Promemorian Översyn av förvaltningsprocessens

lagförslag

1 Förslag till lag om ändring i lagen (1971:289) om

allmänna förvaltningsdomstolar

Härigenom föreskrivs att 17, 17 a och 18 §§ lagen (1971:289) om all-

männa förvaltningsdomstolar skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

17 §

Länsrätt är domför med en lagfaren domare och tre nämndemän, om inte

annat följer av 17 a eller 18 §.

Om det föreligger särskilda skäl

med hänsyn till målets omfattning

eller svårighetsgrad, får antalet

lagfarna domare utökas med en

utöver vad som följer av första

stycket

 Om det behövs med hänsyn till målets omfattning eller någon annan

särskild omständighet, får fyra nämndemän sitta i rätten.

 Om det inträffar förfall bland nämndemännen sedan handläggningen

har påbörjats, är rätten domför med två nämndemän.

 Om domförhet vid behandling av mål om fastighetstaxering finns,

förutom i 18 §, bestämmelser i fastighetstaxeringslagen (1979:1152).

 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall

fastställa hur många nämndemän som skall finnas i varje län för

tjänstgöring i länsrätten. Länsrätten fördelar tjänstgöringen mellan

nämndemännen efter samråd med dem.

17 a §

 Länsrätten skall vid behandling av mål enligt 10 kap. kommunallagen

(1991:900) och 22 kap. kyrkolagen (1992:300) bestå av en lagfaren

ledamot och två sådana särskilda ledamöter som anges i 17 b §.

Länsrätten är dock domför utan

de särskilda ledamöterna i sådana

fall som anges i 18 § första styck-

et 1-3 och 6, andra stycket samt

fjärde stycket 11.

Länsrätten är dock domför utan

de särskilda ledamöterna i sådana

fall som anges i 18 § första styck-

et 1-3 och 5, andra stycket samt

fjärde stycket 5

18 §

 Länsrätt är domför med en lagfaren domare ensam

 1. när åtgärd som avser endast måls beredande vidtages,

 2. vid sådant förhör med vittne eller sakkunnig som begärts av annan

länsrätt,

 3. vid beslut som avser endast rättelse av felräkning, felskrivning

eller

annat uppenbart förbiseende,

4. vid beslut om återkallelse tills

vidare av ett körkort, körkortstill-

stånd eller traktorkort eller om

vägran att tills vidare godkänna

ett utländskt körkort, när det är

uppenbart att ett sådant beslut bör

meddelas eller när omhänderta-

gande beslutas enligt 23 § kör-

kortslagen (1977:477),

5. vid beslut enligt luft-

fartslagen (1957:297) om

försättande ur kraft av ett

certifikat, elevtillstånd eller

behörighetsbevis, när det är

uppenbart att ett sådant beslut bör

meddelas,

4. vid beslut enligt

luftfartslagen (1957:297) om

försättande ur kraft av ett

certifikat, elevtillstånd eller

behörighetsbevis, när det är

uppenbart att ett sådant beslut bör

meddelas,

6. vid annat beslut som inte in-

nefattar slutligt avgörande av mål.

5. vid annat beslut som inte in-

nefattar slutligt avgörande av mål.

 Om det inte är påkallat av särskild anledning att målet prövas av

fullsutten rätt, är länsrätt domför med en lagfaren domare ensam vid

beslut som inte innefattar prövning av målet i sak.

 Åtgärder som avser endast beredandet av ett mål och som inte är av

sådant slag att de bör förbehållas lagfarna domare får utföras av en annan

tjänsteman vid länsrätten som har tillräcklig kunskap och erfarenhet.

Närmare bestämmelser om detta meddelas av regeringen.

Vad som sägs i andra stycket

gäller även vid avgörande av

Vad som sägs i andra stycket

gäller även vid avgörande i sak av

1. mål om utdömande av vite,

2. mål enligt bevissäkringslagen

(1975:1027) för skatte- och

avgiftsprocessen, enligt lagen

(1978:880) om betalningssäkring

för skatter, tullar och avgifter, om

besiktning enligt fastighetstaxe-

ringslagen (1979:1152), om hand-

lings undantagande från taxerings-

revision, skatterevision, eller

annan granskning och om befriel-

se från skyldighet att lämna upp-

lysningar eller visa upp handling

enligt taxeringslagen (1990:324),

mervärdesskattelagen (1994:200),

lagen (1984:668) om uppbörd av

socialavgifter från arbetsgivare

eller lagen (1984:151) om punkt-

skatter och prisregleringsavgifter

samt om befrielse från skyldighet

att lämna kontrolluppgift enligt

lagen (1990:325) om självdeklara-

tion och kontrolluppgifter,

1. mål enligt bevissäkringslagen

(1975:1027) för skatte- och av-

giftsprocessen, enligt lagen

(1978:880) om betalningssäkring

för skatter, tullar och avgifter, om

besiktning enligt fastighetstaxe-

ringslagen (1979:1152), om hand-

lings undantagande från taxerings-

revision, skatterevision, eller

annan granskning och om befriel-

se från skyldighet att lämna upp-

lysningar eller visa upp handling

enligt taxeringslagen (1990:324),

mervärdesskattelagen (1994:200),

lagen (1984:668) om uppbörd av

socialavgifter från arbetsgivare

eller lagen (1984:151) om punkt-

skatter och prisregleringsavgifter

samt om befrielse från skyldighet

att lämna kontrolluppgift enligt

lagen (1990:325) om självdeklara-

tion och kontrolluppgifter samt

mål enligt lagen (1992:1528) om

offentlig upphandling,

3. mål om omedelbart omhän-

dertagande enligt 6 § lagen

(1990:52) med särskilda bestäm-

melser om vård av unga, mål om

tillfälligt flyttningsförbud enligt 27

§ samma lag, mål om omedelbart

omhändertagande enligt 13 §

lagen (1988:870) om vård av mis-

sbrukare i vissa fall, mål om till-

fälligt omhändertagande enligt 37

§ smittskyddslagen (1988:1472),

mål enligt 33 § lagen (1991:1128)

om psykiatrisk tvångsvård samt

mål enligt 18 § första stycket 2-4

såvitt avser de fall då vården inte

har förenats med särskild utskriv-

ningsprövning eller 5 lagen

(1991:1129) om rättspsykiatrisk

vård,

2.mål om omedelbart omhän-

dertagande enligt 6 § lagen

(1990:52) med särskilda bestäm-

melser om vård av unga, mål om

tillfälligt flyttningsförbud enligt 27

§ samma lag, mål om omedelbart

omhändertagande enligt 13 §

lagen (1988:870) om vård av mis-

sbrukare i vissa fall, mål om till-

fälligt omhändertagande enligt 37

§ smittskyddslagen (1988:1472),

mål enligt 33 § lagen (1991:1128)

om psykiatrisk tvångsvård samt

mål enligt 18 § första stycket 2-4

såvitt avser de fall då vården inte

har förenats med särskild utskriv-

ningsprövning eller 5 lagen

(1991:1129) om rättspykiatrisk

vård samt mål om förvar och

uppsikt enligt utlänningslagen

(1989:529), mål enligt lagen

(1974:202) om beräkning av

strafftid m.m., mål enligt lagen

(1974:203) om kriminalvård i

anstalt och mål enligt lagen

(1963:193) om samarbete med

Danmark, Finland, Island och

Norge ang. verkställighet av straff

m.m.

4. mål om anstånd med att

betala skatt eller socialavgifter

enligt uppbörds- eller skatteför-

fattningarna och annat mål enligt

uppbörds- och folkbokföringsför-

fattningarna med undantag av mål

om arbetsgivares ansvarighet för

arbetstagares skatt och mål enligt -

lagen (1984:668) om uppbörd av

socialavgifter från arbetsgivare,

3. mål om anstånd med att

betala skatt eller socialavgifter en-

ligt uppbörds- eller skatteförfatt-

ningarna och annat mål enligt

uppbörds- och folkbokföringsför-

fattningarna med undantag av mål

om arbetsgivares ansvarighet för

arbetstagares skatt och mål enligt

lagen (1984:668) om uppbörd av

socialavgifter från arbetsgivare,

5. mål om uppdelning av taxe-

ringsvärde enligt 20 kap. 6 §, 28

kap. 1 § och 35 kap. 4 § fastig-

hetstaxeringslagen (1979:1152),

6. mål som avser ändring av

taxerad inkomst med högst 5 000

kr.,

4. mål som avser ändring av

taxerad inkomst med högst hälften

av basbeloppet enligt lagen

(1962:381) om allmän försäkring,

7. mål enligt skatte- och taxe-

ringsförfattningarna i vilket be-

slutet överensstämmer med parter-

nas samstämmiga mening,

 8. mål om rättshjälp genom of-

fentligt biträde i ett ärende hos en

annan myndighet,

9. mål enligt körkortslagen

(1977:477), om beslutet innebär

att något körkortsingripande inte

skall ske eller att varning med-

delas eller om det är uppenbart att

ett körkort, körkortstillstånd eller

traktorkort skall återkallas eller

att ett utländskt körkort inte skall

godkännas,

10. mål enligt luftfartslagen, om

beslutet innebär att varning med-

delas eller om det är uppenbart att

ett certifikat, elevtillstånd eller

behörighetsbevis skall återkallas,

11. mål i vilket saken är uppen-

bar.

5. mål av enkel beskaffenhet.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997.

Om handläggningen har påbörjats innan ikraftträdandet gäller 17 § i dess

äldre lydelse.

Promemorian Nämndemannamedverkan i domstol

m.m. lagförslag

1 Förslag till lag om ändring i äktenskapsbalken

Härigenom föreskrivs att 14 kap. 17 och 18 §§ samt 18 kap. 4 a §

äktenskapsbalken skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

14 kap.

17 §

Vid huvudförhandling i äkten-

skapsmål och mål om underhåll

skall tingsrätten bestå av en

lagfaren domare och tre nämnde-

män, om annat inte följer av

1 kap. 3 a § andra och tredje styc-

kena rättegångsbalken. Denna

regel gäller även för andra mål

som handläggs i samma rättegång.

Om det inträffar förfall för

någon av nämndemännen sedan

huvudförhandlingen har påbörjats,

är rätten domför med en lagfaren

domare och två nämndemän.

Vid huvudförhandling i äkten-

skapsmål och mål om underhåll

skall tingsrätten bestå av en

lagfaren domare och två nämnde-

män, om annat inte följer av

1 kap. 3 a § andra och tredje

styckena rättegångsbalken. Denna

regel gäller även för andra mål

som handläggs i samma rättegång.

Om det föreligger särskilda skäl

med hänsyn till målets omfattning

eller svårighetsgrad, får antalet

lagfarna domare utökas med en

utöver vad som följer av första

stycket. Detsamma gäller i fråga

om antalet nämndemän.

Om det föreligger särskilda skäl

med hänsyn till målets omfattning

eller svårighetsgrad, får antalet

lagfarna domare och nämndemän

utökas med en vardera utöver vad

som följer av första stycket.

Om det inträffar förfall för en

av nämndemännen sedan

huvudförhandlingen har påbörjats,

är rätten ändå domför.

 När nämndemän ingår i tingsrätten, skall ordföranden vid överläggning

redogöra för omständigheterna i målet och innehållet i gällande rätt. Vid

omröstning skall först ordföranden och därefter nämndemännen säga sin

mening. I övrigt gäller bestämmelserna i rättegångsbalken om överlägg-

ning och omröstning i tvistemål.

 18 §

I äktenskapsmål och mål om

underhåll är hovrätten domför med

tre lagfarna domare och två

nämndemän. Fler än fyra lagfarna

domare och tre nämndemän får

inte delta. Vid handläggning som

inte sker vid huvudförhandling,

liksom när målet i tingsrätten har

avgjorts utan nämndemän, är

hovrätten dock domför även med

enbart lagfarna domare enligt vad

som sägs i 2 kap. 4 § första stycket

rättegångsbalken. Hovrätten är i

övrigt domför enligt vad som sägs

i 2 kap. 4 § fjärde och femte

styckena rättegångsbalken.

I äktenskapsmål och mål om

underhåll är hovrätten domför med

tre lagfarna domare och två

nämndemän. Om det inträffar

förfall för en av de lagfarna

domarna eller en av nämnde-

männen sedan huvudförhandlingen

har påbörjats, är rätten ändå

domför. Fler än fyra lagfarna

domare och tre nämndemän får

inte delta. Vid handläggning som

inte sker vid huvudförhandling,

liksom när målet i tingsrätten har

avgjorts utan nämndemän, är

hovrätten dock domför även med

enbart lagfarna domare enligt vad

som sägs i 2 kap. 4 § första stycket

rättegångsbalken. Hovrätten är i

övrigt domför enligt vad som sägs

i 2 kap. 4 § fjärde och femte

styckena rättegångsbalken.

 Tar nämndemän del i målets avgörande, skall vid överläggning

ordföranden eller, om målet har beretts av en annan lagfaren domare,

denne redogöra för omständigheterna i målet och innehållet i gällande rätt.

Vid omröstning skall nämndemännen säga sin mening sist. I övrigt gäller

bestämmelserna i rättegångsbalken om överläggning och omröstning i

tvistemål.

18 kap.

4 a §

Vid handläggning som sker

enligt lagen (1996:242) om

domstolsärenden består

tingsrätten av en lagfaren domare.

Om det finns särskilda skäl med

hänsyn till ärendets beskaffenhet,

får tingsrätten dock bestå av en

lagfaren domare och tre

nämndemän.

Vid handläggning som sker

enligt lagen (1996:242) om

domstolsärenden består

tingsrätten av en lagfaren domare.

Om det finns särskilda skäl med

hänsyn till ärendets beskaffenhet,

får tingsrätten dock bestå av en

lagfaren domare och två

nämndemän.

 Regeringen får bestämma att även sådana anställda i en tingsrätt som

inte

är lagfarna domare skall få handlägga enkla ärenden enligt 17 kap. 1 §.

 Denna lag träder i kraft den 1 september 1997.

2 Förslag till lag om ändring i föräldrabalken

 Härigenom föreskrivs att 20 kap. 1 § föräldrabalken skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

20 kap.

1 §

 I mål om faderskap, vårdnad, umgänge och underhåll tillämpas 14 kap.

17 och 18 §§ äktenskapsbalken.

Vid handläggning som sker

enligt lagen (1996:242) om

domstolsärenden består tings-

rätten av en lagfaren domare. Om

det finns särskilda skäl med

hänsyn till ärendets beskaffenhet,

får tingsrätten dock bestå av en

lagfaren domare och tre nämnde-

män.

Vid handläggning som sker

enligt lagen (1996:242) om

domstolsärenden består tings-

rätten av en lagfaren domare. Om

det finns särskilda skäl med

hänsyn till ärendets beskaffenhet,

får tingsrätten dock bestå av en

lagfaren domare och två nämnde-

män.

 Denna lag träder i kraft den 1 september 1997.

3 Förslag till lag om ändring i rättegångsbalken

Härigenom föreskrivs att 1 kap. 3 b § samt 2 kap. 4 § rättegångsbalken

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

3 b §

Tingsrätten skall vid huvud-

förhandling i brottmål bestå av en

lagfaren domare och tre nämnde-

män. I mål om åtal för brott, för

vilket inte är stadgat lindrigare

straff än fängelse i två år, skall

rätten dock bestå av en lagfaren

domare och fem nämndemän.

Inträffar förfall för någon av

nämndemännen sedan huvud-

förhandlingen har påbörjats, är

rätten dock domför med en

lagfaren domare och två

nämndemän eller, i mål som avses

i andra meningen, med en lagfaren

domare och fyra nämndemän.

Tingsrätten skall vid huvud-

förhandling i brottmål bestå av en

lagfaren domare och två

nämndemän.

 Vid huvudförhandling i mål om brott för vilket inte är föreskrivet

svårare

straff än böter eller fängelse i högst sex månader är tingsrätten domför utan

nämndemän, om det inte finns anledning att döma till annan påföljd än

böter och det i målet inte är fråga om företagsbot.

Om det föreligger särskilda skäl

med hänsyn till målets omfattning

eller svårighetsgrad, får antalet

lagfarna domare utökas med en

utöver vad som följer av första

stycket första eller andra

meningen. Detsamma gäller i

fråga om antalet nämndemän.

Om det föreligger särskilda skäl

med hänsyn till målets omfattning

eller svårighetsgrad, får antalet

lagfarna domare och nämndemän

utökas med en vardera utöver vad

som följer av första stycket första

meningen.

Inträffar förfall för en av

nämndemännen sedan huvudför-

handlingen har påbörjats, är

rätten ändå domför.

2 kap.

4 §

Hovrätten är domför med tre

lagfarna domare. I mål som

överklagats från tingsrätt skall

dock minst fyra lagfarna domare

delta när hovrätten avgör målet,

om tingsrätten bestått av tre

lagfarna domare. Flera än fem

lagfarna domare får inte delta i

hovrätten.

Hovrätten är domför med tre

lagfarna domare. I mål som

överklagats från tingsrätt skall

dock minst fyra lagfarna domare

delta när hovrätten avgör målet,

om tingsrätten bestått av tre

lagfarna domare. Inträffar förfall

för en av de lagfarna domarna

sedan huvudförhandlingen har

påbörjats, är rätten ändå domför.

Flera än fem lagfarna domare får

inte delta i hovrätten.

I brottmål gäller, i stället för

bestämmelserna i första stycket,

att hovrätten är domför med tre

lagfarna domare och två nämnde-

män. Flera än fyra lagfarna

domare och tre nämndemän får

inte delta. Förekommer ej

anledning att döma till svårare

straff än böter och är det i målet

inte fråga om företagsbot, är

hovrätten dock domför även med

den sammansättning som anges i

första stycket. Detsamma gäller

vid handläggning som ej sker vid

huvudförhandling.

I brottmål gäller, i stället för

bestämmelserna i första stycket,

att hovrätten är domför med tre

lagfarna domare och två nämnde-

män. Inträffar förfall för en av de

lagfarna domarna eller en av

nämndemännen sedan

huvudförhandlingen har på-

börjats, är rätten ändå domför.

Flera än fyra lagfarna domare och

tre nämndemän får inte delta.

Förekommer ej anledning att

döma till svårare straff än böter

och är det i målet inte fråga om

företagsbot, är hovrätten dock

domför även med den samman-

sättning som anges i första styc-

ket. Detsamma gäller vid hand-

läggning som ej sker vid huvud-

förhandling.

 Vid behandling av frågor om prövningstillstånd skall hovrätten bestå av

tre lagfarna domare.

 Vid beslut om avskrivning av mål efter återkallelse är hovrätten domför

med en lagfaren domare.

 Åtgärder som avser endast beredandet av ett mål får utföras av en

lagfaren domare i hovrätten eller, om de inte är av sådant slag att de bör

förbehållas lagfarna domare, av en annan tjänsteman i hovrätten som har

tillräcklig kunskap och erfarenhet. Närmare bestämmelser om detta

meddelas av regeringen.

 Bestämmelserna i 4 kap. 13 § gäller även för andra tjänstemän än

domare när de utför åtgärder enligt femte stycket.

 Denna lag träder i kraft den 1 september 1997.

4 Förslag till lag om ändring i kommunalskattelagen

(1928:370)

 Härigenom föreskrivs att punkt 3 av anvisningarna till 33 §

kommunalskattelagen (1928:370) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

till 33 §

3. Har skattskyldig i sitt arbete företagit resor som varit förenade med

övernattning utom den vanliga verksamhetsorten, äger han rätt till avdrag

för den ökning i levnadskostnaden, som han har haft på grund av att han

vistats utom sin vanliga verksamhetsort.

Den vanliga verksamhetsorten

utgörs av ett område inom ett

avstånd av 50 kilometer från den

skattskyldiges tjänsteställe. Med

vanlig verksamhetsort likställs ett

område inom ett avstånd av 50

kilometer från den skattskyldiges

bostad. Tjänsteställe är den plats

där en arbetstagare fullgör

huvuddelen av sitt arbete. Om

detta sker under förflyttning eller

på arbetsplatser som hela tiden

växlar, anses som tjänsteställe i

regel den plats där arbetstagaren

fullgör en del av sitt arbete, såsom

att hämta och lämna

arbetsmaterial eller utföra för-

beredande och avslutande arbets-

uppgifter. Om arbetet på varje

arbetsplats pågår begränsad tid

enligt de villkor som gäller för

vissa arbetstagare inom byggnads-

och anläggningsbranschen eller

därmed jämförliga branscher skall

den skattskyldiges bostad anses

som tjänsteställe. För

reservofficerare skall bostaden

anses som tjänsteställe. En

skattskyldig som under begränsad

tid arbetar vid någon av

Europeiska unionens institutioner

eller organ eller vid

Europaskolorna men får den

huvudsakliga delen av lönen för

arbetet från annan arbetsgivare

skall, under längst tre år, anses ha

sitt tjänsteställe hos den

arbetsgivare som betalar den

huvudsakliga delen av lönen, om

den skattskyldige begär det. Om

bostaden på arbetsorten är

tillfällig och beror enbart på

tjänsteutövningen, skall den inte

anses som sådan bostad som avses

i andra meningen, under

förutsättning att den skattskyldige

har annan permanent bostad.

Den vanliga verksamhetsorten

utgörs av ett område inom ett

avstånd av 50 kilometer från den

skattskyldiges tjänsteställe. Med

vanlig verksamhetsort likställs ett

område inom ett avstånd av 50

kilometer från den skattskyldiges

bostad. Tjänsteställe är den plats

där en arbetstagare fullgör

huvuddelen av sitt arbete. Om

detta sker under förflyttning eller

på arbetsplatser som hela tiden

växlar, anses som tjänsteställe i

regel den plats där arbetstagaren

fullgör en del av sitt arbete, såsom

att hämta och lämna

arbetsmaterial eller utföra för-

beredande och avslutande arbets-

uppgifter. Om arbetet på varje

arbetsplats pågår begränsad tid

enligt de villkor som gäller för

vissa arbetstagare inom byggnads-

och anläggningsbranschen eller

därmed jämförliga branscher skall

den skattskyldiges bostad anses

som tjänsteställe. För

reservofficerare skall bostaden

anses som tjänsteställe. Detsamma

skall gälla för nämndemän och

andra liknande förtroendevalda

uppdragstagare. En skattskyldig

som under begränsad tid arbetar

vid någon av Europeiska unionens

institutioner eller organ eller vid

Europaskolorna men får den

huvudsakliga delen av lönen för

arbetet från annan arbetsgivare

skall, under längst tre år, anses ha

sitt tjänsteställe hos den

arbetsgivare som betalar den

huvudsakliga delen av lönen, om

den skattskyldige begär det. Om

bostaden på arbetsorten är

tillfällig och beror enbart på

tjänsteutövningen, skall den inte

anses som sådan bostad som avses

i andra meningen, under

förutsättning att den skattskyldige

har annan permanent bostad.

 Kostnadsökning enligt första stycket kan avse utlägg för logi,

merkostnad för måltider samt diverse småutgifter.

 Har arbetsgivare för förrättning inom riket utgivit ersättning för att

täcka

kostnadsökningen för måltider och småutgifter (dagtraktamente) och visar

den skattskyldige inte större kostnadsökning, medges avdrag med belopp

motsvarande den uppburna ersättningen, dock för varje hel dag som tagits i

anspråk för resan högst med ett belopp som motsvarar 0,5 procent av det

för beskattningsåret gällande basbeloppet enligt 1 kap. 6 § lagen

(1962:381) om allmän försäkring avrundat till närmaste tiotal kronor (helt

maximibelopp) och för varje halv dag högst med ett halvt maximibelopp.

 Har arbetsgivare för förrättning utom riket utgivit dagtraktamente, och

visar den skattskyldige inte större kostnadsökning, medges avdrag med

belopp motsvarande den uppburna ersättningen, dock för varje hel dag som

tagits i anspråk för resan högst med belopp som kan anses motsvara den

normala ökningen i levnadskostnaderna under en dag i respektive

förrättningsland (helt normalbelopp) och för varje halv dag högst med ett

halvt normalbelopp. Helt normalbelopp avser kostnadsökning för frukost,

för lunch och middag bestående av en rätt på restaurang av normal

standard samt för småutgifter under varje hel dag som har tagits i anspråk

för resan. Föreligger särskilda skäl får normalbeloppet avse

kostnadsökning för måltider på restaurang av bättre standard. Uppehåller

sig den anställde under tjänsteresa samma dag i mer än ett land bestäms det

högsta beloppet för avdrag med hänsyn till det land där han har uppehållit

sig den längsta tiden av dagen (06.00-24.00).

Som hel dag anses även avresedag om resan påbörjats före kl. 12.00 och

hemkomstdag om resan avslutats efter kl. 19.00. Som halv dag anses

avresedag om resan påbörjats kl. 12.00 eller senare och hemkomstdag om

resan har avslutats kl. 19.00 eller tidigare.

 Vill skattskyldig visa att kostnadsökningen under förrättning som varit

förenad med övernattning inom riket i en och samma anställning varit

större än avdrag som beräknats i enlighet med vad som sägs i fjärde

stycket, skall utredningen avse hans samtliga förrättningar i nämnda

anställning under beskattningsåret. Vill skattskyldig visa att

kostnadsökningen under förrättning som varit förenad med övernattning på

utrikes ort i en och samma anställning varit större än avdrag som beräknats

enligt femte stycket, får kostnadsökningen beräknas för varje förrättning

för sig.

 Om den skattskyldige inte fått ersättning från arbetsgivaren för att

täcka

kostnadsökning för måltider och småutgifter men gör sannolikt att han haft

sådana merkostnader medges avdrag vid förrättning inom riket enligt

schablon med ett halvt maximibelopp och vid förrättning utom riket enligt

schablon med ett halvt normalbelopp per dag.

 Avdrag för kostnad för logi medges med belopp motsvarande den

faktiska utgiften. Kan den skattskyldige inte visa logikostnaden medges

avdrag med belopp motsvarande ersättning som uppburits från

arbetsgivaren (nattraktamente). Detta avdrag får dock inte överstiga vid

förrättning inom riket ett halvt maximibelopp och vid förrättning utom

riket ett halvt normalbelopp per natt.

 Har skattskyldig som har rätt till avdrag för ökade levnadskostnader

enligt denna punkt tillhandahållits kostförmån skall avdraget reduceras

med hänsyn härtill, såvida inte förmånen avser fri kost som tillhandahållits

på allmänna transportmedel vid tjänsteresa och som inte utgör skattepliktig

intäkt.

 När arbete utom den vanliga verksamhetsorten varit förlagt till en och

samma ort under längre tid än tre månader i en följd bedöms rätten till

avdrag och beräknas detta enligt bestämmelserna i punkt 3 a. En löpande

förrättning anses bruten endast av uppehåll som beror på att arbetet

förläggs till annan ort under minst fyra veckor.

 Med arbetsgivare jämställs annan utbetalare av traktamente om den

huvudsakliga delen av arbetet utförs för denne.

 Denna lag träder i kraft den 1 september 1997 och tillämpas första

gången vid 1998 års taxering. De nya föreskrifterna skall dock tillämpas

för tid från och med den 1 januari 1997.

5 Förslag till lag om ändring i lagen (1971:289) om

allmänna förvaltningsdomstolar

 Härigenom föreskrivs att 12 och 17 § lagen (1971:289) om allmänna

förvaltningsdomstolar skall ha följande lydelse.

(Nuvarande lydelse enligt

Ds 1996:40)

Föreslagen lydelse

17 §

Länsrätt är domför med en

lagfaren domare och tre

nämndemän, om inte annat följer

av 17 a eller 18 §.

Om det föreligger särskilda skäl

med hänsyn till målets omfattning

eller svårighetsgrad, får antalet

lagfarna domare utökas med en

utöver vad som följer av första

stycket.

Länsrätt är domför med en

lagfaren domare och två

nämndemän, om inte annat följer

av 17 a eller 18 §.

Om det föreligger särskilda skäl

med hänsyn till målets omfattning

eller svårighetsgrad, får antalet

lagfarna domare och nämndmän

utökas med en vardera utöver vad

som följer av första stycket.

Om det behövs med hänsyn till

målets omfattning eller någon

annan särskild omständighet, får

fyra nämndemän sitta i rätten.

Om det inträffar förfall bland

nämndemännen sedan handlägg-

ningen har påbörjats, är rätten

domför med två nämndemän.

Om det inträffar förfall bland

nämndemännen sedan hand-

läggningen har påbörjats, är rätten

ändå domför.

 Om domförhet vid behandling av mål om fastighetstaxering finns,

förutom i 18 §, bestämmelser i fastighetstaxeringslagen (1979:1152).

 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall

fastställa hur många nämndemän som skall finnas i varje län för

tjänstgöring i länsrätten. Länsrätten fördelar tjänstgöringen mellan

nämndemännen efter samråd med dem.

 Denna lag träder i kraft den 1 september 1997.

6 Förslag till lag om ändring i bötesverkställighetslagen

(1979:189)

Härigenom föreskrivs att 13 § bötesverkställighetslagen skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

13 §

Åklagaren i den ort där den

bötfällde finns får överklaga ett

förordnande av en kronofogde-

myndighet enligt 12 § till tings-

rätten i samma ort. Överklagandet

skall ha kommit in till

kronofogdemyndigheten inom tre

veckor från den dag då åklagaren

fick del av beslutet. Vid

överklagande gäller i övrigt lagen

(1996:242) om domstolsärenden.

Vid handläggningen av ärendet

består tingsrätten av en lagfaren

domare. Om det finns särskilda

skäl med hänsyn till ärendets

beskaffenhet, får tingsrätten dock

bestå av en lagfaren domare och

tre nämndemän.

Åklagaren i den ort där den

bötfällde finns får överklaga ett

förordnande av en kronofogde-

myndighet enligt 12 § till tings-

rätten i samma ort. Överklagandet

skall ha kommit in till

kronofogdemyndigheten inom tre

veckor från den dag då åklagaren

fick del av beslutet. Vid

överklagande gäller i övrigt lagen

(1996:242) om domstolsärenden.

Vid handläggningen av ärendet

består tingsrätten av en lagfaren

domare. Om det finns särskilda

skäl med hänsyn till ärendets

beskaffenhet, får tingsrätten dock

bestå av en lagfaren domare och

två nämndemän.

 Kronofogdemyndighets beslut att inte meddela förordnande enligt 12 §

får inte överklagas. Den bötfällde får dock begära prövning av beslutet i

samband med klagan över utmätning.

 Denna lag träder i kraft den 1 september 1997.

7 Förslag till lag om ändring i lagen (1987:232) om sambors

gemensamma hem

Härigenom föreskrivs att 20 a § lagen (1987:232) om sambors

gemensamma hem skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

20 a §

Vid handläggningen av ett

ärende enligt denna lag består

tingsrätten av en lagfaren domare.

Om det finns särskilda skäl med

hänsyn till ärendets beskaffenhet,

får tingsrätten dock bestå av en

lagfaren domare och tre

nämndemän.

Vid handläggningen av ett

ärende enligt denna lag består

tingsrätten av en lagfaren domare.

Om det finns särskilda skäl med

hänsyn till ärendets beskaffenhet,

får tingsrätten dock bestå av en

lagfaren domare och två

nämndemän.

 Regeringen får bestämma att även sådana anställda i en tingsrätt som

inte

är lagfarna domare skall få förordna bodelningsförrättare enligt 17 kap. 1 §

äktenskapsbalken.

 Denna lag träder i kraft den 1 september 1997.

8 Förslag till lag om ändring i lagen (1988:688) om

besöksförbud

Härigenom föreskrivs att 18 § lagen (1988:688) om besöksförbud skall

ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

18 §

Vid avgörande av saken skall

tingsrätten bestå av en lagfaren

domare och tre nämndemän. Vid

annan handläggning är tingsrätten

domför med en lagfaren domare.

Vid avgörande av saken skall

tingsrätten bestå av en lagfaren

domare och två nämndemän. Vid

annan handläggning är tingsrätten

domför med en lagfaren domare.

 Vid omröstning gäller reglerna i 29 kap. rättegångsbalken i tillämpliga

delar.

 Denna lag träder i kraft den 1 september 1997.

9 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1811) om

disciplinansvar inom totalförsvaret

Härigenom föreskrivs att 53 § lagen (1994:1811) om disciplinansvar

inom totalförsvaret skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

53 §

Vid handläggningen av ärendet

består tingsrätten av en lagfaren

domare. Om det finns särskilda

skäl med hänsyn till ärendets

beskaffenhet, får tingsrätten dock

bestå av en lagfaren domare och

tre nämndemän.

Vid handläggningen av ärendet

består tingsrätten av en lagfaren

domare. Om det finns särskilda

skäl med hänsyn till ärendets

beskaffenhet, får tingsrätten dock

bestå av en lagfaren domare och

två nämndemän.

 Denna lag träder i kraft den 1 september 1997.

Förteckning över remissinstanser som har yttrat sig

över departementspromemorian Översyn av förvalt-

ningsprocessen (Ds 1996:40)

Remissyttranden har avgetts av Riksdagens ombudsmän, Regerings-

rättens ledamöter, Kammarrätten i Stockholm, Kammarrätten i

Sundsvall, Länsrätten i Stockholms län, Länsrätten i Gotlands län,

Länsrätten i Malmöhus län, Länsrätten i Hallands län, Länsrätten i

Göteborgs och Bohus län, Länsrätten i Jämtlands län, Länsrätten i

Norrbottens län, Länsrätten i Jönköpings län, Länsrätten i Kronobergs

län, Domstolsverket, Riksförsäkringsverket, Riksskatteverket,

Stockholms universitet, Sveriges advokatsamfund, Sveriges Domare-

förbund, Arbetsmarknadsstyrelsen.

Förteckning över remissinstanser som har yttrat sig

över promemorian Nämndemannamedverkan i

domstol m.m.

Remissyttranden har avgetts av Svea hovrätt, Göta hovrätt, Hovrätten för

Nedre Norrland, Stockholms tingsrätt, Eskilstuna tingsrätt, Falu tingsrätt,

Växjö tingsrätt, Ronneby tingsrätt, Kristianstads tingsrätt, Göteborgs

tingsrätt, Lycksele tingsrätt, Luleå tingsrätt, Kammarrätten i Göteborg,

Länsrätten i Stockholms län, Länsrätten i Malmöhus län, Länsrätten i

Västerbottens län, Länsrätten i Jönköpings län, Justitekanslern,

Domstolsverket, Riksåklagaren, Riksförsäkringsverket, Riksrevisions-

verket, Arbetsmarkandsstyrelsen, Nämndemannnaförbundet, Kommun-

förbundet, Landstingsförbundet, Sveriges advokatsamfund, Sveriges

Domareförbund, Oskarshamns nämndemannaförening.

Lagrådsremissens lagförslag

1 Förslag till lag om ändring i äktenskapsbalken

Härigenom föreskrivs att 14 kap. 17 och 18 §§ samt 18 kap. 4 a §

äktenskapsbalken skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

14 kap.

17 §

Vid huvudförhandling i äkten-

skapsmål och mål om underhåll

skall tingsrätten bestå av en

lagfaren domare och tre nämnde-

män, om annat inte följer av 1

kap. 3 a § andra och tredje

styckena rättegångsbalken. Den-

na regel gäller även för andra mål

som handläggs i samma rätte-

gång.

Om det inträffar förfall för

någon av nämndemännen sedan

huvudförhandlingen har påbörjats,

är rätten domför med en lagfaren

domare och två nämndemän.

Vid huvudförhandling i äkten-

skapsmål och mål om underhåll

skall tingsrätten bestå av en

lagfaren domare och två nämnde-

män, om annat inte följer av 1

kap. 3 a § andra och tredje

styckena rättegångsbalken. Den-

na regel gäller även för andra mål

som handläggs i samma rätte-

gång.

Om en av nämndemännen får

förhinder sedan huvudförhand-

lingen har påbörjats, är rätten

domför med en lagfaren domare

och en nämndeman.

Om det föreligger särskilda

skäl med hänsyn till målets om-

fattning eller svårighetsgrad, får

antalet lagfarna domare utökas

med en utöver vad som följer av

första stycket. Detsamma gäller i

fråga om antalet nämndemän.

Om det finns skäl för det, får

antalet lagfarna domare utökas

med en utöver vad som följer av

första stycket. Utökas antalet

lagfarna domare skall också

antalet nämndemän utökas med

en. Om någon eller några av

ledamöterna får förhinder sedan

huvudförhandlingen har på-

börjats, gäller andra stycket i

fråga om domförhet. Rätten får

dock inte bestå av fler lagfarna

domare än nämndemän.

 När nämndemän ingår i tingsrätten, skall ordföranden vid överläggning

redogöra för omständigheterna i målet och innehållet i gällande rätt. Vid

omröstning skall först ordföranden och därefter nämndemännen säga sin

mening. I övrigt gäller bestämmelserna i rättegångsbalken om överlägg-

ning och omröstning i tvistemål.

18 §

I äktenskapsmål och mål om

underhåll är hovrätten domför

med tre lagfarna domare och två

nämndemän. Fler än fyra lagfarna

domare och tre nämndemän får

inte delta. Vid handläggning som

inte sker vid huvudförhandling,

liksom när målet i tingsrätten har

avgjorts utan nämndemän, är

hovrätten dock domför även med

enbart lagfarna domare enligt vad

som sägs i 2 kap. 4 § första

stycket rättegångsbalken.

Hovrätten är i övrigt domför

enligt vad som sägs i 2 kap. 4 §

fjärde och femte styckena

rättegångsbalken.

I äktenskapsmål och mål om

underhåll är hovrätten domför

med tre lagfarna domare och två

nämndemän. Om en av de lag-

farna domarna eller en av

nämndemännen får förhinder

sedan huvudförhandling har

påbörjats, är rätten ändå domför.

Fler än fyra lagfarna domare och

tre nämndemän får inte delta. Vid

handläggning som inte sker vid

huvudförhandling, liksom när

målet i tingsrätten har avgjorts

utan nämndemän, är hovrätten

domför även med enbart lagfarna

domare enligt vad som sägs i

2 kap. 4 § första stycket rätte-

gångs-balken. Hovrätten är i

övrigt domför enligt vad som sägs

i 2 kap. 4 § fjärde och femte

styckena rättegångsbalken.

 Tar nämndemän del i målets avgörande, skall vid överläggning

ordföranden eller, om målet har beretts av en annan lagfaren domare,

denne redogöra för omständigheterna i målet och innehållet i gällande rätt.

Vid omröstning skall nämndemännen säga sin mening sist. I övrigt gäller

bestämmelserna i rättegångsbalken om överläggning och omröstning i

tvistemål.

18 kap.

4 a §

Vid handläggning som sker

enligt lagen (1996:242) om dom-

stolsärenden består tingsrätten av

en lagfaren domare. Om det finns

särskilda skäl med hänsyn till

ärendets beskaffenhet, får tings-

rätten dock bestå av en lagfaren

domare och tre nämndemän.

Vid handläggning som sker

enligt lagen (1996:242) om dom-

stolsärenden består tingsrätten av

en lagfaren domare. Om det finns

särskilda skäl med hänsyn till

ärendets beskaffenhet, får tings-

rätten dock bestå av en lagfaren

domare och två nämndemän.

 Regeringen får bestämma att även sådana anställda i en tingsrätt som

inte

är lagfarna domare skall få handlägga enkla ärenden enligt 17 kap. 1 §.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 september 1997.

 2. Om huvudförhandlingen har påbörjats före ikraftträdandet gäller

14 kap. 17 § i sin äldre lydelse.

1.1

2 Förslag till lag om ändring i föräldrabalken

 Härigenom föreskrivs att 20 kap. 1 § föräldrabalken skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

20 kap.

1 §

 I mål om faderskap, vårdnad, umgänge och underhåll tillämpas 14 kap.

17 och 18 §§ äktenskapsbalken.

Vid handläggning som sker

enligt lagen (1996:242) om dom-

stolsärenden består tingsrätten av

en lagfaren domare. Om det finns

särskilda skäl med hänsyn till

ärendets beskaffenhet, får tings-

rätten dock bestå av en lagfaren

domare och tre nämndemän.

Vid handläggning som sker

enligt lagen (1996:242) om dom-

stolsärenden består tingsrätten av

en lagfaren domare. Om det finns

särskilda skäl med hänsyn till

ärendets beskaffenhet, får tings-

rätten dock bestå av en lagfaren

domare och två nämndemän.

 Denna lag träder i kraft den 1 september 1997.

3 Förslag till lag om ändring i rättegångsbalken

Härigenom föreskrivs att 1 kap. 3 b och 8 §§ samt 2 kap. 4 § rätte-

gångsbalken skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

3 b §

Tingsrätten skall vid huvud-

förhandling i brottmål bestå av en

lagfaren domare och tre nämnde-

män. I mål om åtal för brott, för

vilket inte är stadgat lindrigare

straff än fängelse i två år, skall

rätten dock bestå av en lagfaren

domare och fem nämndemän.

Inträffar förfall för någon av

nämndemännen sedan huvud-

förhandlingen har påbörjats, är

rätten dock domför med en lag-

faren domare och två nämndemän

eller, i mål som avses i andra me-

ningen, med en lagfaren domare

och fyra nämndemän.

Tingsrätten skall vid huvud-

förhandling i brottmål bestå av en

lagfaren domare och två nämnde-

män. Om en av nämndemännen

får förhinder sedan huvudför-

handlingen har påbörjats, är rätten

domför med en lagfaren domare

och en nämndeman.

 Vid huvudförhandling i mål om brott för vilket inte är föreskrivet

svårare

straff än böter eller fängelse i högst sex månader är tingsrätten domför utan

nämndemän, om det inte finns anledning att döma till annan påföljd än

böter och det i målet inte är fråga om företagsbot.

Om det föreligger särskilda

skäl med hänsyn till målets

omfattning eller svårighetsgrad,

får antalet lagfarna domare utökas

med en utöver vad som följer av

första stycket första eller andra

meningen. Detsamma gäller i

fråga om antalet nämndemän.

Om det finns skäl för det, får

antalet lagfarna domare utökas

med en utöver vad som följer av

första stycket. Utökas antalet

lagfarna domare skall också

antalet nämndemän utökas med

en. Om någon eller några av

ledamöterna får förhinder sedan

huvudförhandlingen har påbörjats

gäller första stycket andra me-

ningen i fråga om domförhet.

Rätten får dock inte bestå av fler

lagfarna domare än nämndemän.

8 §

Utöver vad som följer av 3 b § får, vid prövning av vidlyftiga eller

annars särskilt krävande mål om allmänt åtal i vilka bedömningen av

ekonomiska eller skatterättsliga förhållanden har väsentlig betydelse,

såsom särskilda ledamöter ingå var för sig eller tillsammans,

 1. en person som förordnats som ekonomisk expert enligt 4 kap. 10 a §,

om det finns behov av särskild fackkunskap inom rätten i fråga om

ekonomiska förhållanden,

 2. en person som är eller har varit lagfaren domare i allmän

förvaltningsdomstol, om det finns behov av särskild fackkunskap inom

rätten i fråga om skatterättsliga förhållanden.

Deltar särskild ledamot vid

huvudförhandlingen, gäller i

fråga om antalet nämndemän

3 b § första stycket andra och

tredje meningen samt tredje

stycket.

Deltar särskild ledamot vid

huvudförhandlingen, skall rätten

utöver vad som gäller enligt 3 b §

första stycket första meningen,

utökas med en nämndeman. Om

någon eller några av rättens

ledamöter får förhinder sedan

huvudförhandlingen har på-

börjats, gäller 3 b § första stycket

andra meningen i fråga om

domförhet. Rätten får dock inte

bestå av fler lagfarna domare än

nämndemän.

2 kap.

4 §

Hovrätten är domför med tre

lagfarna domare. I mål som

överklagats från tingsrätt skall

dock minst fyra lagfarna domare

delta när hovrätten avgör målet,

om tingsrätten bestått av tre

lagfarna domare. Flera än fem

lagfarna domare får inte delta i

hovrätten.

Hovrätten är domför med tre

lagfarna domare. I mål som

överklagats från tingsrätt skall

dock minst fyra lagfarna domare

delta när hovrätten avgör målet,

om tingsrätten bestått av tre

lagfarna domare. Om en av de

lagfarna domarna får förhinder

sedan huvudförhandling har

påbörjats, är rätten ändå domför.

Flera än fem lagfarna domare får

inte delta i hovrätten.

I brottmål gäller, i stället för

bestämmelserna i första stycket,

att hovrätten är domför med tre

lagfarna domare och två nämnde-

män. Flera än fyra lagfarna

domare och tre nämndemän får

inte delta. Förekommer ej anled-

ning att döma till svårare straff än

böter och är det i målet inte fråga

om företagsbot, är hovrätten dock

domför även med den samman-

sättning som anges i första styc-

ket. Detsamma gäller vid hand-

läggning som ej sker vid huvud-

förhandling.

I brottmål gäller, i stället för

bestämmelserna i första stycket,

att hovrätten är domför med tre

lagfarna domare och två nämnde-

män. Om en av de lagfarna

domarna eller en av nämndemän-

nen får förhinder sedan huvud-

förhandling har påbörjats, är

rätten ändå domför. Flera än fyra

lagfarna domare och tre nämnde-

män får inte delta. Finns det inte

anledning att döma till svårare

straff än böter och är det i målet

inte fråga om företagsbot, är

hovrätten domför även med den

sammansättning som anges i

första stycket. Detsamma gäller

vid handläggning som inte sker

vid huvudförhandling.

 Vid behandling av frågor om prövningstillstånd skall hovrätten bestå av

tre lagfarna domare.

 Vid beslut om avskrivning av mål efter återkallelse är hovrätten domför

med en lagfaren domare.

 Åtgärder som avser endast beredandet av ett mål får utföras av en

lagfaren domare i hovrätten eller, om de inte är av sådant slag att de bör

förbehållas lagfarna domare, av en annan tjänsteman i hovrätten som har

tillräcklig kunskap och erfarenhet. Närmare bestämmelser om detta

meddelas av regeringen.

 Bestämmelserna i 4 kap. 13 § gäller även för andra tjänstemän än

domare när de utför åtgärder enligt femte stycket.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 september 1997.

 2. Om huvudförhandlingen har påbörjats före ikraftträdandet gäller

1 kap. 3 b och 8 §§ i sina äldre lydelser.

4 Förslag till lag om ändring i kommunalskattelagen

(1928:370)

 Härigenom föreskrivs att punkt 3 av anvisningarna till 33 § kommunal-

skattelagen (1928:370) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

till 33 §

3. Har skattskyldig i sitt arbete företagit resor som varit förenade med

övernattning utom den vanliga verksamhetsorten, äger han rätt till avdrag

för den ökning i levnadskostnaden, som han har haft på grund av att han

vistats utom sin vanliga verksamhetsort.

Den vanliga verksamhetsorten

utgörs av ett område inom ett

avstånd av 50 kilometer från den

skattskyldiges tjänsteställe. Med

vanlig verksamhetsort likställs ett

område inom ett avstånd av 50

kilometer från den skattskyldiges

bostad. Tjänsteställe är den plats

där en arbetstagare fullgör huvud-

delen av sitt arbete. Om detta sker

under förflyttning eller på arbets-

platser som hela tiden växlar,

anses som tjänsteställe i regel den

plats där arbetstagaren fullgör en

del av sitt arbete, såsom att hämta

och lämna arbetsmaterial eller

utföra förberedande och avslutan-

de arbetsuppgifter. Om arbetet på

varje arbetsplats pågår begränsad

tid enligt de villkor som gäller för

vissa arbetstagare inom byggnads-

och anläggningsbranschen eller

därmed jämförliga branscher skall

den skattskyldiges bostad anses

som tjänsteställe. För reserv-

officerare skall bostaden anses

som tjänsteställe. En skattskyldig

som under begränsad tid arbetar

vid någon av Europeiska unionens

institutioner eller organ eller vid

Europaskolorna men får den

huvudsakliga delen av lönen för

arbetet från annan arbetsgivare

skall, under längst tre år, anses ha

sitt tjänsteställe hos den arbets-

givare som betalar den huvud-

sakliga delen av lönen, om den

skattskyldige begär det. Om

bostaden på arbetsorten är till-

fällig och beror enbart på tjänste-

utövningen, skall den inte anses

som sådan bostad som avses i

andra meningen, under förut-

sättning att den skattskyldige har

annan permanent bostad.

Den vanliga verksamhetsorten

utgörs av ett område inom ett

avstånd av 50 kilometer från den

skattskyldiges tjänsteställe. Med

vanlig verksamhetsort likställs ett

område inom ett avstånd av 50

kilometer från den skattskyldiges

bostad. Tjänsteställe är den plats

där en arbetstagare fullgör huvud-

delen av sitt arbete. Om detta sker

under förflyttning eller på arbets-

platser som hela tiden växlar,

anses som tjänsteställe i regel den

plats där arbetstagaren fullgör en

del av sitt arbete, såsom att hämta

och lämna arbetsmaterial eller

utföra förberedande och avslutan-

de arbetsuppgifter. Om arbetet på

varje arbetsplats pågår begränsad

tid enligt de villkor som gäller för

vissa arbetstagare inom byggnads-

och anläggningsbranschen eller

därmed jämförliga branscher skall

den skattskyldiges bostad anses

som tjänsteställe. För reserv-

officerare skall bostaden anses

som tjänsteställe. Detsamma skall

gälla för nämndemän, jurymän

och andra liknande uppdrags-

tagare i allmän domstol, allmän

förvaltningsdomstol, hyresnämnd

eller arrendenämnd. En skatt-

skyldig som under begränsad tid

arbetar vid någon av Europeiska

unionens institutioner eller organ

eller vid Europa-skolorna men får

den huvudsakliga delen av lönen

för arbetet från annan arbetsgivare

skall, under längst tre år, anses ha

sitt tjänsteställe hos den arbets-

givare som betalar den huvud-

sakliga delen av lönen, om den

skattskyldige begär det. Om

bostaden på arbetsorten är till-

fällig och beror enbart på tjänste-

utövningen, skall den inte anses

som sådan bostad som avses i

andra meningen, under förut-

sättning att den skattskyldige har

annan permanent bostad.

 Kostnadsökning enligt första stycket kan avse utlägg för logi,

merkostnad för måltider samt diverse småutgifter.

 Har arbetsgivare för förrättning inom riket utgivit ersättning för att

täcka

kostnadsökningen för måltider och småutgifter (dagtraktamente) och visar

den skattskyldige inte större kostnadsökning, medges avdrag med belopp

motsvarande den uppburna ersättningen, dock för varje hel dag som tagits i

anspråk för resan högst med ett belopp som motsvarar 0,5 procent av det

för beskattningsåret gällande basbeloppet enligt 1 kap. 6 § lagen

(1962:381) om allmän försäkring avrundat till närmaste tiotal kronor (helt

maximibelopp) och för varje halv dag högst med ett halvt maximibelopp.

 Har arbetsgivare för förrättning utom riket utgivit dagtraktamente, och

visar den skattskyldige inte större kostnadsökning, medges avdrag med

belopp motsvarande den uppburna ersättningen, dock för varje hel dag som

tagits i anspråk för resan högst med belopp som kan anses motsvara den

normala ökningen i levnadskostnaderna under en dag i respektive

förrättningsland (helt normalbelopp) och för varje halv dag högst med ett

halvt normalbelopp. Helt normalbelopp avser kostnadsökning för frukost,

för lunch och middag bestående av en rätt på restaurang av normal

standard samt för småutgifter under varje hel dag som har tagits i anspråk

för resan. Föreligger särskilda skäl får normalbeloppet avse kostnads-

ökning för måltider på restaurang av bättre standard. Uppehåller sig den

anställde under tjänsteresa samma dag i mer än ett land bestäms det högsta

beloppet för avdrag med hänsyn till det land där han har uppehållit sig den

längsta tiden av dagen (06.00-24.00).

Som hel dag anses även avresedag om resan påbörjats före kl. 12.00

och hemkomstdag om resan avslutats efter kl. 19.00. Som halv dag anses

avresedag om resan påbörjats kl. 12.00 eller senare och hemkomstdag om

resan har avslutats kl. 19.00 eller tidigare.

 Vill skattskyldig visa att kostnadsökningen under förrättning som varit

förenad med övernattning inom riket i en och samma anställning varit

större än avdrag som beräknats i enlighet med vad som sägs i fjärde

stycket, skall utredningen avse hans samtliga förrättningar i nämnda

anställning under beskattningsåret. Vill skattskyldig visa att kostnads-

ökningen under förrättning som varit förenad med övernattning på utrikes

ort i en och samma anställning varit större än avdrag som beräknats enligt

femte stycket, får kostnadsökningen beräknas för varje förrättning för sig.

 Om den skattskyldige inte fått ersättning från arbetsgivaren för att

täcka

kostnadsökning för måltider och småutgifter men gör sannolikt att han haft

sådana merkostnader medges avdrag vid förrättning inom riket enligt

schablon med ett halvt maximibelopp och vid förrättning utom riket enligt

schablon med ett halvt normalbelopp per dag.

 Avdrag för kostnad för logi medges med belopp motsvarande den

faktiska utgiften. Kan den skattskyldige inte visa logikostnaden medges

avdrag med belopp motsvarande ersättning som uppburits från

arbetsgivaren (nattraktamente). Detta avdrag får dock inte överstiga vid

förrättning inom riket ett halvt maximibelopp och vid förrättning utom

riket ett halvt normalbelopp per natt.

 Har skattskyldig som har rätt till avdrag för ökade levnadskostnader

enligt denna punkt tillhandahållits kostförmån skall avdraget reduceras

med hänsyn härtill, såvida inte förmånen avser fri kost som tillhandahållits

på allmänna transportmedel vid tjänsteresa och som inte utgör skattepliktig

intäkt.

 När arbete utom den vanliga verksamhetsorten varit förlagt till en och

samma ort under längre tid än tre månader i en följd bedöms rätten till

avdrag och beräknas detta enligt bestämmelserna i punkt 3 a. En löpande

förrättning anses bruten endast av uppehåll som beror på att arbetet

förläggs till annan ort under minst fyra veckor.

 Med arbetsgivare jämställs annan utbetalare av traktamente om den

huvudsakliga delen av arbetet utförs för denne.

 Denna lag träder i kraft den 1 september 1997 och tillämpas första

gången vid 1998 års taxering. De nya föreskrifterna skall dock tillämpas

för resor som företagits efter den 31 december 1996.

1.1

5 Förslag till lag om ändring i lagen (1971:289) om allmänna

förvaltningsdomstolar

Härigenom föreskrivs att 17, 17 a och 18 §§ lagen (1971:289) om

allmänna förvaltningsdomstolar skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

17 §

Länsrätt är domför med en

lagfaren domare och tre nämnde-

män, om inte annat följer av 17 a

eller 18 §.

Länsrätt är domför med en

lagfaren domare och två nämnde-

män, om inte annat följer av 17 a

eller 18 §. Om en av nämnde-

männen får förhinder sedan

handläggningen har påbörjats, är

rätten domför med en lagfaren

domare och en nämndeman.

Om det behövs med hänsyn till

målets omfattning eller någon

annan särskild omständighet, får

fyra nämndemän sitta i rätten.

Om det finns särskilda skäl med

hänsyn till målets omfattning eller

svårighetsgrad, får antalet

lagfarna domare utökas med en

utöver vad som följer av första

stycket. Utökas antalet lagfarna

domare skall också antalet

nämndemän utökas med en. Om

någon eller några av ledamöterna

får förhinder sedan hand-

läggningen påbörjats gäller första

stycket andra meningen i fråga

om domförhet. Rätten får dock

inte bestå av fler lagfarna domare

än nämndemän.

Om det inträffar förfall bland

nämndemännen sedan handlägg-

ningen har påbörjats, är rätten

domför med två nämndemän.

 Om domförhet vid behandling av mål om fastighetstaxering finns,

förutom i 18 §, bestämmelser i fastighetstaxeringslagen (1979:1152).

 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall fast-

ställa hur många nämndemän som skall finnas i varje län för tjänstgöring i

länsrätten. Länsrätten fördelar tjänstgöringen mellan nämndemännen efter

samråd med dem.

17 a §

 Länsrätten skall vid behandling av mål enligt 10 kap. kommunlagen

(1991:900) och 22 kap. kyrkolagen (1992:300) bestå av en lagfaren

ledamot och två sådana särskilda ledamöter som anges i 17 b §.

Länsrätten är dock domför utan

de särskilda ledamöterna i sådana

fall som anges i 18 § första

stycket 1-3 och 6, andra stycket

samt fjärde stycket 11.

Länsrätten är dock domför utan

de särskilda ledamöterna i sådana

fall som anges i 18 § första

stycket 1-3 och 5, andra stycket

samt fjärde stycket 1.

18 §

 Länsrätt är domför med en lagfaren domare ensam

 1. när åtgärd som avser endast måls beredande vidtages,

 2. vid sådant förhör med vittne eller sakkunnig som begärts av annan

länsrätt,

 3. vid beslut som avser endast rättelse av felräkning, felskrivning

eller

annat uppenbart förbiseende ,

4. vid beslut om återkallelse

tills vidare av körkort, körkorts-

tillstånd eller traktorkort eller om

vägran att tills vidare godkänna

utländskt körkort, när det är

uppenbart att ett sådant beslut bör

meddelas eller när omhänder-

tagande beslutas enligt 23 § kör-

kortslagen (1977:477),

5. vid beslut enligt luft-

fartslagen (1957:297) om för-

sättande ur kraft av ett certifikat,

elevtillstånd eller behörighets-

bevis, när det är uppenbart att ett

sådant beslut bör meddelas,

6. vid annat beslut som inte

innefattar slutligt avgörande av

mål.

4. vid beslut enligt luft-

fartslagen (1957:297) om för-

sättande ur kraft av ett certifikat,

elevtillstånd eller behörighets-

bevis, när det är uppenbart att ett

sådant beslut bör meddelas,

5. vid annat beslut som inte

innefattar slutligt avgörande av

mål.

 Om det inte är påkallat av särskild anledning att målet prövas av

fullsutten rätt, är länsrätt domför med en lagfaren domare ensam vid beslut

som inte innefattar prövning av målet i sak.

 Åtgärder som avser endast beredandet av ett mål och som inte är av

sådant slag att de bör förbehållas lagfarna domare får utföras av en annan

tjänsteman vid länsrätten som har tillräcklig kunskap och erfarenhet.

Närmare bestämmelser om detta meddelas av regeringen.

Vad som sägs i andra stycket

gäller även vid avgörande av

Vad som sägs i andra stycket

gäller även vid avgörande i sak av

1. mål om utdömande av vite,

1. mål av enkel beskaffenhet,

 2. mål enligt bevissäkringslagen (1975:1027) för skatte- och avgifts-

processen, enligt lagen (1978:880) om betalningssäkring för skatter, tullar

och avgifter, om besiktning enligt fastighetstaxeringslagen (1979:1152),

om handlings undantagande från taxeringsrevision, skatterevision, eller

annan granskning och om befrielse från skyldighet att lämna upplysningar

eller visa upp handling enligt taxeringslagen (1990:324), mervärdes-

skattelagen (1994:200), lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter

från arbetsgivare eller lagen (1984:151) om punktskatter och prisregle-

ringsavgifter samt om befrielse från skyldighet att lämna kontrolluppgift

enligt lagen (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter,

3. mål om omedelbart om-

händertagande enligt 6 § lagen

(1990:52) med särskilda bestäm-

melser om vård av unga, mål om

tillfälligt flyttningsförbud enligt

27 § samma lag, mål om

omedelbart omhändertagande en-

ligt 13 § lagen (1988:870) om

vård av missbrukare i vissa fall,

mål om tillfälligt omhänder-

tagande enligt 37 § smittskydds-

lagen (1988:1472), mål enligt 33 §

lagen (1991:1128) om psykiatrisk

tvångsvård samt mål enligt 18 §

första stycket 2-4 såvitt avser de

fall då vården inte har förenats

med särskild utskrivningspröv-

ning eller 5 lagen (1991:1129) om

rättspsykiatrisk vård,

3. mål om omedelbart om-

händertagande enligt 6 § lagen

(1990:52) med särskilda bestäm-

melser om vård av unga, mål om

tillfälligt flyttningsförbud enligt

27 § samma lag, mål om omedel-

bart omhändertagande enligt 13 §

lagen (1988:870) om vård av

missbrukare i vissa fall, mål om

tillfälligt omhändertagande enligt

37 § smittskyddslagen

(1988:1472), mål enligt 33 § lagen

(1991:1128) om psykiatrisk

tvångsvård, mål enligt 18 § första

stycket 2-4 såvitt avser de fall då

vården inte har förenats med

särskild utskrivningsprövning

eller 5 lagen (1991:1129) om

rättspsykiatrisk vård, samt mål

som förvar och uppsikt enligt

utlänningslagen (1989:529), mål

enligt lagen (1974:202) om beräk-

ning av strafftid m.m., mål enligt

lagen (1974:203) om kriminal-

vård i anstalt och mål enligt lagen

(1963:193) om samarbete med

Danmark, Finland, Island och

Norge ang. verkställighet av straff

m.m.,

 4. mål om anstånd med att betala skatt eller socialavgifter enligt

uppbörds- eller skatteförfattningarna och annat mål enligt uppbörds- och

folkbokföringsförfattningarna med undantag av mål om arbetsgivares

ansvarighet för arbetstagares skatt och mål enligt lagen (1984:668) om

uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare,

5. mål om uppdelning av

taxeringsvärde enligt 20 kap. 6 §,

28 kap. 1 § och 35 kap. 4 § fastig-

hetstaxeringslagen (1979:1152),

5. mål enligt lagen (1992:1528)

om offentlig upphandling,

6. mål som avser ändring av

taxerad inkomst med högst 5 000

kr,

6. mål som avser ändring av

taxerad inkomst med högst hälften

av basbeloppet enligt lagen

(1962:381) om allmän försäkring.

7. mål enligt skatte- och

taxeringsförfattningarna i vilket

beslutet överensstämmer med

parternas samstämmiga mening,

 8. mål om rättshjälp genom

offentligt biträde i ett ärende hos

en annan myndighet,

9. mål enligt körkortslagen

(1977:477), om beslutet innebär

att något körkortsingripande inte

skall ske eller om det är uppen-

bart att ett körkort, körkorts-

tillstånd eller traktorkort skall

återkallas eller att ett utländskt

körkort inte skall godkännas,

10. mål enligt luftfartslagen, om

beslutet innebär att varning

meddelas eller om det är uppen-

bart att ett certifikat, elevtillstånd

eller behörighetsbevis skall

återkallas,

11. mål i vilket saken är uppen-

bar.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 september 1997. Genom lagen upphävs

lagen (1996:1634) om ändring i lagen (1971:289) om allmänna förvalt-

ningsdomstolar.

 2. Om handläggningen har påbörjats före ikraftträdandet gäller 17 § i

sin

äldre lydelse.

6 Förslag till lag om ändring i bötesverkställighetslagen

(1979:189)

 Härigenom föreskrivs att 13 § bötesverkställighetslagen skall ha

följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

13 §

Åklagaren i den ort där den

bötfällde finns får överklaga ett

förordnande av en kronofogde-

myndighet enligt 12 § till tings-

rätten i samma ort. Överklagandet

skall ha kommit in till krono-

fogdemyndigheten inom tre

veckor från den dag då åklagaren

fick del av beslutet. Vid över-

klagande gäller i övrigt lagen

(1996:242) om domstolsärenden.

Vid handläggningen av ärendet

består tingsrätten av en lagfaren

domare. Om det finns särskilda

skäl med hänsyn till ärendets

beskaffenhet, får tingsrätten dock

bestå av en lagfaren domare och

tre nämndemän.

Åklagaren i den ort där den

bötfällde finns får överklaga ett

förordnande av en kronofogde-

myndighet enligt 12 § till tings-

rätten i samma ort. Överklagandet

skall ha kommit in till krono-

fogdemyndigheten inom tre

veckor från den dag då åklagaren

fick del av beslutet. Vid över-

klagande gäller i övrigt lagen

(1996:242) om domstolsärenden.

Vid handläggningen av ärendet

består tingsrätten av en lagfaren

domare. Om det finns särskilda

skäl med hänsyn till ärendets

beskaffenhet, får tingsrätten dock

bestå av en lagfaren domare och

två nämndemän.

 Kronofogdemyndighets beslut att inte meddela förordnande enligt 12 §

får inte överklagas. Den bötfällde får dock begära prövning av beslutet i

samband med klagan över utmätning.

 Denna lag träder i kraft den 1 september 1997.

7 Förslag till lag om ändring i lagen (1987:232) om sambors

gemensamma hem

 Härigenom föreskrivs att 20 a § lagen (1987:232) om sambors

gemensamma hem skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

20 a §

Vid handläggningen av ett

ärende enligt denna lag består

tingsrätten av en lagfaren domare.

Om det finns särskilda skäl med

hänsyn till ärendets beskaffenhet,

får tingsrätten dock bestå av en

lagfaren domare och tre nämnde-

män.

Vid handläggningen av ett

ärende enligt denna lag består

tingsrätten av en lagfaren domare.

Om det finns särskilda skäl med

hänsyn till ärendets beskaffenhet,

får tingsrätten dock bestå av en

lagfaren domare och två nämnde-

män.

 Regeringen får bestämma att även sådana anställda i en tingsrätt som

inte

är lagfarna domare skall få förordna bodelningsförrättare enligt 17 kap. 1 §

äktenskapsbalken.

 Denna lag träder i kraft den 1 september 1997.

8 Förslag till lag om ändring i lagen (1987:813) om

homosexuella sambor

Härigenom föreskrivs att lagen (1987:813) om homosexuella sambor

skall ha följande lydelse.

Lydelse enligt prop. 1996/97:70

Föreslagen lydelse

Om två personer bor tillsammans i ett homosexuellt förhållande, skall

vad som gäller i fråga om sambor enligt följande lagar och bestämmelser

tillämpas även på de homosexuella samborna:

1. lagen (1987:232) om sambors gemensamma hem,

2. ärvdabalken,

3. jordabalken,

4. 10 kap. 9 § rättegångsbalken,

5. 4 kap. 19 § första stycket utsökningsbalken,

6. 19 § första stycket, punkt 1 nionde stycket och punkt 3 sjunde

stycket av anvisningarna till 31 § samt punkt 3 a av anvisningarna

till 33 § kommunalskattelagen (1928:370),

7. lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt,

8. bostadsrättslagen (1991:614),

9. 9 § rättshjälpslagen

(1972:429),

10. lagen (1981:131) om

kallelse på okända borgenärer,

9. lagen (1981:131) om kallelse

på okända borgenärer,

11. 5 kap. 18 § tredje stycket

fastighetsbildningslagen

(1970:988),

10. 5 kap. 18 § tredje stycket

fastighetsbildningslagen

(1970:988),

12. 10 § insiderlagen

(1990:1342),

11. 10 § insiderlagen

(1990:1342),

13. 14 kap. 3 §, 4 § tredje styc-

ket och 8 § tredje stycket vallagen

(1997:000),

12. 14 kap. 3 §, 4 § tredje styc-

ket och 8 § tredje stycket vallagen

(1997:000),

14. 36 § första stycket lagen

(1972:704) om kyrkofullmäktig-

val,m.m.,

13. 36 § första stycket lagen

(1972:704) om kyrkofullmäktig-

val,m.m.,

15. 4 § lagen (1997:000) om

brevröstning i vissa fall,

14. 4 § lagen (1997:000) om

brevröstning i vissa fall,

16. lagen (1993:1469) om

uppskovsavdrag vid byte av

bostad,

15. lagen (1993:1469) om

uppskovsavdrag vid byte av

bostad,

17. 10 kap. 18 §, 11 kap. 2, 15

och 16 §§, 12 kap. 7 och 8 §§

samt 16 kap. 7 och 9 §§

föräldrabalken,

16. 10 kap. 18 §, 11 kap. 2, 15

och 16 §§, 12 kap. 7 och 8 §§

samt 16 kap. 7 och 9 §§

föräldrabalken,

 18. säkerhetsskyddslagen

(1996:627), samt

17. säkerhetsskyddslagen

(1996:627), samt

19. lagen (1996:1231) om

skattereduktion för fastighetsskatt

i vissa fall vid 1997-2001 års

taxeringar.

18. lagen (1996:1231) om

skattereduktion för fastighetsskatt

i vissa fall vid 1997-2001 års

taxeringar.

Förutsätter dessa lagar eller bestämmelser att samborna skall vara

ogifta, gäller det också de homosexuella samborna.

Denna lag träder i kraft den 1 december 1997.

9 Förslag till lag om ändring i lagen (1988:688) om

besöksförbud

 Härigenom föreskrivs att 18 § lagen (1988:688) om besöksförbud skall

ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

18 §

Vid avgörande av saken skall

tingsrätten bestå av en lagfaren

domare och tre nämndemän. Vid

annan handläggning är tingsrätten

domför med en lagfaren domare.

Vid avgörande av saken skall

tingsrätten bestå av en lagfaren

domare och två nämndemän. Vid

annan handläggning är tingsrätten

domför med en lagfaren domare.

 Vid omröstning gäller reglerna i 29 kap. rättegångsbalken i tillämpliga

delar.

 Denna lag träder i kraft den 1 september 1997.

10 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1811) om

disciplinansvar inom totalförsvaret, m.m.

 Härigenom föreskrivs att 53 § lagen (1994:1811) om disciplinansvar

inom totalförsvaret skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

53 §

Vid handläggningen av ärendet

består tingsrätten av en lagfaren

domare. Om det finns särskilda

skäl med hänsyn till ärendets

beskaffenhet, får tingsrätten dock

bestå av en lagfaren domare och

tre nämndemän.

Vid handläggningen av ärendet

består tingsrätten av en lagfaren

domare. Om det finns särskilda

skäl med hänsyn till ärendets

beskaffenhet, får tingsrätten dock

bestå av en lagfaren domare och

två nämndemän.

 Denna lag träder i kraft den 1 september 1997.

11 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:1639) om

ändring i lagen (1976:839) om Statens va-nämnd

Härigenom föreskrivs att 19 § lagen (1976:839) om Statens va-nämnd i

paragrafens lydelse enligt lagen (1996:1639) om ändring i nämnda lag

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

19 §

Ett slutligt beslut av nämnden får överklagas.

1. en fråga om ersättning enligt 12 § tredje stycket eller 13 eller 14 §,

2. en fråga som gäller rättshjälp, eller

3. en fråga som avses i 15 §.

Andra beslut av nämnden får

överklagas endast i samband med

överklagande av särskilt beslut.

Andra beslut av nämnden får

överklagas endast i samband med

överklagande av slutligt beslut.

Beslut av nämnden får verkställas som domstols dom.

12 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:1653) om

ändring i lagen (1996:242) om domstolsärenden

Härigenom föreskrivs att 37 § lagen (1996:242) om domstolsärenden i

paragrafens lydelse enligt lagen (1996:1653) om ändring i nämnda lag

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

37 §

Ett beslut som inte innebär att

ärendet avgörs får överklagas

endast i samband med överkla-

gande av ett beslut som innebär att

ärendet avgörs. Överklagande får

dock ske särskilt, när domstolen

Ett beslut som inte innebär att

ärendet avgörs får överklagas

endast i samband med överkla-

gande av ett beslut som innebär att

ärendet avgörs. Överklagande får

dock ske särskilt, när domstolen

1. ogillat en invändning om jäv

mot någon ledamot av domstolen

eller en invändning om att det

finns ett hinder för ärendets

prövning,

1. ogillat en invändning om jäv

mot någon ledamot av domstolen

eller en invändning om att det

finns ett hinder för ärendets

prövning,

2. avvisat ett ombud eller ett

biträde,

2. avvisat ett ombud eller ett

biträde,

3. beslutat i en fråga om

säkerställande av det som ärendet

gäller eller beslutat att ett

överklagat beslut tills vidare inte

får verkställas eller i övrigt

beslutat tills vidare rörande saken,

3. beslutat i en fråga om

säkerställande av det som ärendet

gäller eller beslutat att ett

överklagat beslut tills vidare inte

får verkställas eller i övrigt

beslutat tills vidare rörande saken,

4. förelagt någon att medverka

på annat sätt än genom inställelse

inför domstolen och en under-

låtenhet att följa föreläggandet

kan medföra särskild påföljd för

honom eller henne,

4. förelagt någon att medverka

på annat sätt än genom inställelse

inför domstolen och en under-

låtenhet att följa föreläggandet

kan medföra särskild påföljd för

honom eller henne,

5. vid prövning enligt 3 kap. 3 §

andra stycket 5 tryckfrihets-

förordningen eller 2 kap. 3 §

andra stycket 5 yttrandefrihets-

grundlagen funnit det vara av

synnerlig vikt att en uppgift som

avses där lämnas vid vittnes-

förhör,

5. vid prövning enligt 3 kap. 3 §

andra stycket 5 tryckfrihets-

förordningen eller 2 kap. 3 §

andra stycket 5 yttrandefrihets-

grundlagen funnit det vara av

synnerlig vikt att en uppgift som

avses där lämnas vid vittnes-

förhör,

6. beslutat i en fråga om under-

sökning eller omhändertagande av

person eller egendom eller om

någon annan liknande åtgärd,

6. beslutat i en fråga om under-

sökning eller omhändertagande av

person eller egendom eller om

någon annan liknande åtgärd,

7. utdömt vite eller någon annan

påföljd för underlåtenhet att följa

föreläggande eller straff för för-

seelse i förfarandet eller förklarat

att någon skall ersätta en kostnad

för förfarandet,

7. utdömt vite eller någon annan

påföljd för underlåtenhet att följa

föreläggande eller straff för för-

seelse i förfarandet eller förklarat

att någon skall ersätta en kostnad

för förfarandet,

8. beslutat i en fråga som gäller

någons medverkan i ärendet eller

8. beslutat i en fråga som gäller

ersättning för någons medverkan i

ärendet eller

9. beslutat i annat fall än som

avses i 8 i en fråga som gäller

rättshjälp enligt rättshjälpslagen

(1996:000).

9. beslutat i annat fall än som

avses i 8 i en fråga som gäller

rättshjälp enligt rättshjälpslagen

(1996:1619).

Ett beslut genom vilket ärendet

återförvisas förvaltningsmyndig-

het får överklagas till en lägre

domstol eller till en endast om

beslutet innefattar avgörande av

någon fråga som inverkar på

ärendets utgång.

Ett beslut genom vilket ärendet

återförvisas till en lägre domstol

eller till en förvaltningsmyndighet

får överklagas endast om beslutet

innefattar avgörande av någon

fråga som inverkar på ärendets

utgång.

Denna lag träder i kraft den 1 december 1997.

Lagrådet

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1997-02-21

Närvarande: f.d. regeringsrådet Bertil Voss, justitierådet Johan Munck,

regeringsrådet Karl-Ingvar Rundqvist.

Enligt en lagrådsremiss den 13 februari 1997 (Justitiedepartementet) har

regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till lag om

ändring i äktenskapsbalken, m.fl.

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn Ebba

Sverne.

Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

I lagrådsremissen föreslås viktiga förändringar i fråga om domstols sam-

mansättning såväl för de allmänna domstolarnas som för de allmänna

förvaltningsdomstolarnas del. Innebörden är framför allt att antalet

nämndemän som enligt huvudregeln skall delta vid avgöranden i första

domstolsinstans begränsas jämfört med nuvarande ordning. Väsentligen

motiveras detta av kravet på att domstolsförfarandet skall vara rationellt

och effektivt samt av en strävan att försöka förbättra förutsättningarna för

en tillfredsställande rekrytering av nämndemän. Minskningen av de

deltagande nämndemännens antal bedöms enligt remissen inte få någon

negativ inverkan på allmänhetens möjligheter till insyn i eller inflytande

på domstolarnas verksamhet eller leda till försämring av kvaliteten i

dömandet.

Lagrådet har inga invändningar mot de syften som ligger bakom

förslagen. De argument som åberopas för förslagen talar i och för sig

också för att det kan finnas utrymme för att vidta tillämnade förändringar

i fråga om nämndemannamedverkan. Några påtagliga risker för att

kvaliteten i dömandet skall försämras bör enligt Lagrådets uppfattning

inte uppstå om förslagen genomförs. Vad som möjligen kan diskuteras är

frågan om allmänhetens förtroende för domstolarna skulle kunna

påverkas i negativ riktning av en minskning av antalet deltagande

nämndemän. Detta spörsmål lär dock knappast kunna besvaras med

större mått av säkerhet, i vart fall inte utan särskilda undersökningar.

Lagrådet har nyligen haft att yttra sig över ett annat reformförslag med

angivet syfte att bidra till att göra domstolsväsendet mer ändamålsenligt

än hittills. Det förslaget gällde processen i hovrätt men avsåg inte minst

att åstadkomma en effektiv funktionsfördelning mellan domstols-

instanserna så att tyngdpunkten i rättskipningen vid allmän domstol

skulle komma att klarare förläggas till första instans. Vad gäller

återverkningarna för tingsrätterna av de föreslagna ändringarna i

hovrättsprocessen närmast tingsrätternas förutsättningar att svara mot

de ökade anspråk som följer av ett generellt krav på prövningstillstånd i

andra instans framhöll Lagrådet, under hänvisning till uppgifter i

remissen beträffande pågående utredningar om tingsrättsförfarandet och

om domstolsväsendets organisationsstruktur, att det skulle ha varit en

klar fördel om prövningstillståndsproceduren hade kunnat ses i belysning

av ett utarbetat förslag avseende tillämnade förändringar för

tingsrätternas del.

Lagrådet anser sig kunna utgå ifrån att den nu presenterade

lagrådsremissen inte inrymmer annat än en mindre del av de

förändringsförslag som aviserats beträffande tingsrättsförfarandet och

tingsrättsorganisationen. På motsvarande sätt som gällde vid Lagrådets

behandling av remissen om hovrättsprocessen ter det sig för Lagrådet

mindre tillfredsställande att i nuvarande skede av domstolsväsendets

reformering ta ställning på grundval av ett underlag som är inriktat enbart

på en förhållandevis avgränsad fråga och inte närmare belyser vilken

betydelse den föreslagna lösningen får sett i ett större sammanhang. Som

ett exempel på vad nu sagts om remissens något snäva inriktning kan

nämnas att det i remissen inte ens redovisas eller ges synpunkter på att

det nyligen föreslagna systemet med generellt krav på prövningstillstånd

i hovrätt torde leda till en inte oväsentlig beskärning av

nämndemannamedverkan i andra instans.

Mot bakgrund av det anförda anser Lagrådet att det bör kunna sättas i

fråga om tidpunkten nu är den rätta för att ta slutlig ställning till den

föreslagna begränsningen av nämndemannamedverkan. Lagrådet be-

dömer dock inte att det i ärendet har framkommit något som från de

aspekter Lagrådet främst har att beakta utgör hinder mot att genomföra

förslagen i remissen i allt väsentligt med den utformning de har där.

Vissa detaljbetonade frågor tar Lagrådet upp i det följande.

Lagrådet vill också inledningsvis ta upp en särskild fråga. I

rättegångsbalken, äktenskapsbalken och lagen om allmänna

förvaltningsdomstolar finns för närvarande bestämmelser om domförhet

för den situationen att det inträffar "förfall" för någon av nämndemännen

sedan huvudförhandling resp. handläggning påbörjats. Genom förslaget

utvidgas denna reglering till att för vissa fall även gälla andra

domstolsledamöter än nämndemän. Därvid används genomgående

uttryckssättet att ledamoten får "förhinder".

Vid tillkomsten av de gällande reglerna (se prop. 1969:14 s. 138 f. och

239) angavs inte närmare vad som skulle förstås med "förfall", men

begreppet torde böra uppfattas så att det skall vara fråga om en godtagbar

ursäkt, låt vara att det inte kan krävas att laga förfall i egentlig mening

föreligger. Lagrådsremissens term "förhinder" är mera allmänt hållen,

något som skulle kunna leda till den missuppfattningen att vilket slags

förhinder som helst skulle vara tillräckligt för att de berörda reglerna

skall få tillämpas. I lagrådsremissens författningskommentar anges

emellertid att någon saklig ändring inte är åsyftad, och det finns därför

anledning att utgå från att tillämpningen på dennna punkt kommer att bli

oförändrad trots skillnaden i uttryckssätt.

Förslaget till lag om ändring i äktenskapsbalken

14 kap.

17 §

Enligt tredje stycket får när det finns skäl för det antalet lagfarna domare

utökas med en utöver vad som följer av första stycket, varvid även

antalet nämndemän skall utökas med en. Tingsrätten skall alltså i detta

fall bestå av två lagfarna domare och tre nämndemän. I tredje meningen

behandlas det fallet att någon eller några av ledamöterna får förhinder

sedan huvudförhandling har påbörjats. För detta fall hänvisas till andra

stycket, vilket innebär att rätten skall bestå av en lagfaren domare och en

nämndeman. Avsikten är emellertid enligt motiven att tingsrätten i detta

fall också skall vara domför med en eller två lagfarna domare och två

eller tre nämndemän. För att detta skall komma till uttryck bör tredje

meningen få följande lydelse: "Om någon eller några av ledamöterna får

förhinder sedan huvudförhandlingen har påbörjats, är rätten domför med

minst en lagfaren domare och minst en nämndeman."

Den nya regeln i tredje styckets sista mening om att rätten inte får

bestå av fler lagfarna domare än nämndemän kan väcka fråga hur det

skall förfaras om vid en huvudförhandling rätten ursprungligen har

bestått av två lagfarna ledamöter och tre nämndemän samt två av

nämndemännen får förhinder. Rätten är då inte domför med två lagfarna

ledamöter och den återstående nämndemannen, men domförhet uppstår,

om även en av de lagfarna ledamöterna avträder. Det framgår inte

uttryckligen av regleringen om någon av de lagfarna ledamöterna i en

sådan situation kan avträda enbart i syfte att rätten åter skall bli domför.

Emellertid torde regleringens utgångspunkt vara att det över huvud taget

inte finns någon rätt för en ledamot att avträda sedan huvudförhandling

påbörjats med mindre än att "förhinder" i lagens mening föreligger.

Svaret på den ställda frågan synes alltså böra vara nekande.

Förslaget till lag om ändring i rättegångsbalken

1 kap.

3 b §

Med hänvisning till vad som anförts vid 14 kap. 17 § äktenskapsbalken

förordar Lagrådet att tredje styckets tredje mening får följande lydelse:

"Om någon eller några av ledamöterna får förhinder sedan huvud-

förhandlingen har påbörjats, är rätten domför med minst en lagfaren

domare och minst en nämndeman."

Även i fråga om tillämpningen av tredje styckets sista mening hänvisar

Lagrådet till vad som anförts vid 14 kap. 17 § äktenskapsbalken.

8 §

Andra styckets andra mening behandlar det fallet att, när en eller två

särskilda ledamöter ingår i rätten, någon eller några ledamöter får för-

hinder sedan huvudförhandling har påbörjats. Som meningen har av-

fattats, kan den möjligen uppfattas så att den endast åsyftar det fallet att

den ene eller båda av de särskilda ledamöterna får förhinder, vilket inte

kan vara avsikten. Med hänsyn härtill och med hänvisning till vad som

har anförts vid 14 kap. 17 § äktenskapsbalken förordar Lagrådet att me-

ningen får följande lydelse: "Om särskild ledamot eller annan ledamot av

rätten får förhinder sedan huvudförhandlingen har påbörjats, är rätten

domför med minst en lagfaren domare och minst en nämndeman."

Det bör anmärkas att, när det i styckets tredje mening föreskrivs att

rätten inte får bestå av fler lagfarna domare än nämndemän, även sådan

lagfaren domare i allmän förvaltningsdomstol som ingår i rätten enligt

första stycket 2 måste anses inbegripen.

Förslaget till lag om ändring i lagen (1971:289) om allmänna för-

valtningsdomstolar

17 §

I paragrafens andra stycke föreslås att länsrätten skall kunna förstärkas

med en lagfaren domare, om det finns särskilda skäl med hänsyn till

målets omfattning eller svårighetsgrad. En motsvarande möjlighet till

förstärkning finns för närvarande i 1 kap. 3 b § rättegångsbalken såvitt

avser tingsrätterna. I lagrådsremissen föreslås att den bestämmelsen

ändras så att det inte längre skall krävas särskilda skäl med hänsyn till

målets omfattning eller svårighetsgrad för en sådan förstärkning. Det

sägs dock i författningskommentaren till nämnda paragraf att det även i

fortsättningen torde vara målets omfattning och svårighetsgrad som

avgör om sammansättningen bör förstärkas.

Motivet för en förstärkning av länsrättens sammansättning på

juristsidan är enligt remissen (avsnitt 6) framför allt att målen i vissa fall

blivit mer komplicerade men även att det är lämpligt att reglerna för

tingsrätt och länsrätt samordnas. Lagrådet kan instämma i dessa

synpunkter. Det borde då ligga närmast till hands att utforma 1 kap. 3 b

§ rättegångsbalken och förevarande paragraf på samma sätt. Något motiv

för att beträffande länsrätten kräva särskilda skäl för en förstärkning på

juristsidan har emellertid inte anförts i remissen. Det sägs endast att en så

generös tillämpning som föreslås för tingsrätternas del inte är avsedd för

länsrätternas del, åtminstone inte i nuläget. Lagrådet förordar att frågan

övervägs på nytt i detta lagstiftningsärende.

I den allmänna motiveringen framhålls att frågan om länsrätten skall

förstärkas med en juristdomare eller inte i det enskilda målet ankommer

på rotelinnehavaren att avgöra. Lagrådet vill å sin sida framhålla att, om

rotelhavarens uppfattning i en sådan fråga skiljer sig från någon annan

ledamots, det bör vara rätten som har att avgöra frågan.

Med hänvisning till vad som anförts vid 14 kap. 17 § äktenskapsbalken

förordar Lagrådet att andra styckets tredje mening får följande lydelse:

"Om någon eller några av ledamöterna får förhinder sedan

handläggningen har påbörjats, är rätten domför med minst en lagfaren

domare och minst en nämndeman."

Även i fråga om tillämpningen av andra styckets sista mening hänvisar

Lagrådet till vad som anförts vid 14 kap. 17 § äktenskapsbalken.

18 §

Enligt förslaget upphävs bestämmelsen i första stycket punkt 4 att

länsrätten är domför med en lagfaren domare ensam vid vissa beslut om

körkortsingripande. Detta anges i remissens allmänna motivering

(avsnitt 8) och i författningskommentaren vara en följd av att länsrätten

inte längre meddelar sådana beslut i avvaktan på slutligt avgörande av ett

mål; denna befogenhet utövas numera av länsstyrelsen.

Tillsvidarebeslut i körkortsmål handläggs enligt 39 § körkortslagen

(1977:477) i första instans av länsstyrelsen. Ett sådant beslut av läns-

styrelsen får överklagas till allmän förvaltningsdomstol (47 §). Om ett

tillsvidarebeslut har överklagats, uppkommer således fortfarande fråga

om länsrätten bör vara domför med endast en lagfaren domare. Då det i

remissen anförda skälet för att upphäva endomarbehörigheten i dessa

körkortsmål inte är relevant och då någon annan anledning att låta punkt

4 i första stycket utgå inte synes föreligga, bör punkten enligt Lagrådets

mening stå kvar. Den bör emellertid formuleras om dels för att motsvara

den terminologi som nu används i körkortslagen, dels därför att

länstyrelsens beslut i fråga om omhändertagande av körkort eller

traktorkort inte kan överklagas (106 § körkortsförordningen 1977:722).

I paragrafens fjärde stycke anges de fall då länsrätt är behörig att

avgöra mål i sak med en juristdomare. Till sådana mål hänförs enligt

punkt 6 mål som avser ändring av taxerad inkomst med visst högsta

belopp. Ändringsförslaget som överensstämmer med vad som föreslogs

i departementspromemorian Ds 1996:40 innebär att den nuvarande

beloppsgränsen 5 000 kronor höjs till hälften av basbeloppet enligt lagen

om allmän försäkring.

Emot den sålunda föreslagna beloppshöjningen i och för sig har

Lagrådet ingen invändning. Så som också har framhållits i ett flertal

remissyttranden över den nämnda promemorian framstår det emellertid

enligt Lagrådets mening inte numera sedan skatteprocessen förändrats

till en sakprocess enligt taxeringslagen (1990:324) som adekvat att

beloppsregeln för ensamdomarbehörighet enligt lagtexten avser mål om

ändring av taxerad inkomst. Strikt efter ordalagen betyder ju detta att

regeln endast gäller skattemål för vilka den äldre ordningen alltjämt skall

tillämpas. Även om punkt 6 i sin nuvarande utformning av länsrätterna

utan större problem skulle ha funnit användning också inom sak-

processens ram kan detta inte anses utgöra ett vägande skäl för att avstå

från att anpassa lydelsen i samband med den beloppsändring som avses

ske i förevarande sammanhang.

Det finns emellertid enligt Lagrådets mening viss tvekan om

lämpligheten och den praktiska nyttan av att behålla en sådan reglering

med den ändrade ordningen för skatteprocessen. Principiellt sett skulle

det enligt Lagrådets uppfattning vara fördelaktigt om problemet kunde

lösas genom att beloppsregeln i punkt 6 slopades, varvid frågan om

ensamdomarbehörighet vid avgörande i sak av den aktuella typen av mål

skulle styras enbart av den i remissen föreslagna bestämmelsen avseende

mål av enkel beskaffenhet. Lagrådet bedömer det för sin del svårt att på

förevarande material överblicka effekten av denna lösning. Frågan synes

dock förtjänt att övervägas ytterligare under lagstiftningsärendets

fortsatta behandling. Om det därvid anses lämpligast att behålla punkt 6

föreslår Lagrådet att punkten omformuleras och med viss anknytning till

6 kap. 1 § taxeringslagen och till vad som gäller för dispositiva tvistemål

enligt 1 kap. 3 d § rättegångsbalken, ges följande lydelse:

"6. mål som avser en fråga av betydelse för inkomstbeskattningen, om

värdet av vad som yrkas i målet uppenbart inte överstiger hälften av

basbeloppet enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring."

En ändrad formulering enligt Lagrådets förslag bör leda till att

övergångsbestämmelserna kompletteras med en ny punkt, som därvid

kan ges följande lydelse:

"3. Domförhet enligt 18 § fjärde stycket gäller även vid avgörande i

sak av mål om ändring av taxerad inkomst enligt förfarandereglerna i

taxeringslagen (1956:623), om ändringen avser högst hälften av

basbeloppet enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring."

Övriga lagförslag

Förslagen lämnas utan erinran.

JUSTITIEDEPARTEMENTET

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 6 mars 1997

Närvarande:statsrådet Hjelm-Wallén, ordförande, och[REDACTED_EFTERNAMN],

Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet Freivalds

Regeringen beslutar proposition 1996/97:133 Domstols sammansättning

m.m.

 Senaste lydelse 1995:21.

 Senaste lydelse 1989:657.

 Senaste lydelse 1989:657.

 Senaste lydelse 1996:243.

 Senaste lydelse 1996:244.

 Senaste lydelse 1989:656.

 Senaste lydelse 1993:515.

 Senaste lydelse 1996:651.

 Senaste lydelse 1995:21.

 Senaste lydelse 1996:258.

 Senaste lydelse 1996:261.

 Senaste lydelse 1996:269.

 Senaste lydelse 1989:657.

 Senaste lydelse 1989:657.

 Senaste lydelse 1996:243.

 Senaste lydelse 1996:244.

 Senaste lydelse 1989:656.

 Senaste lydelse 1989:656.

 Senaste lydelse 1993:515.

 Senaste lydelse 1996:651.

 Senaste lydelse 1995:21.

 Senaste lydelse 1995:21.

 Senaste lydelse 1989:656.

 Senaste lydelse 1996:258.

 Senaste lydelse 1996:261.

 Senaste lydelse 1996:269.

Prop. 1996/97:133

Bilaga 2

62

1

Prop. 1996/97:133

Bilaga 5

82

Prop. 1996/97:133

Bilaga 5

84

85

1

Prop. 1996/97:133

Bilaga 1

70

1