Internationellt bistånd

7

Förslag till statsbudget för 1999

Förslag till riksdagsbeslut

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 5

2 Utgiftsområde 7 Internationellt bistånd 7

2.1 Omfattning 7

2.2 Utgiftsutvecklingen 7

3 Verksamhetsområde A Internationellt utvecklingssamarbete 9

3.1 Mål 9

3.2 Resultatbedömning 9

3.3 Prioriteringar 11

3.4 Omfattning 15

3.5 Revisionens iakttagelser 16

3.6 Anslag 16

4 Verksamhetsområde B Samarbete med Central- och Östeuropa 57

4.1 Omfattning 57

4.2 Resultatbedömning 58

4.3 Revisionens iakttagelser 58

4.4 Åtgärder utanför utgiftsområdet 58

4.5 Verksamheten avseende Samarbete med Central- och Östeuropa 59

4.6 Anslag 61

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

1. fastställer biståndsramen för internationellt

utvecklingssamarbete till 0,705 procent av

vid budgeteringstillfället beräknad

bruttonationalinkomst (BNI) för 1999,

2. bemyndigar regeringen att för verksamhet

inom reservationsanslaget A1

Biståndsverksamhet under år 1999 göra

utfästelser och åtaganden som inklusive

tidigare gjorda åtaganden medför utgifter

efter år 1999 om högst 37 248 000 000

kronor (avsnitt 3.6 Anslag, A1

Biståndsverksamhet, Bemyndigande om

ekonomiska förpliktelser),

3. bemyndigar regeringen att för verksamhet

inom reservationsanslaget A1

Biståndsverksamhet under år 1999 ikläda

staten betalningsansvar i form av statliga

garantier till ett belopp inklusive tidigare

ställda garantier om högst 12 000 000 000

kronor (avsnitt 3.6 Anslag, A1

Biståndsverksamhet, Medelsförvaltning och

anslagsstruktur),

4. bemyndigar regeringen att för verksamhet

inom reservationsanslaget B2 Avsättning för

förlustrisker vad avser garantier för finansiellt

stöd och exportkreditgarantier under år 1999

ikläda staten betalningsansvar i form av

statliga garantier för finansiellt stöd till län-

der i Central- och Östeuropa till ett belopp

om högst 150 000 000 kronor (avsnitt 4.6

Anslag, B2),

5. bemyndigar regeringen att för verksamhet

inom reservationsanslaget B1 Samarbete

med Central- och Östeuropa under

budgetåret 1999 göra utfästelser för insatser

i Central- och Östeuropa som inklusive

tidigare gjorda åtaganden innebär utgifter

efter budgetåret 1999 om högst 750 000 000

kronor (avsnitt 4.6 Anslag,

Bemyndiganderam),

6. bemyndigar regeringen att för verksamhet

inom reservationsanslaget B2 Avsättning för

förlustrisker vad avser garantier för finansiellt

stöd och exportkreditgarantier under år 1999

ikläda staten betalningsansvar i form av

statliga garantier för

exportkreditgarantigivning för vissa länder i

Central- och Östeuropa till ett belopp om

högst 500 000 000 kronor, vilket inklusive

tidigare givna bemyndiganden innebär 2

500 000 000 kronor (avsnitt 4.6 Anslag,

B2),

7. för budgetåret 1999 anvisar anslagen under

utgiftsområde 7 Internationellt bistånd

enligt följande uppställning:

Anslagsbelopp

Tusental kronor

Anslag

Anslagstyp

Anslagsbelopp

A1.

Biståndsverksamhet

reservationsanslag

10 731 461

A2.

Biståndsförvaltning

ramanslag

418 143

B1.

Samarbete med Central- och Östeuropa

reservationsanslag

744 000

B2.

Avsättning för förlustrisker vad avser garantier för finansiellt

stöd och exportkreditgarantier

reservationsanslag

6 000

Summa

11 899 604

2 Utgiftsområde 7 Internationellt bistånd

2.1 Omfattning

Utgiftsområdet Internationellt bistånd omfattar

verksamhetsområdena A Internationellt

utvecklingssamarbete respektive B Samarbete

med Central- och Östeuropa.

Förvaltningsmyndigheter inom utgiftsområdet

är Styrelsen för internationellt

utvecklingssamarbete (Sida) och Nordiska

Afrikainsitutet (NAI).

Internationellt utvecklingssamarbete

Det överordnade målet för Sveriges internatio-

nella utvecklingssamarbete är att höja de fattiga

folkens levnadsnivå. De sex av riksdagen fastlag-

da biståndspolitiska målen - att bidra till re-

surstillväxt, ekonomisk och politisk

självständighet, ekonomisk och social utjämning,

demokratisk samhällsutveckling, en framsynt

hushållning med naturresurser och omsorg om

miljön samt jämställdhet mellan kvinnor och

män - samverkar för att bidra till det

övergripande målet.

Samarbete med Central- och Östeuropa

De av riksdagen fastslagna målen för samarbetet

med Central- och Östeuropa är att främja en

säkerhetsgemenskap, fördjupa demokratins

kultur,

stödja en socialt hållbar ekonomisk omvandling

samt stödja en miljömässigt hållbar utveckling.

Ett jämställdhetsperspektiv skall prägla hela

samarbetet.

Ramen för utgiftsområdet

Biståndsramen beräknas till 12 840 miljoner

kronor, vilket motsvarar 0,705 procent av

prognostiserad BNI år 1999. I förhållande till

regeringens ekonomiska vårproposition

1997/98:150 är ramen nedjusterad med netto 5

miljoner kronor, varav en nedjustering med 105

miljoner kronor på grund av en förändrad BNI-

prognos och en uppjustering genom regeringens

förslag om en ökning med 100 miljoner kronor.

Det föreslagna beloppet för verksamhetsområde

A nedan är i förhållande till biståndsramen

minskat med avräkningar, vilka beskrivs närmare

i avsnitt 3.4.

Vad gäller samarbetet med Central- och

Östeuropa föreslog regeringen i den ekonomiska

vårpropositionen att 800 miljoner kronor per år

skall anvisas för perioden 1999-2001. Regeringen

föreslår dock en något ändrad tidsprofil för

anslagstilldelningen till programmet varför

verksamhetsområdet minskar med 50 miljoner

kronor år 1999 och 2000 för att öka med 100

miljoner kronor år 2001 jämfört med den

ursprungliga tilldelningen.

2.2

2.2 Utgiftsutvecklingen

Tabell 2.1 Utgiftsutvecklingen inom utgiftsområde 7

Miljoner kronor (löpande priser)

Utfall

1997

Anslag

1998

Utgifts-

prognos

1998

Förslag

anslag

1999

Beräknat

anslag

2000

Beräknat

anslag

2001

A. Internationellt utvecklingssamarbete

11 470

10 624

10 821

11 150

12 139

12 969

B. Samarbete med Central- och Östeuropa

656

810

700

750

750

900

Totalt för utgiftsområde 7

12 126

11 434

11 521

11 900

12 889

13 869

3 Verksamhetsområde A Internationellt

utvecklingssamarbete

3.1 Mål

Det övergripande målet för det svenska

utvecklingssamarbetet är att höja de fattiga

folkens levnadsnivå. Målet har uttytts i sex

delmål för utvecklingssamarbetet som fastställts

av riksdagen:

- resurstillväxt,

- ekonomisk och social utjämning,

- ekonomisk och politisk självständighet,

- demokratisk samhällsutveckling,

- framsynt hushållning med naturresurser och

omsorg om miljön och

- jämställdhet mellan kvinnor och män.

Dessa mål ligger fast och ett omfattande

arbete sker, både i Sverige och internationellt,

med att utveckla strategier och riktlinjer för hur

utvecklingssamarbetet effektivare skall kunna

bidra till att uppnå målen. I Sverige har

regeringen under 1997 och 1998 presenterat en

förnyad politik för fattigdomsbekämpning, stöd

till demokrati och mänskliga rättigheter och för

samarbetet med Afrika.

Internationellt har givarländerna i OECD:s

biståndskommitté DAC ställt sig bakom en

gemensam strategi, Shaping the 21st Century: The

Contribution of Development Cooperation.

Slutsatserna i detta dokument, som bygger på

resultaten från de stora FN-konferenserna, är att

utvecklingssamarbetet är en investering för

framtiden och skall koncentreras på strategier

och program som skapar förutsättningar för de

fattigaste att förbättra sina livsvillkor. Det

betonas också att utvecklingssamarbetet,

tillsammans med andra politikområden skall

utgöra ett samstämmigt stöd för utveckling och

att det skall effektiviseras och samordnas bättre

mellan givarna.

Shaping the 21st Century är en vision om de

framsteg som kan uppnås om

utvecklingssamarbetet genomförs effektivt i en

anda av partnerskap med fattiga människor och

länder. Visionen konkretiseras också i ett antal

mätbara mål, bl.a.:

- en minskning av andelen människor som

lever i absolut fattigdom till hälften år 2015,

- primärskola för alla år 2015 och lika många

flickor som pojkar i primär- och

sekundärskola år 2005,

- minskning av dödlighet bland barn under 5 år

med två tredjedelar och av mödradödlighet

med tre fjärdedelar år 2015 och

- genomförande av strategier för hållbar

utveckling så att utarmningen av natur- och

miljöresurser vänts till en positiv trend år

2015.

Utvecklingssamarbetet skall också bidra till

stabila och rättvisa samhällen, vilket kräver ett

demokratiskt styrelseskick och respekt för

mänskliga rättigheter. Målen utgör en utmaning

för industriländerna och för de multilaterala

organen att effektivisera och bättre följa upp sitt

utvecklingssamarbete.

3.2 Resultatbedömning

1,3 miljarder människor lever i absolut

fattigdom. Över 800 miljoner människor lider av

undernäring och över 100 miljoner barn i

skolåldern går inte i skolan. I det perspektivet

kan det förefalla svårt att peka på positiva resultat

av utvecklingssamarbetet. Men en tillbakablick

pekar på att utvecklingssamarbetet bidragit till

att förbättra levnadsförhållandena för fattiga

människor. Statistiken visar att människor i

utvecklingsländer fått det bättre: livslängden

ökar, svälten minskar, andelen fattiga minskar

och smittkoppor har utrotats. Från 1960 till 1994

har barnadödligheten minskat från 149 till 64 per

1 000 födda, livslängden ökat från 47 till 63 år

och läskunnigheten ökat från 43 till 70 procent.

De demokratiska framstegen har varit

betydande, särskilt under de senaste tio åren. Allt

fler människor kan välja sitt lands ledning genom

att delta i fria val. Två tredjedelar av världens

stater har någon form av demokratiskt

styrelseskick. Demokrati är en

grundförutsättning för människors möjlighet att

ta makt över sina liv och möjligheterna att stärka

respekten för de mänskliga rättigheterna.

De ekonomiska framstegen har också varit

betydande. Av de 90 länder som betraktades som

utvecklingsländer på 1960-talet, har 25 gjort

ekonomiska framsteg så att de inte längre räknas

som utvecklingsländer. Flera av dem har blivit

biståndsgivare i stället för biståndsmottagare.

Oron på de internationella kapitalmarknaderna

kommer dock i en rad länder att få betydande

reala ekonomiska konsekvenser under

kommande år. Redan ser vi hur arbetslöshet och

fattigdom och därmed sociala spänningar breder

ut sig i flera sydostasiatiska länder.

För att utvärdera effekterna av det svenska

utvecklingssamarbetet krävs bedömningar av

dels utvecklingen i de mottagande länderna

avseende målen, dels hur Sverige bidragit till

utvecklingen. Sådana analyser är svåra att göra av

en rad skäl. Det är svårt att särskilja resultaten av

de svenska insatserna i förhållande till såväl

mottagarlandets som andra givares, inte minst i

det multilaterala samarbetet. Inom det bilaterala

utvecklingssamarbetet görs dock analyser av

resultaten på olika nivåer - nationellt, sektoriellt

och avseende enskilda insatser - i

mottagarländerna inom ramen för

landstrategiprocessen och i utvärderingar.

I Sveriges Internationella utvecklingssamarbete,

Årsbok 1998 lämnas en utförlig redogörelse för

biståndet - policy, länder, sektorer, kanaler m.m.

Syftet med boken, som skall bli en årlig

publikation, är att tillgodose önskemål från

riksdagen och allmänhet om en regelbunden och

samlad redovisning av utvecklingssamarbetet. I

det följande redovisas policyarbete, prioriteringar

och metodik för att uppnå effektmålen i

utvecklingssamarbetet.

- Höja de fattiga folkens levnadsnivå. Regeringen

överlämnade 1997 till riksdagen den s.k.

fattigdomsskrivelsen som visar hur Sveriges

utvecklingssamarbete kan stärkas för att bidra till

fattigdomsbekämpning. Skrivelsen tjänar som

policydokument för hela det svenska

utvecklingssamarbetet. Fattigdomsbekämpning

kräver insatser på många områden beroende på

varje lands förutsättningar. Den ökade

betoningen på landanalys och landstrategier är

ett led i en ökad fattigdomsfokusering.

Sida antog i slutet av 1996 ett

handlingsprogram för att stödja bärkraftig

försörjning och bekämpa fattigdom som under

1997 har följts upp genom inrättandet av en

arbetsgrupp för fattigdomsfrågor och genom

särskilda utbildningsinsatser.

Inom FN och utvecklingsbankerna har

Sverige verkat för att de skall få en ökad

inriktning på fattigdomsbekämpning. Flera stora

FN-organ har nyligen, bl.a. genom svenskt

agerande, fattat beslut om nya

resursfördelningsstrategier till förmån för minst

utvecklade länder och ökad betoning av

utvecklingsaspekterna av det humanitära

biståndet. För att få ökat genomslag för svenska

mål, har Sverige prioriterat ett starkt stöd till

reformering av FN:s och utvecklingsbankernas

utvecklingssamarbete, i synnerhet förslag som

lett till decentralisering och samordning på

landnivå.

- Resurstillväxt. Grunden för

fattigdomsbekämpning är en stabil tillväxt som

når de fattiga. Tillväxten måste t.ex. bli mer

sysselsättningsintensiv och öka de fattigas

möjligheter att bidra till och ta del av tillväxten.

Makroekonomisk balans och strukturella

reformer främjas genom såväl

betalningsbalansstöd som genom

förvaltningsbistånd för att bygga upp t.ex.

statsförvaltningens kapacitet och stöd till

nödvändig fysisk infrastruktur. Men det handlar

också om att stödja primärskola och

primärhälsovård för att direkt öka de fattigas

möjligheter att delta i arbets- och samhällslivet

och satsningar på universitet och forskning

liksom att stärka förutsättningarna för ett

konkurrenskraftigt näringsliv.

- Ekonomisk och politisk självständighet. Detta

mål har skiftat fokus sedan det antogs som

biståndspolitiskt mål. Efter avkoloniseringen

innebär målet främst att bidra till att

samarbetsländerna aktivt och självständigt skall

kunna delta i världssamfundet och i

världsekonomin. Att lätta den omfattande

skuldbörda som många av de fattigaste länderna

drabbats av är här centralt.

- Ekonomisk och social utjämning. Målet är att

åstadkomma en jämnare fördelning av inkomster

och tillgångar som jord och vatten vilket är

centralt för en långsiktigt hållbar utveckling i

samarbetsländerna. Utbildning och hälsovård för

alla är nyckelfaktorer för att åstadkomma detta.

- Demokratisk samhällsutveckling är ett högt

prioriterat område. Utifrån ett uppdrag från

regeringen har Sida under 1997 utarbetat en

policy och ett handlingsprogram för att i det

bilaterala biståndet främja fred, demokrati och

mänskliga rättigheter. Långsiktiga

institutionsutvecklande insatser betonas liksom

att integrera demokrati- och MR-främjande

aspekter så långt möjligt i allt

utvecklingssamarbete. I detta arbete är också den

politiska dialogen med samarbetsländerna av stor

vikt. Regeringen har under 1998 presenterat en

skrivelse om demokrati och mänskliga

rättigheter i utvecklingssamarbetet för riksdagen.

Allt fler länder har genomfört demokratiska val.

På det lokala planet och i de fattigas vardag har

dock mindre förändrats. Att stärka det civila

samhället och att främja en öppnare och mer

demokratisk kultur är därför en viktig uppgift.

- Framsynt hushållning med naturresurser och

omsorg om miljön. Sida har under 1997 följt upp

det handlingsprogram för hållbar utveckling som

antogs 1996, en handlingsplan har utarbetats och

miljökonsekvensbedömningar skall tillämpas på

alla projektförslag där det är relevant. Sida

prioriterar insatser på fem områden: jord, vatten,

kuster, energi och urban miljö samt hyser

kansliet för Global Water Partnership, ett

nätverk av organisationer som främjar hållbart

nyttjande av u-ländernas vattenresurser.

- Jämställdhet mellan kvinnor och män handlar

främst om att integrera detta perspektiv i allt

utvecklingssamarbete, som ett mål i sig och ett

medel för att åstadkomma ett effektivare bistånd.

Både kvinnor och män skall kunna påverka, ta

del av och själva bidra till utveckling på samma

villkor och identifieras som aktörer och

mottagare, med samma rättigheter, möjligheter

och skyldigheter.

Sverige skall bl.a. analysera länders nationella

handlingsplaner och strategier med angivande av

vilka åtgärder, t.ex. översyn av lagstiftning,

utformning av krediter och utbildning, som

särskilt främjar jämställdhet. Multilaterala och

andra organisationers verksamhetsmål och

handlingsplaner skall granskas, i syfte att verka

för att kvinnor på jämställda villkor med män

skall komma i åtnjutande av ekonomisk

utveckling och mänskliga rättigheter.

3.3 Prioriteringar

Utrikesdepartementet och Sida har under de

senaste åren genomfört ett omfattande policy-

och metodarbete för att modernisera

utvecklingssamarbetet. Regeringen har lagt fram

följande skrivelser som behandlats i stor enighet

av riksdagen:

 De fattigas rätt - vårt gemensamma ansvar -

Fattigdomsbekämpning i Sveriges

utvecklingssamarbete (skr. 1996/97:169)

 Demokrati och mänskliga rättigheter i Sveriges

utvecklingssamarbete (skr. 1997/98:76)

 Afrika i förändring. En förnyad svensk

Afrikapolitik inför 2000-talet (skr.

1997/98:122)

 Jämställdhet som ett nytt mål för Sveriges

internationella utvecklingssamarbete (prop.

1995/96:153)

 Sveriges internationella samarbete för hållbar

utveckling (skr. 1996/97:2).

En utredning om en förnyad politik för Sveriges

kontakter och samarbete med Asien läggs fram

under senhösten. Omfattande delstudier har

redan publicerats och en regeringsskrivelse

kommer att överlämnas till riksdagen under

1999. Ett liknande arbete kommer att inledas

beträffande Mellanöstern.

Utvecklingssamarbetet med Central- och

Sydamerika styrs av strategier som lagts fast

under de senaste åren.

Utrikesdepartementet har under 1998 inlett

en översyn av barnfrågor i det internationella

utvecklingssamarbetet. Barnfrågorna skall få en

mer sammanhållen policy och ett barnperspektiv

skall utvecklas både för det multilaterala och det

bilaterala utvecklingssamarbetet.

Policydokument har också utarbetats om

humanitärt bistånd och konfliktförebyggande.

Sammanslagningen av de tidigare fem

biståndsmyndigheterna till nya Sida och

omorganisationen av Utrikesdepartementet är

ett uttryck för strävan efter kraftsamling och

helhetssyn. Biståndsförvaltningen är nu väl

rustad för ett förnyat samarbete mellan det

svenska samhället och utvecklingsländerna.

Sverige har därmed lagt grunden för ett

modernt utvecklingssamarbete inför 2000-talet.

Utmaningen är nu att vidareutveckla formerna

och instrumenten för samarbetet.

Efter en period av neddragningar på grund av

budgetsaneringen ökar nu också biståndets

volym igen, i första hand tack vare den

ekonomiska tillväxten. Riksdagen har beslutat att

biståndets andel av bruttonationalinkomsten

(BNI) skall öka från 0,70 procent 1998 till 0,72

procent år 2000 och 0,73 procent år 2001.

Sammanlagt innebär det att biståndsanslaget

ökar med ca 19 procent under en treårsperiod.

Det nya utvecklingssamarbetet skall bygga

påen förändrad relation till samarbetsländerna -

ett partnerskap. Det innebär en relation där båda

parter i förväg kommit överens om villkoren för

samarbetet. Målet är att relationen skall bli mer

jämlik, även om den grundläggande ojämlikhet

som givarens resursstyrka utgör är svår att

överbrygga. Partnerskapet skall utvecklas på

basis av en gemensam värdegrund och

ömsesidigt förtroende. I den gemensamma

värdegrunden ingår bl.a. fattigdomsbekämpning,

respekt för politiska och medborgerliga

rättigheter, demokratiska grundregler,

jämställdhet, barns rätt, sociala och ekonomiska

rättigheter samt miljöhänsyn.

Grundtanken i det nya biståndet är att de

fattiga själva måste ta makten över sin framtid.

De måste vara subjekt för sin utveckling, inte

objekt. Det handlar om de fattigas rätt till sin

egen utveckling och rätten till demokrati.

Biståndets roll är att bidra till att skapa

förutsättningar för detta.

Varje människa har rätt att påverka sitt liv och

det samhälle hon eller han lever i samt ta del av

den samhälleliga gemenskapen. För det krävs

demokrati och respekt för de mänskliga

rättigheterna. Mycket arbete återstår dock för att

bredda, stärka och fördjupa den fortsatta

demokratiseringen i världen.

Resultatet av utveckling mäts ytterst i hur

enskilda människors liv och levnadsvillkor

förbättras och vilken makt de har att påverka sina

liv. Det kan översättas i termer av mänskliga

rättigheter och i vilken utsträckning de

respekteras. Sverige kommer inom

utvecklingssamarbetet därför att stödja sig på de

rättighetskonventioner som antagits framför allt

inom FN:s ram liksom slutdokumenten från 90-

talets FN-konferenser.

För att hjälpa fattiga människor att ta makt

över sin framtid är det nödvändigt att se

sambanden bakom fattigdomen. Biståndet skall

bidra till att ge de fattiga möjligheter och inte

bara till att de får mat för dagen. Därför ändrar

biståndet alltmer inriktning till att bidra till att

undanröja orsakerna till fattigdom, förtryck,

konflikter och underutveckling.

Regeringen har under senare år ägnat

betydande kraft åt biståndets säkerhetsfrämjande

möjligheter. Det konfliktförebyggande och

-hanterade arbetet är centralt för biståndet.

En stor del av biståndsanslaget går fortfarande

till humanitära insatser för att lindra människors

nöd efter väpnade konflikter och

naturkatastrofer. Stöd till att förebygga de

humanitära konsekvenserna av väpnade

konflikter samt för en varaktig lösning på

humanitära katastrofer får allt större vikt. Utan

fred kan ingen utveckling ta fart. Regeringen och

Sida har därför satsat på att öka vår och våra

partners förmåga att hantera konflikter och

utveckla konfliktförebyggande instrument. Ett

särskilt dokument har tagits fram om det

humanitära biståndet i politiska konflikter:

Humanitärpolitiska perspektiv - om det

humanitära imperativet i politiska kriser.

Ett centralt element i partnerskapet är

koordinering av utvecklingssamarbetet. Det

råder nu stor enighet bland biståndsgivarna om

målen och metoderna för utvecklingssamarbetet,

vilket bl.a. manifesterats i Shaping the 21st

Century.

Men den praktiska verkligheten släpar ofta

långt efter. Sverige driver frågan om effektivare

biståndskoordinering i olika fora, t.ex. FN:s

landstrategiarbete, OECD:s biståndskommitté

DAC, det av Världsbanken samordnade speciella

programmet för Afrika (SPA), för enskilda

länder i konsultativa gruppmöten eller

rundabordskonferenser och lokalt i

samarbetsländerna. Ett viktigt steg mot ökad

koordinering är de pilotprojekt som genomförts

i Zimbabwe och Guatemala i syfte att samordna

FN-organens insatser i enskilda länder.

Koordinering innebär harmonisering av

principer för t.ex. utbetalning, rapportering och

upphandling. Biståndet måste integreras i

mottagarlandets egen budget och vara redovisat

och öppet för debatt, t.ex. i landets parlament.

Detta kräver långsiktighet och anpassning hos

biståndsgivarna. Sverige arbetar aktivt för att

stödja en utveckling i denna riktning, bl.a.

genom ökad användning av sektorprogramstöd

och budgetstöd. Men koordinering innebär

också undvikande av dubblering av insatser och

kräver arbetsfördelning mellan biståndsgivarna,

t.ex. i form av komplementaritet mellan EU:s

bistånd och medlemsstaternas.

De flesta biståndsgivare utarbetar, liksom

Sverige, idag egna landstrategier för sitt

samarbete med enskilda länder. Detta kan skapa

stora problem för samarbetsländerna. Sverige

stöder därför de försök som görs på initiativ av

Världsbanken och FN att utarbeta gemensamma

landstrategier. Dessa måste ligga i linje med

landets egna prioriteringar.

Under det senaste året har världsekonomin

genomgått omvälvande förändringar. Länder i

Sydostasien, som helt nyligen betraktades som

mirakel och modeller för andra

utvecklingsländer, har drabbats av djupgående

ekonomisk, politisk och social kris. De

finansiella marknaderna och hela

världsekonomin befinner sig i turbulens.

Samtidigt har nya konflikter uppstått, som bl.a.

berört de fattigaste länderna i Afrika, varav flera

av de svenska samarbetsländerna.

Kriserna är inte primärt orsakade av

globaliseringen. Men globaliseringen gör att

kriser lättare smittar av sig till andra länder.

Kriserna kan inte lösas enbart med nationella

åtgärder och större krav ställs på internationella

och regionala institutioner och regelverk.

Detta ställer utvecklingssamarbetet inför nya

utmaningar. Det gäller såväl det multilaterala

utvecklingssamarbetet som det bilaterala. Det

senaste årets händelser har visat att det behövs

mer effektiva globala institutioner och regelverk

som effektivt kan förebygga och begränsa kriser

och konflikter på det politiska, men ännu mer på

det ekonomiska området. Sverige avser att arbeta

nära samman med FN, EU och länder i syd för

en ny samsyn om former för global samordning

och styrning inför år 2000.

Ett effektivare internationellt system för

krisförebyggande och långsiktig utveckling

kräver också ett hållbart system för finansiering

och mobilisering av resurser. I syfte att utveckla

strategier och mekanismer för ett sådant har

Utrikesdepartementet inlett det s.k.

finansieringsprojektet, Development Finance

2000.

För det bilaterala utvecklingssamarbetet

aktualiseras frågan om samstämmighet eller

koherens med andra politikområden. Säkerhets-

handels-, miljö- och migrationspolitik kan inte

ses isolerade från utvecklingssamarbetets mål.

Det högnivåmöte om de fattigaste ländernas

deltagande i världshandeln som hölls i oktober

1997 i WTO:s regi med deltagande av ett antal

internationella organisationer och det

integrerade åtgärdsprogram som antogs vid

mötet, liksom det senaste årets debatt i

anslutning till förhandlingarna inom OECD om

ett multilateralt investeringsavtal (MAI), har på

ett tydligt sätt illustrerat behovet av ett integrerat

synsätt på handels- och utvecklingsfrågor.

I denna diskussion är det viktigt att klargöra

utvecklingssamarbetets roll.

Partnerskapsrelationen innebär ett bredare

synsätt och ökad samordning mellan olika

politikområden, som partnerländerna oftast ses

som en helhet. En ökad integration av de fattiga

länderna i världsekonomin är nödvändig men

inte tillräcklig. Den behöver kompletteras med

uppbyggnad av kompetens och kapacitet på en

lång rad områden för att de skall kunna utnyttja

de potentiella fördelar som deltagande i

världsekonomin medför och för att de fattiga

skall inkluderas i denna process.

Sverige har sedan länge bidragit till

kapacitetsutveckling inom centrala områden i

samarbetsländernas offentliga förvaltning.

Förutom att bygga kapacitet och kompetens och

därmed skapa förutsättningar för ökad tillväxt,

har ett allt viktigare syfte med detta stöd blivit att

lägga grunden för ökad öppenhet och

demokratisk insyn.

Den privata sektorn, både i syd och i nord,

måste också i ökad utsträckning mobiliseras som

en resurs inom ramen för ett bredare

utvecklingssamarbete. Utrymmet för ett sådant

"public-private partnership" har ökat genom

globaliseringen och det ökade ömsesidiga

beroendet. Det ligger i företagens eget intresse

att ta bredare sociala hänsyn, t.ex. genom att

starkare konsumentkrav ställs på

produktionsvillkoren. Ett arbete med att

kartlägga förutsättningarna för ett sådant

partnerskap har inletts inom

Utrikesdepartementet.

Nyckeln till jämlikhet mellan rika och fattiga

länder är kunskap och kompetens. Det är också

nyckeln till effektivitet i biståndet. Därför är det

centralt att stödja ett kompetenslyft i

utvecklingsländerna. Att kunna läsa och skriva,

och särskilt att se till att flickor får gå i skolan, är

grunden för all utveckling och för att fattiga

människor skall kunna tillvarata sina rättigheter.

Men universitet och forskning behöver också

stödjas. Sidas forskningssamarbete syftar till att

stärka u-ländernas forskningskapacitet och att

främja utvecklingsinriktad forskning. En viktig

del av denna verksamhet består i att främja

vetenskapligt samarbete mellan forskare i Sverige

och i u-länder. Vidare finns förslag om ett

bredare student- och lärarutbyte mellan Sverige

och u-länder, det s.k. Linnaeus-programmet.

Genom förslag om att inrätta ett nytt

stipendieprogram, Palmestipendierna, vill

regeringen bidra till ett kunskapslyft i

utvecklingsländerna och till ökad

internationalisering. Sida har fått i uppdrag att i

samråd med Högskoleverket utforma förslag till

ett stipendieprogram, som skall bidra till

kapacitetsuppbyggnad i Afrika, Asien och

Latinamerika och därmed utgöra ett stöd till

såväl utbildnings- och forskningsinstitutioner

som till statsapparaten och det civila samhället.

Programmet kommer att byggas upp successivt

och omfatta ämnen där Sverige har speciell

kunskap att bidra med.

Informations- och kommunikationsteknologi

(IT) är en viktig resurs och ett instrument för

ökad effektivitet, som Sverige i samarbete med

våra nordiska grannländer och andra

internationella aktörer kommer att ge ökad

prioritet inom utvecklingssamarbetet. Genom en

särskild IT-satsning skall teknologin utnyttjas

för att bl.a. bidra till att minska klyftorna mellan

och inom länder och stärka demokratin. Ett

exempel på en tematisk ansats för IT inom

utvecklingssamarbetet är Sidas nyligen inledda

satsning i Sri Lanka. Här används IT som en

resurs i all utbildning på de universitet som deltar

och samtidigt kopplas detta till speciella

doktorandutbildningar som startas inom IT-

områden.

Bland de åtgärder som annonseras i denna

proposition återfinns följande 12 punkter:

1. Regeringen kommer att verka för att den

policy som slagits fast i regeringens skrivelser

till riksdagen får genomslag i alla delar av det

svenska utvecklingssamarbetet. De mål som

anges i den av DAC-länderna antagna

strategin, Shaping the 21st Century, spelar

härvid en viktig roll och utgör en utmaning

att effektivisera och bättre följa upp

utvecklingssamarbetets resultat.

2. Hög prioritet skall ges åt att följa upp policy,

riktlinjer och strategi för att främja demokrati

och mänskliga rättigheter i

utvecklingssamarbetet bl.a. genom att

integrera ett rättig-

hetsperspektiv och att utveckla kapacitet,

kompetens, metoder och samarbetsformer.

3. Regeringen kommer i nära samverkan med

FN, EU och länder i syd inför år 2000 att

verka för en ny samsyn om och ett starkare

globalt regelverk för att förebygga och

begränsa politiska, ekonomiska och sociala

kriser. Inom det s.k. finansieringsprojektet

skall förslag lämnas om strategier och

mekanismer för finansiering av ett

internationellt system för krisförebyggande

och utveckling.

4. En särskild satsning görs på att bidra till ett

kunskapslyft och att stärka kapaciteten i

samarbetsländerna genom utökat

forskningssamarbete, ett program för IT-

utveckling, nya stipendieprogram för

studenter och forskare från

samarbetsländerna och Sverige samt

kunskaps- och kompetensutveckling i

Sverige.

5. Bredare och fördjupade relationer till det

privata näringslivet inom

utvecklingssamarbetet, både i

samarbetsländerna och i Sverige, skall

utvecklas. Ett arbete med att kartlägga

förutsättningarna för detta har inletts.

6. Ökad samstämmighet, koherens, mellan olika

politikområden utifrån

utvecklingssamarbetets målsättningar skall

ges högre prioritet. Frågor som berör

säkerhet, handel, miljö och hållbar utveckling,

migration och utveckling skall beredas utifrån

ett integrerat perspektiv.

7. Sverige skall verka för partnerskap i

utvecklingssamarbetet och ökad koordinering

inom internationella institutioner och

program liksom i lokala

samordningsaktioner. Målet är att

samarbetsländerna skall leda programmen

och att biståndet skall integreras i de

nationella systemen.

8. Sverige kommer aktivt att verka för en hållbar

lösning på de fattigaste ländernas skuldproblem,

inklusive att det år 2000 finns beslut om eller

en plan som erbjuder tillräcklig

skuldreduktion för varje land. Sverige betonar

också vikten av att länderna erhåller fortsatt

finansiering för genomförande av

ekonomiska reformer med inriktning på

fattigdomsbekämpning och social utveckling.

9. Regeringen har inlett en översyn av barnfrågor

i det internationella utvecklingssamarbetet.

Barnfrågorna skall få en mer sammanhållen

policy och ett barnperspektiv skall utvecklas

både för det multilaterala och det bilaterala

utvecklingssamarbetet.

10. Regeringen avser ägna ökat engagemang åt

EU:s utvecklingssamarbete, bl.a. inom de s.k.

post-Lomé-förhandlingarna med länderna i

Afrika, Västindien och Stilla havet och för att

bidra till en kraftfull effektivisering av EU:s

utvecklingssamarbete.

11. Utvecklingssamarbetet med Afrika kommer

att stå i fokus i enlighet med regeringens

skrivelse om en förnyad Afrikapolitik. Nya

partnerskapsrelationer eftersträvas, volymen

ökar och särskilda satsningar görs på Södra

Afrika och Västafrika. Regeringen kommer

också att slutföra arbetet med en Asienstrategi

och presentera det i en skrivelse till riksdagen.

12. Utvecklingssamarbetets volym kommer att

öka från 0,70 procent av BNI 1998 till 0,73

procent år 2001. Sverige bryter därmed,

tillsammans med flera länder, den

nedåtgående trenden i det internationella

utvecklingssamarbetet.

3.4 Omfattning

Verksamhetsområde A Internationellt

utvecklingssamarbete består av två anslag,

Biståndsverksamhet och Biståndsförvaltning.

Verksamhetsområdets resurser beräknas utifrån

biståndsramen. Från biståndsramen görs

avräkningar för kostnader, vilka klassificeras som

bistånd, inom andra utgiftsområden.

Biståndsramen

Biståndsramen för 1999 uppgår till 12 840

miljoner kronor, dvs. 0,705 procent av beräknad

BNI. För år 2000 höjs ramen till 0,72 procent

och år 2001 till 0,73 procent av BNI.

Biståndsramen år

2000 beräknas därmed uppgå till 13 810 miljoner

kronor och år 2001 till 14 673 miljoner kronor.

Avräkningar från biståndsramen

Avräkningen från biståndsramen för kostnader

för asylsökande från u-länder har minskat i

förhållande till 1998. Detta beror framför allt på

an-taganden om minskat antal asylsökande. I

förhållande till regeringens ekonomiska

vårproposition 1997/98:150 har dock

avräkningen för asylkostnader ökat då

asylsökande befunnit sig längre i

motagandesystemet än beräknat. För tion

1997/98:150 har dock avräkningen för kostnader

ökat då asylsökande befunnit sig längre i

mottagandesystemet än beräknat. För 1999

uppgår avräkningen till 660 miljoner kronor.

Från biståndsramen avräknas vidare kostnader

för det svenska bidraget till den del av EU:s

gemen-samma bistånd, som finansieras över den

Europeiska kommissionens reguljära budget. För

1999 uppgår bidraget till 741 miljoner kronor,

vilket beräknats som biståndets andel av Sveriges

bidrag till EU-budgeten. Då Sveriges

medlemsavgift har ökat har också

avräkningsbeloppet för 1999 ökat jämfört med

1998.

Avräkningen för administrativa kostnader och

andra utgifter består främst av

Utrikesdepartementets administration av

utvecklingssamarbetet och FN-bidrag som

utbetalas från andra utgiftsområden.

Avräkningsbeloppet har 1999 minskat till 290

miljoner kronor, främst på grund av att vissa

tidigare avräkningsbara bidrag utgått.

Tabell 3.1 Biståndsram, avräkningar och biståndsanslag

Miljoner kronor

BUDGETÅR

1997

1998

1999

2000

2001

Biståndsram

11 946,2

12 418

12 840

13 810

1

14 673

1

- Avräkningar,

1 754,8

1 794,4

1 690,4

1 671

2

1 704

2

varav

Asylkostnader

765

778

659,6

622

2

634

2

EU-bistånd

707

707

740,7

754

2

769

2

Adm. m.m.

282,8

309,4

290,1

295

2

301

2

A Internationellt utvecklings-

samarbete3

10 191,4

10 623,6

11 149,6

12 139

12 969

Biståndsram i % av beräknad BNI

0,70 %

0,70 %

0,705 %

0,72 %

0,73 %

1. Biståndsramen för 2000 och 2001 enligt nu gällande prognos för BNI

2. Omräknas vid budgeteringstillfället enligt då gällande prognos

3. A Internationellt utvecklingssamarbete består av A 1 Biståndsverksamhet och A

 2 Biståndsförvaltning

3.5 Revisionens iakttagelser

Riksrevisionsverket (RRV) har för

utgiftsområdets två förvaltningsmyndigheter,

Styrelsen för internationellt

utvecklingssamarbete (Sida) och Nordiska

Afrikainstitutet (NAI), bedömt att

redovisningen i allt väsentligt är rättvisande (se

vidare avsnittet A2. Biståndsförvaltning).

3.6 Anslag

A1. Biståndsverksamhet

Tabell 3.2 Utgiftsutvecklingen

Tusental kronor

1997

Utfall

11 048 507

Reservation

5 730 000

1998

Anslag

10 214 267

Utgifts-

prognos

10 400 000

1999

Förslag

10 731 461

2000

Beräknat

11 713 278

1

2001

Beräknat

12 536 709

2

1. Motsvarar 11 517 481 i 1999 års prisnivå

2. Motsvarar 12 085 439 i 1999 års prisnivå

Tabell 3.3 Anslaget A1. Biståndsverksamhet

Tusental kronor

Budget 1998

Beräknat 1999

A1.1 Multilateralt

utvecklingssamarbete

3 011 000

3 362 000

A1.2 Bilateralt

utvecklingssamarbete

7 160 000

7 345 000

A1.3 Övrigt

43 267

24 461

Summa

10 214 267

10 731 461

Anslaget A1. Biståndsverksamhet består av tre

anslagsposter, Multilateralt utvecklingsamarbete,

Bilateralt utvecklingssamarbete och Övrigt.

Utfall på anslaget 1997 var 11 miljarder kronor,

vilket är 1,3 miljarder kronor högre än tilldelade

medel. Anslagsutnyttjandet utöver budget

förklaras av att reservationer från tidigare år har

tagits i anspråk. För 1998 beräknas utfallet till

10,4 miljarder. Tilldelade medel uppgick till 10,2

miljarder kronor, vilket innebär att även under

1998 kommer reservationer tas i anspråk.

Vid utgången av 1997 fanns ett större s.k.

äldreanslag från budgetåret 1995/96, C 4. Bidrag

till EG:s gemensamma bistånd, om 90 miljoner

kronor. I enlighet med riksdagens bemyndigande

(prop. 1996/97:1, utgiftsområde 7, bet.

1996/97:UU2, rskr. 1996/97:119) har medlen

under 1998 överförts till anslagsposten Övrigt.

Reservationer

Merparten av reservationerna inom biståndet

utgörs av utfästelser eller åtaganden som är

avtalade eller beslutade för ett visst ändamål och

där utbetalningar sker successivt, i vissa fall över

flera år. Förseningar i biståndsprojekt och

program påverkar också reservationerna.

Totalt uppgick reservationerna vid årsskiftet

till 5 730 miljoner kronor, varav 4 381 var

intecknade genom avtal eller beslut om visst

ändamål. Även de ointecknade reservationerna,

som alltså uppgick till 1 349 miljoner kronor,

motsvarar till stor del planerade, om än inte

avtalsbundna insatser.

Inom det multilaterala biståndet redovisade

Utrikesdepartementet och Sida vid årsskiftet

sammanlagda reservationer på 1 944 miljoner

kronor, varav ointecknade reservationer på 157

miljoner kronor. Inom det bilaterala biståndet

uppgick reservationerna till 3 708 miljoner

kronor, varav ointecknade 1 178 miljoner

kronor. Vidare redovisades under Övrigt 78

miljoner kronor, varav ointecknat 14 miljoner

kronor.

Inom det multilaterala utvecklingssamarbetet

består reservationerna framförallt av fleråriga

skuldsedlar för de multilaterala

utvecklingsbankerna och övriga

utvecklingsfonder. Genom en övergång till

budgetering på basis av beräknade utbetalningar

under respektive budgetår minskar

reservationerna stadigt. Mellan 1995/96 och 1997

minskade reservationerna på det multilaterala

området med 707 miljoner kronor och

budgetåret dessförinnan med 550 miljoner

kronor. Reservationerna inom det multilaterala

samarbetet är till största delen intecknade genom

gjorda åtaganden.

Det är främst inom det bilaterala

utvecklingssamarbetet som reservationerna

finns. Problemet har uppmärksammats och Sida

har på uppdrag av regeringen utarbetat ett

åtgärdsprogram under 1997 med bl.a. en högre

planeringsnivå och ökad flexibilitet att omfördela

medel. Arbetet har redan under 1997 gett

resultat med en lägre reservationsnivå än tidigare.

För det bilaterala området har reservationerna

minskat med 1 068 miljoner kronor i förhållande

till 1995/96. De ointecknade reservationerna vid

utgången av 1997 bestod till två tredjedelar av

icke utbetalda medel inom posten ekonomiska

reformer. Orsaken till detta är att

betalningsbalansstöd inte har kunnat utbetalas i

förväntad takt på grund av problem i

genomförande av ekonomiska reformer i

mottagarländerna. Planerade och genomförda

insatser under 1998 beräknas dock leda till att

denna reservation minskar.

BISTÅNDSVERKSAMHETEN

Aktuella frågor

Under senare år har ett omfattande policyarbete

om mål och medel för utvecklingssamarbetet

genomförts inom Utrikesdepartementet och

Sida. Regeringen har i skrivelser till riksdagen

presenterat en förnyad politik för att stärka

fattigdomsbekämpning, främja hållbar

utveckling, stärka samarbetet med FN, utveckla

formerna för partnerskap med Afrika samt att

mer effektivt främja respekten för de mänskliga

rättigheterna och demokrati inom

utvecklingssamarbetet.

Vid sidan av regeringens skrivelser till

riksdagen har Utrikesdepartementet också under

det gångna året arbetat med att stärka

kompetensen för att få ett tydligare

jämställdhetsperspektiv i allt

utvecklingssamarbete. Som ett led i detta avser

regeringen nu inleda ett arbete i syfte att

analysera och synliggöra hur kvinnor och män i

samarbetsländerna påverkar utformningen av

utvecklingssamarbetet och tar del av de resurser

som överförs och skapas genom samarbetet.

Utrikesdepartementet har utarbetat en

humanitär policy, Humanitärpolitiska perspektiv -

om det humanitära imperativet i politiska kriser.

På regeringens uppdrag utarbetar Sida en strategi

för hiv/aids-arbete i bilaterala och multilaterala

sammanhang.

Departementet har vidare följt upp toppmötet

i New York fem år efter FN-konferensen om

miljö och hållbar utveckling, särskilt vad avser

sötvatten samt industri och hållbar utveckling.

Under det kommande budgetåret kommer

regeringen att förbereda svenska positioner för

energifrågornas behandling i FN:s kommission

för hållbar utveckling (CSD).

Under år 1999 kommer marina frågor, turism

samt hållbara produktions- och

konsumtionsmönster att särskilt behandlas. En

särskild insats görs också avseende energifrågor

inför CSD:s session år 2001 genom att inrätta en

expertgrupp om energifrågor.

Sida överlämnade i december 1997 till

Utrikesdepartementet en utredning om handel,

miljö och utvecklingssamarbete. Studien

beskriver förutsättningarna för miljöanpassning

av produktion i u-länder och för en ökad export

av miljöanpassade produkter. En rad hinder för

en sådan utveckling identifieras. Handels-,

bistånds- och miljöpolitik skall vara ömsesidigt

stödjande i syfte att integrera u-länderna i

världsekonomin och främja en hållbar

utveckling.

Utrikesdepartementet avser återkomma med

en redovisning med anledning av Sidas

utredning. Sida har också i uppdrag att arbeta

med handelsfrågorna, bl.a. för att främja

utvecklingsländers och särskilt de minst

utvecklade ländernas förmåga att öka sin

utrikeshandel och delta i internationella

handelsförhandlingar.

Riksdagen har påtalat vikten av att lyfta fram

ett barnperspektiv i biståndet (bet.

1996/97:UU15). I linje med detta har

Utrikesdepartementet påbörjat en översyn av

barnfrågor i det internationella

utvecklingssamarbetet. I fokus står barn och

unga upp till 18 år. Flertalet enheter inom

Utrikesdepartementet samt Socialdepartementet

och Sida deltar i översynen.

Som ett led av detta verkar Sida för ett

systematiskt barnperspektiv i sin samlade

verksamhet, bl.a. genom effektiv uppföljning och

genomförande av konventionen om barnets

rättigheter och av vid FN-konferenserna gjorda

åtaganden rörande barnets mänskliga rättigheter

och livsvillkor.

År 2001 anordnar FN:s generalförsamling en

specialsession (UNGASS 2001) kring

uppföljningen av barntoppmötet 1990.

Översynen av barnfrågorna är bl.a. inriktad på att

Sverige skall komma väl rustad till denna

särskilda FN-session och delta aktivt i

förberedelserna.

Regeringen avser redovisa det samlade arbetet

kring ett barnperspektiv i det internationella

utvecklingssamarbetet i en skrivelse till riksdagen

år 2001.

MULTILATERALT UTVECKLINGSSAM-

ARBETE

Multilateralt utvecklingssamarbete omfattar

FN:s ekonomiska och sociala verksamhet, de

internationella finansieringsinstitutionerna,

övrigt multilateralt samarbete respektive

Europeiska utvecklingsfonden.

Tabell 3.4 Anslagsposten A1.1 Multilateralt

utvecklingsssamarbete

Tusental kronor

Budget 1998

Beräknat 1999

1 FN:s ekonomiska och sociala

verksamhet

1 570 000

1 641 000

2 Internationella

finansieringsinstitutioner

1 102 000

1 206 000

3 Övrigt multilateralt samarbete

339 000

218 000

4 Europeiska utvecklingsfonden

-

297 000

Summa

3 011 000

3 362 000

Inledning

Den ökade globaliseringen innebär att den

politiska och ekonomiska utvecklingen i

omvärlden i allt högre grad påverkar och

förändrar förutsättningarna för såväl nationell

politik som samverkan länder emellan. Det är

samtidigt viktigt att utvecklingssamarbetet

bygger på långsiktighet och förutsägbarhet, och

att biståndet präglas av kontinuitet.

Det är angeläget att Sverige inom de

multilaterala organisationerna - FN-systemet,

Världsbanken samt regionala utvecklingsbanker

och fonder - verkar för att förankra och

operationalisera analys och slutsatser från det

omfattande policyarbete som bedrivits inom den

svenska biståndsförvaltningen så att dessa

organisationer - i styrelsearbete, policy,

utvärderingar och i verksamhet på fältet - får en

tydligare fattigdomsinriktning.

Ett integrerat arbete har varit en ledstjärna i

arbetet med att reformera FN-systemet och för

att öka effektiviteten i fält för FN:s verksamhet.

Arbetet med integration av tvärfrågor i

operativ verksamhet har dock ofta visat sig

krävande vad gäller nya arbetsformer och

kompetensutveckling. Ett integrerat synsätt är

en prioriterad fråga för bl.a. Sverige och nära

kopplad till svenska krav på en samordnad

uppföljning inom FN och på fältet av de stora

FN-konferenser som ägt rum under 1990-talet

om centrala ämnen som hållbar utveckling och

mänskliga rättigheter.

Regeringen bedömer det som angeläget att

inom ramen för befintliga anslag kunna anslå

medel för bl.a. katalytiska studier och seminarier

i syfte att stimulera arbete med att i det

multilaterala arbetet följa upp och i fält

operationalisera tvärgående frågor som lyfts fram

i policyarbete under det gångna året, nämligen

fattigdomsbekämpning och främjandet av

demokrati och mänskliga rättigheter.

En viktig fråga är FN-reformer på miljö- och

bosättningsområdet. FN:s generalsekreterare

kommer att presentera ett förslag om hur miljö

och hållbar utveckling skall integreras i FN:s hela

verksamhet, hur FN:s miljöprogram UNEP skall

kunna axla sin centrala roll på miljöområdet, hur

FN bör arbeta med urbana frågor samt hur

arbetet med miljökonventionerna bättre skall

koordineras.

Sverige har under många år verkat för ett

starkt, effektivt och välfinansierat multilateralt

system för utvecklingssamarbete. Inom FN har

redan positiva resultat uppnåtts vad gäller

styrformer av vissa operativa organisationer.

Förändringar på finansieringsområdet utgör

också viktiga delar i ett reformerat FN.

Sverige har bl.a. verkat för en mer rättvis

bördefördelning av bidragen, en utvidgning av

givarkretsen och fleråriga utfästelser till FN:s

operativa verksamhet. Ett välfinansierat och

stabilt FN-system och en effektiv

utvecklingsfinansiering i en tid av ökad

globalisering ställer krav på medverkan av en rad

aktörer. Detta framgick klart vid

klimatförhandlingarna i Kyoto hösten 1997, där

även det privata näringslivet involverades i

finansiering av globala problem.

Det är viktigt att finansiering av FN inriktas

på att operationalisera konkreta mål som

formulerats under de stora FN-konferenserna

under 90-talet där FN:s medlemsländer enades

om gemensamma planer för det fortsatta

utvecklingsarbetet inom olika sektorer. Utöver

finansiering av specifika program och

institutioner krävs en tematisk ansats till

finansiering av FN:s verksamheter.

Finansieringsfrågorna bör också ses i ljuset av

förändrade finansieringsvillkor med minskat

bistånd, betydande privata flöden och ett

växande antal länder som med ökat välstånd tar

steget från mottagarland till givare.

Världsbankens samt de regionala

utvecklingsbankernas och -fondernas roll bör

förstärkas och deras arbete effektiviseras för att

samarbetet med låntagarländerna skall få ett nytt

innehåll. Sverige välkomnar därför det

reformarbete som pågår inom bankerna med

inriktning på decentralisering, upprättande av ett

mer jämlikt partnerskap och ett bättre

utnyttjande av kunskaper och erfarenheter.

Ökad tydlighet och effektivitet i ansvar och

arbetsfördelning måste eftersträvas såväl mellan

Världsbanken, de regionala utvecklingsbankerna

och IMF som i relationen till FN-systemet samt

andra aktörer på det internationella området för

utvecklingssamarbete. Mycket av arbetet inom

bankerna koncentreras kring framtidsvisioner

för hur de skall möta de snabba förändringarna i

omvärlden - globalisering och förändringar i

privata kapitalflöden liksom ett ökat deltagande

av det civila samhället i de ekonomiska

beslutsprocesserna. Oron på de internationella

kapitalmarknaderna ställer de internationella

finansieringsinstitutionerna inför nya

utmaningar. Det gäller både strukturella

ekonomiska förändringar i krisländerna och i lika

hög grad utveckling av sociala skyddsnät för de

mest utsatta grupperna i dessa länder.

FN:s ekonomiska och sociala verksamhet

De svenska stödet som finansieras under FN:s

ekonomiska och sociala verksamhet omfattar

basbudgetstöd till UNDP, UNICEF, UNFPA,

UNCDF, UNDCP, WFP, UNHCR,

UNRWA, UNAIDS, UNIDO, multilateral

handelsrelaterad verksamhet och internationella

insatser mot narkotika. Sveriges bidrag till dessa

organisationer 1999 beräknas till 1 641 miljoner

kronor. I de flesta organisationer tillhör Sverige

de största bidragsgivarna med årsbidrag

motsvarande 4-10 procent av den totala

frivilligfinansierade budgeten. Därtill kommer

medel som utbetalas via Sida till specifika

projekt, s.k. multi-bi-stöd. Vår strävan är att

målen för svenskt utvecklingssamarbete så långt

som möjligt skall

genomsyra även FN-systemets verksamhet. I

flera organisationer pågår nu ett arbete för att

stärka FN-organens finansiering. Ett mål är att

länder skall göra fleråriga finansiella utfästel-ser

till organisationernas basbudget i syfte att

förbättra FN-organens verksamhet främst på

landnivå. Sverige och ett flertal andra länder

hoppas kunna göra detta redan under 1999.

För de New York-baserade organisationerna,

framför allt FN:s utvecklingsprogram (UNDP),

FN:s barnfond (UNICEF) och FN:s

befolkningsfond (UNFPA), har Sverige de

senaste åren haft som mål att reformera

verksamheten i syfte att effektivisera

organisationernas arbete genom ökad fokusering

och närmare samarbete, främst på landnivå.

Sverige har även verkat för en ökad

fattigdomsinriktning.

Detta arbete börjar nu ge resultat.

Organisationerna har idag, genom bl.a. svenskt

agerande i respektive organisations styrelse, en

tydligare fattigdomsinriktning än för några år

sedan. FN:s generalsekreterares reformförslag

förefaller få betydande konsekvenser för

organisationerna, i synnerhet på landnivå genom

en ökad integration av de operationella

aktiviteterna. Gemensamma ramar för FN:s

verksamhet på landnivå vad beträffar

programutveckling, planering, budgetering m.m.

(UNDAF) håller på att utvecklas i ett tjugotal

länder, och många landkontor har delvis

gemensamma lokaler och administrativa

funktioner.

Tabell 3.5 Basbudgetstöd till FN:s ekonomiska och sociala verksamhet 1995-1998

samt beräknat 1999

Tusental kronor

Årsbidrag 1995

Årsbidrag 1996

Årsbidrag 1997

Årsbidrag 1998

Beräknat 1999

FN:s utvecklingsprogram, UNDP

460 000

460 000

460 000

470 000

490 000

FN:s kapitalutvecklingsfond, UNCDF

32 000

32 000

40 000

42 000

42 000

FN:s barnfond, UNICEF

283 000

283 000

283 000

250 000

265 000

FN:s befolkningsfond, UNFPA

116 000

116 000

116 000

125 000

140 000

FN:s världslivsmedelsprogram, WFP

189 000

245 000

200 000

180 000

180 000

FN:s flyktingkommissarie, UNHCR

248 500

248 500

248 500

260 000

270 000

FN:s hjälporganisation för palestinaflyktingar,

UNWRA

140 000

135 000

135 000

145 000

150 000

Multilateral handelsrelaterad biståndsverksamhet

(UNCTAD, WTO, ITC)

3 500

4 500

5 000

8 000

12 000

Narkotikainsatser genom FN-systemet (UNDCP,

WHO/PSA)

32 000

40 000

40 000

45 000

47 000

UNAIDS

10 000

10 000

35 000

37 000

37 000

FN:s industriutvecklingsorganisation (UNIDO)1)

8 000

8 000

8 000

Summa

1 514 000

1 574 000

1 570 500

1 570 000

1 641 000

1. 1994-1997 finansierades bidragen till UNIDO över anslaget B9

Även på huvudkontorsnivå har samordningen

förbättrats, framför allt genom skapandet av

UNDG, FN:s utvecklingsgrupp, i vilken

UNDP, UNFPA, UNICEF och WFP ingår.

UNDP, UNICEF och UNFPA har därtill

numera likformiga budgetprocesser och delvis

gemensamma styrelsemöten.

Under 1998 gjordes framsteg med att för

UNDP, UNFPA och UNICEF utveckla nya

modeller för finansiering av organisationerna.

Sverige var starkt involverat i detta arbete. 1999

bör arbetet kunna intensifieras med att

konkretisera och införa ett nytt

finansieringssystem som ger långsiktighet,

förutsägbarhet och en rättvis bördefördelning.

En del i detta innebär att UNDP, UNFPA och

UNICEF inför en mål- och resultatbaserad

budgetprocess för att skapa en tydligare koppling

mellan tillgängliga resurser och verksamhetens

inriktning.

Pågående förändringar gör dessa

organisationer bättre rustade att ta sig an de

utmaningar som ligger framför dem, men om de

inte förses med nödvändiga resurser riskerar hela

reformprocessen att gå i baklås. Det är därför

viktigt att Sverige, tillsammans med andra givare,

markerar en intention om ökande bidrag.

Sverige avser öka sitt bidrag till UNFPA med

12 procent med anledning av vårt tidigare låga

bidrag i förhållande till andra givare. Dessutom

har de svenska bidragen till UNFPA varit

generellt lägre än till andra program och fonder.

UNFPA har under senaste året gjort stora

framsteg i effektiviseringen av organisationen.

Sverige bör även markera sitt starka stöd tilll

UNFPA inför uppföljningen av

Kairokonferensen om befolkning och

utveckling. Mindre ökningar föreslås även till

UNDP och UNICEF (4 resp. 6 procent) som

båda gjort viktiga framsteg i reformarbetet,

särskilt vad beträffar utveckling av

resultatbaserad budget och programmering av

verksamheterna. Sverige bör även markera sin

vilja att hjälpa UNDP ur den finansiella kris som

organisationen befinner sig i.

Uppnådda resultat i FN:s livsmedelsprograms

(WFP) verksamhet har varit positiva vad gäller

förstärkt fattigdomsorientering och tydligare

jämställdhetsperspektiv. Organisationens

humanitära insatser anses allmänt vara av god

kvalitet och utgör nu omkring 70 procent av

WFP:s hela verksamhet. WFP:s

verksamhetsredovisning har dock brister, vilket

påtalats från svensk sida. Regeringen beräknar ett

oförändrat svenskt årsbidrag till WFP för 1999.

Vidare beräknas andelen av årsbidraget som avser

humanitära insatser i vid bemärkelse öka för

1999.

FN:s flyktingkommissarie (UNHCR) har

under senare år ägnat allt större resurser åt att

finna varaktiga lösningar för flyktingar, främst

genom återvändande till hemlandet, när

omständigheterna så medger. De svåra

förhållanden i konfliktområden under vilka

UNHCR:s verksamhet bedrivs i utsätter

organisationen för stora påfrestningar. Arbete

med en budgetreform i avsikt att effektivisera

UNHCR:s flyktingprogram har inletts med

svensk tillskyndan. Även om verksamheten

förutses minska något i finansiella termer i takt

med att vissa flyktingproblem fått sin lösning,

kommer UNHCR:s arbete även fortsättningsvis

att utföras under svåra villkor. Med hänsyn till

den vikt Sverige fäster vid UNHCR:s uppgifter,

såväl ur humanitär som flyktingpolitisk

synvinkel, bör Sverige bibehålla sin bidragsnivå

till UNHCR. Detta gäller särskilt

basbudgetstödet men också stödet till

UNHCR:s särskilda program som tills vidare

belastar delposten Humanitärt bistånd.

Verksamheten vid FN:s hjälporganisation för

palestinaflyktingar, UNRWA, är viktig för att

trygga de palestinska flyktingarnas humanitära

behov och främja en utveckling i riktning mot

stabilitet och fred i Mellanöstern.

Organisationens svaga, om än något förbättrade,

finansiella ställning är därför oroande. Trots att

Sverige är en av de största givarna till UNRWA,

beräknas en mindre höjning av det svenska

årsbidraget för att stödja en förutsägbar

finansiering av organisationens uppgifter. Sverige

avser att fortsatt verka för en rättvisare

bördefördelning av UNRWA:s finansiering.

FN:s organ för urbaniserings- och

bosättningsfrågor, Habitat, är centralt för

uppföljningen av den s.k. Habitat-agendan.

Organisationen har under lång tid kämpat för sin

överlevnad med över 95 procent av de finansiella

bidragen i form av öronmärkta pengar. I det

pågående reformarbetet på miljö- och

bosättningsområdet är en viktig del

urbaniseringsfrågornas framtida funktion och

organisation. Sverige är mån om att Habitats

normativa verksamhet inom

urbaniseringsområdet fortlever och kommer

därför att verka för konstruktiva lösningar i

reformarbetet.

I FN:s samlade program för hiv/aids

(UNAIDS) bör Sverige även fortsättningsvis

verka för att främja en stabil och förutsägbar

finansiering. Den nuvarande svenska

bidragsnivån, cirka 8 procent av den totala

budgeten, bedöms rimlig. De fortsatta bidragen

till UNAIDS skall dock bedömas mot bakgrund

av de utvärderingar av verksamheten vilka

beräknas ske under 1999-2000. Sveriges

utvecklingssamarbete på hiv/aids-området

kommer vidare att påverkas av det pågående

strategiarbete Sida fått i uppdrag att utföra.

Det extra generalförsamlingsmöte mot

narkotika som ägde rum i juni 1998 kommer att

få konsekvenser för det internationella

samarbetet mot narkotika. Sverige har de senaste

åren verkat för att ökad uppmärksamhet skall ges

till verksamhet i Afrika. FN:s narkotikaprogram

(UNDCP) kommer under 1999 att utarbeta en

ny strategi för arbetet i Afrika. I vissa länder

utgör narkotikaförknippad brottslighet,

korruption och sociala och hälsorelaterade

problem ett allvarligt hot mot ekonomisk och

social utveckling. Sverige avser därför under 1999

verka för att narkotikaproblemens följder i högre

grad beaktas i det svenska multilaterala och

bilaterala utvecklingssamarbetet, i synnerhet i

Afrika. I detta arbete spelar Sida en allt viktigare

roll.

Den handelsrelaterade biståndsverksamheten

som bedrivs av WTO, ITC och UNCTAD, och

som prioriterar de minst utvecklade länderna, är

av stor betydelse för mottagarländerna och bör

även fortsättningsvis stödjas av Sverige. Ökade

anslag beräknas för kommande år. Även

fortsättningsvis avser Sverige verka för att MUL-

länder skall vara den primära målgruppen, i

synnerhet genom integrerade biståndssatsningar

genom nämnda organisationer.

Den svenska medlemsavgiften till FN:s

industriutvecklingsorganisation (UNIDO)

finansieras fr.o.m. 1998 från denna anslagspost.

De internationella

finansieringsinstitutionerna

Tabell 3.6 Internationella finansieringsinstitutioner

Tusental kronor

Budget 1998

Beräknat 1999

Världsbanksgruppen

920 000

960 000

Regionala

utvecklingsbanker

52 000

23 000

Övriga

utvecklingsbanker och

fonder

130 000

223 000

Summa

1 102 000

1 206 000

Världsbanksgruppen

Världsbanken består av Internationella

återuppbyggnads- och utvecklingsbanken

(IBRD) och Internationella utvecklingsfonden

(IDA). I Världsbanksgruppen ingår även

Internationella finansieringsbolaget (IFC),

Multilaterala investeringsgarantiorganet

(MIGA), samt Internationella centret för

biläggande av investeringstvister (ICSID). De

bidrag som under budgetåret 1999 finansieras

från delposten rör för Världsbanksgruppens del

IDA och MIGA.

Världsbanken har under 1998 fortsatt att

genomföra omfattande reformer av sin

verksamhet och därigenom stärkt den

övergripande inriktningen på

fattigdomsbekämpning. Sverige har gett sitt fulla

stöd till detta. Omorienteringen har inte varit

smärtfri, och den förändring av bankens interna

kultur som eftersträvas är en process som

kommer att ta tid. De första resultaten är dock

positiva. Såväl verksamhetens kvalitet som volym

ökar. Ett av de viktigaste målen har varit att

komma närmare låntagarländerna. Det har skett

genom decentralisering med upprättande av

representationskontor i ett stort antal länder.

Det har också skett genom att ett långsiktigt

arbete inletts för att ersätta det traditionella

givar-mottagarförhållandet med ett mera jämlikt

partnerskap. Mycket återstår att göra i båda

fallen, men regeringen välkomnar denna

utveckling som ligger i linje med svensk politik.

Ett annat centralt mål har varit att effektivare

utnyttja bankens unika, globala erfarenhetsbas

och alltmer förmedla kunskap i stället för

finansiella resurser. Även om grunden nu är lagd

för att bättre utnyttja denna komparativa fördel,

har arbetet med att skapa de tekniska och

organisatoriska förutsättningarna gått

långsammare än väntat. Under det kommande

året går arbetet med att utveckla banken till en

kunskapsbank in i ett avgörande skede.

Under 1999 kommer arbetet med att stödja

Världsbanken inför millennieskiftet att fortsätta

på flera plan. Ett viktigt element är översynen av

bankens inkomststruktur. De på sikt stadigt

minskande inkomsterna från bl.a. räntor och

avgifter på utestående lån är en strukturell

svaghet som kräver åtgärder. Decentraliseringen

fort-sätter, liksom uppbyggande av

kunskapsbanken och utvecklande av former för

partnerskap som omfattar även det civila

samhället. Fattigdomsbekämpningen står i fokus

genom ett intensivt arbete som har inletts inför

rapporten World Development Report 2000 med

fattigdom som tema. Det finns också ett behov

av att ytterligare effektivisera beredningen av

lånen och utveckla instrumenten för t.ex.

regionala insatser.

De pågående IDA 12-förhandlingarna

förväntas leda till en påfyllnad av samma

storleksordning som IDA 11, dvs. 12,2 miljarder

US dollar, vilket för Sveriges del innebar ca 2,3

miljarder kronor. Resultaten av den uppföljning

som Utrikesdepartementet gjort i fält av

genomförandet av IDA 11 utgör en viktig del av

förhandlingsunderlaget. Centrala frågor för

regeringen under förhandlingens

policygenomgång handlar bl.a. om införande av

fattigdomsinriktning i alla landstrategier i IDA-

länder, ett nytt sätt att hantera frågor som rör

gott styrelseskick, en starkare betoning av

tvärgående teman som miljö och jämställdhet, ett

nytt sätt att samarbeta mellan

privatsektordelarna i bankgruppen samt bättre

samordning mellan alla aktörer i

utvecklingssamarbetet. Biståndseffektivitet

behandlas mot bakgrund av en studie som

banken har gjort och som publiceras hösten

1998. Ungefär hälften av IDA:s verksamhet

kommer även i fortsättningen att vara inriktad på

Afrika.

Asienkrisen har avslöjat brister i

Världsbankens kapacitet att hjälpa länder att

förstärka sina finansiella sektorer. Krisen har

också aktualiserat behovet av att se över

samarbetsrutinerna med Internationella

valutafonden. Detta kommer att leda till dels

förstärkningar av både sociala och finansiella

enheter i banken, dels till en trolig

omorganisation som knyter bankens och

fondens finansiella sektorenheter närmare

varandra.

Ökningen av de privata kapitalflödena till

utvecklingsländerna under senare år har

inneburit en så stor omvärldsförändring för

Internationella finansieringsbolaget (IFC) att det

har sett sig tvingat att ta fram en ny strategi inför

2000-talet. Arbetet har pågått under en längre

tid, och de första besluten om en ny inriktning

avseende verksamhetsländer, sektorer och

metoder fattas i styrelsen under 1998.

Regeringen ser positivt på att IFC:s och

Världsbankens verksamheter i allt högre grad

kompletterar varandra.

En annan konsekvens av

omvärldsförändringar är att efterfrågan på

garantier har ökat och aktualiserat en

kapitalpåfyllnad till garantiorganet MIGA.

Medlemsländerna får under 1998 möjlighet att

teckna nya andelar. Kapitalpåfyllnaden sker

under de påföljande två åren. Sveriges andel

kommer att vara ca 14 miljoner kronor. Ett cen-

tralt mål som Sverige har anslutit sig till har varit

att få MIGA att närma sig resten av bank-

gruppen. Under påfyllnadsdiskussionerna har

därför vissa policyfrågor drivits särskilt intensivt.

Detta gäller framför allt riktlinjer för miljö,

information och öppenhet samt

arbetslagstiftning.

Sveriges agerande i Världsbanksgruppen sker i

nära samarbete med de övriga nordiska länderna

samt Estland, Lettland och Litauen. Den väl

fungerande nordisk-baltiska valgruppen och den

samsyn länderna har i viktiga frågor som rör

internationellt utvecklingssamarbete bidrar till

att göra vårt inflytande i banken större än vad

den sammanlagda formella röststyrkan skulle

ange.

Interamerikanska utvecklingsbanken

Under 1997 stärkte Interamerikanska

utvecklingsbanken (IDB) sin fattigdomsprofil

ytterligare, bl.a. genom att anta en

fattigdomsstrategi och genom en ökad utlåning

till insatser som syftar till social rättvisa och

fattigdomsminskning. Detta inbegriper insatser

som syftar till att överbrygga sociala och etniska

spänningar, tvister om landrättigheter och det

tilltagande våldet i städerna, liksom småskalig

företagsamhet och mikrokrediter. Andra

prioriterade områden är modernisering av

statsapparaten för att renodla och förstärka

statens roll och medborgarinflytande för att

stärka demokratin.

IDB:s prioriteringar ligger väl i linje med de

frågor som Sverige under många år har drivit i

nära samarbete med de övriga nordiska länderna.

Sverige har också drivit på bankens arbete med

fattigdomsfrågor, miljö och jämställdhet, där

viktiga framsteg har gjorts under senare år. En

återstående utmaning är att följa upp hur banken

i praktiken genomför dessa nya prioriteringar. I

detta sammanhang avser regeringen att fortsatt

betona vikten av att banken ökar personalens

kompetens på de nya områdena och att

verksamheten i ökad omfattning decentraliseras

till fältkontoren.

Under 1998 och 1999 kommer de viktigaste

frågorna att vara IDB:s framtidsvision samt

bankens koncessionella långivning.

Framtidsvisionen för hur banken skall möta de

snabba förändringarna i omvärlden, såsom

globalisering, ökande privata kapitalflöden och

nyväckta demokratiseringsprocesser, skall

diskuteras i en särskild arbetsgrupp, där Sverige

deltar som observatör. Frågan om den

koncessionella långivningen till de fattigaste

länderna behandlas i en annan arbetsgrupp efter

att ha diskuterats i närmare tre år, utan att en

långsiktig lösning har kunnat nås. Sverige har,

tillsammans med de flesta andra bidragsgivare,

krävt att de rikare länderna i regionen skall visa

solidaritet med de

fattigare länderna genom att en del av bankens

nettovinst används för detta ändamål. Samtidigt

finns en förhoppning hos länderna i regionen om

att givarna skall skjuta till ytterligare medel.

Regeringen har under 1998 ansökt om svenskt

medlemskap i det Interamerikanska

investeringsbolaget (IIC). IIC ingår i IDB-

gruppen och är ett fristående bolag som sedan

det bildades 1989 har haft ett nära samarbete

med IDB. IIC stödjer utvecklingen av den

privata sektorn i Latinamerika, bl.a. genom lån

och investeringar i privata företag. Målgruppen

är små och medelstora företag, som har svårt att

få kapitalförsörjning. IIC:s verksamhet utgör

således ett komplement till IDB:s aktiviteter för

att främja den ekonomiska utvecklingen i

Latinamerika.

IIC har sedan starten för åtta år sedan beslutat

om transaktioner på motsvarande 764 miljoner

US dollar till 174 olika utvecklingsprojekt i

regionen, vilka totalt uppgår till 3,1 miljarder US

dollar. I förhållande till totalt insatt kapital av

IIC:s aktieägare har varje insatt dollar resulterat i

ytterligare femton dollar från andra investerare.

Som ett mått på IIC:s bidrag till den

ekonomiska utvecklingen i regionen kan nämnas

att IIC-stödda projekt genererar 85 000

arbetstillfällen samt en årlig export på närmare

800 miljoner US dollar och 3 miljarder US dollar

till regionens ekonomiska tillväxt.

En stor del av bolagets verksamhet är förlagd

till Argentina, Brasilien, Mexiko, Venezuela,

Chile, Colombia och Peru. De fattigare länderna

gynnas samtidigt i relation till sin andel av de

regionala mottagarländernas aktiekapital i IIC.

För närvarande diskuterar IIC en

kapitalökning (från 200 miljoner till ca 700

miljoner US dollar). Storleken kommer att

påverka kostnaden för ett eventuellt svenskt

medlemskap. Kostnaden för medlemskap är

också beroende av Sveriges andel av

aktiekapitalet. I diskussioner med IIC:s ledning

har preliminärt överenskommits att Sverige

tecknar 0,75 procent av aktiekapitalet, vilket

beräknas innebära en totalkostnad på ca 40

miljoner kronor under budgetåren 1999-2002,

dvs. 10 miljoner kronor per år.

Asiatiska utvecklingsbanken

Asiatiska utvecklingsbankens (AsDB)

verksamhet under 90-talet har allt mer inriktats

på breda utvecklingsfrågor, från att tidigare ha

utgjorts av projektfinansiering, framförallt på

infrastrukturområdet. Uppgörelsen i januari

1997 om den sjunde påfyllnaden av den Asiatiska

utvecklingsfonden (AsDF), innebar en

ytterligare ambitionshöjning i denna riktning.

God samhällsstyrning, miljö, jämställdhet och

sociala frågor har fått en mer framträdande roll

än tidigare och riktlinjer har utarbetats för

bankens verksamhet på dessa nya områden.

Landprogrammeringen har stärkts och bankens

katalytiska roll betonas allt mer, främst i

samband med omstrukturering av den finansiella

sektorn och i projekt där bankens närvaro kan

bidra till att öka andra finansiärers intresse.

Under 1997 har bankens verksamhet i hög

utsträckning kommit att präglas av den akuta

finansiella situationen i stora delar av regionen,

främst i sydöstra och östra Asien. På ett tidigt

stadium beslutade AsDB att delta i de

internationella stödaktioner som organiserades

av IMF för att mildra krisens verkningar.

Regeringen välkomnar detta, inte minst med

hänsyn till att bankens starka regionala

förankring utgör ett viktigt komplement till

IMF:s bedömningar vad gäller stödets inriktning.

Samtidigt vill regeringen understryka behovet av

att närmare klargöra ansvar och arbetsfördelning

mellan AsDB, Världsbanken och IMF. En annan

viktig uppgift är att se till att bankens deltagande

i de olika stödpaketen inte undergräver bankens

ordinarie verksamhet på sikt, t.ex. genom att

avsättningarna till den koncessionella

långivningen från AsDF blir mindre än beräknat.

Det är naturligt att krisen tagit uppmärksamhet

och resurser från AsDB:s policyarbete. Under

året har dock viktiga framsteg gjorts i

policyarbetet på vissa områden, bl.a. avseende

fiske, urbefolkningar, korruptionsbekämpning

och samarbete med enskilda organisationer.

I slutet av 1997 invigdes Asiatiska

utvecklingsbankens forskningsinstitut (ADBI).

Institutet skall i nära samarbete med banken

bedriva innovativ forskning på

utvecklingsområdet i syfte att öka kunskapen om

Asien och Stillahavsregionen samt identifiera och

underlätta genomförandet av framgångsrika

utvecklingsstrategier i regionen genom bl.a.

utbildning av beslutsfattare på nyckelpositioner.

Under 1999 kommer bankens verksamhet att

fortsätta präglas av den ekonomiska krisen i

regionen. Bankens deltagande i olika ekonomiska

krispaket för de hårdast drabbade länderna kan

väntas bli ett påtagligt inslag. Samtidigt är det en

viktig uppgift framöver att följa upp hur banken

genomför besluten i AsDF VII och att banken

fortsätter att utvecklas till en brett inriktad

utvecklingsinstitution med kapacitet att integrera

ekonomiska, sociala, miljömässiga och politiska

aspekter i all verksamhet.

Afrikanska utvecklingsbanken

Afrikanska utvecklingsbanken (AfDB), som

under den tidigare delen av 1990-talet genomgick

en svår kris, befinner sig nu i en intensiv

reformprocess. Vid bankens årsmöte i maj 1998

antogs en överenskommelse om en 35-procentig

ökning av kapitalet till ca 28 miljarder US dollar i

kombination med att de icke-regionala

givarländernas ägarandel av banken höjdes från

33 procent till 40 procent (Sverige äger 1,55

procent). Genom överenskommelsen, som

utgjorde resultatet av mer än två års

förhandlingar har givarländerna markerat sin

tilltro till banken och dess roll i Afrika.

Reformprocessen, i vilken Sverige har en

framträdande roll, inleddes 1995 och har lett till

betydande förbättringar vad gäller bankens

finansiella och operationella funktioner. En

prioriterad fråga framöver blir arbetet med att

utforma en tydlig vision för banken. I

reformarbetet är det viktigt att fortsätta arbeta

för en bättre styrning och effektivare

administration av banken, ökad kvalitet i

projektverksamheten och bättre koordinering

med andra givare.

De inledda förhandlingarna om Afrikanska

utvecklingsfondens (AfDF) åttonde påfyllnad

kommer att bli starkt beroende av hur IDA 12-

förhandlingarna utvecklas. I AfDF VII, som

uppgick till ca 2,0 miljarder US dollar, var

Sveriges bidrag ca 760 miljoner kronor. Sverige

kommer i förhandlingarna att aktivt verka för att

frågor som fattigdomsbekämpning, jämställdhet,

gott styrelseskick och regional integration får

ökat utrymme i bankens verksamhet.

Övriga utvecklingsbanker och -fonder

Internationella jordbruksutvecklingsfonden

(IFAD) har ett mycket tydligt fokus på

fattigdomsbekämpning genom sin inriktning på

projekt för att förbättra levnadsförhållandena för

landsbygdsbefolkningen i de fattigaste länderna.

Vid ett seminarium i Sverige i maj 1998, som bl.a.

behandlade IFAD:s arbetsmetoder, bekräftades

bilden av IFAD som en liten och effektiv

organisation, som ligger i frontlinjen vad gäller

metodutveckling inom

jordbruksutvecklingsområdet. Regeringen

kommer även fortsättningsvis i IFAD:s styrelse,

i nära samarbete med Norge, Danmark och

Finland, bl.a. att verka för att

ytterligare förankra prioriterade mål i fondens

projektverksamhet och för att förbättra

samarbetet och arbetsfördelningen mellan de

Rom-baserade FN-organen.

Nordiska utvecklingsfonden (NDF) har under

senare år expanderat relativt snabbt. Sociala

sektorer och miljö har samtidigt getts ökad

tonvikt. Fonden, som finansieras genom bidrag

från de fem nordiska länderna, har ett

grundkapital på 515 miljoner SDR och

utlåningen (undertecknade och godkända

projekt) uppgår nu till drygt 360 miljoner SDR.

NDF lämnar lån på mycket förmånliga villkor

till projekt som främjar ekonomisk och social

utveckling i låg- och lägre medelinkomstländer.

Krediterna lämnas i samfinansiering med andra

institutioner, främst Världsbanken och

regionalbankerna, för projekt av nordiskt

intresse. NDF:s finansiering skall i huvudsak

avse upphandling av varor och tjänster i de

nordiska länderna.

NDF bedriver också en försöksverksamhet

med stöd till privatsektorprojekt, för vilken 20

miljoner SDR avsatts. Under 1997 ingick NDF

ett samarbetsavtal med NORSAD-fonden, som

verkar för att främja näringslivssamarbete mellan

Norden och SADC (Southern African

Development Community ). NORSAD bidrar

främst med lån till s.k. joint ventures. Fondens

grundkapital på 200 miljoner danska kronor är

till stor del förbrukat, varför de nordiska

länderna (utom Island som inte är medlem)

enats om en kapitalpåfyllnad om 150 miljoner

danska kronor, som skall inbetalas i tre rater

1999-2001, och att förlänga fondens mandat till

år 2003.

Afrikanska fonden för kapacitetsutveckling

(ACBF) arbetar huvudsakligen med att stärka

utvecklingsländers kapacitet att utforma och

genomföra makroekonomisk politik. Efter sex

års verksamhet är ACBF i behov av ytterligare

kapital för att under de kommande fem åren

kunna upprätthålla sin verksamhet. En

kapitalpåfyllnad har förhandlats fram som

uppgår till totalt ca 70 miljoner US dollar.

Sveriges bidrag uppgår till 6 miljoner US dollar

som kommer att inbetalas över fem år. En

granskning av ACBF från 1997 rörande dess

arbetsmetoder och kapacitet att utöva sitt

mandat visar att fonden utfört ett arbete med

god kvalitet. Regeringen anser mot denna

bakgrund att ACBF förtjänar fortsatt stöd.

Övrigt multilateralt samarbete

Multilaterala miljöinsatser

Uppföljningen av de prioriteringar som lades fast

i regeringens skrivelse om Sveriges

utvecklingssamarbete för hållbar utveckling (skr.

1996/97:2) fortgår genom de multilaterala

kanalerna för svenskt utvecklingssamarbete.

Regeringen verkar dessutom för en utveckling av

de normativa aspekterna, särskilt inom ramen för

FN:s

kommission för hållbar utveckling (CSD).

Huvudinriktningen av Sveriges

utvecklingssamarbete för hållbar utveckling och

fattigdomsbekämpning är att integrera de

miljömässiga, ekonomiska, sociala och kulturella

aspekterna i samarbetet. För att åstadkomma

detta krävs ofta katalytiska och tillfälliga insatser

för att initiera verksamhet som sedan kan

reguljärfinansieras. Särskilda, direkta insatser för

globala miljöfrågor är motiverade för att

komplettera denna reguljära verksamhet.

I arbetet med att följa upp FN:s

generalförsamlings extra möte för utvärdering av

Agenda 21 år 1997 har under året vissa insatser

av engångskaraktär inom vatten- och

energiområdet finansierats för att initiera arbete i

de multilaterala organisationerna. Regeringen

avser att under 1999 stödja sådan verksamhet

med särskild betoning på marina frågor samt

produktions- och konsumtionsmönster. Det

finns dessutom skäl att nu uppmärksamma och

stödja förberedande insatser för fördjupad analys

och dialog kring energifrågornas behandling i

CSD år 2001.

Under året avslutades förhandlingarna om den

andra påfyllnaden av Globala miljöfondens

(GEF) finansiella resurser. Överenskommelsen

innebär att givarna kommer att tillföra GEF 2,75

miljarder US dollar för perioden 1998-2002. För

svensk del innebär detta ett åtagande om

sammanlagt 448 miljoner kronor. Sveriges bidrag

kommer från och med denna påfyllnadsperiod

att baseras på de dragningar på skuldsedlar som

görs årligen i enlighet med ett i förväg uppgjort

schema. Därmed undviks stora reservationer,

men utbetalningsbehoven kan variera mellan

åren.

Riktlinjerna för den kommande verksam-

hetsperioden ligger väl i linje med svenska

prioriteringar. Större uppmärksamhet kommer

att riktas mot att förankra globala miljöhänsyn i

de nationella prioriteringarna på mottagarsidan.

En angelägen uppgift för GEF:s verkställande

organ, Världsbanken, UNDP och FN:s

miljöprogram (UNEP), blir att i större

utsträckning integrera globala miljöhänsyn i sin

reguljära verksamhet. Därutöver har en

kontinuerlig och förstärkt granskning och

utvärdering av GEF:s verksamhet lagts fast i

syfte att mäta resultat och säkra kvalitet.

I arbetet med Montrealprotokollet för

ozonskiktets skydd förblir den viktigaste

uppgiften att säkerställa u-ländernas eget ansvar

för utfasningen av ozonfarliga ämnen, vilket

särskilt bör ske genom bistånd som stärker u-

ländernas myndighetsutövande och incitament

till företagens egen utfasning. Sveriges andel till

Montrealproto-kollets multilaterala fond för det

sista året av påfyllnadsperioden 1997-99 uppgår

till knappt 1,4 procent av totalbeloppet eller

omkring 20 miljoner kronor. Högst en femtedel

av detta bidrag bör utnyttjas för Sidas bilaterala

tekniska biståndsprogram som nu påbörjats.

FN:s konvention mot ökenbekämpning

finansieras från 1999 med reguljära bidrag från

medlemsstaterna. Sveriges andel av sekretariats-

och konferenskostnader uppskattas för 1999 till

1 miljon kronor. Härtill kommer bidrag genom

Sida till bl.a. enskilda organisationers och vissa

länders deltagande i möten.

De globala miljökonventionernas växande

betydelse för den nationella och internationella

normbildningen och genomförandet motiverar

fortsatt stöd. Sveriges deltagande i konventionen

om klimatförändringar, biologisk mångfald och

konventionen för ökenbekämpning liksom

Kyotoprotokollet, protokollet om biosäkerhet

och Montrealprotokollet motiverar ytterligare

kompletterande stöd till de multilaterala

organisationerna.

Multilaterala konfliktförebyggande insatser

Det multilaterala systemet har en central uppgift

när det gäller att åstadkomma varaktiga lösningar

på väpnade konflikter som utgör hot såväl mot

internationell fred och säkerhet som

civilbefolkningens trygghet och överlevnad samt

den ekonomiska och sociala

samhällsutvecklingen i stort. För detta krävs

samverkan mellan ett flertal kompetensområden,

från politiska initiativ till militära och polisiära

insatser, skydds- och

hjälpinsatser på det humanitära området och

avseende mänskliga rättigheter till långsiktigt

inriktade återuppbyggnadsinsatser. Sverige har

spelat en aktiv roll när det gäller att

vidareutveckla tänkandet kring och förbättra

beredskapen att ställa upp med flexibla

internationella insatser som kan gagna både

konfliktutsatta människors säkerhet och

konfliktlösning.

Inom det multilaterala biståndet finns behov

av stöd för internationella och regionala insatser

där civilpoliser utgör en bärande komponent.

Utöver den finansiering som skett över

utgiftsområde 5 och 6 avseende svenskt

deltagande i fredsbevarande FN-operationer

(bl.a. med svenska civilpolisers deltagande) har

biståndsanslaget under 1998 svarat för

civilpolisinsatser i bl.a. Angola, Guatemala,

Västsahara och Östra Slavonien. Stödet avsåg

också utbildning i Sverige av civilpoliser för

internationella uppdrag samt kostnader för FN:s

vaktstyrka i norra Irak och tillfällig internationell

närvaro med svensk personal i Hebron (TIPH).

Denna typ av insatser förväntas fortsätta.

FN:s arbete vad avser humanitär minröjning

har vidareutvecklats genom generalsekreterarens

reformarbete. Fortsatt svenskt stöd kommer att

utgå för ett samordnat och effektivt FN-arbete,

avseende såväl övergripande samordning och

policyutveckling inom ramen för FN-

sekretariatets minprogram (UNMAS) som

insatser i fält. Ett närliggande område, där

intensifierade svenska insatser förutses, gäller

motverkan av spridningen av lätta vapen, som

utgör hot mot både civilbefolkning, det

humanitära hjälparbetet och återuppbyggnad

efter en väpnad konflikt. De humanitära

hjälparbetarnas säkerhet kräver fortsatt

uppmärksamhet.

Ett omfattande policy- och

metodutvecklingsarbete har gjorts när det gäller

olika biståndsinsatsers inverkan på

konfliktlösning och förutsättningarna att

förebygga utbredningen av väpnat våld. Sverige

önskar genom sitt stöd se en ökad tonvikt vid

erfarenhetsanalys från olika civila former av

insatser i krissituationer. Samarbete med

Världsbankens nyinrättade konfliktenhet

kommer att stärka kopplingen till

konflikthanteringen som har nära samband med

utvecklingssamarbetet.

Under 1998 har bidrag bl.a. lämnats till

IGAD:s fredsfond för fredsfrämjande initiativ

avseende Somalia och Sudan. Liknande stöd för

regionalt initierad verksamhet avses utgå även

under 1999.

Världen över drabbas civila - särskilt många

kvinnor, barn och äldre - av väpnade konflikter.

Barn drabbas särskilt hårt. De är offer för

övergrepp, tvångsrekryteras till krigföring, får

bestående traumatiska upplevelser och tvingas på

flykt, då de ofta splittras från familj, anhöriga och

annan social trygghet. Det svenska

engagemanget för barn i konflikt vägleds av

Barnkonventionen och kommer att fortsätta i

nära samarbete med FN:s särskilde representant

för barn i väpnade konflikter. Det svenska

ordförandeskapet i FN:s arbetsgrupp för barn i

väpnade konflikter med inriktning på förbud

mot rekrytering av barn under 18 år till väpnad

tjänst kan komma att föranleda stöd till särskilda

initiativ.

Stöd har utgått till internationella icke-statliga

organisationer med verksamhet inriktad på

konflikthantering. Stödet har bidragit till

fristående analyser kring aktuella väpnade

konflikter och breddat det svenska kontaktnätet

när det gäller konfliktrelaterad kompetens. Detta

stöd

kommer att fortsätta i samråd mellan

Utrikesdepartementet och Sida.

Respekt för internationell humanitär rätt och

mänskliga rättigheter är avgörande för det

humanitära skyddsarbetets integritet. Det

normativa och operativa humanitära arbetet

hänger nära samman. Under 1999

uppmärksammas 50-årsjubiléet av 1949 års

Genèvekonventioner om krigets lagar . Stöd

som främjar efterlevnad av internationell rätt i

konfliktsituationer kommer att fortsätta. I detta

stöd ingår vissa extrabudgetära insatser som kan

bli aktuella till tribunalerna för f.d. Jugoslavien

och för Rwanda. Särskilda biståndsinsatser kan

också komma ifråga i anslutning till att den

internationella brottmålsdomstolen inrättats.

Uppföljning av Utrikesdepartementets arbete

kring konfliktförebyggande verksamhet genom

ett särskilt handlingsprogram kommer också att

påverka inriktningen av medlens användning.

Den ökade vikt som Sverige fäster vid

konfliktförebyggande initiativ och insatser

motiverar en ökning av medlen för sådana

insatser under 1999.

Särskilda multilaterala insatser: jämställdhet

Bidrag till FN:s kvinnofond (UNIFEM) avsattes

i budgeten för 1998 med 15 miljoner kronor för

särskilda insatser av pilotkaraktär för att inom

utvecklingssamarbetet stärka multilateralt arbete

med jämställdhet.

Medel från posten har under 1998 bl.a. avsatts

för ett strategiskt arbete med att integrera ett

jämställdhetsperspektiv i hela FN genom FN:s

kvinnoenhet (DAW). Särskilda bidrag har

dessutom bl.a. utgått till FN:s ekonomiska

kommission för Afrika för att tydligare

uppmärksamma kvinnors behov och villkor i

planering och genomförande av

makroekonomiska program. Anslaget disponeras

också för framställning av könsuppdelad

statistik, studier och seminarier om kvinnors rätt

att äga och ärva mark, våld mot kvinnor och

kvinnors åtnjutande av de mänskliga

rättigheterna m.m.

Anslaget har syftat till att under en begränsad

tidsperiod bistå organisationer bl.a. med att

utveckla handlingsplaner för jämställdhet i

utvecklingssamarbetet. Grundtanken är att

organisationerna därefter själva skall ta ett klart

och tydligt ansvar för att uppmärksamma

kvinnor och män på lika villkor i sin verksamhet.

En successiv nedtrappning av anslaget förutses

därför. Samtidigt föreslår regeringen att

basbidraget till

UNIFEM ökar mot bakgrund av att fonden nu

bedöms ha en betydande kapacitet att bedriva ett

arbete med god katalytisk effekt för att integrera

ett jämställdhetsperspektiv i FN:s arbete, både

vad gäller analys och fältverksamhet. Fokus

ligger på stöd till kvinnliga småföretagare,

åtgärder för att stärka kvinnors rättsliga och

sociala ställning och motverka våld mot kvinnor

och stöd till kvinnor som organiserar sig lokalt

för att förbättra sina villkor.

För 1999 beräknas 15 miljoner kronor för

särskilda jämställdhetsinsatser.

Särskilda multilaterala insatser: barn

I det multilaterala utvecklingssamarbetet har

Sverige traditionellt varit pådrivande i frågor som

rör barnets rättigheter, dess sociala och

ekonomiska livsvillkor, överlevnad, trygghet och

utveckling. Konventionen om barnets

rättigheter, idag ratificerad av 191 stater, utgör en

viktig utgångspunkt och är ett betydelsefullt

instrument i arbetet för att utveckla ett

systematiskt barnperspektiv i det internationella

utvecklingssamarbetet.

År 2001 äger ett särskilt möte med FN:s

generalförsamling (UNGASS 2001) rum kring

uppföljningen av barntoppmötet 1990. För att

uppfylla konventionens mål krävs insatser inom

det samlade FN-systemet. Beslutet inom ramen

för reformarbetet i FN att MR-frågorna skall

genomsyra FN:s kärnverksamheter stärker

kravet på implementering av barnkonventionen

och ökat samarbete på barnområdet, något som

FN:s högkommissarie för mänskliga rättigheter

slår fast inför verksamhetsåret 1999.

Sverige skall med stöd av dessa normativa

åtaganden verka för en utvecklad mål- och

resultatstyrning av såväl den multilaterala som

bilaterala verksamheten utifrån ett systematiskt

barnperspektiv. Inom FN-systemet svarar FN:s

barnfond UNICEF för det mest direkta stödet

för barn. Därutöver bedriver en rad

internationella organisationer verksamhet av

betydelse för barns ekonomiska, sociala,

psykologiska och kulturella villkor. Dit hör

UNDP, UNFPA, UNHCR, WFP, WHO, ILO

och UNESCO men även organ som

Världsbanken, EU och Europarådet samt en rad

enskilda organisationer. Sverige skall i dessa

organisationer verka för ett förstärkt

barnperspektiv.

I budgeten för 1998 inrättades en ny post på

60 miljoner kronor för särskilda multilaterala

insatser för utsatta barn i fattiga länder. Under

1998 har regeringen fattat beslut om bidrag med

15 miljoner kronor till IPEC, ILO:s program

mot barnarbete. Regeringen har även beslutat

om bidrag till ECPAT Sverige för uppföljning av

Världskongressen mot kommersiell sexuell

exploatering av barn. Utarbetandet av strategier

för prioriterade teman kring utsatta barn kan

komma att föranleda stöd till särskilda initiativ.

Förberedelser för en mer tematisk satsning

kring barnets rättigheter och livsvillkor med

inriktning mot implementering och uppföljning

av barntoppmötets och DAC:s mål har

påbörjats. Satsningen avses ske inom ramen för

de ökade möjligheter för ett integrerat och

effektiviserat samarbete som reformeringen av

FN:s utvecklingssamarbete bör erbjuda. WHO,

UNICEF, UNFPA, Världsbanken, EU m.fl. är

viktiga aktörer för ett fördjupat samarbete. Den

fattigdomsinriktning som Sverige driver inom

FN-systemet bör vara vägledande.

Handikappaspekterna bör uppmärksammas

särskilt.

Nivån för bidrag till detta område avses att

bibehållas under 1999, delvis finansierad genom

ingående reservationer.

Övriga multilaterala insatser

Från delposten Övriga multilaterala insatser

finansieras bidrag till organisationer såväl inom

som utanför FN-systemet samt analyser,

seminarier och andra internationella aktiviteter

som främjar internationell samverkan och

utveckling. Från delposten finansieras bl.a.

reguljära bidrag till Internationella

rödakorskommittén (ICRC) och till

Internationella migrationsorganisationen

(IOM). Dessutom finns utrymme för bidrag till

FN:s kontor för humanitära frågor (OCHA).

Andra finansiella bidrag utbetalas till Habitat

(FN:s boende- och bebyggelsecenter) m.fl.

Dessutom finansieras vissa aktiviteter vilka

generellt främjar FN-reformer och finansiering

av FN-systemet. Dessa aktiviteter inkluderar

studier om innovativa finansieringsformer av

FN:s sociala och ekonomiska verksamheter,

regionala seminarier där samordningen av FN:s

respektive bilaterala insatser diskuteras. Även om

insatserna ofta kan förutses kan de inte alltid

beloppsbestämmas i förväg. En viss mindre

reserv är därför påkallad.

En av de organisationer vars bidrag finansieras

från posten är International IDEA

(Internationella institutet för demokrati och fria

val). IDEA är en mellanstatlig organisation som

bildades på svenskt initiativ i Stockholm. IDEA

är en internationell mötesplats för 18 länder och

ett antal internationella organisationer som

gemensamt arbetar för att stödja demokratisk

utveckling och fria val i bred bemärkelse. IDEA:s

verksamhet är inriktad på såväl normativt arbete,

t.ex. genom erfarenhetsåtervinning och

utveckling och spridning av riktlinjer och

handböcker, som kapacitetsutveckling genom att

med ett långsiktigt perspektiv stödja hållbar

demokratiutveckling på landnivå, länkning

mellan forskning och praktik genom att bl.a.

göra forskning på området mer tillgänglig för

praktiker och service i form av användarvänlig

information om demokrati och val. Institutet har

på kort tid etablerat sig och är idag en

välrenommerad organisation vars tjänster

efterfrågas på många håll i världen. Sverige har

som initiativtagare till och värdland för

organisationen ett speciellt ansvar och intresse

för att stödja dess utveckling.

Europeiska Unionen (EU)

Europeiska Unionens (EU) medlemsstater

svarar tillsammans för ca 60 procent av OECD-

ländernas samlade utvecklingssamarbete. Ca 17

procent av medlemsstaternas bistånd kanaliseras

genom den Europeiska gemenskapens (EG)

olika biståndsprogram, vilka främst

administreras av Europeiska kommissionen.

Målen för EU:s utvecklingssamarbete

(Fördraget, art 130) stämmer väl överens med

svenska målsättningar. Problemen med EU:s

utvecklingssamarbete ligger i allt väsentligt i

genomförandet. Bristande kapacitet och

kompetens i Europeiska kommissionen gör att

diskrepansen mellan policy och genomförande

blir stor. Medlemsländernas inflytande när det

gäller beslut om organisation, kapacitet etc. är

starkt begränsat. Sverige försöker, och har delvis

också lyckats, föra upp frågor om organisation,

arbetssätt och kapacitet på dagordningen. Bl.a.

har Sverige varit drivande när det gäller att

återuppta generaldirektörsmöten, som är ett

lämpligt forum för frågor som inte faller under

rådets kompetens. Sverige har även drivit frågan

om medlemsländernas insyn i och diskussioner

om kommissionens åtgärder med anledning av

DAC:s examination av EU:s bistånd. I de s.k.

post Lomé IV-förhandlingarna har Sverige verkat

för att frågor beträffande genomförandet av det

föreslagna ambitiösa utvecklingssamarbetet skall

diskuteras även i medlemskretsen.

Även om ett av huvudmålen för

gemenskapens utvecklingssamarbete är att

bekämpa fattigdom har detta inte fullt ut

återspeglats i verksamheten och

medelsallokeringen under de senaste åren.

Sverige vill se ökat fattigdomsbekämpningsfokus

i EU:s utvecklingssamarbete. Ökad kompetens i

kommissionen är en förutsättning för att

inriktningen på fattigdomsbekämpning skall få

genomslag i det praktiska utvecklingssamarbetet.

Detta konstaterades bl.a. i den uppföljning av

fattigdomsresolutionen från år 1993 som gjordes

under våren 1998 och som ledde till

rådsslutsatser vid Utvecklingsrådet i maj 1998. I

dessa understryks vikten av ett integrerat synsätt,

där relationerna mellan fattigdom och social

marginalisering beaktas, liksom ojämlikhet,

social rättvisa, mänskliga rättigheter, demokrati,

deltagande, rättvis handel och

konfliktförebyggande åtgärder. Sverige har

tillsammans med andra medlemsländer särskilt

verkat för att operativa mål formuleras och klara

strategier utarbetas för att uppnå de

internationella utvecklingsmålen enligt Shaping

the 21st Century Strategy som antagits av

OECD:s biståndskommitté (DAC).

Under 1997/98 gjordes en uppföljning av

EU:s jämställdhetsresolution från år 1995, vilken

låg till grund för rådsslutsatser i maj 1998 om

åtgärder för att förstärka jämställdhetsperspektivet

i utvecklingssamarbetet. Sverige deltog aktivt i

utarbetandet av rådsslutsatserna och poängterade

särskilt vikten av ökad kapacitet och

utbildningsinsatser på jämställdhetsområdet

inom kommissionen. Sverige verkade även för

att strategier utarbetas och att uppföljning och

utvärdering sker. Slutsatserna återspeglar den

svenska synen. Det är också angeläget att stärka

EU-biståndets roll i arbetet med hållbar

utveckling.

EU:s arbete vad gäller samordning på

utvecklingssamarbetets område har pågått sedan

år 1993 då rådet antog en resolution om

operationell

koordinering. Då valdes sex pilotländer ut för

verksamheten. Efter utvärdering beslöt rådet att

utöka samordningen till att omfatta alla länder

med vilken gemenskapen har etablerat

utvecklingssamarbete och antog i mars 1998 nya

riktlinjer. Dessa ligger väl i linje med den svenska

synen: betoningen av mottagarlandets centrala

roll, samordning med både medlemsländer och

andra givare, samt att EU inte skall duplicera

redan existerande koordineringsmekanismer

utan inordna sig i dessa. Vidare framhålls att

samordningen skall ske på ett sådant sätt att den

innebär ett mervärde för samarbetslandet. Under

hösten 1998 görs en uppföljning av hur de nya

riktlinjerna implementeras i fält.

Enligt Fördraget skall gemenskapens

utvecklingssamarbete utgöra ett komplement till

det nationella. Sverige finansierar en studie där

Nordiska Afrikainstitutet tillsammans med

European Centre for Development Policy

Management (ECDPM) undersöker hur

Sveriges och gemenskapens bistånd på

fattigdomsområdet skulle kunna utformas för att

åstadkomma ökad komplementaritet.

Förhandlingarna mellan AVS-länderna och

EU om det framtida samarbetet inleddes i

september 1998. Därmed kommer

Loméförhandlingarna under 1999 att inta en

betydande roll i verksamheten. Inför dessa

förhandlingar har Sverige varit synnerligen aktivt

och flera svenska ståndpunkter återfinns i rådets

förhandlingsmandat till kommissionen. I

mandatets principer och mål står

fattigdomsbekämpningen i fokus. En betoning

görs av partnerskapets politiska dimension med

inriktning på mänskliga rättigheter, demokrati,

rättsstaten, gott styrelseskick och konfliktfrågor.

Partnerskapets aktörer skall förutom regeringar

omfatta det civila samhället och den privata

sektorn. Jämställdhetsfrågorna skall systematiskt

beaktas inom alla områden. Samarbetets

strategier bygger på grundvalar om tillväxt,

konkurrenskraft och sysselsättning, social och

kulturell utveckling, samt regional integration.

Målet för det ekonomiska samarbetet och

handeln är AVS-ländernas integration i

världshandeln. En successiv utveckling mot

reciprocitet i handelsförbindelserna skall på sikt

leda till frihandel. Samarbetets finansiering och

instrument skall möjliggöra differentiering

mellan länder och främja högre effektivitet.

Detta skall uppnås bl.a. genom en förenkling av

tillgängliga instrument och en tydligare

programmering av bistånd genom bl.a.

landstrategier. Den institutionella ramen är i

stort sett oförändrad, dock eftersträvas större

flexibilitet för att underlätta den politiska

dialogen och samarbetet med det civila samhället.

Utvecklingssamarbetet finansieras dels över

EG:s reguljära budget, dels genom särskilda

bidrag från medlemsstaterna till Europeiska

utvecklingsfonden (EUF).

Det budgetfinansierade samarbetet omfattar

biståndet till Asien, Latinamerika och icke-

medlemsländer i Medelhavsområdet samt

livsmedels- och miljöbistånd, humanitärt

bistånd, stöd genom enskilda organisationer

m.m. Beslut tas av rådet med kvalificerad

majoritet i samarbete med Europaparlamentet

genom den s.k. samarbetsproceduren (art 189c i

Fördraget). Åtagandebemyndigandena för år

1998 uppgick till knappt 4 miljarder ecu. Den del

av Sveriges bidrag till EG-budgeten som

avräknas från biståndsramen uppgår till 741

miljoner kronor år 1999.

Under 1998 uppdagades omfattande

bedrägerier med medel för humanitärt bistånd

förvaltade av ECHO, Europeiska gemenskapens

kontor för humanitärt bistånd. Sverige har begärt

att kommissionen redovisar vad som hänt, vilka

åtgärder som vidtas mot de skyldiga och vad som

görs för att säkra att det inte händer igen.

Inom ramen för Lomékonventionen

finansierar EUF huvuddelen av samarbetet med

länderna i Afrika, Västindien och Stilla

havsområdet (AVS-länderna). Beslut i rådet

fattas med en-hällighet. Den nu gällande

Lomékonventionen (Lomé IV) avser en

tioårsperiod fram till den 1 mars 2000. År 1995

undertecknades ett avtal om vissa förändringar i

konventionens innehåll för den andra

femårsperioden (Lomé IV:2). Avtalet innebar att

gemenskapens medlemsstater inrättade en

åttonde utvecklingsfond (EUF VIII) om totalt

13,1 miljarder ecu. Enligt överenskommelsen

skall Sverige bidra med 350 miljoner ecu varav 49

miljoner ecu till Stabex-programmet, EG:s

biståndsinstrument under Lomékonventionen

för stabilisering av u-ländernas exportintäkter

från vissa jordbruksprodukter. Sverige utbetalade

60 miljoner kronor för Stabex under år 1998 och

för år 1999 budgeteras ca 300 miljoner kronor.

Samarbetet med Medelhavsländerna, som

ursprungligen huvudsakligen utgjordes av

frihandelsavtal för industriprodukter, har

utvecklats till att omfatta en politisk dialog

genom den s.k. Barcelonaprocessen. Samarbetets

omfattning har ökat markant under 1990-talet.

För perioden 1995-1999 har ca 5 miljarder ecu

avsatts för det finansiella samarbetet med

Marocko, Tunisien, Algeriet, Egypten,

Jordanien, Libanon, Syrien, Israel samt

Västbanken/Gaza. Samarbetet omfattar bl.a.

humanitärt bistånd, livsmedelsbistånd, stöd för

strukturanpassning, infrastruktur, naturresurser

samt regionalt och horisontellt samarbete.

Samarbetet med Asien och Latinamerika (ALA),

som regleras av en förordning från 1992, har

under senare år breddats till att omfatta både

bistånd och ekonomiskt samarbete.

Tyngdpunkten ligger på de fattigaste länderna

och de fattigaste delarna av befolkningen samt på

regioner eller länder med betydande kommersiell

potential. Den finansiella ramen för perioden

1996-2000 beräknas till 5 miljarder ecu. Av detta

går ca 60 procent till Asien och 40 procent till

Latinamerika.

BILATERALT

UTVECKLINGSSAMARBETE

Inledning

Huvuddelen av det svenska

utvecklingssamarbetet, två tredjedelar, är

bilateralt, dvs. sker direkt mellan Sverige och

enskilda utvecklingsländer. Sida ansvarar för den

övervägande delen av det bilaterala biståndets

genomförande. Samarbetets uppgift är att bidra

till att förutsättningar för utveckling skapas. Hur

det skall ske, anges bl.a. i de fyra

handlingsprogram som Sida överlämnat till

regeringen avseende fattigdomsbekämpning,

miljö, demokrati och mänskliga rättigheter samt

jämställdhet och i de skrivelser respektive den

proposition som regeringen överlämnat till

riksdagen inom samma områden de senaste åren.

Sida har tagit fram olika dokument som

beskriver hur de övergripande riktlinjerna i

skrivelser och handlingsprogram skall omsättas i

praktisk handling, bl.a. Sida vid Sida - ett

program för global utveckling och en

metodhandbok, Så arbetar Sida.

Sida fick i 1998 års regleringsbrev regeringens

uppdrag att verka för ett systematiskt

barnperspektiv i sin samlade verksamhet, bl.a.

genom

effektiv uppföljning och genomförande av

konventionen om barnets rättigheter och av vid

FN-konferenserna gjorda åtaganden rörande

barnets rättigheter och livsvillkor. Detta arbete

kommer att fortsätta och intensifieras under

1999 som ett led i Sidas medverkan i den

påbörjade översynen av barnfrågorna i det

internationella utvecklingssamarbetet som

Utrikesdepartementet är samordningsansvarig

för.

Sveriges bilaterala utvecklingssamarbete sker

med ett stort antal länder. Med länder avses då

inte bara staten eller regeringen utan hela

samhället. För länder med vilka Sverige har mer

omfattande eller komplext samarbete styrs detta

av landstrategier. För merparten av dessa länder

finns s.k. landramar, men strategier utarbetas

även för vissa andra länder och regioner.

Landstrategierna utvecklas gemensamt av

Utrikesdepartementet och Sida. I växande grad

bygger de också på en nära dialog med

samarbetslandet, både med regeringen och det

civila samhället. På grundval av de erfarenheter

som gjorts utarbetar Utrikesdepartementet och

Sida en reviderad handbok för

landstrategiarbetet.

Det bilaterala utvecklingssamarbetet sker

främst med de fattigaste länderna och 34 procent

av resursöverföringarna går till Afrika (se

diagram 3.2). Ämnesmässigt är sociala sektorer,

infrastruktur och näringsliv samt humanitärt

bistånd de största områdena (se diagram 3.1).

Diagram 3.1 Bilateralt utvecklingssamarbete fördelat på

verksamhetsgrenar 1997

Totalt 7 802

Miljoner kronor

Diagram 3.2 Bilateralt utvecklingssamarbete fördelat på

världsdelar 1997

Den nya partnerskapsrelation som eftersträvas

innebär att nya krav ställs på formerna för

utvecklingssamarbetet. Samarbetslandets ansvar

betonas och de olika rollerna tydliggörs. För Sida

innebär detta att, främst i det

landramsfinansierade samarbetet, betona ett

långsiktigt samarbete, som inte i första hand

innebär finansiering av isolerade projekt utan

utgår från en helhetssyn på landet. Syftet är att

komplettera landets egna ansträngningar och

bidra till finansiering av större program, t.ex. för

sektorer som undervisning och hälsovård. Sida

har i uppdrag att under 1998 se över formerna

för programbistånd, dvs. främst budget- och

sektorprogramstöd, och redovisa arbetet för en

successiv övergång till sådant bistånd samt att

stärka samarbetsländernas förmåga att samordna

olika givares stöd.

I linje med partnerskapstanken pågår ett

arbete med att finna former för hur biståndet

skall kunna stödja breda samhällskontakter och

stimulera samarbete av ömsesidigt intresse

mellan Sverige och samarbetslandet. Detta kan

ske t.ex. inom forskning, institutions- och

näringslivssamarbete. Sida fick 1997 av

regeringen i uppdrag att utveckla en

försöksverksamhet avseende ekonomiskt

samarbete med några medelinkomstländer. De

länder som utvaldes var Indien , Chile och

Sydafrika. Detta utgör en utveckling av Sveriges

relation till länderna från ett renodlat

biståndssamarbete till en långsiktig, ömsesidig

ekonomisk utveckling.

Erfarenheterna från försöken är positiva. En

fortsatt utveckling av instrumenten för det

ekonomiska samarbetet bör ske under de

närmaste åren i de tidigare försöksländerna Chile

och Sydafrika. Eventuellt kan samarbetet också

utvidgas till en bredare landkrets. Detta bör

bedömas inom ramen för landstrategiprocessen

med beaktande av Sidas kapacitet och önskemål

om fokusering och koncentration av

utvecklings-samarbetet.

Det bilaterala utvecklingssamarbetet

utvärderas inom Sida. Utvärderingar görs dels av

Sekretariatet för utvärdering och intern revision

som är direkt underställt Sidas styrelse, dels av

olika avdelningar och av biståndsambassaderna.

Utvärderingsverksamheten har huvudsakligen

tre syften: kontroll, lärande och

kunskapsutveckling.

Sida har i en skrivelse till regeringen redovisat

sin utvärderingsverksamhet. Av denna framgår

att verksamheten behöver effektiviseras.

Utvärderingarna måste bättre redovisa resultat i

termer av de biståndspolitiska målen,

utvecklingseffekter, relevans,

kostnadseffektivitet och hållbarhet. Sida kommer

att inrätta ett system för åtgärdsplaner i

anslutning till utvärderingar och för uppföljning

av rekommendationer och utvärderingsprocesser

samt förbättra återföringen till intressenter i

samarbetsländerna.

För att öka kunskapen om hur ett effektivt

utvecklingssamarbete skall bedrivas krävs ökad

återföring och kunskapsutveckling inom

utvärderingsverksamheten, bättre utnyttjande av

forsknings- och utredningsresultat och ökad

kompetens hos den personal som arbetar inom

det bilaterala utvecklingssamarbetet.

Expertgruppen för utvecklingsfrågor (EGDI),

som tillsattes av regeringen 1995, kan här spela

en viktig roll genom extern rådgivning och

kontakter med forskarsamhället. En ökad

samordning bör ske mellan

Utrikesdepartementet och Sida för att bättre

utnyttja intern och extern kompetens.

Satsning på utveckling av kunskap och

kompetens kommer att vara ett ledande tema i

det framtida utvecklingssamarbetet. Det innebär

satsning på utveckling av den svenska

resursbasen, t.ex. genom ökade möjligheter för

svenskar att bedriva studier och forskning i u-

länder men framförallt kunskaps- och

kompetensutveckling i samarbetsländerna.

Kunskap är en mänsklig rättighet och en

förutsättning för demokrati och gott

styrelseskick. I takt med globaliseringen, IT-

utvecklingen och den snabba internationella

kunskapsutvecklingen ökar kraven på samhällen

att tillgodogöra sig, utnyttja och tillämpa

kunskap. Detta kräver en ökad kapacitet och

kvalitet på alla nivåer, från primärutbildning till

högre utbildning och forskning.

Sida har i budgetunderlaget för 1999 aviserat

en bred satsning på kompetensutveckling längs

tre spår: samarbetsländernas kompetens, svensk

kompetens och Sidas kompetens. Regeringen

välkomnar Sidas förslag till såväl långsiktiga som

strategiska insatser för att stärka

samarbetsländernas kunskapssystem och stärka

den svenska resursbasen. Sidas kapacitet och

kompetens behöver också förnyas och stärkas.

Utvecklingssamarbetet breddas successivt till fler

och nya områden och samtidigt behövs

förstärkning inom vissa särskilt prioriterade

verksamheter. Exempel på sådana områden är att

främja utvecklingsländers - särskilt de minst

utvecklade ländernas - förmåga att öka sin

utrikeshandel och delta i internationella

handelsförhandlingar och hur IT-utvecklingen

påverkar såväl samarbetsländerna som

utvecklingssamarbetet. Sverige kommer att ge

IT-frågor ökad prioritet. Genom en särskild IT-

satsning skall teknologin utnyttjas för att bl.a.

bidra till att minska kunskapsklyftorna mellan

och inom samarbetsländer och att stärka

demokratin.

Sida har antagit riktlinjer för

forskningssamarbete som omfattar såväl insatser

inom verksamhetsgrenen forskningssamarbete

som andra forskningsrelaterade insatser. Det

förstnämnda samarbetet syftar till att stärka u-

ländernas forskningskapacitet och främja

utvecklingsinriktad forskning. Inom detta ryms

även främjande av vetenskapligt samarbete

mellan forskare i Sverige och i u-länder. Det

övriga forskningssamarbetet syftar till att

utveckla kunskap av direkt betydelse för

genomförande av projekt och program, att

möjliggöra värderingar av effekterna av insater

och att utveckla forskningskapacitet av direkt

betydelse för att åstadkomma långsiktigt

bärkraftiga resultat av projekt och program.

Båda dessa typer av forskningssamarbete är

viktiga och bör ges ökad tonvikt. Det är dock

viktigt att hålla dem isär. Verksamhetsgrenen

forskningssamarbete inriktas på långsiktig

kapacitetsuppbyggnad inom olika områden i

syfte att bidra till att uppnå de biståndspolitiska

målen. Forskningssamarbete som stödfunktion i

utvecklingssamarbetet är mer kortsiktigt och

syftar främst till att effektivisera

utvecklingssamarbetet. Det är därför viktigt att

detta samarbete görs relevant och att resultaten

föds in i processerna för att utforma det svenska

utvecklingssamarbetet.

Sidas årsredovisning utgör en viktig del i

uppföljningen av utvecklingssamarbetets resultat

och kopplingen till uppsatta mål. Sedan ett par år

bedriver Sida ett utvecklingsarbete i syfte att

förbättra årsredovisningen. Som ett fortsatt led i

detta har Sida av regeringen fått i uppdrag att

under 1998 i samråd med Utrikesdepartementet

utveckla metoder för mål- och resultatstyrning

och överlämna förslag om redovisning av

prestationer för respektive verksamhetsgren

(som redovisas nedan). Regeringen fäster stor

vikt vid en fortsatt förbättring och

kvalitetshöjning på detta område, bl. a. för att

årsredovisningen skall fylla syftet att utgöra

underlag för en kontinuerlig och jämförbar

uppföljning av biståndets resultat och

effektivitet. De mer långsiktiga effekterna följs

genom utvärderingar, bl.a. inom

landstrategiprocessen.

Sida har också fått i uppdrag att utveckla

metoder för att fördela förvaltningskostnaderna

mellan verksamhetsgrenarna och redovisa

administrationskostnader, oavsett finansiering

från förvaltnings- eller sakanslag, bl.a. i syfte att

främja ökad kostnadseffektivitet.

Medelsfördelning och anslagsstruktur

Anslagsposten för det bilaterala biståndet ökar

1999 med 185 miljoner kronor till 7 345 miljoner

kronor. En fortsatt ökning förutses under

kommande år. Den måste samtidigt balanseras

mot förutsedda ökade medelsbehov för främst

utvecklingsbankerna och Europeiska

utvecklingsfonden.

I den prövning av samtliga bilaterala

verksamheter som blir nödvändig måste också

reservationerna vägas in. Under 1997 minskade

reservationerna inom det bilaterala biståndet

med 1 068 miljoner kronor jämfört med

utgången av budgetåret 1995/96. Det

åtgärdsprogram som Sida utarbetat på

regeringens uppdrag i syfte att minska

reservationerna har alltså börjat ge resultat. Målet

är inte att uppnå höga utbetalningar. Men

behoven i u-länderna är stora samtidigt som det

internationella biståndet fortsätter att minska,

vilket gör det angeläget att, utan att göra avkall

på kvalitet, eftersträva en verksamhetsvolym som

motsvarar tillgängliga resurser.

Tabell 3.7 Anslagsposten A1.2 Bilateralt

utvecklingssamarbete

Tusental kronor

Budget 1998

Beräknat 1999

1 Afrika

1 600 000

1 670 000

2 Asien

1 000 000

900 000

3 Latinamerika

385 000

385 000

4 Europa

280 000

295 000

5 Särskilda utvecklingsprogram

1 020 000

1 070 000

6 Krediter för utveckling

400 000

400 000

7 Forskningssamarbete

410 000

470 000

8 Enskilda organisationer

830 000

850 000

9 Humanitärt bistånd

780 000

790 000

10 Ekonomiska reformer

410 000

470 000

11 Information

45 000

45 000

Summa

7 160 000

7 345 000

Anslagsstrukturen för 1999 är oförändrad

jämfört med innevarande budgetår. De indikativa

ramarna för näringslivsutveckling,

kontraktsfinansierat tekniskt samarbete

respektive internationella kurser under delposten

Särskilda utvecklingsprogram slås samman till en

ram, vilket avspeglas i tabellen nedan.

Tabell 3.8 Delposten Särskilda utvecklingsprogram

Tusental kronor

Budget 1998

Beräknat 1999

Näringslivsutveckling

70 000

Kontraktsfinansierat tekniskt

bistånd

160 000

400 000

Internationella kurser

150 000

Demokrati och mänskliga

rättigheter

120 000

130 000

Särskilda miljöprogram

200 000

205 000

Programutveckling

220 000

220 000

Rekrytering och utbildning av

fältpersonal och multilaterala

experter

100 000

115 000

Summa

1 020 000

1 070 000

Delpost 1 Afrika omfattar dels landramarna för

programländer, dels medel för regionalt

samarbete och övriga insatser, som även

inkluderar insatser för stöd till demokrati och

mänskliga

rättigheter. Delposten beräknas öka med 70

miljoner kronor till 1 670 miljoner kronor.

Ökningar beräknas för Etiopien (återgång till

tidigare nivå), Tanzania, Moçambique och

Uganda samt för regionalt/övrigt (se

kommentarer under Afrikaavsnittet).

Delpost 2 Asien omfattar dels landramar för

programländer, dels medel för regionalt

samarbete och övriga insatser, som även

inkluderar stöd till demokrati och mänskliga

rättigheter. Delposten beräknas minska med 100

miljoner kronor till 900 miljoner kronor till följd

av uppsägningen av samarbetsavtalet med Indien.

Avtalade insatser i Indien som fortsätter och

slutförs finansieras under regionalt/övrigt, vilket

förklarar den kraftiga ökningen under denna del

av posten. Höjningen av landramen för Vietnam

utgör en återgång till tidigare nivå före

neddragning med hänsyn till stora reservationer.

Delpost 3 Latinamerika omfattar landramen

för Nicaragua och samarbetet med Central- och

Sydamerika, inklusive Bolivia. För delposten

beräknas ett oförändrat belopp med hänsyn till

betydande reservationer.

Delpost 4 Europa som införts 1998 omfattar

insatser i f.d. Jugoslavien, inklusive

valövervakningsinsatser i regionen, och vissa

länder i Kaukasien och Centralasien. Delposten

beräknas öka med 15 miljoner kronor till 295

miljoner kronor.

Delpost 5 Särskilda program omfattar ett flertal

verksamheter. Fördelning under delposten, som

beräknas öka med 50 miljoner till 1 070 miljoner

kronor, framgår av tabellen. Ökningen hänför

sig främst till kurser och stipendier inom ramen

för Sidas breda satsning på kompetensutveckling.

Tabell 3.9 Landramar, gällande 1998 samt planerade

1999

Tusental kronor

1998

1999

Afrika

Angola

140 000

100 000

Botswana

5 000

0

Eritrea

20 000

20 000

Etiopien

100 000

130 000

Guinea-Bissau

35 000

5 000

Kenya

65 000

65 000

Moçambique

245 000

260 000

Namibia

75 000

65 000

Sydafrika

230 000

200 000

Tanzania

200 000

240 000

Uganda

95 000

125 000

Zambia

100 000

100 000

Zimbabwe

110 000

110 000

Regionalt/Övrigt

180 000

250 000

Summa

1 600 000

1 670 000

Asien

Bangladesh

120 000

120 000

Indien

300 000

0

Kambodja

80 000

80 000

Laos

90 000

100 000

Sri Lanka

40 000

40 000

Vietnam

130 000

170 000

Västbanken/Gaza

120 000

120 000

Regionalt/Övrigt

120 000

270 000

Summa

1 000 000

900 000

Latinamerika

Nicaragua

80 000

80 000

Centralamerika

190 000

190 000

Sydamerika

115 000

115 000

Summa

385 000

385 000

Delpost 6 Krediter för utveckling omfattar u-

krediter (finansiering av det s.k. gåvoelementet)

och biståndskrediter. Ett oförändrat belopp om

400 miljoner kronor beräknas. Sida betonar att

kreditinstrumentet bör ses som en integrerad del

av utvecklingssamarbetet och har föreslagit att

krediter i ökad utsträckning bör kunna

finansieras även under andra delposter, vilket

redan förekommit i flera fall. Regeringen har

också förordat ökad flexibilitet i utnyttjandet av

olika kreditinstrument och -former i

budgetpropositionen för 1998, där krediter

behandlades utförligt med utgångspunkt i Sidas

utredning "Bistånd på kredit".

För 1998 har riksdagen fastställt en ram för

Sidas garantigivning, varav huvuddelen utgörs av

biståndsgarantier för u-krediter. Vid årsskiftet

uppgick garantiförbindelserna för u-krediter till

drygt 9,3 miljarder kronor. Regeringen föreslår

att riksdagen bemyndigar regeringen att för 1999

ikläda staten betalningsansvar till ett belopp om

12 miljarder kronor för garantigivning inom det

internationella utvecklingssamarbetet, dvs. en

oförändrad ram.

Sida har på regeringens uppdrag i samråd med

Exportkreditnämnden överlämnat förslag om en

treårig försöksverksamhet med en fristående

garantigivning, som inte är kopplad till u-

kreditsystemet. Förslaget kommer att beredas

under hösten. Riksdagen har godkänt inrättande

av en säkerhetsreserv för en sådan

garantiverksamhet (prop. 1997/98:1,

utgiftsområde7, bet. 1997/98:UU2, rskr.

1997/98:103). Reserven finansieras med medel

som avsatts för subventioner inom u-

kreditsystemet, där den faktiska kostnaden

kommit att understiga den ursprungligen

beräknade, bl.a. genom valutakursfluktuationer.

Delpost 7 Forskningssamarbete är en högt

prioriterad verksamhet och spelar en viktig roll i

den bredare satsningen på utveckling av kunskap

och kompetens i samarbetsländerna. Delposten

beräknas öka med 60 miljoner till 470 miljoner

kronor.

Delpost 8 Enskilda organisationer finansierar

stöd genom svenska folkrörelser och enskilda

organisationer . En ökning med 20 miljoner till

850 miljoner kronor beräknas.

Delpost 9 Humanitärt bistånd används för att

lindra följderna av väpnade konflikter för

civilbefolkningen, stöd till tidig återuppbyggnad

och konfliktförebyggande samt insatser för offer

för naturkatastrofer. Delposten beräknas öka

med 10 miljoner till 790 miljoner kronor.

Delpost 10 Ekonomiska reformer används för

betalningsbalansstöd och skuldlättnad, inklusive

inom ramen för internationellt samordnade

skuldinitiativ, till främst fattiga och skuldtyngda

länder som genomför ekonomiska

reformprogram. De tidigare omfattande

reservationerna under delposten, som

motiverade en kraftig neddragning 1997,

minskar nu snabbt genom att fler länder

uppfyller kriterierna för stöd. För 1999 beräknas

en ökning med 60 miljoner till 470 miljoner

kronor.

Delpost 11 Information ökade 1998 jämfört med

föregående år. För 1999 beräknas ett oförändrat

belopp om 45 miljoner kronor. Den ökade

satsningen i nära samarbete mellan Sida och

Utrikesdepartementet syftar till att förbättra

informationen om Sveriges samlade utvecklings-

samarbete och om biståndets uppgift att bidra till

lösningar på globala problem.

Verksamhetsgrenar

Demokrati, mänskliga rättigheter och gott

styrelseskick

Stöd till demokratisering, respekt för de

mänskliga rättigheterna och gott styrelseskick

utgör ett prioriterat område inom det svenska

utvecklingssamarbetet. Som ett led i Sveriges

policyutveckling på området överlämnade

regeringen under våren 1998 skrivelsen

Demokrati och mänskliga rättigheter i Sveriges

utvecklingssamarbete till riksdagen. Skrivelsen

kommer tillsammans med regeringens skrivelse

Mänskliga rättigheter i Sveriges utrikespolitik att

vara vägledande för det svenska samarbetet för

att främja demokrati och respekt för de

mänskliga rättigheterna. Särskild prioritet skall

ges till att utveckla resurser i form av kapacitet,

kompetens, metoder och samarbetsformer såväl

inom Utrikesdepartementet som på Sida.

Prioritet kommer också att ges till att utveckla

nya samarbetsformer med viktiga delar av det

svenska samhället, t.ex. genom att det svenska

rättsväsendet engagerar sig mer i

utvecklingssamarbetet, de politiska partiernas

medverkan liksom riksdagens.

Målet för det demokrati- och

rättighetsfrämjande biståndet är att bidra till att

uppnå respekt för de mänskliga rättigheterna -

grundläggande friheter, gott skydd och

tillfredsställande levnadsstandard, kvinnors och

mäns aktiva deltagande i det politiska livet på lika

villkor, en demokratisk kultur av tolerans,

respekt, deltagande och öppenhet, livskraftiga

civila samhällen, fria och oberoende medier,

effektiva för demokratin bärande institutioner

och procedurer, en fungerande rättsstat och en

offentlig förvaltning i demokratins tjänst samt en

utvecklad lokal demokrati.

Resultatet av utvecklingssamarbetet måste

ytterst mätas i hur enskilda människors villkor

förbättras och vilken makt de har att påverka sina

liv. Det kan översättas i termer av hur de

mänskliga rättigheterna respekteras och

förverkligas. Sverige skall därför i

utvecklingssamarbetet stödja sig på de

internationella överenskommelserna om de

mänskliga rättigheterna, framför allt de sex

centrala FN-konventionerna.

Sverige utgår från att demokratisering i regel

är en lång och sammansatt process som kräver

ett brett deltagande från alla delar av samhället.

All demokratisering är inhemska processer, men

de kan ges internationellt stöd. Sverige har flera

instrument för att agera på olika nivåer med olika

medel och olika aktörer. Genom att på ett

strategiskt sätt kombinera multilateralt och

bilateralt stöd kan vårt bistånd bli mera

slagkraftigt. Det gäller framför allt att identifiera

de demokratiska krafter som verkar inom det

civila samhället och staten och ge dem rätt stöd

vid rätt tillfälle. Biståndet måste visa flexibilitet i

de komplicerade politiska processer vi vill stödja.

Sida har under året börjat genomföra sitt

handlingsprogram Rättvisa och fred, Sidas

program för fred, demokrati och mänskliga

rättigheter. Verksamhetsgrenen har vuxit under

1997 och frågorna får genomslag i allt fler

landstrategier. Demokrati- och rättighetsfrågor

blir alltmer integrerade aspekter i övriga

verksamhetsgrenar. Kvinnors rättigheter främjas

bl.a. genom utarbetande av ett

jämställdhetsprogram. Barns rättigheter lyfts

fram allt mer. Metoder för att utveckla ett

rättighetsperspektiv i allt bistånd håller på att

utvecklas. Ökad vikt har lagts vid långsiktig

institutionsutveckling inom både stat och det

civila samhället. Sida har påbörjat ett arbete för

kompetens- och kunskapsutveckling inom

området samtidigt som ökade personella resurser

skapats för detta område. Fler tjänster i fält har

dessutom inrättats för demokrati- och

rättighetsområdet.

Sociala sektorer

Människor är den viktigaste resursen i alla

samhällen. Social utveckling handlar om att

stärka människors säkerhet, förmåga och

möjligheter. Tillgång till hälsovård och

utbildning är grundläggande för att åstadkomma

detta. Rätten till hälsa och utbildning är

dessutom konventionsbundna mänskliga

rättigheter. Ökad tonvikt skall därför läggas på

fattiga kvinnors, mäns och barns rättmätiga

tillgång till sådan service och på att inkludera

människor som vanligtvis exkluderas.

Målet för hälso- och undervisningsbiståndet är

att stödja reformprocesser inriktade på en skola

samt hälso- och sjukvård av god kvalitet som är

tillgänglig för alla. Syftet är att skapa

förutsättningar för social utveckling, dvs.

förbättrade levnadsvillkor för fattiga kvinnor,

män och barn. Samarbetet skall även bidra till att

ge människor med funktionshinder möjligheter

att delta på lika villkor i samhällslivet.

Under 1997 har stödet fokuserats på

reformprocesser och på riktade insatser till

fattiga och utsatta grupper. I de flesta

samarbetsländerna pågår eller bereds s.k.

sektorprogramstöd. Inom

undervisningsbiståndet inriktas stödet på

utbildningens kvalitet. Höjd kvalitet på

skolboksproduktion och förbättrad distribution

av skolböcker är exempel på resultat. Ett annat är

att fattiga flickor som inte tidigare kunnat gå i

skolan nu kan göra det. Biståndet till

hälsosektorn koncentreras på

hälsovårdsreformer, läkemedelsfrågor och

sexuell och reproduktiv hälsa inklusive hiv/aids.

Svenskt stöd har här bl. a. bidragit till att

nationella läkemedelspolicies utformats, att

minska undernäring hos barn och bättre kunskap

hos skolungdomar om hiv/aids.

Utbildning för alla är centralt för att göra

kunskap tillgänglig för marginaliserade grupper,

men också för att främja framväxten av en

demokratisk kultur och underlätta de fattigas

deltagande i den ekonomiska utvecklingen.

Utbildning av kvinnor har stort genomslag på

både deras egen, familjens och barnens

levnadsstandard. Kvinnor med utbildning och

arbete föder färre barn och barnen får bättre

hälsa och utbildning. Att förbättra barnens

möjligheter, framförallt genom fullbordad

skolgång, utgör den viktigaste investeringen i en

nations framtid. Länder med god primärskola

har bevisat högre tillväxt.

Ohälsa är en viktig orsak till fattigdom och

hämmar tillväxt och social utveckling. En

fungerande hälsovård, som är tillgänglig också

för de fattiga, är därför viktigt för att stärka

människors förmåga.

Trots att både hälsovården och utbildningen

har uppvisat betydande förbättringar under de

tre senaste årtiondena är utmaningarna

fortfarande avsevärda. I Afrika har ekonomisk

tillbakagång i flera länder lett till sämre tillgång

för fattiga till hälsoservice och undervisning och i

vissa asiatiska länder finns en risk att den

ekonomiska krisen vänder utvecklingen mot

förbättrad social service i sin motsats.

Undervisningsbiståndet inriktas på att stödja

reformprocesser för att ge grundläggande

utbildning för alla, att höja utbildningens kvalitet

samt att nå diskriminerade grupper, såsom fattiga

flickor och handikappade. I Afrika gäller det att

fortsatt stödja ökad bredd och kvalitet i

ländernas basutbildning med fokus på

primärskolan. Undervisningsbiståndet bör över

en tre-femårsperiod omvandlas till

sektorprogramstöd, dvs. budgetstöd till

mottagarstyrda, nationella program, där Sverige

och andra givare för en dialog om sektorns och

sektorprogrammens utveckling. I den dialogen

skall fattigdomsbekämpning utgöra plattformen.

Svenskt hälsobistånd bör likaså fortsatt

inriktas på att stödja reformprocesser i syfte att

åstadkomma hälso- och sjukvård av god kvalitet

för alla samt att förbättra folkhälsan för utsatta

grupper. Även hälsobiståndet bör omformas till

sektorprogramstöd. Prioriterade områden är

reformer som syftar till effektivisering och

decentralisering, sexuell och reproduktiv hälsa

och

rättigheter, samt barn och ungdomars hälsa.

Ökad tonvikt bör läggas på hiv/aids-

bekämpning.

Infrastruktur och näringsliv

Målet för stödet till infrastruktur är att bidra till

uppbyggnaden av en miljömässigt och

ekonomiskt bärkraftig infrastruktur med speciell

tyngdpunkt på energi, telekommunikation,

transporter och urban infrastruktur. Stödet

finansieras i programländerna främst från

landramarna. I andra länder och i vissa

programländer finansieras investeringar genom

krediter för utveckling och kunskapsöverföring

främst genom kontraktsfinansierat tekniskt

samarbete.

Förutsättningarna för, och utformningen av,

stödet har under senare år starkt påverkats av

avregleringar och en ökad ägarspridning i många

av samarbetsländerna. En del av biståndet har

därför inriktats på stöd för att stärka

marknadsekonomin och den privata sektorns roll

på ett transparent och ansvarsfullt sätt. Sida blir

alltmer en dialogpartner i policyfrågor och

finansiär av kompetens- och

institutionsutveckling från att tidigare varit

projektfinansiär.

Inom ramen för infrastruktur har Sida under

1997 prioriterat stöd till transportsektorn,

telekommunikation, bank- och finansväsende,

urban utveckling samt energistöd. Med stöd från

Sida har reglerande myndigheter inom energi-,

tele-, bank- och finansområdena nyligen

etablerats i några av samarbetsländerna.

Miljöaspekterna har fått allt större betydelse.

Två av de fem områden som prioriteras i Sidas

handlingsprogram för hållbar utveckling berör

särskilt infrastrukturområdet, nämligen energi

och urban miljö. Under året har energistödet i

ökande omfattning inriktats på utveckling av

förnyelsebara energikällor, reformering av

lagstiftning och regelverk, effektivisering av

företag och institutioner samt

energieffektivisering. Inom området urban

utveckling har sambandet mellan ekonomisk

infrastruktur och miljö i ökande grad

uppmärksammats, särskilt i städernas

fattigområden, genom insatser för

låginkomsttagare m.m.

Under 1997 har Sida genomfört en översyn av

stödet till telekommunikation . De tre

huvudområdena kommer att vara utveckling av

lagstiftning, stöd av kortsiktig karaktär vid

privatiseringar samt utveckling och användning

av IT-tillämpningar.

Biståndets betydelse som finansiär av

investeringar i infrastruktur minskar, utom i de

allra fattigaste länderna, i takt med att allt fler

länder attraherar privata flöden för sådana

ändamål. Samtidigt ökar betydelsen av ett

fungerande regelverk och effektiva offentliga

kontrollfunktioner. Detsamma gäller hållbara

system för investering, drift och underhåll av

lokala, småskaliga investeringar.

Ett väl fungerande finansiellt system är en

viktig faktor för att ett land skall kunna uppnå en

hållbar tillväxt. Under de senaste åren har många

länder kunna uppvisa en ökad makroekonomisk

stabilitet, bättre fungerande marknader och en

effektivare statsförvaltning. I många länder finns

därför förutsättningar för att en utveckling av de

finansiella marknaderna skall kunna bidra till

tillväxt och fattigdomsbekämpning. I enlighet

med Sidas förslag i den i juni 1997 överlämnade

kapitalmarknadsutredningen bör prioritet ges åt

tekniska insatser som bidrar till en förbättrad

finansiell infrastruktur (lagar och regelverk) och

utveckling av finansiella marknader och

institutioner.

Näringslivet spelar en viktig roll för

utveckling, bl.a. genom sysselsättning och

produktion. Allt fler länder inser vikten av att

staten skapar gynnsamma förutsättningar för den

privata sektorn i form av en sund ekonomisk

politik, lagstiftning och utveckling av den

finansiella sektorn.

Stödet till näringslivsutveckling syftar till att

stärka förutsättningarna för ett

konkurrenskraftigt näringsliv genom stöd till

kompetensutveckling och varaktiga allianser

mellan svenska och lokala företag. Inom

näringslivsprogrammet

eftersträvas ökad koncentration på

företagsutveckling, reformering av offentlig

affärsdrivande verksamhet, kvalitetsfrågor,

företagsallianser, miljöteknik och

kapitalmarknadsutveckling.

Det ekonomiska samarbetet utgör en

utveckling av Sveriges relation till ett

samarbetsland från biståndsverksamhet till

ömsesidig ekonomisk utveckling. Under lång tid

kan därför de olika samarbetsformerna

förekomma parallellt. Det är då viktigt att de nya

insatserna är väl avstämda mot övriga insatser.

Insatser för affärsutveckling riktas främst mot

mindre företag bl.a. genom StartSyd-

programmet till en bred krets av

samarbetsländer. Inom detta program stöds nu

25 svenska företags etableringar i 9 länder i

Afrika, Asien och Latinamerika.

Under 1997 genomförde Sida en

försöksverksamhet vad gäller ett ömsesidigt

ekonomiskt samarbete med några

medelinkomstländer - Indien, Chile och

Sydafrika. I enligt med ett uppdrag från

regeringen överlämnade Sida i mars 1998 en

rapport om denna försöksverksamhet och förslag

till fortsatt inriktning av verksamheten. Sidas

erfarenheter från försöken är positiva. Sida

föreslår en fortsatt utveckling av instrument på

detta område. Möjligheterna att utvidga

verksamheten till andra länder bör bedömas

inom ramen för landstrategiprocessen med

beaktande av Sidas kapacitet samt önskemål om

fokusering och koncentration av

utvecklingssamarbetet.

Naturbruk

Målet för verksamhetsgrenen är att bidra till att

förbättra levnadsvillkoren för främst den fattiga

landsbygdsbefolkningen genom ett långsiktigt,

bärkraftigt och produktivt utnyttjande av

förnyelsebara naturresurser. Åtgärder inom jord-

och skogsbruk, vatten och marin miljö skall

prioriteras.

Kännetecknande för verksamhetsgrenen är att

insatserna ofta har en integrerad karaktär med

åtgärder inom jord- och skogsbruk, mark- och

vattenvård nära sammankopplade. Under året

fanns ett flertal insatser under uppbyggnad, bl.a.

för stöd till landsbygdsutveckling i Afrika.

Kapacitetsuppbyggnad inom ramen för ett

integrerat vattenresursutnyttjande får stöd inom

Vatteninitiativet i södra Afrika. Ökad

uppmärksamhet riktas mot marin miljö och det

s.k. kustzonsinitiativet. De sista insatserna inom

fiskeområdet är under utfasning.

Vägledande för Sveriges bilaterala

utvecklingssamarbete syftande till hållbar

utveckling är det handlingsprogram som Sida

antog 1996 och som tilllstyrkts av regeringen och

riksdagen (skr. 1996/97:2). Sida har dessutom på

regeringens anmodan under 1997 återrapporterat

om verksamheten och föreslagit en revidering av

handlingsprogrammet.

Huvudinriktningen av verksamheten såsom

den återspeglas i ovannämnda skrivelse ligger

fast. Det innebär att hänsyn till miljön skall

integreras i alla relevanta insatser. Bekämpning av

fattigdom är ofta den mest angelägna delen av

sådana insatser. Därtill kommer att vissa insatser

av katalytisk och försöksbetonad inriktning är

motiverade för att sätta igång aktiviteter, som

inte i förstone kan reguljärfinansieras. Det finns

också fortsatt behov av metodutveckling som

kräver särskild finansiering.

Den vikt som läggs vid utveckling av

integrerade och hållbara jordbrukssystem är en

ömsesidigt angelägen fråga i såväl u-länderna

som i-länderna i syfte att trygga

livsmedelsäkerheten i framtiden. Forskning,

metodutveckling och kapacitetsuppbyggnad

kring växtgenetiska resurser är ett exempel på en

sådan uppgift.

Ett annat angeläget område är integrerad

vattenresurshantering. Kapacitetsuppbyggnad

och nätverksbyggande är sedan länge en

etablerad profilfråga för Sverige och bör fortsatt

prioriteras, inte minst genom stöd till Global

Water Partnership (GWP), vars sekretariat är

placerat hos Sida. De erfarenheter som på detta

sätt vävs samman mellan multilaterala och

bilaterala givare och mottagarna motiverar

fortsatt starkt stöd.

Den ökade uppmärksamhet som riktats mot

världens sårbara kustzoner kombinerar

angelägna frågeställningar om långsiktigt hållbara

livs-system kring mänskliga aktiviteter. Såväl

boendemiljöer som sötvatten- och marina

miljöer hotas av ohållbar produktion och

konsumtion. Regeringen finner anledning att

fästa stor uppmärksamhet vid denna

problematik, särskilt inför nästa års möte med

FN:s kommission för hållbar utveckling (CSD),

som behandlar marina frågor samt konsumtions-

och produktionsmönster.

När det gäller frågor som rör ett hållbart

nyttjande av tropiska skogar anser regeringen att

den betoning som görs på utveckling av

jordbruket för småbrukare fortsatt bör gälla i

syfte att höja produktiviteten i jordbruket och

därmed få till stånd ett mer hållbart skogsbruk.

De internationella överenskommelser på

miljöområdet som Sverige på senare år anslutit

sig till ställer delvis nya och annorlunda krav på

utvecklingssamarbetet, men utgör också en källa

till förnyat erfarenhetsutbyte mellan olika

biståndskanaler samt aktualiserar andra typer av

finansiering. Även inom ramen för pågående

miljöförhandlingar finns anledning att i

utvecklingssamarbetet höja uppmärksamheten på

behovet av eventuella omprioriteringar i

landstrategiarbetet.

Det stöd till internationella och enskilda

organisationer som finansierats under särskilda

miljöprogram för utvecklings- och metodarbete

är angeläget för att föra in nya kunskaper och

erfarenheter i det landramsfinansierade

utvecklingssamarbetet. Det kan finnas skäl att

fördjupa

dessa erfarenheter för att på så sätt bygga

allianser med samarbetsparterna i u-länderna. En

sådan dialog skulle kunna bana väg för

ömsesidiga mål för hållbar utveckling.

Ekonomiska reformer

Målet för verksamhetsgrenen är att stödja länder

som genomför ekonomiska reformprogram

syftande till ekonomisk tillväxt och hållbar

utveckling. Stödet skall utgöra ett incitament till

fortsatta reformer och anpassas till specifika

behov och förutsättningar i enskilda länder.

Ekonomiska reformer är en förutsättning för

långsiktig ekonomisk och social utveckling och

en effektiv fattigdomsbekämpning. Många av de

länder som erhåller svenskt stöd har genomfört

reformprogram i mer än ett årtionde. Resultaten

är överlag positiva vad gäller makroekonomisk

stabilitet och tillväxt. För att uppnå hållbara

förbättringar krävs dock att reformprocessen

fördjupas och mer inriktas på strukturella och

institutionella reformer. Flertalet länder som

erhållit svenskt stöd har emellertid en tung

skuldbörda som försvårar reformprocessen och

som måste angripas för att nå en stabil

ekonomisk utveckling.

Stödet till ekonomiska reformer koncentreras

till fattiga länder med svår skuldsituation, som

genomför ekonomiska reformprogram med

tydlig inriktning på fattigdomsbekämpning.

Stödet ges främst till länder med vilka Sverige

bedriver långsiktigt utvecklingssamarbete och i

samordning med IMF, Världsbanken och andra

givare. Under 1997 har samarbetet koncentrerats

till sex länder, varav Moçambique är störst, och

utgått i form av generellt budgetstöd och

skuldlättnader. Den positiva makroekonomiska

utvecklingen i flera länder har också medfört en

ökad aktivitetsnivå.

Regeringen har under en lång tid prioriterat

och internationellt verkat för en långsiktig

lösning på skuldkrisen för de fattigaste och mest

skuldsatta länderna. 1996 lanserade IMF och

Världsbanken ett initiativ för skuldlättnader för

de mest skuldtyngda länderna (det s.k. HIPC-

initiativet). Initiativet, som bygger på

skuldländernas egna reformansträngningar,

omfattar alla typer av fordringsägare och syftar

till att ge länderna en hållbar skuldsituation.

Under 1997 behandlade IMF och Världsbankens

styrelser sju skuldsatta länder. För närvarande

analyseras skuldsituationen i ytterligare sex

länder. Med denna takt skulle två tredjedelar av

HIPC-länderna ha nått beslutspunkt år 2000.

Initiativet har kritiserats för att vara otillräckligt,

genomföras för långsamt och inte omfatta alla

behövande länder, bl.a. av kampanjen Jubel 2000,

som förespråkar mer radikala avskrivningar av

skulderna. Regeringen kommer aktivt att verka

för att det år 2000 finns beslut om eller en plan

som erbjuder tillräcklig skuldreduktion för en

hållbar lösning för varje land.

Länderna som kvalificerar för HIPC behöver

också skuldlättnader och betalningsbalansstöd

under perioden fram till den tidpunkt när

skuldlättnad inom HIPC utfaller. Stödet under

denna period är extra viktigt eftersom länderna

annars riskerar att inte kunna uppfylla villkoren.

Världsbanken kommer därför i vissa fall att

omvandla en del av sina lån till gåvor under

denna period. Under en övergångsperiod kan det

dessutom

vara berättigat med ett fortsatt svenskt stöd även

efter den tidpunkt då HIPC utfallit.

Regeringen avser bidra till HIPC-initiativet

successivt under dess genomförande. För

svenskt vidkommande lämnas bidrag i form av

stöd till den s.k. HIPC Trust Fund, som skall

finansiera skuldlättnader till Världsbanken och

de regionala utvecklingsbankerna eller för en del

av kostnaden i samband med de

skuldavskrivningar (upp till 80 procent) som

aviserats inom Parisklubben, som en del av

HIPC-initiativet. Sveriges bidrag till IMF:s

särskilda facilitet för stöd till fattiga länder som

genomför strukturanpassning, ESAF (Enhanced

Structural Adjustment Facility) har lämnats från

delposten Ekonomiska reformer.

Forskningssamarbete

Målet för forskningssamarbetet är att stärka

utvecklingsländernas forskningskapacitet och

främja utvecklingsinriktad forskning

internationellt och i Sverige.

Under 1997 har Sida utarbetat en strategi för

forskningssamarbetet på medellång sikt,

Riktlinjer för forskningssamarbete och

Forskningssamarbetet år 2000 - vilka tillstyrkts av

Sidas forskningsnämnd. Som underlag för stöd

till nationell utveckling av forskningskapacitet

har Sida också vidareutvecklat riktlinjer för

samlat stöd till högre utbildning och forskning,

s.k. universitetsstöd.

Forskningssamarbetet med de fattigaste

samarbetsländerna har förändrats mot ett samlat

stöd till högre utbildning och forskning. Målet

om utvecklingsinriktad forskning tillgodoses till

stor del genom olika ämnesinriktade program,

vilket inneburit en integration av

forskningssamarbetet med andra

verksamhetsgrenar. Verksamhetsgrenen har fått

ökad betydelse för kapacitetsuppbyggnad,

särskilt i Afrika.

Utöver att producera viktig ny kunskap, har

forskningen också en nyckelroll i utvecklingen

av u-ländernas egen förmåga att tillgodogöra sig

och tillämpa ny kunskap, inklusive att utveckla

en högre utbildning av hög kvalitet. Insatser för

stöd till forskning har därför stor betydelse inte

minst för de fattigaste u-ländernas förmåga att på

ett varaktigt sätt tillgodogöra sig resultatet av

olika utvecklingsinsatser och utveckla en ökad

egen kompetens inom olika sektorer.

I ett antal forskningssvaga länder inriktas det

bilaterala forskningssamarbetet på uppbyggande

av en infrastruktur för forskning med fokus på

stöd till utveckling av nationella universitet. I

jämförelsevis mer forskningsstarka länder görs

satsningar på mobilisering av existerande

kapacitet och utveckling av projektsamarbete

med svenska forskare inom områden av

ömsesidigt intresse och bred u-landsrelevans.

Den ämnesinriktade verksamheten bör

fokuseras genom kopplingar till övrigt svenskt

utvecklingssamarbete och de fyra

handlingsprogrammen. Erfarenheten har visat att

ett fruktbart sätt att förena det bilaterala

forskningssamarbetet och ämnesinriktade

regionala insatser är att stödja nätverk av

samverkande nationella forskningsmiljöer. På

detta sätt kan kapacitetsutveckling kombineras

med forskning inom områden av gemensamt

intresse.

Ökade ansträngningar bör göras för att

komplettera inomdisciplinär forskning med

tematiska flerdisciplinära insatser eller för att få

frågor belysta genom forskning inom andra

discipliner än där de traditionellt behandlats, bl.a.

som ett led i att främja policyrelevant forskning.

Genom sammanslagningen av de tidigare

biståndsmyndigheterna till nya Sida har det varit

möjligt att genomföra en väsentlig utveckling av

stödet till svensk u-landsforskning. Det särskilda

program som SAREC tidigare utvecklat har

kunnat utnyttjas för hela Sidas behov av

utveckling av en svensk forskningsbas.

Humanitärt bistånd och konfliktförebyggande

Det humanitära biståndets mål är att rädda och

skydda människoliv samt att bidra till att lindra

följderna av väpnade konflikter och naturkata-

strofer. En annan central målsättning är att bidra

till att skapa förutsättningar för snara lösningar

på humanitära kriser genom lokalt förankrade

och med FN:s fredsarbete samstämmiga insatser

av mer politisk art för konfliktlösning.

Sida har i sin årsredovisning för budgetåret

1997 redogjort för användningen av anslagna

medel för humanitärt bistånd. Nära hälften av

resurserna har använts för att lindra de

omedelbara följderna av väpnade konflikter för

civilbefolkningen. En stor del av det svenska

humanitära stödet har vidare använts för tidig

återuppbyggnad. Sida har bidragit till ökat

svenskt deltagande i det humanitära biståndet

samt ökad kostnadseffektivitet. Sverige har även

bidragit till en förbättring av FN:s kapacitet att

samordna humanitära insatser.

Väpnade konflikter fortsätter att vara den

främsta orsaken till den kvarvarande relativt

höga, om än gradvis avtagande, nivån på

internationellt humanitärt bistånd. Gemensamt

för dessa konflikter är att de är inomstatliga och

att civilbefolkningen, i strid mot gällande

internationell humanitär rätt, utsätts för direkta

angrepp. Respekten för internationell humanitär

rätt och skydd av utsatt civilbefolkning fortsätter

därför att vara hörnpelare i det

humanitärpolitiska arbetet.

Trots sin inomstatliga karaktär har de flesta

pågående konflikter negativa effekter även på

omgivande länders säkerhet. Säkerhetsrådet har

därför blivit en allt viktigare aktör på det

humanitärpolitiska området. Säkerhetsrådet har

bland annat understrukit vikten av garanterad

säkerhet för de humanitära hjälparbetarna och

full respekt för den humanitära rätten samt den

humanitära principen om obehindrat tillträde till

nödställd befolkning. Som medlem i

säkerhetsrådet har Sverige verkat för ett närmare

samarbete mellan humanitära och politiska

aktörer. Humanitära krisers lösning kräver

politiska initiativ och kunskaper om de aktuella

konflikternas specifika karaktär. Även om det

humanitära biståndet skall verka fritt från andra

bevekelsegrunder än de rent humanitära växer

insikten om sambanden mellan politisk

konfliktlösning och humanitär krislösning. Detta

engagemang kommer att fortsätta även sedan det

svenska medlemskapet i säkerhetsrådet har

utlöpt. Regeringens handlingsprogram för

konfliktförebyggande och

Utrikesdepartementets skrift Humanitärpolitiska

perspektiv - om det humanitära imperativet i

politiska kriser kommer att följas upp på en rad

områden, bl.a avseende internflyktingars

situation, barns utsatthet i väpnade konflikter,

humanitär minröjning, det humanitära arbetets

säkerhet, de lätta vapnens roll i att framkalla

humanitära kriser, EU:s humanitära arbete samt

en fortsatt konsolidering av FN:s roll i

humanitärpolitiska kriser i enlighet med

generalsekreterarens reformpaket från 1997.

Regeringen är angelägen om att FN:s

humanitära samordningskapacitet stärks när det

gäller policyformulering och strategiskt

samordnade insatser. I detta avseende stödjer

Sverige FN:s humanitära koordinator som har en

särskilt viktig roll i att värna om det humanitära

tillträdet till nödlidande i konfliktsituationer.

Sverige verkar också för en större auktoritet för

samordningsorganet Inter-Agency Standing

Committee (IASC) där både FN-organ,

Internationella rödakorskommittén (ICRC) och

internationella enskilda organisationer ingår.

Välkommet är att nu också FN:s

Högkommissarie för mänskliga rättigheter deltar

i IASC. Sverige stödjer en närmare samordning

mellan det humanitära arbetet och de mänskliga

rättigheterna. Detta blir särskilt aktuellt i

samband med inrättandet av den internationella

brottmålsdomstolen, vars ändamål är att lagföra

personer misstänkta för krigsbrott och andra

övergrepp mot mänskligheten.

Det humanitära biståndet utförs under svåra

säkerhetsmässiga förhållanden. Odisciplinerade

väpnade grupper och lättheten att få tag i

handeldvapen bidrar till hög kriminalitet

parallellt med att mer organiserade förband

bedriver stridsaktiviteter. Utan föregående insikt

i konflikten kan även den mest välmotiverade

hjälpinsats påverka konfliktskeendet i negativ

riktning. Sida har ägnat särskild uppmärksamhet

åt dessa frågor och har på regeringens uppdrag

utarbetat en strategi för hur konflikthantering

bättre skall beaktas i det humanitära biståndet.

Riktlinjer för insatser till förmån för barn som

drabbats av väpnade konflikter har i detta

sammanhang tagits fram. Regeringen välkomnar

Sidas arbete och kommer under 1999 att

fördjupa samarbetet med biståndsmyndigheten

när det gäller svensk finansiering av

organisationer och insatser som berör

konflikthantering i anslutning till det humanitära

biståndet.

Dramatiska klimatväxlingar under 1997 och

1998 förorsakade av det s.k. El Niño-fenomenet

har genom översvämningar och extrem torka

drabbat människor och länder i en oroväckande

omfattning. Det finns anledning att förutse att

en växande andel av det humanitära biståndet

kommer att avse offer för naturkatastrofer.

Ytterligare ett allvarligt problem är de

omfattande bakslag i utvecklingen som dessa

katastrofer förorsakar. De materiella förlusterna

rör sig kring flera tiotals miljarder US dollar

årligen.

I kampen om jordens ojämnt fördelade

överlevnadsresurser råder ett nära samband

mellan utvecklingsvillkor, naturkatastrofer och

samhällsupplösande konflikter. Sida eftersträvar

en tydligare utvecklingsdimension i det

humanitära biståndet samtidigt som

konflikthantering ges en tydligare profil i det

långsiktiga utvecklingssamarbetet. Den ökade

uppmärksamhet som ägnats kvinnors särskilda

utsatthet och ökade ansvarsbörda i konflikters

spår, både inom FN och i Sverige, bör fortsätta.

En betydande del av det humanitära biståndet

kanaliseras genom olika FN-organ, främst

UNHCR, WFP och UNICEF. En annan viktig

kanal är ICRC. Samtliga dessa organisationer

erhåller också reguljära bidrag från regeringen.

Regeringen har i samråd med Sida verkat för att

samordningen mellan de olika stödformerna

stärks och att Sida bidrar med sin kompetens i de

olika organens styrelser. Utrikesdepartementet

avser fortsätta de bilaterala humanitära

konsultationerna med ifrågavarande

organisationer som påbörjades under 1997. Sida

är en viktig medaktör i dessa konsultationer.

Regeringen avser även att fortsätta den

rationalisering, framförhållning och tydlighet i

bidragsgivningen till multilateral humanitär

verksamhet som inletts i samråd med berörda

organ och Sida.

EU:s humanitära organisation (ECHO)

tillhör idag en av världens största bidragsgivare

för humanitär verksamhet. ECHO är därmed

också en viktig partner i den humanitärpolitiska

dialogen. Regeringen är angelägen om att det

europeiska samarbetet mellan Kommissionen,

dit ECHO hör, och medlemsländerna

effektiviseras och fördjupas. Ett aktivt svenskt

deltagande i ECHO:s arbete kommer därför att

fortsätta. Sida har dels ett egenintresse av nära

kontakter med ECHO, dels möjlighet att med

sin kompetens bidra till det svenska agerandet i

ECHO:s kommittéarbete.

Regeringen finner det angeläget att svenska

enskilda organisationer i ökad grad kommer i

åtnjutande av bidrag från ECHO och kommer

därför att verka för tydligare kriterier inom

ECHO för gällande bidragsgivning. I detta

sammanhang spelar också det nätverk som

Utrikesdepartementet och Sida har med svenska

enskilda organisationer en viktig roll.

Sida ägnar särskild vikt åt att tillvarata svensk

kompetens i det humanitära arbetet. Bland annat

har Räddningsverket engagerats såväl bilateralt

som multilateralt, både av FN-organ och

ECHO. Det är angeläget att dra lärdomar av

dessa insatser för ett fortsatt aktivt svenskt

deltagande i det internationella humanitära

arbetet.

En rad länder som erhåller humanitärt bistånd

från Sverige har gjort det under lång tid. Hit hör

bl.a. Afghanistan, Sudan, Somalia, Irak,

Västafrika och vissa OSS-länder. Sida har i sin

årsredovisning särskilt redogjort för stödet till

några av dessa länder. Utrikesdepartementet

finner det angeläget att särskilda riktlinjer

utarbetas för länder som antingen erhåller

särskilt omfattande humanitärt bistånd eller som

gjort detta under lång tid utan lösning i sikte.

Sida har under 1998 utarbetat sådana riktlinjer

för Afghanistan. Det fortsatta arbetet kring

humanitära landspecifika riktlinjer kommer att

diskuteras mellan Utrikesdepartementet och

Sida.

Det humanitära anslaget kommer även i

fortsättningen att ligga på en hög nivå. Härtill

kommer reguljära bidrag till de humanitära

organen inom FN-systemet och ICRC från

anslagsposten för det multilaterala

utvecklingssamarbetet samt utrymme för

humanitära insatser inom vissa landramar.

Landramsstöd för humanitära ändamål har

tidigare utgått till bland annat Angola, Kambodja

och Etiopien och beräknas även fortsättningvis

bli aktuellt, särskilt i anslutning till

naturkatastrofer.

Stöd till enskilda organisationers

utvecklingssamarbete

Ett starkt och livaktigt civilt samhälle är

fundamentalt i ett lands utveckling. De

organisationer, formella och icke formella som

utgör det civila samhället bereder människor

möjligheter att tillsammans med andra delta i

beslut och påverka sin situation. Samtidigt bidrar

erfarenheterna från att verka tillsammans med

andra i organiserad form till att det sociala

kapitalet och en demokratisk kultur stärks.

De svenska enskilda organisationernas

förankring i vår folkrörelse- och

folkbildningstradition är viktigt i stödet till

utvecklingen av enskilda organisationer och ett

civilt samhälle i samarbetsländerna. Målet för

verksamhetsgrenen är att verka för att de svenska

enskilda organisationernas verksamhet främjar

utveckling av ett livskraftigt civilt samhälle och

stärker de lokala organisationerna i

samarbetsländerna.

För verksamhetsgrenen har under 1997

samarbetet alltmer inriktats på partnerskap i

enlighet med uppställda mål. Alltfler

organisationer riktar sin uppmärksamhet mot

kapacitetsuppbyggnad och långsiktig samverkan

med samarbetsorganisationen. Sida har strävat

efter samordning och samverkan mellan

organisationerna både nationellt och

internationellt.

De enskilda organisationernas

utvecklingssamarbete spänner över en mängd

olika verksamheter. Några organisationer

bedriver tillsammans med sina partners påverkan

i normativa frågor, t.ex. vad gäller mänskliga

rättigheter eller barns rätt. Andra arbetar

tillsammans med en lokal organisation som ger

direkt stöd till särskilt utsatta eller

marginaliserade målgrupper, t.ex. avseende

hälsovård eller utbildning. Många organisationer

kombinerar dessa båda förhållningssätt.

Gemensamt för alla insatser är att de genomförs i

samarbete med lokala partners i

mottagarländerna.

De flesta program eller projekt ligger nära den

enskilde individen och bygger ofta på mål-

gruppens deltagande från planeringsstadiet till

slutförande av insatsen. Bland annat tack vare

detta är de enskilda organisationernas insatser

effektiva i att uppnå de direkta målen för

verksamheten. Eftersom många personer

engageras i de enskilda organisationernas

utvecklingssamarbete, både i Sverige och i

mottagarlandet, är verksamheten väl förankrad.

Organisationerna har i samarbetet med sina

partners utvecklat kontakter och nätverk som

ger speciell kunskap, vilket kan ge dem en unik

roll i bekämpandet av fattigdom. Att stärka

fattigdomsinriktningen är fortsatt en viktig

utmaning för de svenska organisationerna och

skall ges prioritet i Sidas dialog med dem.

Under 1998 har Sida tagit fram nya

anvisningar för bidrag inom delposten för

enskilda organisationer. Dessa har ett tydligt

fokus på organisationsuppbyggnad och

kompetensutveckling.

Merparten av bidragen för utvecklingsinsatser

genom folkrörelser och enskilda organisationer

lämnas till 13 större organisationer med vilka

Sida har ett långsiktigt samarbete baserat på

fleråriga ramavtal. Dessa organisationer är

Afrikagrupperna, Diakonia, Forum Syd, Luther-

hjälpen/Svenska Kyrkans Mission/Evangeliska

Fosterlandsstiftelsen, LO/TCOs

Biståndsnämnd, Olof Palmes Internationella

centrum, Pingstmissionens U-landshjälp, Rädda

Barnen, Svenska Handikapporganisationers

internationella biståndsförening (SHIA),

Svenska Missionsrådet, Svenska Röda Korset,

UBV och Utan Gränser/SCC. Av dessa

"ramorganisationer" är fem paraplyorganisationer

för mindre organisationer, vilket innebär att över

200 enskilda organisationer per år beviljas bidrag.

Svenska riksdagspartier och dem närstående

organ kan söka bidrag för utvecklingsinsatser på

samma premisser som övriga organisationer.

Bidrag till partier i mottagarländerna lämnas

inom ramen för stödet till demokrati och respekt

för de mänskliga rättigheterna.

De svenska folkrörelsernas

utvecklingssamarbete är uttryck för solidaritet

och engagemang. De svenska enskilda

organisationerna har en viktig roll i information

och opinionsbildning kring utvecklingsfrågor.

Regeringen vill stödja detta genom att ge bidrag

till informationsinsatser. Bidrag lämnas till

ramorganisationerna och till studieförbund och

fackliga organisationer. För att bättre utnyttja

organisationernas informations- och

bildningsverksamhet är det viktigt att såväl Sida

som organisationerna verkar för en ökad

samordning.

Information, rekrytering och resursbasutveckling

Information

Målet för Sidas informationsverksamhet är att

öka det svenska folkets intresse för och

kunskaper om utvecklingsfrågor och

utvecklingssamarbete. Sida har ansvar för att

informera om utvecklingsfrågor, om det egna

biståndet inklusive samarbetet med länder i

Central- och Östeuropa, om EU:s gemensamma

utvecklingssamarbete samt övergripande om

multilateralt utvecklingssamarbete.

Informationsverksamheten skall rikta sig mot

hela samhället, även om ungdomar kanske är den

viktigaste målgruppen. Sida kanaliserar även

medel för informationsinsatser till enskilda

organisationer. Totalt uppgick

informationsinsatserna 1997 till över 120

miljoner kronor, varav två tredjedelar

kanaliserades via de enskilda organisationerna.

Enligt de två undersökningar av allmänhetens

attityder till utvecklingssamarbete som Sida

publicerade i februari respektive juni 1998 lever

bilden fortfarande kvar av u-världen som en värld

av elände, analfabetism och katastrofer. Vidare

synes det moderna utvecklingssamarbetets

innehåll vara tämligen okänt för allmänheten.

Sett över en längre tid har allmänhetens stöd för

utvecklingssamarbete minskat, även om den

senare undersökningen visade att

frågeställningarna i hög grad påverkar resultatet.

Under 1997 har Sida och

Utrikesdepartementet gemensamt utarbetat

riktlinjer för information och kommunikation i

syfte att öka synergieffekterna och klargöra olika

ansvarsområden. Sida har även inlett en översyn

av de medel som kanaliseras via de enskilda

organisationerna i syfte att samordna dessa

informationsinsatser med Sidas egna. Samarbete

med FN-organ har också inletts.

Regeringen höjde anslagstilldelningen till

delposten Information 1998 för att möjliggöra

ökad information om alla delar av Sveriges

utvecklingssamarbete och en förnyelse av

informationsverksamheten. Under 1999 bör

detta arbete fortsätta. Ett nära samarbete mellan

Utrikesdepartementet och Sida i dessa frågor

skall eftersträvas, liksom fortsatt samarbete med

de enskilda organisationerna i linje med det

arbete som Sida initierat.

Rekrytering och resursbasutveckling

Internationell rekrytering och

resursbasutveckling omfattar främst multilateral

rekrytering med särskild inriktning på att öka

antalet svenskar i strategiska befattningar inom

prioriterade internationella organisationer.

Verksamheten om-fattar även rekrytering och

utbildning av personal som ställs till förfogande

för internationella uppdrag inom främst

demokrati och mänskliga rättigheter och för

insatser som valexperter och observatörer.

Vidare tillkommer rekrytering och utbildning av

bilateral fältpersonal och konsulter.

Som ett led i den större satsning på

kompetens- och kapacitetsutveckling som Sida

aviserat i sitt budgetunderlag föreslås också en

utökad satsning på svensk internationell

kompetens. Satsningen är i hög grad riktad mot

yngre akademiker med bl.a. utökade program för

multilaterala respektive bilaterala biträdande

experter (JPO resp. BBE) samt programmet för

Minor Field Studies (MFS). Vidare föreslås ett

nytt högskoleprogram, det s.k. Linneus-

programmet, för bredare studentutbyte i form av

stipendier för att uppmuntra studenter att söka

sig till länder utanför EU och Nordamerika samt

även för gäststudenter att komma till Sverige.

Sida avser också att pröva olika former för

praktiktjänstgöring inom FN-systemet och vid

andra organisationer. Regeringen delar Sidas

uppfattning att frågor om kompetens- och

kapacitetsutveckling bör prioriteras liksom att

insatser för att bidra till internationalisering och

kompetensutveckling i Sverige utgör ett viktigt

led i detta.

Regeringen har också föreslagit inrättande av

ett stipendieprogram, Palmestipendierna, för

studenter och forskare från Afrika, Asien och

Latinamerika för att bidra till

kapacitetsuppbyggnad inom universitet, statliga

institutioner och i det civila samhället i deras

hemländer. Sida har fått i uppdrag att i samråd

med Högskoleverket lämna förslag till

utformning av programmet.

Samarbetet med länder och regioner

Afrika

Utvecklingen i Afrika uppvisar en blandad bild

med politiska och ekonomiska framsteg på vissa

håll, samtidigt som segslitna väpnade konflikter

fortsätter och nya kriser blossar upp. Den

väpnade konflikt som i våras uppstod mellan de

tidigare nära förbundna regeringarna i Eritrea

och Etiopien var oväntad liksom den interna

krisen under sommaren i Guinea-Bissau. Läget i

Stora sjöregionen inger fortfarande oro och

förvärrades under sensommaren av upproret mot

regeringen i Demokratiska Republiken Kongo.

Det politiska läget i inbördeskriget i Sudan

förefaller fortsatt låst med mycket allvarliga

humanitära konsekvenser.

Samtidigt fortsätter den regionala och

subregionala konfliktförebyggande- och

fredsbevarandekapaciteten att utvecklas. Sverige

verkar för en tydlig anknytning till FN och

världsorganisationens övergripande ansvar. I

Sydafrika har ledarskifte genomförts inom

ANC. Sydafrika framstår som ett stabilt land

med stor regional betydelse. Allmänna val

beräknas äga rum i maj 1999. Då träder också

president Nelson Mandela tillbaka från

presidentämbetet. Ekonomiska strukturreformer

har fortsatt; i några fall som i Zambia har de

kortsiktiga politiska kostnaderna lett till tvekan

och fördröjningar med ekonomiska bakslag som

följd. I allmänhet har emellertid

strukturreformerna börjat ge resultat. Under de

senaste åren har, för första gången sedan 1970,

den genomsnittliga per capita-inkomsten ökat

överlag. Den genomsnittliga tillväxten under

perioden 1994-97 har varit 3,8 procent, vilket

motsvarat ca 1 procents ökning per capita.

I den kontinentala problembilden märks

fortfarande utbredd och svårbekämpad

fattigdom. Skuldbördan lättas visserligen med

nya internationella åtgärder men förblir ett

utvecklingshinder för de mest skuldtyngda och

fattigaste länderna. Sköra strukturer och

bristande demokratiska traditioner samt

svårbemästrade sjukdomar som malaria och

hiv/aids hör också till denna bild.

Regeringen har fortsatt arbetet med en

förnyad Afrikapolitik och förelade riksdagen en

skrivelse i mars 1998 (skr. 1997/98:122).

Skrivelsen redovisar den politiska och

ekonomiska situationen i Afrika samt Sveriges

kontakter med kontinenten. Regeringen föreslår

i skrivelsen en politik, som syftar till ett närmare

och mer jämbördigt samarbete - partnerskap -

mellan Sverige och afrikanska länder. Politiken

har som övergripande mål att stödja afrikanskt

ledda förändringsprocesser i riktning mot

fördjupad demokrati och uthållig ekonomisk

tillväxt, med särskild inriktning på fattiga

människors situation, att utveckla partnerskap

mellan Afrika och omvärlden samt att stärka det

långsiktiga utbytet mellan Sverige och Afrika.

Det bilaterala samarbetet kommer, i enlighet

med den förnyade politiken, att förstärkas med

länder som uppfyller kriterierna för partnerskap.

Samtidigt kommer en mer kritisk dialog att

inledas med regeringar i samarbetsländer, där

förutsättningar för partnerskapskontrakt inte

före-ligger till följd av en negativ politisk

utveckling. Kriterier kommer att utarbetas för

vilka grunder som gäller för ett långsiktigt och

förtroendefullt utvecklingssamarbete. Detta sker

i dialog med övriga givare, främst i EU-kretsen.

En översyn av representationen i Afrika har

genomförts, i ljuset av utvecklingen i nya

samarbetsländer och mot bakgrund av de

rekommendationer som framkommit under

arbetet med den förnyade Afrikapolitiken. Dessa

syftar bl.a. till en ökning av det svenska

engagemanget i Västafrika. Avsikten är också att

uppnå en starkare och mer jämnt fördelad

officiell närvaro. Departementets Afrikaenhet

har förstärkts med bl.a. en s.k. främjartjänst med

huvudsakligen kommersiell inriktning. Sida

förstärker också kapaciteten på detta område i

fält, bl.a. med en regional främjartjänst för

Namibia/Botswana. Syftet är att främja

samarbete mellan små och medelstora företag i

regionen respektive Sverige samt att underlätta

afrikansk export till Sverige. Ökat

marknadstillträde är fortsatt ett starkt afrikanskt

intresse, senast manifesterat i

frihandelsförhandlingarna mellan Sydafrika och

EU.

Genomförandet av den förnyade

Afrikapolitiken innebär ett utökat svenskt

engagemang för och satsning på Afrika. Detta

återspeglas också i de anslag för

biståndssamarbetet för denna del av världen som

regeringen beräknar.

På grund av landets höga utvecklingsnivå

avslutas programlandssamarbetet med Botswana

som planerat vid utgången av 1998. De

långvariga nära bilaterala relationerna efter mer

än 30 års svenskt framgångsrikt

utvecklingssamarbete består. Samarbetet

kommer i fortsättningen att bygga på

ömsesidighet och främjande av svensk-

botswanska relationer. Således är vissa

efterfrågestyrda biståndsinstrument som kan

stödja detta fortsatt tillgängliga. Det viktigaste

förutses bli så kallat kontraktsfinansierat tekniskt

samarbete mellan svenska och botswanska

parter. Botswana-samarbetet efter

landramsperioden ställer vår förmåga att forma

och upprätthålla ett mångsidigt samarbete och

utbyte på prov. Särskild uppmärksamhet

kommer att ägnas detta.

På grund av bl. a. de störningar i

utvecklingssamarbetet som den väpnade

konflikten mellan Eritrea och Etiopien medfört

samt med beaktande av de stora reservationerna i

biståndet, beräknas landramen för Eritrea ligga

kvar på oförändrad nivå. För Etiopien

undertecknades under 1997 avtal om flera nya

större program. Som en följd härav har

utbetalningstakten redan ökat, vilket medför att

reservationerna drastiskt

kommer att minska under 1998 och 1999. Mot

denna bakgrund bör landramsvolymen tentativt

kunna återgå till den nivå som gällde 1996. Ett

osäkerhetsmoment utgör emellertid den väpnade

konflikten mellan Etiopien och Eritrea, vilken

försvårar en långsiktig planering av

utvecklingssamarbetet och kan - beroende på

konfliktens utveckling - komma att medföra

störningar i samarbetet.

Utvecklingssamarbetet med Guinea-Bissau

av-bröts i samband med den konflikt som bröt

ut den 7 juni. I avvaktan på en fredlig lösning av

konflikten har Sverige hittills bidragit med

humanitärt stöd om 25 miljoner kronor. Ett

bidrag om högst 800 000 kronor har givits till

Kap Verde som i egenskap av ordförande i den

portugisiska gemenskapen CPLP leder de

medlingsansträngningar som pågår i samarbete

med den västafrikanska samarbetsorganisationen

ECOWAS. Planeringen för Guinea-Bissau går ut

på att ge samarbetet en ny inriktning i form av

stöd till skuldlättnader i kombination med

reformer. För 1999 kommer stöd att ges till ett

hälsolaboratorium. Därutöver planeras vissa

insatser inom demokrati- och MR-området.

Om utvecklingen tillåter bör beredskap finnas

för ökat stöd till främst MR- och demokrati-

insatser i Kenya.

Uganda är ett av de länder i Afrika som haft

den mest positiva utvecklingen under senare år,

vilket bör avspeglas i det svenska

biståndssamarbetet. En satsning på ökat

demokratistöd till MR och förvaltning förbereds

inom landramen. Det långsiktiga samarbetet kan

emellertid komma att påverkas av Ugandas

militära utgifter och inblandning i konflikterna i

regionen.

Omvandlingen av det namibiska samhället har

visat sig ta längre tid i anspråk än förutsett. Sida

har därför fått i uppdrag att bereda fortsatt

programlandssamarbete, bl.a. inom

undervisningsområdet. Landstrategin för

perioden 1999-2003 är samtidigt en del i den

fortsatta omvandlingen av samarbetet i riktning

mot bredare kontakter även utanför ramen för

tradtionellt utvecklingssamarbete.

För Sydafrika beräknar regeringen en något

lägre landram för 1999.

Moçambique är Sveriges största mottagarland

av utvecklingsbistånd. Förutsättningarna för

varaktig fred och ekonomisk och social

återuppbyggnad i Moçambique framstår som

bättre än tidigare och regeringen beräknar en

något högre landram för 1999. Det nu gällande

samarbetsavtalet kommer att förlängas i enlighet

med gällande landstrategi.

Den långvariga konflikten och den

ogynnsamma makroekonomiska miljön har

försvårat möjligheterna att bedriva ett effektivt

långsiktigt utvecklingssamarbete med Angola.

Biståndet har alltmer koncentrerats till

humanitära och fredsfrämjande insatser. För

närvarande genomförs ett analys- och

strategiarbete, där förutsättningarna för fortsatt

landprogrammerat bistånd undersöks.

Regionalt samarbete och ekonomisk

integration är en central förutsättning för

utvecklingen i Afrika. Regionala

samarbetssträvanden tar ny fart i Afrika. De

afrikanska länderna visar en ökad medvetenhet

om potentialen i ett ekonomiskt samarbete och

också ett politiskt samarbete, framförallt på

konfliktområdet. Bakom detta ligger bl.a. en

ökande insikt om att de afrikanska länderna

måste ta ett större ansvar för kontinentens kriser.

Denna utveckling innebär inte att stödet från

omvärlden bör minska - snarare ger det

anledning att öka detta stöd.

Det regionala biståndet syftar till att främja

samarbete och integration samt att i ökande grad

bidra till konfliktlösning och minskad regional

obalans. Som regeringen framhållit i skrivelsen

om en förnyad Afrika-politik (skr 1997/98:122),

kommer Sveriges samarbete med Västafrika att

förstärkas. På dettta område pågår nu ett

policyarbete inom Utrikesdepartementet och

länder som Mali och Burkina Faso framstår som

lämpliga nya samarbetspartners för Sverige.

Insatser i Västafrika liksom särskilda insatser i

programländerna kan finansieras inom ramen för

medel för regionalt/övrigt.

För Angola, Etiopien, Guinea-Bissau och

Kenya pågår utarbetandet av nya landstrategier.

Sverige är en stor bidragsgivare av humanitärt

bistånd till nödlidande i bl.a. Sudan, Somalia och

Västafrika.

Asien

Mer än hälften av världens befolkning lever i

Asien. Många av länderna har under lång tid

upplevt en snabb ekonomisk tillväxt med

åtföljande förbättringar i levnadsstandarden.

Fattigdomen i Asien har minskat trendmässigt

under det senaste decenniet. Men fortfarande

finns där mer än hälften av världens fattiga.

Under lång tid kommer åtskilliga hundratals

miljoner människor att leva i djup fattigdom,

huvudsakligen i Sydasien men även i Öst- och

Sydöstasien. Den ekonomiska kris som drabbat

flera av regionens länder under 1997 och 1998

har inneburit att stora befolkningsgrupper åter

har fallit under fattigdomsstrecket efter att ha

fått se tidigare välståndsökningar gå förlorade. I

Indonesien ledde den ekonomiska krisen till

social oro och politisk kris som kulminerade med

president Suhartos avgång. Den utveckling i

demokratisk riktning som därefter inletts har

skapat vidgade förutsättningar för det svenska

utvecklingssamarbetet med Indonesien.

De sociala problemen är stora i många länder.

Halva den vuxna befolkningen i Sydasien är inte

skriv- och läskunnig och barn under fem år har

den högsta dödligheten i världen. Problemen

hotar att förvärras i Asiens mångmiljonstäder,

bland migrantarbetare, i minoritetsområden och

bland kvinnor och barn.

Miljöförstöringen är ett mycket snabbt

växande problem i Asien och i hög grad

förknippat med den snabba industrialiseringen

och urbaniseringen. Luftföroreningarna i många

större städer överstiger kraftigt WHO:s

gränsvärden. Tretton av världens femton mest

förorenade städer finns i Asien. Floderna i Asien

är svårt förorenade, och en långt mindre andel av

invånarna i Asien har tillgång till godtagbart

dricksvatten än i någon annan del av världen. I

Kina har miljöproblemen antagit skrämmande

proportioner och hotar idag den globala miljön.

Under de senaste trettio åren har hälften av

skogsbeståndet förlorats och en tredjedel av

jordbruksmarken försämrats. Skogsskövlingen är

omfattande i många länder i Syd- och

Sydöstasien. Omfattande skogsbränder i

Indonesien har medfört luftföroreningar i hela

regionen.

I flera länder i Asien har demokratin gjort

stora framsteg. Samtidigt hotar långvariga interna

väpnade konflikter demokratiseringsprocessen i

flera länder. Kränkningar av grundläggande

mänskliga rättigheter förekommer på många håll.

MR-situationen i Afghanistan, Burma och

Nordkorea är särskilt oroande. Mellanstatliga

väpnade konflikter hotar i Sydasien och på

koreanska halvön. Indiens och Pakistans

kärnvapenprovsprängningar i maj 1998 innebar

ett mycket svårt bakslag för den regionala

avspänningen i Asien och för icke-spridning och

kärnvapennedrustning globalt. Risken för en

accelererande kapprustning mellan de båda

länderna är uppenbar. Som en reaktion på

provsprängningarna har den svenska regeringen

sagt upp samarbetsavtalet med Indien och

stoppat beredningen av nya biståndsinsatser i

båda länderna. Under hösten 1998 görs en ny

avstämning av Sveriges relation till Indien och

Pakistan.

I juli 1998 hölls parlamentsval i Kambodja.

Trots att valförberedelserna präglades av svåra

missförhållanden kunde valen genomföras med

ett resultat som enligt de internationella

valobservatörernas bedömning på ett trovärdigt

sätt representerade det kambodjanska folkets

vilja.

Inom miljöområdet, mänskliga rättigheter och

demokrati, men också inom andra områden,

behövs ökat samarbete och utbyte mellan

länderna i Europa och Asien. Inom ramen för

det s.k. Asia-Europe Meeting (ASEM) har ett

antal samarbetsinitiativ tagits inom bl.a. miljö,

mänskliga rättigheter, kulturutbyte och

ekonomiskt-tek-niskt samarbete. En arbetsgrupp

inom Utrikesdepartementet har under 1997 och

1998 arbetat med förslag till en strategi för att

stärka Sveriges förbindelser med Asien. Målet är

att fördjupa och bredda Sveriges kunskaper om

och engagemang i Asien. Resultatet av arbetet

kommer att redovisas i en särskild skrivelse till

riksdagen under våren 1999.

Utvecklingssamarbetet kommer också i

framtiden att vara en viktig del av Sveriges

relationer med Asien. Sydasien fortsätter att vara

en tung del av Sveriges bilaterala

utvecklingssamarbete med Asien. Tonvikten i

samarbetet med dessa länder ligger på

fattigdomsbekämpning, mänskliga rättigheter

och demokrati samt jämställdhet. Biståndet

inriktas alltmer på innovationer och nya

institutionella lösningar för att nå de fattiga,

särskilt kvinnor. Samtidigt blir också svenskt

kunnande och kompetens inom miljöområdet en

allt viktigare faktor i samarbetet.

I Sydöstasien domineras det svenska biståndet

till programländerna av stöd till reformprocesser

och institutionsuppbyggnad. Med mer

utvecklade länder i Öst- och Sydöstasien inriktas

samarbetet på överföring av svenska kunskaper.

Stödet består av mjuka krediter för större projekt

inom t.ex. energi, miljö och sjukvård,

kontraktsfinansierat tekniskt samarbete och

kurser i Sverige. Biståndet skall främst finansiera

inledande utbyte mellan svenska institutioner,

företag och universitet och motparter i

samarbetsländerna. För att bidra till att mildra de

negativa sociala konsekvenserna av den

ekonomiska krisen görs under kommande år, en

ökad fokusering på insatser inom de sociala

sektorerna.

Stöd till demokrati och skydd av de mänskliga

rättigheterna ges en framträdande roll i

samarbetet med Asien. Barns rättigheter skall

särskilt uppmärksammas.

De särskilda medlen för regionala och övriga

insatser skall användas till stöd för regionalt

samarbete, miljöinsatser, demokratisering och

respekt för mänskliga rättigheter samt andra

angelägna insatser. Från posten finansieras också

svenska bidrag till olika samarbetsinitiativ inom

ramen för ASEM-samarbetet, insatser i icke-

programländer samt särskilt prioriterade insatser

i programländer där landramen inte räcker till.

Sverige är en stor bidragsgivare av humanitärt

bistånd för insatser i bl.a. Afghanistan och

Nordkorea.

Under 1998 har nya landstrategier utarbetats

för samarbetet med Laos och Vietnam. En

översyn görs också av samarbetet med

Kambodja. En översyn skall göras av omfattning

av och formerna för det framtida samarbetet med

Indien och Pakistan.

Mellanöstern

Det svenska biståndet är - Västbanken/Gaza

undantaget - litet i Medelhavsregionen. Huvud-

delen av det bistånd som ges, utgörs av

humanitärt bistånd, bidrag till enskilda

organisationer, tekniskt samarbete, krediter samt

finansiering av internationella kurser. Sådant

bistånd utgår till Algeriet, Egypten, Jordanien,

Libanon, Marocko, Syrien och Tunisien.

De övergripande målen för svenskt

utvecklingssamarbete med Västbanken och Gaza

är att främja fredlig utveckling, stärka

fredsprocessen bl.a. genom stöd för socialt och

ekonomiskt förbättrade förhållanden för det

palestinska folket samt bidra till uppbyggandet

av en demokratisk palestinsk stat.

De riktlinjer för utvecklingssamarbetet med

Västbanken och Gaza som regeringen antog i

december 1997 innebär att det svenska

utvecklingssamarbetet skall koncentreras till tre

områden:

- Insatser till stöd för fredsprocessen.

- Stöd till mänskliga rättigheter och demokrati

samt stöd till social och kulturell utveckling

med inriktning på barn och ungdom.

- Stöd till att skapa förutsättningar för en

hållbar ekonomisk utveckling som kan leda

till ökad sysselsättning, genom uppbyggnad

av infrastruktur och näringslivet.

Sveriges bilaterala bistånd beräknas 1999 till

120 miljoner kronor. Därtill bidrar Sverige med

150 miljoner kronor till FN-organet för

palestinaflyktingar, UNRWA.

Latinamerika

Det svenska utvecklingssamarbetet med

Latinamerika styrs idag av regionstrategier för

Centralamerika och Sydamerika samt av

landstrategier för samarbetet med Nicaragua och

Bolivia.

Det ekonomiska stödet kanaliseras främst

genom multilaterala organ och genom enskilda

organisationer. Endast en mindre del av det

svenska utvecklingssamarbetet med

Latinamerika kanaliseras direkt bilateralt.

Däremot ökar det svenska stödet till offentliga

demokratiska institutioner, som

justitieombudsmannaämbeten och till

reformering av rättsväsendet.

Det svenska utvecklingssamarbetet med

Centralamerika (utom Nicaragua) styrs sedan i

januari 1997 av en femårig regionstrategi. De

övergripande målen är att stödja fred och

försoning, demokrati, mänskliga rättigheter,

reformering av staten samt ekonomisk och social

utveckling med inriktning på

fattigdomsbekämpning. Särskild prioritet har

getts åt Guatemala, där genomförandet av

fredsavtalet från december 1996 har krävt stora

resurser och El Salvador, där försonings- och

demokratiseringsprocessen behövt fortsatt

internationellt stöd. Även Honduras har fått en

ökad betydelse i det svenska

utvecklingssamarbetet. Landet är ett av de

fattigaste länderna i Latinamerika.

Utvecklingssamarbetet med Nicaragua styrs

sedan i januari 1998 av en femårig landstrategi.

Även om de väpnade konflikterna i

Centralamerika är över och samtliga länder för

första gången, sedan självständigheten för drygt

170 år sedan, styrs av folkvalda regeringar, så

kommer länderna (med undantag från Costa

Rica) att ha en lång väg att gå innan en fredlig

utveckling kan sägas vara säkrad. Fortfarande

krävs stora insatser för att åstadkomma

samförståndslösningar och skapa förutsättningar

för en hållbar och demokratisk utveckling.

Regionstrategin för det svenska

utvecklingssamarbetet med Sydamerika

beslutades i mars 1998 och anger inriktningen på

samarbetet fram till december 2002.

Regionstrategin slår fast att stöd till

fattigdomsbekämpning samt befästandet av

demokrati och mänskliga rättigheter skall

prioriteras. Samarbetet skall koncentreras till de

fattigare och mest utsatta länderna i regionen,

men i regionstrategin betonas också vikten av att

utveckla former för ett bredare samarbete till

ömsesidig nytta. I strategin föreslås också att

man genom användandet av olika instrument och

former skall uppnå synergieffekter av samarbetet

i regionen. Den kapacitet och

kunskapsuppbyggnad som skett i ett land med

svenskt stöd, bör kunna utnyttjas i samarbete

med ett tredje land om intresse finns. Olika

instrument bör kunna användas inom flera olika

områden. Till exempel bör internationella kurser

kunna vara ett instrument även inom området

för mänskliga rättigheter eller internationell

humanitär rätt.

En aktiv dialog förekommer mellan Sida och

Utrikesdepartementet ifråga om stödet till vissa

länder, bl.a. Colombia, där

utvecklingssamarbetet har klara

beröringspunkter med den politiska

utvecklingen i landet.

Det svenska utvecklingssamarbetet med

Bolivia styrs av en landstrategi som beslutades i

december 1996 och sträcker sig över fem år.

Landstrategin slår fast att det övergripande målet

för samarbetet är att främja en jämlik, bärkraftig

och demokratisk utveckling i landet. Stödet

riktar sig främst till regeringens reformarbete

inom utbildning och statsförvaltning samt till

fattigdomsbekämpning.

Den politiska och ekonomiska utvecklingen

har i de flesta sydamerikanska länderna varit

positiv de senaste åren. Alla länderna har numera

demokratiskt valda presidenter och majoriteten

länder har lyckats hålla en låg inflationstakt och

stabil tillväxt. Detta till trots, kvarstår stora

utmaningar i att befästa och fördjupa demokratin

och bekämpa fattigdomen som en stor del av

kontinentens befolkning lever i.

Europa

Samarbetet omfattar länder som av OECD:s

biståndsorgan DAC klassificeras som

utvecklingsländer, nämligen: Albanien, Bosnien-

Hercegovina, Förbundsrepubliken Jugoslavien,

Kroatien, Makedonien samt Armenien,

Azerbajdzjan, Georgien och Kazakstan,

Kirgizistan, Moldavien, Tadzjikistan,

Turkmenistan och Uzbekistan.

Det internationella samfundets insatser i

västra Balkan har främst fokuserats på Bosnien-

Hercegovina, även om stora diplomatiska

ansträngningar gjorts även i de övriga länderna.

Det totala svenska biståndet till hela området

mellan 1991 och 1997 beräknas till 1,5 miljarder

kronor. Uppskattningsvis 85 procent har använts

i Bosnien-Hercegovina. Det svenska biståndet

omfattar bl.a. återuppbyggnad, integrerade

områdesprogram inklusive

sysselsättningsskapande insatser med särskild

inriktning på återvändande intern- och andra

flyktingar, insatser för rehabilitering av i kriget

försvagade grupper, stöd för mänskliga

rättigheter, demokrati, förvaltning, näringsliv

och oberoende medier. Även de om-fattande

valövervakningsinsatserna i regionens samtliga

länder samt sekonderingar av svensk personal vid

bl.a. Höge representantens kontor ingår i

insatserna som genomförs av Sida.

Biståndet har kanaliserats via svenska och

utländska enskilda organisationer samt genom

internationella organisationer som FN och

Rödakorsrörelsen. Komplementaritet med

framför allt Världsbankens och EU:s insatser har

eftersträvats.

Det svenska engagemanget präglas i hög grad

av fredsprocessen, som också involverar Kroatien

och Förbundsrepubliken Jugoslavien. Det har

för biståndsansvariga institutioner inneburit

unika överväganden och ställningstaganden inom

flera politikområden och samhällsfunktioner -

migration, säkerhet, polis, försvar, handel och

gemensamma statliga förvaltningsinstitutioner

m.m.

Detta synsätt skall fortsätta att prägla Sveriges

insatser i västra Balkan. Särskilt viktigt är att

biståndet är i samklang med agerandet hos

internationella aktörer som den Höge

representantens kontor, Organisationen för

säkerhet och samarbete i Europa (OSSE), ett

flertal FN-organ och FN:s International Police

Task Force (IPTF) samt den NATO-ledda

Stabilization Force (SFOR). Insatserna skall

med fördel utformas i nära samarbete med stora

finansiella bidragsgivare som Världsbanken och

EU.

Vad avser Förbundsrepubliken Jugoslavien

och Kroatien består de svenska insatserna främst

av stöd till demokrati, mänskliga rättigheter och

framväxten av oberoende medier. I Makedonien

skall de svenska insatserna bl.a. bidra till att

stödja den makedonska reformprocessen. I

Albanien stöder de svenska insatserna

institutionsuppbyggnad t.ex. inom miljö- och

vägområdet.

Det är regeringens uppfattning att insatserna i

dessa länder skall breddas och fördjupas under

iakttagande av den politiska utvecklingen i

respektive land. Vad avser Förbundsrepubliken

Jugoslavien och Kroatien skall hänsyn tas till hur

länderna uppfyller de åtaganden som gjorts av-

seende Dayton-överenskommelsen. Särskilt

viktigt är det att insatserna präglas av ett

regionalt synsätt som bidrar till långsiktig fred

och integration av regionen i det europeiska

samarbetet.

På regeringens uppdrag kommer Sida att

genomföra en utvärdering av det hittillsvarande

biståndet till framför allt Bosnien-Hercegovina.

På underlag av bl.a. denna rapport och utifrån

den rådande politiska situationen kommer

departementet under 1999 att fastställa en

strategi med sektorprioriteringar omfattande det

svenska samarbetet med regionen i dess helhet.

Samarbetet med Moldavien har utvecklats

snabbt. Landet är mycket fattigt. Sverige stöder

en social investeringsfond som bidrar till

utveckling av den sociala infrastrukturen. Sverige

förbereder insatser vad gäller barnens rätt och

omsorgen om äldre. Svenskt stöd utgår bland

annat till projekt om demokrati, lokal utveckling

och lantmäteri. Projekt inom

jämställdhetsområdet kommer att främjas liksom

kontakter vad gäller kultur och utbildning.

Länderna i södra Kaukasus (Armenien,

Azerbajdzan, Georgien) och Centralasien

(Kazakstan, Kirgizistan, Tadzjikistan,

Turkmenistan, Uzbekistan) har sedan

självständigheten drabbats hårt av ekonomisk

tillbakagång. Länderna har dock en stor

utvecklingspotential särskilt vad gäller

energitillgångar. Hittills har stödinsatser varit av

humanitärt slag men samarbete vad gäller de

demokratiska och ekonomiska

reformprocesserna bör också inledas. Vidare bör

insatser vad gäller mänskliga rättigheter, miljö

och jämställdhet utvecklas.

ÖVRIGT

Från anslagsposten A1.3 Övrigt finansieras

gäststipendie- och utbytesverksamhet genom

Svenska Institutet, stöd till vissa organisationer,

utredningsverksamhet samt kapitaltillskott till

Swedfund International AB. Även det

nyinrättade Svenska institutet i Alexandria

kommer att finansieras under anslagsposten.

Med hänsyn till betydande reservationer föreslås

följande medelsfördelning:

Tabell 3.10 Anslagsposten A1.3 Övrigt

Tusental kronor

Budget 1998

Beräknat 1999

1 Gäststipendie- och

utbytesverksamhet genom

Svenska Institutet

11 000

11 000

2 Utredningar m.m.

13 267

0

3 Övriga insatser

19 000

3 461

4 Svenska institutet i

Alexandria

-

10 000

Summa

43 267

24 461

Svenska institutet

Verksamheten omfattar gäststipendieprogram

för långtidsstipendier och person- och

erfarenhetsutbyte för sökande från vissa

utvecklingsländer samt personal- och

administrationskostnader i samband med

mottagande av FN-stipendiater i Sverige.

Institutet har även ett stipendieutbyte med Kina

som finansieras från delposten. Gäststipendierna

fördelas till utländska sökande för högre studier

och forskning i Sverige. Genomgående uppvisar

stipendiaterna mycket goda studieresultat.

Utredningar

Från delposten finansieras utredningar,

seminarier, konferenser, information m.m.

Under delposten finansieras också den

expertgrupp för studier i utvecklingsfrågor

(EGDI), som regeringen tillsatte i september

1995. EGDI:s uppgift är att analysera

prioriterade frågeställningar inom det

internationella utvecklingssamarbetet. Gruppen

består för närvarande av fjorton ledamöter, varav

tio experter inom olika områden, med tonvikt på

nationalekonomi. EGDI:s ordförande är

statssekreteraren för internationellt

utvecklingssamarbete. Till gruppen är knutet ett

mindre sekretariat. Gruppen har behandlat

ämnen som handel och finansiella flöden,

biståndsberoende, kapacitetsuppbyggnad och

barnens ekonomiska och sociala roll. Arbetet

kommer att presenteras i ett antal publikationer

och seminarier.

Kostnaderna för den arbetsgrupp som i

augusti 1997 överlämnade rapporten Partner

med Afrika till regeringen har belastat delposten.

Rapportens rekommendationer och förslag har

varit en del av underlaget för den

regeringsskrivelse som lämnats till riksdagen om

en ny svensk Afrikapolitik.

Tillsammans med ordförandelandet i den

alliansfria rörelsen Colombia arrangerade Sverige

i oktober 1997 ett internationellt seminarium om

globalisering, som samlade ett 40-tal framstående

forskare, experter och politiker från olika delar

av världen.

Bidrag har vidare bl.a. lämnats till en utredning

inom Utrikesdepartementet som skall utarbeta

förslag till en svensk Asienstrategi. Utredningen

lägger fram sin slutrapport under senhösten 1998

och regeringen presenterar en skrivelse till

riksdagen våren 1999.

Övriga insatser

Det svenska bidraget till den nordiska

samfinansierade verksamheten vid Nordiska

Afrikainstitutet finansieras från delposten.

Regeringen anser det angeläget att resurser

används till att förstärka den policyrelaterade

verksamheten.

Under delposten finansieras vidare bl.a. bidrag

till Stiftelsen Dag Hammarskjölds Minnesfond,

som bedriver en verksamhet med mycket gott

internationellt anseende. Under senare år har

verksamheten bl.a. inriktats på behovet att

reformera FN-systemet, vilket är av stort värde

med hänsyn till Sveriges starka engagemang i

dessa frågor. Fonden förutser att tonvikten

under de närmaste åren kommer att ligga på

demokrati och utveckling, vilket ligger i linje

med Sveriges ambitioner att stärka stödet till en

hållbar demokratisk utveckling och ökad respekt

för mänskliga rättigheter.

Från delposten finansieras också Sveriges bidrag

till Nordiska United World College (UWC).

UWC startade 1995 i Norge och bedriver en

internationell gymnasieutbildning med

miljöprofil i syfte att främja fred och samarbete.

Bidraget finansierar kostnader för elever från u-

länder.

Svenska institutet i Alexandria

I budgetpropositionen för 1998 (prop.1997/98:1,

utgiftsområde 7) aviserade regeringen sin avsikt

att undersöka möjligheter och förutsättningar

för att inrätta ett svenskt institut i Alexandria. I

april 1998 presenterades utredningen Ett svenskt

institut i Alexandria (Ds 1998:28) i vilken

förutsättningar för att inrätta institutet redovisas.

På grundval av bl.a. denna promemoria beslöts i

september 1998 att inrätta institutet vars

verksamhet kommer att inledas den 1 november

1998.

Institutet skall, inom ramen för målen för

internationellt utvecklingssamarbete, utgöra en

mötesplats för att främja ökade kontakter mellan

samhällena i Sverige och övriga länder i Europa

samt Egypten och övriga länder i

Mellanösternregionen med aktiviteter som

konferenser, seminarier, föreläsningar och

publikationer samt stöd till forskning och

stipendiatverksamhet. Institutet skall bedriva sin

verksamhet i ett långsiktigt, framtidsinriktat

perspektiv där de frågor som behandlas skall vara

av betydelse för den politiska, ekonomiska,

sociala eller kulturella utvecklingen inom

regionen, för förhållandet mellan de i denna

ingående länderna eller för förhållandet mellan

dessa länder och omvärlden, i första hand

Europa. Institutet skall vidare främja det s.k.

Europa - Medelhavspartnerskapet inom

Europeiska unionen. För att säkerställa en hög

kvalitet i verksamheten kommer ett

vetenskapligt råd vara knutet till institutet, med

både svenska och utländska representanter.

Swedfund

Swedfund International AB bidrar till utveckling

av bärkraftiga företag i u-länder och länder i

Central- och Östeuropa genom

riskkapitalsatsningar i form av aktier eller lån,

främst i samverkan med svenskt näringsliv i s.k.

joint ventures. Under senare år har Swedfund

också i växande grad gått in i riskkapital- och

investeringsfonder, särskilt i Afrika söder om

Sahara.

1997 präglades av fortsatt expansion av

verksamheten. Investeringsportföljen växte från

52 till 59 projekt och dess värde ökade med 70

miljoner kronor till drygt 530 miljoner, varav ca

hälften i Central- och Östeuropa. På basis av

åtaganden (inklusive ej utbetalda) låg Afrika

respektive Central- och Östeuropa ungefär

jämsides med 35-40 procent vardera av

portföljen. Därefter följde Latinamerika, där

verksamheten ökar, medan Asien minskat. Det

helägda dotterbolaget Swedfund Financial

Markets AB, som bidrar till utveckling av den

finansiella sektorn i de baltiska länderna genom

riskkapitalsatsningar i affärsbanker, hade vid

utgången av 1997 en investeringsportfölj till ett

värde av 200 miljoner kronor.

Verksamheten 1997 uppvisade ett positivt

rörelseresultat. Projektintäkternas andel av

projektkostnaderna ökade från 66 till 79 procent

i moderbolaget och från 51 till 116 procent för

koncernen.

Inget kapital har tillförts moderbolaget de

senaste åren. 1997 hemställde bolaget om

ytterligare kapitaltillskott. Merparten av kapitalet

är förbrukat och planerade avyttringar av

aktieinnehav skulle endast ge utrymme för nya

investeringar i en mycket blygsam skala.

Regeringen fäster stor vikt vid den roll bolaget

spelar för att bidra till utveckling av ett

konkurrenskraftigt näringsliv i

samarbetsländerna och det är angeläget att

verksamheten kan fortsätta att expandera. Som

underlag för bedömning av omfattningen av ett

kapitaltillskott har en översyn av Swedfunds

inriktning och verksamhet genomförts våren

1998. Beslut kommer att fattas under hösten

1998.

Regeringens överväganden

Resultatinformation och bedömning

Resultatinformation för anslaget lämnas i avsnitt

3.2 och under avsnitt om respektive

anslagspostnivå.

För det multilaterala utvecklingssamarbetet är

målen för verksamheten i hög grad inriktade på

att i de multilaterala organen driva de svenska

biståndspolitiska målen och få gehör för svenska

prioriteringar. I detta ingår bl.a. att stärka

inriktningen på fattigdomsbekämpning och att

driva på reformer som syftar till ökad effektivitet

i såväl FN-organen som i utvecklingsbankerna.

Utifrån den samlade bild som redovisas under

avsnittet Multilateralt utvecklingssamarbete

konstaterar regeringen att de mål Sverige drivit i

växande grad fått genomslag i de multilaterala

organens verksamhet.

För det bilaterala utvecklingssamarbetet är

framför allt Sida ansvarig myndighet. Sida har

redovisat sitt arbete under 1997 på olika sätt, bl.a.

genom årsredovisningen, genom resultatanalyser

inom landstrategiarbetet, genom

utvärderingsverksamheten och i skrivelser på

basis av särskilda uppdrag från regeringen. Delar

av denna resultatinformation finns redovisad

under avsnittet Bilateralt utvecklingssamarbete.

Sida har i uppdrag att i samråd med

Utrikesdepartementet utveckla mål- och

resultatstyrning av verksamheten bl.a.i syfte att

förbättra resul-tatinformationen inom Sidas

verksamhetsgrenar, som tillsammans med

analyserna i landstrategi-arbetet utgör ett viktigt

underlag för regeringens bedömning. Vidare

pågår ett utvecklingsarbete om

landstrategiprocessen i syfte att bl.a. förbättra

resultatanalyserna och kopplingen mellan

resultat och samarbetets inriktning för att stärka

landstrategierna som styrinstrument. Regeringen

fäster stor vikt vid detta utvecklingsarbete som

skall fortsätta. Båda processerna utgör ett viktigt

led i att förbättra underlaget för en kontinuerlig

och jämförbar uppföljning och bedömning av

biståndets resultat och effektivitet. De bör också

bidra till att tydliggöra utvecklingssamarbetets

förändring mot ett mer kunskapsintensivt

innehåll med ökat fokus på att stärka

samarbetsländernas kapacitet och kompetens och

mindre betoning på överföring av finansiella

resurser. Detta är viktigt för att kunna analysera

konsekvenserna av biståndets förändrade

inriktning med avseende på Sidas framtida

resursdimensionering såväl på hemmaplan som i

fält.

Budget för avgiftsbelagd verksamhet

För anslaget A1. Biståndsverksamhet finns

endast en mindre del avgiftsinkomster.

Budgetåret 1999 beräknas dessa uppgå till ca 0,9

miljoner kronor.

Bemyndigande om ekonomiska förpliktelser

Inom anslaget finns olika beräkningsgrunder för

bemyndiganderamen. Vid beräkningen av

förpliktelser för både multi- och bilateralt

utvecklingssamarbete har reservationer på

anslaget inte kunnat beaktas. Den totala

bemyndiganderam om 37 248 miljoner kronor

som regeringen föreslår riksdagen är således inte

minskad med reservationerna. Utifrån en

uppskattning av reservationerna vid utgången av

1998 skulle bemyndiganderamen minska med ca

5,5miljarder kronor totalt om reservationerna

beaktas.

Inom det multilaterala utvecklingssamarbetet

föreslås regeringen få ikläda staten förpliktelser

som tillsammans med tidigare gjorda, utestående

utfästelser uppgår till högst 9 339 miljoner

kronor för år 1999 i enlighet med följande tabell

Tabell 3.11 Bemyndiganden om ekonomiska förpliktelser inom det multilaterala

utvecklingssamarbetet

Tusental kronor

1997

utfall

1998

prognos

1999

beräknat

2000

beräknat

2001

beräknat

Utestående förpliktelser vid årets början

9 472 061

8 039 152

6 964 013

-

-

Nya förpliktelser

167 776

559 000

4 200 000

-

-

Infriade förpliktelser*

-1 600 685

-1 634 139

-1 825 185

-1 834 114

-1 747 486

Utestående förpliktelser vid årets slut

8 039 152

6 964 013

9 338 828

-

-

Erhållen/föreslagen bemyndiganderam

8 039 152

6 964 013

9 338 828

* Utgiftsutfall till följd av ingångna förpliktelser.

Inom det bilaterala utvecklingssamarbetet har

riksdagen bemyndigat regeringen att ikläda

staten förpliktelser som tillsammans med tidigare

gjorda, utestående utfästelser motsvarar högst

fem gånger landramen på årsbasis för det

landramsfinansierade samarbetet med

programländer för vilka regeringen fastställt

landstrategier eller motsvarande. I fall då

landramen förändras, t.ex. vid successiv

avveckling av samarbetet eller vid uppbyggnad av

ett nytt programlandssamarbete, får regeringen i

varje särskilt fall fastställa maxi-

mal utfästelseram i syfte att undvika att redan

gjorda åtaganden överskrids. För övriga

landprogram och andra verksamheter får

utfästelseramen uppgå till högst tre gånger 1999

års medelstilldelning. I enlighet med ovanstående

beräkningsregler föreslås bemyndiganderamen

för det bilaterala utvecklingssamarbetet

fastställas till 27 909 miljoner kronor för år 1999

enligt nedan.

Sammanlagt för multi- och bilateralt

utvecklingssamarbete uppgår således den

föreslagna bemyndiganderamen till 37 248

miljoner kronor.

Tabell 3.12 Bemyndiganden om ekonomiska förpliktelser inom det bilaterala

utvecklingssamarbetet

Tusental kronor

1997

utfall

1998

prognos

1999

beräknat

2000

beräknat

2001

beräknat

Utestående förpliktelser vid årets början

6 477 000

8 469 000

10 309 000

-

-

Nya förpliktelser

9 410 000

9 744 000

10 041 000

-

-

Infriade förpliktelser*

-7 418 000

-7 903 000

-7 955 000

-8 431 000

-9 094 000

Utestående förpliktelser vid årets slut

8 469 000

10 310 000

12 395 000

-

-

Erhållen/föreslagen bemyndiganderam

26 166 000

26 120 000

27 909 000

-

-

* Utgiftsutfall till följd av ingångna förpliktelser.

Slutsatser och konsekvenser för anslag

Regeringen föreslår att anslaget A1.

Biståndsverksamhet för 1999 ökar med 517

miljoner kronor till totalt 10 731 miljoner

kronor. I den beräknade medelsfördelningen har

hänsyn tagits till reservationer och tidigare

ingångna avtal.

Det multilaterala utvecklingssamarbetet inom

anslaget beräknas 1999 öka med 351 miljoner

kronor till 3 362 miljoner kronor. Hela

höjningen förklaras av utgifter till följd av

tidigare ingångna avtal inom de multilaterala

utvecklingsbankerna och Europeiska

utvecklingsfonden (EUF).

Det bilaterala utvecklingssamarbetet 1999

beräknas öka med 185 miljoner kronor till 7 345

miljoner kronor. Afrikaposten föreslås öka som

ett led i regeringens satsning på regionen, medan

en minskning föreslås för Asienposten på grund

av uppsägningen av samarbetsavtalet med Indien.

För Europaposten, vilken var ny för 1998,

beräknas också en höjning. Inom ramen för den

satsning på kompetens- och kapacitetsutveckling

som regeringen prioriterar beräknas höjningar

för Särskilda utvecklingsprogram och

Forskningssamarbete. Även för Ekonomiska

reformer beräknas en betydande höjning då

behovet av stöd är omfattande, inte minst inom

ramen för det s.k. HIPC-initiativet.

För Övrigt beräknas en sänkning med 19

miljoner kronor till 24 miljoner kronor med

hänsyn till reservationerna.

A2. Biståndsförvaltning

Tabell 3.13 Anslagsutvecklingen

Tusental kronor

1997

Utfall

414 079

Anslags-

sparande

133 396

1998

Anslag

409 333

Utgifts-

prognos

421 000

1999

Förslag

418 143

1

2000

Beräknat

425 700

2

2001

Beräknat

432 257

3

1. Består av anslagsposterna:

A2.1 Styrelsen för internationellt utvecklingssamarbete (Sida) 408 573 tkr

A2.2 Nordiska Afrikainstitutet (NAI) 9 570tkr

2. Motsvarar 418 143 i 1999 års prisnivå

3. Motsvarar 418 143 i 1999 års prisnivå

Tabell 3.14 Beräkning av anslaget för 1999

Tusental kronor

Anslag 1998

409 333

Pris- och löneomräkning

7 412

Justering av premier

1 398

Förslag 1999

418 143

Anslaget A2. Biståndsförvaltning består av två

anslagsposter: Styrelsen för internationellt

utvecklingssamarbete (Sida) och Nordiska

afrikainstitutet (NAI). Av det totala

anslagsbeloppet på 418 143 000 kronor beräknas

anslagspost 1 Sida till 408 573 000 kronor och

anslagspost 2 NAI till 9 570 000 kronor.

Därutöver finansieras institutets forsknings- och

forskningsstödjande verksamhet gemensamt av

de nordiska länderna. Den svenska andelen

finansieras från anslagsposten A1.3.

Vid anslagsberäkningen har en teknisk

justering gjorts av anslaget. En förändring av

sättet att finansiera avtalsförsäkringar på det

statliga området fick till följd att anslagen för år

1998 justerades. Den tekniska justeringen för

1999 beror på en korrigering av denna

ursprungliga justering.

Utfall på anslaget var 414 miljoner kronor för

1997, vilket är 2 miljoner kronor högre än

tilldelade medel. Anslagsutnyttjandet utöver

budget förklaras av att Sida använt tidigare års

anslagssparande. För 1998 beräknas utfallet till

421 miljoner kronor, vilket är 12 miljoner kronor

högre än tilldelade medel på 409 miljoner

kronor, framförallt beroende på att Sida även för

1998 kommer att ta i anspråk en del av

myndighetens anslagssparande, som uppgick till

ca 130 miljoner kronor vid utgången av 1997.

Sida planerar att använda sparandet för att täcka

framtida prognostiserade underskott samt

finansiera den satsning på kompetens- och

kapacitetsutveckling som aviserats.

Anslagssparandet beräknas minska med ca 15-20

miljoner kronor årligen.

Styrelsen för internationellt

utvecklingssamarbete (Sida)

Sida är enligt förordningen (1995:869) med

instruktion för Styrelsen för internationellt

utvecklingssamarbete (Sida) central

förvaltningsmyndighet för Sveriges bilaterala

utvecklingssamarbete och för stödet till länder i

Central- och Östeuropa.

Sida pekar i sitt budgetunderlag för 1999 på

utvecklingssamarbetets förändring, dvs. den

ökade inriktningen på systemförändring snarare

än stöd till enskilda projekt och dess inverkan på

myndighetens arbetssätt och resursfördelning.

Sida planerar en större kompetens- och

kapacitetssatsning under de närmaste åren för att

tillgodose de förändrade krav som ställs på

myndigheten. Vidare planeras nyrekryteringar,

dels för att kompensera för de stora

pensionsavgångar som kommer under perioden

1999-2009, dels för att tillföra ny kompetens för

att kunna täcka nya arbetsuppgifter och

områden. Totalt kommer satsningen innebära en

kostnad på ca 15-20 miljoner kronor per år de

närmaste tre åren. För att finansiera satsningen

kommer Sida att använda det sparande som finns

på myndighetens förvaltningsanslag.

I sitt budgetunderlag framhåller Sida vidare att

nya former för utvecklingssamarbetet, med bl.a.

partnerskapstanken och behov av fördjupat

samarbete och dialog med samarbetsländerna,

också medför att innehållet i biståndet förändras.

Myndighetens egen personal, framförallt i fält,

blir alltmer en del av utvecklingssamarbetet. Det

ställer därmed krav på en mer flexibel

fältrepresentation. För att underlätta en sådan

fältrepresentation inleddes 1997 en

försöksverksamhet genom vilken Sida under tre

år har möjlighet att sakanslagsfinansiera vissa

tjänster i fält. Myndigheten föreslår i

budgetunderlaget att Sida inom ramen för

försöksverksamheten från 1999 får finansiera

samtlig biståndspersonal som är direkt

involverad i biståndsproduktionen på sakanslag.

Sida pekar även på att anslagsstrukturen i andra

avseenden inte är ändamålsenlig och lägger

därför förslag om tre nya anslagsposter.

Regeringens överväganden

Resultatinformation

En resultatbedömning av Sidas verksamhet

återfinns under avsnittet A1.

Biståndsverksamhet, Bilateralt

utvecklingssamarbete.

Budget för avgiftsbelagd verksamhet

Sida har endast en mindre andel

avgiftsinkomster. Budgetåret 1999 beräknas

dessa uppgå till ca 2,5 miljoner kronor för

anslagsposten A 2.1 Styrelsen för internationellt

utvecklingssamarbete (Sida).

Regeringens bedömning med anledning av

revisionens iakttagelser

Riksrevisionsverket (RRV) har i revisionsrapport

som sammanfattande omdöme angett att Sidas

resultatredovisning ger ett tillfredsställande

intryck. RRV framhåller dock två brister i

resultatredovisningen; bristande dokumentation

och kvalitetssäkring samt otydlig och oprecis

redovisning av prestationer. Brister har även

påpekats beträffande den interna kontrollen och

i synnerhet bristande implementering,

förankring och efterlevnad av regelverket.

Regeringen anser att det är angeläget att Sida

fullföljer det åtgärdsprogram som inletts för att

komma tillrätta med de brister som påtalats.

Beträffande redovisning av prestationer har Sida

på regeringens uppdrag inlett ett

utvecklingssamarbete i samråd med

Utrikesdepartementet.

Slutsatser

Regeringen delar Sidas uppfattning att

utvecklingssamarbetets förändrade villkor,

inriktning och utformning medför behov av en

större satsning på kompetens- och

kapacitetsutveckling och välkomnar därför

myndighetens initiativ till en sådan satsning

genom utnyttjande av sitt anslagssparande.

Beträffande de föreslagna förändringarna i

anslagsstrukturen vill regeringen inför

budgetåret 2000 se över anslagskonstruktionen i

samband med att försöksverksamheten med

sakanslagsfinansierade tjänster i fält löper ut. De

föreslagna förändringarna i anslagsstrukturen

inför budgetåret 1999 avvisas därför.

Nordiska Afrikainstitutet

Målen för Nordiska Afrikainstitutet är enligt

förordningen (1995:1352) med instruktion för

myndigheten, att inom Norden

- främja och driva vetenskaplig forskning om

Afrika,

- främja samarbete och kontakter mellan

nordiska och afrikanska forskare,

- utgöra ett dokumentationscentrum för

forskning och studier om Afrika,

- informera om Afrikaforskning och aktuella

afrikanska förhållanden.

Institutet föreslår en avsevärd höjning av

ramanslaget för att finansiera ökade

hyreskostnader för den förestående flyttningen.

Institutet anser att den uppräkning av

verksamhetsbidraget, som tidigare gjorts, har

gjort det möjligt att upprätthålla en i stort sett

oförändrad ambitionsnivå. Utrymme har därmed

skapats för en konsolidering av verksamheten.

En mindre höjning av verksamhetsanslaget

föreslås för ett nytt bibliotekssystem.

Under 1997 har en extern utvärdering gjorts

av institutets hela verksamhet på initiativ av

program- och forskningsrådet. Utvärderingens

slutsatser om verksamheten var till övervägande

del mycket positiva. Viss kritik riktades mot den

interna organisationen. Institutet åtgärdar nu

detta.

Regeringens överväganden

Resultatinformation och bedömning

Av årsredovisningen framgår att institutet

kunnat fortsätta sin expansion av

forskningsverksamheten tack vare ett ökat

engagemang från de reguljära anslags- och

bidragsgivarna och ett växande intresse för

institutets forskning från omvärlden. Institutet

visar flera exempel på att det är högkvalitativ

forskning som bedrivs.

Efterfrågan på föreläsare från institutets

forskarkollektiv har ökat. Forskarna får sina

rapporter publicerade och recenserade i

internationella tidskrifter. Recensionerna är till

övervägande del mycket positiva. En extern

utvärdering av två av institutets

forskningsprogram har visat på hög kvalitet.

Biståndsmyndigheterna i Norden begär allt

större medverkan av institutets forskare på olika

områden.

Den informationstekniska utvecklingen har i

hög grad präglat bibliotekets arbetsmetoder

under den senaste treårsperioden. Institutets

hemsida har utvecklats till en viktig

informationsresurs för Afrikaforskningen, till

exempel genom bibliotekets

tidskriftsförteckning och genom länkar till

viktiga externa informationskällor. LIBRIS-

registreringen har ökat kraftigt. IT-satsningen

har medfört en höjd standard på referens- och

informationsarbetet.

Flera exempel visar att institutet har en effektiv

och uppskattad publikationsverksamhet. Allt fler

institutioner och forskare både utom och inom

Norden önskar publicera sig genom institutet.

Institutet har kommit att spela en viktig roll

när det gäller utvecklingen i Centralafrika. Bl.a.

har institutet, på uppdrag av Sida och det norska

utrikesdepartementet, medverkat i den pågående

nationella dialogen i Burundi. Institutet har

också haft en hög profil vad gäller utvecklingen i

södra Afrika och deltagit i seminarier och

bidragit med underlag när det gäller att utforma

ny biståndspolitik i Finland, Norge och Sverige.

Afrikainstitutet har framgångsrikt bidragit till

att informera och sprida kunskap om Afrika.

Institutet spelar också en viktig roll genom att

medverka i utvecklingen av de nordiska

ländernas Afrikapolitik liksom till att stärka

utvecklingssamarbetet med regionen.

Budget för avgiftsbelagd verksamhet

Avgiftsinkomster för anslagsposten A2.2

beräknas till 0,5 miljoner kronor.

Regeringens bedömning med anledning av

revisionens iakttagelser

För Afrikainstitutet hade Riksrevisionsverket

inga allvarligare iakttagelser i samband med

revisionen.

Slutsatser

De riktlinjer för Nordiska Afrikainstitutets

verksamhet som regeringen redovisade i 1993 års

budgetproposition (prop. 1992/93:100, bil 4, bet.

1992/93:UU15, rskr. 1992/93:297) gäller

alltjämt. Institutet skall befästa sin ställning som

samordnare och katalysator för den nordiska

Afrikaforskningen. En viss del av verksamheten

skall även framgent vara efterfrågestyrd och

finansierad genom uppdrag från bl.a. de nordiska

biståndsmyndigheterna.

Den utökade verksamheten och bibliotekets

tillväxt gör det nödvändigt att institutet har

ändamålsenliga och större lokaler. Institutet

måste därför få kompensation för de ökade

hyreskostnader som uppkommer fr.o.m. 1999.

Den externa utvärderingen av institutet har givit

värdefull information om institutet. Det är

viktigt att bristerna i den interna organisationen

nu åtgärdas.

4 Verksamhetsområde B Samarbete med

Central- och Östeuropa

4.1 Omfattning

Verksamhetsområde B Samarbete med Central-

och Östeuropa består av två anslag nämligen B 1

Samarbete med Central- och Östeuropa och B 2

Avsättning för förlustrisker vad avser garantier

för finansiellt stöd och exportkreditgarantier.

Tabell 4.1 Anslagsutvecklingen för anslagna medel

avseende Samarbete med Central- och Östeuropa

Tusental kronor

1997

Utfall

655 908

Reserva-

tion

1 492 325

1998

Anslag

810 000

Utgifts-

prognos

700

1999

Förslag

750 000

2000

Beräknat

750 000

2001

Beräknat

900 000

Verksamhetsutfall och ekonomiskt utfall

Under 1997 och i början av 1998 genomfördes

en utvärdering av samarbetet med Central- och

Östeuropa avseende perioden 1995/96 1998.

Utvärderaren fann att resultaten av insatserna

överlag var goda. I 1998 års ekonomiska

vårproposition föreslog regeringen att 800

miljoner kronor per år skall anvisas för perioden

1999 2001.

Regeringen föreslår nu en något ändrad

tidsprofil för anslagstilldelningen för

programmet varför beräknade medel för

verksamhetsområdet minskar med 50 miljoner

kronor år 1999 och 2000 för att öka med 100

miljoner kronor år 2001 jämfört med regeringens

ekonomiska vårproposition. Då regeringen

under nuvarande samarbetsprogram reserverat

medel för beslutade insatser som kommer att

utbetalas först efter år 2000 kommer regeringens

föreslagna omdisponering av beloppen inte att

innebära några konsekvenser för verksamheten.

Förändringar

Utvärderingen av samarbetet med Central- och

Östeuropa har remissbehandlats varefter

regeringen för riksdagen presenterade

propositionen 1997/98:70 "Att utveckla ett

grannlandssamarbete". Inga större förändringar

av vare sig mål eller organisation har föreslagits i

propositionen.

Mål

De av riksdagen fastslagna målen för

utvecklingssamarbetet med Central- och

Östeuropa åren 1999 2001 är att främja en

säkerhetsgemenskap, fördjupa demokratins

kultur, stödja en socialt hållbar ekonomisk

omvandling samt stödja en miljömässigt hållbar

utveckling. Härtill skall allt utvecklingssamarbete

präglas av ett jämställdhetsperspektiv.

Prioriteringar

Under budgetåret 1999 kommer regeringen att

prioritera:

- inriktningen av utvecklingssamarbetet på

insatser för att främja medlemskap i EU för

Estland, Lettland, Litauen och Polen,

- integreringen av Ryssland och Ukraina i

europeiska samarbetsstrukturer,

- ett utökat samarbete på det sociala området.

Ett fördjupat samarbete på rättsområdet för

Östersjöländerna är även en angelägen uppgift.

Vidare kommer regeringen att anta nya

landstrategier för Estland, Lettland och Litauen

före utgången av 1998 och under 1999 för Polen,

Ryssland och Ukraina.

4.2 Resultatbedömning

En övergripande resultatbedömning av

verksamhetsområdet Samarbete med Central-

och Östeuropa har genomförts under hösten

1997. Utvärderaren har funnit att resultaten av

östsamarbetet överlag är goda. Härutöver har

utvärderingar av det säkerhetsfrämjande

samarbetet respektive den särskilda

exportkreditgarantiramen redovisats för

regeringen.

Under de senaste tre åren har ekonomierna i

Polen och de baltiska länderna förbättrats med

ökande tillväxttakt och sjunkande inflation.

Marknadsekonomins funktioner konsolideras

och stärks gradvis. De ekonomiska och

finansiella problemen i Ryssland under våren och

hösten 1998 har accentuerat att behoven av

genomgripande ekonomiska och sociala

reformer där kvarstår.

Det bilaterala utvecklingssamarbetet utgår till

stor del från de landstrategier som har antagits av

regeringen i samråd mellan Sverige och de

prioriterade samarbetsländerna. De nuvarande

landstrategierna gäller till och med 1998. Nya

strategier kommer att antas avseende åren 1999,

2000 och 2001.

Exempel på insatser under år 1997 för att

främja demokratins kultur är ett fördjupat

vänortssamarbete, stöd till kriminalvård,

expertinsatser på rättsområdet, språk- och

integrationsstöd och seminarier om enskilda

organisationers roll i en demokrati. Det

decentraliserade samarbetet engagerar idag 200

av 288 svenska kommuner vartill kommer

länsstyrelser och landsting samt storregioner

och är av betydelse för förbättrad kommunal och

regional demokrati, förvaltning och

infrastruktur. Målet, en socialt hållbar

ekonomisk omvandling, närmas gradvis genom

stöd på socialförsäkrings- och

socialtjänstområdet, skatteområdet,

arbetsmarknadsinsatser och genom

näringslivsfrämjande insatser. För att stödja en

miljömässigt hållbar utveckling ligger

tyngdpunkten av insatserna på vatten- och

avloppsområdet. De sju projekt i Baltikum som

hittills avtalats är under genomförande. Vid

utgången av 1997 medverkade Sida i beredningen

av åtta nya större vatten- och avloppsprojekt,

varav sex i Ryssland, samt projekt inom avfalls-

och energiområdena. Vad gäller det

säkerhetsfrämjande stödet har projekt om 300

miljoner kronor beslutats sedan år 1990.

Huvuddelen av samarbetet har gällt de tre

baltiska länderna och omfattar stöd till

säkerhetspolitisk kompetensutveckling, kust-

och gränsbevakning, sjö- och luftfart, polis, tull,

civilförsvar och räddningstjänst. Sverige har

också bistått de baltiska länderna med att bygga

upp försvarsmakter under demokratisk kontroll.

I en allmän bedömning synes måluppfyllnaden

vara tillfredsställande mot bakgrund av rådande

omständigheter. Såväl mottagare av insatserna

som de samarbetande myndigheterna har

begränsad, eller ingen, erfarenhet av

internationellt bistånd och utvecklingssamarbete.

Därför har inledningsvis reformsamarbetet mött

vissa svårigheter att klart relatera verksamheten

till målen och att tillämpa sådana metoder i

berednings-, genomförande- och

uppföljningsarbetet, som leder till högsta

måluppfyllnad och största effektivitet. Genom

erfarenhetsuppbyggnad och ömsesidigt lärande

har dock en ökande anpassning till målen kunna

ske med ökad effektivitet som resultat.

Departementet bedömer att de insatser som

genomförts under 1997 har varit relevanta för att

närma sig de mål som regeringen ställt för

verksamheten. För denna typ av verksamhet, där

en mängd aktörer samverkar i en internationell

miljö, kan graden av måluppfyllelse för en

enskild insats vara svår att mäta. Löpande görs av

Sida utvärderingar av insatser för att undersöka

att insatserna uppfyller effektmålen.

4.3 Revisionens iakttagelser

Riksrevisionsverket har inte lämnat några

invändningar i revisionsberättelserna eller

framfört andra principiellt viktiga frågor som rör

verksamhetsområdet.

4.4 Åtgärder utanför utgiftsområdet

I 1998 års ekonomiska vårproposition har

regeringen föreslagit att ytterligare en miljard

kronor skall användas under en femårsperiod

dvs. 200 miljoner kronor årligen för

näringslivsinriktade insatser i Östersjöregionen.

4.5 Verksamheten avseende Sam-

arbete med Central- och Öst-

europa

Budgetåret 1999 är det första inom ramen för det

treårsprogram för utvecklingssamarbetet med

Central- och Östeuropa som antogs av riksdagen

i maj 1998. Programmet baseras på regeringens

proposition 1997/98:70 och avser insatser som

finansieras inom utgiftsområde 7

verksamhetsområde B Samarbete med Central-

och Östeuropa. En oberoende utvärdering av

samarbetet, "Att utveckla ett grannlands-

samarbete" (Ds 1997:75), presenterades för

regeringen i november 1997. Sida och Svenska

institutet inkom på uppdrag av regeringen med

analyser av förutsättningarna för och behoven av

fortsatt samarbete med Central- och Östeuropa.

I propositionsarbetet ingick även utvärderingar

av det säkerhetsfrämjande samarbetet och av den

särskilda exportkreditgarantiramen samt

underlag från Sveriges utlandsmyndigheter i

samarbetsländerna.

I 1998 års ekonomiska vårproposition föreslog

regeringen ett nytt treårigt program på 800

miljoner årligen till utgiftsområde 7

verksamhetsområde B för utvecklingssamarbetet

med Central- och Östeuropa för åren 1999

2001.

Efter en första fas av stöd främst till de

baltiska staternas frigörelse och en andra fas av

stöd till uppbyggnad av demokratiska och

marknadsekonomiska samhällsinstitutioner,

inträder nu en ny fas i Europa EU-

utvidgningen och den vidare

Europaintegrationen. Den 31 mars 1998 inleddes

förhandlingar om medlemskap i EU för de första

kandidatländerna. Det finns samtidigt ett starkt

ryskt och ukrainskt intresse av att delta i en bred

europeisk samverkan.

Länderna i Central- och Östeuropa har under

1990-talet förändrats snabbt. Samtidigt har den

sociala situationen försämrats för många under

omvandlingsprocessen. Det av riksdagen

fastslagna samarbetsprogrammet för åren 1999

2001 skall bidra till ett gott grannskap i

Östersjöregionen och ett demokratiskt

integrerat Europa. Prioriterade samarbetsländer

skall vara Estland, Lettland, Litauen, Polen,

Ryssland och Ukraina. I Ryssland skall de

nordvästra delarna och Kaliningrad prioriteras.

Utvecklingssamarbetet skall fortsatt bedrivas

utifrån de fyra övergripande målen;

- att främja en säkerhetsgemenskap,

- att fördjupa demokratins kultur,

- att främja en socialt hållbar ekonomisk

omvandling och

- att stödja en miljömässigt hållbar utveckling.

Allt utvecklingssamarbete skall präglas av ett

jämställdhetsperspektiv.

Samarbetets huvudområden

Att främja en säkerhetsgemenskap

Målet för det säkerhetsfrämjande stödet till

Central- och Östeuropa är att främja en

gemensam säkerhet i regionen. En viktig aspekt i

det säkerhetsfrämjande stödet är svenska insatser

till stöd för kandidatländernas inträde i EU. De

svenska insatserna görs främst i de prioriterade

samarbetsländerna men även i andra delar av

Central- och Östeuropa. Stödet till Ryssland,

särskilt dess nordvästra del samt Kaliningrad, bör

öka. Regionala projekt eftersträvas.

Insatserna avser stöd till:

- säkerhetspolitisk kompetens,

- demokratiskt totalförsvar,

- fredsfrämjande insatser,

- gränsbevakning och insatser för stärkt yttre

gränskontroll,

- kampen mot internationell och organiserad

brottslighet,

- asyl- och migrationspolitisk kompetens,

- beredskap mot olyckor och katastrofer.

Att fördjupa demokratins kultur

Den demokratiska processen i Central- och

Östeuropa fortsätter med vissa undantag att

utvecklas positivt. Den formella grunden för

demokrati är i huvudsak lagd. I allmänhet finns

en önskan att utveckla och stärka demokratin

samt att leva upp till de åtaganden som

anslutning till internationella konventioner om

mänskliga rättigheter innebär. Under perioden

1989 till 1997 har beslutats om insatser på detta

område omfattande totalt 501 miljoner kronor.

För att bidra till en fortsatt fördjupning av

demokratins kultur skall insatser genomföras för

uppbyggnad och stärkande av det civila samhället

i samarbetsländerna. Samarbete som genomförs

av enskilda organisationer och folkrörelser samt

det akademiska och kulturella samarbetet skall få

fortsatt stöd. Fördjupade insatser på

rättsområdet skall prioriteras, särskilt i Estland,

Lettland och Litauen, som ett led i

förberedelserna för ett EU-medlemskap.

Samarbetet mellan kommuner, länsstyrelser,

landsting och storregioner väntas öka. Språk-

och integrationsstödet till de rysktalande i

Estland och Lettland skall utökas och breddas.

Att främja en socialt hållbar ekonomisk

omvandling

Totalt har under perioden 1989 till 1997 beslut

fattats om insatser på detta område uppgående

till 2 492 miljoner kronor. Under 1999 skall

insatser göras för att stödja en socialt hållbar

ekonomisk omvandling bland annat genom att

utöka samarbetet på det sociala området, särskilt

för uppbyggande av hållbara och bättre riktade

socialförsäkrings- och pensionssystem, åtgärder

för att förbättra barnens situation och insatser

för förbättrad folkhälsa. Inom ramen för olika

samarbetsprojekt på det sociala området planeras

att tusen ryska socialarbetare skall genomgå

kortare utbildning i Sverige. Stödet på det

ekonomiska området kommer att fortsätta

genom näringslivsinriktade insatser och

institutionellt stöd för att marknadsekonomierna

skall fungera effektivt, bland annat genom stöd

till skatteförvaltningarna. Stöd skall också ges

inom det rättsliga och institutionella området för

att verka för borttagande av etablerings- och

handelshinder i Östersjöregionen. Tusen unga

ryska företagsledare skall under en femårsperiod

erbjudas kortare vistelser med utbildning och

praktik i Sverige.

Att stödja en miljömässigt hållbar utveckling

Viktiga utgångspunkter för det svenska

miljöstödet till Central- och Östeuropa, såväl

vad beträffar tekniskt bistånd som stöd till

investeringar är Helsingforskonventionen

(särskilt Åtgärdsprogrammet för Östersjön) och

Agenda 21 för Östersjöregionen. För

kandidatländerna för medlemskap i EU är stöd

till anpassningen till EU:s regelverk på

miljöområdet en mycket viktig inriktning. I ett

bredare perspektiv är de rekommendationer för

aktiviteter som kom fram i Århusmötet för

europeiska miljöministrar väsentliga för det

svenska biståndet.

Inom energiområdet skall svenska insatser

inriktas på att öka effektiviteten i produktion,

distribution och användning av såväl värme som

elektricitet, vilket också bidrar till minskad

miljöpåverkan. Syftet med det svenska

kärnsäkerhetsprogrammet är att bidra till att

uppenbara säkerhetsbrister tas om hand i

reaktorer som av energibalansskäl inte

omedelbart kan stängas samt att stärka de

oberoende säkerhetsmyndigheterna. På

kärnavfallsområdet bör det svenska

engagemanget i samarbetet med Ryssland ges

ökad prioritet.

Jämställdhet

Det svenska utvecklingssamarbetet med Central-

och Östeuropa skall syfta till att underlätta

genomförandet av handlingsplanen från FN:s

kvinnokonferens i Peking och därigenom tillse

att kvinnor och män i samarbetsländerna

tillskapas samma rättigheter, skyldigheter och

möjligheter. Vid planering av insatser skall

hänsyn tas till hur dessa påverkar kvinnor

respektive män ur jämställdhetsperspektiv.

Sveriges bilaterala utvecklingssamarbete med

Central- och Östeuropa skall särskilt syfta till att

främja kvinnors deltagande i de politiska

församlingarna och för att stärka kvinnors

situation på arbetsmarknaden.

Det är vidare viktigt att de länder som

kandiderar för EU-medlemskap kan uppfylla det

relativt omfattande regelverk som finns inom

unionen på jämställdshetsområdet.

Diagram 4.1 Fördelning av det svenska stödet 1989-1997

Samarbetsländerna

Enligt det nya samarbetsprogrammet för

utvecklingssamarbetet med Central- och

Östeuropa 1999 2001 är Estland, Lettland,

Litauen, Polen, Ryssland och Ukraina

prioriterade samarbetsländer. I Ryssland skall de

nordvästra delarna och Kaliningrad prioriteras.

Även andra områden kan vara aktuella särskilt i

regioner där reform-processen är av särskilt

intresse och där en insats kan vara av strategisk

betydelse för det svensk-ryska samarbetet på

sikt. Utvecklingssamarbetet kommer att inriktas

på att stödja Estland, Lettland, Litauen och

Polens framtida medlemskap i Europeiska

unionen och att ytterligare integrera Ryssland

och Ukraina i europeiska samarbetsstrukturer.

Under 1999 kommer särskild vikt att läggas vid

insatser på de sociala områdena i samtliga

samarbetsländer. Särskild beredskap kommer

även att finnas för utökat samarbete med

Vitryssland när politiska och ekonomiska

förutsättningar föreligger. Samarbetet med

Moldavien i synnerhet, men även med länderna i

Kaukasus och Centralasien, liksom med länderna

på västra Balkan kommer att utvecklas. Medel

för samarbete med dessa länder finansieras från

utgiftsområde 7 verksamhetsområde A

Internationellt utvecklingssamarbete.

Diagram 4.2 Fördelning av det ackumulerade stödet till

Central- och Östeuropa 1989-1997

Det EU-relaterade utvecklingssamarbetet

En stor del av utvecklingssamarbetet med

Estland, Lettland, Litauen och Polen utgörs av

kunskapsöverföring och institutionsuppbyggnad

med relevans för ländernas framtida medlemskap

i EU. Sverige verkar aktivt för att underlätta

anpassningsprocessen i kandidatländerna och

delar med sig av sina färska erfarenheter av

medlemskapsförhandlingar. Sedan 1997 finns ett

särskilt svenskt program för EU-

integrationsstöd. Programmet hanteras av

Utrikesdepartementet och riktas till samtliga tio

kandidatländer (Bulgarien, Estland, Lettland,

Litauen, Polen, Rumänien, Slovakien, Slovenien,

Tjeckien och Ungern) i Central- och Östeuropa.

Hittills har 9 miljoner kronor anslagits till detta

stödprogram.

Sverige bidrar också genom avgifter till den

Europeiska gemenskapen till EU:s stöd som

främst kanaliseras genom Phare-programmet för

de central- och östeuropeiska länderna respektive

Tacis-programmet för OSS-länderna

(Oberoende staters samvälde) och Mongoliet.

4.6 Anslag

Tabell 4.2 Anslagsöversikt för Samarbetet med Central- och

Östeuropa

Tusental kronor

1998

FÖRSLAG

1999

B 1

Samarbete med Central- och

Östeuropa

B 1.1

Samarbete med Central- och

Östeuropa genom Sida

521 000

528 000

B 1.2

Samarbete med Central- och

Östeuropa genom Svenska

institutet

54 000

54 000

B 1.3

Bidrag till Östekonomiska

institutet

4 636

4 636

B 1.4

Övriga bidrag till

utvecklingssamarbetet med

Central- och Östeuropa

1. Säkerhetsfrämjande

insatser

85 000

85 000

2. Till regeringens disposition,

inklusive multilateralt stöd

125 164

72 364

Summa anslag B 1

789 800

744 000

B 2

Avsättning för förlustrisker

vad avser garantier för

finansiellt stöd och

exportkreditgarantier

21 000

6 000

Summa anslag B

810 800

750 000

Tabell 4.3 Bemyndiganden om ekonomiska förpliktelser för verksamhetsområde B

Samarbete med Central- och Östeuropa

Tusental kronor

1999

beräknat

2000

beräknat

2001

beräknat

Utestående förpliktelser vid årets början

500 000

Nya förpliktelser

771 000

Infriade förpliktelser*

-521 000

-600 000

-600 000

Utestående förpliktelser vid årets slut

750 000

Erhållen/föreslagen bemyndiganderam

750 000

* Utgiftsutfall till följd av ingångna förpliktelser.

Bemyndiganderam

Samarbetsinsatser inom Central- och Östeuropa

är ofta av flerårig karaktär. Regeringen föreslår

därför att riksdagen bemyndigar regeringen att få

göra utfästelser under budgetåret 1999 som

inklusive tidigare gjorda åtaganden medför

utgifter efter 1999 om högst 750 000 000 kronor.

B 1 Samarbete med Central- och

Östeuropa

Tabell 4.4 Anslagsutvecklingen för anslag B 1 Samarbete

med Central- och Östeuropa

Tusental kronor

1997

Utfall

640 908

Reserva-

tion

971 325

1998

Anslag

789 800

Utgifts-

prognos

700 000

1999

Förslag

744 000

2000

Beräknat

700 000

2001

Beräknat

856 000

Budgetåret 1999 är det första i det nya

treårsprogrammet för utvecklingssamarbetet

med Central- och Östeuropa. I 1998 års

ekonomiska vårproposition föreslås att 2 400

miljoner kronor anvisas för perioden 1999 2001.

Anslaget B 1 Samarbete med Central- och

Östeuropa omfattar anslagsposterna Samarbete

med Central- och Östeuropa genom Sida,

Samarbete med Central- och Östeuropa genom

Svenska institutet, Bidrag till Stiftelsen

Östekonomiska institutet och Övriga bidrag till

samarbetet med Central- och Östeuropa.

Av anslaget beräknar regeringen anslå 528

miljoner kronor till Sida, 54 miljoner till Svenska

institutet, 4,6 miljoner till Östekonomiska

institutet och 157,4 miljoner kronor till

regeringens disposition, inklusive multilaterala

insatser.

Regeringens överväganden

Samarbete med Central- och Östeuropa genom

Sida

Styrelsen för internationellt

utvecklingssamarbete (Sida) är den centrala

förvaltningsmyndigheten för Sveriges bilaterala

utvecklingssamarbete med utvecklingsländer och

för samarbetet med länder i Central- och

Östeuropa. Inom Sida handläggs

samarbetsinsatserna i Central- och Östeuropa på

en särskild avdelning kallad Sida-Öst.

Regeringen bedömer att Sidas insatser är av

stort värde för samarbetsländerna och att de har

bidragit till en utveckling mot normalt

grannlandssamarbete. Regeringen bedömer att

Sida-Östs organisation är effektiv och

ändamålsenlig.

Regeringen beräknar att anslå 528 miljoner

kronor till Sida.

Kunskapsöverföring och ekonomiskt samarbete

Regeringen anser att insatser som syftar till att

fördjupa demokratin bör ägnas uppmärksamhet i

Sidas program. Institutionella insatser för att

främja framväxten av ett effektivt näringsliv är av

betydelse. Särskild prioritet skall läggas vid

insatser på det sociala området. Sida skall genom

olika insatser underlätta integrationsprocessen i

EU för kandidatländerna i närområdet.

Regeringen beräknar att anslå 285 miljoner

kronor till denna delpost. I delposten ingår

medel för administrativa kostnader hos Sida.

Miljö och energi, inklusive kärnsäkerhet och

strålskydd

I enlighet med det av riksdagen antagna

treårsprogrammet för utvecklingssamarbetet

med Central- och Östeuropa skall miljöinsatser

ges en fortsatt hög prioritet. Insatser inom ramen

för Åtgärdsprogrammet för Östersjön och den

av Östersjöländerna nyligen antagna Agenda 21

för Östersjöområdet skall särskilt prioriteras i

detta sammanhang. Samarbetet skall inriktas på

institutionellt samarbete, lagstiftningsområdet

och insatser relevanta för EU-anpassningen.

Investeringar kan göras inom miljö- och

energisamarbetet samt inom StartÖst-

programmets stöd till små- och medelstora

företag med gåvomedel eller garanti- respektive

kreditmedel. Regeringen beräknar att anslå 168

miljoner kronor till denna delpost. I delposten

ingår Statens Naturvårdsverks förvaltningsstöd

till regionen och det svenska stödet för

kärnsäkerhet och strålskydd genom Statens

kärnkraftinspektion (SKI) respektive Statens

Strålskyddsinstitut (SSI). Insatser inom

kärnsäkerhetsområdet skall samordnas med

Sidas program för energisamarbete.

Sida har i sin utredning "Krediter i

Östsamarbetet" äskat om en garantiram på högst

500 miljoner kronor i samband med krediter till

Central- och Östeuropa. Regeringen har i

propositionen "Att utveckla ett

grannlandssamarbete" (prop. 1997/98:70), som

riksdagen ställt sig bakom (bet. 1997/98:UU12),

föreslagit att garantier och krediter skall

användas i ökad utsträckning och ställer sig

därför positiv till att på sikt bevilja en garantiram

till Sida.

Riksdagen har redan givit regeringen mandat

att besluta om garantier upp till 2 miljarder

kronor (prop. 1996/97:1) i samband med projekt

finansierade av den s.k. Östersjömiljarden där

bland annat Sida har ett antal projekt under

beredning. Regeringen bedömer den av

riksdagen beviljade garantiramen som tillräcklig

för 1999. Regeringen återkommer till frågor om

behovet av att delegera en garantiram till Sida för

verksamhet i Central- och Östeuropa.

De statliga svenska insatserna på klimat- och

energiområdet har utvärderats under våren 1998.

Utredaren konstaterar bland annat att

regeringens effektmål för Sidas respektive

Energimyndighetens/NUTEK:s verksamhet

inom energisektorn är olika. För Sida ingår

förbättringar inom energisektorn som ett led i

ett samarbetslands ekonomiska och sociala

utveckling. Energimyndigheten/NUTEK:s

verksamhet är ett klimatpolitiskt pilotprogram

som syftar till energieffektivisering m.m. i

samarbetsländerna för att finna kostnadseffektiva

mätbara vägar att reducera koldioxidutsläpp och

utveckla kunskap och erfarenheter rörande s.k.

gemensamt genomförande inom ramen för FN:s

klimatkonvention och dess Kyotoprotokoll.

Utredaren konstaterar att, trots att målen är

olika, de bägge myndigheterna ibland bedriver

likartade projekt inom energisektorn i

samarbetsländerna och att myndigheterna i dessa

fall ej samarbetat i önskvärd utsträckning.

Regeringen avser, för att undvika

överlappning av viss verksamhet och för att

uppnå en bättre koordinering mellan de bägge

myndigheternas verksamhet inom klimat- och

energiområdet, att tydliggöra myndigheternas

verksamhetsmål. Sida skall fortsatt finansiera

verksamhet som leder till ekonomisk- och social

utveckling av samarbetsländerna där en

reformering av energisektorn är ett

nyckelområde. Sådana investeringar måste dock

vara i överensstämmelse med målen för hållbar

utveckling i Östersjöområdet.

Energimyndigheten skall fortsätta det

klimatpolitiska programmet som syftar till

energieffektivisering i samarbetsländerna för att

finna kostnadseffektiva mätbara vägar att

reducera koldioxidutsläpp som ett led i

utvecklingen av begreppet "joint

implementation" i klimatkonventionen.

Energimyndigheten bör inhämta Sidas

synpunkter när det gäller projektens

strukturmässiga och samhällsekonomiska

konsekvenser för samarbetslandet. Sida bör

inhämta Energimyndighetens synpunkter på

projektens klimatpolitiska konsekvenser dvs. hur

mycket reduceras koldioxidutsläppen i

samarbetslandet genom de av Sida finansierade

insatserna på energiområdet.

Under våren har även en utvärdering av det

svenska kärnkraftsäkerhets-, strålskydds- och

kärnämneskontrollprogrammen, som pågått i

cirka sex år, genomförts. Kärnkraftsäkerheten

hanteras av SiP, som är en särskild enhet under

Statens kärnkraftinspektion (SKI), med en

betydande självständighet. Strålskyddet hanteras

av Statens strålskyddsinstitut (SSI) genom en

särskild enhet som kallas SIUS, dock med

relativt stark koppling till SSI.

Kärnämneskontrollen hanteras av SKI genom en

särskild projektenhet, knuten till själva

myndigheten och ej till SiP.

Till kärnsäkerhetsprogrammet har, under

perioden 1992 98, anslagits 301 miljoner kronor.

Huvuddelen av dessa medel, ca 275 miljoner

kronor, har använts till åtgärder vid

kärnkraftverket Ignalina och den litauiska

kärnsäkerhetsmyndigheten Vatesi. Resterande

medel har allokerats till kärnkraftsäkerhet i

Ryssland. Till strålskyddsprogrammet har ca 79

miljoner kronor fördelats under perioden 1992

97. SSI har i de baltiska länderna haft stor

betydelse för uppbyggnaden av de nationella

myndigheterna. Utöver insatser för att bygga

upp de nationella organen och systemen har SSI

också engagerat sig i samordning över

nationsgränserna, vilket är en viktig fråga även

sett ur ett svenskt bered-skapsperspektiv. Till

kärnämneskontrollen har sammantaget anslagits

35,6 miljoner kronor.

Utredarens övergripande slutsats är att

programmet dels haft en lämplig inriktning, dels

genomförts på ett bra sätt. Utöver vissa mindre

påpekanden finns inga stora brister eller misstag,

effekterna av stödet är uppenbart såväl goda som

stora.

I huvudsak går verksamheten ut på att vidta

åtgärder som förbättrar kärnsäkerhet och

strålskydd i vår närregion på ett sätt som gagnar

såväl mottagarländerna som Sverige.

Utredaren konstaterar vidare att det

fortfarande finns angelägna behov inom

kärnsäkerhet, strålskydd och kärnämneskontroll

som inte är tillgodosedda eller som ännu under

några år behöver fortsatt stöd eller uppföljning.

Av hänsyn till både mottagarländernas behov

som till Sveriges legitima skyddsintresse anser

utredaren att stödet därför bör fortsätta. Den

stödnivå som programmet haft förefaller rimligt

avvägd för ett ambitiöst bilateralt

samarbetsprogram. Flernationell finansiering

kommer dock att bli nödvändig för de större

materiella projekten.

Utredaren föreslår vidare att Sida bör ges

ansvaret för programmet. Regeringen bör låta

Sida styra och följa upp programmet på samma

sätt som annat samarbete. Den del som avser

industriellt inriktat stöd till projekt inom

kärnsäkerhet eller avfallshantering bör samlas till

ett delprogram under Sida. Myndigheterna SKI

och SSI bör återta och utveckla den del av

samarbetet som avser relationer till och

uppbyggnad av systermyndigheter i Baltikum

och Ryssland.

Regeringen delar utredarens uppfattning att

den del av programmet som rör kärnteknisk

verksamhet, dvs. kärnsäkerhet, hantering av

kärnavfall samt de strålskyddsfrågor som hör

samman med kärnteknisk verksamhet framdeles

bör samordnas inom ett gemensamt projekt.

Regeringen anser att de hittillsvarande goda

erfarenheterna från verksamheten och den

effektivitet med vilken programmet enligt

utredaren bedrivits talar för att SKI och SSI även

i fortsättningen bör ha huvudansvaret för

verksamheten. Regeringen föreslår att

verksamheten framdeles skall koncentreras till

åtgärder avseende kärnsäkerhet, hantering av

kärnavfall och strålskydd avseende kärnteknisk

verksamhet. Regeringen delar vidare utredarens

uppfattning att strålskyddsfrågor i andra

sammanhang än kärnteknisk verksamhet såsom

t.ex. inom industri, boende och sjukvård bör

hanteras utanför programmet för kärnteknisk

verksamhet. Regeringen föreslår därför att Sida

ges ansvaret för denna verksamhet under

programmet miljö.

Regeringen konstaterar att det svenska

kärnsäkerhets- och strålskyddsprogrammet varit

ett framgångsrikt samarbete och uppfyllt flera av

de mål som ställdes när verksamheten startade

1992. Som tidigare nämnts föreslår regeringen att

verksamheten skall fortsätta på oförändrad nivå

och beräknar anslå 168 miljoner kronor för

budgetåret 1999. Regeringen avser återkomma i

regleringsbrev för de berörda myndigheterna

avseende fördelningen av dessa medel för

respektive program.

Sida förutsätts fortsätta samarbetet och

koordineringen med internationella organ som

EBRD, Världsbanken, EU:s Phare- och

Tacisprogram, NEFCO och NIB samt andra

bilaterala program.

Samarbete genom enskilda organisationer

Samarbetet genom enskilda organisationer är av

stor betydelse i byggandet av demokratiska

samhällen och främjandet av mellanfolkliga

kontakter. Samarbetet med enskilda

organisationer kanaliseras genom elva

organisationer med vilka Sida har slutit ramavtal.

Samarbetet syftar till uppbyggande av

demokratiska organisationer i

samarbetsländerna. Regeringen beräknar att

anslå 75 miljoner kronor till denna delpost vilket

innebär en ökning med 7 miljoner kronor.

Samarbete med Central- och Östeuropa genom

Svenska institutet

Svenska institutet (SI) har till uppgift att sprida

kunskap om Sverige i utlandet och att svara för

utbyte med andra länder inom kultur, utbildning,

forskning och samhällsliv i övrigt. Cirka två

tredjedelar av SI:s verksamhet inriktas på

utvecklingssamarbete med Central- och

Östeuropa inklusive medel från andra

utgiftsområden än utgiftsområde 7,

verksamhetsområde B Samarbete med Central-

och Östeuropa.

Regeringen anser att SI fyller en viktig

funktion genom att fördjupa demokratins kultur

på de kulturella och akademiska områdena.

Språk- och integrationsstödet som lämnas för

integration av de ryskspråkiga befolkningarna i

Estland och Lettland är en angelägen insats och

kommer att intensifieras under 1999.

"Partnerskap för Kultur", ett långsiktigt projekt

för dialog och erfarenhetsutbyte om kulturens

och kulturpolitikens möjligheter att främja

yttrandefrihet och mångfald, demokrati och

gemensam säkerhet, inleddes 1998 och planeras

pågå även i fortsättningen. Under "Polens år

1999" skall institutet inom ramen för projektet

medverka till aktiviteter. Regeringen beräknar att

anslå 54 miljoner kronor till Svenska institutet

för budgetåret 1999.

Bidrag till Stiftelsen Östekonomiska institutet

Östekonomiska institutet (ÖEI) bildades 1989

och har som uppgift att främja kunnandet i

Sverige om de ekonomiska förhållandena i

Östeuropa. Institutet riktar sig både till stat och

näringsliv och förmedlar forskningsrön bland

annat genom seminarier och rapporter. Institutet

är också aktivt i en rad internationella

forskningsprojekt och samarbetar med institut i

Central- och Östeuropa. Genom ett avtal åtar sig

staten att lämna årliga bidrag till institutet.

Avtalet löper ut i juni månad 1999. En

utvärdering av verksamheten kommer att göras

under hösten 1998. I avvaktan på utvärderingen

reserveras för år 1999 4 636 000 kronor på

anslagsposten, vilket motsvarar bidraget för år

1998.

Övriga bidrag till samarbetet med Central- och

Östeuropa

Säkerhetsfrämjande insatser

Med utgångspunkt i propositionen Att utveckla

ett grannlandssamarbete (prop. 1997/98:70)

samt utvärderingen Att söka säkerhet i

samarbete (Ds 1998:30), ämnar regeringen

genomföra vissa förändringar i beredningen av

det säkerhetsfrämjande stödet från och med år

1999. Delar av stödet, som nu handläggs av

Regeringskansliet, kommer att överföras till Sida

liksom därtill hörande medel. Den av regeringen

utsedda beredningsgruppen kommer att fylla en

funktion som samråds- och policyorgan.

Förändringarna i dispositionsrätten kommer att

framgå av 1999 års regleringsbrev.

Regeringen beräknar att anslå 85 miljoner

kronor till säkerhetsfrämjande insatser för

budgetåret 1999.

Till regeringens disposition

I denna delpost ingår från och med budgetåret

1999 även insatser för multilateralt stöd.

För att kunna bemöta den snabba

utvecklingen i de central- och östeuropeiska

länderna och för att stödja det samarbete som

bedrivs genom internationella organisationer, är

det nödvändigt med en anslagspost för medel till

regeringens disposition. Det är av stor vikt att ta

till vara de synergieffekter som kan uppstå

genom samfinansiering mellan bilaterala och

multilaterala program och projekt.

Organisationerna skall huvudsakligen finansiera

sin verksamhet genom ordinarie resurser, men

regeringen avser även fortsätta att bilateralt

finansiera insatser som är av särskild betydelse

för reformprocessen och som är otillräckliga i

det internationella utvecklingssamarbetet.

Utgifter för administrativa kostnader i

utrikesförvaltningen täcks av medel från denna

delpost. I delposten ingår även medel till

projektet Polens år 1999 samt till

handelshögskolan i

Riga och den planerade juristhögskolan i Riga.

Regeringen beräknar att anslå 72 364 000

kronor till regeringens disposition för budgetåret

1999.

B 2 Avsättning för förlustrisker vad

avser garantier för finansiellt

stöd och exportkreditgarantier

Tabell 4.5 Anslagsutvecklingen för anslag B 2 Avsättning

för förlustrisker vad avser garantier för finansiellt stöd och

exportkreditgarantier

Tusental kronor

1997

Utfall

15 000

Reserva-

tion

521 000

1998

Anslag

21 000

Utgifts-

prognos

0

1999

Förslag

6 000

2000

Beräknat

50 000

2001

Beräknat

44 000

Länderna i Central- och Östeuropa har behov av

finansiellt stöd för att påskynda reform-

processen. Detta kan bland annat avse

betalningsbalansstöd eller exportkreditgarantier

till vissa länder i Central- och Östeuropa. Medel

avsätts för att täcka eventuella skadeförluster.

Regeringen föreslår att regeringen bemyndigas

att under budgetåret 1999 ikläda statens

betalningsansvar i form av statsgarantier för

finansiellt stöd till Central- och Östeuropa till ett

belopp om högst 150 miljoner kronor.

Regeringen föreslår vidare att regeringen

bemyndigas att ikläda staten betalningsansvar i

form av statsgarantier för

exportkreditgarantigivning för vissa länder i

Central- och Östeuropa till ett belopp om högst

500 000 000 kronor utöver tidigare medgivet

belopp. För att täcka eventuella skadeförluster

föreslår regeringen att en avsättning sker med 6

miljoner kronor.

Regeringens överväganden

Finansiellt stöd

Sverige har sedan 1992 utfäst

betalningsbalansstöd 14 gånger till 11 länder. I

början av 1998 har Ungern och Estland betalat

tillbaka sin skuld till Sverige och vissa av de

tidigare lånen förfaller snart till betalning.

Genom det svenska medlemskapet i EU deltar

Sverige från och med år 1995 i EU:s

gemensamma utlåning, som garanteras mot EU:s

budget. Regeringen bedömer att behovet av

ytterligare bilaterala insatser från svensk sida

kommer att vara begränsat.

Den totala utestående skulden till Sverige

uppgår till 1 600 miljoner kronor. För eventuella

skadeförluster skall 10 procent, i något fall 15

procent, av den utestående skulden avsättas.

Hitintills har 179 miljoner kronor avsatts för

eventuella skadeförluster. För det kommande

budgetåret beräknades ytterligare 42 miljoner

kronor avsättas på grund av den år 1997 upp-

rättade nordiska miljöinvesteringslåneordningen.

På grund av bland annat återbetalade lån

beräknas det totala behovet av avsättningar för år

1999 uppgå till 177 miljoner kronor vilket skall

jämföras med nuvarande avsättningar som

uppgår till 179 miljoner kronor. Regeringen

föreslår därför att några ytterligare avsättningar

för år 1999 inte görs.

Emellertid bör även framgent finnas en

beredskap för eventuellt bilateralt

betalningsbalansstöd för vissa länder i de fall

gemensamt EU-stöd inte kommer till stånd.

Regeringen föreslår därför att riksdagen

godkänner ett statligt garantiåtagande för

betalningsbalansstöd om 150 miljoner kronor för

år 1999. I det fall betalningsbalansstöd

kommer att utbetalas kommer medel för

avsättningar att reserveras i samband med

regeringsbeslut.

Exportkreditgarantiramen

Regeringen har inrättat en

exportkreditgarantiram på 2 miljarder kronor för

de baltiska länderna och Ryssland. Affärer med

Kazakstan, Ukraina och Vitryssland har även

inkluderats avseende kredittider över ett år i

samfinansiering med internationella

finansieringsinstitutioner. Syftet med ramen är

att bidra till att utveckla näringsliv och

infrastruktur i berörda länder samt att bidra till

ett varaktigt samarbete mellan de berörda

länderna och svenska företag. Regeringen har

sedan 1993 avsatt 400 miljoner kronor för

eventuella skadeförluster vilket belastat anslaget

för utvecklingssamarbete med Central- och

Östeuropa. Exportkreditnämnden (EKN), som

handlägger ramen, har meddelat regeringen att

summan av förbindelser och utfästelser under år

1998 kan komma att nå det uppsatta

rambeloppet. Som underlag för ett

ställningstagande om en eventuell höjning av

rambeloppet beslöt regeringen att göra en

utvärdering av resultaten, måluppfyllelsen och

erfarenheterna av garantiramen. Utvärderingen

överlämnades till regeringen i februari 1998.

Utvärderingen visar att garantiramen har haft

stor betydelse för utvecklingen av

affärsrelationerna mellan svenska företag och

företag i de berörda länderna. Av utvärderingen

framgår vidare att ramen bör höjas och att

villkoren bör ändras. EKN har i skrivelse den 13

augusti föreslagit att ramen skall utvidgas samt

vissa villkor förändras.

Innan den ryska finansiella krisen blev akut

hade den politiska och ekonomiska situationen

förbättrats särskilt i de baltiska länderna sedan

den särskilda garantiramen inrättades år 1993.

Även i Ryssland fortsatte stabiliserings- och

reformprocessen om än inte i samma takt. Detta

medförde att EKN kunde hantera en allt större

andel av ansökningar om garantier inom sin

ordinära verksamhet.

Den nu uppkomna ekonomiska krisen i

Ryssland torde ha förvärrat riskinnehållet i det

befintliga engagemanget i den särskilda

garantiramen. Ännu har inga betalningsproblem

uppstått men det finns anledning att befara att

sådana kan komma att uppstå framöver. För att

förhindra ytterligare skadeförluster bör en

restriktiv hållning tills vidare intas till

utnyttjande av ramen vad gäller affärer på

Ryssland tills dess att den ekonomiska

situationen har stabiliserats. Trots att denna

tidpunkt är svår att överblicka för närvarande

föreslår regeringen ändock att en utvidgning av

ramen sker för att förhindra avbrott i

garantigivningen när förhållandena förbättras.

Vid en utvidgning kommer regeringen att först i

ett senare skede, när den ekonomiska situationen

bedöms vara riskmässigt acceptabel för nya

affärer, i ett regeringsbeslut till EKN besluta om

utvidgning och villkor. Regeringen föreslår

därför en höjning av ramen med 500 miljoner

kronor till sammanlagt 2 500 miljoner kronor.

Avsättning för skadeförluster kommer att ske

med 100 miljoner kronor under en treårsperiod

varvid 6 miljoner kronor avsätts under år 1999.

Av de hittills gjorda avsättningarna på 400

miljoner kronor har 37 miljoner kronor

utbetalats till EKN för skadeförluster.

PROP. 1998/99:1 UTGIFTSOMRÅDE 7

PROP. 1998/99:1 UTGIFTSOMRÅDE 7

2

5

PROP. 1998/99:1 UTGIFTSOMRÅDE 7

PROP. 1998/99:1 UTGIFTSOMRÅDE 7

6

7

PROP. 1998/99:1 UTGIFTSOMRÅDE 7

PROP. 1998/99:1 UTGIFTSOMRÅDE 7

8

43

PROP. 1998/99:1 UTGIFTSOMRÅDE 7

PROP. 1998/99:1 UTGIFTSOMRÅDE 7

44

45

PROP. 1998/99:1 UTGIFTSOMRÅDE 7

PROP. 1998/99:1 UTGIFTSOMRÅDE 7

56

55

PROP. 1998/99:1 UTGIFTSOMRÅDE 7

PROP. 1998/99:1 UTGIFTSOMRÅDE 7

60

61