet beskrivs.

16 §

--------------------------------------------------------------------

 Om den som genom en laga- Om den som genom lagakraft-

kraftvunnen dom fått näringsför-budvunnen dom fått näringsförbud

grundat på 1 § 1 frikänns från grundat på 1 § frikänns från ansvar

ansvar för brottsligheten, skall för brottsligheten, skall

näringsförbudet samtidigt upphävas.näringsförbudet samtidigt upphävas.

Avser frikännandet endast en Avser frikännandet endast en viss

viss del av brottsligheten eller del av brottsligheten eller hänförs

hänförs denna under mildare denna under mildare

straffbestämmelser, skall rätten straffbestämmelser, skall rätten

pröva om och under vilken tid pröva om och under vilken tid

förbudet fortfarande skall gälla. förbudet fortfarande skall gälla. I

I fall som avses nu får rätten fall som avses nu får rätten också

också upphäva eller ändra ett upphäva eller ändra ett beslut om

beslut om skyldighet att svara skyldighet att svara för rätte-

för rättegångskostnader, om ett gångskostnader, om ett sådant har

sådant har meddelats i samband meddelats i samband med domen om

med domen om förbud. förbud.

 Upphäver rätten det konkursbeslut som utgjort förutsättning för ett

näringsförbud enligt 2 §, skall näringsförbudet samtidigt upphävas.

 Rättens beslut om att upphäva eller ändra ett näringsförbud skall gälla

omedelbart.

18 §

--------------------------------------------------------------------

 En domstol som meddelar beslut En domstol som meddelar beslut

om näringsförbud eller om tillfäl- om näringsförbud eller om tillfäl-

ligt näringsförbud skall fastställaligt näringsförbud får fastställa en

en begränsad tid efter vilken för- begränsad tid efter vilken förbudet

budet skall gälla, om tiden behövs skall gälla, om tiden behövs för

för avvecklingen av näringsverk- avvecklingen av näringsverksam-

samhet, anställning, uppdrag, het, anställning, uppdrag, delägar-

delägarskap i handelsbolag eller skap i handelsbolag eller

aktieinnehav som anges i 6 och 7 aktieinnehav som anges i 6 och 7

§§. Rätten får föreskriva vilka §§. Rätten får föreskriva vilka åtgärder

åtgärder som får vidtas eller som som får vidtas eller som skall

skall vara förbjudna under denna vara förbjudna under denna tid och

tid och vad den som fått vad den som fått näringsförbud i

näringsförbud i övrigt då har att övrigt då har att iaktta.

iaktta.

 Om det föreligger synnerliga skäl, får tiden för avveckling förlängas på

ansökan av den som fått förbudet.

 Beträffande mål om förlängning av tiden för avveckling gäller vad som sägs om

upphävande av förbud i 17 § andra och tredje styckena.

24 §

 Tillsyn över att näringsförbud och tillfälliga näringsförbud efterlevs utövas

av de kronofogdemyndigheter som är tillsynsmyndigheter i konkurs. Tillsynen

ankommer på den kronofogdemyndighet som är tillsynsmyndighet för konkurser som

handläggs vid tingsrätten i den ort där den som är underkastad förbudet är

bosatt.

--------------------------------------------------------------------

 Tillsynsmyndigheten har för

 till-syn enligt första stycket rätt

 att få biträde av polismyndighet.

 Om det finns skäl att misstänka att ett förbud överträds eller att den som

fått dispens enligt 19 § åsidosätter vad som åligger honom i den verksamhet som

avses med dispensen, eller vad som rätten föreskrivit i samband med att den

beviljade dispens, skall tillsynsmyndigheten göra anmälan om förhållandet till

åklagaren.

26 §

--------------------------------------------------------------------

 Ett näringsförbud som överträds fårEtt näringsförbud som överträds

förlängas med högst fem år. Sker skall förlängas med högst fem år om

flera förlängningar, får den det inte finns särskilda skäl att

sammanlagda tiden för förlängning underlåta förlängning. Sker flera

inte vara mer än fem år. Talan om förlängningar, får den samman-lagda

förlängning skall väckas innan tiden för förlängning inte vara mer

förbudstiden har gått ut. än fem år. Talan om förlängning skall

 väckas innan förbudstiden har gått

 ut.

 När en fråga om förlängning prövas särskilt, gäller i tillämpliga delar vad

som föreskrivs i 8 § om mål om näringsförbud.

 I 20 § finns bestämmelser om återkallelse av dispens när ett förbud överträds.

_______________

 1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1996.

 2. Om näringsförbud meddelas den som före ikraftträdandet grovt åsidosatt vad

som ålegat honom i näringsverksamhet gäller äldre bestäm-melser.

Lagrådets yttrande

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1996-01-15

Närvarande: f.d. regeringsrådet Bertil Voss, justitierådet Johan Munck,

regeringsrådet Karl-Ingvar Rundqvist.

Enligt en lagrådsremiss den 21 december 1995 (Näringsdepartementet) har

regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till lag om ändring

i lagen (1986:436) om näringsförbud.

 Förslaget har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn Margareta

Gårdmark-Nylén.

 Förslaget föranleder följande yttrande av Lagrådet:

3 §

Presumtionsregeln i det nya andra stycket innebär att näringsförbud skall anses

påkallat från allmän synpunkt vid kvalificerad brottslighet. Som anges i

lagrådsremissen (7.1.3) skall brottet ha begåtts i vederbörandes

näringsverksamhet. För tydlighetens skull bör detta framgå av lagtexten.

 Enligt andra meningen i det nya stycket får näringsförbud underlåtas om det

finns särskilda skäl. Syftet med bestämmelsen är att presumtionen för att

näringsförbud är påkallat från allmän synpunkt skall kunna brytas i vissa fall.

Formuleringen medför emellertid att näringsförbud skall kunna underlåtas, även

om det är påkallat från allmän synpunkt. En motsvarande möjlighet att underlåta

näringsförbud föreligger inte om brottsligheten inte är kvalificerad. Att

näringsförbud skall kunna underlåtas endast om näringsidkaren har gjort sig

skyldig till kvalificerad brottslighet, är uppenbarligen inte avsett. Andra

stycket bör därför enligt Lagrådets mening formuleras så att syftet klart

framgår, dvs. att presumtionsregeln kan brytas, om det finns särskilda skäl.

 Lagrådet föreslår att andra stycket ges följande lydelse.

 Har näringsidkaren i näringsverksamheten gjort sig skyldig till brott för

vilket det lägsta föreskrivna straffet är fängelse i sex månader, skall vid

tillämpning av 1 § näringsförbud anses påkallat från allmän synpunkt, om inte

särskilda skäl talar mot det .

NÄRINGSDEPARTEMENTET

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 25 januari 1996

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-Wallén,
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN], Heckscher, Hedborg,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet Heckscher

_____________

Regeringen beslutar proposition 1995/96:98 Ändrade regler för näringsförbud.