Regeringens proposition

1999/2000:28

Studentinflytande och kvalitetsutveckling i

högskolan

Prop.

1999/2000:28

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 25 november 1999

Lena Hjelm-Wallén

 Thomas[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Utbildningsdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslår regeringen att det av högskolelagen (1992:1434)

skall framgå att kvalitetsarbetet är en gemensam angelägenhet för

personalen och studenterna vid högskolorna. Det föreslås också att en

bestämmelse införs i högskolelagen som ytterligare markerar att

studenterna skall ges möjlighet att få det inflytande som behövs för att på

ett effektivt sätt kunna delta i och påverka arbetet i högskolan. Enligt

lagförslaget skall högskolorna verka för att studenterna tar aktiv del i

arbetet med att vidareutveckla utbildningen.

I propositionen redogör regeringen för hur systemet för att garantera

och utveckla kvaliteten i högskolans verksamhet bör utvecklas och

förstärkas ytterligare för att kunna motsvara de krav som ställs på dagens

och framtidens utbildning. Högskoleverkets kvalitetsgranskningar bör

vara periodiskt återkommande och heltäckande på såväl lärosätesnivå

som beträffande program och ämnen. Målen för den högre utbildningen

skall ses över.

Studenterna bör ses som medaktörer i skapandet av kunskap. En ökad

medverkan i arbetet både av enskilda studenter och studentorganisationer

eftersträvas. Regeringen avser att genom ändringar i

högskoleförordningen (1993:100) ge studenterna ökade möjligheter att

delta i och påverka arbetet.

Regeringen avser att återkomma till riksdagen med förslag i syfte att

tydliggöra hur omprövning av examenstillstånd kan ske.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 3

2 Lagtext 4

3 Ärendet och dess beredning 5

4 Kvaliteten en gemensam angelägenhet 6

5 Kvalitetssystem i olika länder 8

5.1 Terminologi 8

5.2 Kvalitet i högskolan en europeisk angelägenhet. 8

5.3 Nationella system för utvärdering och kvalitetsutveckling 9

5.4 Inriktning och metodik 11

6 Svenskt kvalitetssystem i utveckling 12

6.1 Den nuvarande ordningen 12

6.1.1 Bedömning av lärosätenas kvalitetsarbete 13

6.1.2 Nationella utvärderingar 14

6.1.3 Tillstånd att utfärda examina 14

6.2 Fortsatt utveckling 15

6.2.1 Lärosätesbedömningar 17

6.2.2 Ämnes- och programutvärdering 18

6.3 Översyn av målen för den högre utbildningen 20

6.4 Kvalitetssäkringen inom lärosätena 21

6.4.1 Lärosätenas interna kvalitetssäkring är

grundläggande för kvaliteten 21

6.4.2 Kriterier för kvalitetssäkring av de allmänna

målen 22

7 Förstärkt studentinflytande i högskolan 22

7.1 Deltagande och engagemang som förutsättningar för

studentinflytandet 22

7.2 Tidigare utveckling av studentinflytandet 24

7.3 Studenternas möjligheter till inflytande skall stärkas 25

7.3.1 Studentinflytande genom medverkan i

beslutande organ 27

7.3.2 Studentinflytande genom medverkan i

beredande organ 28

7.3.3 Studentinflytande genom kursvärderingar 29

7.3.4 Studentinflytande i anslutning till

årsredovisningarna 31

8 Författningskommentar 32

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 25 november 1999 34

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till lag om

ändring i högskolelagen (1992:1434).

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

Förslag till lag om ändring i högskolelagen (1992:1434)

Härigenom föreskrivs i fråga om högskolelagen (1992:1434)

dels att 1 kap. 4 § skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 1 kap. 4 a §, av följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

4 §

Verksamheten skall avpassas så att en hög kvalitet nås, såväl i utbild-

ningen som i forskningen och det konstnärliga utvecklingsarbetet.

Det är en gemensam ange-

lägenhet för högskolornas perso-

nal och studenterna vid hög-

skolorna att de tillgängliga resur-

serna utnyttjas effektivt för att

hålla en hög kvalitet i

verksamheten.

De tillgängliga resurserna skall

utnyttjas effektivt för att hålla en

hög kvalitet i verksamheten.

Kvalitetsarbetet är en

gemensam angelägenhet för

högskolornas personal och

studenterna.

4 a §

Studenterna skall ha rätt att

utöva inflytande över utbildningen

vid högskolorna.

Högskolorna skall verka för att

studenterna tar en aktiv del i arbe-

tet med att vidareutveckla utbild-

ningen.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000.

3 Ärendet och dess beredning

Studenternas engagemang i och inflytande över högskolans verksamhet

är av stor betydelse för kvaliteten i utbildningen. Propositionen innehåller

förslag om förstärkt studentinflytande, bl.a. för att uppnå en ökad kvalitet

i utbildningen. Genomgående i propositionen avses såväl studenter inom

den grundläggande högskoleutbildningen som inom forskarutbildningen

när termen student används. Propositionen innehåller vidare regeringens

syn på hur det kvalitetsarbete som bedrivs av högskolorna skall utvecklas

och hur Högskoleverket skall granska kvaliteten. Det läggs i den delen

fram förslag som tar sikte på vissa frågor av direkt betydelse för

studenternas inflytande över och delaktighet i kvalitetsarbetet.

Kvalitetsarbetet berör dock även flera andra frågeställningar. Regeringen

avser därför att ytterligare bereda bl.a. förslag som rör under vilka

förutsättningar ett examenstillstånd kan återkallas vid fall av otillräcklig

kvalitet. Det får därvid analyseras vilka konsekvenser ett sådant

återkallande får för studenterna. Regeringen avser därefter att återkomma

till riksdagen med förslag.

Riksdagen tillkännagav med anledning av propositionen Högskolans

ledning, lärare och organisation (prop. 1996/97:141, bet. 1997/98:UbU3,

rskr. 1997/98:12) att det är viktigt att studenternas inflytande stärks och

att studenterna är delaktiga i hela verksamheten inom universitet och

högskolor. Enligt utskottets mening borde det göras en översyn av

studentinflytandet inom högskolan.

Dåvarande utbildningsministern beslutade den 11 december 1997 att

tillsätta en arbetsgrupp (U 1997:K) för att se över studenternas inflytande

i högskolan på alla nivåer. Arbetsgruppens uppdrag omfattade en översyn

av den nuvarande situationen vad gäller såväl studenternas formella

inflytande i beslutande och beredande organ som de enskilda

studenternas inflytande på undervisningens uppläggning och

genomförande. Arbetsgruppen skulle också analysera vilka åtgärder som

kan genomföras för att förstärka studentinflytandet. Det angavs särskilt

att gruppen skulle överväga om beslut av större betydelse för studenterna

endast kan fattas av organ där studenterna har rätt att vara representerade.

Arbetsgruppen fick i uppdrag att följa upp och utvärdera studenternas

inflytande i högskolan på alla nivåer i detta vidare perspektiv.

Arbetsgruppen redovisade sitt uppdrag den 25 augusti 1998 i en rapport,

Studentinflytande inom högskolan (Ds 1998:51). Rapporten har

remissbehandlats. Remissvaren finns tillgängliga hos

Utbildningsdepartementet (Dnr U1998/3294/ST).

Den 19 maj 1999 anordnades en konferens i Rosenbad om

studentinflytande och kursvärderingar av Utbildningsdepartementet där

utbildningsministern, representanter för högskolorna, studenterna,

Högskoleverket, Regeringskansliet och andra intressenter redogjorde för

och diskuterade dessa frågor.

4 Kvaliteten en gemensam angelägenhet

Regeringens förslag: Av 1 kap. högskolelagen (1992:1434) skall tydligt

framgå att kvalitetsarbetet är en gemensam angelägenhet för

högskolornas personal och studenterna.

Regeringens bedömning: Systemet för att garantera och utveckla

kvaliteten i högskolan är i dagens situation otillräckligt och bör därför

utvecklas och förstärkas ytterligare. Förändringarna berör universitet och

högskolor, med offentlig huvudman och enskilda utbildningsanordnare,

liksom Högskoleverket. Det är viktigt att öka såväl de enskilda

studenternas som studentorganisationernas medverkan i kvalitetsarbetet.

Detta förhållande, tillsammans med angelägenheten av ökad

studentmedverkan även i andra typer av frågor inom högskolan, gör det

nödvändigt att finna former för ett ökat studentinflytande.

Skälen för regeringens förslag och bedömning: Den högre

utbildningens omfattning och kvalitet är en av de viktigaste faktorerna

för utvecklingen av sysselsättning och tillväxt, den sociala och kulturella

utvecklingen samt för att fördjupa vår demokrati. Den högre utbildningen

har under 1990-talet expanderat kraftigt och tillförs under perioden

1997 2002 sammanlagt 89 000 nya utbildningsplatser.

Utbildningsmetoderna förändras och en snabb internationalisering pågår.

De hittillsvarande insatserna i Sverige på kvalitetsområdet har varit

framgångsrika. Nu måste blicken riktas mot frågan om hur kvaliteten

skall utvecklas i dagens och framtidens utbildning. Kvalitetsarbetet

behöver förnyas, fördjupas och intensifieras i betydande grad på alla

nivåer och utifrån olika perspektiv för att möta nya krav. Som ett led i

detta arbete behöver de enskilda studenterna och studentorganisationerna

få bättre möjligheter att påverka utbildningen och därmed bidra till

kvalitetsutvecklingen. Samtidigt måste understrykas att kvalitet inte är ett

enhetligt begrepp, vilket också konstateras i bl.a. Högskoleverkets

rapport Kvalitetsarbete ett sätt att förbättra verksamhetens kvalitet vid

universitet och högskolor? (1997:41). Olika uppfattningar om dess

innebörd måste ständigt vara föremål för diskussion. Utvecklingen av

verksamheten förutsätter därför inte att alla är överens, tvärtom kan

denna debatt främja en framtida utveckling.

Det intresse för den högre utbildningens kvalitet som i dag finns

världen över, återspeglar en växande medvetenhet om utbildningens

betydelse för social, ekonomisk och kulturell utveckling. Studenternas

ålder, sociala bakgrund och etnicitet har blivit mer varierad. En förändrad

arbetsmarknad ställer också på förändrad kompetens. Konkurrensen om

studenterna ökar också såväl nationellt som internationellt.

Kvalitetsfrågans betydelse accentueras av den ökande globaliseringen

som bl.a. medför att det internationella utbildningssamarbetet ökar i

omfattning och att fler personer kommer att arbeta eller studera i ett

annat land än hemlandet under kortare eller längre perioder. För att stärka

förmågan att samarbeta med omvärlden blir det t.ex. nödvändigt med

förbättrade kulturkunskaper och färdigheter i främmande språk. Med det

tilltagande intresset för att rekrytera studenter över gränserna och för att

utveckla samarbetet mellan lärosäten i olika länder ges möjlighet för

studenterna att delta i kurser där respektive högskola har särskilt hög

kompetens.

Informationsteknologin är på väg att spränga gränserna för den

traditionella utbildningsorganisationen. Det finns i dag internetbaserade

universitet och kurser som erbjuds över hela världen. Kvaliteten på dessa

kurser skiftar. Ibland ger de tillgång till spetskompetens, i andra fall

måste utbildningens kvalitet allvarligt ifrågasättas.

Den svenska högskolans kvalitet vilar ytterst på högskolornas

självständiga ansvar inom ramen för de principer och resurser som

beslutas av riksdag och regering. Högskoleverkets arbete med

uppföljning och utvärdering är också självklara inslag i arbetet för att

stärka kvaliteten. Arbetet måste utvecklas för att dagens och framtidens

studenter skall få en utbildning som möter högt ställda krav. Det finns

skäl att vidta åtgärder för att svensk högskoleutbildning skall kunna

bedömas och jämföras i internationella sammanhang. Samhället, alltifrån

den enskilda medborgaren till utbildningens finansiär, behöver en

granskning av utbildningens kvalitet för att kunna bedöma i vilken

utsträckning de stora resursinsatserna svarar mot goda resultat.

Högskolesektorns expansion och det ständiga behovet av att förnya

verksamheten leder oundvikligen till att kvalitetsfrågorna måste hållas

aktuella.

Eleverna i gymnasieskolan har rätt att ställa frågan om kvaliteten i

olika utbildningar när de överväger att ägna flera år åt högskolestudier

och att ta studielån. Är studier vid högskolan värda att satsa på?

Möjligheter att ge bra svar på den frågan till alla grupper av potentiella

studerande bidrar till att motverka den sociala och etniska

snedrekryteringen. Även de som bryter upp från sitt arbete för att

utveckla sin kompetens måste, liksom deras kommande arbetsgivare,

kunna veta att högskolans utbildning håller erforderlig kvalitet.

Studenternas medverkan i kvalitetsarbetet är nödvändig. De skall vara

medaktörer i utbildningen. Studenternas lärande och utveckling skall stå i

centrum i undervisningen. Det är därför naturligt att deras erfarenheter av

utbildningen och uppfattningar om hur väl den svarar mot mål och

förväntningar tas till vara i utvecklingsarbetet. Studenterna kan påverka

högskolans verksamhet genom sitt direkta deltagande i utbildningen, via

sina representanter i olika organ och genom sina organisationer. Utöver

frågor som direkt kan hänföras till utvecklingen av kvaliteten, finns det

även många frågor av mer allmänt eller övergripande slag som berör de

studerande. Studenternas möjligheter att medverka och påverka behöver

ses i ett helhetsperspektiv. Det är nödvändigt att finna former för ett ökat

studentinflytande. Regeringen anser i detta sammanhang att det är viktigt

att öka så väl de enskilda studenternas som studentorganisationernas

medverkan i kvalitetsarbetet.

Förstärkningen av studenternas inflytande innebär en vidareutveckling

av deras roll i högskolan. Studenter som genomgår en grundutbildning

kommer att ha den som bas för yrkeslivet och för ett livslångt lärande.

Med dagens snabba kunskapsutveckling och dynamiska arbetsmarknad

måste alla räkna med att fortlöpande lära mer, lära om och lära nytt.

Grundutbildningen måste därför ge både stabila grundkunskaper och en

ram och struktur för att inhämta ny kunskap. Pedagogiskt forsknings- och

utvecklingsarbete har också på ett övertygande sätt visat att studenter

måste vara engagerade och delaktiga i studierna för att lärandet skall få

djup och för att kunskapen skall bli bestående. För att nå dit måste

studenterna i ökad grad vara medansvariga för sin utbildning. Detta

förutsätter ett ökat inflytande både för den enskilde studenten och genom

studenternas organisationer.

Mot den bakgrund som anförts ovan föreslår regeringen att det av 1

kap. 4 § högskolelagen (1992:1434) skall framgå att kvalitetsarbetet är en

gemensam angelägenhet för högskolornas personal och studenterna.

Eftersom de krav som uppställs i 1 kap. högskolelagen skall uppfyllas

av de enskilda utbildningsanordnarna kommer den föreslagna

lagändringen att gälla även för dessa (jämför 2 och 3 §§ lagen [1993:792]

om tillstånd att utfärda vissa examina).

5 Kvalitetssystem i olika länder

5.1 Terminologi

Den svenska terminologin på detta område är influerad av i första hand

anglosaxiskt språkbruk. Kvalitetssäkring (quality assurance) anger den

ordning som används inom ett lärosäte för att kontrollera och säkra

kvaliteten. Ibland används begreppet så att det också inbegriper lärosätets

system för kvalitetsutveckling. Bedömning av kvalitetsarbete (quality

audit, academic audit) innebär en utvärdering av ett lärosätes processer

för kvalitetssäkring och kvalitetsutveckling.

Programutvärdering och ämnesutvärdering (quality assessment,

programme/subject evaluation) anger en systematisk granskning av

utbildningen inom ett program eller ämne. Den utgår från utbildningens

mål och hur dessa uppnås. Den innefattar en bedömning av såväl

utbildningens förutsättningar som dess genomförande och resultat. Detta

gäller också då granskningen avser en enskild kurs i en kursvärdering.

Ackreditering (accreditation, validation) innebär en prövning av att en

utbildning uppfyller uppställda minimikrav. Det kan vara en

branschorganisation som på detta sätt erkänner en viss utbildning. Det

kan också vara en offentlig myndighet som genom ett sådant förfarande

ger ett tillstånd att bedriva en viss utbildning eller ett helt lärosäte att

bedriva en viss verksamhet.

Rankning innebär en rangordning av utbildningar eller lärosäten utifrån

data om verksamheten. Det är ofta data hämtade från ovan nämnda typer

av utvärderingar som sammanställs i denna form. En internationell

överblick visar att det oftast är förlag och tidskrifter som är initiativtagare

till rankning.

5.2 Kvalitet i högskolan en europeisk angelägenhet.

Kvalitetsfrågor har blivit en viktig fråga inom EU, inte minst för att

främja förståelsen för medlemsländernas olika utbildningssystem och

därmed också underlätta den fria rörligheten för studerande och

arbetstagare. EU:s rättsregler inom området fri rörlighet för personer och

särskilt de generella direktiven om ömsesidigt erkännande av

examensbevis, bygger på att det finns en ömsesidig respekt och ett

förtroende för kvaliteten i medlemsländernas utbildningssystem.

EU:s ministerråd har utfärdat en rekommendation (10212/98) om

europeiskt samarbete om kvalitetssäkring i den högre utbildningen. En

god kvalitet i utbildningen är alla medlemsstaters mål. Gemenskapen

uppmanas att bidra till det ständigt pågående kvalitetsarbetet genom att

främja samarbete mellan medlemsstaterna och, om det är nödvändigt,

stödja och komplettera deras insatser, samtidigt som den fullt ut

respekterar medlemsstaternas ansvar för undervisningens innehåll,

utbildningssystemets organisation samt den kulturella och språkliga

mångfalden.

De tekniska och ekonomiska förändringarna och deras konsekvenser

för arbetsmarknaden innebär nya utmaningar för lärosätena. Den globala

konkurrensen, såväl som den ständigt ökande tillströmningen av

studenter till lärosätena, ställer medlemsstaterna inför uppgiften att

organisera sina system för högre utbildning på ett sådant sätt, att man

bl.a. upprätthåller gällande akademiska normer, utbildningsmål och

kvalitetsnormer. Kvalitetssäkringssystemen kan bidra till det ömsesidiga

erkännandet av akademiska eller yrkesmässiga kvalifikationer. Enligt

rådsrekommendationen bör man beakta sambandet mellan

kvalitetssäkring och annan befintlig gemenskapsverksamhet, särskilt

inom Sokrates-programmet och Leonardo da Vinci-programmet samt

gemenskapens regelverk. Det gäller vid erkännande av yrkesutbildningar.

Av kommissionens vitbok "Tillväxt, konkurrenskraft och

sysselsättning", vitboken "Lära och lära ut på väg mot

kunskapssamhället" och grönboken "Grundutbildning

 Vidareutbildning Forskning Hinder för rörlighet över gränserna"

framgår det att en hög utbildningskvalitet är viktig för sysselsättningen

och tillväxten inom Europeiska gemenskapen och för dess

konkurrenskraft på internationell nivå. I dessa dokument framhålls

sambandet mellan, å ena sidan, utbildningens sociala och kulturella

funktion och, å andra sidan, dess ekonomiska funktion. Det framgår

tydligt av nämnda skrifter att rörlighet över gränserna kräver öppna

utbildningssystem. Ett av målen för EU samarbetet inom utbildning är

att uppmuntra rörligheten. Det betonas att rörlighet är till nytta för en

utbildning av hög kvalitet. Erkännandet av examina spelar vidare en

viktig roll. De som har avlagt examen i en medlemsstat skall ha

möjlighet att komma in på hela den europeiska arbetsmarknaden.

Utbildningens omfattning, inriktning och kvalitet avgör

förutsättningarna för att lägga den grund på vilken Europa bygger sin

framtid. Det finns goda skäl att utveckla systemet för att säkra och

förbättra kvaliteten i svensk utbildning för att den lättare skall kunna

bedömas och erkännas i ett internationellt sammanhang.

5.3 Nationella system för utvärdering och

kvalitetsutveckling

Nationella system för utvärdering och kvalitetsutveckling av den högre

utbildningen finns i tio av EU-länderna: Belgien, Danmark, Finland,

Frankrike, Irland, Nederländerna, Portugal, Spanien, Sverige och

Österrike. I de övriga länderna har uppbyggnaden av sådana system

påbörjats. Utbildningsansvaret i Tyskland är knutet till delstaterna. I

några av dessa har motsvarande ordning etablerats.

I Danmark, Finland, Frankrike, Storbritannien och Sverige har

regeringarna inrättat och finansierar särskilda organ med ansvar för den

nationella granskningen av den högre utbildningens kvalitet. Dessa har

en autonom ställning och en verksamhet som bedrivs under ledning av en

egen styrelse. Ett sådant organ, Kanslersämbetet, inrättades i Sverige i

samband med högskolereformen 1993 och inordnades år 1995 i

Högskoleverket. I Belgien, Nederländerna, Portugal och Spanien har

motsvarande funktioner inrättats av högskolornas

samarbetsorganisationer. I Nederländerna finns dessutom ett inspektorat

som på regeringens uppdrag granskar utvärderingsarbetet och hur

uppföljande åtgärder genomförs.

Nationella system för utvärdering och kvalitetssäkring är inte en unik

företeelse för EU-länderna. En motsvarande uppbyggnad pågår i de flesta

europeiska länder, men också i många andra länder världen över. I USA

finns en omfattande och långvarig tradition på detta område. Det

förekommer också internationella kvalitetsgranskningar som organiseras

genom nätverkssamarbeten mellan universitet och högskolor i olika

länder eller av internationella organisationer som CRE (numera

Association of European Universities) och IMHE (Institutional

Management in Higher Education) inom OECD.

De nationella granskningarna kan avse enskilda utbildningsprogram,

som exempelvis i Danmark och Nederländerna, eller ett helt lärosäte som

i Frankrike. I den förra typen av utvärdering granskas kvaliteten i

programmet i förhållande till dess specifika mål. Detta är inte möjligt då

en bedömning av en hel högskolas samlade verksamhet skall göras. I

stället fokuseras granskningen på förutsättningarna för att lärosätet skall

kunna erbjuda en verksamhet med god kvalitet och på de metoder som

används för kvalitetssäkring.

Flera nationella utvärderingar planeras vara återkommande. På detta

sätt kan resultaten och effekterna från den ena utvärderingen till den

andra följas upp. Cyklernas längd varierar i hög grad mellan länderna. I

Frankrike planeras återkommande utvärderingar till samma lärosäte efter

åtta till nio år. Det kortaste intervallet, tre år, gäller för granskningen av

kvalitetsarbetet vid svenska högskolor. I Nederländerna påbörjas nu en

tredje granskningsomgång efter två tidigare sexårsperioder.

Den svenska ordningen har stor bredd. Den innehåller både lärosätes-

och programutvärderingar. Den skiljer sig från övriga EU-länder genom

inslaget av prövningar av tillstånd att utfärda examen. Detta innebär en

bedömning av hur lärosätet uppfyller minimiförutsättningarna för att

bedriva en viss verksamhet. I USA används detta förfaringssätt i stor

skala.

Diskussionen om de nationella systemens utformning har varit livlig i

Europa. Det genomförs för närvarande förändringar i flera länder. I

exempelvis Storbritannien görs en genomgripande översyn av systemet.

5.4 Inriktning och metodik

Formerna för utvärdering av den högre utbildningens kvalitet varierar

mellan länderna men hålls samman av två huvudsyften: att främja

kvalitetsutveckling respektive att kontrollera och redovisa utbildningens

kvalitet eller kvalitetsarbetet. Dessa båda funktioner finns företrädda i de

olika ländernas granskningsordning men med olika betoning. I

Storbritannien framhävs kontrollaspekten i de utvärderingar av olika

utbildningar som genomförts av det anslagsbeviljande organet. I

Nederländerna syftar utvärderingarna till att främja utvecklingen av

utbildningarna samtidigt som kravet på kvalitetsredovisning till

statsmakterna är uttalat. I Sverige har främjandesyftet varit mera

markerat än redovisningssyftet. Dessa skillnader i de nationella

kvalitetsgranskningarnas funktion visar inget entydigt samband med de

olika organisationsformerna, dvs. om regeringarna eller högskolornas

samarbetsorganisationer inrättat utvärderingsorganet. Detta konstateras i

en studie som nyligen genomförts på uppdrag av EU-kommissionen

(Evaluation of European Higher Education: A Status Report. 1998).

Det finns ett gemensamt ramverk för metodiken. Ramverket varierar

dock i sina tillämpningar beroende på skillnader i högskolans

organisation och utbildningstradition i de olika länderna.

Huvudpunkterna är följande:

 Planering och genomförande av de nationella kvalitetsgranskningarna

sker oberoende av såväl statsmakten som högskolorna.

 För det lärosäte, program eller ämne som utvärderas redovisar man en

självvärdering som också omfattar relevanta data om verksamheten.

 En grupp sakkunniga granskar detta material och besöker berörda

lärosäten.

 Gruppen skriver en granskningsrapport som vanligtvis offentliggörs.

En gemensam grundsyn är att utbildningen skall bygga på samma

kritiska förhållningssätt och strävan mot kvalitet som karaktäriserar all

professionell verksamhet. Självvärderingen ses därför som det bärande

elementet och grunden för kvalitetsarbetet. Den skall liksom inom

forskningen kunna utsättas för sakkunniga kollegers kritiska granskning.

Kolleger från andra högskolor dominerar granskningsgrupperna. I

Sverige liksom i flera andra länder ingår också någon student och

avnämare.

I vissa länder görs enkätundersökningar som komplement till

självvärderingarna. Det danska evalueringscentret gör regelbundet

brukarundersökningar bland studenter, utexaminerade och arbetsgivare.

I Danmark, Norge och Storbritannien finns rapporter från externa

examinatorer om studieresultatens kvalitet att tillgå som underlag för

utvärderingen.

Granskningen sker vanligen med utgångspunkt från lärosätets eller

programmets egna målangivelser. Bedömningen gäller då om

verksamheten kan anses ändamålsenlig för att förverkliga dessa mål.

Detta hindrar inte att det också finns utrymme att ta upp de sakkunnigas

uppfattning om vad som är god standard. Ibland ges explicita uttryck för

en standard som de sakkunniga skall utgå från vid sin bedömning. Detta

gäller vid granskningen av kvalitetsarbetet vid svenska högskolor i form

av Högskoleverkets beskrivning av "det goda lärosätet". Verkets kriterier

för examensrättsprövningar är ett annat exempel. I Storbritannien

etablerades redan under 1800-talet föreställningen att examinationen

skall pröva om studieresultaten svarar upp mot en nationell standard,

representerad av en extern examinator. På senare år har krav rests på

tydliga kriterier för utvärdering av utbildningarnas standard. Ett sådant

utvecklingsarbete pågår i Storbritannien. Information om utbildningarnas

kvalitet vid olika lärosäten kan på detta sätt bli mer konkret och även mer

användbar för studenterna vid deras studieval. Dessa utvärderingar är

också tänkta att förbättra redovisningen till allmänhet och politiker.

6 Svenskt kvalitetssystem i utveckling

6.1 Den nuvarande ordningen

Genom 1993 års universitets- och högskolereform befästes inriktningen

mot en ökad självständighet, decentralisering samt kvalitet och

effektivitet i den högre utbildningen (prop. 1992/93:1, bet.

1992/93:UbU3, rskr. 1992/93:103). Den svenska högskolan skall erbjuda

likvärdig utbildning av hög kvalitet i alla delar av landet (prop. 1994/95:

100, bil. 9 s. 79).

Av redovisningen i budgetpropositionen (prop.1999/2000:1

utgiftsområde 16 avsnitt 5.5) framgår att varje lärosäte och dess ledning

har det yttersta ansvaret för att säkra och utveckla kvaliteten i sina

utbildningar. Statsmakternas uppgift är att understödja och kontrollera att

kvaliteten upprätthålls inom olika områden av utbildning och forskning. I

Sverige är Högskoleverkets utvärderingar och tillsynsansvar ett led i

detta arbete. En viktig uppgift för Högskoleverket är att granska och

bedöma kvaliteten och kvalitetsarbetet vid lärosätena. Detta sker genom

olika typer av granskningar av lärosätenas kvalitetsarbete, nationella

utvärderingar samt prövning av förutsättningar att utfärda examina.

Verkets kvalitetsbedömningar avser såväl grundutbildning som forskning

och forskarutbildning samt även samverkan med det omgivande

samhället. För att öka erfarenhetsutbytet mellan universitet och

högskolor har Högskoleverket arrangerat seminarier och genomfört

analyser samt studieresor. De kvalitetskonferenser som ägde rum åren

1997 och 1998 samlade vardera 500 forskare, lärare, studenter och annan

personal vid lärosätena. Verksamheten har också varit ett sätt för verket

att utveckla metoder för kvalitetsbedömningar.

Avregleringen och decentraliseringen inom högskolan har sina rötter i

tidigare årtiondens reformarbete. Som en konsekvens av detta har

exempelvis kursvärderingar och utvärderingar av hela utbildningar växt

fram vid en rad lärosäten. De första erfarenheterna av metodiken med

självvärderingar gjordes redan för tjugo år sedan. Inom den tidigare

centrala högskolemyndigheten gjordes uppföljningar och utvärderingar

bl.a. i anslutning till UKAS-reformen och till 1977 års högskolereform.

Detta arbete har förts vidare under 1990-talet i en uppbyggnad av ett

samlat svenskt system för utvärdering och kvalitetsutveckling. Detta har

också influerats av förebilder i andra länder.

Som tidigare nämnts läser fler studenter än någonsin vid landets

universitet och högskolor. Samtidigt som antalet studenter ökar är det

viktigt att utbildningen håller hög kvalitet. Det nuvarande

kvalitetssystemet i högskolan bör därför utvecklas vidare. Utbildningens

kvalitet och kvalitetsarbetets resultat behöver komma i fokus för

utvärderingarna. Studenternas delaktighet i utvärdering och

kvalitetsutveckling måste stärkas. Studenternas inflytande över

högskolans verksamhet är en nödvändig del i den högre utbildningens

förnyelsearbete. Jämställdhet och mångfald medför att olika bakgrund,

synsätt, erfarenhet och kompetens tas till vara och kan bidra till ökad

kvalitet i verksamheten.

Den fortsatta utvecklingen av systemet kan således ske med bas i flera

årtiondens erfarenheter och i perspektiv av det europeiska och globala

sammanhang som beskrivits i föregående avsnitt. Samtidigt bör man

beakta att det svenska systemet innebär att principerna för

resurstilldelning är lika för alla lärosäten samt att det finns ett tak för

såväl resurser som antalet studerande. De krav på olika examina som

regeringen fastställt i högskoleförordningen (1993:100) och förordningen

(1993:221) för Sveriges lantbruksuniversitet, utgör också en ram för hur

en utbildning kvalitativt bör utvecklas. Därtill finns i

högskoleförordningen m.fl. författningar fastställt vilka behörighetskrav

som skall gälla för såväl lärare som studenter.

6.1.1 Bedömning av lärosätenas kvalitetsarbete

I regleringsbrev anges att universitet och högskolor skall ha ett program

för kvalitetsutveckling och årligen ge en resultatredovisning till

regeringen.

Högskoleverket har under perioden 1995 1998 granskat

kvalitetsarbetet vid samtliga högskolor med fokus på grundutbildningen.

Bedömningen gällde inte kvaliteten i sig utan var inriktad på

förutsättningar och processer för att skapa god kvalitet. Med hjälp av

externa granskare sökte man besvara frågan om lärosätet i fråga hade en

bra strategi för sin kvalitetsutveckling och fungerade som en

självreglerande och lärande organisation. Studenternas och personalens

delaktighet i kvalitetsarbetet studerades. Andra aspekter var ledarskap,

jämställdhet, samverkan med intressenter, professionell samverkan och

internationalisering.

Varje lärosätesbedömning har redovisats i en separat rapport. Några

överblickande rapporter har också publicerats utan att man gjort direkta

jämförelser mellan lärosätena. Den första granskningsomgången visade

att det systematiska kvalitetsarbetet ännu befinner sig i ett

uppbyggnadsskede vid de flesta lärosätena. Verkets styrelse har beslutat

om en andra granskningsomgång under perioden 1999 2002, då

uppföljningar av detta uppbyggnadsförlopp kan ske och då

kvalitetsarbetets effekter på kvaliteten kan utvärderas.

Högskoleverket har låtit göra en extern utvärdering av de bedömningar

som verket gör av universitetens och högskolornas kvalitetsarbete. Enligt

utvärderingen har bedömargruppernas arbete lett till många förändringar

på högskolorna. Det kan konstateras att granskningen kan beskrivas som

en dialog mellan bedömargruppen och lärosätet.

Högskoleverket genomför under hösten 1999 också en utvärdering av

lärosätenas arbete med jämställdhet, studentinflytande samt social och

etnisk mångfald. Syftet är att bedöma hur framgångsrikt arbetet har varit

och är vid lärosätena, lyfta fram de lärosäten som lyckats bäst i sitt arbete

inom vart och ett av områdena samt inhämta och beskriva goda exempel

på åtgärder. Med tanke på områdenas betydelse för kvaliteten i

högskoleutbildningen blir resultatet av utvärderingen särskilt intressant.

6.1.2 Nationella utvärderingar

Högskoleverket gör nationella utvärderingar av kvaliteten i utbildningen

inom ett visst program eller ett ämne. Granskningen kan också avse

speciella aspekter på utbildningen. Hittills har sådana nationella

utvärderingar slutrapporterats rörande arkitekt-, design-, grundskollärar-,

läkar- sjöbefäls- och vårdutbildningarna, vissa magisterutbildningar samt

forskarutbildning i språk och utlandsstudier. Verket har också redovisat

utvärderingar av examinationen i grundutbildningen och av

kvalitetsförändringar över tid. Ett antal utvärderingar pågår, vilka är

uttryck för en påtaglig ambitionshöjning. Verket har dock hittills inte haft

för avsikt att genomföra utvärderingar av denna typ för samtliga

utbildningsprogram inom högskolan.

De nationella utvärderingarna av program och ämnen utgår från

högskolelagen och högskoleförordningen samt de förutsättningar och mål

som högskolan själv arbetar utifrån. Självvärdering och bedömning av

externa ämnes- och andra experter genomförs normalt även i dessa

utvärderingar. En viss form av jämförelse mellan programmen vid olika

högskolor görs. Granskningen har som regel omfattat lärarkompetens och

andra förutsättningar för utbildningen, dess uppläggning och

genomförande samt genomströmningen. Kvalitetsbedömningar av

resultat ingår också.

Varje nationell utvärdering resulterar i en rapport. Det förutsätts att

resultaten följs upp på lärosätesnivå. Högskoleverket genomför

uppföljningsaktiviteter efter varje nationell utvärdering.

6.1.3 Tillstånd att utfärda examina

Tillstånd att utfärda examen är en annan form av utvärdering av ämnen

och program. Statliga universitet och högskolor som önskar utvidga sin

examensrätt ansöker om detta hos Högskoleverket. Verket prövar

därefter och beslutar om lärosätens rätt att utfärda examen. Enskilda

utbildningsanordnare ansöker om examensrätt hos regeringen, som

beslutar efter yttrande av verket. För Sveriges lantbruksuniversitet gäller

särskilda bestämmelser.

Tillstånd att utfärda examen prövas med utgångspunkt från kriterier

som successivt utarbetats och preciserats. Dessa innebär i jämförelse med

de nationella utvärderingarna en noggrannare genomgång av

förutsättningarna för att genomföra utbildningen. Verket granskar

styrningsfunktioner och ekonomi liksom lärarkompetens och

kompetensutveckling. Uppmärksamhet riktas mot lokaler och utrustning

samt bibliotek och övrig informationsförsörjning. Behörighet och

antagning, utbildningens organisation och omfattning samt ämnesdjup

och ämnesbredd är andra aspekter som bedöms. Slutligen tar verket

också upp forskningsanknytning och möjligheter att gå vidare till

forskarutbildning, internationalisering samt kvalitetssäkring och

utvärdering.

Granskningen fokuseras på om den utbildning som är föremål för

prövning uppfyller minimikrav för ifrågavarande examen. En kritisk och

kreativ miljö är ett samlingsbegrepp. Förhållanden vid motsvarande

utbildning vid universiteten har därvid utgjort en normbild. Frågan har

dock väckts om hur de etablerade utbildningarna vid universitet och

högskolor uppfyller kriterierna. Högskoleverket har i vissa utvärderingar

gjort jämförelser av samma utbildning vid olika typer av lärosäten.

Med dessa utvärderingsfunktioner har grunden lagts för ett svenskt

kvalitetssystem. På samma sätt som systemet i sig syftar till att skapa

kontinuerliga förbättringar av högskolans utbildning, måste även

kvalitetssystemet ständigt granskas och utvecklas. Det är angeläget att

utveckla och framhäva vissa inslag i systemet och också dra

konsekvenserna av en ökad interaktivitet mellan olika länders

högskolesystem.

6.2 Fortsatt utveckling

Regeringens bedömning: Det nuvarande kvalitetssystemet i högskolan

bör utvecklas vidare utifrån erfarenheter i Sverige och i andra länder.

Kvalitetssäkringssystemet i högskolan bör utvecklas så att

- utbildningens kvalitet och kvalitetsarbetets resultat sätts i fokus för

utvärderingsarbetet,

- ett granskningssystem skapas som är heltäckande både för lärosäten

och utbildningar samt är periodiskt återkommande,

- studenterna ges bättre möjligheter till medverkan och inflytande samt

- universitetens och högskolornas självständiga ansvar för

kvalitetssäkring och kvalitetsutveckling samt Högskoleverkets oberoende

granskningsfunktion värnas.

Skälen för regeringens bedömning: Utifrån erfarenheter i Sverige

och i andra länder bör det nuvarande kvalitetssystemet i högskolan

utvecklas. I rapporten Studentinflytande inom högskolan (Ds 1998:51)

aktualiseras även frågan om inte kvaliteten inom grundutbildning och

forskarutbildning borde granskas i större omfattning än vad som hittills

varit fallet. Regeringen delar denna bedömning och anser att

utbildningens kvalitet skall sättas i fokus i det fortsatta

utvärderingsarbetet. Tidpunkten för införandet av en utvecklad

granskning är lämplig då såväl lärosätena som Högskoleverket erhållit

vana att arbeta med kvalitetsfrågor genom arbetet med

kvalitetsarbetesbedömningarna. Genom att sätta fokus på

kvalitetsfrågorna ges bl.a. lärare och studenter möjligheter att diskutera

vilka resultat avseende kvaliteten i grund- och forskarutbildningen

kvalitetsarbetet lett till. En utökning av kvalitetssäkringssystemet i denna

riktning skulle också ge ett bättre underlag avseende t.ex. kvaliteten i

undervisningen, utbildningens effektivitet, genomströmning, lärarnas och

studenternas åsikter, eventuella kvalitetsproblem med den snabba

expansionen av högskolan samt studenternas möjligheter att få ett arbete

efter utbildningen.

Kvaliteten i utbildningen skapas i högskolans vardagliga arbete. Den är

beroende av lärare som är förtrogna med forsknings- och

utvecklingsfronten inom sitt kunskapsområde och av studenternas

delaktighet i t.ex. utbildningens genomförande och utvärdering av den.

Kvaliteten är likaledes beroende av en väl fungerande arbetsmiljö för

lärandet. Studenter och högskolans personal är de inre krafter som i

samverkan kan åstadkomma en meningsfull och varaktig utveckling av

kvaliteten inom de resursramar som står till förfogande. Genom att

uppmuntra nya perspektiv och kritisk analys kan högskolan uppnå

högskolelagens mål att ge studenterna förmåga till självständig och

kritisk bedömning och förmåga att följa kunskapsutvecklingen inom det

område som utbildningen avser, samtidigt som högskolans utbildningar

får ett inflöde av nya idéer. Det nationella systemet för utvärdering är

således en yttre kraft vars främsta syfte är att mobilisera de inre krafterna

i högskolans kvalitetsarbete.

Studenternas medverkan i kvalitetsarbetet kommer traditionellt till

uttryck genom representation eller genom kursvärderingar. Andra former

av kvalitetsarbete handlar om systematiska enkäter till större grupper av

studenter. Generellt förefaller studenterna ha ett relativt gott inflytande

på centrala beslutsnivåer inom lärosätet. Däremot finns det brister i första

hand i studenternas delaktighet på institutionsnivå. Eftersom

kvalitetsarbetet är en väsentlig angelägenhet för respektive institution är

det viktigt att studenterna finns med i de diskussionsfora och eventuella

arbetsgrupper som finns för utvecklingsarbetet på institutionsnivå. Här

har också studentkåren en viktig uppgift att med sin samlade kunskap

stödja studentrepresentanters arbete på institutionerna. Det är också

viktigt med en snabb återkoppling av utvärderingar och resultat av olika

åtgärder.

Mer otraditionella former avseende studentinflytande i kvalitetsarbetet

är t.ex. studentinitierade kurser. De nya kurser som kommit in i

utbildningsutbudet under senare år har ofta föregåtts av ett

efterfrågetryck från studenterna. Utvecklingen inom data och IT-området

är väl känd. Liknande exempel finns från miljö- och utvecklingsstudier,

finansiell ekonomi, vårdutbildningar och andra ämnesområden inklusive

flera tvärvetenskapliga ämnen. Ett i flera bemärkelser positivt exempel

på studentinflytande är Centrum för miljö- och utvecklingsstudier

(Cemus), en institutionsliknande inrättning som drivs gemensamt av

Uppsala universitet och Sveriges lantbruksuniversitet. Cemus skapades

på initiativ av studenter inom universiteten och mellan studenter inom

och utom landet. En förklaring till projektets framgång är det lyckade

samarbetet mellan studenter, erfarna forskare, lärare och administratörer

som etablerades från kursens start och som fortfarande pågår.

I takt med att ett systematiskt kvalitetsarbete byggs upp vid lärosätena,

där självvärderingen är ett grundläggande element, blir Högskoleverkets

roll att, som oberoende granskningsfunktion, granska att högskolornas

kvalitetssäkring sker på ett tillförlitligt sätt och att åtgärder genomförs.

Det nationella systemet har till uppgift att främja kvalitetsutveckling och

att för det omgivande samhällets räkning granska och redovisa kvaliteten.

Det är en uppgift för lärosätena och Högskoleverket att vidareutveckla

systemet inom de ramar riksdagen och regeringen anger.

Högskoleverkets granskningar bör som hittills även omfatta de enskilda

utbildningsanordnarna.

6.2.1 Lärosätesbedömningar

Regeringens bedömning: Högskoleverket bör återkommande granska

samtliga lärosätens kvalitetssäkring utifrån olika aspekter och till

regeringen årligen ge en samlad redovisning av genomförda

granskningar.

Skälen för regeringens bedömning: Lärosätenas självvärdering av

kvalitetsarbetet är ett bärande element i utvärderingsprocessen. I denna

redovisas såväl framsteg som begränsningar i lärosätets

kvalitetssträvanden. Den kritiska öppenhet som hittills dominerat

självvärderingarna är en förutsättning för en konstruktiv dialog med de

sakkunniga som av Högskoleverket utses att vara granskare.

Högskoleverkets granskningar av lärosätenas kvalitetsarbete har

fungerat väl och skall genomföras även fortsättningsvis. I en första

granskningsomgång har en bedömning gjorts av hur långt lärosätena

kommit i uppbyggnaden av ett systematiskt kvalitetsarbete. Starka och

svaga sidor har identifierats och lett till en rad rekommendationer.

Högskolornas autonoma ställning innebär att de fritt kan ta ställning till

dessa bedömningar och besluta om åtgärder. Sedan denna grund lagts

kan utvärderingen av kvalitetsarbetet framgent förenklas. Olika centrala

aspekter på kvalitetssäkringen bör därvid stå i fokus för granskningen.

Hit hör t.ex. lärosätets internationalisering, studentinflytande, social och

etnisk mångfald, jämställdhet, samverkan med det omgivande samhället,

kriterier för fördelning av forskningsresurser och uppbyggnad av

funktioner för kvalitetssäkring. Högskoleverket har som tidigare nämnts

inlett en nationell kvalitetsbedömning av lärosätenas arbete med

studentinflytande, social och etnisk mångfald samt jämställdhet. Detta

granskningsarbete bör ge vissa erfarenheter och indikationer för det

fortsatta arbetet.

Det bör ankomma på Högskoleverket att besluta om den närmare

inriktningen och periodiciteten av lärosätesbedömningarna. Regeringen

avser att förtydliga Högskoleverkets redovisningsuppdrag. Verket bör till

regeringen årligen ge en samlad redovisning av genomförda

lärosätesbedömningar tillsammans med en konsekvensbeskrivning.

Denna bör innehålla en förteckning över de rekommendationer som

lämnats till respektive universitet och högskola. Lärosätena bör därefter

till regeringen rapportera sina ställningstaganden till dessa

rekommendationer och sina beslut om uppföljande åtgärder. En sådan

systematik i redovisningen är en förutsättning för att regeringen skall

kunna följa effektiviteten i lärosätenas kvalitetsarbete. Granskningen kan

vidare komma att visa på behov av att speciella kvalitetsfrågor behöver

studeras vidare. Sådana bör anges i konsekvensbeskrivningen och följas

upp.

6.2.2 Ämnes- och programutvärdering

Regeringens bedömning: Ambitionsnivån på ämnes- och

programutvärderingar bör höjas avsevärt. Högskoleverket bör tilldelas

uppgiften att fr.o.m. år 2001 och med en periodicitet om sex år

genomföra ämnes- och programutvärderingar av samtliga utbildningar

för generella examina och yrkesexamina, inklusive forskarutbildningen.

Dessa utvärderingar bör omfatta prövningar av examenstillstånd. Skulle

Högskoleverket finna att det är aktuellt med en återkallelse av

examenstillstånd inom forskarutbildningen, bör ärendet underställas

regeringen för beslut. Så bör ske också när tillståndet innehas av Sveriges

lantbruksuniversitet eller en enskild utbildningsanordnare. Studenterna

bör informeras om resultaten av utvärderingarna och av andra

uppföljningsstudier.

Skälen för regeringens bedömning: Regeringen anser att det är

angeläget att förtroendet för utbildningen vid de svenska universiteten

och högskolorna upprätthålls. För att bidra till detta anser regeringen att

samtliga utbildningar bör granskas vad avser den kvalitativa nivån. Som

ett led i de förtroendeskapande åtgärderna anser regeringen att

granskningarna i Sverige, såsom är fallet i flera andra länder, skall vara

periodiskt återkommande. Utvärderingarna skall pröva utbildningarnas

kvalitet utifrån de fastställda målen, bl.a. de allmänna mål som anges i

1 kap. 9 § högskolelagen och de mål som anger kraven för generella

examina och yrkesexamina (bilaga 2 till högskoleförordningen och

bilagan till förordningen för Sveriges lantbruksuniversitet).

En samlad bild av utbildningens kvalitet i förhållande till målen kräver

att såväl förutsättningar som genomförande och resultat granskas ur ett

brett perspektiv. Värdefulla erfarenheter av hur förutsättningarna

utvärderas har vunnits från examensrättsprövningarna liksom av

utbildningens genomförande i de nationella utvärderingarna av ämnen

och program. Regeringen avser att uppdra åt Högskoleverket att fr.o.m.

år 2001 och under den följande sexårsperioden genomföra utvärderingar

utifrån ett sådant helhetsperspektiv. Dessa skall omfatta samtliga

grundläggande utbildningar för generella examina och yrkesexamina.

Därmed införs i vårt land en ordning för periodiskt återkommande

utvärdering av all grundläggande utbildning. Därutöver bör en

utvärdering av forskarutbildningen ingå i Högskoleverkets program. En

sådan uppläggning svarar mot vad som i internationellt språkbruk

benämns programutvärdering. Med hänsyn till den svenska

studieordningen används här beteckningen ämnes- och

programutvärdering.

I dessa utvärderingar bör Högskoleverket granska hur samtliga

utbildningar uppfyller kvalitetskriterierna vad avser förutsättningarna för

utbildningen, dess genomförande och resultat. Bedömningen bör också

inkludera underlag från lärosätena avseende t.ex. genomströmning,

varför studenter avbryter sin utbildning och studenternas möjlighet till

arbete efter examen. Kriterier fastställs, såsom hittills, av verket utifrån

de mål som fastställts av riksdag och regering. Syftet med dessa

utvärderingar är att medverka till att studenterna oberoende av var i

landet de studerar skall kunna garanteras en likvärdig utbildning av god

kvalitet.

Högskolor vars utbildningar uppvisar bristfällig kvalitet i dessa

utvärderingar riskerar att förlora sitt tillstånd att utfärda examen i sådana

utbildningar. Högskoleverket har rätt att ompröva eller begränsa sådant

tillstånd för offentliga utbildningsanordnare när det är fråga om

grundläggande högskoleutbildning. Regeringen har motsvarande

uppgifter beträffande examina inom forskarutbildning samt för enskilda

utbildningsanordnare och Sveriges lantbruksuniversitet. Om

Högskoleverket finner att examenstillståndet bör återkallas i ett fall där

beslutanderätten ligger hos regeringen, skall ärendet underställas

regeringen.

För att tydliggöra hur denna omprövning av examensrätt kan ske avser

regeringen att återkomma till riksdagen. Som riktlinje bör därvidlag gälla

att ett lärosäte alltid skall ges möjlighet till rättelse innan en indragning

av examensrätt äger rum. För enskilda utbildningsanordnare finns

bestämmelser om återkallelse av examenstillstånd och om tillfälle till

rättelse i 7 § lagen (1993:792) om tillstånd att utfärda vissa examina

(jämför även vad som föreskrivs i 7 kap. 2 § regeringsformen).

Högskoleverket bör redovisa en samlad rapport för varje nationell

ämnes- och programutvärdering. Denna skall innehålla en beskrivning av

utbildningens kvalitet på varje berörd högskoleort. I syfte att främja

kvalitetsutveckling skall sådant genomförande som leder till

utbildningsresultat av hög nationell och internationell kvalitet framhållas.

Redovisningen skall också innehålla en förteckning över de

rekommendationer som lämnats till respektive utbildning. Lärosätenas

ställningstagande till dessa och deras uppföljande åtgärder skall

rapporteras till Högskoleverket. Verket skall därefter ta ställning till

utvärderingens eventuella konsekvenser i övrigt. Om allvarliga

kvalitetsbrister konstateras vilka kan leda till att examensrätten

ifrågasätts, bör den berörda högskolans styrelse redovisa en plan för hur

dessa brister kan undanröjas. Verket bör därefter genomföra en förnyad

granskning. Regeringen avser att ge Högskoleverket i uppdrag att

redovisa och följa upp ämnes- och programutvärderingarna.

Till redovisningsuppdraget hör att finna lämpliga former för att föra

informationen om kvalitetsbedömningarna vidare till de blivande

studenterna och övriga intressenter. Högskoleverket utger nu en årligen

utkommande studenthandbok. Denna är till skillnad från tidigare

informationsmaterial utformad efter målgruppens behov. Den riktar sig

direkt till presumtiva studenter. En utvärdering har bekräftat

studenthandbokens användbarhet. I den nu aktuella upplagan kan

studenterna jämföra förhållanden på olika studieorter med stöd av både

nyckeltal och mer kvalitativ information. Det är angeläget att detta

utvecklingsarbete förs vidare så att resultaten av jämförande uppgifter

om utbildningens kvalitet, tillgänglighet och genomströmning samt

studenternas möjligheter att få ett arbete efter utbildningen blir åtkomliga

för studenterna. Det är angeläget att studenternas totala studiestituation

beskrivs såsom t.ex. tillgång på bostäder, läsplatser, studenthälsovård och

möjligheter till aktiviteter vid sidan om studierna. Ett sådant material kan

få en betydelsefull roll särskilt för elever från studieovana miljöer för att

överbrygga informationsbrister vid val av utbildning. En god

kvalitetsinformation inför studierna skall ses som en inledning till

studenternas medverkan och delaktighet i kvalitetsarbetet inom

utbildningen.

Den ökade verksamheten med utvärdering medför en kraftigt höjd

ambitionsnivå och även ökade kostnader för Högskoleverket.

Regeringen återkommer i denna fråga i det kommande budgetarbetet.

6.3 Översyn av målen för den högre utbildningen

Regeringens bedömning: Målen för den högre utbildningen bör ses

över.

Skälen för regeringens bedömning: Regeringen har i

budgetpropositionen för 1998 aviserat en översyn av examensordningen

(prop. 1997/98:1 utgiftsområde 16, s. 55). Det är nu angeläget att de mål

som formuleras för högskoleutbildningen, såväl i högskolelagen som i

högskoleförordningen och förordningen för Sveriges

lantbruksuniversitet, ses över.

Högskolelagen beskriver de mål som skall gälla för all grundläggande

högskoleutbildning. Här anges bl.a. att utbildningen skall ge förmåga till

självständig och kritisk bedömning, förmåga att självständigt lösa

problem samt förmåga att följa kunskapsutvecklingen, allt inom det

område utbildningen avser.

Traditionella yrkeskarriärer för studenter kan inte längre tas för givna.

Tidigare kunde studenterna förlita sig på att en utbildning inom ett

avgränsat kunskapsområde var en tillräcklig grund för en livslång

yrkeskarriär. Uppföljningsstudier av dem som utexaminerades för några

år sedan visar emellertid att kraven på färdigheter utöver det ämnes- och

yrkesspecifika kunnandet ökar i flera hänseenden. Hit hör även

kunskaper för att delta i utvecklingen av ett hållbart samhälle i

begreppets vidaste bemärkelse. Kommunikationsfärdigheter i vidaste

mening får allt större betydelse. I arbetslivsundersökningar framhävs

betydelsen av att kunna göra intresseväckande presentationer, kunna

förklara för andra, argumentera, övertyga, delta i debatten men också att

kunna lyssna. Informationsutbytet inom kunskaps- och yrkesområdet

både nationellt och internationellt måste fungera. Den personliga

kommunikationen mellan olika grupper av anställda och den sociala

kompetensen har fått en mer avgörande roll.

Studier även i andra länder med jämförbara ekonomier bekräftar den

ökande betydelsen av dessa färdigheter, men markerar också vikten av

den förändringsberedskap som utbildningen kan bidra till. Skälet för att

anställa personer med högskoleutbildning ligger i att hon eller han skaffat

sig kompetens inom ett kunskapsområde. I många expansiva och

förnyelseinriktade miljöer söker man personer som kan förutse behov av

förändringar och leda förändringsarbetet i företag och organisationer.

Dessa skärpta krav i ett modernt arbetsliv bör återspeglas i utbildningens

allmänna mål.

Det tillhör de allmänna målen för grundutbildningen att den hos de

studerande skall kunna skapa en förmåga att följa kunskapsutvecklingen.

Vid sidan av de traditionella vägarna för fortbildning har

informationsteknologin öppnat helt nya möjligheter till förkovran. Det är

en gemensam uppgift för hela utbildningssystemet att göra

informationsteknologin till ett centralt verktyg i ett livslångt lärande.

Mot bakgrund av att de färdigheter som här berörs inte är tydligt

angivna i högskoleförfattningarna avser regeringen att se över målen för

utbildningarna i dessa hänseenden.

6.4 Kvalitetssäkringen inom lärosätena

6.4.1 Lärosätenas interna kvalitetssäkring är grundläggande

för kvaliteten

Regeringens bedömning: Lärosätena bör vidareutveckla sitt

kvalitetssäkringsarbete utifrån de mål som riksdag och regering har

formulerat, de kriterier för kvalitetssäkring av de allmänna målen som

Högskoleverket kommer att utarbeta samt det interna arbetet med

självvärdering.

Skälen för regeringens bedömning: Högskolans ledning har ett

övergripande ansvar för att utbildning och forskning håller hög kvalitet

och att ett aktivt kvalitetsarbete bedrivs. Inom högskolan finns en lång

tradition av olika former av kvalitetskontroller. Regeringen understryker

i denna proposition betydelsen av lärosätenas kvalitetsutvecklingsarbete.

De externa kvalitetsgranskningar som sker utgår också från de

självvärderingar som görs inom lärosätena. Detta interna arbete är

grunden för all kvalitetsgranskning. Det är således angeläget att

lärosätena vidareutvecklar sina interna kvalitetssäkringssystem.

Utgångspunkten är de mål och andra riktlinjer som riksdag och regering

har fastställt. Ett hjälpmedel bör också vara de kriterier för

kvalitetssäkring av de allmänna mål som Högskoleverket kommer att

utarbeta.

Ämnes- och programutvärderingarna bör utgå från den kvalitetssäkring

som sker inom lärosätena. Denna kvalitetssäkring sker utifrån de mål

som riksdag och regering formulerat. Den bör alltid redovisas i

lärosätenas självvärdering.

Lärosätenas kvalitetssäkring kan ske på olika sätt med tanke på

verksamhetens innehåll och förutsättningar i övrigt. Kursvärderingar bör

dock vara ett normalt inslag. Denna fråga behandlas närmare i avsnittet

om studentinflytande (7.4.3). Också utvärderingar där lärare och

studenter inte bara redovisar sina erfarenheter av den enskilda kursen

utan även överblickar större delar av eller hela utbildningen ingår. Det är

också betydelsefullt att följa upp de studerande som avbryter sin

utbildning.

Även tidigare studenter har efter några års yrkesverksamhet viktiga

erfarenheter att återrapportera om utbildningens relevans liksom om

behov av fortbildning och vidare utbildning. Flera lärosäten har gjort

kartläggningar på dessa områden. Dessa och andra former av

återkoppling från arbetslivet är värdefulla inslag i kvalitetssäkringen.

Statistiska Centralbyråns nationella uppföljningar av utexaminerade

utgör en annan bas för att inhämta erfarenheter om utbildningen från

arbetslivet.

I rapporten Studentinflytande inom högskolan (Ds 1998:51) som

författats av en arbetsgrupp inom Utbildningsdepartementet, framhävs

det pedagogiska utvecklingsarbetets betydelse för att säkra kvaliteten i

utbildningen. Regeringen delar denna bedömning och avser därför att

återkomma i denna fråga. Arbetsgruppens förslag behandlas närmare i

avsnitt 7.

6.4.2 Kriterier för kvalitetssäkring av de allmänna målen

Regeringens bedömning: Högskoleverket bör ges i uppdrag att utarbeta

kriterier för bedömning av utbildningens kvalitet i förhållande till de

allmänna målen för den högre utbildningen.

Skälen för regeringens bedömning: Regeringen har i avsnitt 6.3

angett sin avsikt att se över högskolelagens allmänna mål. Detta

motiveras inte minst av skärpta krav i ett modernt arbetsliv vad gäller

kommunikationsfärdigheter i vid mening liksom förmåga till

självständiga och kritiska bedömningar.

Dessa färdigheter är inte resultatet av en enskild kurs utan av

utbildningen som en helhet. Examinationen på enskilda kurser ger därför

ingen överblick över det samlade utbildningsresultatet. Strävan måste

vara att i ämnes- och programutvärderingarna även ge en tydlig bild av

de färdigheter som är knutna till de allmänna målen.

Regeringen avser att ge Högskoleverket ett särskilt uppdrag att

utarbeta kvalitetskriterier för bedömning av de färdigheter som svarar

mot de allmänna målen för den grundläggande utbildningen. Sådana

kriterier måste formuleras med stor öppenhet för att dessa mål kan

realiseras på olika sätt. Utbildningarnas olika profil skall präglas av

mångfald. Kriterierna skall således inte vara likriktande och normerande

utan ett hjälpmedel för att bestämma och utvärdera färdigheterna inom

skilda utbildningar. Lärosätena avgör själva vilka kriterier som skall

tillämpas för en enskild utbildning. Lärosätena bör kunna ge sina

studenter information om vilka av dessa kriterier som utbildningen skall

svara upp mot. På detta sätt kan de olika utbildningarnas profil avseende

de övergripande färdigheterna jämföras. Samtidigt innebär detta en

deklaration från lärosätena efter vilka kriterier kvaliteten i

självvärderingen utvärderas. Detta gör också en kritisk extern granskning

möjlig.

7 Förstärkt studentinflytande i högskolan

7.1 Deltagande och engagemang som förutsättningar för

studentinflytandet

Regeringens förslag: Det skall införas en bestämmelse i högskolelagen

om att högskolorna skall verka för att studenterna tar en aktiv del i

arbetet med att vidareutveckla utbildningen.

Regeringens bedömning: Regeringen anser att ett aktivt engagemang

från studenternas och studentkårernas sida är en förutsättning för ett

verkligt studentinflytande. Studenterna måste ges sådana möjligheter till

inflytande att ett aktivt engagemang stimuleras.

Arbetsgruppens förslag: Arbetsgruppen anser att den klart största

utmaningen för studentkårerna är att engagera studenterna i sin

verksamhet. Studentkårerna bör själva definiera sin roll att företräda

studenterna tydligare. Regeringen bör ge ett engångsbidrag för att alla

studentkårer skall kunna få en utbildning i syfte att höja medvetenhet och

kompetens i relevanta frågor. Det ligger i högskolans intresse att

studenterna deltar i kårvalen som ett sätt att medverka och ta ansvar i

högskolans beslutsprocess och som en del i den demokratiska

skolningen.

Remissinstanserna: Få remissinstanser kommenterar förslagen.

Sveriges Förenade Studentkårer m.fl. tillstyrker i princip förslaget om en

utbildning.

Skälen för regeringens förslag och bedömning: Studentinflytande

inom såväl själva utbildningen som i högskolan i stort kan förverkligas

endast om studenterna påtar sig en aktiv och engagerad roll som

individer och som kollektiv. Det kan gälla utbildnings- och

undervisningsfrågor, högskolans budget, organisation och andra större

principiella frågor. Inflytandet varken kan eller bör utövas endast genom

representanter i olika organ. Alla studenter har ett medansvar att påverka

utbildningen genom förslag och konstruktiv kritik. Pedagogiskt

forsknings- och utvecklingsarbete har också som tidigare nämnts på ett

övertygande sätt visat att studenter måste vara engagerade och delaktiga i

studierna för att lärandet skall få djup och för att kunskapen skall bli

bestående. Det är viktigt att universitet och högskolor uppmuntrar

studenterna att engagera sig aktivt i undervisningen och i högskolans

arbete i allmänhet. Det är högskolans ansvar att på ett tidigt stadium

påtala för studenterna att högskoleutbildning kräver studenternas aktiva

medverkan för att bli framgångsrik. Arbetsgruppen menar att det största

hindret för ett ökat studentinflytande är högskolans förhållningssätt till

studenterna den syn man har på studentens roll och ställning inom

högskolan. Studenterna känner att de inte tas på allvar, att de inte

respekteras och många studenter framför att de känner en frustration över

att deras åsikter, synpunkter och förslag inte efterfrågas eller när de ändå

framförs inte bemöts med intresse och respekt. En viktig utgångspunkt

inför ställningstaganden till studentinflytandets former är enligt

regeringens mening att studenterna måste ges sådana faktiska möjligheter

till inflytande att engagemang och intresse för att påverka och ta del i

beslut om verksamheten stimuleras.

Regeringen anser att det är otillfredsställande att valdeltagandet i

kårvalen är lågt vilket påpekas i utredningen. Det är en viktig fråga för

berörda studentkårer och lärosäten att analysera orsakerna till det låga

deltagandet.

Som ovan nämnts skapas kvaliteten i utbildningen i högskolans

vardagliga arbete. Den är beroende av lärare som är förtrogna med

forsknings- och utvecklingsfronten inom sitt kunskapsområde och

studenternas delaktighet och intresse. Studenter och högskolans personal

är de inre drivkrafter som i samverkan kan åstadkomma en meningsfull

och varaktig utveckling av kvaliteten i utbildningen inom de resursramar

som står till förfogande. Studenterna har en särskild roll när det gäller att

tillföra utbildningen nya intryck och erfarenheter. De har en dubbel roll

som deltagare i de kurser och program som högskolan erbjuder och som

kritiker och pådrivare av utvecklingen inom utbildningen. Utan

studenternas aktiva och ibland ifrågasättande förhållningssätt i ämnesråd,

i högskolestyrelsen och i andra organ, men också som individer, skulle

kvalitetsutvecklingen inom högskolan hämmas. Studenterna är en viktig

resurs i detta sammanhang, och deras synpunkter måste tas på allvar. Det

är sålunda av såväl kvalitetsmässiga som demokratiska skäl som

studentinflytandet måste uppmuntras och underlättas samt ges en starkare

ställning inom högskolan.

Mot bakgrund av ovanstående anser regeringen att det skall föras in en

bestämmelse i högskolelagen om att högskolorna skall verka för att

studenterna tar en aktiv del i utvecklingsarbetet.

7.2 Tidigare utveckling av studentinflytandet

Studentinflytandet i modern mening växte fram under 1960-talet och

reglerades i samband med 1977 års högskolereform. Genom 1993 års

universitets- och högskolereform skedde vissa förändringar. Det nya

resurstilldelningssystemet innebar att lärosätenas resurstilldelning

gjordes beroende av antalet registrerade studenter och deras studieresultat

Systemet var bl.a. tänkt att göra studenternas studieval till en viktig

faktor i högskolornas ekonomi och därmed ett instrument för

studentinflytande. Vidare innebar den decentralisering som infördes i

samband med reformen att högskolorna själva preciserade graden av

studentrepresentation.

Utredningen om uppföljningen av högskolereformen (RUT-93)

konstaterade i sitt slutbetänkande Reform och förändring (SOU 1996:21),

att högskolan efter reformen blivit mindre enhetlig och att lärosätena

uppvisade ganska stora skillnader i organisation, antagningsprinciper och

studieorganisation m.m. Ett av reformens syften, att anpassa

utbildningsutbudet till studenternas efterfrågan, hade enligt RUT-93 varit

svårt att infria eftersom sökandetrycket till högskolan varit så stort.

Studenterna hade enligt högskoleförordningen rätt att vara representerade

i de organ som behandlar utbildningsfrågor men regleringen av hur

många studentrepresentanterna skulle vara hade avskaffats. Några

lärosäten hade minskat antalet studentrepresentanter till så få som

möjligt. RUT-93 beskrev vidare att ett stort antal beredande organ, där

studenterna inte alltid fanns representerade, hade inrättats. Utvecklingen

mot decentralisering av beslut från nationell till lokal nivå hade inneburit

att flera frågor som direkt berörde studenterna inte längre reglerades.

Praxis har därefter kommit att variera starkt inom högskolesystemet.

Hösten 1994 biföll riksdagen förslagen i propositionen Garanterat

studentinflytande genom bibehållet kårobligatorium (prop. 1994/95:96,

bet. 1994/95:UbU5, rskr. 1994/95:135) som syftade till att garantera

kontinuiteten i studenternas utbildningsbevakning och i deras arbete för

den studiesociala miljön.

Regeringen beslutade år 1995 att studenterna skulle garanteras minst

två representanter i högskolornas styrelser och i alla övriga beslutande

organ som behandlar utbildningsfrågor. I samband med riksdagens

behandling av propositionen Högskolans ledning, lärare och organisation

(prop. 1996/97:141) framhöll utskottet att antalet studentrepresentanter i

högskolestyrelsen borde utökas till minst tre (bet. 1997/98:UbU3, rskr.

1997/98:12 ). Regeringen beslutade därför i december 1997 om en

ändring i högskoleförordningen med innebörden att studenter har rätt att

vara representerade i högskolestyrelsen med tre ledamöter (2 kap. 7 §).

Samtidigt beslutade regeringen att styrelsen för en högskola skall bestå

av ordföranden, rektor samt högst 13 andra ledamöter, sålunda

sammanlagt högst 15 ledamöter. En majoritet av styrelseledamöterna

skall utses av regeringen enligt 2 kap. 4 § högskolelagen. Enligt

ändringar av högskoleförordningen som trädde i kraft den 1 januari 1999

gäller dessutom att studenterna vid en högskola har rätt att vara

representerade med tre personer i fakultetsnämnden, nämnden för

konstnärligt utvecklingsarbete resp. de särskilda organen för utbildning

och forskning (3 kap. 3, 6 och 7 §§). Studenterna har i övrigt ingen

reglerad rätt att delta i beslutande eller beredande organ eller att bli

informerade om utbildningsärenden som har delegerats till tjänsteman

inom högskolan.

Högskolestyrelsen kan själv bestämma vilka ärenden som skall

avgöras av styrelsen. De uppgifter som alltid skall ankomma på styrelsen

att besluta om beskrivs i 2 kap. 2 § högskoleförordningen. Dessa

uppgifter rör bl.a. budget och organisation samt andra principiella frågor.

I övrigt skall andra frågor än de som avses i 2 § avgöras av rektor, om

inte annat är föreskrivet i lag eller förordning, eller styrelsen har beslutat

något annat. Rektor får delegera sina uppgifter, om inte annat är

föreskrivet (2 kap. 13 §).

Motsvarande bestämmelser avseende representation och organisation

finns i förordningen för Sveriges lantbruksuniversitet (1993:221).

7.3 Studenternas möjligheter till inflytande skall stärkas

Regeringens förslag: Studenternas ställning i högskolan skall stärkas

genom att det i högskolelagen införs en bestämmelse som ytterligare

markerar att studenterna skall ha rätt att utöva det inflytande som behövs

för att på ett effektivt sätt kunna delta i och påverka arbetet i högskolan.

Regeringens bedömning: Lärosätena bör i årsredovisningen redovisa

hur studentinflytandet utvecklas. Redovisningen bör inkludera

studentinflytandet ur ett jämställdhetsperspektiv.

Arbetsgruppens förslag: Överensstämmer i huvudsak med

regeringens förslag.

Remissinstanserna: Remissinstanserna är överlag positiva till

utredningens grundsyn att studenterna bör ges större reella möjligheter

till inflytande inom högskolan. Synen på studenten som medaktör och

medansvarig i högskolans arbete framhålls också av remissinstanserna.

Däremot har remissinstanserna olika syn på hur detta medinflytande skall

regleras och om det över huvud taget skall regleras. Högskoleverket och

högskolorna anser att många av de förslag som förs fram av utredningen

bäst kan åtgärdas av lärosätena själva.

Lunds universitet hänvisar till en egen skrift "Kvalitetsarbete för bättre

utbildning". En av de centrala frågorna för kvalitetsarbetet är just hur

universitetet kan öka studentinflytandet. Denna syn delas av Umeå

universitet. För Stockholms universitet är det viktigt att fortsatta studier

görs på vetenskaplig nivå när det gäller studentinflytande och de

kvalitetsfrågor som hör samman därmed och nämner särskilt det

samordningsprojekt med universiteten i Linköping och Uppsala om

"Studerandemedverkan i universitetets utbildning. En fråga om

demokrati, forskningsanknytning, samhällsrelatering och

institutionsutveckling". LO ser studentinflytandet som ytterst en

demokratifråga och inte en intern fråga för högskolan. Sveriges Förenade

Studentkårer och enskilda studentkårer anser att en lagändring behövs för

att garantera studenterna inflytande i beslutande organ. Flera högskolor

pekar också på den stora utbyggnaden av högskolan under 1990-talet

med ett mycket större studentantal samtidigt med besparingar som en

faktor som kan försvåra studentinflytandet. De konstnärliga högskolorna

menar att många av de problem som utredningen pekar på inte är giltiga

för de konstnärliga högskolornas situation där kontakten mellan studenter

och skolledning/lärare är nära och personliga och undervisningen bedrivs

i små grupper eller individuellt. Uppsala universitet hävdar att

arbetsgruppens skrift inte utgör tillräckligt underlag för att nu genomföra

arbetsgruppens förslag, men anser dock att studenternas aktiva

deltagande i universitetets kvalitetsarbete är ett måste.

Skälen för regeringens förslag: Regeringen anser att de nuvarande

författningsmässiga utgångspunkterna för studentinflytandet behöver

kompletteras med en övergripande bestämmelse i högskolelagen som kan

bilda utgångspunkt både för en viss ytterligare reglering av inflytandet

genom olika formella organ m.m. och för en utveckling av det synsätt

som innebär att studenten skall vara en medaktör i verksamheten. De

erfarenheter och kunskaper som studenterna får genom sitt arbete som

medaktörer i högskolan bidrar också till att ge studenterna en bra grund

för kommande aktiviteter i arbetslivet m.m. och stärker därigenom den

demokratiska processen i samhället.

Ett synsätt skall således förverkligas som innebär att studenten skall

vara en medaktör i verksamheten. Stärkt studentinflytande och en

utveckling av synen på studenten som medaktör stämmer med samhällets

demokratiska ideal. En sådan förändring ger också studenten bättre

förberedelse för det arbetsliv där det ställs stora krav på individen att

kunna ta ansvar för det egna arbetet. Detta synsätt överensstämmer med

samhällets demokratiska ideal för vars vård och utveckling högskolan har

en avgörande roll. Studenterna behöver få erfarenheter av

medbestämmandefrågor inför sin aktiva yrkesroll. Studenten skall inte

vara en passiv mottagare av information och kunskap inom högskolan,

utan skall fungera som en dynamisk kraft i kunskapsvärlden, både inom

undervisningen och sedan i arbetslivet.

Studenternas företrädare har en viktig funktion i olika organ inom

respektive högskola. Med anledning av propositionen Högskolans

ledning, lärare och organisation (prop. 1996/97:141, bet. 1997/98:UbU3,

rskr. 1997/98:12) uttalade utskottet att det formella inflytandet genom

beslutsorganen dock inte är det viktigaste. Studenternas intresse och

kompetens bör tas till vara i högskolans vardagsarbete, inte minst när det

gäller kvalitetssäkring och utvärdering av utbildningen.

Ett förstärkt studentinflytande är ett effektivt sätt att stärka

kvalitetsarbetet i högskolan. En förutsättning för att ett reellt

studentinflytande skall påverka kvaliteten positivt är att den enskilde

studenten och inte bara studentkårerna engagerar sig i arbetet med att

utveckla den utbildning han eller hon tar del i. Studentinflytande blir i

hög grad en process som sker i samverkan med lärarna under informella

former i det dagliga arbetet. Ett aktivt deltagande och ett utvärderande

och interaktivt arbetssätt under studietiden är också av största betydelse

för hur studenterna kommer att fungera i sitt framtida arbetsliv.

Arbetsgruppen tar i sin rapport också upp studentinflytandet ur ett

jämställdhetsperspektiv och konstaterar att den översyn av

studentinflytande som arbetsgruppen har gjort tydligt visar att det finns

en könsaspekt på frågor som rör studentinflytande. I den av

arbetsgruppen genomförda SCB-studien framgår att de kvinnliga

studenterna genomgående är mer missnöjda med sitt inflytande men

tycker samtidigt att det är viktigare än de manliga studenterna att kunna

påverka. Det framkommer också att det är fler män än kvinnor som är

engagerade i studentkårerna trots att majoriteten av studenterna är

kvinnor.

Lärosätena bör i årsredovisningen beskriva de åtgärder som vidtagits

för att utveckla studentinflytandet och hur studentinflytandet fördelas ur

ett jämställdhetsperspektiv.

I det följande redogör regeringen för de enskilda områden där åtgärder

enligt regeringens mening är motiverade för att stärka studentinflytandet.

7.3.1 Studentinflytande genom medverkan i beslutande organ

Regeringens bedömning: Studenterna bör ha rätt att ingå i alla

beslutande organ inom högskolan vars verksamhet har betydelse för

utbildningen och studenternas situation. Om beslutsfunktioner delegeras

till en tjänsteman, bör en samrådsskyldighet föreligga. Regeringen avser

att göra en ändring i högskoleförordningen och i förordningen för

Sveriges lantbruksuniversitet för att tillgodose de nämnda syftena.

Arbetsgruppens förslag: Överensstämmer i allt väsentligt med

regeringens förslag.

Remissinstanserna: Det stora flertalet remissinstanser tillstyrker den

föreslagna ändringen i högskoleförordningarna. De allra flesta universitet

och högskolor har redan infört bestämmelser som garanterar studenterna

representation i de beslutande organen, framförallt de som direkt rör

utbildningen. Flera lärosäten understryker vikten av lokala initiativ och

attitydförändringar. De konstnärliga högskolorna anser att det är framför

allt genom de informella vägarna som studenterna har en reell chans till

påverkan.

Sveriges Förenade Studentkårer och studentkårerna i övrigt stödjer

förslaget.

Stockholms universitets studentkår anser att det är bra att studenterna

själva i samråd med lärosätet kan avgöra var de skall vara representerade.

Växjö universitet tillstyrker förslaget men understryker att det yttersta

ansvaret för verksamheten måste vara det enskilda lärosätets och de

ansvariga lärarnas. Det är universitetet som har det akademiska,

budgetmässiga och personalmässiga ansvaret för verksamheten.

Uppsala universitet avstyrker förslaget. I stället föreslås att

högskolorna åläggs att verka för en utveckling mot ökat

studentinflytande.

Örebro universitet och Idrottshögskolan i Stockholm ser inte att det

finns skäl till att införa ytterligare föreskrifter utöver gällande

bestämmelser.

Skälen för regeringens bedömning: Enligt högskoleförordningen och

förordningen för Sveriges lantbruksuniversitet har studenterna rätt att

vara representerade med tre ledamöter i högskolestyrelsen,

fakultetsnämnden, nämnden för konstnärligt utvecklingsarbete och

särskilda organ för utbildning och forskning. Regeringen anser att

studenterna skall ha rätt att ingå i alla beslutande organ inom högskolan

som på något sätt har betydelse för utbildningen. I högskolestyrelsen,

som består av 15 personer, har i dag studenterna rätt att vara

representerade med tre ledamöter. En liknande representation kan vara

lämplig att ha som riktmärke i andra beslutande organ. Även frågor om

t.ex. budget, resurser och administration är av stor betydelse för

utbildningen och studenternas situation. Vissa frågor kan dock ur

studentsynpunkt vara mindre viktiga. Högskolan och studentkåren bör

tillsammans komma överens om vilka organ som studenterna skall vara

representerade i. Ett undantag är personalansvarsnämnden vars

sammansättning är särskilt reglerad för hela den statliga verksamheten.

Det är vidare väsentligt att studenternas möjligheter till medverkan och

inflytande inte upphör genom att beslut inte fattas i organ med ledamöter

utan av prefekt eller annan enskild tjänsteman. Högskolans

beslutsfattande tjänstemän bör därför ha en skyldighet och ett ansvar att i

god tid före beslut informera och samråda med studenterna i för dem

viktiga frågor.

7.3.2 Studentinflytande genom medverkan i beredande organ

Regeringens bedömning: Studenterna bör ha möjlighet att redan på ett

tidigt stadium kunna delta i beslutsprocessen. Studenterna bör ha rätt att

vara representerade i beredande organ av stadigvarande natur och alltid i

beredande organ och utredande organ av större betydelse för studenterna

som t.ex. ledningsgrupper, översynsgrupper och utredningar. Regeringen

avser att göra ett tillägg till högskoleförordningen och i förordningen för

Sveriges lantbruksuniversitet för att tillgodose de nämnda syftena.

Arbetsgruppens förslag: Stämmer i allt väsentligt överens med

regeringens bedömning.

Remissinstanserna: Remissinstanserna är överlag positiva till att

studenterna skall vara representerade i beredande organ, om än med vissa

förbehåll.

Lunds universitet tillstyrker förslaget och har redan fastställt riktlinjer

avseende relationen mellan institution och studenter. Där slås fast att

studenterna skall vara representerade i beredande och rådgivande organ,

vilka påverkar studenterna och deras studier. Detsamma gäller

Stockholms universitet, Umeå universitet, Luleå tekniska universitet,

Högskolan i Trollhättan/Uddevalla och Högskolan i Jönköping samt

Kungl. Konsthögskolan. Även Högskoleverket, Högskolan i Gävle,

Högskolan i Jönköping, Mitthögskolan och Sveriges Förenade

Studentkårer liksom alla studentkårer och Centerpartiets

högskoleförbund tillstyrker förslaget. Vid Högskolan i Borås deltar

studenterna redan i dag i många beredande organ. Det skulle enligt

högskolan föra alltför långt att införa ett krav på att studenterna skall

medverka i allt beredningsarbete. Denna tvekan delas av Konstfack

liksom Danshögskolan. Göteborgs universitet och Högskolan

Kristianstad anser att det kommer att finnas tillfällen när de exekutivt

ansvariga behöver rådgöra med andra befattningshavare utan att

studenterna är med. Uppsala universitet och Växjö universitet avstyrker

förslaget då man anser att organisationen av universitetens inre arbete är

en lokal fråga. Örebro universitet anser inte att det finns skäl till att

införa ytterligare föreskrifter. Karolinska institutet har avskaffat

institutionsstyrelser och är i dag prefektstyrt.

Skälen för regeringens bedömning: Det saknas idag rätt för studenter

att delta i högskolans och institutionens beredande organ. Många

universitet och högskolor ger dock möjlighet till reellt inflytande utöver

det som regleras i högskolelagen och högskoleförordningen. Vid vissa

högskolor kommer studenterna först på ett sent stadium in i processer

som kan ha pågått mycket länge. När ett ärende kommer upp i ett

beslutande organ där studenterna är representerade kan möjligheterna till

påverkan i praktiken vara små. En förutsättning för ett reellt

studentinflytande är därför att studenterna får ingå i beredande organ och

att samråd sker i lämpliga former på ett tidigt stadium och under

processens olika steg.

7.3.3 Studentinflytande genom kursvärderingar

Regeringens bedömning: Kursvärderingar bör vara obligatoriska inom

högskolan. Genom kursvärderingarna bör berörda studenter alltid ges

tillfälle att framföra sina erfarenheter och synpunkter. Högskolan bör

hålla sammanställningar av resultaten av kursvärderingar och besluten

om åtgärder tillgängliga för studenterna. Regeringen avser att införa

bestämmelser härom i högskoleförordningen och i förordningen för

Sveriges lantbruksuniversitet.

Arbetsgruppens förslag: Stämmer i allt väsentligt överens med

regeringens förslag.

Remissinstanserna: Tillstyrker förslaget gör Lunds universitet,

Stockholms universitet, Göteborgs universitet, Linköpings universitet,

Umeå universitet, Högskolan i Trollhättan/Uddevalla, Mitthögskolan,

Högskolan Dalarna, Internationella Handelshögskolan i Jönköping, Luleå

tekniska universitet, Sveriges Förenade Studentkårer, Stockholms

universitets Studentkår, Uppsala Studentkår Umeå Studentkår, Karlstads

Studentkår, Mälardalens Studentkår, Sveriges lantbruksuniversitets

Samlade Studentkårer, Lunds Humanistkår, Centerpartiets

Högskoleförbund, Sveriges Psykologförbund, SACO Studentråd och

TCO.

Sveriges Förenade Studentkårer och Lunds Studentkår anser att all

verksamhet i högskolan kontinuerligt skall utvärderas också

institutioner och fakulteter. Sveriges Förenade Studentkårer och Umeå

Studentkår understryker att kurskvalitet är något som måste följas upp

med början vid kursstarten och under genomförandefasen. Flera

högskolor uttalar sig positivt för utredningens förslag om kursvärderingar

allmänt utan att nämna om högskoleförordningen bör ändras. Det gäller

Högskolan i Halmstad, Högskolan i Kalmar, Karlstads universitet,

Högskolan Kristianstad, Malmö högskola, Lärarhögskolan i Stockholm,

LO, Ultuna Studentkår och SACO.

Högskolan i Skövde anser att om förslaget skall genomföras bör den

inte gälla kurs utan utbildning. Avstyrker gör Högskoleverket som

betonar att det är viktigt att kursvärderingar används som ett instrument

för utveckling. Verket menar att studenternas missnöje över att de inte får

någon återkoppling, bör åtgärdas genom att skapa rutiner för att bättre ta

till vara utvärderingarna. En liknande bedömning gör Växjö universitet.

Karolinska institutet motsätter sig förslaget men påpekar liksom

Karlstads universitet att det viktigaste med kursvärderingar är

återkopplingen till studenterna. Örebro universitet tycker att det är att gå

för långt att just denna arbetsform skall vara obligatorisk. Sveriges

Universitetslärarförbund, Högskolan i Borås, Högskolan i Gävle och

Kungl. Konsthögskolan delar detta synsätt.

Skälen för regeringens bedömning: Regeringen delar den åsikt som

Högskoleutredningen förde fram i sitt betänkande (SOU 1992:1) om hur

den goda pedagogiken fungerar: "I en positiv undervisningsmiljö pågår

en ständig och förtroendefull dialog mellan lärare och studenter. En

undervisningsmiljö av god kvalitet karaktäriseras också av en

kontinuerlig granskning av det egna arbetet. Att studera och kritiskt

värdera det man gör är naturligt i all professionell verksamhet och själva

grunden i ett vetenskapligt förhållningssätt." Beskrivningen pekar på

vikten av att såväl lärarnas som studenternas erfarenheter av lärandet

kommer till uttryck och möts i en dialog. Utvärdering av kurser och

utbildning är inte bara en fråga om studentinflytande i formell mening,

något som kan hänskjutas till studentrepresentanter. En bra utbildning

skall resultera i att studenterna lärt sig kritiskt granska sitt eget lärande

och sin arbetsmiljö. Därigenom skapas förutsättningar för deras

medverkan i kvalitetsarbetet både i utbildningen och senare i arbetslivet.

Alla studenter skall därför vara delaktiga i utvärderingen och informeras

om uppföljningen av dess resultat.

Den SCB-undersökning som initierats och redovisats i rapporten

Studentinflytande inom högskolan (Ds 1998:51) ger dock en annan bild

av den verklighet de flesta studenter möter. Kursvärderingar i slutet av

kursen är etablerade i svensk högskola, oftast i form av ett frågeformulär.

I SCB-studien angav 77% av studenterna att de under terminen deltagit i

någon form av kursvärdering. Andra undersökningar har visat på lika

höga eller högre värden. De studenter som deltar i en kursvärdering i

slutet av kursen kan emellertid inte själva tillgodogöra sig resultatet.

Förbättringar kommer i bästa fall den följande studentkullen på den

aktuella kursen till del. Enkäter av detta slag har ofta låga

svarsfrekvenser och riskerar att reduceras till en ritual, om studenterna

inte involveras i uppföljningen av resultaten. En förändring av praxis

tycks vara nödvändig på denna punkt. I SCB-undersökningen hade

endast 19% av studenterna fått ta del av den föregående kursgruppens

erfarenheter. Få studenter visade tilltro till att kursvärderingar leder till

reella förbättringar. Högskoleverket har granskat lärosätenas

kvalitetsarbete. I de flesta av dessa granskningar behandlas

kursvärderingarnas roll. De ger i stort samma bild som SCB-

undersökningen. I flertalet fall konstateras brister i informationen till

studenterna om resultaten och om åtgärder.

Kursvärderingar utgår från utbildningens mål och hur dessa

förverkligas. De innefattar liksom annan utvärdering en bedömning av

såväl utbildningens förutsättning som dess genomförande och resultat.

Examinatorns bedömningar av studieresultaten är ett led i

kursvärderingen. Såväl lärarnas som studenternas erfarenheter av kursen

måste komma till uttryck för att man skall kunna förklara de resultat som

uppnåtts och skapa en grund för förbättringar.

Regeringen anser att kursvärderingar är en utgångspunkt för studenters

och lärares delaktighet i och inflytande på kvalitetsarbetet. De bör vara

obligatoriska inom högskolan. Utvärdering på kursnivå är ett nödvändigt

inslag i uppbyggnaden av ett systematiskt kvalitetsarbete.

Kursvärderingar kan genomföras på olika sätt. Studenterna skall alltid

ges tillfälle att framföra sina erfarenheter och synpunkter.

Studenternas ansvar att medverka i kursvärderingen måste förenas med

en rättighet att få information om resultaten och att få delta i

diskussionen om förbättringar. Alla studenter skall ha rätt att dra fördelar

av kursvärderingen för sina studier och sin utveckling.

Det är viktigt att erfarenheter från kursvärderingarna verkligen tas till

vara och vid behov leder till förändringar. Genom möjligheten att ta del

av sammanställningarna blir kursvärderingarna ett mer effektivt

instrument. Om studenterna ser att kursvärderingarna kommer till

användning kommer engagemanget för att aktivt delta i dem öka, vilket

ytterligare stärker deras funktion.

7.3.4 Studentinflytande i anslutning till årsredovisningarna

Regeringens bedömning: Genom ett tillägg i högskoleförordningen och

i förordningen för Sveriges lantbruksuniversitet bör studentkårerna ges

rätt att framföra erfarenheter och synpunkter i direkt anslutning till

högskolornas årsredovisningar.

Arbetsgruppens förslag: Överensstämmer i allt väsentligt med

regeringens förslag.

Remissinstanserna: De flesta remissinstanser som har behandlat

frågan är positiva till förslaget. Högskoleverket tillstyrker att högskolans

årsredovisning innehåller studentkårens synpunkter, men avstyrker att

det sker i bilaga. Högskolan i Borås anser att förslaget är utmärkt. Växjö

universitet, Ungdomsstyrelsen, Lunds universitets Studentkår och TCO

tillstyrker liksom Mitthögskolan, som tillägger att Studentkåren vid

Mitthögskolan har ombetts att göra detta redan i högskolans

årsredovisning för 1998. Sveriges Förenade Studentkårer uttrycker sitt

stora gillande av arbetsgruppens förslag men vill betona att

Högskoleverket eller Utbildningsdepartementet måste göra en

sammanställning och utvärdering av studenternas åsikter samt sörja för

att dessa leder till åtgärder för att stärka inflytandet där det är

bristfälligt.

Uppsala universitet avstyrker förfarandet. Högskolan i Gävle avstyrker

med motiveringen att studentkåren redan genom sin formella ställning i

högskolestyrelsen deltar i beslutet att fastställa och avge årsredovisning.

KTH anser att en årsredovisning framför allt bör vara tydlig och ha ett

relevant sakinnehåll. Det är fullt möjligt att studentkåren ibland skulle

kunna bidra med stoff till årsredovisningen men det är inte givet att så är

fallet.

Skälen för regeringens bedömning: Regeringen anser att

studentkårens erfarenheter och synpunkter som framförs i direkt

anslutning till högskolans årsredovisning, blir ett starkt instrument för att

uttrycka studentkårens samlade syn på högskolans utveckling och resultat

i de avseenden som är relevanta med avseende på årsredovisningen. Det

finns ett värde i att studentkåren som organisation har denna möjlighet.

Det skall ankomma på högskolestyrelsen att sända in studentkårens eller

studentkårernas synpunkter till regeringen samtidigt med

årsredovisningen.

8 Författningskommentar

Förslaget till lag om ändring i högskolelagen (1992:1434)

1 kap.

4 §

Tredje stycket är nytt. Det innebär att kvalitetsarbetet vid högskolorna är

en gemensam angelägenhet för personalen och studenterna. Tidigare har

detta enligt andra stycket uttryckligen framgått bara i fråga om

resursutnyttjandet. Genom tredje stycket görs det tydligt att såväl

personalen som studenterna har en central roll att spela i arbetet med att

utveckla kvaliteten i högskolans verksamhet. Till personalen räknas såväl

lärare som övriga anställda. Självfallet är kvalitetsarbetet en

angelägenhet också för högskolan som myndighet och dess organ. Det

har inte ansetts behövligt att säga det uttryckligen i lagtexten. Andra

stycket har ändrats redaktionellt.

Av 1 kap. 1 § andra stycket framgår det att 4 § gäller såväl universitet

som högskolor. Paragrafen gäller också enskilda utbildningsanordnare

som har tillstånd att utfärda högskoleexamen (se 2 och 3 §§ lagen

[1993:792] om tillstånd att utfärda vissa examina).

Bakgrunden till ändringarna har behandlats i avsnitt 4.

4 a §

Paragrafen är ny. I första stycket anges det som en grundläggande princip

att studenterna skall ha rätt att utöva inflytande över utbildningen vid

högskolorna. Med utbildning avses såväl grundutbildning som

forskarutbildning. Första stycket skall ses i samband med de andra

författningsbestämmelser som är avsedda att ge studenterna inflytande,

t.ex. 2 kap. 4 och 6 §§, där det sägs att studenterna har rätt att vara

representerade i högskolans styrelse samt i fakultetsnämnderna och i de

särskilda organen för utbildning och forskning. Ytterligare

författningsbestämmelser om studentinflytande finns i bl.a.

högskoleförordningen (1993:100). Enligt andra stycket skall högskolorna

verka för att studenterna tar en aktiv del i högskolans arbete med att

vidareutveckla utbildningen. Det ligger på högskolorna att praktiskt

underlätta och på andra sätt uppmuntra och medverka till att studenterna

aktivt engagerar sig i utvecklingsarbetet.

Liksom när det gäller 4 § avser 4 a § såväl universitet som högskolor

och den får betydelse också för enskilda utbildningsanordnare med

examenstillstånd enligt lagen (1993:792) om tillstånd att utfärda vissa

examina.

Bakgrunden till förslaget har behandlats i avsnitten 7.1 och 7.3.

Utbildningsdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 25 november 1999

Närvarande: vice statsminister Hjelm-Wallén, ordförande, och statsråden

Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1999/2000:28 Studentinflytande och

kvalitetsutveckling i högskolan.

Prop. 1999/2000:28

4

1

33

Prop. 1999/2000:28

5