Regeringens proposition

1997/98:14

Romkonventionen - tillämplig lag för

avtalsförpliktelser

Prop.

1997/98:14

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 16 oktober 1997

Thage G[REDACTED_EFTERNAMN]

 Laila Freivalds

 (Justitiedepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att Sverige skall ansluta sig till konventionen den

19 juni 1980 om tillämplig lag för avtalsförpliktelser (Romkonventionen)

och de två tilläggsprotokoll om EG-domstolens tolkningsrätt som hör till

konventionen. Det sker genom att Sverige ratificerar den särskilda

konventionen den 29 november 1996 om Österrikes, Finlands och

Sveriges anslutning till Romkonventionen och de två tilläggsprotokollen.

Propositionen innehåller förslag till en ny lag med anledning av

Sveriges anslutning till Romkonventionen. Det föreslås att konventionens

lagvalsregler skall gälla som svensk lag.

I propositionen föreslås också följdändringar i andra lagar. Det föreslås

att lagen (1964:528) om tillämplig lag beträffande internationella köp av

lösa saker ändras så att konsumentköp undantas från lagens

tillämpningsområde. Vidare föreslås ett tillägg till bestämmelsen i 3 §

fastighetsmäklarlagen (1995:400) som innebär att Romkonventionens

lagvalsregler skall tillämpas på det avtalsrättsliga förhållandet mellan

mäklare och deras uppdragsgivare. Slutligen föreslås att 3 § lagen

(1991:351) om handelsagentur upphävs. Därmed kommer Romkonven-

tionens lagvalsregler att bli tillämpliga på förhållandet mellan han-

delsagenter och deras uppdragsgivare.

Det föreslås att den nya lagen och följdändringarna skall träda i kraft

den 1 juli 1998. Den del som rör EG-domstolens tolkningsrätt föreslås

dock träda i kraft den dag regeringen bestämmer.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 4

2 Lagtext 5

2.1 Förslag till lag om tillämplig lag för avtalsförpliktelser 5

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1964:528) om

tilllämplig lag beträffande internationella köp av lösa

saker 6

2.3 Förslag till lag om ändring i fastighetsmäklarlagen

(1995:400) 7

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:351) om

handelsagentur 8

3 Ärendet och dess beredning 9

4 Romkonventionens huvudsakliga innehåll 10

4.1 Konventionens uppbyggnad 10

4.2 Konventionens tillämpningsområde 11

4.3 Konventionens lagvalsregler 11

4.4 Internationellt tvingande bestämmelser 13

4.5 Konventionens förhållande till andra konventioner m.m. 13

4.6 Protokollen om EG-domstolens tolkningsrätt 14

5 Sveriges anslutning till Romkonventionen 15

5.1 Skall Sverige ansluta sig till Romkonventionen? 15

5.2 Reservationer m.m. 16

5.3 Tekniken för införlivandet 19

5.4 Följdlagstiftning m.m. 22

6 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser 30

7 Kostnader 31

8 Författningskommentar 32

8.1 Förslaget till lag om tillämplig lag för avtalsförpliktelser 32

8.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1964:528) om

tillämplig lag beträffande internationella köp av lösa

saker 33

8.3 Förslaget till lag om ändring i fastighetsmäklarlagen

(1995:400) 34

8.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:351) om

handelsagentur 36

9 Redovisning av konventionens artiklar m.m. 36

9.1 Romkonventionen 36

9.2 Första tilläggsprotokollet 56

9.3 Andra tilläggsprotokollet 57

Bilaga 1 Romkonventionen och Första tilläggsprotokollet 58

Bilaga 2 Andra tilläggsprotokollet 122

Bilaga 3 Tillträdeskonventionen 124

Bilaga 4 Departementspromemorians lagförslag 128

Bilaga 5 Förteckning över remissinstanser 132

Bilaga 6 Lagrådsremissens lagförslag 133

Bilaga 7 Lagrådets yttrande 137

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 16 oktober 1997 139

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

1. godkänner konventionen den 29 november 1996 om Republiken

Österrikes, Republiken Finlands och Konungariket Sveriges

anslutning till konventionen om tillämplig lag för avtals-

förpliktelser, öppnad för undertecknande i Rom den 19 juni 1980,

samt till det första och det andra protokollet angående domstolens

tolkning av den konventionen,

2. antar regeringens förslag till lag om tillämplig lag för avtals-

förpliktelser,

3. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1964:528) om

tillämplig lag beträffande internationella köp av lösa saker,

4. antar regeringens förslag till lag om ändring i fastighetsmäklarlagen

(1995:400),

5. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1991:351) om

handelsagentur.

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om tillämplig lag för avtalsförpliktelser

Härigenom föreskrivs följande.

Artiklarna 1-16 och 18-21 i konventionen den 19 juni 1980 om tillämp-

lig lag för avtalsförpliktelser (Romkonventionen) samt artiklarna 1-4 i

det första protokollet om Europeiska gemenskapernas domstols tolkning

av konventionen skall gälla som lag här i landet med de anpassningar och

ändringar som har gjorts genom tillträdeskonventionerna den 10 april

1984, den 18 maj 1992 och den 29 november 1996.

De danska, engelska, finska, franska, grekiska, iriska, italienska, neder-

ländska, portugisiska, spanska, svenska och tyska texterna av Romkon-

ventionen och protokollet skall ha lika giltighet.

Romkonventionens och protokollets svenska, engelska och franska

texter finns intagna som en bilaga till denna lag.

Denna lag träder i kraft, i fråga om Romkonventionen den 1 juli 1998

och i fråga om protokollet den dag regeringen bestämmer.

Lagen skall såvitt den avser Romkonventionen inte tillämpas på avtal

som har ingåtts före den 1 juli 1998.

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1964:528) om till-

lämplig lag beträffande internationella köp av lösa saker

Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1964:528) om tillämplig lag

beträffande internationella köp av lösa saker skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

 Föreslagen lydelse

1 §

 Denna lag äger tillämpning på

sådana köp av lösa saker som

hava internationell karaktär.

 Från lagens tillämpningsområ-

de undantagas

 1. köp av registrerade fartyg

och luftfartyg;

 2. köp av värdepapper; samt

 3. försäljning genom judiciell

myndighets åtgärd eller i exe-

kutiv ordning.

 Med köp likställes avtal om

leverans av lösa saker som skola

tillverkas, såframt materialet

skall tillhandahållas av den som

åtagit sig leveransen.

 Denna lag tillämpas på sådana

köp av lösa saker som har inter-

nationell karaktär.

 Från lagens tillämpningsområ-

de undantas

 1. köp av registrerade fartyg

och luftfartyg,

 2. köp av värdepapper,

 3. försäljning genom judiciell

myndighets åtgärd eller i exe-

kutiv ordning, samt

 4. köp som omfattas av konsu-

mentköplagen (1990:932) eller

av artikel 5 i konventionen i

bilagan till lagen (1998:000) om

tillämplig lag för avtalsförplik-

telser.

 Med köp likställs avtal om

leverans av lösa saker som skall

tillverkas, om materialet skall

tillhandahållas av den som har

åtagit sig leveransen.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

Lagen skall inte tillämpas på avtal som har ingåtts före lagens

ikraftträdande.

2.3 Förslag till lag om ändring i fastighetsmäklarlagen

(1995:400)

Härigenom föreskrivs att 3 § fastighetsmäklarlagen (1995:400) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 §

Bestämmelserna i denna lag

tillämpas oavsett var fastigheten

är belägen, om en väsentlig del av

mäklarens uppdrag utförs i

Sverige.

Bestämmelserna i denna lag

tillämpas oavsett var fastigheten

är belägen, om en väsentlig del

av mäklarens uppdrag utförs i

Sverige. I den mån lagen

(1998:000) om tillämplig lag för

avtalsförpliktelser är tillämplig

avgörs dock frågan om val av

rättsordning enligt den lagen.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

Lagen skall inte tillämpas på uppdragsavtal som har ingåtts före lagens

ikraftträdande.

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:351) om

handelsagentur

Härigenom föreskrivs att 3 § lagen (1991:351) om handelsagentur skall

upphöra att gälla.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

Den upphävda paragrafen gäller dock fortfarande i fråga om

agenturavtal som har ingåtts före lagens ikraftträdande.

3 Ärendet och dess beredning

Konventionen om tillämplig lag för avtalsförpliktelser (Romkonven-

tionen) innehåller regler om vilken lag som skall tillämpas på avtals-

förpliktelser när det uppkommer ett val mellan rättsordningarna i olika

länder. Den antogs år 1980 av de dåvarande medlemsländerna i Euro-

peiska gemenskaperna (EG) och öppnades för undertecknande den 19

juni samma år. Sedan Grekland blivit medlem i EG ingick medlemssta-

terna år 1984 en tillträdeskonvention om Greklands anslutning till Rom-

konventionen. Konventionen kompletterades år 1988 med två tilläggs-

protokoll om EG-domstolens behörighet att tolka konventionen. Spaniens

och Portugals inträde i EG föranledde ytterligare en tillträdeskonvention

år 1992. Denna konvention innehåller, förutom tekniska anpassningar av

den ursprungliga konventionstexten, ett par mindre, sakliga ändringar i

konventionens bestämmelser.

Romkonventionen har tillträtts av samtliga stater som var medlemmar i

Europeiska unionen (EU) vid årsskiftet 1994/95. Den trädde i kraft den 1

april 1991. Även tillträdeskonventionerna har trätt i kraft. Tillträdeskon-

ventionen från år 1992 har dock ännu inte ratificerats av samtliga signa-

tärstater. Tilläggsprotokollen om EG-domstolens tolkningsrätt har under-

tecknats av samtliga stater som var medlemmar i EU vid årsskiftet

1994/95. De har ännu inte trätt i kraft. Ikraftträdandet är beroende av att

alla signatärstater ratificerar det andra protokollet och så har ännu inte

skett.

Enligt artikel 4.2 i den anslutningsakt som hör till det anslutnings-

fördrag som reglerar Sveriges medlemskap i EU har Sverige förbundit

sig att tillträda de konventioner som avses i artikel 220 i Romfördraget

eller som är oskiljaktigt förbundna med förverkligandet av Romför-

dragets mål samt de protokoll om EG-domstolens tolkning av konven-

tionerna som de tidigare medlemsstaterna har undertecknat (se prop.

1994/95:19, Del 3, bilaga 10 s. 3).

Romkonventionen grundar sig inte direkt på artikel 220 i Romför-

draget men omfattas av artikel 4.2 i anslutningsakten. Sverige har således

förbundit sig att ansluta sig till den konventionen och de två tilläggs-

protokollen om EG-domstolens tolkningsrätt som hör till konventionen.

För detta ändamål inleddes våren 1996 förhandlingar om en tillträ-

deskonvention mellan Sverige, de två andra nya medlemsländerna

Finland och Österrike samt de tolv tidigare medlemsstaterna i EU.

Förhandlingarna, som nu är avslutade, resulterade i en tillträdeskonven-

tion som undertecknades av medlemsstaterna den 29 november 1996. Av

denna konvention framgår bl.a. att Sverige, Österrike och Finland an-

sluter sig till Romkonventionen, med all den anpassning och alla de

ändringar som har gjorts i den genom de tidigare tillträdeskonven-

tionerna, samt till de två tilläggsprotokollen. Tillträdeskonventionen

träder i kraft i förhållandet mellan de stater som har ratificerat den efter

det att en av de tre nya medlemsstaterna och åtminstone en av de tidigare

medlemsstaterna har ratificerat konventionen.

Romkonventionen och det första tilläggsprotokollet i engelsk, fransk

samt svensk version finns i bilaga 1. Det andra tilläggsprotokollet och

tillträdeskonventionen om bl.a. Sveriges anslutning till Romkonven-

tionen finns i sina svenska versioner i bilagorna 2 och 3.

Ungefär samtidigt med att tillträdesförhandlingarna inleddes ut-

arbetades i Justitiedepartementet promemorian Romkonventionen

införlivande med svensk rätt av EG-konventionen om tillämplig lag för

avtalsförpliktelser (Ds 1996:7). I promemorian föreslås att Sverige skall

tillträda Romkonventionen. Vidare föreslås en ny lag som föreskriver att

konventionens lagvalsregler skall gälla som svensk lag. Promemorian

innehåller också förslag till följdändringar i andra lagar. Promemorians

lagförslag finns i bilaga 4.

Promemorian remissbehandlades under våren 1996. En förteckning

över remissinstanserna finns i bilaga 5. En sammanställning av remiss-

yttrandena finns tillgänglig i Justitiedepartementet (dnr Ju95/2098).

I denna proposition behandlas de frågor som tas upp i den

remissbehandlade promemorian.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 18 september 1997 att inhämta Lagrådets

yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 6.

Lagrådet har diskuterat den föreslagna tekniken att införliva Rom-

konventionen med svensk rätt genom s.k. inkorporering. Lagrådet har

ställt sig bakom förslaget i denna del och även i övrigt lämnat förslagen

utan erinran. Lagrådets yttrande finns i bilaga 7.

4 Romkonventionens huvudsakliga innehåll

4.1 Konventionens uppbyggnad

Romkonventionen innehåller lagvalsregler för kontraktsrättsliga förplik-

telser. Varje enskilt förmögenhetsrättsligt avtal anses vara underkastat i

princip ett enda lands lag. Denna rättsordning betecknas som kontraktets

avtalsstatut. Romkonventionen innehåller regler om hur avtalsstatutet

fastställs för de flesta typer av avtal och ensidiga förbindelser på det

kontraktsrättsliga området. Dessutom finns regler om vilken lag som

skall tillämpas vid bedömningen av vissa rättsfrågor som hör samman

med ett avtal.

Konventionen består av tre delar. I del I finns regler om konventionens

tillämpningsområde (artiklarna 1 och 2). I del II finns konventionens

lagvalsregler samt regler om bl.a. konventionens tolkning och dess

tillämplighet i förhållande till andra rättsakter från EG och till andra

konventioner (artiklarna 3-22). I del III slutligen finns bestämmelser om

konventionens ikraftträdande och giltighetstid samt bestämmelser som

riktar sig till medlemsstaterna (artiklarna 23-33).

Genom tillträdeskonventionen om Spaniens och Portugals anslutning

till Romkonventionen uteslöts de bestämmelser som definierade inom

vilka av medlemsstaternas territorier som konventionen skulle gälla.

Genom ändringen upphävdes artikel 22.2, artikel 27 och artikel 30.3

andra meningen. I artikel 31 d ströks en hänvisning till artikel 27.

Till huvudkonventionen hör ett protokoll och två gemensamma till-

kännagivanden, vilka utgör del av konventionen. Till konventionen hör

också två protokoll om EG-domstolens tolkningsrätt. Innehållet i dessa

presenteras i avsnitt 4.6.

4.2 Konventionens tillämpningsområde

Konventionen skall utom i vissa preciserade undantagsfall tillämpas

på avtalsförpliktelser i alla situationer där det uppkommer ett val mellan

rättsordningarna i olika länder. Konventionen förutsätter inte ömsesidig-

het. Lagen i det land som utpekas genom konventionens bestämmelser

skall tillämpas även om det är lagen i ett land som inte har tillträtt

konventionen.

Från konventionens tillämpningsområde undantas vissa avtalsanknutna

rättsfrågor och även vissa typer av avtal. Något förenklat undantas

 frågor om fysiska personers familjerättsliga status, rättskapacitet och

rättshandlingsförmåga,

 avtalsförpliktelser som grundar sig på arvsregler och familjerättsliga

regler,

 vissa värdepappersrättsliga förpliktelser,

 prorogations- och skiljeavtal,

 associationsrättsliga frågor,

 frågan om en fullmäktig kan binda sin huvudman i förhållande till

tredje man,

 frågor som rör det angloamerikanska trustinstitutet,

 med vissa undantag frågor om bevisning och förfarande i rättegång,

samt

 försäkringsavtal om den försäkrade risken finns i ett EU-land.

Konventionens tillämpningsområde behandlas i artiklarna 1 och 2.

4.3 Konventionens lagvalsregler

Romkonventionens huvudprincip är att parterna har rätt att själva, när

avtalet ingås eller senare, bestämma vilket lands lag som skall tillämpas

på deras avtalsförhållande (artikel 3.1 och 3.2). Parterna har som

huvudregel full frihet att välja tillämplig lag. Det ställs alltså inget krav

på att avtalet skall ha någon anknytning till den valda rättsordningen.

Parternas avtal om tillämplig lag behöver inte vara skriftligt, men deras

val skall vara uttryckligt eller med rimlig säkerhet framgå av avtalets

bestämmelser eller av omständigheterna i övrigt. Avtalet om tillämplig

lag kan gälla hela avtalet men det kan också gälla enbart vissa delar av

det, s.k. dépeçage (artikel 3. 1).

Från huvudregeln om att parterna obegränsat får bestämma vilken lag

som skall tillämpas på deras avtalsförhållande gör konventionen några

undantag som alltså inskränker parternas avtalsfrihet.

När ett avtal har anknytning till endast ett land, dvs. saknar interna-

tionell karaktär, får parterna inte avtala bort tvingande bestämmelser i det

landets rättsordning genom att välja en annan rättsordning (artikel 3.3).

Parternas frihet att välja tillämplig lag gäller även för avtal mellan en

näringsidkare och en konsument. Om ett konsumentavtal ingås under

vissa i konventionen angivna omständigheter inskränks dock parternas

avtalsfrihet. Oavsett vilken lag parterna har valt som tillämplig för sitt

avtalsförhållande har konsumenten under dessa omständigheter alltid

kvar det skydd som tillkommer honom eller henne enligt tvingande regler

i det land där han eller hon har sitt hemvist (artikel 5).

När det gäller individuella anställningsavtal har arbetstagaren, oavsett

vilken lag som parterna har valt, alltid kvar det skydd som tillkommer

honom eller henne enligt tvingande bestämmelser i den lag som skulle ha

tillämpats om inget lagval gjorts. Som regel är det fråga om tvingande

bestämmelser i lagen i det land där arbetstagaren vanligtvis utför sitt

arbete (artikel 6).

Slutligen inskränks parternas lagvalsfrihet genom bestämmelser i

artikel 7 om tillämpning av s.k. internationellt tvingande regler (se föl-

jande avsnitt).

För det fall parterna inte har valt tillämplig lag innehåller konventionen

en regel om att lagen i det land som avtalet har sin närmaste anknytning

till skall tillämpas (artikel 4.1). Denna "närmaste anknytning" skall i

första hand bestämmas med hjälp av en allmän presumtionsregel. Avtalet

skall anses ha sin närmaste anknytning till det land där den avtalspart

vars prestation är kännetecknande för avtalet har sin vanliga vistelseort (i

fråga om näringsidkare säte eller driftställe), se artikel 4.2.

Presumtionsregeln skall inte gälla, om det inte kan fastställas vilken av

avtalsparternas prestation som är kännetecknande för avtalet. Presum-

tionen skall vidare frångås, om det med beaktande av samtliga omstän-

digheter framgår att avtalet är närmare knutet till ett annat land än det

som pekas ut av presumtionsregeln (artikel 4.5).

Konventionen innehåller särskilda presumtionsregler för vissa typer av

avtal. Det gäller avtal om en sakrätt till fast egendom eller nyttjanderätt

till sådan egendom (artikel 4.3), avtal om transport av varor (artikel 4.4)

och anställningsavtal (artikel 6.2). För vissa konsumentavtal, med en nära

anknytning till konsumentens hemvistland, anvisar konventionen direkt

lagen i det landet som tillämplig för parternas avtalsförhållande. Det är

således inte någon presumtionsregel, utan lagen i konsumentens hemland

skall tillämpas (artikel 5.3).

Konventionen innehåller också regler om tillämplig lag för ett antal

rättsfrågor som hör samman med avtalet. Dit hör frågor om ett avtals

materiella och formella giltighet (artiklarna 8 och 9), frågor om vad som

skall bedömas enligt avtalsstatutet (artiklarna 10 och 14) samt frågan om

underårigas rättshandlingsförmåga i vissa fall (artikel 11). Därutöver

finns bl.a. regler om vilken lag som skall tillämpas vid överlåtelse av

fordran och vid subrogation (artiklarna 12 och 13). Beträffande det när-

mare innehållet i dessa och konventionens övriga artiklar hänvisas till

avsnitt 9.

4.4 Internationellt tvingande bestämmelser

Den lag som parterna har valt som avtalsstatut och den lag som i avsak-

nad av parternas val skall tillämpas enligt de i föregående avsnitt uppräk-

nade bestämmelserna kan i vissa undantagsfall åsidosättas. Enligt artikel

7.1 får domstolen nämligen, oavsett vilken lag som enligt konventionens

bestämmelser skall vara avtalsstatut, beakta tvingande bestämmelser i ett

annat land som förhållandet har nära anknytning till. Det gäller om dessa

bestämmelser enligt det andra landets lag skall användas utan hänsyn till

vilket lands lag som i övrigt skall tillämpas på avtalet. Sådana bestäm-

melser brukar kallas internationellt tvingande.

Vid bedömningen av om de internationellt tvingande bestämmelserna i

ett annat lands lag bör ges verkan skall domstolen ta hänsyn till deras art

och ändamål och till följderna av att de används eller inte används.

Det nu sagda innebär att en domstol i vissa fall får ge företräde för

internationellt tvingande bestämmelser i en annan rättsordning än den

egna. En särskild regel gäller därutöver för internationellt tvingande be-

stämmelser i domstolens egen rättsordning. Domstolarna kan utan re-

striktioner tillämpa internationellt tvingande bestämmelser i den egna

lagen, även om ett annat lands lag skall tillämpas i övrigt (artikel 7.2).

Frågan hur man i svensk rätt ser på internationellt tvingande regler tas

upp i avsnitt 5.4, särskilt under avsnittet om handelsagenter.

4.5 Konventionens förhållande till andra konventioner m.m.

Romkonventionens bestämmelser är subsidiära i förhållande till andra

rättsakter från EG och i förhållande till internationella konventioner som

innehåller lagvalsregler för avtalsförpliktelser (artiklarna 20 och 21). Här

skall nämnas några av de konventioner som Sverige har tillträtt.

På det köprättsliga området finns konventionen om tillämplig lag be-

träffande internationella köp av lösa saker (Haagkonventionen) från år

1955. Den har införlivats med svensk rätt genom lagen (1964:528) om

tillämplig lag beträffande internationella köp av lösa saker (IKL).

Haagkonventionen innehåller lagvalsregler för sådana köp av lösa

saker som har internationell karaktär. Konventionen gäller både handels-

köp och konsumentköp. Vid en eventuell konflikt mellan Romkonven-

tionen och Haagkonventionen får reglerna i Haagkonventionen företräde.

Frågan om i vilken utsträckning IKL framdeles skall vara tillämplig tas

upp i avsnitt 5.4. Särskilt behandlas därvid konsumentköp.

En konvention om domstols behörighet och om erkännande och

verkställighet av domar på privaträttens område ingicks år 1968 mellan

EG:s dåvarande medlemsstater (Brysselkonventionen). År 1988 antogs

en annan konvention om domstols behörighet och om verkställighet av

domar på privaträttens område (Luganokonventionen) av samtliga EG-

och EFTA-länder. Luganokonventionen är en parallell till och så gott

som identisk med Brysselkonventionen.

Sverige har tillträtt Luganokonventionen och har i samband med vårt

lands anslutning till EU åtagit sig att ansluta sig till Brysselkonventionen.

En tillträdeskonvention om Sveriges anslutning till den konventionen

undertecknades av EU:s medlemsstater den 29 november 1996. I Rege-

ringskansliet pågår arbetet med förslag till den lagstiftning som behövs

för en svensk anslutning till Brysselkonventionen.

Bryssel- och Luganokonventionerna innehåller domsrättsregler samt

regler om erkännande och verkställighet av domar. Brysselkonventionens

behörighetsregler har när det gäller konsumenttvister och tvister om

anställningsavtal utarbetats i belysning av det då föreliggande utkastet till

bestämmelser om tillämplig lag för avtalsrättsliga förpliktelser (sederme-

ra Romkonventionen). Brysselkonventionens regler har sedan i huvudsak

oförändrade förts in i Luganokonventionen. Ett syfte med reglerna i

Bryssel- och Luganokonventionerna är att åstadkomma korrespondens

mellan forum och tillämplig lag (se prop. 1991/92:128 s. 173 och 184).

Något konfliktförhållande mellan reglerna i dessa båda konventioner och

reglerna i Romkonventionen torde knappast uppstå.

På det transporträttsliga området finns ett antal konventioner som

Sverige har tillträtt. Lagvalsreglerna i de konventionerna och i konven-

tioner som Sverige i framtiden tillträder får företräde vid en eventuell

konflikt med lagvalsreglerna i Romkonventionen.

4.6 Protokollen om EG-domstolens tolkningsrätt

Enligt det första tilläggsprotokollet ges EG-domstolen rätt att avge tolk-

ningsutlåtanden angående Romkonventionen, de konventioner om till-

träde till Romkonventionen som ingås med nya medlemsstater samt

protokollet i fråga.

I artikel 2 anges vilka nationella domstolar som i pågående mål får

överlämna tolkningsfrågor till EG-domstolen och under vilka förutsätt-

ningar det får ske. Det är konventionsstaternas högsta domstolar och

domstolar som dömer som överinstans som har denna rätt. De högsta

domstolar som det gäller för Sveriges del är enligt tillträdeskonventionen

den 29 november 1996 Högsta domstolen, Regeringsrätten, Arbetsdom-

stolen och Marknadsdomstolen.

I artikel 3 anges att även andra nationella myndigheter än domstolar får

ges rätt att under vissa förutsättningar begära tolkningsbesked från EG-

domstolen. Tolkningsbesked får begäras om domstolarna i det land där

myndigheten finns har meddelat avgöranden som strider mot tolknings-

avgöranden som har meddelats av EG-domstolen eller av en av de

domstolar i en annan konventionsstat som anges i artikel 2. Tolknings-

besked enligt artikel 3 får begäras endast beträffande avgöranden som har

vunnit laga kraft.

Varje konventionsstat har möjlighet att avgöra om någon myndighet

med de angivna uppgifterna behövs och får i sådant fall utse behörig

myndighet. För Sveriges del torde det inte för närvarande finnas något

behov av att utse någon myndighet med de i artikel 3 angivna upp-

gifterna.

Avsikten med det andra tilläggsprotokollet var att EG-domstolen

skulle vara behörig att avge tolkningsutlåtanden även innan Romkon-

ventionen trätt i kraft med avseende på alla medlemsstater i Europeiska

ekonomiska gemenskapen.

Inget av tilläggsprotokollen har trätt i kraft.

5 Sveriges anslutning till Romkonventionen

5.1 Skall Sverige ansluta sig till Romkonventionen?

Regeringens förslag: Sverige skall ansluta sig till Romkonventionen

och tilläggsprotokollen om EG-domstolens tolkningsrätt.

Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag

(promemorian s. 32).

Remissinstanserna: Alla remissinstanser tillstyrker förslaget eller

lämnar det utan invändning.

Skälen för förslaget: Sverige har genom det anslutningsfördrag med

tillhörande anslutningsakt som reglerar vårt lands inträde i EU åtagit sig

att ansluta sig till Romkonventionen och de protokoll om EG-domstolens

tolkningsrätt som hör till konventionen.

Sverige skall sålunda ansluta sig till konventionen och tilläggsproto-

kollen.

Förhandlingar mellan de nya medlemsstaterna förutom Sverige även

Finland och Österrike och de tidigare om de närmare villkoren för

anslutningen har ägt rum under år 1996. Förhandlingarna har utmynnat i

en särskild tillträdeskonvention som undertecknades den 29 november

1996 av samtliga medlemsstater.

Tillträdeskonventionen träder i kraft, i förhållandet mellan de stater

som har ratificerat konventionen, första dagen i den tredje månaden efter

det att en av de tre nya medlemsstaterna och åtminstone en av de tidigare

medlemsstaterna har deponerat sina ratifikationsinstrument. För varje stat

som därefter ratificerar konventionen träder den i kraft första dagen i den

tredje månaden efter det att staten deponerat sitt ratifikationsinstrument.

Romkonventionen och tilläggsprotokollen innehåller, förutom bestäm-

melser som reglerar medlemsstaternas inbördes skyldigheter, huvudsak-

ligen bestämmelser som riktar sig till domstolar och enskilda. Sådana be-

stämmelser måste, för att få giltighet i Sverige som svensk rätt, införlivas

med svensk rätt genom författning, i detta fall genom lag. Hur detta bör

gå till behandlas nedan (avsnitt 5.3).

I de följande avsnitten behandlas först frågan om Sverige bör utnyttja

möjligheten att reservera sig mot vissa av konventionens bestämmelser

(avsnitt 5.2) samt därefter frågan om på vilket sätt konventionen skall

införlivas med svensk rätt (avsnitt 5.3). I avsnitt 5.4 diskuteras vilka

följdändringar i svensk lag som krävs.

5.2 Reservationer m.m.

Regeringens bedömning: Inga reservationer bör göras från svensk

sida. Sverige bör i enlighet med ett särskilt medgivande behålla vissa

bestämmelser om tillämplig lag i sjölagen.

Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens bedöm-

ning (promemorian s. 33).

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser stöder regeringens be-

dömningar eller lämnar dem utan invändning. Juridiska fakulteten vid

Lunds universitet, Sveriges Advokatsamfund, Sveriges Industriförbund,

Stockholms Handelskammare och Svenska Arbetsgivareföreningen anser

dock att Sverige bör reservera sig mot artikel 7.1 om tillämpning av

internationellt tvingande bestämmelser.

Skälen för bedömningen:

Reservationer

Enligt artikel 22 kan medlemsstaterna vid tidpunkten för tillträde till kon-

ventionen förbehålla sig rätten att inte tillämpa vissa av konventionens

bestämmelser. Reservationsmöjligheten gäller artikel 7.1 om tillämpning

av internationellt tvingande bestämmelser i en utländsk lag som inte är

avtalsstatut och artikel 10.1 e om avtalsstatutets tillämpning på frågan om

effekterna av ett avtals ogiltighet. Ett förbehåll kan när som helst tas

tillbaka.

Artikel 10 innehåller regler om avtalsstatutets tillämpningsområde.

Enligt punkt 1 e skall avtalsstatutet tillämpas vid bedömningen av verk-

ningarna av att ett avtal är ogiltigt. Denna regel överensstämmer med vad

som anses gälla enligt svensk internationell privaträtt och den framstår i

sak som lämplig. Sverige bör därför inte utnyttja möjligheten att

reservera sig mot den bestämmelsen.

Artikel 7 ger, som beskrivits i avsnitt 4.4, domstolarna möjlighet att

tillämpa internationellt tvingande bestämmelser i en annan rättsordning

än den som i övrigt skall gälla för avtalet. Reservationsmöjligheten gäller

punkt 1, som innebär att domstolen får tillämpa internationellt tvingande

bestämmelser i en främmande lag. Enligt bestämmelsen krävs att situa-

tionen har nära anknytning till det land vars tvingande bestämmelser

avses. Vid bedömningen av om de internationellt tvingande bestämmel-

serna bör ges verkan skall hänsyn tas till deras karaktär och syfte samt till

följderna av att de används eller inte används.

Storbritannien, Irland, Tyskland, Luxemburg och Portugal har förbe-

hållit sig rätten att inte tillämpa denna bestämmelse. Övriga EU-länder

har inte reserverat sig. Enligt uppgift från det finska Justitieministeriet

avser Finland inte heller att reservera sig mot bestämmelsen. Från

Justitieministeriet i Österrike uppges att man troligen kommer att

reservera sig, men att slutlig ställning ännu inte har tagits till den frågan.

Som framgår av promemorians genomgång har bestämmelsen blivit

mycket omdiskuterad (promemorian s. 34 f.). De som är kritiska till den

har framhållit att den försvårar för parterna att förutse vilka regler som

skall tillämpas på deras avtal. Ett annat vanligt argument mot

bestämmelsen är att den leder till att olika länders regler kan bli tillämp-

liga på samma rättsförhållande. I debatten har också hävdats att den

medför att offentligrättsliga regler i en annan rättsordning kan komma att

slå igenom vid tillämpningen. Vidare har påpekats att tillämpningen av

regeln kan bli ytterligt komplicerad, dels eftersom domstolen måste

utröna huruvida en viss bestämmelse i lagen i ett annat land är inter-

nationellt tvingande, dels för att domstolen vid tillämpningen av en

eventuell internationellt tvingande bestämmelse måste beakta hur den

förhåller sig till och samspelar med de relevanta reglerna i avtalsstatutet.

Det finns sålunda goda argument som talar för att Sverige bör reser-

vera sig mot bestämmelsen. Det är också i huvudsak dessa argument som

de remissinstanser som anser att Sverige bör reservera sig anför till stöd

för sin åsikt.

Emellertid finns det också vägande skäl som talar för bestämmelsen.

Ett av de viktigaste är att den ger domstolarna möjlighet att komma till

samma resultat oavsett vilken lag parterna har valt och oavsett i vilket

land talan väckts. Möjligheterna till en enhetlig praxis ökar därmed. Till

detta kommer att regler som ett land valt att göra internationellt

tvingande många gånger syftar till att skydda en svagare avtalspart. För

att detta syfte skall tillgodoses oavsett i vilket land prövningen av en tvist

sker behövs en regel som den i artikel 7.1.

Visserligen kan också tänkas fall när en tillämpning av internationellt

tvingande bestämmelser i en annan rättsordning än avtalsstatutet innebär

en icke förutsedd och kanske oönskad förskjutning i balansen mellan

olika berörda intressen. Bestämmelsen i artikel 7.1 är emellertid utfor-

mad så att domstolen kan ta hänsyn till sådana omständigheter. Regeln är

nämligen fakultativ och lämnar öppet i vilken utsträckning verkan skall

ges åt internationellt tvingande regler i ett annat lands rättsordning (i den

engelska versionen används uttrycket effect may be given ). Som

tidigare nämnts skall hänsyn tas till karaktären av och syftet med den

internationellt tvingande bestämmelse som är i fråga och till vad som blir

resultatet om bestämmelsen tillämpas eller inte tillämpas.

Om det någon gång kan bli fråga om att beakta offentligrättsliga regler

i ett annat land är det, mot bakgrund av det handlingsutrymme som

sålunda ges domstolen, inte något avgörande argument mot att införa

bestämmelsen i artikel 7.1.

Det är enligt regeringens mening inte heller något tungt argument mot

bestämmelsen att den kan medföra att olika länders lagar blir tillämpliga

på samma rättsförhållande. Den situationen kan också uppkomma genom

att Romkonventionen, som omtalats ovan, gör det möjligt för parterna att

ange tillämplig lag för endast en del av ett avtal.

De svårigheter som kan uppkomma för en domstol vid tillämpning av

bestämmelsen bör inte heller bli ohanterliga. Det finns inte anledning att

tro annat än att domstolarna förmår tillämpa regeln ändamålsenligt.

Utifrån önskemålet att tvisten får en materiellt rimlig utgång måste

bestämmelsen då ses som en tillgång.

En viktig omständighet är vidare den nordiska rättslikheten. Om

Finland i likhet med Danmark inför artikel 7.1 i sin lag är det sålunda ett

skäl att införa bestämmelsen även i svensk lag. Romkonventionen

behandlar frågan om tillämplig lag för avtalstyper som till stor del regle-

ras i gemensam eller likartad lagstiftning i de nordiska länderna. Det är

därför viktigt att konventionen kommer att gälla på samma sätt i

Danmark, Finland och Sverige.

Vid en värdering av skälen för och emot regeln bör det också beaktas

att en majoritet av medlemsstaterna avstått från att reservera sig mot den.

Sammanfattningsvis anser regeringen att de skäl som talar för att

införa regeln i artikel 7.1 i svensk lag väger så tungt att Sverige inte bör

utnyttja möjligheten att reservera sig heller på denna punkt.

Avvikelser från konventionen

Romkonventionen innehåller inga reservationsmöjligheter utöver de nu

behandlade. Medlemsstaterna är således i princip bundna av de lagvals-

regler som finns i konventionen. I några fall medger konventionen

emellertid att medlemsstaterna tillämpar regler som avviker från konven-

tionens. Det gäller internationellt tvingande bestämmelser och lagvals-

regler som bygger på rättsakter från EG eller på internationella konven-

tioner (se avsnitt 4.4 och 4.5). Ytterligare ett undantag medges enligt

artikel 23. Enligt den artikeln får en medlemsstat, sedan konventionen

har trätt i kraft för den staten, anta särskilda lagvalsregler, som avviker

från konventionens, för en viss avtalstyp. Innan sådana lagvalsregler

införs måste ett särskilt förfarande iakttas.

I 13 kap. 2 § första och andra styckena och 14 kap. 1 § tredje stycket

sjölagen (1994:1009) finns bestämmelser om tillämplig lag vid sjöfart i

Sverige och mellan de nordiska länderna. Bestämmelserna bygger inte på

konventioner utan på nordiska överenskommelser. Bestämmelserna inne-

bär att den tillämpliga lagen bestäms av var transporten utförs och inte,

som enligt Romkonventionen, av var den part som skall utföra den för

avtalet karaktäristiska prestationen (transporten) har sitt säte.

Sjölagarna i de nordiska länderna har kommit till efter ett samarbete

länderna emellan. Lagarna har samma innehåll i det nu aktuella avseen-

det. Det är därför betydelsefullt för Sverige att behålla de nämnda be-

stämmelserna i sjölagen trots att de avviker från vad som skall gälla

enligt Romkonventionen. Danmark fick enligt ett särskilt protokoll till

konventionen tillstånd att behålla motsvarande bestämmelser i den tidi-

gare danska sjölagen och att ändra den utan att iaktta förfarandet enligt

artikel 23.

Vid förhandlingarna om en tillträdeskonvention begärde både Sverige

och Finland att få behålla motsvarande bestämmelser i sina sjölagar.

Denna begäran fick gehör. I tillträdeskonventionen föreskrivs sålunda i

artikel 2 att det protokoll som utgör bilaga till 1980 års konvention skall

ersättas med en text som innebär att inte bara Danmark utan även Sverige

och Finland får behålla sina nationella bestämmelser om tillämplig lag

när det gäller sjötransport av gods. Eftersom sjölagens regler härvidlag

utgör specialregler i förhållande till Romkonventionen kommer sjölagens

regler att ha företräde även när Romkonventionen införlivats med svensk

lag. Av en till tillträdeskonventionen bifogad gemensam förklaring

framgår att Sverige, Danmark och Finland förklarat sig beredda att utreda

i vilken utsträckning det kommer att bli möjligt för dem att garantera att

framtida ändringar i dessa regler kommer att följa förfarandet i artikel 23

i Romkonventionen. Förfarandet innebär att övriga konventionsstater

skall underrättas om avsikten att göra lagändringar och att de inom viss

tid har möjlighet att begära överläggningar i frågan.

Även i 14 kap. 2 § sjölagen, som anger i vad mån befraktningsreglerna

är dispositiva, finns en lagvalsregel. Den bestämmelsen, som finns i 2 §

andra stycket sista meningen, skall emellertid enligt förarbetena till

sjölagen ses som ett komplement till lagvalsregeln i 14 kap. 1 § tredje

stycket (se prop. 1993/94:195 s. 267). Något särskilt undantag för den

bestämmelsen behövs därför inte.

5.3 Tekniken för införlivandet

Regeringens förslag: Konventionen skall införlivas med svensk rätt

genom s.k. inkorporering. I en särskild lag skall föreskrivas att

relevanta delar av konventionen och tilläggsprotokollen skall gälla

som svensk lag. I lagen skall det också föreskrivas att alla

språkversioner skall ha lika giltighet.

Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens

förslag (se promemorian s. 44). Promemorians förslag till lagtext inne-

håller inte något om de olika språkversionernas giltighet.

Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser tillstyrker förslaget eller

lämnar det utan invändning. Juridiska fakulteten vid Lunds universitet

påpekar att det är önskvärt att det direkt i lagtexten görs klart att de olika

språkversionerna av konventionstexten får samma giltighet.

Skälen för förslaget: En internationell konvention kan införlivas med

svensk rätt genom två olika metoder. Det kan ske genom transformering,

varvid de delar av konventionen som behöver införlivas med svensk rätt

omarbetas till svensk författningstext med den systematik och det

språkbruk som normalt används vid rent intern lagstiftning. Den metoden

brukar normalt användas när det gäller konventioner på civilrättens,

straffrättens och processrättens områden. Lagen (1987:822) om

internationella köp och lagen (1992:794) med anledning av Sveriges

tillträde till Luganokonventionen är dock viktiga undantag. En variant av

transformeringsmetoden är att en översättning av konventionens regler i

så gott som oförändrat skick tas in i en svensk lag. Vid inkorporering

föreskrivs i stället i lag eller annan författning att konventionens bestäm-

melser gäller direkt i Sverige och skall tillämpas som de är av svenska

domstolar och i förekommande fall myndigheter. När denna metod

används blir således den autentiska konventionstexten på ett eller flera

språk gällande svensk författningstext.

Romkonventionens och tilläggsprotokollens bestämmelser är så ut-

formade att de utan kompletterande föreskrifter kan tjäna som rättsnorm

för myndigheter och enskilda. Det är i sig en omständighet som talar för

inkorporering. En annan sådan omständighet är att svensk lag inte

innehåller några motsvarande bestämmelser i dag och att det således inte

uppkommer några samordningsproblem.

Tilläggsprotokollen om EG-domstolens framtida tolkningsrätt har till-

kommit för att säkerställa en enhetlig tolkning av konventionens be-

stämmelser utöver den allmänna skyldigheten för nationella domstolar att

iaktta en konventionskonform tolkning enligt artikel 18. Nationella dom-

stolar i de olika EU-länderna skall, när protokollen trätt i kraft, kunna

under pågående rättegång inhämta besked från EG-domstolen om

konventionens tolkning i olika hänseenden. De olika artiklarna i konven-

tionen skall förstås i belysning av hur EG-domstolen kommer att tolka

dem. Från den synpunkten har det ett värde om de svenska bestämmel-

serna inte över huvud taget avviker från konventionens, eftersom av-

vikelser kan minska värdet av EG-domstolens tolkningsbesked när det

gäller frågan om innebörden av svensk rätt. Även det talar för inkorpore-

ring.

En nackdel med inkorporering kan vara att lagtexten inte alltid blir så

klar och tydlig som den kan bli vid transformering. Det gäller inte minst i

fråga om systematiken. Utan tvekan kan lagen bli mer lättillgänglig vid

transformering. Mot detta står emellertid att många formuleringar i kon-

ventionen utgör resultatet av en kompromiss mellan olika ståndpunkter,

en kompromiss som ofta inte tål att förtydligas. Med en annorlunda och

preciserad formulering i en svensk lag riskerar man sålunda att avvika

från konventionens innehåll.

Konventionstexterna och protokollstexterna har upprättats på svenska

och dessa texter kommer att ha samma giltighet som övriga språkver-

sioner. En inkorporering kommer därmed inte att medföra den olägen-

heten att svenska rättsregler är avfattade på främmande språk.

Sammantaget talar de nu nämnda omständigheterna enligt regeringens

mening starkt för att Romkonventionen införlivas med svensk rätt genom

inkorporering. Det bör ske genom att det i en särskild lag föreskrivs att

konventionen skall gälla som lag här i landet. Detsamma gäller tilläggs-

protokollen om EG-domstolens tolkningsrätt. Det finns visserligen ett

förslag till en ny lag om rätt att begära förhandsavgörande från EG-

domstolen i vissa fall (se prop. 1996/97:164), som innebär att det i och

för sig inte är nödvändigt att i samband med Romkonventionens inför-

livande också särskilt lagstifta om EG-domstolens tolkningsrätt. Emeller-

tid ter det sig naturligt att när som i detta fall, själva konventionstexten

föreslås bli inkorporerad i svensk rätt, även i anslutning härtill inkorpo-

rera bestämmelserna om förhandsavgöranden. Att en sådan lösning

ibland är lämpligare än att låta tolkningsrätten regleras av den föreslagna

generella lagen har också förutsatts i den nämnda propositionen. Sålunda

framgår av förslaget till den generella lagen att bestämmelserna i den inte

skall gälla om det i en annan lag finns en särskild bestämmelse i ämnet.

Frågan är då i vilken utsträckning konventionen och tilläggsproto-

kollen skall inkorporeras med svensk rätt. En naturlig utgångspunkt är att

de bestämmelser som riktar sig till domstolar och andra myndigheter

samt enskilda görs till svensk lag, medan de bestämmelser som riktar sig

till staterna lämnas utanför lagen. Detta föreslås också i promemorian.

Ingen av remissinstanserna invänder mot förslaget. Det är för övrigt även

den lösning som användes när Romkonventionen inkorporerades med

dansk lag.

Bestämmelserna i artiklarna 1 och 2 i konventionens avdelning I, artik-

larna 3 21 i avdelning II samt artiklarna 1 4 i första tilläggsprotokollet

riktar sig till myndigheter och enskilda. Dessa bestämmelser skall därför

i enlighet med det nyss sagda införlivas med svensk rätt.

Artikel 17 i konventionen innehåller emellertid en bestämmelse om att

konventionen skall tillämpas i en konventionsstat på avtal som har ingåtts

efter det att konventionen har trätt i kraft i förhållande till staten. Som

kommer att framgå nedan (se avsnitt 6) anser regeringen att Romkon-

ventionens lagvalsregler bör börja gälla som svensk lag oberoende av om

konventionen har trätt i kraft i förhållande till Sverige eller inte. Det

passar då inte att bestämmelsen i artikel 17 görs direkt tillämplig som

svensk lag. I stället bör en regel med motsvarande innehåll föras in i en

särskild övergångsbestämmelse till lagen om införlivande. Avgörande för

om lagvalsreglerna i konventionen skall tillämpas eller inte får då bli om

avtalet har ingåtts före eller efter lagens ikraftträdande.

Artikel 22 i konventionen och hela avdelning III innehåller bestäm-

melser som berör endast medlemsstaternas inbördes rättigheter och

skyldigheter. I artiklarna 5-11 i första tilläggsprotokollet och i det andra

tilläggsprotokollet finns bestämmelser som rör medlemsstaterna och EG-

domstolen. De nämnda bestämmelserna skall i enlighet med det tidigare

anförda inte införlivas med svensk rätt.

Som framgår av det ovan sagda har samtliga språkversioner av

konventionstexterna samma giltighet. Detta följer av artikel 33 i den

ursprungliga konventionstexten och av motsvarande bestämmelser i

efterföljande tillträdeskonventioner (se t.ex. artikel 4 i tillträdeskonven-

tionen om Sveriges, Finlands och Österrikes anslutning till Romkonven-

tionen). I det förslag till inkorporeringslag som läggs fram här kommer

emellertid inte dessa språkbestämmelser att utgöra en del av svensk lag.

Juridiska fakulteten vid Lunds universitet anför i sitt remissyttrande att

det vore önskvärt om det i själva lagtexten görs klart att alla språk-

versioner har samma giltighet. Regeringen delar helt denna uppfattning.

Det har också tidigare vid inkorporering av internationella överens-

kommelser ansetts som självklart att man måste antingen införliva den

bestämmelse i överenskommelsen som reglerar språkversionernas inbör-

des ställning eller i den lag genom vilken överenskommelsen införlivas ta

in en uttrycklig bestämmelse med motsvarande innehåll (se t.ex. prop.

1991/92:128 om Luganokonventionen).

Frågan är då hur detta skall uttryckas i lagtexten. Lunds universitet

föreslår att hänvisning skall ske till originaltexternas lydelse . Ett sådant

uttryckssätt kan emellertid inte anses vara tillräckligt träffande. Det torde

vara enbart de språkversioner som den ursprungliga konventionstexten är

avfattad på som kan betecknas som konventionens originaltexter .

Därefter har konventionstexten upprättats i nya språkversioner alltefter-

som nya länder har tillkommit. Dessa versioner har genom särskilda

bestämmelser i tillträdeskonventionerna givits samma giltighet som

tidigare texter. Mot bakgrund av det anförda förordar regeringen i stället

den lösningen att de språkversioner som skall gälla räknas upp i lagen.

Det är också den metod som användes när avtalsåtagandena i samband

med upprättandet av Europeiska ekonomiska samarbetsområdet skulle

införlivas med svensk rätt (jfr den numera upphävda lagen [1992:1317]

om ett europeiskt ekonomiskt samarbetsområde). Tekniken innebär att

nya språkversioner får anges i lagen, om och när ytterligare stater

ansluter sig.

5.4 Följdlagstiftning m.m.

Regeringens förslag: I lagen (1964:528) om tillämplig lag be-

träffande internationella köp av lösa saker införs en bestämmelse om

att konsumentköp inte skall omfattas av lagens bestämmelser. I

fastighetsmäklarlagen (1995:400) införs en bestämmelse som innebär

att Romkonventionens regler om tillämplig lag skall gälla för avtals-

förhållandet mellan mäklaren och hans eller hennes uppdragsgivare.

Bestämmelsen om skydd mot vissa lagvalsklausuler i 3 § lagen

(1991:351) om handelsagentur upphävs.

Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag

(promemorian s. 48).

Remissinstanserna: Så gott som samtliga remissinstanser tillstyrker

förslagen eller lämnar dem utan invändning. Juridiska fakulteten vid

Lunds universitet föreslår en annan utformning av lagtexten till den

föreslagna ändringen i fastighetsmäklarlagen samt ifrågasätter om inte

följdändringar behöver göras även i lagen (1904:26 s. 1) om vissa

internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap.

Fastighetsmäklarförbundet är kritiskt till att förslaget avseende fastig-

hetsmäklarlagen leder till att olika lagar kan bli tillämpliga vid en

fastighetsförsäljning, å ena sidan mellan mäklaren och säljaren, å andra

sidan mellan mäklaren och köparen. Sveriges Handelsagenters Förbund

och Säljarnas Riksförbund anser att 3 § lagen om handelsagentur i stället

för att upphävas skall till viss del göras internationellt tvingande.

Skälen för förslaget: Romkonventionen kan införlivas med svensk

rätt utan att några genomgripande lagändringar måste göras. På några

områden måste dock ändringar övervägas.

IKL

Lagen (1964:528) om tillämplig lag beträffande internationella köp av

lösa saker (IKL) bygger på 1955 års Haagkonvention i ämnet. IKL

tillämpas på sådana avtal om köp av lösa saker som är av internationell

karaktär. Den gäller både handelsköp och konsumentköp. Enligt lagens

huvudprincip kan köparen och säljaren komma överens om vilken rätts-

ordning som skall tillämpas på deras avtalsförhållande. Om de inte har

träffat någon sådan överenskommelse, är huvudregeln att lagen i det land

där säljaren har sitt hemvist eller sitt fasta driftställe skall tillämpas på

avtalsförhållandet om säljaren tar emot beställningen där. Om säljaren tar

emot köparens beställning i det land där köparen har sitt hemvist eller sitt

fasta driftställe, tillämpas i stället lagen i köparens hemvistland.

Enligt Romkonventionen gäller lagvalsregler som till stora delar är av

ett annat slag. En utmärkande skillnad är att Romkonventionen innehåller

regler som har utformats särskilt för konsumentavtal. Bl.a. finns en regel

om att konsumenten under vissa förutsättningar, oavsett parternas lagval,

inte kan berövas det skydd som tillkommer honom eller henne enligt

tvingande regler i hans eller hennes hemvistland.

Eftersom reglerna i IKL har företräde framför Romkonventionen (se

avsnitt 4.5) skulle lagvalsreglerna i IKL komma att gälla för konsumen-

ters köp av lösa saker, medan lagvalsreglerna i Romkonventionen skulle

gälla för andra konsumentavtal. Med hänsyn till att Romkonventionen

särskilt reglerar konsumentskyddet och till att konsumentköp rimligen

bör bedömas efter samma principer som andra konsumentavtal, är en

sådan ordning inte ändamålsenlig.

Vid Haagkonferensens fjortonde session år 1980 avgav mötet en dekla-

ration som innebär att de stater som har tillträtt 1955 års Haagkonvention

inte är förhindrade att lagstifta om särskilda lagvalsregler för

konsumentköp. Deklarationen har ansetts innebära att de fördragsslut-

ande staterna utan att göra sig skyldiga till konventionsbrott kan anta sär-

skilda lagvalsregler för konsumentavtal. Sålunda har man i både

Danmark och Finland undantagit konsumentköp från tillämpningsområ-

det för den lag varigenom 1955 års Haagkonvention har införlivats.

Mot denna bakgrund anser regeringen att frågan om tillämplig lag för

konsumentköp bör, liksom när det gäller andra konsumentavtal, regleras

av den svenska lag varigenom Romkonventionen införlivas. Regeringen

föreslår därför att konsumentköp framdeles undantas från tillämpnings-

området för IKL.

I promemorian föreslås att undantaget i IKL för konsumentköp skall

utformas som ett undantag för köp som omfattas av artikel 5 i Romkon-

ventionen. Det skulle innebära att vissa köp som är konsumentköp enligt

konsumentköplagen (1990:932), vars tillämpningsområde avgränsas i 1

och 2 §§ i den lagen, skulle komma att regleras av IKL i stället för av

Romkonventionen. Ett exempel på ett sådant köp kan vara att en små-

företagare inhandlar en hushållsapparat som han avser att använda

huvudsakligen i hemmet men också i företaget. Det framstår enligt

regeringens mening som onödigt komplicerat med en sådan reglering.

Bättre synes vara att även de konsumentköp som inte täcks av be-

stämningen i artikel 5 får regleras av Romkonventionens allmänna lag-

valsregler. Därmed kommer sådana köp att regleras av samma lagvals-

regler som de konsumentköp som visserligen ryms under bestämningen i

artikel 5.1 men som inte har träffats under sådana omständigheter som

sägs i punkt 2 i artikeln (se avsnitt 9 nedan angående artikel 5).

För andra internationella köp av lösa saker kommer IKL att gälla

framför den nya lagen om tillämplig lag för avtalsförpliktelser. Det kan

givetvis, som påpekas i promemorian (s. 49 f.), diskuteras om Haagkon-

ventionen borde sägas upp så att frågan om tillämplig lag för samtliga

internationella köp av lösa saker avgjordes enligt den nya lagen. Några

remissinstanser är också inne på den linjen, däribland Juridiska fakulte-

ten vid Lunds universitet och Stockholms Handelskammare.

Romkonventionens reglering innebär onekligen, som också konstateras

i promemorian (s. 50), vissa fördelar i förhållande till Haagkonven-

tionens reglering. Medan Haagkonventionen, i avsaknad av avtal om

vilken lag som skall tillämpas, direkt anvisar den tillämpliga lagen med

utgångspunkt från i vilket land vissa händelser äger rum, anvisar Rom-

konventionen lagen i det land till vilket avtalet har den närmaste

anknytningen. Denna anknytning fastställs med hjälp av vissa presum-

tionsregler, som dock skall frångås om det med beaktande av samtliga

omständigheter framgår att avtalet är närmare knutet till ett annat land än

det som utpekas av presumtionsregeln. Romkonventionen erbjuder alltså

ett mera flexibelt system där frågan om tillämplig lag fastställs med

utgångspunkt från den enskilda avtalssituationen och inte, som i

Haagkonventionen, med utgångspunkt från vilket land en bestämd

händelse äger rum i.

Haagkonventionen har tillträtts av Sverige, Belgien, Danmark, Finland,

Frankrike, Italien, Norge och Schweiz. Norge och Schweiz är inte med-

lemmar i EU och kan därför inte tillträda Romkonventionen. Övriga

konventionsstater är EU-stater. Det kunde därför vara lämpligt att dessa

stater tillsammans fattade ett beslut om att säga upp Haagkonventionen

för att i stället låta Romkonventionen reglera även internationella köp.

Sverige tog också upp den frågan vid förhandlingarna om Sveriges,

Finlands och Österrikes anslutning till Romkonventionen. Övriga berörda

stater var emellertid inte beredda att då ta ställning och det överenskoms

att saken i stället skulle tas upp vid ett senare tillfälle.

Mot bakgrund av det anförda bör inte Sverige nu ensidigt säga upp

Haagkonventionen. Den bör sålunda fortsätta att gälla tills vidare för

andra internationella köp än konsumentköp.

År 1986 tillkom en ny Haagkonvention angående tillämplig lag för

internationella köp. Den är avsedd att ersätta 1955 års konvention. Endast

ett land har emellertid hittills ratificerat 1986 års konvention, och den har

inte trätt i kraft. I enlighet med ett ställningstagande i samband med

Sveriges tillträde till 1980 års FN-konvention om internationella köp

(Wienkonventionen) har Sverige tills vidare avstått från att tillträda

konventionen. Det finns inte anledning att nu närmare överväga ett

svenskt tillträde.

Fastighetsmäklarlagen

Fastighetsmäklarlagen (1995:400) innehåller civilrättsliga och närings-

rättsliga bestämmelser avseende fastighetsmäklare. De civilrättsliga be-

stämmelserna anger hur mäklaren skall utföra sitt uppdrag och slår fast

mäklarens skyldigheter gentemot köpare och säljare. En mäklare som

handlar i strid mot dessa bestämmelser kan bli skadeståndsskyldig.

Lagen avser inte bara konsumentförhållanden men den syftar främst till

att skydda konsumenter. De civilrättsliga bestämmelserna i lagen är

tvingande till konsumentens fördel.

I 3 § finns en bestämmelse som anger lagens tillämplighet när ett

förmedlingsuppdrag har anknytning till utlandet. Enligt bestämmelsen

tillämpas lagen oavsett var fastigheten är belägen, om en väsentlig del av

mäklarens uppdrag utförs i Sverige. Det saknar således betydelse om

fastigheten är belägen i Sverige eller utomlands eller om förmedlings-

uppdraget utförs av en svensk eller en utländsk mäklare (se prop.

1994/95:14 s. 17). Bestämmelsen måste, som anförs i promemorian

(s. 52 f.), uppfattas som en internationellt privaträttslig lagvalsregel.

Förhållandet mellan en fastighetsmäklare och den som gett mäklaren

ett uppdrag grundar sig på ett förmedlingsavtal som vanligtvis innebär att

fastighetsmäklaren skall förmedla en fastighet som uppdragsgivaren vill

sälja. Parterna i det rättsförhållandet står i ett avtalsförhållande till varan-

dra. Uppdragsgivarens motpart i avtalet om fastighetsöverlåtelsen, ofta

en köpare, står däremot inte i något avtalsförhållande till mäklaren.

Såvitt bestämmelsen i 3 § fastighetsmäklarlagen avser denna senare

relation berörs den inte av Romkonventionens regler, som ju bara gäller

avtalsförpliktelser. Bestämmelsen berörs däremot av Romkonventionen

när den reglerar frågan om tillämplig lag för avtalsförhållandet mellan

mäklaren och dennes uppdragsgivare.

Lagvalsregeln i 3 § fastighetsmäklarlagen avviker från konventionens

regler om tillämplig lag. Den bygger inte på någon rättsakt från EG eller

någon internationell konvention. Bestämmelsen måste alltså ändras så-

vida inte fastighetsmäklarlagens regler kan anses internationellt tvingan-

de, dvs. skall tillämpas även om internationellt privaträttsliga regler

pekar ut en annan rättsordning som tillämplig på avtalet.

Regeringen instämmer i promemorians slutsats (s. 53 f.) att 3 § fastig-

hetsmäklarlagen inte enligt gällande rätt kan anses innebära att lagens

bestämmelser är internationellt tvingande. De flesta remissinstanserna

synes också godta denna slutsats.

Frågan är då om paragrafen bör ändras så att bestämmelserna i fastig-

hetsmäklarlagen blir internationellt tvingande.

För avtalsförhållanden innehåller Romkonventionen långt mer nyan-

serade bestämmelser om tillämplig lag än bestämmelsen i 3 § fastighets-

mäklarlagen. Det innebär att konventionen ger lösningar i lagvalsfrågan

som ofta framstår som lämpligare än den lösning som mäklarlagens

bestämmelse ger. I vissa situationer ger Romkonventionens lagvalsregler

vidare mäklarens uppdragsgivare ett från svensk synpunkt bättre skydd

än fastighetsmäklarlagens regel i den meningen att konventionen medför

att den svenska lagens skyddsregler blir tillämpliga i större utsträckning

än som blir fallet enligt fastighetsmäklarlagens regel. Det kan exempelvis

hända att Romkonventionens bestämmelser för konsumentförhållanden

medför att svensk lag skall tillämpas fastän en väsentlig del av mäklarens

uppdrag inte utförts i Sverige och sålunda mäklarlagen inte skulle tilläm-

pas enligt bestämmelsen i 3 §. Då framstår det som förfelat att göra

mäklarlagens lagvalsbestämmelse internationellt tvingande. Sammanta-

get synes det således vara en fördel om förhållandet mellan mäklaren och

uppdragsgivaren i lagvalshänseende regleras helt och hållet av Rom-

konventionen.

Till följd av det sagda instämmer regeringen även på denna punkt i

promemorians slutsats (s. 55), som är att 3 § fastighetsmäklarlagen inte

bör ändras så att lagens bestämmelser blir internationellt tvingande.

Eftersom paragrafen avviker från Romkonventionens regler om tillämp-

lig lag, bör den i stället ändras så att konventionens lagvalsregler blir

tillämpliga såvitt gäller förhållandet mellan uppdragsgivaren och mäkla-

ren.

Som redan nämnts gäller 3 § fastighetsmäklarlagen emellertid även

frågan om tillämplig lag för mäklarens förhållande till personer som han

eller hon inte står i avtalsförhållande till. Att bestämmelsen inte längre

kommer att tillämpas när det gäller den avtalsrättsliga relationen mellan

mäklaren och uppdragsgivaren men däremot i förhållandet mellan mäkla-

ren och andra personer medför den nackdelen att olika lagar kan komma

att tillämpas på mäklarens rättsförhållanden. Den frågan kan då ställas

om bestämmelsen bör ändras också vad avser förhållandet mellan mäkla-

ren och andra än uppdragsgivaren.

Bestämmelserna i Romkonventionen är så utformade att de inte passar

för annat än avtalsrelationer. Det är därför inte något tänkbart alternativ

att låta konventionens bestämmelser gälla även för rättsförhållanden utan

grund i ett avtal.

En annan möjlighet är att införa en lagvalsregel i fastighetsmäklarlagen

av innebörd att en främmande lag som skall gälla för relationen mellan

mäklaren och uppdragsgivaren även skall gälla för relationen mellan

mäklaren och andra. En sådan ändring måste emellertid ses mot

bakgrund av att enligt Romkonventionen avtalsparterna i princip har full

frihet att bestämma den tillämpliga lagen och när som helst ändra sitt

avtal. Enligt regeringens mening måste det anses olämpligt att parternas

lagval skulle binda också en utomstående tredje man. Även i de fall då

mäklaren och uppdragsgivaren inte har valt tillämplig lag ter det sig

mindre lämpligt att låta Romkonventionens regler gälla för valet av

tillämplig lag avseende relationen mellan mäklaren och andra personer.

Konventionens regler bygger på principen om en nära anknytning mellan

rättsförhållandet och den tillämpliga lagen. Det behöver inte alltid vara så

att mäklarens förhållande till andra personer har någon anknytning till

den rättsordning som utpekas av konventionen för avtalsrelationen mel-

lan mäklaren och uppdragsgivaren. Även en lösning som den nu skis-

serade är således förenad med nackdelar. Dessa nackdelar måste anses

större än de som följer av att olika rättsordningar blir tillämpliga.

Till det nu anförda bör läggas att avsikten med bestämmelsen i 3 §

fastighetsmäklarlagen är att svensk rätt skall bli tillämplig när mäklaren

har agerat här i landet i sådan utsträckning att det finns anledning att

förvänta sig att svensk lag skall gälla. Bestämmelsen är tillkommen inte

minst för att skydda dem som inte står i något avtalsförhållande till

mäklaren. De bör åtnjuta det skydd som den svenska lagen ger. På grund

härav och med beaktande av vad som anförts ovan anser regeringen att

den nuvarande regeln bör vara kvar som en lagvalsregel avseende rela-

tionen mellan personer som inte står i ett avtalsförhållande till varandra.

Sammanfattningsvis föreslår regeringen alltså att 3 § fastighets-

mäklarlagen ändras så att innebörden blir att Romkonventionens regler

skall tillämpas på avtalsförhållandet mellan mäklaren och uppdrags-

givaren. Lunds universitet har föreslagit en utformning av lagtexten som

innebär att bestämmelsen enbart tar sikte på lagvalet i den situationen att

Romkonventionens regler inte skall tillämpas. En sådan utformning

medför att det inte direkt av fastighetsmäklarlagen kommer att framgå

vad som gäller angående val av rättsordning för rättsförhållandet mellan

mäklaren och hans eller hennes uppdragsgivare. Enligt regeringens

mening ter det sig naturligt att bestämmelsen också talar om vad som

gäller om lagvalet i dessa fall. Regeringen förordar därför att lagtexten

utformas i enlighet med promemorians förslag.

Lagen om handelsagentur

Lagen (1991:351) om handelsagentur innehåller regler om handelsagen-

tens och huvudmannens inbördes rättigheter och skyldigheter. I 3 § finns

en regel om skydd mot vissa lagvalsklausuler. Enligt denna bestämmelse

får de regler i lagen som är tvingande till förmån för agenten inte åsido-

sättas till nackdel för denne genom ett avtal om att främmande rätt skall

tillämpas på rättsförhållandet, om det annars skulle bedömas enligt lagen

om handelsagentur. Enligt svensk internationell privaträtt anses ett agen-

turförhållande normalt vara att bedöma enligt lagen i det land där agenten

har sitt affärsställe, i vart fall om agenten utövar huvuddelen av sin

verksamhet i det landet (se NJA 1992 s. 823). Svensk rätt är således i

regel tillämplig på ett agenturförhållande när det gäller en i Sverige

verksam agent med affärsställe här. Om parternas avtal om tillämplig lag

leder till ett sämre resultat för agenten än den svenska lagens tvingande

bestämmelser, är bestämmelsens innebörd att avtalet är utan verkan gent-

emot agenten (se prop. 1990/91:63 s. 25 f. och 54 f.).

Bestämmelsen i 3 § lagen om handelsagentur begränsar parternas rätt

att välja tillämplig lag. Den strider därför mot Romkonventionen, om inte

de bestämmelser i lagen som är tvingande till agentens förmån är

internationellt tvingande (jfr resonemanget i avsnittet ovan om fastig-

hetsmäklarlagen). I promemorian (s. 58 f.) görs den bedömningen att

bestämmelserna inte kan betraktas som internationellt tvingande. Rege-

ringen instämmer i den bedömningen, som också accepteras av remiss-

instanserna. I det sammanhanget bör anmärkas att man i Danmark gjort

en delvis annorlunda bedömning.

Om bestämmelsen i 3 § tas bort blir konsekvensen att handelsagenter

som är verksamma i Sverige får ett sämre skydd än i dag i den meningen

att lagens tvingande bestämmelser inte blir tillämpliga om parterna avta-

lar att en annan lag skall tillämpas på deras rättsförhållande. En fråga

som då aktualiseras, och som förs fram av några remissinstanser, är om

bestämmelsen bör ändras så att den kommer att ange att lagens regler om

uppsägning och avräkning i anledning av uppsägning är internationellt

tvingande. Vid den bedömningen bör man beakta att de materiella rätts-

reglerna om förhållandet mellan handelsagenten och huvudmannen

bygger på ett EG-direktiv och att skyddet för handelsagenter inom EU

således är i huvudsak likvärdigt. Det finns därför inte tillräckliga skäl att

i förhållande till andra EU-länder införa internationellt tvingande regler i

lagen om handelsagentur.

Situationen är annorlunda när det gäller svenska handelsagenters avtal

med huvudmän i andra delar av världen. Svenska Handelsagenters

Förbund har framhållit att agenten i sådana avtalsrelationer kan ha ett

mycket begränsat skydd för det fall huvudmannens lag är tillämplig.

Enligt förbundet blir det allt vanligare att svenska handelsagenter har

huvudmän utanför Europa, exempelvis i Asien. Frågan är då om den

svenska lagen i vissa delar bör göras internationellt tvingande för att för-

hindra att svenska agenter genom lagvalsklausuler utsätts för att huvud-

mannens lag blir tillämplig med den följden, i vissa fall, att agentens

rättsskydd blir dåligt.

För bedömningen av denna fråga måste beaktas hur man i svensk rätt

rent allmänt ser på internationellt tvingande regler. Det kan då konsta-

teras att det är mycket sällsynt att lagstiftaren uttryckligen angett att en

bestämmelse är internationellt tvingande. Ett exempel finns dock i

15 kap. 29 § andra stycket 1 sjölagen, som rör vissa avtalsvillkors gil-

tighet vid passagerarbefordran (se vidare nästa avsnitt). Det har också

diskuterats om vissa andra regler kan anses internationellt tvingande utan

att det uttryckligen angivits. Denna diskussion är emellertid begränsad

till några få regler. En regel som är avsedd att vara internationellt

tvingande är 25 a § lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet,

som rör frågan om kollektivavtals ogiltighet i den situationen att utländsk

lag skall tillämpas på rättsförhållandet. Som tänkbara andra exempel har

nämnts 36 § avtalslagen och vissa regler i lagen (1982:80) om

anställningsskydd. Även vissa hyresrättsliga skyddsregler kan kanske

anses som internationellt tvingande. Den i föregående avsnitt behandlade

3 § fastighetsmäklarlagen (se promemorian s. 20 f.) hör däremot

knappast till den kategorin även om saken diskuterats.

Mot bakgrund av det nu anförda kan det inte gärna hävdas att det just

för rättsförhållandet mellan en handelsagent och dennes uppdragsgivare

finns ett särskilt behov av att svenska regler till skydd för den svagare

parten skall gälla även i de fall då allmänna internationellt privaträttsliga

regler medför att ett annat lands lag skall tillämpas. Att lagvalsklausuler

tillåts innebär ju inte att agenten tvingas in i en ofördelaktig avtalsrela-

tion. Däremot betyder det att svenska handelsagenter som mottar uppdrag

av huvudmän i länder vars rättsordning innehåller ett dåligt skydd för

agenten har anledning att se upp för klausuler som stipulerar att huvud-

mannens lag skall gälla. Men detta är bara en av flera omständigheter att

beakta vid den kommersiella bedömning som agenten måste göra när han

avgör om han skall åta sig uppdraget och vilka villkor han skall accep-

tera.

Det finns sålunda enligt regeringens mening inte skäl att ändra lagen

om handelsagentur så att vissa bestämmelser i den lagen blir internatio-

nellt tvingande.

Som nämnts inledningsvis strider 3 § i lagen om handelsagentur mot

Romkonventionen, närmare bestämt artikel 3. Regeringen föreslår därför

att den tas bort, vilket medför att frågan om tillämplig lag på förhållandet

mellan en handelsagent och agentens huvudman kommer att regleras

enligt Romkonventionen.

Andra lagar som innehåller regler om lagval

Romkonventionen är som nämnts subsidiär i förhållande till andra rätts-

akter från EG och till andra internationella konventioner (se avsnitt 4.5).

Det innebär att den lag genom vilken Romkonventionen införlivas med

svensk rätt inte skall tillämpas på sådana fall där svensk lag innehåller

särskilda lagvalsregler på grund av en rättsakt från EG eller en interna-

tionell konvention. Några följdändringar blir således inte aktuella i dessa

situationer.

Lagvalsregler genom vilka en rättsakt från EG eller en internationell

konvention har införlivats med svensk rätt finns i lagen (1964:528) om

tillämplig lag beträffande internationella köp av lösa saker (IKL), i lagen

(1993:645) om tillämplig lag för vissa försäkringsavtal, i lagen

(1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden samt i lagen

(1997:218) om konsumentskydd vid avtal om tidsdelat boende. På det

transporträttsliga området finns konventionsbundna regler som angår val

av rättsordning i luftfartslagen (1957:297), i lagen (1969:12) med

anledning av Sveriges tillträde till konventionen d. 19 maj 1956 om

fraktavtalet vid internationell godsbefordran på väg, i lagen (1985:193)

om internationell järnvägstrafik och i sjölagen (1994:1009). Som framgår

av avsnitt 5.2 får Sverige enligt särskilt medgivande i tillträdeskon-

ventionen behålla också vissa icke-konventionsbundna lagvalsregler i

sjölagen som bygger på nordiska överenskommelser.

Sjölagen innehåller också en lagvalsbestämmelse som inte omfattas av

det nämnda medgivandet. Det gäller 15 kap. 29 § andra stycket 1. Enligt

den bestämmelsen är avtalsvillkor som inskränker passagerarens rättighe-

ter enligt vissa angivna lagrum ogiltiga vid befordran inom Sverige,

Danmark, Finland eller Norge eller till eller från någon av dessa stater,

 oavsett vilken lag som i övrigt är tillämplig på befordringen . Som

nämnts under föregående rubrik får innebörden anses vara att de angivna

lagrummen är internationellt tvingande för de nämnda transporterna (se

prop. 1973:173 s. 110 f. och s. 145; jfr också förarbetena till den danska

lagen om Romkonventionens införlivande med dansk rätt, Forslag til

lov om gennomførelse af konvention om, hvilken lov der skal anvendes

på kontraktlige forpligtelser, m.v., s. 24). En lagvalsbestämmelse med en

sådan innebörd står inte i strid med Romkonventionen. Det framgår av

artikel 7.2.

När det gäller avtalsrättslig verkan av att en person är omyndig finns

särskilda lagvalsregler för nordiska förhållanden i 17 § förordningen

(1931:429) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap,

adoption och förmynderskap. Förordningen bygger på 1931 års konven-

tion innehållande internationellt privaträttsliga bestämmelser om äkten-

skap, adoption och förmynderskap.

Beträffande lagen (1904:26 s. 1) om vissa internationella rättsförhål-

landen rörande äktenskap och förmynderskap anför Lunds universitet att

bestämmelserna i 4 kap. 5 § andra stycket och 5 kap. 6 § första och andra

styckena i vissa situationer kan kollidera med bestämmelsen i artikel 11 i

Romkonventionen. Bestämmelserna i 1904 års lag innebär att, om en

underårig eller omyndigförklarad här i riket företagit en rättshandling på

förmögenhetsrättens område som han eller hon varit obehörig att företa

enligt den rättsordning som annars skulle användas för att bedöma

verkningarna av omyndigheten, rättshandlingen ändå är bindande, om

han eller hon varit behörig enligt svensk lag och motparten varken insåg

eller bort inse den bristande behörigheten. Romkonventionens bestäm-

melse beskriver i huvudsak detsamma. Regeringen kan för sin del inte

finna att det skulle föreligga någon konflikt här som kräver en ändring av

1904 års lag.

Om bestämmelserna i 1904 års lag behålls innebär det visserligen att

samma frågor behandlas på två ställen i lagen. 1904 års lag reglerar dock

även vissa förhållanden som inte täcks av Romkonventionen. Lagen ses

för närvarande över inom Justitiedepartementet inom ramen för ett pro-

jekt som syftar till en samlad reglering av den internationella familje-

rätten. Av dessa skäl bör bestämmelsen i 1904 års lag behållas tills

vidare.

6 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

Regeringens förslag: Lagen om tillämplig lag för avtalsförpliktelser

skall i fråga om Romkonventionens regler träda i kraft den 1 juli 1998

och i övrigt den dag regeringen bestämmer. Övriga lagändringar skall

träda i kraft den 1 juli 1998. Romkonventionens regler liksom följd-

ändringarna i övriga lagar skall tillämpas endast på avtal som har ingåtts

efter ikraftträdandet.

Promemorians förslag: Lagen om tillämplig lag för avtalsförplik-

telser liksom övriga lagändringar skall träda i kraft den dag regeringen

bestämmer. I promemorian föreslås inga övergångsbestämmelser med

avseende på införlivandelagen. Övergångsbestämmelserna för följdänd-

ringarna överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna invänder mot för-

slagen i promemorian.

Skälen för förslaget: Romkonventionen kan träda i kraft för Sveriges

del först sedan tillträdeskonventionen den 29 november 1996 har trätt i

kraft. Som framgår av vad som anförts tidigare (se avsnitt 5.1) kan

tillträdeskonventionen träda i kraft i förhållande till Sverige tidigast den

första dagen i den tredje månaden efter det att den har ratificerats av

Sverige. Det är således nu osäkert när den träder i kraft.

I Romkonventionen finns inte något krav på ömsesidighet och konven-

tionens tillämpning är inte begränsad till förhållanden mellan EU:s

medlemsstater. Konventionen skall således tillämpas av en konventions-

stat när det finns ett val mellan konventionsstatens lag och något annat

lands lag, oavsett om det andra landet är en konventionsstat eller inte.

I svensk rätt finns inte några allmänna internationellt privaträttsliga

lagregler för avtalsförpliktelser. Det är värdefullt att vi får en väl funge-

rande lagvalsreglering och det finns knappast någon anledning att av-

vakta ikraftträdandet. Regeringen anser därför att övervägande skäl talar

för att låta konventionens regler gälla som lag här oberoende av om kon-

ventionen har trätt i kraft i förhållande till Sverige eller inte.

Det kan visserligen tänkas att konventionen skulle kunna träda i kraft i

förhållande till Sverige före den tidpunkt som regeringen föreslår för

ikraftträdandet, men det är inte troligt. För övrigt disponerar Sverige över

tidpunkten för den egna ratifikationen och har därmed avgörande infly-

tande över vid vilken tidigaste tidpunkt konventionen kan bli gällande

här.

Tilläggsprotokollen om EG-domstolens tolkningsrätt har ännu inte trätt

i kraft. Protokollens ikraftträdande måste inväntas innan lagstiftningen

angående dem kan träda i kraft (se avsnitt 5.1). Lagen om tillämplig lag

för avtalsförpliktelser bör därför, såvitt rör det första tilläggsprotokollet,

träda i kraft den dag regeringen bestämmer.

Enligt artikel 17 skall konventionen tillämpas i en konventionsstat på

avtal som har ingåtts efter det att konventionen har trätt i kraft i för-

hållande till staten. Detta överensstämmer med svenska allmänna rätts-

grundsatser. Eftersom regeringen föreslår att konventionens regler skall

börja gälla vid en viss given tidpunkt, som ligger före konventionens

ikraftträdande, kan artikel 17 inte inkorporeras med svensk rätt (se

avsnitt 5.3). I stället får den grundsats som uttrycks i artikel 17 tas in i en

särskild övergångsbestämmelse som tar sin utgångspunkt i lagens och

inte konventionens ikraftträdande.

Ändringarna i IKL, fastighetsmäklarlagen och lagen om handelsagen-

tur bör träda i kraft samtidigt som lagen med anledning av Sveriges

tillträde till Romkonventionen. I enlighet med allmänna principer inom

kontraktsrätten bör ändringarna i dessa lagar tillämpas endast på avtal om

köp, uppdragsavtal och agenturavtal som har ingåtts efter ikraftträdandet.

Detta bör anges uttryckligen i övergångsbestämmelser.

7 Kostnader

Romkonventionens bestämmelser rör enskilda och de domstolar som

skall tillämpa dess bestämmelser. Ett införlivande av konventionen med

svensk rätt torde vara en kostnadsneutral reform. Härav följer att man

inte behöver förutse några ökade kostnader för domstolsväsendet, för det

allmänna i övrigt eller för enskilda och att det inte heller kan förutses

några besparingsmöjligheter av betydelse.

8 Författningskommentar

8.1 Förslaget till lag om tillämplig lag för avtalsförpliktelser

Genom lagen införlivas EG:s konvention om tillämplig lag för avtalsför-

pliktelser (Romkonventionen) med svensk rätt. Det sker genom s.k.

inkorporering (se övervägandena härom i avsnitt 5.3). Övervägandena

rörande det närmare innehållet i lagen har redovisats i avsnitt 5.2.

I denna författningskommentar förekommer inga uttalanden som är

ämnade för vägledning när det gäller tolkningen av konventionens före-

skrifter. Det ankommer inte på den svenske lagstiftaren att göra uttalan-

den av det slaget. Däremot redovisas konventionens bestämmelser

närmare i ett särskilt avsnitt efter författningskommentaren (avsnitt 9).

Artiklarna 1-16 och 18-21 i konventionen den 19 juni 1980 om

tillämplig lag för avtalsförpliktelser (Romkonventionen) samt artiklarna

1-4 i det första protokollet om Europeiska gemenskapernas domstols

tolkning av konventionen skall gälla som lag här i landet med de

anpassningar och ändringar som har gjorts genom tillträdeskonven-

tionerna den 10 april 1984, den 18 maj 1992 och den 29 november 1996.

De danska, engelska, finska, franska, grekiska, iriska, italienska,

nederländska, portugisiska, spanska, svenska och tyska texterna av

Romkonventionen och protokollet skall ha lika giltighet.

Romkonventionens och protokollets svenska, engelska och franska

texter finns intagna som en bilaga till denna lag.

I första stycket sägs att de angivna artiklarna i Romkonventionen och

första tilläggsprotokollet gäller som svensk lag.

Det är fråga om artiklarna i konventionens avdelning I och artiklarna

3-16 samt 18-21 i avdelning II. Avdelning I innehåller regler om kon-

ventionens tillämpningsområde. Avdelning II innehåller konventionens

lagvalsregler samt bl.a. regler om konventionens tolkning och dess

tillämplighet i förhållande till andra rättsakter från EU och andra interna-

tionella konventioner.

Det hänvisas inte till artiklarna 17 och 22 och inte heller till bestäm-

melserna i konventionens avdelning III. Artikel 17 innehåller bestäm-

melser om konventionens retroaktiva verkan. Till följd av att lagen

föreslås träda i kraft oberoende av när konventionen blir bindande för

Sverige, får motsvarande bestämmelse införas genom en särskild över-

gångsbestämmelse. Artikel 22 och avdelning III innehåller bestämmelser

om konventionsstaternas inbördes skyldigheter. De behöver inte införli-

vas med svensk rätt (jfr avsnitt 5.3).

I tilläggsprotokollen finns bestämmelser om EG-domstolens rätt att

tolka konventionen. Artiklarna 1-4 i första protokollet innehåller före-

skrifter för domstolarna. De skall gälla som svensk rätt. Artiklarna 5-11 i

första tilläggsprotokollet samt det andra tilläggsprotokollet innehåller be-

stämmelser om medlemsstaternas inbördes skyldigheter som inte behöver

införlivas med svensk rätt.

Romkonventionen är avfattad på samtliga konventionsstaters språk. I

andra stycket anges att alla språkversionerna har samma giltighet. Detta

följer av artikel 33 i konventionen och av särskilda bestämmelser i

tillträdeskonventionerna.

I tredje stycket anges att de svenska, engelska och franska texterna av

konventionen och det första protokollet finns fogade som en bilaga till

lagen. I dessa texter har de anpassningar och ändringar som gjorts genom

hittillsvarande tillträdeskonventioner arbetats in. Enligt 14 § lagen

(1976:633) om kungörande av lagar och andra författningar krävs inte att

samtliga språkversioner kungörs. Eftersom den svenska texten har

samma vitsord som övriga texter vore det i och för sig tillräckligt att foga

den svenska texten till lagen. Det är emellertid en fördel för dem som

skall tillämpa lagen att ha tillgång även till de engelska och franska

versionerna. En jämförelse kan här även göras med lagen (1992:794)

med anledning av Sveriges tillträde till Luganokonventionen. Till den

lagen fogades också konventionstexten i svensk, engelsk och fransk

version.

Denna lag träder i kraft, i fråga om Romkonventionen den 1 juli 1998

och i fråga om protokollet den dag regeringen bestämmer.

Lagen skall såvitt den avser Romkonventionen inte tillämpas på avtal

som har ingåtts före den 1 juli 1998.

Romkonventionens tillämpning är inte begränsad till konventionsstater.

Som närmare utvecklats ovan (se avsnitt 6) är det därför inget som hind-

rar att lagen, såvitt rör själva konventionen, träder i kraft innan konven-

tionen träder i kraft i förhållande till Sverige. Såvitt lagen avser bestäm-

melserna i första tilläggsprotokollet träder den däremot i kraft den dag

regeringen bestämmer. Ikraftträdandet i denna del kommer att ske vid

den tidpunkt då protokollet träder i kraft.

Övergångsbestämmelsen har motsvarande innebörd som regeln i

artikel 17 i konventionen, nämligen att lagvalsreglerna inte skall ges

verkan på avtal som ingåtts innan reglerna börjat gälla. Bestämmelsen

överensstämmer också med allmänna rättsgrundsatser i svensk rätt.

För tilläggsprotokollets del innebär övergångsbestämmelsen att när

protokollet väl träder i kraft kommer det att kunna tillämpas på alla avtal

där lagvalet skall följa Romkonventionens regler.

8.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1964:528) om

tillämplig lag beträffande internationella köp av lösa saker

1 §

Denna lag tillämpas på sådana köp av lösa saker som har internationell

karaktär.

Från lagens tillämpningsområde undantas

1. köp av registrerade fartyg och luftfartyg,

2. köp av värdepapper,

3. försäljning genom judiciell myndighets åtgärd eller i exekutiv

 ordning, samt

4. köp som omfattas av konsumentköplagen (1990:932) eller av artikel

 5 i konventionen i bilagan till lagen (1998:000) om tillämplig lag för

 avtalsförpliktelser.

Med köp likställs avtal om leverans av lösa saker som skall tillverkas,

om materialet skall tillhandahållas av den som har åtagit sig leveransen.

Paragrafen handlar om lagens tillämpningsområde. I andra stycket anges

de köp som undantas från tillämpningsområdet. Där har lagts till en

fjärde punkt som innebär att konsumentköp som omfattas av konsu-

mentköplagen (1990:932) eller av artikel 5 i Romkonventionen undantas

från lagens tillämpningsområde. Övervägandena bakom lagändringen

finns redovisade i avsnitt 5.4.

För konsumentköp kommer i stället att gälla lagvalsreglerna i lagen

(1998:000) om tillämplig lag för avtalsförpliktelser, vilken tillkommit

med anledning av Sveriges tillträde till Romkonventionen. Enligt den

lagen gäller de uppräknade artiklarna i konventionen som svensk lag. I

konventionens artikel 5 finns särskilda lagvalsregler för vissa konsu-

mentavtal. För övriga konsumentavtal skall konventionens allmänna

lagvalsregler tillämpas.

Övriga ändringar i paragrafen är av enbart redaktionell natur.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

Lagen skall inte tillämpas på avtal som har ingåtts före lagens ikraft-

trädande.

Ändringen skall träda i kraft samma dag som lagen (1998:000) om

tillämplig lag för avtalsförpliktelser. För avtal som ingås dessförinnan

gäller, i enlighet med allmänna principer i kontraktsrätten, äldre lag.

8.3 Förslaget till lag om ändring i fastighetsmäklarlagen

(1995:400)

3 §

Bestämmelserna i denna lag tillämpas oavsett var fastigheten är belägen,

om en väsentlig del av mäklarens uppdrag utförs i Sverige. I den mån

lagen (1998:000) om tillämplig lag för avtalsförpliktelser är tillämplig

avgörs dock frågan om val av rättsordning enligt den lagen.

I denna bestämmelse anges fastighetsmäklarlagens tillämplighet när ett

förmedlingsuppdrag har anknytning till utlandet. I bestämmelsen har

lagts till en mening som hänvisar till lagen om tillämplig lag för av-

talsförpliktelser, vilken tillkommit med anledning av Sveriges anslutning

till Romkonventionen. Enligt den lagen gäller de där uppräknade artik-

larna i konventionen som svensk lag. Övervägandena bakom ändringen

har redovisats i avsnitt 5.4.

Romkonventionen rör avtalsrättsliga förhållanden. Den är tillämplig på

förhållandet mellan en mäklare och dennes uppdragsgivare. Normalt är

uppdragsgivaren en person som anlitar en mäklare för att sälja en fastig-

het eller något annat förmedlingsobjekt som avses i fastighetsmäklar-

lagen. Men uppdragsgivaren kan också vara en person som avser att köpa

en fastighet. Frågan om det existerar ett uppdragsavtal mellan en mäklare

å ena sidan och en säljare eller en köpare å den andra skall avgöras enligt

den lag som i enlighet med konventionen skulle tillämpas om det fanns

ett avtal (se artikel 8.1).

Tillägget innebär att första meningen i paragrafen inte skall tillämpas

när frågan uppkommer vilken av flera länders lagar som skall vara

tillämplig på avtalsförhållandet mellan mäklaren och hans uppdrags-

givare. I dessa fall skall i stället lagen om tillämplig lag för avtals-

förpliktelser användas. Om uppdragsgivaren är en konsument och även

vissa andra förutsättningar är uppfyllda, skall därvid de särskilda lagvals-

reglerna i konventionens artikel 5 tillämpas. Om förmedlingsuppdraget

har träffats under de i den artikeln angivna omständigheterna (innebä-

rande viss närmare anknytning till konsumentens hemland, se avsnitt 9),

har en konsument med hemvist i Sverige alltid kvar det skydd som

tillkommer honom enligt tvingande bestämmelser i svensk lag. Det

innebär i detta sammanhang att de tvingande bestämmelserna i fastig-

hetsmäklarlagen skall tillämpas. Det gäller oavsett hur stor eller liten del

av mäklarens uppdrag som har utförts i Sverige. För de förmedlingsupp-

drag mellan en mäklare och en konsument som inte har ingåtts i de i

artikel 5 nämnda situationerna samt för övriga förmedlingsuppdrag gäller

konventionens allmänna lagvalsregler.

Enligt fastighetsmäklarlagens bestämmelser har en fastighetsmäklare

också skyldigheter gentemot sin uppdragsgivares motpart. I vilken ut-

sträckning fastighetsmäklarlagen är tillämplig i det förhållandet anges i

paragrafens första mening. Den är oförändrad. Beträffande förarbeten till

den bestämmelsen se prop. 1994/95:14 s. 16 f. och 63 f.

Olika regler om tillämplig lag kommer alltså att gälla för avtalsför-

hållandet mellan mäklaren och hans uppdragsgivare å ena sidan och för

förhållandet mellan mäklaren och uppdragsgivarens motpart å den andra.

Det kan i vissa fall leda till att flera länders lagar blir tillämpliga på

mäklarens rättsförhållanden. Sålunda kan t.ex. ett lands lag bli tillämplig

vid bedömningen av huruvida en fastighetsmäklare är skadeståndsskyldig

gentemot säljaren och ett annat lands lag vid bedömning av frågan om

skadeståndsskyldighet mot köparen.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

Lagen skall inte tillämpas på uppdragsavtal som har ingåtts före lagens

ikraftträdande.

Ändringen skall träda i kraft samma dag som lagen (1998:000) om

tillämplig lag för avtalsförpliktelser. För uppdragsavtal som ingås dess-

förinnan gäller, i enlighet med allmänna principer i kontraktsrätten, äldre

lag. Det betyder att fastighetsmäklarlagen tillämpas, om en väsentlig del

av mäklarens uppdrag utförs i Sverige.

8.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:351) om

handelsagentur

Ändringen innebär att 3 § i lagen upphör att gälla. Paragrafen innehåller

en regel om skydd för handelsagenten mot avtalsklausuler om tillämplig

rättsordning. Genom att paragrafen upphävs kommer Romkonventionens

bestämmelser att bli tillämpliga. Det innebär att parterna i princip fritt

kan avtala om tillämplig rättsordning (överväganden se avsnitt 5.4).

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

Den upphävda paragrafen gäller dock fortfarande i fråga om

agenturavtal som har ingåtts före lagens ikraftträdande.

Ändringen skall träda i kraft samma dag som lagen (1998:000) om

tillämplig lag för avtalsförpliktelser. För agenturavtal som ingås dessför-

innan gäller, i enlighet med allmänna principer i kontraktsrätten, äldre

lag.

9 Redovisning av konventionens artiklar m.m.

Nedanstående redogörelse bygger, förutom på konventionens artiklar,

huvudsakligen på en rapport som har upprättats av professorerna Mario

Giuliano och Paul Lagarde och som publicerats i Europeiska

gemenskapernas officiella tidning, Official Journal of the European

Communities (OJ) 1980 nr C 282 Volume 23. När det gäller artiklarna i

tilläggsprotokollen bygger redogörelsen på en rapport som har upprättats

av professor Antonio Tizzano och som publicerats i OJ 1980 nr C 219.

När tilläggsprotokollen om EG-domstolens tolkningsrätt har trätt i kraft

kommer tolkningen av konventionen att ytterst ankomma på EG-

domstolen.

9.1 Romkonventionen

AVDELNING I KONVENTIONENS TILLÄMPNINGSOMRÅDE

Artikel 1

Konventionens tillämpningsområde

Artikeln anger konventionens tillämpningsområde.

Enligt punkt 1 skall konventionen tillämpas på avtalsförpliktelser i alla

situationer där ett val mellan lagarna i olika länder kan bli aktuellt.

Konventionen innehåller inte någon definition av vad som menas med

avtalsförpliktelser. Frågan om ett avtal eller en ensidig rättshandling hör

till avtalsrättens område får avgöras enligt konventionen, varvid artikel

18 får särskild betydelse.

Konventionens lagvalsregler är med förbehåll för de undantag som

finns i punkterna 2 4 tillämpliga på alla typer av avtal och alla rätts-

frågor som har anknytning till avtalsförhållandet. Konventionen gäller

inte bara avtal utan även ensidiga viljeförklaringar inom kontraktsrättens

område, t.ex. borgensförbindelser och gåvohandlingar som inte är av

familjerättslig karaktär. De flesta av konventionens bestämmelser är dock

utformade som lagvalsregler för ömsesidigt förpliktande avtal och avser

båda parternas förpliktelser.

Konventionen behandlar endast det obligationsrättsliga förhållandet

mellan avtalsparter. Sakrättsliga frågor faller alltså utanför konven-

tionens tillämpningsområde. Detsamma gäller frågor om immateriella

rättigheter.

Konventionen skall tillämpas i alla situationer där ett val mellan lagar-

na i olika länder aktualiseras. Det behöver således inte vara fråga om ett

avtal av internationell karaktär. Konventionen tillämpas också när avtalet

har anknytning till endast ett land, men där parterna har avtalat om att ett

annat lands lag skall tillämpas på kontraktsförhållandet. Den enda

begränsning som gäller för parternas avtalsfrihet i detta hänseende

återfinns i artikel 3.3. Den innebär att tvingande bestämmelser i lagen i

det enda land som avtalet har anknytning till ändå blir tillämpliga.

Att konventionen skall tillämpas när det finns ett val mellan lagarna i

olika stater kan bli aktuellt i en situation där en av staterna består av flera

delar med skilda rättssystem. Vilken lag som blir tillämplig i en stat som

har flera rättssystem regleras i artikel 19.

I punkt 2 räknas upp vissa typer av avtal och vissa rättsfrågor som

faller utanför konventionens tillämpningsområde. För samtliga undantag

gäller att deras kvalifikation och avgränsning avgörs enligt konventionen.

Konventionen gäller enligt punkt a inte frågor som rör fysiska per-

soners civilstånd, rättskapacitet eller rättsliga handlingsförmåga. En viss

aspekt av frågan om fysiska personers rättsliga handlingsförmåga

regleras dock i artikel 11.

Enligt punkt b omfattar konventionen inte avtalsförpliktelser som hän-

för sig till arv och testamente, makars förmögenhetsförhållanden eller

rättigheter och förpliktelser som har sin grund i familjeförhållanden,

släktskap, äktenskap eller svågerskap, inklusive underhållskyldighet mot

barn födda utom äktenskap. Den gäller alltså inte för kontraktsrättsliga

förpliktelser som skall bedömas enligt arvs- eller familjerättsliga regler.

Frågor om familjerättsliga underhållsbidrag är undantagna från konven-

tionens tillämpningsområde, medan underhållsbidrag som inte grundar

sig på en familjerättslig förpliktelse omfattas av konventionens bestäm-

melser. Gåvor är undantagna om de grundar sig på familje- eller succes-

sionsrättsliga förhållanden, t.ex. reglerna om makars förmögenhets-

förhållanden eller arv.

Enligt punkt c undantas förpliktelser på grund av växlar, checkar och

löpande skuldebrev från konventionens tillämpningsområde. Lagvals-

regler i fråga om växlar och checkar finns i två Genèvekonventioner från

år 1930. Andra negotiabla värdepapper är undantagna såvitt gäller för-

pliktelser som har sin grund i deras negotiabla karaktär. För övriga

förpliktelser som kan vara förenade med värdepapperet skall konven-

tionens lagvalsregler gälla. Ett konossement, som också är ett transport-

kontrakt, faller alltså under konventionen vad gäller de transporträttsliga

delarna, medan t.ex. frågan om konossementet är överlåtbart faller utan-

för konventionens regler. Vad som förstås med negotiabilitet och när ett

dokument är negotiabelt får avgöras enligt konventionen.

Enligt punkt d undantas alla frågor som rör skiljeavtal och val av

domstol. Undantaget för skiljeavtal gäller inte bara procedurfrågor utan

också utformningen, giltigheten och effekterna av avtalet. Om ett avtal

innehåller en skiljeklausul gäller undantaget endast den del som rör

själva skiljeavtalet, inte avtalet i dess helhet. Undantaget hindrar inte att

en skiljeklausul beaktas som en relevant omständighet när det enligt

artikel 3 skall avgöras om parterna har avtalat om tillämplig lag.

Enligt punkt e undantas frågor som rör bestämmelser i lagar om bolag,

föreningar och andra juridiska personer från konventionens tillämp-

ningsområde. Undantaget gäller alla sorters sammanslutningar, oavsett

om sammanslutningen har rättslig handlingsförmåga och oavsett om den

drivs med vinstintresse. I texten anges ett antal frågor som berörs av

undantaget, såsom frågor om bildande, rättskapacitet, intern organisation

och upplösning. Uppräkningen är inte uttömmande utan avser att ge

exempel på sådana frågor som faller utanför konventionens tillämpnings-

område. Som exempel på frågor som omfattas av undantaget kan nämnas

alla åtgärder som vidtas för att bilda ett bolag eller någon annan sam-

manslutning som avses i artikeln, t.ex. hållande av bolagsstämma eller

föreningsstämma, upprättande av stiftelseurkund eller registrering.

Däremot torde konventionen gälla för ett förberedande avtal i syfte att

senare bilda ett bolag eller en annan sammanslutning. Andra exempel på

frågor som omfattas av undantaget är regler om stämma, röstningsregler,

val av ställföreträdare och andra regler som rör sammanslutningens

interna organisation. Ytterligare exempel är frågor om likvidation eller

konkurs och andra frågor om sammanslutningens upplösning. Slutligen

anges i denna punkt att frågor om det personliga ansvaret för delägare

eller medlemmar och organ i denna egenskap för den juridiska personens

förpliktelser omfattas av undantaget. Frågan om rätt att teckna en juridisk

persons firma undantas uttryckligen i punkt f.

I punkt f undantas frågor om firmateckningsrätt och frågor om huru-

vida en mellanmans åtgärder binder huvudmannen i förhållande till tredje

man. Förhållandet mellan mellanmannen och huvudmannen faller däre-

mot inom konventionens tillämpningsområde. Detsamma gäller förhål-

landet mellan mellanmannen och en tredje man i den mån förhållandet är

avtalsrättsligt.

Undantaget i punkt g gäller endast det angloamerikanska trustinstitutet.

I punkt h undantas bevisfrågor och processuella frågor. Sådana frågor

regleras normalt av domstolslandets lag. Beträffande vissa processuella

frågor och bevisfrågor finns en särskild regel i artikel 14.

I punkt 3 sägs att konventionen inte gäller försäkringsavtal som avser

risker belägna inom EG-ländernas territorium. För att avgöra om en risk

är belägen i något av dessa områden skall domstolen tillämpa inhemsk

lag. Detta undantag är betingat av att särskilda lagvalsregler för dessa

försäkringsavtal finns i ett EG-direktiv (det andra skadeförsäkrings-

direktivet 88/357/EEG). Direktivets lagvalsregler har införlivats med

svensk rätt genom lagen (1993:645) om tillämplig lag för vissa försäk-

ringsavtal.

I punkt 4 finns en regel om att undantaget för vissa försäkringsavtal

inte avser återförsäkringsavtal.

Artikel 2

Tillämpning av lagen i en icke fördragsslutande stat

Enligt denna artikel skall den lag som anvisas i konventionen tillämpas,

även om det är lagen i en stat som inte är konventionsstat. Det råder inget

krav på ömsesidighet och konventionens tillämpning är inte begränsad

till förhållanden mellan EU:s medlemsstater. Konventionen skall således

tillämpas av en konventionsstat när det finns ett val mellan konventions-

statens lag och något annat lands lag, oavsett om det andra landet är en

konventionsstat. Domstolen i en konventionsstat kan också komma att

välja mellan lagarna i två eller flera icke konventionsanslutna stater.

AVDELNING II ENHETLIGA REGLER

Artikel 3

Lagval genom avtal

Enligt denna artikel har avtalsparterna möjlighet att själva med rättslig

verkan bestämma vilket lands lag som skall tillämpas på deras avtals-

förhållande.

I punkt 1 sägs att den lag som parterna har valt skall tillämpas på

avtalet. Parterna har full frihet att avtala om vilken lag som skall vara

tillämplig på deras avtalsförhållande. Det kan vara fråga om lagen i en

stat till vilken parterna eller kontraktets fullgörande har anknytning. Det

uppställs dock inget krav på att kontraktet skall ha anknytning till den

valda rättsordningen. Parterna kan alltså välja en neutral "tredje lag".

Parternas avtal om tillämplig lag omfattas inte av något formkrav.

Valet skall vara uttryckligt eller också med rimlig säkerhet framgå av an-

tingen avtalets bestämmelser eller omständigheterna i övrigt. Det måste

dock vara fråga om ett verkligt val av tillämplig lag. Konventionen ger

inte utrymme för den s.k. hypotetiska partsviljan. En klausul om forum

eller ett villkor om skiljemannaförfarande i en viss stat är inte i och för

sig ett tillräckligt tecken på en konkludent laghänvisning men kan till-

sammans med andra omständigheter leda till slutsatsen att parterna har

kommit överens om ett lagval.

Parterna kan välja olika rättsordningar för olika delar av avtalet, s.k.

dépeçage. De kan också skilja ut en eller flera frågor i avtalet och be-

stämma att dessa skall regleras av en annan eller andra lagar än avtalet i

övrigt. Konventionen uppställer inga krav på hur delarna i ett avtal skall

vara beskaffade för att de genom lagvalsavtal skall kunna underkastas

olika rättssystem. Det måste dock vara fråga om delar som kan regleras

av en annan lag utan att det ger upphov till motsägelser. Parterna torde

inte kunna avtala att den ena partens förpliktelser skall bedömas enligt ett

lands lag och den andre partens förpliktelser enligt något annat lands lag.

Om parterna har valt lag endast för en del av avtalet, får tillämplig lag

för resten av avtalet avgöras enligt artikel 4. Att parterna har avtalat om

tillämplig lag för en del av avtalet får sålunda inte leda till slutsatsen att

den valda lagen skulle vara tillämplig också för resten av avtalet.

Lagvalsklausulen är en av de faktorer som får övervägas när det enligt

artikel 4 skall avgöras vilken lag som skall tillämpas på resten av avtalet.

Den lag avtalsparterna har valt för antingen hela eller delar av avtalet

ersätter i princip även tvingande bestämmelser i den lag som i annat fall

enligt artikel 4 skulle ha varit tillämplig på avtalet.

Enligt punkt 2 är parternas avtalsfrihet inte begränsad till tidpunkten

för avtalsslutet. Parterna kan när som helst komma överens om att avtalet

skall regleras av en annan lag än den som förut var tillämplig antingen

enligt ett tidigare avtal om tillämplig lag eller enligt konventionens

subsidiära lagvalsregler. Av praktisk betydelse är att parterna vid

rättegång i ett land kan komma överens om att det landets rättsordning

skall tillämpas på avtalet. En ändring av vilken lag som skall vara

tillämplig på avtalsförhållandet påverkar inte avtalets giltighet till formen

enligt artikel 9. Inte heller kan en sådan ändring påverka tredje mans

rättigheter i negativt hänseende. Som exempel kan nämnas följande

situation. Om ett förmånstagarförordnande enligt den lag som ur-

sprungligen gällde för ett försäkringsavtal ger förmånstagaren en oåter-

kallelig rätt, kan denne inte bli berövad denna rätt genom att försäk-

ringstagaren och försäkringsgivaren avtalar att en annan lag skall gälla

för deras avtalsförhållande (se Torben Svenné[REDACTED_EFTERNAMN], International

Formueret, Köpenhamn 1987, s. 162 f.).

I punkt 3 finns en viktig begränsning i partsautonomin. Beträffande

avtal som saknar internationell karaktär på det sättet att alla relevanta

omständigheter är knutna till ett och samma land får parterna inte avtala

bort tvingande bestämmelser i det landets lag genom att välja en annan

rättsordning. Den omständigheten att parterna i ett prorogationsavtal har

valt att tvisten skall prövas av en domstol i ett främmande land torde

därvid inte göra att avtalet får internationell karaktär. Parternas lagval

skall dock åsidosättas endast i den omfattning som är nödvändigt för att

iaktta de tvingande reglerna. Det kan således bli fråga om att använda två

länders regler samtidigt.

Enligt punkt 4 skall frågor om lagvalsklausulens existens och giltighet

avgöras enligt den rättsordning som är tillämplig enligt artiklarna 8, 9

eller 11, dvs. enligt samma lag som tillämpas i fråga om giltigheten av

avtalets övriga klausuler.

Artikel 4

Tillämplig lag i avsaknad av parternas lagval

I denna artikel finns i punkterna 1, 2 och 5 konventionens allmänna reg-

ler om vilken lag som är tillämplig när parterna inte har träffat något

giltigt avtal härom. De allmänna reglerna avser i princip alla typer av

avtal. I konventionen finns också särskilda regler om tillämplig lag för

vissa typer av avtal, nämligen i denna artikel i punkt 3 om fast egendom

och i punkt 4 om godstransporter, i artikel 5.3 om vissa konsumentavtal

och i artikel 6.2 om anställningsavtal.

Punkt 1 innehåller den grundläggande regeln om tillämplig lag i det

fall parterna inte enligt artikel 3 har valt tillämplig lag för avtalet eller

delar av det. Enligt denna regel skall lagen i det land till vilket avtalet har

närmast anknytning vara tillämplig. Vid avgörande av vilket land avtalet

har den närmaste anknytningen till utgår man från själva avtalet och dess

innehåll. Man faller alltså inte i första hand tillbaka på sådana anknyt-

ningsmoment som parternas hemvist eller avtalsorten. Ingen enskild an-

knytning avgör ensam vilken lag som skall tillämpas, utan avtalet och de

omständigheter som hänger samman med avtalet skall bedömas samlat.

Normalt anses avtalet ha sin närmaste anknytning till något visst land,

vars lag blir tillämplig på avtalet i dess helhet. Bestämmelsen öppnar

dock möjlighet för att i undantagsfall tillämpa ett annat lands lag för en

del av avtalet. Tillämpningsområdet för den undantagsregeln är snävare

än för regeln i artikel 3.1 om parternas möjligheter att avtala om att en

lag skall vara tillämplig för endast en del av avtalet. En förutsättning för

att en annan lag skall få tillämpas för en del av avtalet är att den delen

kan skiljas från avtalets övriga delar och att den har en närmare anknyt-

ning till ett annat land. Olika rättsordningar kommer i detta fall att

tillämpas på avtalet.

Principen om närmaste anknytning preciseras genom ett antal presum-

tionsregler i punkterna 2 4.

Enligt punkt 2 gäller som huvudpresumtion att ett avtal anses ha sin

närmaste anknytning till det land där den part som skall utföra den för

avtalet karaktäristiska prestationen har sin vanliga vistelseort vid tiden

för avtalets ingående. I fråga om bolag gäller presumtionen i stället

bolagets centrala förvaltning. Om parten ingår avtalet som ett led i sin

affärsverksamhet, gäller presumtionen lagen i det land där det huvud-

sakliga verksamhetsstället ligger eller, om det är avtalat att prestationen

skall fullgöras från ett annat verksamhetsställe, lagen i det land där det

verksamhetsstället ligger.

Konventionen definierar inte vad som menas med den för avtalet

karaktäristiska prestationen. Den prestation vars fullgörande är avtalets

egentliga syfte är i allmänhet något annat än en prestation i pengar. De

flesta ömsesidiga avtal går ut på att en av parterna skall prestera något

som inte består av pengar, medan motparten skall utge vederlag för

prestationen i pengar. I dessa fall är den prestation som består i annat än

pengar den för avtalet karaktäristiska prestationen. Om endast den ena

partens prestation är yrkesmässig, är hans prestation i allmänhet den

karaktäristiska för avtalet.

För vissa typer av avtal kan det vara svårt att avgöra vad som är den

för avtalet karaktäristiska prestationen. Det gäller t.ex. rena bytesavtal,

avtal i vilka parterna på ömse sidor åtar sig att köpa varor av varandra

eller växlingsavtal där båda parter presterar i pengar. Om det inte kan

fastställas vilken som är den för avtalet karaktäristiska prestationen, kan

presumtionsregeln inte användas (jfr punkt 5). Man får då falla tillbaka

på den allmänna regeln i punkt 1. Presumtionsregeln skall inte heller

användas om det med beaktande av samtliga omständigheter framgår att

avtalet har en närmare anknytning till något annat land (punkt 5).

I punkt 3 finns en särskild presumtionsregel för avtal som gäller rätt till

fast egendom. Sådana avtal presumeras ha närmast anknytning till det

land där den fasta egendomen är belägen.

En särskild lagvalsregel vad avser ett sådant avtals giltighet till formen

finns i artikel 9.6.

Presumtionsregeln gäller förutom avtal om köp även hyra, pantsätt-

ning, servitut och andra rättigheter i den fasta egendomen. Bestämmelsen

omfattar däremot inte avtal om uppförande av eller reparation på en

byggnad. Det beror på att sådana avtal inte berör själva rätten till den

fasta egendomen.

Presumtionsregeln skall inte användas, om det med beaktande av

samtliga omständigheter framgår att avtalet har en närmare anknytning

till något annat land. Ett exempel där presumtionen torde frångås är när

två svenskar med hemvist i Sverige avtalar om att den ene skall hyra den

andres feriehus i utlandet. Det torde då få anses att avtalet har sin

närmaste anknytning till det land där båda avtalsparterna har sin vanliga

vistelseort, dvs. Sverige.

Internationella godstransporter har ofta ingen särskild anknytning till

transportörens hemvist. Konventionen innehåller därför i punkt 4 en

särskild presumtionsregel för avtal om befordring av gods. Sådana avtal

presumeras ha sin närmaste anknytning till det land där transportören vid

tiden för avtalets ingående hade sitt huvudsakliga verksamhetsställe,

förutsatt att lastningsstället, lossningsstället eller avsändarens huvudsak-

liga verksamhetsställe också befinner sig i det landet. Om dessa krav inte

uppfylls måste den allmänna regeln i punkt 1 om den närmaste anknyt-

ningen användas när tillämplig lag skall bestämmas. Avtal om hyra av

skepp, certepartier för en enda resa och andra avtal som har transport av

gods som huvudsyfte är avsedda att betraktas som avtal om gods-

transporter i bestämmelsens mening.

Avtal om transport av passagerare regleras inte i denna presumtions-

bestämmelse utan faller under den allmänna presumtionsregeln i punkt 2.

Varken avtal om transport av gods eller motsvarande passageraravtal

omfattas av de särskilda reglerna om konsumentavtal, jfr artikel 5.4.

Det transporträttsliga området är till stor del konventionsreglerat. En-

ligt artikel 21 har andra konventioner företräde framför Romkonven-

tionen. Det innebär bl.a. att artikel 4.4 inte skall tillämpas om det finns

andra lagvalsregler som bygger på en internationell konvention och som

reglerar samma frågor.

Enligt punkt 5 skall presumtionsregeln i punkt 2 inte tillämpas, om det

inte kan avgöras vilken som är den för avtalet karaktäristiska presta-

tionen. Exempel på sådana avtal har angetts i anslutning till punkt 2. Om

man inte kan fastställa den för avtalet karaktäristiska prestationen, får

man falla tillbaka på punkt 1 om den närmaste anknytningen.

Presumtionerna i punkterna 2 4 skall som tidigare sagts inte heller

tillämpas, om det framgår av de samlade omständigheterna att avtalet har

sin närmaste anknytning till ett annat land än det som anvisas i presum-

tionsreglerna.

Artikel 5

Konsumentavtal

I denna artikel finns särskilda regler för konsumentavtal som innebär att

en konsument i vissa situationer skall skyddas av reglerna i det land där

konsumenten har sin vanliga vistelseort. I artikel 9.5 finns särskilda

lagvalsregler vad avser dessa avtals giltighet till formen.

Artikel 5 omfattar de flesta, men inte alla, typer av konsumentavtal. De

särskilda reglerna i artikeln gäller endast när avtalet har ingåtts under

någon av de omständigheter som anges i punkt 2. Reglerna innebär dels

att ett avtal om tillämplig lag inte medför att konsumenten berövas det

skydd som tillkommer honom enligt tvingande bestämmelser i lagen i det

land där han har sin vanliga vistelseort, dels att lagen i det landet skall

tillämpas när parterna inte har avtalat om vilken lag som skall vara

tillämplig.

I punkt 1 anges vilka konsumentavtal som omfattas av artikeln. Den är

tillämplig vid avtal om leverans av varor eller utförande av tjänster åt en

person (konsumenten) för ändamål som kan anses ligga utanför hans

eller hennes affärsverksamhet eller yrkesverksamhet, samt vid avtal om

kredit för sådana prestationer.

Kredit för att betala för leverans av lösöre eller för en tjänst kan vara

exempelvis en bankkredit som grundas på ett avtal mellan en bank och

konsumenten eller en finansieringskredit som grundar sig på ett avtal

mellan leverantören, konsumenten och en fristående finansiär.

Det synes förutsättas att konsumentens motpart har ingått avtalet inom

ramen för sin näringsverksamhet (se rapporten s. 23).

Definitionen av vilka konsumentavtal som omfattas av artikeln ankny-

ter till utformningen av behörighetsregeln i artikel 13 i Brysselkon-

ventionen. Den innebär att en konsument alltid har rätt att få ett konsu-

mentavtal prövat av en domstol i det land där han har sitt hemvist.

För de konsumentavtal som enligt punkt 1 omfattas av artikeln finns i

punkt 2 en bestämmelse som begränsar parternas möjlighet att träffa avtal

om tillämplig lag. Begränsningen gäller emellertid bara om avtalet har

ingåtts under någon av följande omständigheter (1 3).

1. Avtalet har föregåtts av ett särskilt till konsumenten riktat anbud

eller annonsering i det land där konsumenten har sin vanliga vistelseort,

och konsumenten har i det landet företagit de handlingar som var nöd-

vändiga för avtalets ingående. Som exempel kan nämnas den situationen

att en utländsk leverantör annonserar i svenska tidningar eller i en ut-

ländsk tidning som är avsedd att distribueras i Sverige. Med en handling

som är nödvändig för avtalets ingående menas t.ex. ett anbud från

köparen eller en accept från köparen på säljarens anbud.

2. Näringsidkaren eller hans representant har mottagit konsumentens

beställning i det land där konsumenten har sin vanliga vistelseort. Denna

situation föreligger t.ex. när konsumenten vänder sig till en utländsk

näringsidkares filial eller agent i konsumentens hemland.

3. Avtalet avser försäljning av varor och konsumenten har rest från det

land där han är bosatt till ett annat land där han beställt varan. Konsu-

mentens resa har arrangerats av säljaren i syfte att förmå konsumenten

till köpet (jfr artikel 1.1 i direktivet för att skydda konsumenten i de fall

då avtal ingås utanför fasta affärslokaler, hemförsäljningsdirektivet ,

85/577/EEG). Det är inte nödvändigt att säljaren själv utför transporten

utan den kan ombesörjas av någon annan efter avtal mellan säljare och

transportör. Däremot faller inte resor som varken direkt eller indirekt är

arrangerade av säljaren under artikelns tillämpningsområde.

Om ett konsumentavtal har ingåtts under någon av de nämnda omstän-

digheterna får alltså parternas lagval inte medföra att konsumenten be-

rövas det skydd som tillkommer honom enligt tvingande bestämmelser i

lagen i det land där han har sin vanliga vistelseort.

Bestämmelserna innebär inte något allmänt underkännande av parts-

autonomin i konsumentavtal, inte ens när avtalet har ingåtts i någon av de

tre nämnda situationerna. De innebär endast att parternas lagval inte får

beröva konsumenten det skydd som tillkommer honom enligt lagen i det

land där han har sin vanliga vistelseort. Till en början tillerkänns lagvalet

således full verkan såvitt gäller dispositiva bestämmelser. Dessutom får

även tvingande bestämmelser åsidosättas, dock inte till konsumentens

nackdel. Är på en viss punkt den bestämmelse som gäller enligt den av

parterna valda lagen mer fördelaktig för konsumenten än motsvarande

tvingande bestämmelse i lagen i det land där konsumenten har sin van-

liga vistelseort, skall den valda lagens bestämmelse tillämpas. Det kan

således bli tal om att bestämmelser i de två lagarna är tillämpliga sam-

tidigt. Konsumenten kan då åberopa den för honom mest fördelaktiga

bestämmelsen.

Om ett konsumentavtal har träffats i någon annan situation än de tre

nämnda, gäller parternas avtalsfrihet enligt artikel 3 även om det är fråga

om ett konsumentavtal enligt definitionen i punkt 1. Parternas lagval kan

dock komma att inskränkas av konsumentskyddsregler som tillämpas

enligt artikel 7.

Enligt punkt 3 skall lagen i det land där konsumenten har sin vanliga

vistelseort tillämpas, om parterna inte har avtalat om tillämplig lag. Det

är inte någon presumtionsregel utan en kollisionsnorm som direkt ut-

pekar den tillämpliga lagen. Regeln gäller dock bara om avtalet har

ingåtts under de omständigheter som anges i punkt 2. I andra fall gäller

de allmänna bestämmelserna i artikel 4.

Vissa konsumentavtal undantas helt från tillämpningsområdet för

artikel 5. Det gäller enligt punkt 4 dels transportavtal, dels avtal om

tjänster som uteslutande skall presteras i ett annat land än det där konsu-

menten har sin vanliga vistelseort. När det gäller transportavtal avses

t.ex. köp av biljett hos en researrangör. Det har inte ansetts rimligt att

researrangörer skall vara underkastade lagarna i alla länder där de säljer

biljetter. När det gäller tjänsteprestationer avses bl.a. avtal om hyra av

hotellrum. Även om dessa typer av avtal har ingåtts under de förut-

sättningar som anges i punkt 2, gäller alltså de allmänna lagvalsreglerna i

konventionens artikel 3 och artikel 4.

Enligt punkt 5 skall dock artikel 5 tillämpas på vissa reseavtal. Bestäm-

melsen gäller avtal som innebär att den ena parten för ett totalpris skall

prestera en kombination av resa och inkvartering. De tjänster som avses

är väsentligen de som omfattas av EG-direktivet 90/314/EEG om paket-

resor, semesterpaket och andra researrangemang (jfr 2 § lagen

1992:1672 om paketresor). När det gäller dessa skall artikel 5 tillämpas

oavsett om resan startar från det land där konsumenten har sin vanliga

vistelseort eller från något annat land.

Artikel 6

Individuella anställningsavtal

I denna artikel finns särskilda regler om tillämplig lag för individuella

anställningsavtal. Bestämmelsen gäller inte uppdragsförhållanden såsom

i fråga om kommissionärer eller handelsagenter.

Enligt punkt 1 kan parternas val av tillämplig lag inte beröva den

anställde det skydd han har enligt tvingande bestämmelser i den lag som

skulle ha tillämpats om parterna inte hade avtalat om tillämplig lag.

Vilken lag som skall tillämpas om parterna inte har valt lag anges i

punkt 2. Fråga är om presumtionsregler, som får ge vika om det framgår

av omständigheterna som helhet att avtalet har närmare anknytning till ett

annat land.

Enligt punkt a presumeras lagen i det land där arbetstagaren vanligtvis

utför sitt arbete vara tillämplig. Det gäller också om arbetstagaren

tillfälligt utför arbete i ett annat land. Om arbetet i ett annat land pågår en

längre tid kan man anse att landet där arbetet vanligtvis utförs har skiftat,

och anställningsavtalet skall då bedömas enligt lagen i det nya landet.

Om arbetstagaren inte vanligtvis utför sitt arbete i ett bestämt land

presumeras enligt punkt b anställningsavtalet lyda under lagen i det land

där det verksamhetsställe genom vilket arbetstagaren anställdes är be-

läget. Om det är en filial eller ett affärsställe som har anställt arbets-

tagaren, är alltså lagen i det land där filialen eller affärsstället ligger

tillämplig.

Presumtionerna i punkterna a och b gäller som sagt inte om det av de

samlade omständigheterna framgår att avtalet har närmare anknytning till

ett annat land. I så fall skall det landets lag tillämpas. Om en arbetstagare

arbetar vid ett dotterbolag i ett annat land, är det ofta moderbolagets land

som styr lagvalet även om det är en långvarig anställning, allt enligt

principen om den närmaste anknytningen.

Artikel 7

Internationellt tvingande regler

Denna artikel behandlar en särskild grupp av tvingande bestämmelser,

nämligen bestämmelser som är avsedda att alltid eller i vissa situationer

bli tillämpade, oavsett vilken rättsordning som i övrigt är tillämplig på

rättsförhållandet. För denna typ av rättsregler används uttrycket interna-

tionellt tvingande bestämmelser. Det rör sig om en klart mindre grupp av

tvingande regler än de som avses i artiklarna 3.3, 5.2 och 6.1.

En bestämmelses internationellt tvingande karaktär bestäms inte av

konventionen utan av vad som följer av rättsregler och rättspraxis i lag-

landet. Det kan vara både offentligrättsliga och privaträttsliga regler. En

regel kan vara internationellt tvingande i vissa men inte i andra situa-

tioner. Angående svensk rätts syn på saken, se särskilt avsnitt 5.4 om

handelsagenter.

Enligt punkt 1 får domstolen, oavsett vilken lag som enligt konven-

tionens bestämmelser skall vara avtalsstatut för avtalet, beakta tvingande

regler i ett annat lands lag som förhållandet har nära anknytning till, om

dessa regler enligt det andra landets lag skall tillämpas utan hänsyn till

vilket lands lag som i övrigt skall tillämpas på avtalet (internationellt

tvingande regler). Vid bedömningen av om de internationellt tvingande

reglerna bör ges verkan skall det tas hänsyn till deras art och syfte och till

följderna av att de tillämpas eller inte tillämpas.

Bestämmelsen i punkt 1 är fakultativ. Domstolarna ges möjlighet, men

har inte skyldighet, att beakta internationellt tvingande bestämmelser i en

annan rättsordning än den som är avtalsstatut.

Situationen skall ha nära anknytning till det andra landet. Nära anknyt-

ning kan avtalet ha till det land där avtalet skall uppfyllas eller till det

land där en av parterna har sitt hemvist eller säte. Om den ena partens lag

skall tillämpas för att denne skall utföra den karaktäristiska prestationen,

kan avtalet ha sådan nära anknytning till den andra partens lag som avses

här.

I bestämmelsen sägs närmare bestämt att det andra landets tvingande

bestämmelser får tillerkännas verkan ( effect may be given ). Med

detta uttryck torde menas att bestämmelserna inte behöver tillämpas fullt

utan kan ges endast viss verkan, t.ex. ogiltighetsverkan.

Enligt artikel 22 kan medlemsstaterna reservera sig mot bestämmelsen

i första stycket. I avsnitt 5.2 har föreslagits att Sverige inte skall utnyttja

denna möjlighet.

Enligt punkt 2 kan domstolarna tillämpa internationellt tvingande reg-

ler i domstolslandets egen lag.

Artikel 8

Materiell giltighet

Denna artikel innehåller regler om vilken lag som skall tillämpas vid

bedömningen av avtals materiella giltighet. Enligt punkt 1 skall frågan

om ett avtals, eller en avtalsbestämmelses, existens och giltighet avgöras

enligt den lag som enligt konventionen skulle tillämpas om avtalet eller

avtalsbestämmelsen vore gällande. Det är således avtalsstatutet som skall

tillämpas vid prövningen av frågan om avtalet är bindande och frågan om

avtalet eller en bestämmelse i avtalet saknar giltighet på grund av exem-

pelvis omständigheter vid dess tillkomst. Om ett avtal är ogiltigt enligt

avtalsstatutet skall också verkan av denna ogiltighet bedömas enligt

avtalsstatutet, jfr artikel 10.1 e.

Avtalsstatutet skall också tillämpas vid bedömningen av om ett avtal

mellan parterna om tillämplig lag existerar och är giltigt, se artikel 3.4.

I punkt 2 finns en särskild regel om tillämplig lag vid bedömningen av

frågan om en part skall anses bunden av ett avtal. Enligt denna regel får

en part åberopa lagen i det land där han har sin vanliga vistelseort för att

visa att han inte har samtyckt till att ingå ett avtal eller en del av ett

avtal,

om det av omständigheterna framgår att det inte vore rimligt att be-

stämma verkan av hans beteende enligt avtalsstatutet. Regeln gäller både

anbudsgivare och anbudsmottagare. Som lagen i det land där en part har

sin vanliga vistelseort får, beträffande juridiska personer och närings-

idkare, anses den rättsordning som utpekas av presumtionsregeln i artikel

4.2.

Regeln i punkt 2 torde i första hand avse verkan av en parts passivitet.

Vid bedömningen av om det är orimligt att tillämpa avtalsstatutet kan

hänsyn tas till parternas erfarenhet av internationella förhandlingar,

parternas tidigare affärsförbindelser och den sedvänja de då har följt.

Regeln kan bara åberopas i negativ riktning och leda till att en part som

skulle blivit bunden vid avtalet enligt avtalsstatutet inte blir bunden. Den

kan alltså inte åberopas till stöd för att ett avtal skall anses ingånget, om

avtalet inte anses ingånget enligt avtalsstatutet.

Artikel 9

Giltighet till formen

Denna artikel gäller avtals giltighet till formen. Enligt punkt 1 är ett avtal

som har ingåtts mellan personer som befinner sig i samma land giltigt

med hänsyn till formen, om det uppfyller antingen formkraven i lagen på

avtalsorten eller formkraven enligt avtalsstatutet. Det räcker alltså att

avtalet uppfyller formföreskrifterna i en av dessa lagar.

Om parterna befinner sig i skilda länder räcker det enligt punkt 2 att

avtalet uppfyller formkraven enligt lagen i något av dessa två länder eller

enligt avtalsstatutet.

Om avtalet i någon av dessa situationer har ingåtts av en representant,

är det enligt punkt 3 var denne befinner sig vid avtalets ingående som är

avgörande vid tillämpning av punkterna 1 och 2.

Beträffande ensidiga viljeförklaringar gäller enligt punkt 4 att det

räcker att formkraven antingen i lagen i det land där viljeförklaringen

avges eller i avtalsstatutet är uppfyllda.

Två typer av avtal undantas från de beskrivna reglerna för avtals

giltighet till formen.

Enligt punkt 5 undantas sådana konsumentavtal som avses i artikel 5.2.

Dessa avtals giltighet till formen regleras uteslutande av lagen i det land

där konsumenten har sin vanliga vistelseort.

Enligt punkt 6 undantas avtal som rör rätt till fast egendom. Undan-

taget gäller om tvingande bestämmelser rörande formkrav enligt lagen i

det land där den fasta egendomen är belägen skall tillämpas oavsett i

vilket land som avtalet har ingåtts och oavsett vilken lag som i övrigt

gäller för avtalet. Bestämmelsen gäller inte bara köp av fast egendom

utan också nyttjanderätt.

Lagvalsreglerna i denna artikel gäller också frågan om tillämplig lag

vid bedömningen av om en med avtalet förenad lagvalsklausul är giltig

till formen, jfr artikel 3.4. Enligt artikel 3.2 andra meningen gäller

särskilda regler för lagvalsklausuler som ingås i efterhand.

Artikel 10

Den tillämpliga lagens räckvidd

Konventionens utgångspunkt är att alla frågor som rör avtalsparternas

inbördes förpliktelser skall bedömas enligt avtalsstatutet. I artikel 10.1

räknas ett antal frågor upp som skall bedömas enligt den lag som enligt

artiklarna 3 6 och 12 skall tillämpas på avtalsförhållandet. Det framgår

av formuleringen att uppräkningen inte är uttömmande. Vilka frågor som

i övrigt skall bedömas enligt avtalsstatutet får bedömas enligt nationell

rätt. Uppräkningen i artikel 10 innebär dock att de där nämnda frågorna

alltid skall avgöras enligt avtalsstatutet. I konventionen finns ytterligare

bestämmelser som innebär att vissa frågor skall avgöras enligt

avtalsstatutet, se artiklarna 8 och 9. Det finns också bestämmelser som

undantar vissa frågor från konventionens tillämpningsområde, se artikel

1.2.

Enligt avtalsstatutet bedöms enligt punkt a frågor om avtalets tolkning.

Detsamma gäller enligt punkt b frågor om avtalets fullgörelse. Här

innefattas alla frågor som gäller uppfyllande av förpliktelser enligt

avtalet. Som exempel kan nämnas den omsorg med vilken prestationen

skall utföras, villkor som gäller platsen och tiden för prestationen, frågan

om någon annan kan prestera i partens ställe samt villkoren i övrigt för

avtalets uppfyllelse både i allmänhet och vad avser särskilda typer av

förpliktelser. När det gäller penningförpliktelser avses betingelserna för

betalnings befriande verkan, hur betalningen skall avräknas om det finns

flera möjliga fordringar, kvittning m.m.

När det gäller det sätt en parts prestation utförs på och i vilken form

det sker skall hänsyn tas till lagen på prestationsorten. Det framgår av

punkt 2.

Enligt punkt c bedöms följderna av avtalsbrott enligt avtalsstatutet.

Bestämmelsen innehåller två begränsningar, en av generell karaktär och

en som särskilt angår uppskattning av skada. Den generella begräns-

ningen innebär att domstolen inte behöver använda främmande regler,

om det skulle innebära att domstolen skulle gå utanför sina befogenheter

enligt sin egen processrätt. Domstolen är exempelvis inte förpliktad att

ge en dom som innebär uppfyllelse in natura, om det inte är möjligt enligt

lex fori. Den andra begränsningen säger att uppskattning av skadestånd

behöver ske enligt avtalsstatutet endast i den mån sådan uppskattning

regleras av rättsregler.

Avtalsstatutet reglerar enligt punkt d de skilda sätt på vilka en för-

pliktelse kan fås att upphöra. Vidare regleras bl.a. preskription och annan

rättighetsförlust på grund av fristöverskridelse, t.ex. preklusion, av

avtalsstatutet.

Enligt punkt e skall följderna av att ett avtal är ogiltigt bedömas enligt

avtalsstatutet. Det gäller t.ex. frågor om återlämnande av redan erlagda

prestationer, ersättningskrav och ersättning för eventuell vinning. Enligt

artikel 22 kan medlemsstaterna reservera sig mot denna bestämmelse. I

avsnitt 5.2 föreslås att Sverige inte skall utnyttja den möjligheten.

Enligt punkt 2 skall hänsyn tas till lagen på uppfyllelseorten vid

bedömningen av sättet för fullgörelse och vid bedömningen av vilka

åtgärder som skall vidtas vid bristande fullgörelse. Bestämmelsen inne-

bär inte att reglerna i ett sådant bistatut alltid tar över motsvarande

regler i avtalsstatutet. Däremot kan den tillämpliga lagen i viss ut-

sträckning åsidosättas till förmån för lagen på uppfyllelseorten, när det

t.ex. av praktiska skäl är nödvändigt. Vilken som är uppfyllelseorten

bestäms enligt avtalet eller avtalsstatutet.

Det anges inte vad som menas med sättet för fullgörelse ( manner of

performance ), men det kan antas att bestämmelsen syftar på regler på

platsen för t.ex. offentliga helgdagar och praktiska åtgärder vid varans

undersökning.

Artikel 11

Bristande rättskapacitet och bristande rättslig handlingsförmåga

Konventionen behandlar i princip inte frågor om fysiska personers

rättsliga handlingsförmåga, se artikel 1.2 a. Artikel 11 innebär emellertid

ett undantag. Den innehåller en bestämmelse som i vissa situationer

skyddar en omyndigs (eller motsvarande) medkontrahent. Bestämmelsen

gäller både minderåriga och personer som är omyndigförklarade. Den

torde också vara tillämplig när en förvaltare har förordnats enligt svensk

rätt.

Bestämmelsen gäller avtal som har ingåtts mellan personer som befin-

ner sig i samma land. En fysisk person som har rättskapacitet och

rättshandlingsförmåga enligt lagen i det land där avtalet ingås men är

obehörig enligt den lag som i övrigt tillämpas beträffande hans rättsliga

handlingsförmåga kan åberopa sin bristande behörighet enligt den rätts-

ordningen endast om motparten vid avtalets ingående var eller borde ha

varit medveten om den bristande behörigheten. Den rättsordning som i

övrigt tillämpas beträffande en avtalsparts rättsliga handlingsförmåga kan

vara t.ex. lagen i det land där han eller hon har sin vanliga vistelseort

eller är medborgare.

Vilka krav som kan ställas på motpartens goda tro beror på kontraktets

art och betydelse och omständigheterna i övrigt. Bevisbördan för att en

part har varit i ond tro torde ligga på den som åberopar den bristande

rättskapaciteten eller rättshandlingsförmågan.

Denna bestämmelse innehåller inte någon självständig lagvalsregel vad

avser fysiska personers rättshandlingsförmåga, utan allmänna lagvals-

regler i de enskilda länderna är tillämpliga. Bestämmelsen begränsar

dock dessa reglers verkan.

Artikel 12

Överlåtelse av fordran

Denna artikel handlar om cession, dvs. överlåtelse av fordran. Punkt 1

gäller förhållandet mellan överlåtaren och förvärvaren, medan punkt 2

gäller förhållandet mellan gäldenären och förvärvaren.

Bestämmelsen är tillämplig på sådana överlåtelser av fordringar som

har skett genom avtal. Den överlåtna fordringen måste däremot inte

grunda sig på ett avtal. Fordringen kan sålunda avse t.ex. ett utom-

obligatoriskt skadestånd.

Enligt punkt 1 skall förhållandet mellan överlåtaren (cedenten) och

förvärvaren (cessionarien) prövas enligt den lag som är tillämplig på

överlåtelseavtalet. Vilken lag det är bestäms enligt konventionens all-

männa lagvalsregler i artikel 3 eller artikel 4. Det behöver inte vara den-

samma som den som reglerar förhållandet mellan överlåtaren och gäl-

denären. Omvänt påverkar överlåtelsen inte vilken lag som är tillämplig

mellan överlåtaren och gäldenären.

Enligt punkt 2 skall frågor om förhållandet mellan förvärvaren och

gäldenären bedömas enligt den lag som skall tillämpas på det ursprung-

liga fordringsförhållandet mellan överlåtaren och gäldenären. Gäldenä-

rens rättsställning såvitt gäller tillämplig lag ändras alltså inte därför att

fordringen har överlåtits. Frågor om fordringen över huvud taget kan

överlåtas, betingelserna för att överlåtelsen skall kunna göras gällande

mot gäldenären och förutsättningarna för att gäldenären skall bli fri från

sin betalningsskyldighet avgörs sålunda enligt den lag som skall

tillämpas på den överlåtna fordringen i förhållandet mellan överlåtaren

och gäldenären.

Förpliktelser enligt negotiabla handlingar (bl.a. växlar och löpande

skuldebrev) faller utanför konventionens tillämpningsområde, se artikel

1.2 c. Det gäller dock bara i den mån förpliktelserna beror på handlingens

negotiabilitet.

Artikel 13

Subrogation

Denna artikel handlar om subrogation, dvs. den situationen att en person

(t.ex. en borgensman) har uppfyllt gäldenärens förpliktelser mot borge-

nären och därmed har övertagit borgenärens anspråk mot gäldenären.

Artikeln förutsätter att borgenärens fordran på gäldenären grundas på

avtal och att den tredje personen på grund av lag eller avtal är rättsligt

förpliktad att uppfylla borgenärens krav. Frivillig betalning faller däre-

mot utanför artikelns tillämpningsområde.

Enligt punkt 1 skall, när en person (borgenären) har en på avtal grun-

dad fordran mot en annan person (gäldenären), och en tredje person är

skyldig att uppfylla detta anspråk eller har på grund av en sådan skyldig-

het redan uppfyllt anspråket, den lag som tillämpas på den tredje

personens skyldighet bestämma huruvida och i vilken omfattning den

tredje personen kan utöva borgenärens rättigheter i förhållande till gälde-

nären.

Frågor om huruvida den som har betalat fordringen har rätt att träda i

borgenärens ställe och i vilken omfattning det får ske skall alltid be-

dömas enligt den lag som skall tillämpas beträffande skyldigheten att i

stället för gäldenären betala till borgenären. Gäller det en borgensförbin-

delse skall alltså den lag som skall tillämpas på borgensförbindelsen

användas även vad avser frågan om subrogationens tillåtlighet och

omfång.

Borgenärens rättigheter och gäldenärens skyldigheter är desamma även

om subrogation äger rum. De bedöms även i fortsättningen enligt den lag

som skall tillämpas på det ursprungliga skuldförhållandet. Det kan

således vara olika lagar som skall tillämpas beträffande huvudfordringen

å ena sidan och tredje mans förpliktelse att betala och rätt att subrogera å

andra sidan.

Enligt punkt 2 gäller samma regel om flera personer är betalnings-

ansvariga för en fordran till följd av samma avtal och en av dem har be-

talat fordringsägaren. Det är alltså den lag som gäller mellan betalaren

och borgenären som avgör betalarens rätt mot övriga betalningsan-

svariga.

Artikel 14

Bevisbördan m.m.

Frågor om bevisning faller i princip utanför konventionens tilllämp-

ningsområde, se artikel 1.2 h. Spörsmål om bevisföring, allmänna regler

om bevisvärdering och bevisbörda anses allmänt böra bedömas enligt lex

fori. I denna artikel finns dock ett undantag från huvudregeln.

Enligt punkt 1 skall kontraktsrättsliga (således inte allmänna) pre-

sumtions- och bevisbörderegler i den lag som enligt konventionen är

tillämplig på avtalet tillämpas. Det är fråga om materiella presumtions-

och bevisbörderegler i avtalsstatutet. Som exempel kan nämnas regler om

omvänd bevisbörda och regler om att en part presumeras ha en viss rätt

om inte annat visas.

I punkt 2 regleras vilka bevismedel som får användas för att föra bevis

om ett avtal eller en rättshandling. Med bevismedel menas partsförhör,

vittnesförhör, expertutlåtanden m.m. Enligt bestämmelsen kan bevisning

om existensen av ett avtal eller en rättshandling föras inte bara med varje

bevismedel som är tillåtet i domstolslandets lag utan också med bevis-

medel som är erkända i någon av de rättsordningar enligt vilka avtalet

eller rättshandlingen enligt artikel 9 har giltighet till formen.

Hänvisningen till artikel 9 innebär att alla bevismedel som är tillåtna

enligt den lag som enligt artikel 9 konstituerar avtalets giltighet till for-

men skall tillåtas. Om kontraktet är giltigt enligt avtalsstatutet men inte

enligt lagen i det land där avtalet ingicks, får alltså bevismedel som är

tillåtna enbart enligt avtalsstatutet användas men inte bevismedel som är

tillåtna enligt den lag där avtalet ingicks. Om avtalet är giltigt enligt båda

rättsordningarna, får parterna använda bevismedel som är tillåtna enligt

någon av rättsordningarna.

För att ett bevismedel skall få användas är det dock en förutsättning att

det enligt domstolens rättegångsregler är möjligt att genomföra bevis-

föringen. Ett uttryckligt förbud i lagen eller praktiska förhållanden som

gör bevisupptagningen omöjlig kan sålunda leda till avvisning.

Betydelsen av den bevisning som är tillåten får bedömas enligt dom-

stolslandets processrättsliga regler, för svensk rätts vidkommande enligt

principen om fri bevisvärdering.

Artikel 15

Renvoi är utesluten

Enligt denna artikel skall konventionens lagvalsregler förstås så att de

hänvisar till den tillämpliga rättsordningen med undantag för dess

internationellt privaträttsliga regler. De hänvisar alltså till materiella

rättsregler. Detta utesluter s.k. åter- eller vidareförvisning (renvoi).

I förhållandet mellan konventionsstaterna har denna bestämmelse inte

någon större betydelse eftersom de i grunden har samma kontraktsrätts-

liga lagvalsregler, nämligen konventionens. Regeln har alltså betydelse

främst om konventionens lagvalsregler leder till tillämpning av lagen i en

stat som inte är konventionsstat.

Artikel 16

Ordre public

I denna artikel finns en klausul enligt vilken tillämpning av främmande

rätt kan vägras om tillämpningen skulle vara uppenbart oförenlig med

grunderna för domstolslandets rättsordning (ordre public). Det skall

observeras att tillämpning av främmande rätt får vägras endast på den

grunden. Den regeln modifieras dock genom bestämmelserna i artikel 7.

Artikel 17

Tillämplighet i tiden

Enligt denna artikel skall konventionen gälla i en konventionsstat för

avtal som ingås efter det att konventionen har trätt i kraft i förhållande till

den staten. Den tidpunkt när konventionen träder i kraft för resp. stat

regleras i artikel 29.

Enligt regeringens förslag skall artikel 17 inte gälla som lag här i

landet. För svensk rätt gäller i stället att konventionens regler skall

tillämpas på avtal som ingås den 1 juli 1998 eller senare.

Artikel 18

Enhetlig tolkning

Enligt denna artikel skall tolkningen och tillämpningen av konventionens

bestämmelser ske med hänsyn till deras internationella karaktär och

önskemålet att det uppnås enhetlighet vid deras tolkning och tillämpning.

Artikeln utgör närmast en påminnelse om vad som bör gälla vid all

tolkning av internationella konventioner. EG-domstolen har genom två

tilläggsprotokoll fått behörighet att tolka konventionen. Tilläggsproto-

kollen har ännu inte trätt i kraft.

Artikel 19

Stater med mer än en rättsordning

I denna artikel regleras vilken lag som blir tillämplig när konventionens

bestämmelser pekar ut lagen i en stat med flera rättssystem.

I punkt 1 sägs att om en stat består av flera territoriella enheter med

egna rättssystem vad gäller avtalsförpliktelser, varje territoriell enhet

skall betraktas som ett land när det gäller att bestämma vilket lands lag

som skall tillämpas enligt konventionen.

I punkt 2 sägs att ett land som består av flera territoriella enheter med

egna rättssystem för avtalsförpliktelser inte skall vara bundet att tillämpa

konventionen när det gäller lagval mellan enbart sådana enheter.

Bestämmelsen gäller den situationen att förhållandet har anknytning till

flera territoriella enheter inom samma land. Lagvalet i sådana fall är en

inhemsk fråga och det ankommer på varje här avsedd konventionsstat att

bestämma huruvida konventionens bestämmelser skall tillämpas eller

inte.

Artikel 20

Gemenskapsrättens företräde

Enligt denna artikel skall konventionens bestämmelser inte påverka

tillämpningen av bestämmelser, som på särskilda områden uppställer lag-

valsregler avseende avtalsförpliktelser, och vilka ingår i eller kommer att

ingå i rättsakter från Europeiska gemenskaperna. Detsamma gäller lag-

valsregler i nationella lagar som har harmoniserats för genomförande av

sådana rättsakter. De regler som åsyftas är alltså inte bara sådana som

ingår i rättsakter från institutionerna, dvs. förordningar och direktiv, utan

också nationella regler som härrör från sådana rättsakter.

Lagen (1993:645) om tillämplig lag för vissa försäkringsavtal, lagen

(1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden och lagen

(1997:218) om konsumentskydd vid avtal om tidsdelat boende innehåller

lagvalsregler som har införts vid införlivandet av EG-direktiv. Av artikel

20 följer att de lagvalsreglerna har företräde framför Romkonventionen.

Artikel 21

Förhållandet till andra konventioner

Enligt denna artikel skall konventionens bestämmelser inte inverka på

tillämpningen av internationella konventioner som en fördragsslutande

stat har tillträtt eller kommer att tillträda. Det innebär att en fördrags-

slutande stat kan vara ansluten till eller ansluta sig till en konvention som

innehåller lagvalsregler som skiljer sig från Romkonventionens lagvals-

regler. En stat som efter det att konventionen har trätt i kraft önskar

ansluta sig till en annan internationell konvention är dock i vissa fall

skyldig att iaktta förfarandet enligt artikel 24.

Av betydelse för Sverige och de andra nordiska länderna är att vissa

icke konventionsbundna överenskommelser på sjörättens område jäm-

ställs med konventioner enligt ett särskilt protokoll till Sveriges, Finlands

och Österrikes tillträdeskonvention (se avsnitt 5.2).

Artikel 22

Reservationer

Enligt punkt 1 i denna artikel kan en konventionsstat förbehålla sig rätten

att inte tillämpa, enligt punkt a, bestämmelsen i artikel 7.1 och, enligt

punkt b, bestämmelsen i artikel 10.1 e. Enligt regeringens förslag skall

Sverige inte utnyttja någon av dessa reservationsmöjligheter.

Punkt 2 handlade om förbehåll vid territoriell utvidgning av tillämp-

ningsområdet. Punkten har upphört att gälla enligt den tilläggskonvention

som reglerar Spaniens och Portugals tillträde till Romkonventionen.

Enligt punkt 3 får en stat vid vilken tidpunkt som helst återkalla en

reservation som har gjorts. Reservationen skall upphöra att gälla den

första dagen i tredje kalendermånaden efter anmälan om återkallelsen.

AVDELNING III SLUTBESTÄMMELSER

Artikel 23

Enligt denna artikel kan de fördragsslutande staterna tillåtas att göra

ensidiga avvikelser från konventionens regler. Därvid skall ett särskilt

förfarande iakttas.

Punkt 1 innehåller regler för det förfarande som en konventionsstat

skall iaktta om den staten önskar anta särskilda lagvalsregler för någon

avtalstyp som faller inom konventionens tillämpningsområde. Konven-

tionsstaten skall meddela sin avsikt till de andra signatärstaterna genom

generalsekreteraren för Europeiska gemenskapernas råd.

De särskilda lagvalsreglerna får inte generellt avvika från några prin-

ciper i konventionen, utan det måste vara fråga om att införa särskilda

lagvalsregler för en viss typ av avtal som regleras av konventionen.

Enligt punkt 2 kan en signatärstat inom sex månader från datumet för

underrättelsen till generalsekreteraren begära att denne inleder överlägg-

ningar mellan signatärstaterna i syfte att nå en överenskommelse.

Enligt punkt 3 får, om ingen signatärstat har begärt överläggningar

inom sex månader efter underrättelsen eller om ingen överenskommelse

har nåtts efter två år vid överläggningar, konventionsstaten genomföra de

aktuella lagändringarna. Dessa skall bringas till de andra signatär-

staternas kännedom genom generalsekreteraren.

Artikel 24

De procedurregler som gäller enligt artikel 23 gäller också om en för-

dragsslutande stat vill avvika från konventionen genom att tillträda en

annan multilateral konvention. Bestämmelsen gäller endast tillträde till

konventioner som har som huvudsakligt mål eller som ett av sina

huvudsakliga mål att fastställa internationellt privaträttsliga regler som

gäller någon av de frågor som regleras i Romkonventionen. De gäller

alltså inte tillträde till konventioner som innehåller materiella regler för

spörsmål som regleras i konventionen och som dessutom innehåller

någon internationellt privaträttslig regel.

Enligt punkt 1 skall i de nu angivna situationerna förfarandet enligt

artikel 23 tillämpas. Den period av två år som anges i artikel 23.3 skall

dock minskas till ett år.

Enligt punkt 2 behöver det förfarande som anges i punkt 1 inte följas

om en konventionsstat eller en av de Europeiska gemenskaperna redan

har tillträtt den multilaterala konventionen. Detsamma gäller om kon-

ventionens ändamål är att revidera en konvention som staten i fråga

redan är ansluten till eller om det är en konvention som har ingåtts inom

ramen för fördragen om upprättandet av Europeiska gemenskaperna.

Artikel 25

Enligt denna artikel får en konventionsstat som anser att den harmoni-

sering som uppnås genom Romkonventionen äventyras av överenskom-

melser som inte omfattas av artikel 24.1 begära att generalsekreteraren

för rådet inleder överläggningar mellan signatärstaterna.

Artikel 26

Enligt denna artikel får varje konventionsstat begära revision av konven-

tionen. I så fall skall en konferens sammankallas av rådets ordförande.

Artiklarna 27 33

Artikel 27 har upphört att gälla enligt den tilläggskonvention som regle-

rar Spaniens och Portugals tillträde. Artiklarna 28 och 29 behandlar frå-

gor om undertecknande, ratifikation och ikraftträdande. I artikel 30 anges

konventionens giltighetstid. Artikel 31 behandlar frågor om vissa

underrättelser till medlemsstaterna genom generalsekreteraren. Artikel 32

innehåller en bestämmelse om att de protokoll som bifogats konven-

tionen skall vara en integrerad del av konventionen. Artikel 33 anger bl.a.

att de olika språkversionerna skall ha samma giltighet.

9.2 Första tilläggsprotokollet

Artikel 1

I denna artikel anges tillämpningsområdet för EG-domstolens tolknings-

rätt. Enligt bestämmelsen har EG-domstolen tolkningsrätt beträffande

a) Romkonventionen

b) konventioner om anslutning till Romkonventionen som slutits med

 nya medlemsstater

c) protokollet i fråga.

Artikel 2

I denna artikel anges under vilka villkor en tolkningsfråga får överlämnas

till EG-domstolen. Tolkningsfrågan måste ha uppkommit i ett mål som är

anhängigt vid en av de domstolar som har rätt att överlämna

tolkningsfrågor till EG-domstolen. Det måste vara fråga om tolkning av

en bestämmelse i Romkonventionen, i någon av tillträdeskonventionerna

eller i första tilläggsprotokollet, jfr artikel 1. En nationell domstol får

överlämna en tolkningsfråga till EG-domstolen endast om domstolen

finner att ett förhandsavgörande av EG-domstolen är nödvändigt för att

domstolen skall kunna döma i saken. Domstolen har rätt men inte

skyldighet att beakta parternas synpunkter när en fråga om överlämnande

avgörs.

I artikeln anges vilka nationella domstolar som har rätt att överlämna

tolkningsfrågor till EG-domstolen. Det är dels domstolar i sista instans

enligt en uttömmande uppräkning (punkt a), dels domstolar i konven-

tionsstaterna när de dömer som överinstans (punkt b).

Artikel 3

Enligt punkt 1 i denna artikel får myndigheter som anges i punkten 3

begära att EG-domstolen ger ett utslag i en fråga som gäller tolkningen

av Romkonventionen, tillträdeskonventionerna eller protokollet. En

sådan begäran får dock göras endast om domstolarna i den stat där den

myndighet som framställer begäran finns har träffat avgöranden som

strider antingen mot EG-domstolens tolkning eller mot ett avgörande av

en av de domstolar i en annan medlemsstat som räknas upp i artikel 2.

Det skall vara fråga om avgöranden som har vunnit laga kraft.

Enligt punkt 2 skall EG-domstolens tolkning i anledning av en begäran

enligt punkt 1 inte påverka de avgöranden som aktualiserade tolk-

ningsfrågan.

I punkt 3 anges vilka myndigheter som har rätt att framställa begäran

om ett tolkningsutlåtande från EG-domstolen enligt punkten 1.

Konventionsstaterna kan utse särskilda myndigheter för det ändamålet.

Enligt punkt 4 skall medlemsstaterna samt kommissionen och rådet

underrättas om att en begäran om tolkning har framställts. De har rätt att

inom två månader från underrättelsen inkomma med inlagor eller skrift-

liga synpunkter till domstolen.

Enligt punkt 5 är förfarandet avgiftsfritt. Ingen part har rätt till ersätt-

ning för sina kostnader.

Artikel 4

I denna artikel anges vilka regler som skall gälla för förfarandet inför

EG-domstolen.

Artiklarna 5 11

I dessa artiklar finns bestämmelser om ratifikation, ikraftträdande, proto-

kollets giltighetstid m.m.

9.3 Andra tilläggsprotokollet

Avsikten med det andra tilläggsprotokollet var att EG-domstolen skulle

vara behörig att avge tolkningsbesked även innan Romkonventionen trätt

i kraft med avseende på alla medlemsstater i Europeiska ekonomiska

gemenskapen. Eftersom konventionen har trätt i kraft med avseende på

alla dessa stater men inte protokollet (se avsnitt 3) fick protokollet aldrig

denna funktion.

Artikel 1

Enligt denna artikel ges EG-domstolen den rätt att avge tolkningsbesked

som den fått enligt det första tilläggsprotokollet. Vidare anges vissa

regler för förfarandet inför domstolen.

Artiklarna 2 4

Dessa artiklar innehåller bestämmelser om ratifikation och ikraftträdande

m.m.

CONVENTION ON THE LAW

APPLICABLE TO CONTRAC-

TUAL OBLIGATIONS

CONVENTION SUR LA LOI

APPLICABLE AUX OBLIGA-

TIONS CONTRACTUELLES

opened for signature in Rome on

19 June 1980 (80/934/EEC)

ouverte à la signature à Rome le

19 juin 1980 (80/934/CEE)

PREAMBLE

THE HIGH CONTRACTING

PARTIES to the Treaty establis-

hing the European Economic

Community,

PRÉAMBULE

LES HAUTES PARTIES CON-

TRACTANTES au traité insti-

tuant la Communauté économique

européenne,

ANXIOUS to continue in the field

of private international law the

work of unification of law which

has already been done within the

Community, in particular in the

field of jurisdiction and enforce-

ment of judgments,

SOUCIEUSES de poursuivre,

dans le domaine du droit interna-

tional privé, l oeuvre d unification

juridique déjà entreprise dans la

Communauté, notamment en ma-

tière de compétence judiciaire et

d exécution des jugements,

WISHING to establish uniform

rules concerning the law applica-

ble to contractual obligations,

DÉSIRANT établir des règles uni-

formes concernant la loi appli-

cable aux obligations contractu-

elles,

HAVE AGREED AS FOLLOWS:

SONT CONVENUES DES DIS-

POSITIONS QUI SUIVENT:

TITLE I

TITRE PREMIER

SCOPE OF THE CONVENTION

CHAMP D APPLICATION

Article 1

Article premier

Scope of the Convention

Champ d application

1. The rules of this Convention

shall apply to contractual obliga-

tions in any situation involving a

choice between the laws of

different countries.

2. They shall not apply to:

a) questions involving the status

1. Les dispositions de la présente

convention sont applicables, dans

les situations comportant un

conflit de lois, aux obligations

contractuelles.

2. Elles ne s appliquent pas:

a) à l état et à la capacité des

KONVENTION

OM TILLÄMPLIG LAG FÖR

AVTALSFÖRPLIKTELSER

öppnad för undertecknande i Rom

den 19 juni 1980 (80/934/EEG)

INGRESS

DE HÖGA FÖRDRAGSSLUT-

ANDE PARTERNA i Fördraget

om upprättandet av Europeiska

ekonomiska gemenskapen,

SOM ÄR ANGELÄGNA om att

på den internationella privaträt-

tens område fullfölja det laghar-

moniseringsarbete som redan har

påbörjats inom gemenskapen, sär-

skilt när det gäller domstols behö-

righet och verkställighet av do-

mar,

SOM ÖNSKAR skapa enhetliga

regler om tillämplig lag för avtals-

förpliktelser,

HAR KOMMIT ÖVERENS OM

FÖLJANDE.

AVDELNING 1

KONVENTIONENS TILLÄMP-

NINGSOMRÅDE

Artikel 1

Konventionens tillämpningsom-

råde

1. Bestämmelserna i denna kon-

vention skall tillämpas på avtals-

förpliktelser i de fall då ett val

skall göras mellan lagarna i olika

länder.

2. De tillämpas inte på

a) frågor som rör fysiska

or legal capacity of natural

persons, without prejudice to

Article 11;

personnes physiques, sous réserve

de l article 11;

(b) contractual obligations relating

to:

 wills and succession,

b) aux obligations contractuelles

concernant:

 les testaments et successions,

 rights in property arising out of

a matrimonial relationship,

 les régimes matrimoniaux,

 rights and duties arising out of a

family relationship, parentage,

marriage or affinity, including

maintenance obligations in respect

of children who are not legitimate;

 les droits et devoirs découlant

des relations de famille, de

parenté, de mariage ou d alliance,

y compris les obligations alimen-

taires envers les enfants non

légitimes;

c) obligations arising under bills

of exchange, cheques and promis-

sory notes and other negotiable

instruments to the extent that the

obligations under such other

negotiable instruments arise out of

their negotiable character;

c) aux obligations nées de lettres

de change, chèques, billets à ordre

ainsi que d autres instruments

négociables, dans la mesure où les

obligations nées de ces autres

instruments dérivent de leur carac-

tère négociable;

d) arbitration agreements and

agreements on the choice of court;

d) aux conventions d arbitrage et

d élection de for;

e) questions governed by the law

of companies and other bodies

corporate or unincorporate such as

the creation, by registration or

otherwise, legal capacity, internal

organization or winding up of

companies and other bodies

corporate or unincorporate and the

personal liability of officers and

members as such for the obliga-

tions of the company or body;

e) aux questions relevant du droit

des sociétés, associations et per-

sonnes morales, telles que la con-

stitution, la capacité juridique, le

fonctionnement interne et la disso-

lution des sociétés, associations et

personnes morales, ainsi que la

responsabilité personnelle légale

des associés et des organes pour

les dettes de la société, association

ou personne morale;

f) the question whether an agent is

able to bind a principal, or an

organ to bind a company or body

corporate or unincorporate, to a

third party;

f) à la question de savoir si un

intermédiaire peut engager envers

les tiers la personne pour le

compte de laquelle il prétend agir

ou si un organe d une société,

personers rättsliga status, rätts-

kapacitet eller rättshandlingsför-

måga, om inte annat följer av

artikel 11,

b) avtalsförpliktelser som rör

 arv och testamente,

 makars förmögenhetsförhållan-

den,

 rättigheter och förpliktelser som

har sin grund i familjeförhållan-

den, släktskap, äktenskap eller

svågerskap, inklusive underhålls-

skyldighet mot barn födda utom

äktenskap,

c) förpliktelser som följer av väx-

lar, checkar, löpande skuldebrev

och andra negotiabla värdepapper,

i den utsträckning som

förpliktelserna enligt sådana andra

värdepapper följer av deras nego-

tiabla karaktär,

d) skiljedomsavtal och avtal om

val av domstol,

e) frågor som omfattas av reglerna

om bolag, föreningar och andra

juridiska personer, såsom frågor

om deras upprättande genom re-

gistrering eller på annat sätt, deras

rättskapacitet, interna organisation

eller upplösning samt om person-

ligt ansvar för delägare eller med-

lemmar och organ i denna egen-

skap för bolagets, föreningens

eller den juridiska personens

förpliktelser,

f) frågan om en mellanman kan

binda sin huvudman i förhållande

till tredje man, eller om ett organ

för ett bolag, en förening eller en

annan juridisk person kan binda

d une association ou d une

personne morale peut engager

envers les tiers cette société,

association ou personne morale;

g) the constitution of trusts and

the relationship between settlors,

trustees and beneficiaries;

g) à la constitution des trusts, aux

relations qu ils créent entre les

constituants, les trustees et les

bénéficiaires;

h) evidence and procedure, wit-

hout prejudice to Article 14.

h) à la preuve et à la procédure,

sous réserve de l article 14.

3. The rules of this Convention do

not apply to contracts of insurance

which cover risks situated in the

territories of the Member States of

the European Economic Commu-

nity. In order to determine whet-

her a risk is situated in these terri-

tories the court shall apply its

internal law.

3. Les dispositions de la présente

convention ne s appliquent pas

aux contrats d assurance qui couv-

rent des risques situés dans les

territoires des États membres de la

Communauté économique europé-

enne.[REDACTED_EFTERNAMN] déterminer si un risque

est situé dans ces territoires, le

juge applique sa loi interne.

4. The preceding paragraph does

not apply to contracts of reinsu-

rance.

4. Le paragraphe précédent ne

concerne pas les contrats de réas-

surance.

Article 2

Article 2

Application of law of non-con-

tracting States

Caractère universel

Any law specified by this Con-

vention shall be applied whether

or not it is the law of a Con-

tracting State.

La loi désignée par la présente

convention s applique même si

cette loi est celle d un État non

contractant.

TITLE II

TITRE II

UNIFORM RULES

RÈGLES UNIFORMES

Article 3

Article 3

Freedom of choice

1. A contract shall be governed by

the law chosen by the parties. The

choice must be expressed or

Liberté de choix

1. Le contrat est régi par la loi

choisie par les parties. Ce choix

doit être exprès ou résulter de

bolaget, föreningen eller den juri-

diska personen i förhållande till

tredje man,

g) bildande av "truster" och för-

hållandet mellan instiftare, "trus-

tees" och förmånstagare,

h) bevisfrågor och processuella

frågor, om inte annat följer av

artikel 14.

3. Reglerna i denna konvention

tillämpas inte på försäkringsavtal

som täcker risker belägna inom

Europeiska ekonomiska gemen-

skapens medlemsstaters territo-

rium. För att avgöra om en risk är

belägen inom dessa områden skall

domstolen tillämpa inhemsk rätt.

4. Punkt 3 tillämpas inte på åter-

försäkringsavtal.

Artikel 2

Tillämpning av lagen i en icke

fördragsslutande stat

Den lag som anvisas i denna kon-

vention skall tillämpas även om

det är lagen i en icke fördrags-

slutande stat.

AVDELNING II

ENHETLIGA REGLER

Artikel 3

Lagval genom avtal

1. På ett avtal tillämpas den lag

som parterna har valt. Lagvalet

måste vara uttryckligt eller med

demonstrated with reasonable

certainty by the terms of the

contract or the circumstances of

the case. By their choice the

parties can select the law

applicable to the whole or a part

only of the contract.

façon certaine des dispositions du

contrat ou des circonstances de la

cause. Par ce choix, les parties

peuvent désigner la loi applicable

à la totalité ou à une partie

seulement de leur contrat.

2. The parties may at any time

agree to subject the contract to a

law other than that which

previously governed it, whether as

a result of an earlier choice under

this Article or of other provisions

of this Convention. Any variation

by the parties of the law to be

applied made after the conclusion

of the contract shall not prejudice

its formal validity under Article 9

or adversely affect the rights of

third parties.

2. Les parties peuvent convenir, à

tout moment, de faire régir le

contrat par une loi autre que celle

qui le régissait auparavant soit en

vertu d un choix antérieur selon le

présent article, soit en vertu

d autres dispositions de la pré-

sente convention. Toute modifica-

tion quant à la détermination de la

loi applicable, intervenue postéri-

eurement à la conclusion du con-

trat, n affecte pas la validité for-

melle du contrat au sens de

l article 9 et ne porte pas atteinte

aux droits des tiers.

3. The fact that the parties have

chosen a foreign law, whether or

not accompanied by the choice of

a foreign tribunal, shall not, where

all the other elements relevant to

the situation at the time of the

choice are connected with one

country only, prejudice the appli-

caiton of rules of the law of that

country which cannot be dero-

gated from by contract, here-

inafter called mandatory rules .

3. Le choix par les parties d une

loi étrangère, assorti ou non de

celui d un tribunal étranger, ne

peut, lorsque tous les autres

éléments de la situation sont

localisés au moment de ce choix

dans un seul pays, porter atteinte

aux dispositions auxquelles la loi

de ce pays ne permet pas de

déroger par contrat, ci-après

dénommées «dispositions impéra-

tives».

4. The existence and validity of

the consent of the parties as to the

choice of the applicable law shall

be determined in accordance with

the provisions of Articles 8, 9 and

11.

4. L existence et la validité du

consentement des parties quant au

choix de la loi applicable sont

régies par les dispositions établies

aux articles 8, 9 et 11.

rimlig säkerhet framgå av avtals-

villkoren eller av övriga omstän-

digheter. Genom sitt val kan par-

terna ange tillämplig lag för hela

avtalet eller för endast en del av

det.

2. Parterna kan när som helst

komma överens om att en annan

lag skall vara tillämplig på avtalet

än den lag som tidigare gällde för

det antingen till följd av ett tidi-

gare val enligt denna artikel eller

till följd av andra bestämmelser i

denna konvention. En ändring i

valet av tillämplig lag som görs av

parterna efter avtalsslutet påverkar

inte avtalets giltighet till formen

enligt artikel 9. Det försämrar inte

heller tredje mans rättigheter.

3. Den omständigheten att parter-

na har valt en utländsk lag skall,

oavsett om de också har avtalat

om behörighet för en utländsk

domstol eller inte, när alla andra

omständigheter av betydelse vid

tidpunkten för valet har anknyt-

ning till ett enda land, inte hindra

tillämpningen av sådana regler i

det landet som inte kan avtalas

bort, härefter benämnda "tving-

ande regler".

4. Frågor om förekomsten och gil-

tigheten av parternas samtycke till

att en viss lag skall vara tillämplig

avgörs enligt bestämmelserna i

artiklarna 8, 9 och 11.

Article 4

Article 4

Applicable law in the absence of

choice

Loi applicable à défaut de choix

1. To the extent that the law

applicable to the contract has not

been chosen in accordance with

Article 3, the contract shall be

governed by the law of the

country with which it is most

closely connected. Nevertheless, a

severable part of the contract

which has a closer connection

with another country may by way

of exception be governed by the

law of that other country.

1. Dans la mesure où la loi

applicable au contrat n a pas été

choisie conformément aux dispo-

sitions de l article 3, le contrat est

régi par la loi du pays avec lequel

il présente les liens les plus

étroits. Toutefois, si une partie du

contrat est séparable du reste du

contrat et présente un lien plus

étroit avec un autre pays, il pourra

être fait application, à titre excep-

tionnel, à cette partie du contrat de

la loi de cet autre pays.

2. Subject to the provisions of

paragraph 5 of this Article, it shall

be presumed that the contract is

most closely connected with the

country where the party who is to

effect the performance which is

characteristic of the contract has,

at the time of conclusion of the

contract, his habitual residence,

or, in the case of a body corporate

or unincorporate, its central admi-

nistration. However, if the con-

tract is entered into in the course

of that party s trade or profession,

that country shall be the country

in which the principal place of

business is situated or, where

under the terms of the contract the

performance is to be effected

through a place of business other

than the principal place of busi-

ness, the country in which that

other place of business is situated.

2. Sous réserve du paragraphe 5, il

est présumé que le contrat

présente les liens les plus étroits

avec le pays où la partie qui doit

fournir la prestation caractéris-

tique a, au moment de la conclu-

sion du contrat, sa résidence ha-

bituelle ou, s il s agit d une

société, association ou personne

morale, son administration cen-

trale. Toutefois, si le contrat est

conclu dans l exercice de l acti-

vité professionnelle de cette par-

tie, ce pays est celui où est situé

son principal établissement ou, si,

selon le contrat, la prestation doit

être fournie par un établissement

autre que l établissement princi-

pal, celui où est situé cet autre

établissement.

3. Notwithstanding the provisions

of paragraph 2 of this Article, to

the extent that the subject matter

of the contract is a right in

immovable property or a right to

use immovable property it shall be

3. Nonobstant les dispositions du

paragraphe 2, dans la mesure où le

contrat a pour objet un droit réel

immobilier ou un droit d utilisa-

tion d un immeuble, il est présu-

mé que le contrat présente les

Artikel 4

Tillämplig lag i avsaknad av

parternas lagval

1. I den utsträckning tillämplig lag

för avtalet inte har valts i enlighet

med artikel 3 skall avtalet vara

underkastat lagen i det land som

det har närmast anknytning till.

Om en del av avtalet kan skiljas

från resten av avtalet och denna

del har närmare anknytning till ett

annat land, kan dock lagen i det

landet undantagsvis tillämpas på

denna del.

2. Med förbehåll för vad som

föreskrivs i punkt 5 skall det antas

att avtalet har närmast anknytning

till det land där den part som skall

utföra den prestation som är

karaktäristisk för avtalet har sin

vanliga vistelseort vid avtalsslutet

eller, om det gäller ett bolag, en

förening eller en annan juridisk

person, sin centrala förvaltning.

Om avtalet ingås som ett led i

denna parts affärsverksamhet eller

yrkesverksamhet, skall detta land

dock vara det land där det huvud-

sakliga verksamhetsstället är be-

läget eller, om enligt avtalet pre-

stationen skall fullgöras från ett

annat verksamhetsställe, det land

där det andra verksamhetsstället är

beläget.

3. Oavsett bestämmelserna i punkt

2 skall det, i den mån avtalet

gäller en sakrätt i fast egendom

eller en nyttjanderätt till fast

egendom, antas att avtalet har

närmast anknytning till det land

presumed that the contract is most

closely connected with the coun-

try where the immovable property

is situated.

liens les plus étroits avec le pays

où est situé l immeuble.

4. A contract for the carriage of

goods shall not be subject to the

presumption in paragraph 2. In

such a contract if the country in

which, at the time the contract is

concluded, the carrier has his

principal place of business is also

the country in which the place of

loading or the place of discharge

or the principal place of business

of the consignor is situated, it

shall be presumed that the con-

tract is most closely connected

with that country. In applying this

paragraph single voyage charter-

parties and other contracts the

main purpose of which is the

carriage of goods shall be treated

as contracts for the carriage of

goods.

4. Le contrat de transport de

marchandises n est pas soumis à

la présomption du paragraphe 2.

Dans ce contrat, si le pays dans

lequel le transporteur a son éta-

blissement principal au moment

de la conclusion du contrat est

aussi celui dans lequel est situé le

lieu de chargement ou de déchar-

gement ou l établissement prin-

cipal de l expéditeur, il est pré-

sumé que le contrat a les liens les

plus étroits avec ce pays.[REDACTED_EFTERNAMN]

l application du présent para-

graphe, sont considérés comme

contrats de transport de mar-

chandises les contrats d affrè-

tement pour un seul voyage ou

d autres contrats lorsqu ils ont

principalement pour objet de réa-

liser un transport de marchan-

dises.

5. Paragraph 2 shall not apply if

the characteristic performance

cannot be determined, and the pre-

sumptions in paragraphs 2, 3 and

4 shall be disregarded if it appears

from the circumstances as a whole

that the contract is more closely

connected with another country.

5. L application du paragraphe 2

est écartée lorsque la prestation

caractéristique ne peut être déter-

minée. Les présomptions des

paragraphes 2, 3 et 4 sont écartées

lorsqu il résulte de l ensemble des

circonstances que le contrat pré-

sente des liens plus étroits avec un

autre pays.

Article 5

Certain consumer contracts

1. This Article applies to a con-

tract the object of which is the

supply of goods or services to a

person ( the consumer ) for a

purpose which can be regarded as

being outside his trade or pro

Article 5

Contrats conclus par les

consommateurs

1. Le présent article s applique

aux contrats ayant pour objet la

fourniture d objets mobiliers cor-

porels ou de services à une per-

sonne, le consommateur, pour un

usage pouvant être considéré

där den fasta egendomen är be-

lägen.

4. För avtal om godstransport gäl-

ler inte antagandet i punkt 2.

Sådana avtal skall antas ha när-

mast anknytning till det land där

transportören vid den tidpunkt då

avtalet ingicks hade sitt huvud-

sakliga verksamhetsställe, om det

landet också är det land där plat-

sen för lastning eller lossning

finns eller där avsändaren har sitt

huvudsakliga verksamhetsställe.

Vid tillämpning av denna punkt

skall certepartier för en enstaka

resa och andra avtal vilkas huvud-

syfte är transport av gods anses

som avtal om godstransport.

5. Punkt 2 skall inte tillämpas om

det inte kan avgöras vilken den

karaktäristiska prestationen är.

Antagandena i punkterna 2-4

skall inte gälla, om det framgår av

de samlade omständigheterna att

avtalet har närmare anknytning till

ett annat land.

Artikel 5

Konsumentavtal

1. Denna artikel är tillämplig på

avtal om leverans av varor eller

utförande av tjänster åt en person

(konsumenten) för ändamål som

kan anses ligga utanför hans

affärsverksamhet eller yrkesverk-

fession, or a contract for the

provision of credit for that object.

comme étranger à son activité

professionnelle, ainsi qu aux con-

trats destinés au financement

d une telle fourniture.

2. Notwithstanding the provisions

of Article 3, a choice of law made

by the parties shall not have the

result of depriving the consumer

of the protection afforded to him

by the mandatory rules of the law

of the country in which he has his

habitual residence:

2. Nonobstant les dispositions de

l article 3, le choix par les parties

de la loi applicable ne peut avoir

pour résultat de priver le con-

sommateur de la protection que

lui assurent les dispositions im-

pératives de la loi du pays dans

lequel il a sa résidence habituelle:

 if in that country the conclusion

of the contract was preceded by a

specific invitation addressed to

him or by advertising, and he had

taken in that country all the steps

necessary on his part for the

conclusion of the contract, or

 si la conclusion du contrat a été

précédée dans ce pays d une

proposition spécialement faite ou

d une publicité, et si le con-

sommateur a accompli dans ce

pays les actes nécessaires à la

conclusion du contrat, ou

 if the other party or his agent

received the consumer s order in

that country, or

 si le cocontractant du consom-

mateur ou son représentant a reçu

la commande du consommateur

dans ce pays, ou

 if the contract is for the sale of

goods and the consumer travelled

from that country to another

country and there gave his order,

provided that the consumer s

journey was arranged by the seller

for the purpose of inducing the

consumer to buy.

 si le contrat est une vente de

marchandises et que le consom-

mateur se soit rendu de ce pays

dans un pays étranger et y ait

passé la commande, à la condition

que le voyage ait été organisé par

le vendeur dans le but d inciter le

consommateur à conclure une

vente.

3. Notwithstanding the provisions

of Article 4, a contract to which

this Article applies shall, in the

absence of choice in accordance

with Article 3, be governed by the

law of the country in which the

consumer has his habitual resi-

dence if it is entered into in the

circumstances described in para-

graph 2 of this Article.

3. Nonobstant les dispositions de

l article 4 et à défaut de choix

exercé conformément à l article 3,

ces contrats sont régis par la loi du

pays dans lequel le consommateur

a sa résidence habituelle, s ils sont

intervenus dans les circonstances

décrites au paragraphe 2 du pré-

sent article.

samhet och på avtal om kredit för

sådana prestationer.

2. Oavsett bestämmelserna i arti-

kel 3 skall parternas val av

tillämplig lag inte medföra att

konsumenten berövas det skydd

som tillförsäkras honom enligt

tvingande regler i lagen i det land

där han har sin vanliga vistelseort,

 om avtalet föregicks av ett sär-

skilt anbud riktat till konsumenten

i det landet eller av annonsering

där och konsumenten där vidtog

de för avtalets ingående nödvän-

diga åtgärderna, eller

 om den andra parten eller den-

nes representant mottog kon-

sumentens beställning i det landet,

eller

 om avtalet avser försäljning av

varor och konsumenten reste från

det landet till ett annat land och

gjorde sin beställning där, förut-

satt att konsumentens resa arran-

gerades av säljaren i syfte att för-

må konsumenten att köpa.

3. Oavsett bestämmelserna i arti-

kel 4 skall avtal som den här

artikeln är tillämplig på, i avsak-

nad av lagval enligt artikel 3, vara

underkastade lagen i det land där

konsumenten har sin vanliga vis-

telseort, om de ingås under de om-

ständigheter som anges i punkt 2.

4. This Article shall not apply to:

4. Le présent article ne s applique

pas:

(a) a contract of carriage;

a) au contrat de transport;

(b) a contract for the supply of

services where the services are to

be supplied to the consumer

exclusively in a country other than

that in which he has his habitual

residence.

b) au contrat de fourniture de

services lorsque les services dus

au consommateur doivent être

fournis exclusivement dans un

pays autre que celui dans lequel il

a sa résidence habituelle.

5. Notwithstanding the provisions

of paragraph 4, this Article shall

apply to a contract which, for an

inclusive price, provides for a

combination of travel and accom-

modation.

5. Nonobstant les dispositions du

paragraphe 4, le présent article

s applique au contrat offrant pour

un prix global des prestations

combinées de transport et de loge-

ment.

Article 6

Article 6

Individual employment con-

tracts

Contrat individuel de travail

1. Notwithstanding the provisions

of Article 3, in a contract of

employment a choice of law made

by the parties shall not have the

result of depriving the employee

of the protection afforded to him

by the mandatory rules of the law

which would be applicable under

paragraph 2 in the absence of

choice.

1. Nonobstant les dispositions de

l article 3, dans le contrat de

travail, le choix par les parties de

la loi applicable ne peut avoir

pour résultat de priver le tra-

vailleur de la protection qui lui

assurent les dispositions impéra-

tives de la loi qui serait appli-

cable, à défaut de choix, en vertu

du paragraphe 2 du présent article.

2. Notwithstanding the provisions

of Article 4, a contract of

employment shall, in the absence

of choice in accordance with

Article 3, be governed:

2. Nonobstant les dispositions de

l article 4 et à défaut de choix

exercé conformément à l article 3,

le contrat de travail est régi:

(a) by the law of the country in

which the employee habitually

carries out his work in perfor-

mance of the contract, even if he

is temporarily employed in anot-

her country; or

a) par la loi du pays où le

travailleur, en exécution du con-

trat, accomplit habituellement son

travail, même s il est détaché à

titre temporaire dans un autre

pays, ou

(b) if the employee does not

b) si le travailleur n accomplit pas

4. Denna artikel skall inte tilläm-

pas på

a) transportavtal,

b) avtal om utförande av tjänster,

om tjänsterna skall utföras ute-

slutande i ett annat land än det där

konsumenten har sin vanliga vis-

telseort.

5. Oavsett bestämmelserna i punkt

4 tillämpas denna artikel på avtal

om en kombination av resa och

inkvartering för ett gemensamt

pris.

Artikel 6

Individuella anställningsavtal

1. Oavsett bestämmelserna i arti-

kel 3 skall parternas val av

tillämplig lag i ett anställnings-

avtal inte medföra att den an-

ställde berövas det skydd som

tillförsäkras honom enligt tving-

ande regler i den lag som enligt

punkt 2 skulle tillämpas om inget

lagval gjorts.

2. Oavsett bestämmelserna i arti-

kel 4 skall ett anställningsavtal i

avsaknad av lagval enligt artikel 3

vara underkastat

a) lagen i det land där den an-

ställde vid fullgörande av avtalet

vanligtvis utför sitt arbete, även

om han tillfälligt är sysselsatt i ett

annat land, eller

b) om den anställde inte vanligtvis

habitually carry out his work in

any one country, by the law of the

country in which the place of

business through which he was

engaged is situated;

habituellement son travail dans un

même pays, par la loi du pays où

se trouve l établissement qui a

embauché le travailleur,

unless it appears from the

circumstances as a whole that the

contract is more closely connected

with another country, in which

case the contract shall be gover-

ned by the law of that country.

à moins qu il ne résulte de

l ensemble des circonstances que

le contrat de travail présente des

liens plus étroits avec un autre

pays, auquel cas la loi de cet autre

pays est applicable.

Article 7

Article 7

Mandatory rules

Lois de police

1. When applying under this Con-

vention the law of a country,

effect may be given to the manda-

tory rules of the law of another

country with which the situation

has a close connection, if and in

so far as, under the law of the

latter country, those rules must be

applied whatever the law appli-

cable to the contract. In consi-

dering whether to give effect to

these mandatory rules, regard

shall be had to their nature and

purpose and to the consequences

of their application or non-appli-

cation.

1. Lors de l application, en vertu

de la présente convention, de la

loi d un pays déterminé, il pourra

être donné effet aux dispositions

impératives de la loi d un autre

pays avec lequel la situation

présente un lien étroit, si et dans la

mesure oú, selon le droit de ce

dernier pays, ces dispositions sont

applicables quelle que soit la loi

régissant le contrat.[REDACTED_EFTERNAMN] décider

si effet doit être donné à ces

dispositions impératives, il sera

tenu compte de leur nature et de

leur objet ainsi que des con-

séquences qui découleraient de

leur application ou de leur non-

application.

2. Nothing in this Convention

shall restrict the application of the

rules of the law of the forum in a

situation where they are manda-

tory irrespective of the law other-

wise applicable to the contract.

2. Les dispositions de la présente

convention ne pourront porter

atteinte á l application des règles

de la loi du pays du juge qui

régissent impérativement la situa-

tion quelle que soit la loi appli-

cable au contrat.

utför sitt arbete i ett och samma

land, lagen i det land där det verk-

samhetsställe genom vilket han

anställdes är beläget,

om det inte av de samlade omstän-

digheterna framgår att avtalet har

närmare anknytning till ett annat

land, i vilket fall avtalet skall vara

underkastat lagen i det landet.

Artikel 7

Internationellt tvingande regler

1. När lagen i ett visst land tilläm-

pas enligt denna konvention kan

tvingande bestämmelser i lagen i

ett annat land till vilket situa-

tionen har nära anknytning till-

erkännas verkan, om och i den

utsträckning som enligt lagen i det

senare landet dessa regler skall

tillämpas oavsett vilken lag som

är tillämplig på avtalet. Vid be-

dömningen av om sådana tving-

ande regler skall tillerkännas ver-

kan skall hänsyn tas till deras art

och syfte liksom till följderna av

att de tillämpas eller inte tilläm-

pas.

2. Denna konvention skall inte

begränsa tillämpningen av regler i

domstolslandets lag när de är

tvingande oavsett vilken lag som i

övrigt skall tillämpas på avtalet.

Article 8

Article 8

Material validity

Consentement et validité au

fond

1. The existence and validity of a

contract, or of any term of a

contract, shall be determined by

the law which would govern it

under this Convention if the

contract or term were valid.

1. L existence et la validité du

contrat ou d une disposition de

celui-ci sont soumises à la loi qui

serait applicable en vertu de la

présente convention si le contrat

ou la disposition étaient valables.

2. Nevertheless a party may rely

upon the law of the country in

which he has his habitual resi-

dence to establish that he did not

consent if it appears from the

circumstances that it would not be

reasonable to determine the effect

of his conduct in accordance with

the law specified in the preceding

paragraph.

2. Toutefois, pour établir qu elle

n a pas consenti, une partie peut

se référer à la loi du pays dans

lequel elle a sa résidence habi-

tuelle s il résulte des circonstan-

ces qu il ne serait pas raisonnable

de déterminer l effet du comporte-

ment de cette partie d aprés la loi

prévue au paragraphe précédent.

Article 9

Article 9

Formal validity

Forme

1. A contract concluded between

persons who are in the same

country is formally valid if it

satisfies the formal requirements

of the law which governs it under

this Convention or of the law of

the country where it is concluded.

1. Un contrat conclu entre des

personnes qui se trouvent dans un

même pays est valable quant à la

forme s il satisfait aux conditions

de forme de la loi qui le régit au

fond en vertu de la présente con-

vention ou de la loi du pays dans

lequel il a été conclu.

2. A contract concluded between

persons who are in different coun-

tries is formally valid if it satisfies

the formal requirements of the law

which governs it under this Con-

vention or of the law of one of

those countries.

2. Un contrat conclu entre des

personnes qui se trouvent dans des

pays différents est valable quant à

la forme s il satisfait aux con-

ditions de forme de la loi qui le

régit au fond en vertu de la pré-

sente convention ou de la loi de

l un de ces pays.

3. Where a contract is concluded

by an agent, the country in which

the agent acts is the relevant

country for the purposes of para

3. Lorsque le contrat est conclu

par un représentant, le pays où le

représentant se trouve au moment

où il agit est celui qui doit être

Artikel 8

Materiell giltighet

1. Förekomsten och giltigheten av

ett avtal eller en bestämmelse i ett

avtal skall avgöras enligt den lag

som skulle tillämpas enligt denna

konvention, om avtalet eller be-

stämmelsen var giltig.

2. En part kan dock åberopa lagen

i det land där han har sin vanliga

vistelseort för att få fastställt att

han inte har samtyckt till avtalet

eller avtalsbestämmelsen, om det

framgår av omständigheterna att

det inte skulle vara rimligt att

avgöra verkan av hans uppträ-

dande enligt den lag som anges i

föregående punkt.

Artikel 9

Giltighet till formen

1. Ett avtal som ingås mellan per-

soner som befinner sig i samma

land är giltigt till formen, om det

uppfyller formkraven i den lag

som gäller för avtalet enligt denna

konvention eller i lagen i det land

där avtalet ingås.

2. Ett avtal som ingås mellan

personer som befinner sig i olika

länder är giltigt till formen, om

det uppfyller formkraven i den lag

som gäller för avtalet enligt denna

konvention eller i lagen i något av

dessa länder.

3. När ett avtal ingås av en repre-

sentant är det land där represen-

tanten handlar det relevanta landet

vid tillämpningen av punkterna 1

graphs 1 and 2.

pris en considération pour

l application des paragraphes 1 et

2.

4. An act intended to have legal

effect relating to an existing or

contemplated contract is formally

valid if it satisfies the formal

requirements of the law which

under this Convention governs or

would govern the contract or of

the law of the country where the

act was done.

4. Un acte juridique unilatéral

relatif à un contrat conclu ou à

conclure est valable quant à la

forme s il satisfait aux conditions

de forme de la loi qui régit ou

régirait au fond le contrat en vertu

de la présente convention ou de la

loi du pays dans lequel cet acte est

intervenu.

5. The provisions of the preceding

paragraphs shall not apply to a

contract to which Article 5

applies, concluded in the circum-

stances described in paragraph 2

of Article 5. The formal validity

of such a contract is governed by

the law of the country in which

the consumer has his habitual

residence.

5. Les dispositions des paragrap-

hes précédents ne s appliquent pas

aux contrats qui entrent dans le

champ d application de l article 5

conclus dans les circonstances qui

y sont décrites au paragraphe 2.

La forme de ces contrats est régie

par la loi du pays dans lequel le

consommateur a sa résidence

habituelle.

6. Notwithstanding paragraphs 1

to 4 of this Article, a contract the

subject matter of which is a right

in immovable property or a right

to use immovable property shall

be subject to the mandatory

requirements of form of the law of

the country where the property is

situated if by that law those

requirements are imposed irre-

spective of the country where the

contract is concluded and irre-

spective of the law governing the

contract.

6. Nonobstant les dispositions des

quatre premiers paragraphes du

présent article, tout contrat ayant

pour objet un droit réel immo-

bilier ou un droit d utilisation

d un immeuble est soumis aux

règles de forme impératives de la

loi du pays où l immeuble est

situé, pour autant que selon cette

loi elles s appliquent indépen-

damment du lieu de conclusion du

contrat et de la loi le régissant au

fond.

Article 10

Article 10

Scope of the applicable law

Domaine de la loi du contrat

1. The law applicable to a contract

by virtue of Articles 3 to 6 and 12

of this Convention shall govern in

particular:

1. La loi applicable au contrat en

vertu des articles 3 à 6 et de

l article 12 de la présente conven-

tion régit notamment:

och 2.

4. En ensidig rättshandling som

avser ett existerande eller ett

framtida avtal är giltig till formen,

om den uppfyller formkraven i

den lag som enligt denna konven-

tion gäller för eller skulle gälla för

avtalet eller lagen i det land där

rättshandlingen företogs.

5. Bestämmelserna i de föregåen-

de punkterna skall inte tillämpas

på avtal som omfattas av artikel 5

och som har ingåtts under de om-

ständigheter som anges i artikel

5.2. Giltigheten till formen av

sådana avtal avgörs enligt lagen i

det land där konsumenten har sin

vanliga vistelseort.

6. Oavsett punkterna 1-4 i denna

artikel skall ett avtal som avser

sakrätt i fast egendom eller nytt-

janderätt till fast egendom vara

underkastat sådana tvingande

formkrav som ställs enligt lagen i

det land där egendomen är belä-

gen, om sådana krav ställs enligt

den lagen oavsett i vilket land

avtalet har ingåtts och oavsett

vilken lag som gäller för avtalet.

Artikel 10

Den tillämpliga lagens räckvidd

1. Den lag som är tillämplig på

avtalet enligt artiklarna 3-6 och

12 i denna konvention skall

reglera särskilt

(a) interpretation;

a) son interprétation;

(b) performance;

b) l exécution des obligations

qu il engendre;

(c) within the limits of the powers

conferred on the court by its

procedural law, the consequences

of breach, including the assess-

ment of damages in so far as it is

governed by rules of law;

c) dans les limites des pouvoirs

attribués au tribunal par sa loi de

procédure, les conséquences de

l inexécution totale ou partielle de

ces obligations, y compris l éva-

luation du dommage dans la me-

sure où des règles de droit la

gouvernent;

(d) the various ways of

extinguishing obligations, and

prescription and limitation of

actions;

d) les divers modes d extinction

des obligations, ainsi que les

prescriptions et déchéances fon-

dées sur l expiration d un délai;

(e) the consequences of nullity of

the contract.

e) les conséquences de la nullité

du contrat.

2. In relation to the manner of

performance and the steps to be

taken in the event of defective

performance regard shall be had

to the law of the country in which

performance takes place.

2. En ce qui concerne les moda-

lités d exécution et les mesures à

prendre par le créancier en cas de

défaut dans l exécution on aura

égard à la loi du pays où l exé-

cution a lieu.

Article 11

Incapacity

Article 11

Incapacité

In a contract concluded between

persons who are in the same coun-

try, a natural person who would

have capacity under the law of

that country may invoke his in-

capacity resulting from another

law only if the other party to the

contract was aware of this in-

capacity at the time of the

conclusion of the contract or was

not aware thereof as a result of

negligence.

Dans un contrat conclu entre per-

sonnes se trouvant dans un même

pays, une personne physique qui

serait capable selon la loi de ce

pays ne peut invoquer son inca-

pacité résultant d une autre loi que

si, au moment de la conclusion du

contrat, le cocontractant a connu

cette incapacité ou ne l a ignorée

qu en raison d une imprudence de

sa part.

a) avtalets tolkning,

b) dess fullgörelse,

c) följderna vid avtalsbrott, däri-

bland uppskattning av skada i den

mån sådan uppskattning regleras

av rättsregler, dock endast inom

ramen för de befogenheter som

tillkommer domstolen enligt dess

processuella regler,

d) olika sätt att få förpliktelserna

att upphöra, samt preskription och

andra rättighetsförluster som föl-

jer av utgången av en frist,

e) följderna av avtalets ogiltighet.

2. När det gäller sättet för full-

görelse och åtgärder med anled-

ning av bristande fullgörelse skall

hänsyn tas till lagen i det land där

fullgörelsen äger rum.

Artikel 11

Bristande rättskapacitet och

bristande rättslig handlingsför-

måga

När ett avtal har ingåtts mellan

personer som befinner sig i sam-

ma land, kan en fysisk person som

har rättskapacitet och rättshand-

lingsförmåga enligt lagen i det

landet åberopa bristande rätts-

kapacitet och bristande rättshand-

lingsförmåga enligt en annan lag,

endast om den andra avtalsparten

när avtalet ingicks kände till eller

borde ha känt till denna brist.

Article 12

Article 12

Voluntary assignment

Cession de créance

1. The mutual obligations of

assignor and assignee under a

voluntary assignment of a right

against another person ( the

debtor ) shall be governed by the

law which under this Convention

applies to the contract between the

assignor and assignee.

1. Les obligations entre le cédant

et le cessionnaire d une créance

sont régies par la loi qui, en vertu

de la présente convention,

s applique au contrat qui les lie.

2. The law governing the right to

which the assignment relates shall

determine its assignability, the

relationship between the assignee

and the debtor, the conditions

under which the assignment can

be invoked against the debtor and

any question whether the debtor s

obligations have been discharged.

2. La loi qui régit la créance cédée

détermine le caractère cessible de

celle-ci, les rapports entre cession-

naire et débiteur, les conditions

d opposabilité de la cession au

débiteur et le caractère libératoire

de la prestation faite par le

débiteur.

Article 13

Article 13

Subrogation

Subrogation

1. Where a person ( the creditor )

has a contractual claim upon

another ( the debtor ), and a third

person has a duty to satisfy the

creditor, or has in fact satisfied the

creditor in discharge of that duty,

the law which governs the third

person s duty to satisfy the cre-

ditor shall determine whether the

third person is entitled to exercise

against the debtor the rights which

the creditor had against the debtor

under the law governing their

relationship and, if so, whether he

may do so in full or only to a

limited extent.

1. Lorsqu en vertu d un contrat,

une personne, le créancier, a des

droits à l égard d une autre per-

sonne, le débiteur, et qu un tiers a

l obligation de désintéresser le

créancier ou encore que le tiers a

désintéressé le créancier en exé-

cution de cette obligation, la loi

applicable à cette obligation du

tiers détermine si celui-ci peut

exercer en tout ou en partie les

droits détenus par le créancier

contre le débiteur selon la loi

régissant leurs relations.

2. The same rule applies where

several persons are subject to the

same contractual claim and one of

them has satisfied the creditor.

2. La même règle s applique

lorsque plusieurs personnes sont

tenues de la même obligation

contractuelle et que le créancier a

été désintéressé par l une d elles.

Artikel 12

Överlåtelse av fordran

1. Överlåtarens och förvärvarens

inbördes förpliktelser vid överlå-

telse av en fordran skall bestäm-

mas enligt den lag som enligt

denna konvention är tillämplig på

avtalet mellan överlåtaren och

förvärvaren.

2. Den lag som är tillämplig på den

överlåtna fordringen skall reglera

dess överlåtbarhet, förhållandet

mellan förvärvaren och gäldenären,

de förutsättningar under vilka

överlåtelsen kan göras gällande mot

gäldenären och frågan om en

prestation av gäldenären befriar

honom från hans förpliktelser.

Artikel 13

Subrogation

1. När en person (borgenären) har

en avtalsgrundad fordran mot en

annan person (gäldenären) och en

tredje person är skyldig att

prestera till borgenären eller redan

har presterat till denne till

uppfyllelse av sin skyldighet, skall

frågan om den tredje personen har

rätt att mot gäldenären helt eller

delvis utöva de rättigheter som

borgenären hade mot gäldenären

enligt den lag som gäller för

förhållandet dem emellan avgöras

enligt den lag som gäller för den

tredje personens skyldighet att

prestera till borgenären.

2. Samma regel gäller när flera

personer har samma avtalsför-

pliktelse och en av dem har full-

gjort prestationen till borgenären.

Article 14

Article 14

Burden of proof, etc.

Preuve

1. The law governing the contract

under this Convention applies to

the extent that it contains, in the

law of contract, rules which raise

presumptions of law or determine

the burden of proof.

1. La loi régissant le contrat en

vertu de la présente convention

s applique dans la mesure où, en

matière d obligations contractuel-

les, elle établit des présomptions

légales ou répartit la charge de la

preuve.

2. A contract or an act intended to

have legal effect may be proved

by any mode of proof recognized

by the law of the forum or by any

of the laws referred to in Article 9

under which that contract or act is

formally valid, provided that such

mode of proof can be admini-

stered by the forum.

2. Les actes juridiques peuvent

être prouvés par tout mode de

preuve admis soit par la loi du for,

soit par l une des lois visées à

l article 9, selon laquelle l acte est

valable quant à la forme, pour

autant que la preuve puisse être

administrée selon ce mode devant

le tribunal saisi.

Article 15

Article 15

Exclusion of renvoi

Exclusion du renvoi

The application of the law of any

country specified by this Conven-

tion means the application of the

rules of law in force in that

country other than its rules of

private international law.

Lorsque la présente convention

prescrit l application de la loi d un

pays, elle entend les règles de

droit en vigueur dans ce pays à

l exclusion des règles de droit

international privé.

Article 16

Article 16

 Ordre public

Ordre public

The application of a rule of the

law of any country specified by

this Convention may be refused

only if such application is mani-

festly incompatible with the

public policy ( ordre public ) of

the forum.

L`application d une disposition de

la loi désignée par la présente

convention ne peut être écartée

que si cette application est mani-

festement incompatible avec

l ordre public du for.

Artikel 14

Bevisbördan m.m.

1. Den lag som enligt denna kon-

vention gäller för ett avtal skall

tillämpas även i den mån den för

avtalsrättsliga förhållanden upp-

ställer rättsliga presumtioner eller

fördelar bevisbördan.

2. Bevisning om ett avtal eller en

rättshandling får föras med varje

slags bevismedel som godtas en-

ligt lagen i domstolslandet eller

enligt någon av de i artikel 9 an-

givna lagarna enligt vilka avtalet

eller rättshandlingen har giltighet

till formen, förutsatt att sådan

bevisföring kan genomföras vid

domstolen.

Artikel 15

Renvoi är utesluten

När konventionen föreskriver att

lagen i ett visst land skall tilläm-

pas avses gällande rättsregler i det

landet, med undantag för landets

internationellt privaträttsliga reg-

ler.

Artikel 16

Ordre public

Tillämpning av en regel i den lag

som anvisas i denna konvention

får vägras endast om en sådan

tillämpning är uppenbart oförenlig

med grunderna för domstolslan-

dets rättsordning.

Article 17

Article 17

No retrospective effect

Application dans le temps

This Convention shall apply in a

Contracting State to contracts

made after the date on which this

Convention has entered into force

with respect to that State.

La convention s applique dans un

État contractant aux contrats

conclus après son entrée en

vigueur pour cet État.

Article 18

Uniform interpretation

Article 18

Interprétation uniforme

In the interpretation and applica-

tion of the preceding uniform

rules, regard shall be had to their

international character and to the

desirability of achieving unifor-

mity in their interpretation and

application.

Aux fins de l interprétation et de

l application des règles uniformes

qui précèdent, il sera tenu compte

de leur caractère international et

de l opportunité de parvenir á

l uniformité dans la façon dont

elles sont interprétées et

appliquées.

Article 19

Article 19

States with more than one legal

system

Systèmes non unifiés

1. Where a State comprises seve-

ral territorial units each of which

has its own rules of law in respect

of contractual obligations, each

territorial unit shall be considered

as a country for the purposes of

identifying the law applicable

under this Convention.

1. Lorsqu un État comprend plu-

sieurs unités territoriales dont cha-

cune a ses propres règles en ma-

tière d obligations contractuelles,

chaque unité territoriale est con-

sidérée comme un pays aux fins

de la détermination de la loi appli-

cable selon la présente conven-

tion.

2. A State within which different

territorial units have their own

rules of law in respect of contrac-

tual obligations shall not be bound

to apply this Convention to con-

flicts solely between the laws of

such units.

2. Un État dans lequel différentes

unités territoriales ont leurs pro-

pres règles de droit en matière

d obligations contractuelles ne se-

ra pas tenu d appliquer la présente

convention aux conflits de lois in-

téressant uniquement ces unités

territoriales.

Artikel 17

Tillämplighet i tiden

Denna konvention skall tillämpas

i en konventionsstat på avtal som

ingås efter den dag då konven-

tionen har trätt i kraft i förhållande

till den staten.

Artikel 18

Enhetlig tolkning

Vid tolkning och tillämpning av

ovanstående enhetliga regler skall

hänsyn tas till deras interna-

tionella karaktär och till önske-

målet att det uppnås enhetlighet

vid deras tolkning och tillämp-

ning.

Artikel 19

Stater med mer än en rätts-

ordning

1. När en stat omfattar flera

territoriella enheter som var och

en har sina egna rättsregler i fråga

om avtalsförpliktelser skall varje

sådan enhet anses som ett land vid

fastställandet av den lag som skall

tillämpas enligt denna konvention.

2. En stat där olika territoriella

enheter har sina egna rättsregler

för avtalsförpliktelser behöver inte

tillämpa denna konvention vid

lagkonflikter enbart mellan lagar-

na i sådana enheter.

Article 20

Article 20

Precedence of Community law

Priorité du droit communau-

taire

This Convention shall not affect

the application of provisions

which, in relation to particular

matters, lay down choice of law

rules relating to contractual

obligations and which are or will

be contained in acts of the

institutions of the European Com-

munities or in national laws har-

monized in implementation of

such acts.

La présente convention ne préjuge

pas l application des dispositions

qui, dans des matières particu-

lières, règlent les conflits de lois

en matière d obligations contrac-

tuelles et qui sont ou seront con-

tenues dans les actes émanant des

institutions des Communautés

européennes ou dans les législa-

tions nationales harmonisées en

exécution de ces actes.

Article 21

Article 21

Relationship with other conven-

tions

Relations avec d autres conven-

tions

This Convention shall not preju-

dice the application of interna-

tional conventions to which a

Contracting State is, or becomes,

a party.

La présente convention ne porte

pas atteinte à l application des

conventions internationales aux-

quelles un État contractant est ou

sera partie.

Article 22

Article 22

Reservations

Réserves

1. Any Contracting State may, at

the time of signature, ratification,

acceptance or approval, reserve

the right not to apply:

1. Tout État contractant, au mo-

ment de la signature, de la rati-

fication, de l acceptation ou de

l approbation, pourra se réserver

le droit de ne pas appliquer:

(a) the provisions of Article 7 (1);

a) l article 7 paragraphe 1;

(b) the provisions of Article 10 (1)

(e).

b) l article 10 paragraphe 1 sous

e).

2. [Deleted]

2. [Supprimé]

3. Any Contracting State may at

any time withdraw a reservation

which it has made; the reservation

shall cease to have effect on the

3.Tout État contractant pourra à

tout moment retirer une réserve

qu il aura faite; l effet de la

réserve cessera le premier jour du

Artikel 20

Gemenskapsrättens företräde

Denna konvention skall inte inver-

ka på tillämpningen av be-

stämmelser som på särskilda om-

råden fastställer lagvalsregler för

avtalsförpliktelser och som ingår i

eller kommer att ingå i rättsakter

utfärdade av Europeiska gemen-

skapernas institutioner eller i na-

tionella lagar som harmoniserats

för genomförande av sådana rätts-

akter.

Artikel 21

Förhållandet till andra konven-

tioner

Denna konvention skall inte inver-

ka på tillämpningen av interna-

tionella konventioner som en

konventionsstat har tillträtt eller

kommer att tillträda.

Artikel 22

Reservationer

1. Varje konventionsstat får vid

tidpunkten för undertecknande, ra-

tifikation, antagande eller god-

kännande förbehålla sig rätten att

inte tillämpa

a) artikel 7.1,

b) artikel 10.1 e.

2. [Upphävd]

3. Varje konventionsstat får när

som helst återkalla en reservation

som den har gjort; reservationen

skall upphöra att gälla den första

first day of the third calendar

month after notification of the

withdrawal.

troisième mois du calendrier après

la notification du retrait.

TITLE III

TITRE III

FINAL PROVISIONS

CLAUSES FINALES

Article 23

Article 23

1. If, after the date on which this

Convention has entered into force

for a Contracting State, that State

wishes to adopt any new choice of

law rule in regard to any particular

category of contract within the

scope of this Convention, it shall

communicate its intention to the

other signatory States through the

Secretary-General of the Council

of the European Communities.

1. Si, après la date d entrée en

vigueur de la présente convention

à son égard, un État contractant

désire adopter une nouvelle règle

de conflit de lois pour une

catégorie particulière de contrats

entrant dans le champ d appli-

cation de la convention, il com-

munique son intention aux autres

États signataires par l intermé-

diaire du secrétaire général du

Conseil des Communautés euro-

péennes.

2. Any signatory State may,

within six months from the date of

the communication made to the

Secretary-General, request him to

arrange consultations between

signatory States in order to reach

agreement.

2. Dans un délai de six mois à

partir de la communication faite

au secrétaire général, tout État

signataire peut demander à celui-

ci d organiser des consultations

entre États signataires en vue

d arriver à un accord.

3. If no signatory State has

requested consultations within this

period or if within two years

following the communication

made to the Secretary-General no

agreement is reached in the course

of consultations, the Contracting

State concerned may amend its

law in the manner indicated. The

measures taken by that State shall

be brought to the knowledge of

the other signatory States through

the Secretary-General of the

Council of the European Commu-

nities.

3. Si, dans ce délai, aucun État

signataire n a demandé la consul-

tation ou si, dans les deux ans qui

suivront la communication faite

au secrétaire général, aucun

accord n est intervenu à la suite

des consultations, l État contrac-

tant peut modifier son droit. La

mesure prise par cet État est por-

tée à la conniaissance des autres

États signataires par l intermé-

diaire du secrétaire général du

Conseil des Communautés euro-

péennes.

dagen i den tredje kalendermåna-

den efter anmälan om återkallel-

sen.

AVDELNING III

SLUTBESTÄMMELSER

Artikel 23

1. Om en konventionsstat efter det

att konventionen har trätt i kraft

för den staten önskar anta en ny

lagvalsregel för en viss typ av

avtal som omfattas av denna kon-

vention, skall den meddela sin av-

sikt till de övriga signatärstaterna

genom generalsekreteraren vid

Europeiska gemenskapernas råd.

2. Varje signatärstat får inom sex

månader från den dag då general-

sekreteraren underrättades, begära

att denne inleder överläggningar

mellan signatärstaterna för att nå

en överenskommelse.

3. Om ingen signatärstat har be-

gärt överläggningar inom denna

period eller om under överlägg-

ningarna ingen överenskommelse

har nåtts inom två år från det att

generalsekreteraren underrättades,

får den berörda konventionsstaten

ändra sin lag på angivet sätt. De

åtgärder som vidtas av denna stat

skall meddelas övriga signatär-

stater genom generalsekreteraren

vid Europeiska gemenskapernas

råd.

Article 24

Article 24

1. If, after the date on which this

Convention has entered into force

with respect to a Contracting

State, that State wishes to become

a party to a multilateral conven-

tion whose principal aim or one of

whose principal aims is to lay

down rules of private international

law concerning any of the matters

governed by this Convention, the

procedure set out in Article 23

shall apply. However, the period

of two years, referred to in

paragraph 3 of that Article, shall

be reduced to one year.

1. Si, après la date d entrée en

vigueur de la présente convention

à son égard, un État contractant

désire devenir partie à une con-

vention multilatérale dont l objet

principal ou l un des objets prin-

cipaux est un règlement de droit

international privé dans l une des

matières régies par la présente

convention, il est fait application

de la procédure prévue à l article

23. Toutefois, le délai de deux

ans, prévu au paragraphe 3 de

l article 23, est ramené à un an.

2. The procedure referred to in the

preceding paragraph need not be

followed if a Contracting State or

one of the European Communities

is already a party to the multi-

lateral convention, or if its object

is to revise a convention to which

the State concerned is already a

party, or if it is a convention

concluded within the framework

of the Treaties establishing the

European Communities.

2. La procédure prévue au para-

graphe précédent n est pas suivie

si un État contractant ou l une des

Communautés européennes sont

déjà parties à la convention multi-

latérale ou si l objet de celle-ci est

de réviser une convention à

laquelle l État intéressé est partie

ou s il s agit d une convention

conclue dans le cadre des traités

instituant les Communautés

européennes.

Article 25

Article 25

If a Contracting State considers

that the unification achieved by

this Convention is prejudiced by

the conclusion of agreements not

covered by Article 24 (1), that

State may request the Secretary-

General of the Council of the

European Communities to arrange

consultations between the signa-

tory States of this Convention.

Lorsqu un État contractant con-

sidère que l unification réalisée

par la présente convention est

comprise par la conclusion d ac-

cords non prévus à l article 24

paragraphe 1, cet État peut de-

mander au secrétaire général du

Conseil des Communautés euro-

péennes d organiser une consul-

tation entre les États signataires de

la présente convention.

Artikel 24

1. Om en konventionsstat efter det

att denna konvention har trätt i

kraft för den staten önskar tillträda

en multilateral konvention som

har som huvudsakligt mål eller

som ett av sina huvudsakliga mål

att fastställa internationellt privat-

rättsliga regler för frågor som om-

fattas av denna konvention, skall

förfarandet i artikel 23 tillämpas.

Den period om två år som avses i

artikel 23.3 skall dock minskas till

ett år.

2. Det förfarande som avses i

punkt 1 behöver inte följas om en

konventionsstat eller någon av

Europeiska gemenskaperna redan

har tillträtt den multilaterala kon-

ventionen eller om dess syfte är

att revidera en konvention som

den berörda staten redan har till-

trätt eller om det är en konvention

som har ingåtts inom ramen för

fördragen om upprättandet av

Europeiska gemenskaperna.

Artikel 25

Om en konventionsstat anser att

den harmonisering som uppnås

genom denna konvention äventy-

ras av överenskommelser som inte

omfattas av artikel 24.1, får den

staten begära att generalsekrete-

raren vid Europeiska gemenska-

pernas råd inleder överläggningar

mellan signatärstaterna till denna

konvention.

Article 26

Article 26

Any Contracting State may re-

quest the revision of this Con-

vention. In this event a revision

conference shall be convened by

the President of the Council of the

European Communities.

Chaque État contractant peut

demander la révision de la pré-

sente convention. Dans ce cas,

une conférence de révision est

convoquée par le président du

Conseil des Communautés euro-

péennes.

Article 27

Article 27

[Deleted]

[Supprimé]

Article 28

Article 28

1. This Convention shall be open

from 19 June 1980 for signature

by the States party to the Treaty

establishing the European Econo-

mic Community.

1. La présente convention est

ouverte à compter du 19 juin 1980

à la signature des Ètats parties au

traité instituant la Communauté

économique européenne.

2. This Convention shall be sub-

ject to ratification, acceptance or

approval by the signatory States.

The instruments of ratification,

acceptance or approval shall be

deposited with the Secretary-

General of the Council of the

European Communities.

2. La présente convention sera ra-

tifiée, acceptée ou approuvée par

les États signataires. Les instru-

ments de ratification, d accep-

tation ou d approbation seront

déposés auprès du secrétariat

général du Conseil des Commu-

nautés européennes.

Article 29

Article 29

1. This Convention shall enter into

force on the first day of the third

month following the deposit of the

seventh instrument of ratification,

acceptance or approval.

1. La présente convention entrera

en vigueur le premier jour du

troisième mois suivant le dépôt du

septième instrument de ratifica-

tion, d acceptation ou d appro-

bation.

2. This Convention skall enter into

force for each signatory State

ratifying, accepting or approving

at a later date on the first day of

the third month following the

deposit of its instrument of rati-

fication, acceptance or approval.

2. La convention entrera en vi-

gueur pour chaque État signataire

ratifiant, acceptant ou approuvant

postérieurement, le premier jour

du troisième mois suivant le dépot

de son instrument de ratification,

d acceptation ou d approbation.

Artikel 26

Varje konventionsstat får begära

att denna konvention revideras. I

så fall skall ordföranden för

Europeiska gemenskapernas råd

sammankalla en revisionskon-

ferens.

Artikel 27

[Upphävd]

Artikel 28

1. Denna konvention skall från

den 19 juni 1980 vara öppen för

undertecknande av de stater som

är parter i Fördraget om upprät-

tandet av Europeiska ekonomiska

gemenskapen.

2. Denna konvention skall ratifi-

ceras, godtas eller godkännas av

signatärstaterna. Ratifikations-,

godtagande- eller godkännande-

instrumenten skall deponeras hos

generalsekreteraren vid Europe-

iska gemenskapernas råd.

Artikel 29

1. Denna konvention träder i kraft

den första dagen i den tredje ka-

lendermånaden efter det att det

sjunde ratifikations-, godtagande-

eller godkännandeinstrumentet har

deponerats.

2. Denna konvention träder i kraft

för varje signatärstat som därefter

ratificerar, godtar eller godkänner

konventionen den första dagen i

den tredje kalendermånaden efter

det att ratifikations-, godtagande-

eller godkännandeinstrument har

deponerats.

Article 30

Article 30

1. This Convention shall remain in

force for 10 years from the date of

its entry into force in accordance

with Article 29 (1), even for

States for which it enters into

force at a later date.

1. La convention aura une durée

de dix ans à partir de la date de

son entrée en vigueur conformé-

ment à l article 29 paragraphe 1,

même pour les États pour qui elle

entrerait en vigueur postérieure-

ment.

2. If there has been no denun-

ciation it shall be renewed tacitly

every five years.

2. La convention sera renouvelée

tacitement de cinq ans en cinq ans

sauf dénonciation.

3. A Contracting State which

wishes to denounce shall, not less

than six months before the

expiration of the period of 10 or

five years, as the case may be,

give notice to the Secretary-

General of the Council of the

European Communities.

3. La dénonciation sera notifiée,

au moins six mois avant l expira-

tion du délai de dix ans ou de cinq

ans selon le cas, au secrétaire gé-

néral du Conseil des Commu-

nautés européennes.

4. The denunciation shall have

effect only in relation to the State

which has notified it. The

Convention will remain in force

as between all other Contracting

States.

4. La dénonciation n aura d effet

qu à l égard de l État qui l aura

notifiée. La convention restera en

vigueur pour les autres États

contractants.

Article 31

Article 31

The Secretary-General of the

Council of the European Com-

munities shall notify the States

party to the Treaty establishing

the European Economic Commu-

nity of:

Le secrétaire géneral du Conseil

des Communautés européennes

notifiera aux États parties au traité

instituant la Communauté écono-

mique européenne:

(a) the signatures;

a) les signatures;

(b) the deposit of each instrument

of ratification, acceptance or

approval;

b) le dépôt de tout instrument de

ratification, d acceptation ou d ap-

probation;

(c) the date of entry into force of

this Convention;

c) la date d entrée en vigueur de la

présente convention;

Artikel 30

1. Denna konvention gäller för en

period av tio år räknat från den

dag då den träder i kraft enligt

artikel 29.1, och detta även för

stater för vilka den träder i kraft

vid en senare tidpunkt.

2. Om det inte skett någon upp-

sägning, förlängs konventionen

automatiskt vart femte år.

3. En konventionsstat som vill

säga upp konventionen skall se-

nast sex månader före utgången av

tio- eller femårsperioden under-

rätta generalsekreteraren vid

Europeiska gemenskapernas råd

om detta.

4. Uppsägningen skall ha verkan

endast i förhållande till den stat

som har gjort den. Konventionen

skall fortsätta att gälla mellan

övriga konventionsstater.

Artikel 31

Generalsekreteraren vid Euro-

peiska gemenskapernas råd skall

underrätta de stater som är parter i

Fördraget om upprättandet av

Europeiska ekonomiska gemen-

skapen om

a) undertecknandena,

b) deponeringen av varje rati-

fikations-, godtagande- eller god-

kännandeinstrument,

c) dagen för konventionens ikraft-

trädande,

(d) communications made in pur-

suance of Articles 23, 24, 25, 26

and 30;

d) les communications faites en

application des articles 23, 24, 25,

26 et 30;

(e) the reservations and with-

drawals of reservations referred to

in Article 22.

e) les réserves et le retrait des

réserves mentionnées à l article

22.

Article 32

Article 32

The Protocol annexed to this

Convention shall form an integral

part thereof.

Le protocole annexé à la présente

convention en fait partie inté-

grante.

Article 33

Article 33

This Convention, drawn up in a

single original in the Danish,

Dutch, English, French, German,

Irish and Italian languages, these

texts being equally authentic, shall

be deposited in the archives of the

Secretariat of the Council of the

European Communities. The

Secretary-General shall transmit a

certified copy thereof to the

Government of each signatory

State.

La présente convention, rédigée

en un exemplaire unique en langu-

es allemande, anglaise, danoise,

française, irlandaise, italienne et

néerlandaise, ces textes faisant

également foi, sera déposée dans

les archives du secrétariat général

du Conseil des Communautés

européennes. Le secrétaire géneral

en remettra une copie certifiée

conforme à chacun des gouverne-

ments des États signataires.

PROTOCOL

Notwithstanding the provisions of

the Convention, Denmark, Swe-

den and Finland may retain

national provisions concerning the

law applicable to questions rela-

ting to the carriage of goods by

sea and may amend such provi-

sions without following the proce-

dure provided for in Article 23 of

the Convention of Rome. The na-

tional provisions applicable in this

respect are the following:

- in Denmark, paragraphs 252 and

321 (3) and (4) of the "Sølov"

(maritime law),

PROTOCOLE

Nonobstant les dispositions de la

convention, le Danemark, la

Suède et la Finlande peuvent

conserver les dispositions natio-

nales concernant la loi applicable

aux questions relatives au trans-

port de marchandises par mer et

peuvent modifier ces dispositions

sans suivre la procédure prévue à

l article 23 de la convention de

Rome. Les dispositions nationales

applicables en la matière sont les

suivantes:

- au Danemark, les paragraphes

252 et 321 soussection 3 et 4 de la

"Sølov" (loi maritime),

d) underrättelser som lämnas en-

ligt artiklarna 23, 24, 25, 26 och

30,

e) reservationer och återkallelser

av reservationer som avses i

artikel 22.

Artikel 32

Det protokoll som biläggs denna

konvention utgör en integrerad del

av konventionen.

Artikel 33

Denna konvention, upprättad i ett

enda exemplar på danska, engel-

ska, franska, iriska, italienska,

nederländska och tyska språken,

vilka texter alla äger lika giltighet,

skall deponeras i arkiven hos ge-

neralsekretariatet vid Europeiska

gemenskapernas råd. Generalse-

kreteraren skall överlämna en be-

styrkt kopia till regeringen i varje

signatärstat.

PROTOKOLL

Utan hinder av bestämmelserna i

konventionen får Danmark,

Sverige och Finland behålla sina

nationella bestämmelser om till-

lämplig lag när det gäller sjötran-

sport av gods och får ändra dessa

bestämmelser utan att förfarandet

i artikel 23 i Romkonventionen

följs. De tillämpliga nationella

bestämmelserna är följande:

- I Danmark 252 § och 321 §

tredje och fjärde stycket i Søloven

(sjölagen).

- in Sweden, Chapter 13, Article

2 (1) and (2), and Chapter 14,

Article 1 (3), of "sjölagen"

(maritime law),

- in Finland, Chapter 13, Article 2

(1) and (2), and Chapter 14,

Article 1 (3), of "merilaki"-

/"sjölagen" (maritime law).

- en Suède, le chapitre 13 article 2

paragraphes 1 et 2, et le chapitre

14 article 1er paragraphe 3 de

"sjölagen" (loi maritime),

- en Finlande, le chapitre 13

article 2 paragraphes 1 et 2, et le

chapitre 14 article 1er point 3 de

"merilaki"/"sjölagen" (loi mari-

time).«

JOINT DECLARATION

DÉCLARATION COMMUNE

At the time of the signature of the

Convention on the law applicable

to contractual obligations, the

Governments of the Kingdom of

Belgium, the Kingdom of

Denmark, the Federal Republic of

Germany, the French Republic,

Ireland, the Italian Republic, the

Grand Duchy of Luxembourg, the

Kingdom of the Netherlands and

the United Kingdom of Great

Britain and Northern Ireland,

Au moment de procéder à la

signature de la convention sur la

loi applicable aux obligations

contractuelles, les gouvernements

du royaume de Belgique, du roya-

ume de Danemark, de la répu-

blique fédérale d Allemagne, de la

République française, de l Irlande,

de la République italienne, du

grand-duché de Luxembourg, du

royaume des Pays-Bàs et du

Royaume-Uni de Grande-

Bretagne et d Irlande du Nord,

I. anxious to avoid, as far as

possible, dispersion of choice of

law rules among several instru-

ments and differences between

these rules, express the wish that

the institutions of the European

Communities, in the exercise of

their powers under the Treaties by

which they were established will,

where the need arises, endeavour

to adopt choice of law rules which

are as far as possible consistent

with those of this Convention;

I. soucieux d éviter dans toute la

mesure du possible la dispersion

des règles de conflit de lois entre

de multiples instruments et les

divergences entre ces règles,

souhaitent que les institutions des

Communautés européennes, dans

l exercice de leurs compétences

sur la base des traités qui les ont

instituées, s efforcent, lorsqu il y

a lieu, d adopter des règles de

conflit qui, autant que possible,

soient en harmonie avec celles de

la convention;

II. declare their intention as from

the date of signature of this

Convention until becoming bound

by Article 24, to consult with each

other if any one of the signatory

States wishes to become a party to

any convention to which the

II. déclarent leur intention de pro-

céder, dès la signature de la con-

vention et en attendant d être liés

par l article 24 de la convention, à

des consultations réciproques dans

le cas où l un des États signataires

désirerait devenir partie à une

- I Sverige 13 kap. 2 § första och

andra stycket samt 14 kap. 1 §

tredje stycket sjölagen.

- I Finland 13 kap. 2 § 1 och

2 mom. och 14 kap. 1 § 3 mom. i

merilaki (sjölagen).

GEMENSAM FÖRKLARING

Vid undertecknandet av konven-

tionen om tillämplig lag för av-

talsförpliktelser förklarar rege-

ringarna i Konungariket Belgien,

Konungariket Danmark, För-

bundsrepubliken Tyskland, Fran-

ska republiken, Irland, Italienska

republiken, Storhertigdömet

Luxemburg, Konungariket Neder-

länderna och Förenade konunga-

riket Storbritannien och Nord-

irland följande:

I. Angelägna om att så långt det är

möjligt undvika spridning av lag-

valsregler mellan flera olika in-

strument och skillnader mellan

dessa regler, uttrycker de sin

önskan om att Europeiska gemen-

skapernas institutioner vid utövan-

det av sina befogenheter enligt de

fördrag genom vilka de upprätta-

des, vid behov kommer att sträva

efter att anta lagvalsregler som så

långt det är möjligt är förenliga

med reglerna i denna konvention.

II. De förklarar att de från dagen

för undertecknandet av denna

konvention tills de blir bundna av

artikel 24 har för avsikt att sam-

råda inbördes, om någon av signa-

tärstaterna önskar tillträda någon

konvention som förfarandet enligt

procedure referred to in Article 24

would apply;

convention à laquelle s applique-

rait la procédure prévue audit

article;

III. having regard to the con-

tribution of the Convention on the

law applicable to contractual obli-

gations to the unification of choise

of law rules within the European

Communities, express the view

that any State which becomes a

member of the European Com-

munities should accede to this

Convention.

III. considérant la contribution de

la convention sur la loi applicable

aux obligations contractuelles à

l unification des règles de conflits

au sein des Communautés euro-

péennes, expriment l opinion que

tout État qui deviendrait membre

des Communautés européennes

devrait adhérer à cette convention.

JOINT DECLARATION

DÉCLARATION COMMUNE

The Governments of the Kingdom

of Belgium, the Kingdom of

Denmark, the Federal Republic of

Germany, the French Republic,

Ireland, the Italian Republic, the

Grand Duchy of Luxembourg, the

Kingdom of the Netherlands and

the United Kingdom of Great

Britain and Northern Ireland,

Les gouvernements du royaume

de Belgique, du royaume de

Danemark, de la république fédé-

rale d Allemagne, de la Répu-

blique française, de l Irlande, de

la République italienne, du grand-

duché de Luxembourg, du roya-

ume des Pays-Bas et du Roya-

ume-Uni de Grande-Bretagne et

d Irlande du Nord,

On signing the Convention on the

law applicable to contractual

obligations;

au moment de la signature de la

convention sur la loi applicable

aux obligations contractuelles,

Desiring to ensure that the Con-

vention is applied as effectively as

possible;

désirant assurer une application

aussi efficace que possible de ses

dispositions,

Anxious to prevent differences of

interpretation of the Convention

from impairing its unifying effect;

Declare themselves ready:

soucieux d éviter que les diver-

gences d interprétation de la con-

vention ne nuisent à son caractère

unitaire,

 se déclarent prêts:

1. to examine the possibility of

conferring jurisdiction in certain

matters on the Court of Justice of

the European Communities and, if

necessary, to negotiate an agree

1. à examiner la possibilité d attri-

buer certaines compétences à la

Cour de justice des Communautés

européennes, et à négocier, le cas

échéant, un accord à cet effet;

artikel 24 skulle bli tillämpligt på.

III. Med beaktande av att kon-

ventionen om tillämplig lag för

avtalsförpliktelser bidrar till att

skapa ökad enhetlighet i fråga om

lagvalsregler inom Europeiska ge-

menskaperna, uttrycker de stånd-

punkten att varje stat som blir

medlem av Europeiska gemen-

skaperna bör ansluta sig till denna

konvention.

GEMENSAM FÖRKLARING

Regeringarna i Konungariket

Belgien, Konungariket Danmark,

Förbundsrepubliken Tyskland,

Franska republiken, Irland,

Italienska republiken, Storhertig-

dömet Luxemburg, Konungariket

Nederländerna och Förenade

konungariket Storbritannien och

Nordirland,

som vid undertecknandet av kon-

ventionen om tillämplig lag för

avtalsförpliktelser,

önskar säkerställa att denna kon-

vention tillämpas så effektivt som

möjligt, och

som är angelägna om att förhindra

att skillnader beträffande

tolkningen av denna konvention

motverkar dess enlighetsskapande

effekt,

förklarar sig beredda att

1. undersöka möjligheten att göra

Europeiska gemenskapernas dom-

stol behörig och, om det visar sig

nödvändigt, att förhandla fram ett

avtal för detta ändamål, samt

ment to this effect;

2. to arrange meetings at regular

intervals between their represen-

tatives.

2. à instituer des contracts pério-

diques entre leurs représentants.

2. anordna regelbundna möten

mellan sina företrädare.

FIRST PROTOCOL ON THE

INTERPRETATION BY THE

COURT OF JUSTICE OF THE

EUROPEAN COMMUNITIES

OF THE CONVENTION ON

THE LAW APPLICABLE TO

CONTRACTUAL OBLIGA-

TIONS

opened for signature in Rome on

19 June 1980 (89/128/EEC).

PREMIER PROTOCOLE CON-

CERNANT L INTERPRÉTA-

TION PAR LA COUR DE

JUSTICE DES COMMUNAU-

TÉS EUROPÉENNES DE LA

CONVENTION SUR LA LOI

APPLICABLE AUX OBLIGA-

TIONS CONTRACTUELLES,

ouverte à la signature à Rome le

19 juin 1980

THE HIGH CONTRACTING

PARTIES TO THE TREATY

ESTABLISHING THE EURO-

PEAN ECONOMIC COMMU-

NITY,

LES HAUTES PARTIES CON-

TRACTANTES AU TRAITÉ IN-

STITUANT LA COMMUNAU-

TÉ ÉCONOMIQUE EURO-

PÉENNE,

HAVING REGARD to the joint

declaration annexed to the con-

vention on the law applicable to

contractual obligations, opened

for signature in rome on 19 june

1980,

SE RÉFÉRANT à la déclaration

commune annexée à la convention

sur la loi applicable aux obliga-

tions contractuelles, ouverte à la

signature à rome le 19 juin 1980,

HAVE DECIDED to conclude a

protocol conferring jurisdiction on

the court of justice of the euro-

pean communities to interpret that

convention, and to this end have

designated as their plenipoten-

taries:

------------------------------

HAVE AGREED AS FOLLOWS:

ONT DÉCIDÉ de conclure un

protocole attribuant compétence à

la cour de justice des com-

munautés européennes pour l in-

terprétation de ladite convention

et ont désigné à cet effet comme

plénipotentiaires:

--------------------------------

SONT CONVENUS DES DIS-

POSITIONS QUI SUIVENT:

FÖRSTA PROTOKOLLET

OM EUROPEISKA GEMEN-

SKAPERNAS DOMSTOLS

TOLKNING AV KONVENTIO-

NEN OM TILLÄMPLIG LAG

FÖR AVTALSFÖRPLIKTEL-

SER

öppnad för undertecknande i Rom

den 19 juni 1980

DE HÖGA FÖRDRAGSSLU-

TANDE PARTERNA I FÖR-

DRAGET OM UPPRÄTTAN-

DET AV EUROPEISKA EKO-

NOMISKA GEMENSKAPEN,

SOM HÄNVISAR till den gemen-

samma förklaring som har bilagts

konventionen om tillämplig lag

för avtalsförpliktelser, öppnad för

undertecknande i Rom den 19 juni

1980,

HAR BESLUTAT att anta ett

protokoll som tilldelar Europeiska

gemenskapernas domstol behörig-

het att tolka den konventionen och

har för detta ändamål som be-

fullmäktigade ombud utsett.

- - - - - - - - - - - - - - - - -

HAR ENATS OM FÖLJANDE

BESTÄMMELSER.

Article 1

Article premier

The Court of Justice of the

European Communities shall have

jurisdiction to give rulings on the

interpretation of:

La Cour de justice des Commu-

nautés européennes est compé-

tente pour statuer sur l interpré-

tation:

a) the Convention on the law

applicable to contractual obliga-

tions, opened for signature in

Rome on 19 June 1980, here-

inafter referred to as the Rome

Convention ;

a) de la convention sur la loi

applicable aux obligations con-

tractuelles, ouverte à la signature à

Rome le 19 juin 1980, ciaprès

dénommée «convention de

Rome»;

b) the Convention on accession to

the Rome Convention by the

states which have become mem-

bers of the European Commu-

nities since the date on which it

was opened for signature;

b) des conventions relatives à

l adhésion à la convention de

Rome des États qui sont devenus

membres des Communautés euro-

péennes après la date de son

ouverture à la signature;

c) this protocol.

c) du présent protocole.

Article 2

Article 2

Any of the courts referred to

below may request the Court of

Justice to give a preliminary

ruling on a question raised in a

case pending before it and con-

cerning interpretation of the provi-

sions contained in the instruments

referred to in Article 1 if that

court considers that a decision on

the question is necessary to enable

it to give judgment:

Toute juridiction visée ci-après a

la faculté de demander à la Cour

de justice de statuer à titre pré-

judiciel sur une question soulevée

dans une affaire pendante devant

elle et portant sur l interprétation

des dispositions que comportent

les instruments mentionnés à

l article 1er, lorsqu elle estime

qu une décision sur ce point est

nécessaire pour rendre son

jugement:

a) - in Belgium:

a) - en Belgique:

la Cour de Cassation (Het Hof van

Cassatie) and le Conseil d etat (de

Raad van State)

la Cour de cassation (het Hof van

Cassatie) et le Conseil d Etat (de

Raad van State),

- in Denmark:

- au Danemark:

Højesteret,

Højesteret,

- in the Federal Republic of

Germany:

die Obersten Gerichtshöfe des

- en république fédérale d Alle-

magne:

die Obersten Gerichtshöfe des

Artikel 1

Europeiska gemenskapernas dom-

stol är behörig att tolka

a) konventionen om tillämplig lag

för avtalsförpliktelser, öppnad för

undertecknande i Rom den 19 juni

1980, nedan kallad "Romkonven-

tionen",

b) konventioner om anslutning till

Romkonventionen av stater som

blir medlemmar av Europeiska

gemenskapen efter det att konven-

tionen öppnades för underteck-

nande,

c) detta protokoll.

Artikel 2

Följande domstolar har rätt att

begära att domstolen skall med-

dela förhandsavgörande i en fråga

som uppkommer i ett mål som är

anhängigt vid dem och rör tolk-

ningen av bestämmelserna i de

instrument som nämns i artikel 1,

när de anser att ett beslut i frågan

är nödvändigt för att de skall

kunna döma i saken:

a) - i Belgien:

la Cour de cassation - het Hof van

Cassatie och le Conseil d Etat - de

Raad van State,

- i Danmark:

 Højesteret,

- i Förbundsrepubliken Tyskland:

 die obersten Gerichtshöfe des

Bundes,

Bundes,

- in Greece:

ta Anotata Aikastiria,

- en Grèce:

ta Anotata Aikastiria,

- in Spain

el Tribunal Supremo,

- en Espagne:

el Tribunal Supremo,

- in France:

la Cour de Cassation and le

Conseil d Etat,

- en France:

la Cour de cassation et le Conseil

d État,

- in Ireland:

the Supreme Court,

- en Irlande:

the Supreme Court,

- in Italy:

la Corte Suprema di Cassazione

and il Consiglio di Stato,

- en Italie:

la Corte suprema di cassazione et

il Consiglio di Stato,

- in Luxembourg:

la Cour Supérieure de Justice,

when sitting as Cour de Cassation,

- au Luxembourg:

la Cour supérieure de justice sié-

geant comme Cour de cassation,

- in The Netherlands:

de Hoge Raad,

- aux Pays-Bas:

de Hoge Raad,

- in Austria:

the Oberste Gerichtshof, the

Verwaltungsgerichtshof and the

Verfassungsgerichtshof,

- en Autriche:

le Oberste Gerichtshof, le Verwal-

tungsgerichtshof et le Verfas-

sungsgerichtshof,

- in Portugal:

o Supremo Tribunal de Justiça

and o Supremo Tribunal Admini-

strativo,

- au Portugal:

o Supremo Tribunal de Justiça et

o Supremo Tribunal Admini-

strativo,

- in Finland:

korkein oikeus/högsta domstolen,

korkein hallinto-oikeus/högsta

förvaltningsdomstolen, markkina-

tuomioistuin/marknadsdomstolen

and työtuomioistuin/arbetsdom-

stolen,

- en Finlande:

korkein oikeus/högsta domstolen,

korkein hallinto-oikeus/högsta

förvaltningsdomstolen, markkina-

tuomioistuin/marknadsdomstolen

et työtuomioistuin/arbetsdomsto-

len,

- in Sweden:

Högsta domstolen, Regeringsrät-

ten, Arbetsdomstolen and Mark-

nadsdomstolen,

- en Suède:

Högsta domstolen, Regeringsrät-

ten, Arbetsdomstolen et Mark-

nadsdomstolen,

Bundes,

- i Grekland:

 ta anwtata dicasthria,

- i Spanien:

 el Tribunal supremo,

- i Frankrike:

la Cour de Cassation och le

Conseil d Etat,

- i Irland:

the Supreme Court,

- i Italien:

la Corte suprema di Cassazione

och il Consiglio di stato,

- i Luxemburg:

la Cour supérieure de justice, i

dess sammansättning som Cour de

cassation,

- i Nederländerna:

 de Hoge Raad,

- i Österrike:

Oberste Gerichtshof, Verwal-

tungsgerichtshof och Verfass-

ungsgerichtshof,

- i Portugal:

o Supremo Tribunal de Justiça

och o Supremo Tribunal Admini-

strativo,

- i Finland:

Högsta domstolen/korkein oikeus,

Högsta förvaltningsdomstolen/

korkein hallinto-oikeus,

Marknadsdomstolen/markkinatuo-

mioistuin och Arbetsdomstolen

/työtuomioistuin,

- i Sverige:

Högsta domstolen, Regerings-

rätten, Arbetsdomstolen och

Marknadsdomstolen,

- in the United Kingdom:

the House of Lords and other

courts from which no further

appeal is possible;

- au Royaume-Uni:

the House of Lords et les autres

juridictions dont les décisions ne

sont plus susceptibles de recours;

b) the courts of the Contracting

States when acting as appeal

courts.

b) les juridictions des États con-

tractants lorsqu elles statuent en

appel.

Article 3

Article 3

1. The competent authority of a

Contracting State may request the

Court of Justice to give a ruling

on a question of interpretation of

the provisions contained in the

instruments referred to in Article

1 if judgments given by the courts

of that State conflict with the

interpretation given either by the

Court of Justice or in a judgment

of one of the courts of another

Contracting State referred to in

Article 2. The provisions of this

paragraph shall apply only to

judgments which have become res

judicata.

1. L autorité compétente d un État

contractant a la faculté de deman-

der à la Cour de justice de se

prononcer sur une question

d interprétation des dispositions

que comportent les instruments

mentionnés à l article ler si des

décisions rendues par des juridic-

tions de cet État sont en contra-

diction avec l interprétation don-

née soit par la Cour de justice, soit

par une décision d une juridiction

d un autre État contractant men-

tionnée à l article 2. Les disposi-

tions du présent paragraphe ne

s appliquent qu aux décisions pas-

sées en force de chose jugée.

2. The interpretation given by the

Court of Justice in response to

such a request shall not affect the

judgments which gave rise to the

request for interpretation.

2. L interprétation donnée par le

Cour de justice à la suite d une

telle demande est sans effet sur les

décisions à l occasion desquelles

l interprétation lui a été deman-

dée.

3. The procurators-general of the

supreme courts of appeal of the

Contracting States, or any other

authority designated by a Contrac-

ting State, shall be entitled to

request the Court of Justice for a

ruling on interpretation in accor-

dance with paragraph 1.

3. Sont compétents pour saisir la

Cour de justice d une demande

d interprétation conformément au

paragraphe 1 les procureurs géné-

raux près les cours de cassation

des États contractants ou toute

autre autorité désignée par un État

contractant.

- i Förenade kungariket:

the House of Lords och andra

domstolar vilkas beslut inte går att

överklaga;

b) domstolarna i konventions-

staterna när de dömer som över-

instans.

Artikel 3

1. En behörig myndighet i en

konventionsstat har rätt att begära

att domstolen uttalar sig i en fråga

om tolkningen av bestämmelserna

i de instrument som nämns i

artikel 1, om avgöranden som

meddelas av domstolar i den

staten strider antingen mot den

tolkning som gjorts av domstolen

eller mot ett avgörande av en

domstol i en annan konventions-

stat, vilken domstol nämns i

artikel 2. Bestämmelserna i denna

punkt gäller endast avgöranden

som har vunnit laga kraft.

2. Den tolkning som görs av

domstolen i anledning av en sådan

begäran påverkar inte de avgöran-

den som gav upphov till begäran

om tolkning.

3. Det offentligas högsta repre-

sentant vid kassationsdomstolarna

i konventionsstaterna eller varje

annan myndighet som utses av en

konventionsstat är behöriga att

vända sig till domstolen med en

begäran om tolkning enligt punkt

1.

4. The registrar of the Court of

Justice shall give notice of the

request to the Contracting States,

to the Commission and to the

Council of the European Commu-

nities; they shall then be entitled

within two months of the notifi-

cation to submit statements of

case or written observations to the

court.

4. Le greffier de la Cour de justice

notifie la demande aux États

contractants, à la Commission et

au Conseil des Communautés

européennes, qui, dans un délai de

deux mois à compter de cette noti-

fication, ont le droit de déposer

devant la Cour des mémoires ou

observations écrites.

5. No fees shall be levied or any

costs or expenses awarded in re-

spect of the proceedings provided

for in this article.

5. La procédure prévue au présent

article ne donne lieu ni à la per-

ception ni au remboursement des

frais et dépens.

Article 4

Article 4

1. Except where this protocol

otherwise provides, the provisions

of the Treaty establishing the

European Community and those

of the protocol on the statute of

the Court of Justice annexed

thereto, which are applicable

when the Court is requested to

give a preliminary ruling, shall

also apply to any proceedings for

the interpretation of the instru-

ments referred to in Article 1.

1. Dans la mesure où le présent

protocole n en dispose pas autre-

ment, les dispositions du traité

instituant la Communauté écono-

mique européenne et celles du

protocole sur le statut de la Cour

de justice y annexé qui sont appli-

cables lorsque la Cour est appelée

à statuer à titre préjudiciel s appli-

quent également à la procédure

d interprétation des instruments

mentionnés à l article 1er.

2. The rules of procedure of the

Court of Justice shall, if neces-

sary, be adjusted and supple-

mented in accordance with article

188 of the Treaty establishing the

European Economic Community.

2. Le règlement de procédure de

la Cour de justice est adapté et

complété, si besoin est, conformé-

ment à l article 188 du traité

instituant la Communauté écono-

mique européenne.

Article 5

Article 5

This protocol shall be subject to

ratification by the Signatory

States. The instruments of ratifica-

tion shall be deposited with the

Secretary-General of the Council

of the European Communities.

Le présent protocole est soumis à

la ratification des États signa-

taires. Les instruments de ratifi-

cation sont déposés auprès du

secrétaire général du Conseil des

Communautés européennes.

4. När en begäran inkommer skall

domstolens justitiesekreterare un-

derrätta konventionsstaterna samt

Europeiska gemenskapernas kom-

mission och råd, vilka inom en

frist om två månader efter sådan

underrättelse har rätt att inkomma

till domstolen med inlagor eller

skriftliga synpunkter.

5. Det förfarande som anges i

denna artikel skall inte föranleda

att avgifter tas ut eller att ersätt-

ning för kostnader eller utlägg

tillerkänns.

Artikel 4

1. Såvida inte annat föreskrivs i

detta protokoll skall de bestäm-

melser i Fördraget om upprättan-

det av Europeiska ekonomiska ge-

menskapen och i det därtill bi-

lagda protokollet om domstolens

stadga, vilka gäller när domstolen

skall meddela förhandsavgörande,

tillämpas även på förfarandet vid

tolkning av de instrument som

nämns i artikel 1.

2. Domstolens rättegångsregler

skall vid behov anpassas och

kompletteras enligt artikel 188 i

Fördraget om upprättandet av

Europeiska ekonomiska gemen-

skapen.

Artikel 5

Detta protokoll skall ratificeras av

signatärstaterna. Ratifikationsin-

strumenten skall deponeras hos

generalsekreteraren vid Europe-

iska gemenskapernas råd.

Article 6

1. To enter into force, this proto-

col must be ratified by seven

states in respect of which the

Rome Convention is in force. This

protocol shall enter into force on

the first day of the third month

following the deposit of the

instrument of ratification by the

last such state to take this step. If,

however, the second protocol

conferring on the Court of Justice

of the European Communities

certain powers to interpret the

Convention on the law applicable

to contractual obligations, opened

for signature in Rome on 19 June

1980, concluded in Brussels on 19

December 1988, enters into force

on a later date, this protocol shall

enter into force on the date of

entry into force of the second

protocol.

Article 6

1.[REDACTED_EFTERNAMN] entrer en vigueur, le pré-

sent protocole doit être ratifié par

sept États à l égard desquels la

convention de Rome est en

vigueur. Il entre en vigueur le

premier jour du troisième mois

suivant le dépôt de l instrument de

ratification par celui de ces États

qui procède le dernier à cette

formalité. Toutefois, si le

deuxième protocole attribuant à la

Cour de justice des Communautés

européennes certaines compéten-

ces en matière d interprétation de

la convention sur la loi applicable

aux obligations contractuelles

ouverte à la signature à Rome le

19 juin 1980, conclu à Bruxelles

le 19 décembre 1988, entre en

vigueur à une date ultérieure, le

présent protocole entre également

en vigueur à la date d entrée en

vigueur du deuxième protocole.

2. Any ratification subsequent to

the entry into force of this

protocol shall take effect on the

first day of the third month

following the deposit of the

instrument of ratification, provi-

ded that the ratification, accep-

tance or approval of the Rome

Convention by the state in ques-

tion has become effective.

2. Toute ratification postérieure à

l entrée en vigueur du présent

protocole prend effet le premier

jour du troisième mois suivant le

dépôt de l instrument de ratifi-

cation, pour autant que la ratifica-

tion, l acceptation ou l approba-

tion de la convention de Rome par

l État en question soit devenue

effective.

Article 7

Article 7

The Secretary-General of the

Council of the European Commu-

nities shall notify the Signatory

States of:

Le secrétaire général du Conseil

des Communautés européennes

notifie aux États signataires:

a) the deposit of each instrument

of ratification;

a) le dépôt de tout instrument de

ratification;

Artikel 6

1. För att det här protokollet skall

träda i kraft skall det ratificeras av

sju stater för vilka Romkonven-

tionen är i kraft. Det träder i kraft

den första dagen i den tredje

månaden efter det att ratifikations-

instrument har deponerats av den

av dessa stater som sist fullgör

denna formalitet. Om emellertid

det andra protokollet, som antogs i

Bryssel den 19 december 1988,

vilket ger Europeiska gemenska-

pernas domstol viss behörighet

vid tolkning av konventionen om

tillämplig lag för avtalsförpliktel-

ser, öppnad för undertecknande i

Rom den 19 juni 1980, träder i

kraft senare, träder det här proto-

kollet i kraft samma dag som det

andra protokollet träder i kraft.

2. Varje ratifikation som äger rum

efter detta protokolls ikraftträ-

dande skall gälla från och med

den första dagen i den tredje

månaden efter depositionen av

ratifikationsinstrumentet, förutsatt

att ifrågavarande stats ratifikation,

godtagande eller godkännande av

Romkonventionen har blivit gäl-

lande.

Artikel 7

Generalsekreteraren vid Europe-

iska gemenskapernas råd skall

underrätta signatärstaterna om

a) deponeringen av varje ratifika-

tionsinstrument,

b) the date of entry into force of

this protocol;

b) la date d entrée en vigueur du

présent protocole;

c) any designation communicated

pursuant to article 3 (3);

c) les désignations communiquées

en application de l article 3

paragraphe 3;

d) any communication made pur-

suant to Article 8.

d) les communications effectuées

en application de l article 8.

Article 8

Article 8

The Contracting States shall com-

municate to the Secretary-General

of the Council of the European

Communities the texts of any

provisions of their laws which

necessitate an amendment to the

list of courts in Article 2 (a).

Les États contractants communi-

quent au secrétaire général du

Conseil des Communautés euro-

péennes les textes de leurs dispo-

sitions législatives qui impliquent

une modification de la liste des

juridictions désignées à l article 2

point a).

Article 9

Article 9

This protocol shall have effect for

as long as the Rome Convention

remains in force under the con-

ditions laid down in Article 30 of

that Convention.

Le présent protocole produit ses

effets aussi longtemps que la con-

vention de Rome reste en vigueur

dans les conditions prévues à son

article 30.

Article 10

Article 10

Any Contracting State may re-

quest the revision of this protocol.

In this event, a revision con-

ference shall be convened by the

president of the Council of the

European Communities.

Chaque État contractant peut

demander la révision du présent

protocole. Dans ce cas, une con-

férence de révision est convoquée

par le président du Conseil des

Communautés européennes.

Article 11

This protocol, drawn up in a

single original in the Danish,

Dutch, English, French, German,

Greek, Irish, Italian, Portuguese

and Spanish languages, all 10

texts being equally authentic, shall

be deposited in the archives of the

General Secretariat of the Council

of the European Communities.

Article 11

Le présent protocole, rédigé en un

exemplaire unique en langues

allemande, anglaise, danoise, es-

pagnole, française, grecque, irlan-

daise, italienne, néerlandaise et

portugaise, les dix textes faisant

également foi, est déposé dans les

archives du secrétariat général du

Conseil des Communautés euro-

b) dagen för detta protokolls

ikraftträdande,

c) förordnanden som meddelas en-

ligt artikel 3.3,

d) meddelanden som lämnas en-

ligt artikel 8.

Artikel 8

Konventionsstaterna skall till

generalsekreteraren vid Euro-

peiska gemenskapernas råd över-

lämna texterna till sådana lagbe-

stämmelser som innebär ändringar

i den förteckning över domstolar

som anges i artikel 2 a.

Artikel 9

Detta protokoll skall gälla så

länge Romkonventionen förblir i

kraft enligt de villkor som anges i

artikel 30 i den konventionen.

Artikel 10

Varje konventionsstat får begära

att detta protokoll revideras. Om

så sker, skall ordföranden för

Europeiska gemenskapernas råd

sammankalla en revisionskonfe-

rens.

Artikel 11

Detta protokoll, som har upprät-

tats i ett enda exemplar på danska,

engelska, franska, grekiska, iriska,

italienska, nederländska, portu-

gisiska, spanska och tyska språ-

ken, vilka tio texter äger lika

giltighet, skall deponeras i arkiven

hos generalsekretariatet vid

Europeiska gemenskapernas råd.

The Secretary-General shall trans-

mit a certified copy to the govern-

ment of each Signatory State.

In witness whereaf, the under-

signed Plenipotentiaries have

affixed their signatures below this

Protocol.

Done at Brussels on the

nineteenth day of December in the

year one thousand nine hundred

and eighty-eight.

péennes. Le secrétaire général en

remet une copie certifiée con-

forme à chacun des gouverne-

ments des États signataires.

En foi de quoi, les pléni-

potentiaires ont apposé leur

signature au bas du présent

protocole.

Fait à Bruxelles, les dix-neuf

décembre mil neuf cent quatre-

vingt-huit.

Generalsekreteraren skall över-

lämna en bestyrkt kopia till

regeringen i varje signatärstat.

Som till bevis på detta har under-

tecknande befullmäktigade ombud

underskrivit detta protokoll.

Som skedde i Bryssel den nittonde

december nittonhundraåttioåtta.

ANDRA PROTOKOLLET

om att ge Europeiska gemenskapernas domstol viss behörighet att

tolka konventionen om tillämplig lag för avtalsförpliktelser, öppnad

för undertecknande i Rom den 19 juni 1980

DE HÖGA FÖRDRAGSSLUTANDE PARTERNA I FÖRDRAGET

OM UPPRÄTTANDET AV EUROPEISKA EKONOMISKA GEMEN-

SKAPEN,

SOM BEAKTAR att konventionen om tillämplig lag för avtals-

förpliktelser, öppnad för undertecknande i Rom den 19 juni 1980, nedan

kallad Romkonventionen , träder i kraft efter deponeringen av det

sjunde ratifikations-, godtagande- eller godkännandeinstrumentet,

SOM BEAKTAR att det för enhetlig tillämpning av de regler som har

införts genom Romkonventionen krävs en mekanism som säkerställer en

enhetlig tolkning av dess regler, och att Europeiska gemenskapernas

domstol för detta ändamål bör ges lämplig behörighet, även innan

Romkonventionen träder i kraft, med avseende på alla medlemsstater i

Europeiska ekonomiska gemenskapen,

HAR BESLUTAT att anta detta protokoll

Artikel 1

1. Europeiska gemenskapernas domstol skall, när det gäller Rom-

konventionen, vara behörig enligt det första protokollet, som antogs i

Bryssel den 19 december 1988, om Europeiska gemenskapernas

domstols tolkning av konventionen om tillämplig lag för avtalsför-

pliktelser, öppnad för undertecknande i Rom den 19 juni 1980.

Protokollet om Europeiska gemenskapernas domstols stadga och

rättegångsreglerna för domstolen skall vara tillämpliga.

2. Domstolens rättegångsregler skall vid behov anpassas och komplet-

teras enligt artikel 188 i Fördraget om upprättandet av Europeiska

ekonomiska gemenskapen.

Artikel 2

Detta protokoll skall ratificeras av signatärstaterna. Ratifikationsinstru-

menten skall deponeras hos generalsekreteraren vid Europeiska gemen-

skapernas råd.

Artikel 3

Detta protokoll träder i kraft den första dagen i den tredje månaden efter

det att ratifikationsinstrumentet har deponerats av den signatärstat som

sist genomför denna formalitet.

Artikel 4

Detta protokoll, som har upprättats i ett enda exemplar på danska,

engelska, franska, grekiska, iriska, italienska, nederländska, portugisiska,

spanska och tyska språken, vilka tio texter äger lika giltighet, skall

deponeras i arkiven hos generalsekretariatet vid Europeiska gemen-

skapernas råd. Generalsekreteraren skall överlämna en bestyrkt kopia av

det till regeringen i varje signatärstat.

Till bevis på detta har undertecknade befullmäktigade ombud under-

skrivit detta protokoll.

Som skedde i Bryssel den nittonde december nittonhundraåttioåtta.

KONVENTION

om Republiken Österrikes, Republiken Finlands och Konungariket

Sveriges anslutning till konventionen om tillämplig lag för avtalsför-

pliktelser, öppnad för undertecknande i Rom den 19 juni 1980, samt

till det första och det andra protokollet angående domstolens

tolkning av den konventionen

(97/C 15/02)

DE HÖGA FÖRDRAGSSLUTANDE PARTERNA I FÖRDRAGET

OM UPPRÄTTANDET AV EUROPEISKA GEMENSKAPEN,

SOM BEAKTAR att Republiken Österrike, Republiken Finland och

Konungariket Sverige i och med sitt medlemskap i Europeiska unionen

har förbundit sig att ansluta sig till konventionen om tillämplig lag för

avtalsförpliktelser, som öppnades för undertecknande i Rom den 19 juni

1980, samt till det första och det andra protokollet angående domstolens

tolkning av den konventionen,

HAR ENATS OM FÖLJANDE.

AVDELNING I

Allmänna bestämmelser

Artikel 1

Republiken Österrike, Republiken Finland och Konungariket Sverige

ansluter sig

a) till konventionen om tillämplig lag för avtalsförpliktelser, öppnad

för undertecknande i Rom den 19 juni 1980, i det följande kallad

 1980 års konvention , med all den anpassning och alla de

ändringar som har gjorts i den,

- genom den konvention som undertecknades i Luxemburg den 10

april 1984, i det följande kallad 1984 års konvention , om

Republiken Greklands anslutning till konventionen om tillämplig

lag för avtalsförpliktelser,

- genom den konvention som undertecknades i Funchal den 18 maj

1992, i det följande kallad 1992 års konvention , om Konunga-

riket Spaniens och Portugisiska republikens anslutning till konven-

tionen om tillämplig lag för avtalsförpliktelser,

b) till det första protokollet, som undertecknades den 19 december

1988, i det följande kallat 1988 års första protokoll , om

Europeiska gemenskapernas domstols tolkning av konventionen om

tillämplig lag för avtalsförpliktelser,

c) till det andra protokollet, som undertecknades den 19 december

1988, i det följande kallat 1988 års andra protokoll , i vilket

Europeiska gemenskapernas domstol ges viss behörighet vad be-

träffar tolkningen av konventionen om tillämplig lag för avtals-

förpliktelser.

AVDELNING II

Anpassning av det protokoll som utgör bilaga till 1980 års

konvention

Artikel 2

Protokollet som utgör bilaga till 1980 års konvention skall ersättas med

följande text:

 Utan hinder av bestämmelserna i konventionen får Danmark, Sverige

och Finland behålla sina nationella bestämmelser om tillämplig lag när

det gäller sjötransport av gods och får ändra dessa bestämmelser utan

att förfarandet i artikel 23 i Romkonventionen följs. De tillämpliga

nationella bestämmelserna är följande:

- I Danmark 252 § och 321 § tredje och fjärde stycket i Søloven

(sjölagen).

- I Sverige 13 kap. 2 § första och andra stycket samt 14 kap. 1 § tredje

stycket sjölagen.

- I Finland 13 kap. 2 § 1 och 2 mom. och 14 kap. 1 § 3 mom. i merilaki

(sjölagen)."

AVDELNING III

Anpassning av 1988 års första protokoll

Artikel 3

I artikel 2 a i 1988 års första protokoll skall följande strecksatser

införas:

a) Mellan den tionde och den elfte strecksatsen:

 - i Österrike: Oberste Gerichtshof, Verwaltungsgerichtshof och

Verfassungsgerichtshof .

b) Mellan den elfte och den tolfte strecksatsen:

 - Finland: Högsta somstolen/korkein oikeus, Högsta förvaltnings-

domstolen/korkein hallinto-oikeus, Marknadsdomstolen/markkina-

tuomioistuin och Arbetsdomstolen/työtuomioistuin,

- i Sverige: Högsta domstolen, Regeringsrätten, Arbetsdomstolen och

Marknadsdomstolen, .

AVDELNING IV

Slutbestämmelser

Artikel 4

1. Generalsekreteraren för Europeiska unionens råd skall till

Republiken Österrikes, Republiken Finlands och Konungariket

Sveriges regeringar översända en bestyrkt kopia av 1980 års

konvention, 1984 års konvention, 1988 års första protokoll, 1988 års

andra protokoll och 1992 års konvention på danska, engelska, franska,

grekiska, iriska, italienska, nederländska, spanska, portugisiska och

tyska språken.

2. Texterna till 1980 års konvention, 1984 års konvention, 1988 års

första protokoll, 1988 års andra protokoll och 1992 års konvention,

vilka har upprättats på finska och svenska språken äger lika giltighet

under samma villkor som de andra texterna till 1980 års konvention,

1984 års konvention, 1988 års första protokoll, 1988 års andra

protokoll och 1992 års konvention.

Artikel 5

Denna konvention skall ratificeras av signatärstaterna. Ratifikations-

instrumenten skall deponeras hos generalsekreteraren för Europeiska

unionens råd.

Artikel 6

1. Denna konvention skall i förhållandet mellan de stater som har

ratificerat den träda i kraft den första dagen i den tredje månaden efter

det att det sista ratifikationsinstrumentet har deponerats av Republiken

Österrike, Republiken Finland eller Konungariket Sverige och av en

avtalsslutande stat som har ratificerat konventionen om tillämplig lag

för avtalsförpliktelser.

2. Denna konvention skall för varje avtalsslutande stat som i efterhand

ratificerar den träda i kraft den första dagen i den tredje månaden efter

det att dess ratifikationsinstrument har deponerats.

Artikel 7

Generalsekreteraren för Europeiska unionens råd skall underrätta

signatärstaterna om

a) deponeringen av ratifikationsinstrument,

b) dagen för denna konventions ikraftträdande för de avtalsslutande

staterna.

Artikel 8

Denna konvention, som har upprättats i ett enda originalexemplar på

danska, engelska, finska, franska, grekiska, iriska, italienska,

nederländska, portugisiska, spanska, svenska och tyska språken vilka

alla tolv texter äger lika giltighet, skall deponeras i arkiven hos

Europeiska unionens råds generalsekretariat. Generalsekreteraren skall

översända en bestyrkt kopia av den till regeringen i varje signatärstat.

Departementspromemorians lagförslag

1 Förslag till lag om tillämplig lag för avtalsförpliktelser

Härigenom föreskrivs följande.

1 §

Artiklarna 1-21 i konventionen den 19 juni 1980 om tillämplig lag för

avtalsförpliktelser samt artiklarna 1 4 i första tilläggsprotokollet om EG-

domstolens tolkningsrätt skall gälla som lag här i landet.

Konventionens svenska, engelska och franska texter finns intagna som

en bilaga till denna lag.

Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer.

2 Förslag till lag om ändring i lagen (1964:528) om till-

lämplig lag beträffande internationella köp av lösa saker

Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1964:528) om tillämplig lag

beträffande internationella köp av lösa saker skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

 Denna lag äger tillämpning på

sådana köp av lösa saker som

hava internationell karaktär.

 Från lagens tillämpningsområ-

de undantagas

 1. köp av registrerade fartyg

och luftfartyg;

 2. köp av värdepapper; samt

 3. försäljning genom judiciell

myndighets åtgärd eller i exe-

kutiv ordning.

 Med köp likställes avtal om

leverans av lösa saker som skola

tillverkas, såframt materialet

skall tillhandahållas av den som

åtagit sig leveransen.

Denna lag tillämpas på sådana

köp av lösa saker som har

internationell karaktär.

Från lagens tillämpningsområ-

de undantas

1. köp av registrerade fartyg

och luftfartyg,

2. köp av värdepapper,

3. försäljning genom judiciell

myndighets åtgärd eller i exe-

kutiv ordning, samt

4. köp som omfattas av artikel

5 i bilagan till lagen (1996:000)

om tillämplig lag för avtalsför-

pliktelser.

Med köp likställs avtal om

leverans av lösa saker som skall

tillverkas, om materialet skall

tillhandahållas av den som har

åtagit sig leveransen.

Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer.

Lagen skall inte tillämpas på avtal som har ingåtts före lagens

ikraftträdande.

3 Förslag till lag om ändring i fastighetsmäklarlagen

(1995:400)

Härigenom föreskrivs att 3 § fastighetsmäklarlagen (1995:400) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 §

 Bestämmelserna i denna lag

tillämpas oavsett var fastigheten

är belägen, om en väsentlig del

av mäklarens uppdrag utförs i

Sverige.

Bestämmelserna i denna lag

tillämpas oavsett var fas-

tigheten är belägen, om en vä-

sentlig del av mäklarens

uppdrag utförs i Sverige. I den

mån lagen (1996:000) om

tillämplig lag för avtals-

förpliktelser är tillämplig av-

görs dock frågan om val av

rättsordning enligt den lagen.

Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer.

Lagen skall inte tillämpas på uppdragsavtal som har ingåtts före lagens

ikraftträdande

4 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:351) om

handelsagentur

Härigenom föreskrivs att 3 § lagen (1991:351) om handelsagentur skall

upphöra att gälla.

Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer.

Lagen skall inte tillämpas på agenturavtal som har ingåtts före lagens

ikraftträdande.

Förteckning över remissinstanser

Efter remiss har yttranden över departementspromemorian Romkon-

ventionen - införlivande med svensk rätt av EG-konventionen om

tillämplig lag för avtalsförpliktelser (Ds 1996:7) avgetts av Hovrätten för

västra Sverige, Göteborgs tingsrätt, Kammarrätten i Stockholm,

Arbetsdomstolen, Kommerskollegium, Finansinspektionen, Konsu-

mentverket, Riksskatteverket, Konkurrensverket, Arbetsgivarverket,

Sjöfartsverket, Fastighetsmäklarnämnden, Juridiska fakulteten vid

Uppsala universitet, Juridiska fakulteten vid Lunds universitet, Sveriges

Domareförbund, Sveriges Advokatsamfund, Sveriges Industriförbund,

Svenska Bankföreningen, Sveriges Köpmannaförbund, Företagarnas

Riksorganisation, Stockholms Handelskammare, Sveriges

Redareförening, Svenska Arbetsgivareföreningen, Sveriges

handelsagenters förbund och Fastighetsmäklarförbundet. Yttrande har

också avgetts av Säljarnas Riksförbund.

Därutöver har Marknadsdomstolen, Institutet för sjörätt och annan

transporträtt vid Stockholms universitet, Sveriges Försäkringförbund,

Svenska Fondhandlareföreningen, Grossistförbundet Svensk handel,

Landstingsförbundet, Svenska Kommunförbundet, Landsorganisationen i

Sverige (LO), Tjänstemännens Centralorganisation (TCO), Sveriges

Akademikers Centralorganisation (SACO), Förbundet Sveriges

handelsrepresentanter och Mäklarsamfundet beretts tilllfälle att yttra sig.

Lagrådsremissens lagförslag

Förslag till lag om tillämplig lag för avtalsförpliktelser

Härigenom föreskrivs följande.

Artiklarna 1-16 och 18-21 i konventionen den 19 juni 1980 om tillämp-

lig lag för avtalsförpliktelser (Romkonventionen) samt artiklarna 1-4 i

det första protokollet om Europeiska gemenskapernas domstols tolkning

av konventionen skall gälla som lag här i landet med de anpassningar och

ändringar som har gjorts genom tillträdeskonventionerna den 10 april

1984, den 18 maj 1992 och den 29 november 1996.

De danska, engelska, finska, franska, grekiska, iriska, italienska, neder-

ländska, portugisiska, spanska, svenska och tyska texterna av Romkon-

ventionen och protokollet skall ha lika giltighet.

Romkonventionens och protokollets svenska, engelska och franska

texter finns intagna som en bilaga till denna lag.

Denna lag träder i kraft, i fråga om Romkonventionen den 1 juli 1998

och i fråga om protokollet den dag regeringen bestämmer.

Lagen skall såvitt den avser Romkonventionen inte tillämpas på avtal

som har ingåtts före den 1 juli 1998.

Förslag till lag om ändring i lagen (1964:528) om tillämplig

lag beträffande internationella köp av lösa saker

Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1964:528) om tillämplig lag

beträffande internationella köp av lösa saker skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

 Föreslagen lydelse

1 §

 Denna lag äger tillämpning på

sådana köp av lösa saker som

hava internationell karaktär.

 Från lagens tillämpningsområ-

de undantagas

 1. köp av registrerade fartyg

och luftfartyg;

 2. köp av värdepapper; samt

 3. försäljning genom judiciell

myndighets åtgärd eller i exe-

kutiv ordning.

 Med köp likställes avtal om

leverans av lösa saker som skola

tillverkas, såframt materialet

skall tillhandahållas av den som

åtagit sig leveransen.

 Denna lag tillämpas på sådana

köp av lösa saker som har inter-

nationell karaktär.

 Från lagens tillämpningsområ-

de undantas

 1. köp av registrerade fartyg

och luftfartyg,

 2. köp av värdepapper,

 3. försäljning genom judiciell

myndighets åtgärd eller i exe-

kutiv ordning, samt

 4. köp som omfattas av konsu-

mentköplagen (1990:932) eller

av artikel 5 i konventionen i

bilagan till lagen (1998:000) om

tillämplig lag för avtalsförplik-

telser.

 Med köp likställs avtal om

leverans av lösa saker som skall

tillverkas, om materialet skall

tillhandahållas av den som har

åtagit sig leveransen.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

Lagen skall inte tillämpas på avtal som har ingåtts före lagens

ikraftträdande.

Förslag till lag om ändring i fastighetsmäklarlagen (1995:400)

Härigenom föreskrivs att 3 § fastighetsmäklarlagen (1995:400) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 §

Bestämmelserna i denna lag

tillämpas oavsett var fastigheten

är belägen, om en väsentlig del av

mäklarens uppdrag utförs i

Sverige.

Bestämmelserna i denna lag

tillämpas oavsett var fastigheten

är belägen, om en väsentlig del

av mäklarens uppdrag utförs i

Sverige. I den mån lagen

(1998:000) om tillämplig lag för

avtalsförpliktelser är tillämplig

avgörs dock frågan om val av

rättsordning enligt den lagen.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

Lagen skall inte tillämpas på uppdragsavtal som har ingåtts före lagens

ikraftträdande.

Förslag till lag om ändring i lagen (1991:351) om

handelsagentur

Härigenom föreskrivs att 3 § lagen (1991:351) om handelsagentur skall

upphöra att gälla.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

Den upphävda paragrafen gäller dock fortfarande i fråga om agentur-

avtal som har ingåtts före lagens ikraftträdande.

Lagrådets yttrande

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1997-09-29

Närvarande: f.d. justitierådet Staffan Vängby, justitierådet Gertrud

Lennander, regeringsrådet Kjerstin[REDACTED_EFTERNAMN].

Enligt en lagrådsremiss den 18 september 1997 (Justitiedepartementet)

har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1. lag om tillämplig lag för avtalsförpliktelser,

2. lag om ändring i lagen (1964:528) om tillämplig lag beträffande

internationella köp av lösa saker,

3. lag om ändring i fastighetsmäklarlagen (1995:400),

4. lag om ändring i lagen (1991:351) om handelsagentur.

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kanslirådet Carina
[REDACTED_EFTERNAMN].

Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

Förslaget till lag om tillämplig lag för avtalsförpliktelser

Lagrådsremissen innehåller förslag om lagstiftning med anledning av

Sveriges tillträde till konventionen den 19 juni 1980 om tillämplig lag för

avtalsförpliktelser (Romkonventionen). I remissen diskuteras huruvida

konventionen skall införlivas med svensk rätt genom transformering eller

inkorporering. Regeringen har valt den senare metoden. Det remitterade

förslaget innebär sålunda att i en särskild lag anges, att vissa artiklar i

konventionen skall gälla som lag här i landet. Den autentiska konven-

tionstexten blir alltså gällande svensk författningstext.

Inkorporeringsmetoden har hittills tillämpats ganska sparsamt i svensk

lagstiftning. Man kan anta att den kan komma till flitigare användning i

framtiden i samband med att olika EG-direktiv skall införas i svensk rätt.

Det kan vara meningslöst att skriva om en direktivtext, eftersom svenska

domstolar vid tillämpning av lagtext som införts till följd av ett EG-

direktiv har att tolka lagen i överensstämmelse med direktivets rätta

innebörd och i belysning av tidigare avgöranden av EG-domstolen samt

vid behov fråga EG-domstolen om den rätta innebörden. En nackdel, som

delvis framgår av lagrådsremissen, är att inkorporeringsmetoden i mindre

mån än transformeringsmetoden ger anledning till uttalanden i

lagstiftningsärendet om vad olika bestämmelser i konventions- eller

direktivtexten innebär. Visserligen får sådana uttalanden inte karaktär av

motiv utan blir endast en sorts kommentar och kan därför inte tjäna till

ledning för rättstillämpningen på samma sätt som förarbeten till rent

inhemsk lagstiftning. Det skulle ändå kunna bespara domstolar, andra

myndigheter, företag och enskilda en hel del arbete och därmed också

kostnader, om någon som arbetat mycket med frågan ger sin syn på hur

konventionen eller direktivet bör förstås.

I förevarande fall ges emellertid i lagrådsremissen en redovisning av

konventionens artiklar. Denna bygger på den officiella rapporten om

konventionsarbetet. Rapporten har i valda delar översatts och i någon

mån försetts med exempel anpassade till svenska förhållanden.

Redovisningen kan på så sätt ge viss ledning för rättstillämpningen,

vilket måste välkomnas.

Oavsett hur det må förhålla sig med nu anförda synpunkter delar

Lagrådet regeringens uppfattning att det är lämpligt att använda in-

korporeringsmetoden för att införliva Romkonventionen med svensk

lagstiftning. Med hänsyn till konventionens innehåll och utformning

framstår denna metod i själva verket som den från praktiska synpunkter

enda tänkbara. Mot den föreslagna lagtexten har Lagrådet inte några

erinringar.

Övriga lagförslag

Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.

Justitiedepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 16 oktober 1997

Närvarande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Freivalds,

Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet Freivalds

Regeringen beslutar proposition 1997/98:14 Romkonventionen -

tillämplig lag för avtalsförpliktelser.

 Här återfinns bilagan som bilaga 1 till propositionen.

 Här återfinns bilagan som bilaga 1 till lagrådsremissen.

1

Prop. 1997/98:14

2

58

3

Prop. 1997/98:14

Bilaga 1

59

60

61

62

63

64

65

66

67

68

69

70

71

72

73

74

75

76

77

78

79

80

81

82

83

84

85

86

87

88

89

90

91

92

93

94

95

96

97

98

99

100

101

102

103

121

Prop. 1997/98:14

Bilaga 2

123

1

Prop. 1997/98:14

Bilaga 3

128

1

Prop. 1997/98:14

Bilaga 4

Bilaga 4

130

Prop. 1997/98:14

Bilaga 4

131

Bilaga 4

138

Prop. 1997/98:14

Bilaga 5

137

Prop. 1997/98:14

Bilaga 6

Prop. 1997/98:14

Bilaga 6

Prop. 1997/98:14

Bilaga 7

Prop. 1997/98:14

Bilaga 7

Prop. 1997/98:14

139