Regeringens proposition

1995/96:152

Beskattning av förmån av utbildning och

andra åtgärder vid personalavveckling, m.m.

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 28 mars 1996

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Thomas[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Finansdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås olika ändringar i skattelagstiftningen, främst i

inkomstslaget tjänst.

 Förmån av fri utbildning och andra åtgärder i samband med uppsägning och

omplacering föreslås inte bli beskattade hos mottagaren under förutsättning att

utbildningen eller åtgärden är av väsentlig betydelse för att den skattskyldige

skall kunna fortsätta att förvärvsarbeta. Avdrag skall få göras för ökade

levnadskostnader och resekostnader i samband med utbildningen eller åtgärden om

den skattskyldige fått ersättning för dessa kostnader. Förslagen omfattar inte

förmån från fåmansföretag eller fåmansägt handelsbolag om den anställde är

företagsledare eller delägare i företaget eller närstående till sådan person.

 Reseförmåner som utgår på grund av anställning eller särskilt uppdrag inom

rese- och trafikbranschen föreslås i vissa fall kunna värderas efter särskilda

regler när för resan har gällt inskränkande villkor. Förmån av flygresa skall

värderas enligt en individuell beskattningsmodell där varje enskild resa

värderas till ett schablonvärde. Förmån av inrikes tågresor skall värderas

enligt en schablonmodell som innebär att värdet är en viss andel av

marknadspriset på de årskort som finns på marknaden.

 Den särskilda skattefriheten för rabatter och andra förmåner som flygbolag ger

ut för visad kundtrohet vid utrikes flygresor, s.k. frequent flyer-rabatter,

föreslås slopad.

 Vidare tas i propositionen upp vissa frågor som är föranledda av att

allt fler svenskar kommer att delta i arbete i Europeiska unionens

institutioner och organ. Vissa utökade avdragsmöjligheter för ökade

levnadskostnader, hemresekostnader och kostnader för inställelseresor föreslås.

Vad avser resekostnader innebär förslaget att avdrag skall medges inte bara för

resor inom Sverige utan också för resor inom eller mellan Europeiska unionens

medlemsländer eller EES-länder. På motsvarande sätt ändras reglerna om

skattefrihet för fri resa till och från anställningsintervju eller ersättning

för sådana kostnader. Dessutom föreslås att skattskyldig som är på förrättning

utomlands och har rätt till avdrag för ökade levnadskostnader skall ha rätt till

avdrag för barns skolavgifter i förrättningslandet under samma tid.

 Det nuvarande förbudet mot ändring i taxeringsbeslut till den skattskyldiges

nackdel under november månad taxeringsåret föreslås slopat. Dessutom föreslås

att kretsen som får lämna förenklad självdeklaration utökas till att avse även

personer som är närstående till företagsledare i fåmansföretag utan att vara

delägare i företaget. Dödsbon föreslås undantas från deklarationsplikt under

vissa förutsättningar. Slutligen föreslås vissa smärre ändringar av redaktionell

karaktär i bl.a. kommunalskattelagen.

 Ändringarna föreslås träda i kraft den 1 juli 1996 och tillämpas i

huvudsak första gången vid 1997 års taxering. Vad gäller värdering av

reseförmåner och den slopade skattefriheten för kundtrohetsrabatter vid utrikes

flygresor skall dock reglerna tillämpas första gången vid 1998 års taxering.

 1

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 6

2 Lagtext 7

 2.1 Förslag till lag om ändring i kommunalskattelagen

 (1928:370) 7

 2.2 Förslag till lag om ändring i uppbördslagen

 (1953:272) 24

 2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1958:295) om

 sjömansskatt 26

 2.4 Förslag till lag om ändring i taxeringslagen

 (1990:324) 27

 2.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:325) om

 självdeklaration och kontrolluppgifter 28

 2.6 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:659) om

 särskild löneskatt på vissa förvärvsinkomster31

3 Ärendet och dess beredning 33

4 Beskattning av utbildning och andra åtgärder vid

 personalvveckling. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .

. . . . 36

 4.1 Förmån i form av fri utbildning 36

 4.2 Utbildning och andra åtgärder vid personalavveckling37

 4.3 Utbildning under pågående anställning 40

 4.4 Avdragsrätt för ökade levnadskostnader m.m och

 resekostnader. 42

 4.5 Fåmansföretag 43

5 Reseförmåner 45

 5.1 Bakgrund och gällande rätt 45

 5.2 Överväganden och förslag 47

6 Beskattning av flygbranschens trohetsrabatter 53

 6.1 Bakgrund och gällande rätt 53

 6.2 Överväganden och förslag 56

7 Beskattning i samband med anställning eller uppdrag inom

 Europeiska unionen 58

 7.1 Tjänstgöringsvillkor och särskilda EG-rättsliga

 skatteregler 58

 7.1.1 Inledning 58

 7.1.2 Anställningar och uppdrag inom EU:s

 institutioner och organ 59

 7.1.3 Skattskyldighet i Sverige 63

 7.1.4 Särskilda EG-rättsliga skatteregler64

 7.1.5 Frågor att behandla 66

 7.2 Kostnadsersättningar till företrädare i

 Europaparlamentet 66

 7.3 Avdrag för ökade levnadskostnader 69

 7.4 Avdrag för kostnader för hemresor m.m. 75

 7.5 Avdrag för skolavgifter 77

8 Skattefrihet för sjöinkomster för utländska sjömän78

9 Avdrag för representationskostnader 80

10 Förbudet att fatta taxeringsbeslut till nackdel under

 november 81

11 Utökning av kretsen som får lämna förenklad

 självdeklaration 83

12 Automatisk taxering av dödsbons kapitalinkomster84

13 Ekonomiska effekter för den offentliga sektorn 86

14 Författningskommentarer 87

 14.1 Förslaget till lag om ändring i kommunalskattelagen

 (1928:370) 87

 14.2 Förslaget till lag om ändring i uppbördslagen

 (1953:272) 94

 14.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1958:295) om

 sjömansskatt 94

 14.4 Förslaget till lag om ändring i taxeringslagen

 (1990:324) 95

 14.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:325) omsjälvdeklaration

och kontrolluppgifter 95

 14.6 Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:659) om särskildlöneskatt

på vissa förvärvsinkomster 95

Bilaga 1 Sammanfattning av betänkandet Personalavveckling,

 utbildning och beskattning (SOU 1995:94) 96

Bilaga 2 Utredningens om beskattning av förmåner i samband

 med uppsägning och utbildning lagförslag 102

Bilaga 3 Förteckning över de remissinstanser som har

 yttrat sig över betänkandet Personalavveckling,

 utbildning och beskattning (SOU 1995:94) 104

Bilaga 4 Förteckning över de remissinstanser som har

 yttrat sig över betänkandet Beskattning

 av förmåner (SOU 1994:98) 105

Bilaga 5 Sammanfattning av rapporten betänkandet Svenskar

 i EU-tjänst (SOU 1995:89) 106

Bilaga 6 Förteckning över de remissinstaser som har

 yttrat sig över rapporten Svenskar i EU-tjänst

 (SOU 1995:89) 108

Bilaga 7 Lagrådsremissens lagförslag 109

Bilaga 8 Lagrådets yttrande 128

Utdrag ur protokoll vid sammanträde den 28 mars 1996131

 2

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

1. lag om ändring i kommunalskattelagen (1928:370),

2 . lag om ändring i uppbördslagen (1953:272),

3 . lag om ändring i lagen (1958:295) om sjömansskatt

4 . lag om ändring i taxeringslagen (1990:324),

5 . lag om ändring i lagen (1990:325) om självdeklaration och

 kontrolluppgifter.

6. lag om ändring i lagen (1990:659) om särskild löneskatt

 på vissa förvärvsinkomster.

 3

2 Lagtext

2.1 Förslag till lag om ändring i kommunalskattelagen

(1928:370)

 Härigenom föreskrivs i fråga om kommunalskattelagen (1928:370)

 dels att 19 §, 32 § 3 och 3 f mom., 42 §, punkt 1 av anvisningarna till 20

§, punkt 20 e av anvisningarna till 23 §, punkterna 3, 3 b och 4 av anvis-

ningarna till 33 § samt punkt 4 av anvisningarna till 41 § skall ha följande

lydelse,

 dels att det i lagen skall införas fyra nya bestämmelser, 32 § 3 h mom.,

punkterna 3 d och 8 av anvisningarna till 33 § samt punkt 6 av anvisningarna

till 42 §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 19 §1

 Till skattepliktig inkomst enligt denna lag räknas icke:

 vad som vid bodelning tillfallit make eller sambo eller vad som förvärvats

genom arv, testamente, fördel av oskift bo eller gåva;

 vinst i svenskt lotteri eller vinst vid vinstdragning på här i riket utfärdade

premieobligationer och ej heller sådan vinst i utländskt lotteri eller vid

vinstdragning på utländska premieobligationer, som uppgår till högst 100 kronor;

 ersättning, som på grund av försäkring jämlikt lagen (1962:381) om allmän

försäkring, lagen (1954:243) om yrkesskadeförsäkring eller lagen (1976:380) om

arbetsskadeförsäkring tillfallit den försäkrade, om icke ersättningen grundas på

förvärvsinkomst eller utgör föräldrapenning, så ock sådan ersättning enligt

annan lag eller särskild författning, som utgått annorledes än på grund av

sjukförsäkring, som nyss sagts, till någon vid sjukdom eller olycksfall i arbete

eller under militärtjänstgöring eller i fall som avses i lagen (1977:265) om

statligt personskadeskydd eller lagen (1977:267) om krigsskadeersättning till

sjömän om icke ersättningen grundas på förvärvsinkomst, ävensom ersättning,

vilken vid sjukdom eller olycksfall tillfallit någon på grund av annan

försäkring, som icke tagits i samband med tjänst, dock att till skattepliktig

inkomst räknas ersättning i form av pension eller i form av livränta i den mån

livräntan är skattepliktig enligt 32 § 1 eller 2 mom., så ock ersättning som

utgår på grund av trafikförsäkring eller annan ansvarighetsförsäkring eller på

grund av skadeståndsförsäkring och avser förlorad inkomst av skattepliktig

natur;

 belopp, som till följd av försäkringsfall eller återköp av försäkringen utgått

på grund av kapitalförsäkring, samt belopp som arbetsgivare utan att försäkring

har tecknats för anställdas räkning betalar ut och som motsvarar ersättning på

grund av grupplivförsäkring, i den mån beloppet inte väsentligt överstiger vad

som utgår för befattningshavare i statens tjänst;

 försäkringsersättning eller annan ersättning för skada på egendom, dock att

skatteplikt föreligger dels i den mån ersättningen avser annan byggnad än

privatbostad eller markanläggning, dels i den mån köpeskilling, som skulle ha

influtit om den försäkrade eller skadade egendomen i stället hade sålts, hade

varit att hänföra till intäkt av näringsverksamhet och dels i den mån

ersättningen eljest motsvarar skattepliktig intäkt av eller avdragsgill

omkostnad för näringsverksamhet;

 vinstandel, återbäring eller premieåterbetalning, som utgått på grund av annan

personförsäkring än pensionsförsäkring eller sådan sjuk- eller olycks-

fallsförsäkring som tagits i samband med tjänst, samt vinstandel, som utgått på

grund av skadeförsäkring, för vilken rätt till avdrag för premie icke förelegat;

 ersättning jämlikt lagen (1956:293) om ersättning åt smittbärare om icke

ersättningen grundas på förvärvsinkomst;

 periodiskt understöd eller därmed jämförlig periodisk intäkt, som icke utgör

vederlag vid avyttring av egendom, i den mån givaren enligt 20 § eller punkt 5

av anvisningarna till 46 § icke är berättigad till avdrag för utgivet belopp;

 stipendier för mottagarens utbildning;

 stipendium som är avsett för andra ändamål och som inte utgår periodiskt och

inte utgör ersättning för arbete som har utförts eller skall utföras för

utgivarens räkning;

 studiestöd enligt 3 eller 4 kap. studiestödslagen (1973:349), internatbidrag,

studielån och resekostnadsersättning enligt 6 och 7 kap. samma lag samt sådant

särskilt bidrag vilket enligt av regeringen eller statlig myndighet meddelade

bestämmelser utgår till deltagare i arbetsmarknadsutbildning samt med dem i

fråga om sådant bidrag likställda, och äger i följd härav de bidragsberättigade

icke göra avdrag för kostnader som avsetts skola bestridas med bidrag av

förevarande slag;

 introduktionsersättning enligt lagen (1992:1068) om introduktionsersättning

för flyktingar och vissa andra utlänningar;

 allmänt barnbidrag och förlängt barnbidrag, samt barnpension enligt lagen om

allmän försäkring till den del pensionen för varje månad den avser inte

överstiger en tolftedel av fyrtio procent eller, vid pension efter båda

föräldrarna, åttio procent, av basbeloppet den månad pensionen avser samt sådan

i 17 kap. 2 § lagen (1962:381) om allmän försäkring angiven livränta i form av

efterlevandelivränta till barn enligt lagen (1954:243) om yrkesskadeförsäkring

eller enligt annan i nämnda lagrum angiven författning till den del livräntan

föranlett minskning av sådan del av barnpension som inte är skattepliktig;

 lön eller annan gottgörelse, för vilken skall erläggas skatt enligt lagen

(1958:295) om sjömansskatt;

 kontantunderstöd, som utgives av arbetslöshetsnämnd med bidrag av statsmedel;

 handikappersättning enligt 9 kap. 2 och 3 §§ lagen om allmän försäkring, sådan

del av vårdbidrag enligt 9 kap. 4 och 4 a §§ samma lag som utgör ersättning för

merkostnader, ersättning för merutgifter för resor enligt 3 kap. 7 a § samma

lag, särskilt pensionstillägg enligt lagen (1990:773) om särskilt

pensionstillägg till folkpension för långvarig vård av sjukt eller handikappat

barn samt hemsjukvårdsbidrag och hemvårdsbidrag, som utges av kommunala eller

landstingskommunala medel till den vårdbehövande;

 assistansersättning enligt lagen (1993:389) om assistansersättning och

ekonomiskt stöd till kostnader för personlig assistans enligt lagen (1993:387)

om stöd och service till vissa funktionshindrade;

 bostadstillägg enligt lagen (1994:308) om bostadstillägg till pensionärer;

 kommunalt bostadstillägg till handikappade;

 bostadsbidrag som avses i lagen (1988:786) om bostadsbidrag och lagen

(1993:737) om bostadsbidrag;

 bidrag enligt lagen (1988:1463) om bidrag vid adoption av utländska barn;

 bidrag enligt lagen (1992:148) om särskilt bidrag till ensamstående med barn;

 ersättning som fastställts av allmän domstol eller utgått av allmänna medel

till den som - utan att det skett yrkesmässigt - inställt sig inför domstol

eller annan myndighet, om ersättningen avser reseersättning, traktamente eller

ersättning för tidsspillan;

-------------------------------------------------------

 förmån av fri resa till förmån av fri resa till

eller från eller från

anställningsintervju eller anställningsintervju eller

kostnadsersättning för sådan kostnadsersättning för sådan

resa till den del förmånen resa till den del förmånen

eller ersättningen avser eller ersättningen avser

resa inom riket och, såvitt resa inom eller mellan

gäller ersättningen, till denEuropeiska unionens

del den inte överstiger medlemsländer eller EES-

faktiska resekostnader och länderna och, såvitt gäller

vid körning med egen bil ersättningen, till den del

inte överstiger det avdrag den inte överstiger faktis-

som medges för kostnader för ka resekostnader och vid

resor med egen bil enligt körning med egen bil inte

den schablon som anges i överstiger det avdrag som

punkt 4 av anvisningarna medges för kostnader för

till 33 §; resor med egen bil enligt

 den schablon som anges i

 punkt 4 av anvisningarna

 till 33 §;

 hittelön samt ersättning till den som i särskilt fall räddat person eller

egendom i fara eller bidragit till avslöjande eller gripande av person som

begått brott;

 sedvanlig ersättning till den som lämnat organ, blod eller modersmjölk;

 tävlingsvinst som inte hänför sig till anställning eller uppdrag och som utgår

i annan form än kontant eller därmed likställd ersättning, om vinsten avser

minnesföremål eller värdet inte överstiger 0,03 basbelopp avrundat till närmaste

hundratal kronor;

 sådan gottgörelse för utgift eller kostnad som arbetsgivare uppburit från

personalstiftelse ur medel, för vilka avdrag icke medgivits vid taxering, vid

första tillfälle dylika medel finnas i stiftelsen;

 gottgörelse som arbetsgivare uppburit från pensionsstiftelse, till den del

stiftelsen ej ägt andra medel för att lämna gottgörelsen än sådana för vilka

avdrag icke åtnjutits vid avsättning till stiftelsen;

 intäkter av försäljning av vilt växande bär och svampar samt kottar som den

skattskyldige själv plockat till den del intäkterna under ett beskattningsår

inte överstiger 5 000 kronor och inte kan hänföras till näringsverksamhet som

utgör rörelse eller till lön eller liknande förmån;

 ränta enligt 61 § lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt, 69 § 1 och 2

mom., 69 a § tredje stycket eller 75 a § fjärde stycket uppbördslagen

(1953:272), 36 § 3 mom. lagen (1958:295) om sjömansskatt, 22 § tullagen

(1973:670), 20 § lagen (1982:1006) om avdrags- och uppgiftsskyldighet

beträffande vissa uppdragsersättningar, 5 kap. 13 § lagen (1984:151) om

punktskatter och prisregleringsavgifter, 40 § lagen (1984:404) om stämpelskatt

vid inskrivningsmyndigheter, 24 § lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter

från arbetsgivare, 32 och 34 §§ tullagen (1987:1065) eller 16 kap. 15 §

mervärdesskattelagen (1994:200);

 ränta som enligt bestämmelserna i 3 kap. 23 § 3 och 4 lagen (1990:325) om

självdeklaration och kontrolluppgifter inte redovisas i kontrolluppgift om sådan

ränta för den skattskyldige under ett beskattningsår sammanlagt inte uppgår till

500 kronor;

 vad som utgör utgående skatt enligt mervärdesskattelagen (1994:200).

 Om mervärdesskatt ändå har räknats med vid inkomstredovisningen anses skatten,

om den betalats till staten, som en sådan speciell skatt för vilken avdrag

medges vid inkomsttaxeringen enligt denna lag. Till följd av detta utgör belopp

som har fallit bort, och för vilket avdrag medgetts vid inkomsttaxeringen,

skattepliktig intäkt vid inkomsttaxeringen.

 Beträffande ersättning som utfaller på grund av avtalsgruppsjukförsäkring

gäller särskilda bestämmelser i 32 § 3 a mom. och punkt 12 av anvisningarna till

22 §.

 (Se vidare anvisningarna.)

 32 §

-------------------------------------------------------

 3 m o m.2 Som intäkt tas

inte upp kostnadsersättning

i form av utlandstillägg och

därmed likställda förmåner såsom

fri bostad, bostads-

kostnadsersättning, eller

däremot svarande förmån för

utom riket stationerad

personal vid utrikes-

förvaltningen eller i svensk

biståndsverksamhet. Som

intäkt tas inte heller upp

kostnadsersättning avseende

ökade levnadskostnader och

skolavgifter för barn samt

förmån av fri bostad som

anvisats av styrelsen för

Stockholms internationella

fredsforskningsinstitut

(SIPRI) till sådan på bestämd

tid kontraktsanställd

forskare vid SIPRI som är

utländsk medborgare och som

vid tidpunkten för anställ-

ningen hos SIPRI inte är

bosatt i Sverige. Till följd

härav medges inte den skatt-

skyldige avdrag för under-

skott som kan uppkomma

genom att den anvisade

ersättningen inte räcker till

för att täcka därmed avsedda

utgifter.

-------------------------------------------------------

 3 m o m. Som intäkt tas

inte upp kostnadsersättning

i form av utlandstillägg och

därmed likställda förmåner såsom

fri bostad, bostads-

kostnadsersättning, eller

däremot svarande förmån för

utom riket stationerad

personal vid utrikes-

förvaltningen eller i svensk

biståndsverksamhet. Som

intäkt tas inte heller upp

kostnadsersättning avseende

ökade levnadskostnader och

skolavgifter för barn samt

förmån av fri bostad som

anvisats av styrelsen för

Stockholms internationella

fredsforskningsinstitut

(SIPRI) till sådan på bestämd

tid kontraktsanställd

forskare vid SIPRI som är

utländsk medborgare och som

vid tidpunkten för anställ-

ningen hos SIPRI inte är

bosatt i Sverige. Den fasta

resekostnads- och tra-

ktamentsersättning som be-

talas av Europaparlamentet

till företrädare i Europa-

parlamentet skall inte tas

upp som skattepliktig

intäkt, såvida den inte kan

antas väsentligen överstiga

de kostnader den är avsedd

att täcka. Till följd härav

medges inte den skatt-

skyldige avdrag för under-

skott som kan uppkomma

genom att den anvisade

ersättningen inte räcker till

för att täcka därmed avsedda

utgifter.

 3 f mom.3 Som intäkt tas inte upp personalrabatt vid inköp av en vara eller

en tjänst från arbetsgivaren eller något annat företag i samma koncern, om

varan eller tjänsten ingår i säljarens ordinarie utbud. Vad som sagts nu gäller

dock inte om rabatten är en direkt ersättning för utfört arbete, om den

överstiger den största rabatt som en konsument kan erhålla på affärsmässiga

grunder eller om den uppenbart överstiger personalrabatt som är sedvanlig i

branschen. Inte heller får rabatten utgå på sätt som anges i 32 § 3 e mom. andra

stycket 2-4.

-------------------------------------------------------

 Även om det inte följer av

3 d mom. tas som intäkt inte

upp sådan rabatt eller

liknande förmån som

transportföretag enligt in-

ternationellt vedertagen

praxis utger för visad

kundtrohet vid utrikes

flygresor och som slutligt

tillfaller en arbetstagare

eller uppdragstagare på 3 h m o m. Om en

grund av hans egenskap av skattskyldig är eller

resenär. riskerar att bli arbetslös

 på grund av

 omstrukturering, personal-

 avveckling eller liknande

 i arbetsgivarens verksam-

 het, skall en förmån avseen-

 de utbildning eller annan

 åtgärd som är av väsentlig

 betydelse för att den

 skattskyldige skall kunna

 fortsätta att förvärvsarbeta

 inte tas upp som intäkt.

 Bestämmelserna i första

 stycket gäller inte för förmån

 från fåmansföretag eller

 fåmansägt handelsbolag om

 den anställde är

 företagsledare eller

 delägare i företaget eller

 närstående till sådan person.

 Är arbetsgivaren en fysisk

 person gäller bestämmelserna

 inte i fråga om förmåner från

 arbetsgivaren, om den an-

 ställde är enarbetsgivaren

 närstående person.

 42 §4

 Värdet av förmån av bostad som är belägen här i riket och som inte används som

semesterbostad skall beräknas med ledning av i orten gällande hyrespris eller,

om tillfälle till sådan jämförelse saknas, efter annan lämplig grund.

 Värdet av produkter, varor eller andra förmåner, som ingår i lön eller annan

inkomst, beräknas till marknadsvärdet.

-------------------------------------------------------

 Bilförmån och kostförmån Bilförmån, kostförmån och

värderas enligt särskilda vissa reseförmåner värderas

grunder som anges i enligt särskilda grunder

anvisningarna. som anges i anvisningarna.

 (Se vidare

 anvisningarna.)

 Anvisningar

 till 20 §

 1.5 Till skattskyldigs levnadskostnader, för vilka avdrag enligt denna

paragraf ej medges, räknas bland annat premier för egna personliga försäkringar

och avgifter till kassor, föreningar och andra sammanslutningar, i vilka den

skattskyldige är medlem. Avdrag får dock göras för sådana premier och avgifter i

den omfattning som anges i 33 §, 46 § 2 mom., punkterna 21 och 23 av

anvisningarna till 23 § och punkt 6 av anvisningarna till 33 §. Avdrag får även

göras för inbetalning på pensionssparkonto i den omfattning som anges i 46 § 2

mom. och punkt 21 av anvisningarna till 23 §.

 Bestämmelserna i första stycket gäller inte avgifter till arbetsgivarorganisa-

tioner. Beträffande sådana avgifter gäller att avdrag medges till den del

avgifterna avser medel för konfliktändamål. Bedömningen av vad avgifterna avser

får grundas på uppgifter i organisationens budget om inte särskilda skäl talar

mot det. Vid bedömningen skall dock avgifterna alltid i första hand avräknas mot

kostnaderna för den övriga organisationsverksamheten.

 Utgifter för representation och liknande ändamål är att hänföra till omkost-

nader i förvärvskälla endast om de har omedelbart samband med verksamheten,

såsom då fråga uteslutande är om att inleda eller bibehålla affärsförbindelser

och liknande eller då utgifterna avser jubileum för företaget, invigning av mera

betydande anläggning för verksamheten, stapelavlöpning eller jämförliga

händelser eller då utgifterna är att hänföra till personalvård. Avdrag medges i

det enskilda fallet inte med större belopp än som kan anses skäligt. Avdrag för

måltidsutgifter som avser lunch, middag eller supé medges inte med större belopp

än 180 kr per person.

-------------------------------------------------------

 För den som är skattskyl-

 dig till mervärdesskatt av-

 ser avdragsramen i föregå-

 ende stycke pris exklusive

 mervärdesskatt. För den som

 inte är skattskyldig till

 mervärdesskatt ökas

 avdragsramen med mervärdes-

 skatten.

 till 23 §

 20 e6 Arbetsgivare har - under de förutsättningar som anges i andra stycket -

rätt till avdrag för kostnader för att trygga pensionsåtagande enligt allmän

pensionsplan. Om allmän pensionsplan träder i kraft stegvis men arbetsgivaren

lämnat utfästelse om en snabbare tillämpning av planen, har arbetsgivaren rätt

till avdrag för kostnader föranledda av denna utfästelse. Allmän pensionsplan

har samma innebörd som i 4 § lagen (1967:531) om tryggande av pensionsutfästelse

m.m. Med allmän pensionsplan avses emellertid i denna lag, i fall där

pensionsåtagande enligt allmän pensionsplan icke föreligger, även

 a) pensionsåtagande för pensionsförmåner som rymmes inom vad som är sedvanligt

enligt allmän pensionsplan i fråga om arbetstagare med motsvarande uppgifter

eller hans efterlevande under förutsättning att annat åtagande än sådant som

innebär tryggande genom pensionsförsäkring eller avsättning till

pensionsstiftelse tryggats genom kreditförsäkring,

-------------------------------------------------------

 b) pensionsbestämmelser,

som rekommenderats av

Svenska kommunförbundet,

Landstingsförbundet eller

Svenska kyrkans församlings-

och pastoratförbund och

antagits såsom

pensionsreglemente av

kommun, kommunalförbund,

Svenska kommunförbundet,

Landstingsförbundet,

Kommunernas Pensions-

anstalt, Svenska kyrkans

församlings- och

pastoratförbund eller

Sjukvårdens och socialvårdens

planerings- och

rationaliseringsinstitut

eller av annan

arbetsgivare, för vars

pensionsutfästelser enligt

pensionsreglementet kommun,

kommunalförbund, Svenska

kommunförbundet, Landstings-

förbundet eller Svenska

kyrkans församlings- och

pastoratförbund tecknat

borgen, och

-------------------------------------------------------

 b) pensionsbestämmelser,

som rekommenderats av

Svenska kommunförbundet,

Landstingsförbundet eller

Svenska kyrkans församlings-

och pastoratförbund och

antagits såsom

pensionsreglemente av

kommun, kommunalförbund,

Svenska kommunförbundet,

Landstingsförbundet, det för

kommunerna och landstingen

gemensamma organet för

administration av

personalpension, Svenska

kyrkans församlings- och

pastoratförbund eller

Sjukvårdens och socialvårdens

planerings- och

rationaliseringsinstitut

eller av annan

arbetsgivare, för vars

pensionsutfästelser enligt

pensionsreglementet kommun,

kommunalförbund, Svenska

kommunförbundet, Landstings-

förbundet eller Svenska

kyrkans församlings- och

pastoratförbund tecknat

borgen, och

 c) pensionsåtagande som har lämnats av statligt företag och för vilket staten

har tecknat borgen.

 Avdragsrätt enligt första stycket föreligger endast under förutsättning dels

att högsta pensionsgrundande lön enligt den allmänna pensionsplanen icke

överstiger trettio gånger det basbelopp som enligt lagen (1962:381) om allmän

försäkring bestämts för året närmast före taxeringsåret eller det högre

pensionsgrundande belopp som gällde enligt planen vid utgången av år 1977, dels

att livsvarig ålderspension vid full intjänandetid enligt planen icke avses

komma att överstiga 15 procent av den pensionsgrundande lönen till den del den

icke överstiger sju och en halv gånger nämnda basbelopp, 70 procent av den

pensionsgrundande lönen till den del den överstiger sju och en halv men icke

tjugo gånger nämnda basbelopp och 40 procent av den pensionsgrundande lönen till

den del den överstiger tjugo men icke trettio gånger nämnda basbelopp eller det

högre pensionsbelopp som gällde enligt planen vid utgången av år 1977. Det

förhållandet att planen ger rätt till ålderspension utöver 15 procent av den

pensionsgrundande lön som icke överstiger sju och en halv gånger nämnda

basbelopp utgör dock icke hinder för avdrag, om den överskjutande pensionen är

avsedd att utgöra ersättning för tilläggspension enligt lagen om allmän

försäkring.

 Vid bestämmande av avdragsrätt enligt första stycket får - även om detta ej

har medgivits i allmän pensionsplan - i pensionsåtagande inräknas såväl

arbetstagares anställningstid hos samma arbetsgivare innan åtagandet lämnats som

anställningstid hos förutvarande arbetsgivare. Vid beräkning av avdrag för

tryggande av åtagandet skall härvid dock avräknas sådan pension åt

arbetstagaren, som tidigare har utfästs och tryggats av arbetsgivare under

anställningstid som inräknas i åtagandet.

 Avdrag för kostnad avsedd att trygga pensionsåtagande som innebär rätt till

pension före 65 års ålder - härunder inbegripet kostnad avsedd att vid

arbetstagarens avgång före 65 års ålder trygga samma pensionsförmåner som skulle

ha tillkommit honom vid avgång vid nämnda ålder - medges i den utsträckning

sådana förmåner kan utgå enligt allmän pensionsplan och med beaktande jämväl av

bestämmelserna i nionde stycket. Är fråga om arbetstagare i aktiebolag eller

ekonomisk förening som har bestämmande inflytande över företaget, är dock

kostnad som här avses och som hänför sig till avgång före 60 års ålder

avdragsgill endast efter beslut enligt tionde stycket. Till grund för bedömande

om en arbetstagare har bestämmande inflytande lägges det samlade innehavet av

aktier eller andelar i företaget hos arbetstagaren själv jämte sådana honom

närstående personer som nämns i punkt 14 sista stycket av anvisningarna till 32

§.

 För medel, som avsatts enligt b eller d, medges sålunda avdrag intill vad som

motsvarar arbetsgivarens pensionsreserv, och för pensionsförsäkring medges

avdrag för så stor del av kostnaderna som behövs för att trygga

pensionsåtagande, allt med iakttagande av bestämmelserna i första - fjärde

styckena och beslut enligt tionde stycket av denna anvisningspunkt.

 Dock medges avdrag även utöver vad som anges i föregående stycke, om

pensionsutfästelserna avser förmåner som innebär smärre avvikelser från allmän

pensionsplan. Detta gäller dock endast under förutsättning att utfästelserna

till den del de avser sådana avvikelser har tryggats genom pensionsförsäkring.

Vidare fordras att utfästelserna har lämnats före utgången av år 1977 eller att

de lämnats till arbetstagare som därefter erhållit anställning hos arbetsgivare

och motsvarar utfästelser som har lämnats av arbetsgivaren till andra

arbetstagare före utgången av år 1977. Med smärre avvikelser förstås sådana

förmånsbelopp som utgår utöver allmän pensionsplan men inom ramen för högsta

pensionsgrundande lön enligt planen under förutsättning att den genomsnittliga

kostnaden för förmånsbeloppen icke överstiger åtta procent av kostnaden för

pensionsåtagande enligt den allmänna pensionsplanen. Med genomsnittlig kostnad

för förmånsbeloppen förstås den merkostnad som motsvarande förmåner skulle

medföra, om de skulle lämnas åt samtliga som omfattas av den allmänna

pensionsplanen. Överstiger kostnaden för förmånsbeloppen vad nu sagts, skall

emellertid ingen del av den kostnad som överstiger kostnaden för

pensionsåtagande enligt den allmänna pensionsplanen vara avdragsgill. För att

erhålla avdragsrätt skall arbetsgivaren med intyg av försäkringsgivaren styrka

att endast smärre avvikelser från allmän pensionsplan föreligger.

 Har arbetsgivare gjort pensionsåtagande enligt allmän pensionsplan men

föreligger icke avdragsrätt enligt första stycket eller har arbetsgivare gjort

pensionsåtagande för arbetstagare som icke omfattas av allmän pensionsplan, får

han - under förutsättning att åtagandet tryggats genom pensionsförsäkring -

avdrag för kostnaderna för sådant åtagande med högst ett belopp motsvarande

summan av 35 procent av vad arbetsgivaren utgivit i lön till arbetstagaren

intill en lön som motsvarar tjugo gånger det basbelopp som enligt lagen

(1962:381) om allmän försäkring bestämts för året närmast före taxeringsåret

samt 25 procent av lönen till den del den överstiger tjugo men icke trettio

gånger nämnda basbelopp. Avdraget får beräknas på lön som arbetsgivaren utgivit

till arbetstagaren antingen under beskattningsåret eller under det närmast

föregående beskattningsåret.

 Arbetsgivare, som enligt 25 § lagen (1967:531) om tryggande av

pensionsutfästelse m.m. är skyldig att trygga upplupen del av pensionsutfästelse

genom att köpa pensionsförsäkring, får avdrag för hela kostnaden för sådan

försäkring om utfästelsen icke avser arbetstagare i aktiebolag eller ekonomisk

förening som har bestämmande inflytande över företaget.

 Vid beräkning av avdrag för kostnader avsedda att trygga arbetsgivares

pensionsåtaganden får pensionsutfästelse beaktas endast om försäkring för

utfästelsen skulle ha varit sådan pensionsförsäkring som avses i punkt 1 av

anvisningarna till 31 §.

 Om särskilda skäl föreligger, får skattemyndigheten efter ansökan besluta om

avdrag avseende kostnader för att trygga pensionsutfästelse utöver vad som

gäller enligt första och fjärde styckena. Skattemyndighetens beslut i sådant

ärende får överklagas hos Riksskatteverket. Riksskatteverkets beslut får inte

överklagas.

 till 33 §

 3.7 Har skattskyldig i sitt arbete företagit resor som varit förenade med

övernattning utom den vanliga verksamhetsorten, äger han rätt till avdrag för

den ökning i levnadskostnaden, som han har haft på grund av att han vistats utom

sin vanliga verksamhetsort.

-------------------------------------------------------

 Den vanliga verksamhets- Den vanliga verksamhets-

orten utgörs av ett område orten utgörs av ett område

inom ett avstånd av 50 kilo- inom ett avstånd av 50

meter från den skattskyldi- kilometer från den

ges tjänsteställe. Med vanligskattskyldiges tjänstestäl-

verksamhetsort likställs ett le. Med vanlig verksam-

område inom ett avstånd av 50hetsort likställs ett område

kilometer från den skatt- inom ett avstånd av 50

skyldiges bostad. kilometer från den skatt-

Tjänsteställe är den plats därskyldiges bostad.

en arbetstagare fullgör hu- Tjänsteställe är den plats där

vuddelen av sitt arbete. Om en arbetstagare fullgör

detta sker under för- huvuddelen av sitt arbete.

flyttning eller på arbets- Om detta sker under för-

platser som hela tiden väx- flyttning eller på arbets-

lar, anses som tjänsteställe platser som hela tiden

i regel den plats där växlar, anses som tjänstes-

arbetstagaren fullgör en del tälle i regel den plats där

av sitt arbete, såsom att arbetstagaren fullgör en

hämta och lämna ar- del av sitt arbete, såsom

betsmaterial eller utföra att hämta och lämna arbets-

förberedande och avslutande material eller utföra förbe-

arbetsuppgifter. Om arbete redande och avslutande

på varje arbetsplats pågår arbetsuppgifter. Om arbe-

begränsad tid enligt de tet på varje arbetsplats

villkor som gäller för vissa pågår begränsad tid enligt de

arbetstagare inom byggnads- villkor som gäller för vissa

och anläggningsbranschen arbetstagare inom byg-

eller därmed jämförliga bran-gnads- och an-

scher skall den läggningsbranschen eller

skattskyldiges bostad anses därmed jämförliga branscher

som tjänsteställe. För skall den skattskyldiges

reservofficerare skall bostad anses som

bostaden anses som tjänste- tjänsteställe. För reserv-

ställe. officerare skall bostaden

 anses som tjänsteställe. En

 skattskyldig som under

 begränsad tid arbetar vid

 någon av Europeiska unio-

 nens institutioner eller

 organ eller vid Europa-

 skolorna men får den huvud-

 sakliga delen av lönen för

 arbetet från annan arbets-

 givare skall, under längst

 tre år, anses ha sitt

 tjänsteställe hos den ar-

 betsgivare som betalar den

 huvudsakliga delen av

 lönen, om den skattskyldige

 begär det. Om bostaden på

 arbetsorten är tillfällig

 och beror enbart på tjäns-

 teutövningen, skall den

 inte anses som sådan bostad

 som avses i andra mening-

 en, under förutsättning att

 den skattskyldige har

 annan permanent bostad.

 Kostnadsökning enligt första stycket kan avse utlägg för logi, merkostnad för

måltider samt diverse småutgifter.

 Har arbetsgivare för förrättning inom riket utgivit ersättning för att täcka

kostnadsökningen för måltider och småutgifter (dagtraktamente) och visar den

skattskyldige inte större kostnadsökning, medges avdrag med belopp motsvarande

den uppburna ersättningen, dock för varje hel dag som tagits i anspråk för resan

högst med ett belopp som motsvarar 0,5 procent av det för beskattningsåret

gällande basbeloppet enligt 1 kap. 6 § lagen (1962:381) om allmän försäkring

avrundat till närmaste tiotal kronor (helt maximibelopp) och för varje halv dag

högst med ett halvt maximibelopp.

 Har arbetsgivare för förrättning utom riket utgivit dagtraktamente, och visar

den skattskyldige inte större kostnadsökning, medges avdrag med belopp

motsvarande den uppburna ersättningen, dock för varje hel dag som tagits i

anspråk för resan högst med belopp som kan anses motsvara den normala ökningen i

levnadskostnaderna under en dag i respektive förrättningsland (helt

normalbelopp) och för varje halv dag högst med ett halvt normalbelopp. Helt

normalbelopp avser kostnadsökning för frukost, för lunch och middag bestående av

en rätt på restaurang av normal standard samt för småutgifter under varje hel

dag som har tagits i anspråk för resan. Föreligger särskilda skäl får

normalbeloppet avse kostnadsökning för måltider på restaurang av bättre

standard. Uppehåller sig den anställde under tjänsteresa samma dag i mer än ett

land bestäms det högsta beloppet för avdrag med hänsyn till det land där han har

uppehållit sig den längsta tiden av dagen (06.00-24.00).

 Som hel dag anses även avresedag om resan påbörjats före kl. 12.00 och

hemkomstdag om resan avslutats efter kl. 19.00. Som halv dag anses avresedag om

resan påbörjats kl. 12.00 eller senare och hemkomstdag om resan har avslutats

kl. 19.00 eller tidigare.

 Vill skattskyldig visa att kostnadsökningen under förrättning som varit

förenad med övernattning inom riket i en och samma anställning varit större än

avdrag som beräknats i enlighet med vad som sägs i fjärde stycket, skall

utredningen avse hans samtliga förrättningar i nämnda anställning under

beskattningsåret. Vill skattskyldig visa att kostnadsökningen under förrättning

som varit förenad med övernattning på utrikes ort i en och samma anställning

varit större än avdrag som beräknats enligt femte stycket, får kostnadsökningen

beräknas för varje förrättning för sig.

 Om den skattskyldige inte fått ersättning från arbetsgivaren för att täcka

kostnadsökning för måltider och småutgifter men gör sannolikt att han haft

sådana merkostnader medges avdrag vid förrättning inom riket enligt schablon med

ett halvt maximibelopp och vid förrättning utom riket enligt schablon med ett

halvt normalbelopp per dag.

 Avdrag för kostnad för logi medges med belopp motsvarande den faktiska

utgiften. Kan den skattskyldige inte visa logikostnaden medges avdrag med

belopp motsvarande ersättning som uppburits från arbetsgivaren (nattraktamente).

Detta avdrag får dock inte överstiga vid förrättning inom riket ett halvt

maximibelopp och vid förrättning utom riket ett halvt normalbelopp per natt.

 Har skattskyldig som har rätt till avdrag för ökade levnadskostnader enligt

denna punkt tillhandahållits kostförmån skall avdraget reduceras med hänsyn

härtill, såvida inte förmånen avser fri kost som tillhandahållits på allmänna

transportmedel vid tjänsteresa och som inte utgör skattepliktig intäkt.

 När arbete utom den vanliga verksamhetsorten varit förlagt till en och samma

ort under längre tid än tre månader i en följd bedöms rätten till avdrag och

beräknas detta enligt bestämmelserna i punkt 3 a. En löpande förrättning anses

bruten endast av uppehåll som beror på att arbetet förläggs till annan ort under

minst fyra veckor.

-------------------------------------------------------

 Med arbetsgivare jämställs

 annan utbetalare av

 traktamente om den

 huvudsakliga delen av

 arbetet utförs för denne.

-------------------------------------------------------

 3 b8. Den som på grund av 3 b. Den som på grund av

sitt arbete vistas på annan sitt arbete vistas på annan

ort än sin eller sin familjs ort än sin eller sin

hemort, äger rätt till skäligtfamiljs hemort, äger rätt

avdrag för kostnad för en till skäligt avdrag för

hemresa varje vecka om av- kostnad för en hemresa

ståndet mellan hemorten och varje vecka om avståndet

arbetsorten är längre än 50 mellan hemorten och ar-

kilometer. Avdraget gäller betsorten är längre än 50

endast kostnad för resa inom kilometer. Avdraget gäller

riket. endast kostnad för resa

 inom eller mellan

 Europeiska unionens med-

 lemsländer eller EES-

 länderna.

 Avdraget skall i regel beräknas efter kostnad för billigaste färdsätt. Avdrag

medges dock för kostnad som inte är oskälig för tåg- eller flygresa. Om

godtagbara allmänna kommunikationer saknas får avdrag medges för kostnader för

resa med egen bil enligt den schablon som anges i punkt 4.

-------------------------------------------------------

 3 d. En skattskyldig

 som vid förrättning utom

 Sverige har rätt till av-

 drag för ökade levnadskost-

 nader enligt punkt 3 har

 också rätt till avdrag för

 kostnader för medföljande

 barns grundläggande skolgång

 i förrättningslandet med be-

 lopp motsvarande den

 faktiska utgiften för den

 tid under vilken avdrags-

 rätt föreligger enligt punkt

 3.

 4.9 Även för det fall, att skattskyldig enligt punkt 3 här ovan icke är be-

rättigad till avdrag för ökade levnadskostnader, äger han dock rätt avdraga

skälig kostnad för resor till och från arbetsplatsen, där denna varit belägen på

sådant avstånd från hans bostad, att han behövt anlita och även anlitat särskilt

fortskaffningsmedel.

 Om avståndet mellan den skattskyldiges bostad och arbetsplats uppgår till

minst fem kilometer och det klart framgår att användandet av egen bil för resa

till och från arbetsplatsen regelmässigt medför en tidsvinst på minst två timmar

i jämförelse med allmänt kommunikationsmedel medges avdrag för kostnader för

resa med egen bil. Sådant avdrag medges också om den skattskyldige använder

bilen i tjänsten under minst 60 dagar för år räknat för de dagar som bilen

används i tjänsten. Om bilen används i tjänsten under minst 160 dagar för år

räknat medges avdrag under alla de dagar som bilen används för resor mellan

bostad och arbetsplats. Användning i tjänsten beaktas dock endast om den uppgår

till minst 300 mil för år räknat. Avdraget skall bestämmas enligt schablon på

grundval av genomsnittliga kostnader för mindre bil och med hänsyn till de

kostnader, som är direkt beroende av körd vägsträcka (milbundna kostnader).

Regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer fastställer för varje

taxeringsår föreskrifter för beräkningen av avdrag i dessa fall.

 För skattskyldig som på grund av ålder, sjukdom eller handikapp är nödsakad

att använda bil tillämpas inte bestämmelserna i andra stycket. Detsamma gäller

skattskyldig som är tvungen att använda större bil på grund av skrymmande last.

-------------------------------------------------------

 Skattskyldig som haft Skattskyldig som haft

kostnader för resa inom kostnader för resa inom

riket i samband med eller mellan Europeiska

tillträdande eller frånträdan-unionens medlemsländer

de av anställning eller eller EES-länderna i

uppdrag har rätt till skäligtsamband med tillträdande

avdrag för kostnaderna. eller frånträdande av

Härvid gäller vad som sägs i anställning eller uppdrag

punkt 3 b andra stycket. har rätt till skäligt avdrag

 för kostnaderna. Härvid

 gäller vad som sägs i punkt

 3 b andra stycket.

 Har den skattskyldige vid resorna haft kostnader för väg-, bro- eller färjeav-

gift medges avdrag för den faktiska kostnaden.

 Den som är skattskyldig för förmån av fri eller delvis fri bil medges dock

inte avdrag för andra kostnader än sådana som avses i femte stycket för resor

som avses i första stycket, om han har företagit resorna med bil under den tid

förmånen åtnjutits.

-------------------------------------------------------

 8. En skattskyldig som

 åtnjuter skattefri förmån av

 utbildning eller annan

 åtgärd enligt 32 § 3 h mom.

 första stycket har rätt till

 avdrag på sätt som föreskrivs

 i punkt 4 och 33 § 2 mom.

 för kostnader för resor till

 och från den plats där ut-

 bildningen eller åtgärden

 tillhandahålls. Om den

 skattskyldige har

 kostnader för både sådana

 resor och för resor mellan

 bostaden och

 arbetsplatsen, skall

 begränsningen avse de sam-

 manlagda kostnaderna.

 Om en skattskyldig som

 avses i första stycket får

 ersättning för ökade

 levnadskostnader och kost-

 nader för hemresor, medges

 avdrag för ökade levnads-

 kostnader enligt de regler

 som gäller för skattskyldiga

 som avses i punkt 3 a

 första stycket och för

 kostnader för hemresor

 enligt vad som föreskrivs i

 punkt 3 b. Avdraget för

 ökade levnadskostnader får

 dock inte överstiga vare

 sig uppburen ersättning

 eller de schablonbelopp

 som anges i punkt 3 a.

 Avdrag medges inte för

 tid efter utgången av första

 året efter uppsägningstidens

 utgång.

 till 41 §

-------------------------------------------------------

 410 I fråga om inkomst av

tjänst gäller som allmän

regel, att inkomst skall

anses hava åtnjutits under

det år då densamma från den

skattskyldiges synpunkt är

att anse som verkligen

förvärvad och till sitt

belopp känd. Detta är framför

allt förhållandet, då in-

komsten av den

skattskyldige uppburits el-

ler blivit för honom till-

gänglig för lyftning eller,

såsom i fråga om bostadsförmån

och andra förmåner in natura,

då den på annat sätt kommit

den skattskyldige till

godo, detta oberoende av

huruvida inkomsten intjänats

under året eller tidigare.

Har den skattskyldige på

grund av sin tjänst fått

förvärva värdepapper på förmånli-

ga villkor, tas förmånen upp

till beskattning det år

förvärvet skedde. I fall då

behållning på pensionsparkon-

to skall avskattas enligt

32 § 1 mom. första stycket j

inträder skattskyldigheten

när pensionssparavtalet upp-

hör att gälla för de tillgångar

som skall avskattas. Vid

sådan överlåtelse av pen-

sionsförsäkring till ny försäk-

ringsgivare som avses i

punkt 1 av anvisningarna

till 31 § anses pen-

sionskapitalet utbetalt när

ansvaret för en överlåten

försäkring övergår på den

övertagande försäkringsgivaren

eller, i fråga om pensions-

försäkring som överförs till

sådan del av försäkringsgiva-

rens verksamhet som inte

avser pensionsförsäkring, när

överföringen äger rum.

-------------------------------------------------------

 4. I fråga om inkomst av

tjänst gäller som allmän

regel, att inkomst skall

anses hava åtnjutits under

det år, då densamma från den

skattskyldiges synpunkt är

att anse som verkligen för-

värvad och till sitt belopp

känd. Detta är framför allt

förhållandet, då inkomsten av

den skattskyldige uppburits

eller blivit för honom till-

gänglig för lyftning eller,

såsom i fråga om bostadsförmån

och andra förmåner in natura,

då den på annat sätt kommit

den skattskyldige till

godo, detta oberoende av

huruvida inkomsten intjänats

under året eller tidigare.

Förmån av fri eller delvis

fri resa på tåg som värderas

enligt punkt 6 av an-

visningarna till 42 § skall

dock anses åtnjuten redan när

den skattskyldige

disponerar över handling

eller dylikt som berättigar

till resa. Har den skatt-

skyldige på grund av sin

tjänst fått förvärva värdepapper

på förmånliga villkor, tas för-

månen upp till beskattning

det år förvärvet skedde. I

fall då behållning på pen-

sionssparkonto skall av-

skattas enligt 32 § 1 mom.

första stycket j inträder

skattskyldigheten när pen-

sionssparavtalet upphör att

gälla för de tillgångar som

skall avskattas. Vid sådan

överlåtelse av

pensionsförsäkring till ny

försäkringsgivare som avses i

punkt 1 av anvisningarna

till 31 § anses pen-

sionskapitalet utbetalt när

ansvaret för en överlåten

försäkring övergår på den över-

tagande försäkringsgivaren

eller, i fråga om pensions-

försäkring som överförs till

sådan del av försäkringsgiva-

rens verksamhet som inte

avser pensionsförsäkring, när

överföringen äger rum.

 Å andra sidan skall utgifterna och omkostnaderna för inkomstförvärvet

avdragas från intäkten under det år, då de verkligen blivit av den skattskyldige

bestridda, även om de avser inkomst, som tidigare förvärvats eller först under

ett senare år beräknas inflyta.

till 42 § §

-------------------------------------------------------

-------------------------------------------------------

 6. Om inskränkande villkor

gäller för fria eller delvis

fria resor på flyg eller

inrikes tåg som ges på grund

av anställning eller särskilt

uppdrag inom rese- eller

trafikbranschen skall för-

månsvärdet för flygresor beräk-

nas enligt tredje och fjärde

styckena och för tågresor

enligt femte stycket.

 Med inskränkande villkor

avses att resan får företas

endast under viss tid, på

vissa avgångar eller i mån av

platstillgång vid resans

avgång och att villkoren

dels väsentligen avviker från

vad som gäller för resor som

säljs på allmänna marknaden,

dels innebär en påtaglig

olägenhet.

 En flygresa med sådant

inskränkande villkor att

resan endast får företas i mån

av platstillgång vid resans

avgång värderas till 40

procent av det lägsta

normalt förekommande mark-

nadspris som en konsument

har fått betala för motsva-

rande bokningsbara resa

utan inskränkande villkor

under perioden från och med

oktober andra året före be-

skattningsåret till och med

september året före

beskattningsåret. Flygresor

i övrigt värderas till 75

procent av nämnda pris.

 Vid bestämmande av det

lägsta normalt förekommande

marknadspriset för motsva-

rande resa utan inskränkande

villkor skall jämförelse göras

med priser för flygresor med

samma destinationsort

eller, när sådant underlag

saknas, med likartad

resesträcka.

 Förmån av fria tågresor

skall värderas till 5 pro-

cent av det marknadspris

som en konsument får betala

för ett årskort som berättigar

till motsvarande resor utan

inskränkande villkor under

beskattningsåret. För

ungdomar som under

beskattningsåret fyller lägst

16 år och högst 18 år skall

förmånen värderas till halva

detta värde. För barn som

under beskattningsåret

fyller högst 15 år skall

inget förmånsvärde åsättas.

_________________

 1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1996 och tillämpas vad avser de nya

bestämmelserna i 32 § 3 f mom., 42 § punkt 4 av anvisningarna till 41 § och

punkt 6 av anvisningarna till 42 § första gången vid 1998 års taxering, och i

övrigt första gången vid 1997 års taxering.

 2. Den nya lydelsen av punkt 1 av anvisningarna till 20 § tillämpas endast i

fråga om måltidsutgifter efter utgången av år 1995.

 3. Traktamentsersättning och ersättning för hemresekostnader som Europeiska

unionens institutioner eller organ har betalat till nationella experter under

1995 är inte skattepliktig intäkt vid 1996 års taxering.

1Senaste lydelse 1995:920.

2Senaste lydelse 1990:650.

3Senaste lydelse 1995:651.

4Senaste lydelse 1993:1515.

5Senaste lydelse 1995:1625.

6 Senaste lydelse 1991:180.

7Senaste lydelse 1993:1515.

8Senaste lydelse 1992:1596.

9Senaste lydelse 1993:1515.

10Senaste lydelse 1995:853.

 4

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 2.2 Förslag till lag om ändring i uppbördslagen (1953:272)

 Härigenom föreskrivs att 8 och 97 §§ uppbördslagen (1953:272)1 skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 8 §2

 Åtnjuter skattskyldig jämte kontant inkomst andra förmåner skall preliminär A-

skatt beräknas efter inkomstförmånernas sammanlagda värde. Har den skattskyldige

utgett ersättning för en förmån skall förmånsvärdet sättas ned med ersättningens

belopp.

-------------------------------------------------------

 Värdet av bilförmån skall Värdet av bilförmån skall

beräknas enligt punkt 2 av beräknas enligt punkt 2 av

anvisningarna till 42 § kom- anvisningarna till 42 §

munalskattelagen kommunalskattelagen

(1928:370). Andra stycket (1928:370). Andra stycket

andra meningen av nämnda an- andra meningen av nämnda

visningspunkt skall dock anvisningspunkt skall dock

tillämpas endast i fall som tillämpas endast i fall som

avses i sjätte stycket ned- avses i sjätte stycket

an. Värdet av förmån av ränte-nedan. Värdet av reseförmåner

fritt lån eller lån där räntasom avses i punkt 6 av

understiger marknadsräntan anvisningarna till 42 §

skall beräknas enligt punkt kommunalskattelagen skall

10 tredje-femte styckena av beräknas till det värde som

anvisningarna till 32 § följer av tredje-femte

kommunalskattelagen. styckena samma an-

 visningspunkt. Värdet av

 förmån av räntefritt lån eller

 lån där räntan understiger

 marknadsräntan skall beräk-

 nas enligt punkt 10

 tredje-femte styckena av

 anvisningarna till 32 §

 kommunalskattelagen.

 Värdet av förmån av bostad som är belägen här i riket och som inte är

semesterbostad skall beräknas enligt följande grunder. Riket delas in i områden

som är väsentligen enhetliga i fråga om boendekostnader. Förmånsvärdet av en

bostad inom varje område skall bestämmas till det genomsnittliga värdet beräknat

per kvadratmeter bostadsyta för jämförbara bostäder inom området. Om bostaden är

belägen utom tätort med närmaste omgivning skall dock värdet bestämmas till det

lägsta av nämnda genomsnittsvärden reducerat med tio procent.

 Värdet av annan förmån än som avses i andra och tredje styckena skall beräknas

enligt 42 § andra stycket kommunalskattelagen samt punkt 1 andra och tredje

styckena och punkt 3 av anvisningarna till den paragrafen.

 Föreligger fall som avses i punkt 4 andra stycket av anvisningarna till 42 §

kommunalskattelagen får skattemyndigheten bestämma värdet av förmånen med hänsyn

härtill.

 Om skattemyndigheten bestämt värdet av förmånen enligt bestämmelserna i 5 §

andra stycket lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare

skall detta värde användas även vid beräkning av preliminär A-skatt.

 97 §3

-------------------------------------------------------

 Föreläggande vid vite eller Föreläggande vid vite

beslut om revision enligt eller beslut om revision

78 § 1 mom. får inte enligt 78 § 2 b mom. får

överklagas. Inte heller inte överklagas. Inte

beslut enligt 55 § 1 mom. heller beslut enligt 55 § 1

första stycket eller 55 § 2 mom. första stycket eller

mom. andra stycket får 55 § 2 mom. andra stycket

överklagas. får överklagas.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1996 och tillämpas, såvitt avser den nya

lydelsen av 8 §, första gången i fråga om preliminär skatt för 1997.

1Lagen omtryckt 1991:97.

 Senaste lydelse av lagens rubrik 1974:771.

2Senaste lydelse 1993:1516.

3 Senaste lydelse 1993:894.

 5

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1958:295) om

sjömansskatt

 Härigenom föreskrivs att 8 § lagen (1958:295) om sjömansskatt1 skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 8 §2

 För sjömän, som icke skall erlägga sjömansskatt enligt 7 § 1 mom. (utländsk

sjöman), skall sjömansskatt utgå på beskattningsbar månadsinkomst

 a) vid anställning ombord på fartyg, som huvudsakligast användes i fjärrfart,

enligt vid denna lag fogad tabell F kolumn U, samt

 b) vid anställning ombord på annat fartyg enligt vid denna lag fogad tabell N

kolumn U.

 Allmänna egenavgifter skall betalas enligt bestämmelserna i 7 § 1 mom. andra

stycket.

-------------------------------------------------------

 Skatt enligt första styck- Skatt enligt första sty-

et och allmänna egenavgifter cket och allmänna egenav-

enligt andra stycket utgår gifter enligt andra styck-

icke, om sjömannen på ett et utgår icke, om sjömannen

godtagbart sätt visar, att visar att inkomsten ombord

han är skattskyldig i annat beskattas i ett annat

land för inkomsten ombord. land.

 Bestämmelserna i 7 § 1 mom. fjärde stycket och 7 § 2 mom. tillämpas också i

fråga om skatt enligt denna paragraf. Därvid skall dock i fall som avses i 7 § 2

mom. första stycket skatt erläggas enligt tabell F kolumn U och i fall som avses

i andra stycket av samma lagrum enligt tabell N kolumn U.

 (Se vidare anvisningarna.)

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1996.

1Senaste lydelse av lagens rubrik 1974:777.

2Senaste lydelse 1994:1745.

 6

2.4 Förslag till lag om ändring i taxeringslagen (1990:324)

 Härigenom föreskrivs att 4 kap. 2 § taxeringslagen (1990:324) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 4 kap.

 2 §1

 Skattemyndigheten skall varje taxeringsår fatta taxeringsbeslut före utgången

av november på grundval av de uppgifter som lämnats enligt lagen (1990:325) om

självdeklaration och kontrolluppgifter samt vad som i övrigt framkommit vid

utredning enligt 3 kap.

-------------------------------------------------------

 Under november taxeringså-

ret får skattemyndigheten

dock inte till den skatt-

skyldiges nackdel fatta

grundläggande beslut om årlig

taxering, omprövningsbeslut

eller beslut om

skattetillägg. Sådana om-

prövningsbeslut och beslut

om skattetillägg får dock

fattas om det grundläggande

beslutet fattats senast den

15 augusti på grundval av

förenklad självdeklaration.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1996 och tillämpas första gången vid

1996 års taxering.

1 Senaste lydelse 1994:486.

 7

2.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:325) om

självdeklaration och kontrolluppgifter

 Härigenom föreskrivs att 2 kap. 8 och 13 §§ lagen (1990:325) om

självdeklaration och kontrolluppgifter skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 2 kap.

 8 §1

 Följande juridiska personer skall lämna självdeklaration

 1. aktiebolag, ekonomisk förening, sparbank, ömsesidigt skadeförsäk-

ringsföretag och värdepappersfond samt sådan stiftelse, fond eller inrättning

som har till huvudsakligt ändamål att tillgodose viss familjs, vissa familjers

eller bestämda personers ekonomiska intressen,

 2. ideell förening, som avses i 7 § 5 mom. första stycket lagen (1947:576) om

statlig inkomstskatt, om dess bruttointäkter under beskattningsåret överstigit

grundavdraget enligt 8 § nämnda lag,

-------------------------------------------------------

 3. annan juridisk person,

om dess bruttointäkter av en

eller flera förvärvskällor

under beskattningsåret upp-

gått till sammanlagt minst

100 kronor,

 4. juridisk person, vars

tillgångar av den art som

anges i 3 § 1 mom. lagen

(1947:577) om statlig förmö-

genhetsskatt, vid beskatt-

ningsårets utgång haft ett

värde som överstiger 800 000

kronor eller, i fråga om

sådan juridisk person som

avses i 6 § 1 mom. b nämnda

lag, 25 000 kronor,

 5. juridisk person för

vilken underlag för skogs-

vårdsavgift, statlig fastig-

hetsskatt, avkastningsskatt

på pensionsmedel eller sär-

skild löneskatt på pension-

skostnader skall faststäl-

las.

 Vid bedömandet av deklara-

tionsskyldighet enligt för-

sta stycket 2-4 skall hänsyn

inte tas till sådan inkomst

eller förmögenhet, för vilken

skattskyldighet inte

föreligger enligt kommunal-

skattelagen (1928:370), la-

gen om statlig inkomstskatt

eller lagen om statlig för-

mögenhetsskatt. Däremot skall

hänsyn tas till sådan inkomst

eller förmögenhet som enligt

dubbelbeskattningsavtal

skall vara helt eller

delvis undantagen från

beskattning i Sverige.

-------------------------------------------------------

 3. dödsbo när dess

bruttointäkter av kapital av

annat slag än avkastning för

vilken preliminär A-skatt

skall betalas enligt 3 § 2

mom. tredje stycket

uppbördslagen (1953:272) och

bruttointäkter av en eller

flera andra förvärvskällor

uppgått till sammanlagt

minst 100 kronor,

 4. annan juridisk person,

om dess bruttointäkter av en

eller flera förvärvskällor

under beskattningsåret upp-

gått till sammanlagt minst

100 kronor,

 5. juridisk person, vars

tillgångar av den art som

anges i 3 § 1 mom. lagen

(1947:577) om statlig förmö-

genhetsskatt, vid beskatt-

ningsårets utgång haft ett

värde som överstiger 800 000

kronor eller, i fråga om

sådan juridisk person som

avses i 6 § 1 mom. b nämnda

lag, 25 000 kronor,

 6. juridisk person för

vilken underlag för statlig

fastighetsskatt, avkast-

ningsskatt på pensionsmedel

eller särskild löneskatt på

pensionskostnader skall

fastställas.

 Vid bedömandet av deklara-

tionsskyldighet enligt för-

sta stycket 2-5 skall hänsyn

inte tas till sådan inkomst

eller förmögenhet, för vilken

skattskyldighet inte

föreligger enligt kommunal-

skattelagen (1928:370), la-

gen om statlig inkomstskatt

eller lagen om statlig för-

mögenhetsskatt. Däremot skall

hänsyn tas till sådan inkomst

eller förmögenhet som enligt

dubbelbeskattningsavtal

skall vara helt eller

delvis undantagen från

beskattning i Sverige.

 13 §2

 Särskild självdeklaration skall lämnas om

 1. den skattskyldige är annan juridisk person än dödsbo,

 2. den skattskyldige är skyldig att i självdeklaration lämna uppgift om

inkomst av näringsverksamhet,

 3. den skattskyldige är företagsledare eller delägare i fåmansföretag,

fåmansägt handelsbolag, företag som enligt 3 § 12 mom. nionde stycket lagen

(1947:576) om statlig inkomstskatt skall behandlas som fåmansföretag eller, om

uppgifter skall lämnas eligt 24 §, i företag som upphört att vara sådant

företag.

-------------------------------------------------------

 4. den skattskyldige är

närstående till företagsledare

i sådant företag som avses i

3 och skall lämna uppgifter

enligt 24 §, 4. den skattskyldige

 5. den skattskyldige enligt 14 kap. 3 §

enligt 14 kap. 3 § mervärdesskattelagen

mervärdesskattelagen (1994:200) är skyldig att

(1994:200) är skyldig att redovisa utgående och

redovisa utgående och ingående mervärdesskatt i

ingående mervärdesskatt i sinsin självdeklaration,

självdeklaration, 5. den skattskyldige

 6. den skattskyldige inte inte varit bosatt i

varit bosatt i Sverige Sverige under hela be-

under hela beskattningsåret, skattningsåret, eller

eller 6. den skattskyldige

 7. den skattskyldige inte inte mottagit förtryckt

mottagit förtryckt blankett blankett för förenklad

för förenklad självdeklarationsjälvdeklaration senast den

senast den 15 april 15 april taxeringsåret.

taxeringsåret.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1996 och tillämpas första gången vid 1997

års taxering.

1Senaste lydelse 1991:698.

2Senaste lydelse 1994:483.

 8

2.6 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:659) om

särskild löneskatt på vissa förvärvsinkomster

 Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1990:659) om särskild löneskatt på vissa

förvärvsinkomster1 skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 §2

 Särskild löneskatt skall för varje år betalas till staten med 21,39 procent på

 1. lön eller annan ersättning till arbetstagare som vid årets ingång är 65 år

eller äldre,

 2. ersättning som utfaller enligt kollektivavtalsgrundad avgångsbidrags-

försäkring som tecknas av arbetsgivare till förmån för arbetstagare,

-------------------------------------------------------

 3. avgångsersättning som 3. avgångsersättning som

annorledes än på grund av annorledes än på grund av

kollektivavtalsgrundad kollektivavtalsgrundad

avgångsbidragsförsäkring avgångsbidragsförsäkring

utbetalas av staten, kommun utbetalas av staten, kom-

eller kommunalförbund som mun eller kommunalförbund

arbetsgivare eller av som arbetsgivare eller av

Svenska kommunförbundet, Svenska kommunförbundet,

Landstingsförbundet, Svenska Landstingsförbundet,

kyrkans församlings- och Svenska kyrkans försam-

pastoratsförbund, Kommuner- lings- och

nas pensionsanstalt eller pastoratsförbund, det för

Sjukvårdens och socialvårdenskommunerna och landstingen

planerings- och gemensamma organet för

rationaliseringsinstitut, administration av

under förutsättning att personalpension eller

arbetsgivaren tillämpar Sjukvårdens och

kommunalt pensionsavtal socialvårdens planerings-

eller av annan och rationaliserings-

arbetsgivare, under institut, under

förutsättning att förutsättning att

arbetsgivaren tilllämpar arbetsgivaren tilllämpar

kommunalt pensionsavtal och kommunalt pensionsavtal

att borgen tecknats i eller av annan arbets-

enlighet med vad som anges givare, under förutsättning

i punkt 20 e första stycket att arbetsgivaren tillämpar

b av anvisningarna till 23 § kommunalt pensionsavtal

kommunalskattelagen och att borgen tecknats i

(1928:370), enlighet med vad som anges

 i punkt 20 e första stycket

 b av anvisningarna till

 23 § kommunalskattelagen

 (1928:370),

 4. avgångsersättning som omfattas av s.k. trygghetsavtal,

 5. ersättning som utgår enligt gruppsjukförsäkring som åtnjuts enligt grunder

som fastställts i kollektivavtal mellan arbetsmarknadens huvudorganisationer

till den del ersättningen utgör komplement till förtidspension eller till

sjukbidrag,

 6. ersättning som utgår på grund av ansvarighetsförsäkring som åtnjuts enligt

grunder som fastställts i kollektivavtal mellan arbetsmarknadens

huvudorganisationer till den del ersättningen utgår i form av engångsbelopp som

inte utgör kompensation för mistad inkomst.

 Skattskyldig är den som utgett sådan ersättning som avses i första stycket.

 Vid bestämmande av skatteunderlaget tillämpas bestämmelserna i 2 kap. 3-5 §§

lagen (1981:691) om socialavgifter med undantag av 4 § första stycket 2 och 13.

 Vid bestämmande av skatteunderlaget enligt första stycket 6 skall bortses från

ersättning för arbetsskada som inträffat före utgången av juni 1993 om

ersättningen avser tid därefter samt från ersättning för arbetsskada som

inträffat före utgången av år 1992 om skadan anmälts till allmän

försäkringskassa efter utgången av juni 1993. Detta gäller dock endast

ersättning som för en och samme arbetstagare beräknas på lönedelar som inte

överstiger sju och en halv gånger basbeloppet enligt 1 kap. 6 § lagen (1962:381)

om allmän försäkring.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1996.

1 Senaste lydelse av lagens rubrik 1991:688.

2 Senaste lydelse 1994:1924.

 9

3 Ärendet och dess beredning

Skattereglerna rörande naturaförmåner i inkomstslaget tjänst har setts över i

flera olika sammanhang genom åren i syfte att åstadkomma en neutral beskattning

mellan kontantlön och andra förmåner. Översyn har bl.a. gjorts av Utredningen om

reformerad inkomstbeskattning (RINK), vars betänkande Reformerad

inkomstbeskattning (SOU 1989:33) låg till grund för 1990 års skattereform,

därefter av Utredningen om tjänsteinkomstbeskattning (SOU 1992:57 och 1993:44)

och Utredningen om beskattning av förmåner (SOU 1994:98).

 Ytterligare en utredning har nu sett över förmånsområdet, nämligen

Utredningen om beskattning av förmåner i samband med uppsägning och utbildning.

Utredningen tillsattes under våren 1995 för att se över beskattningen avseende

utbildning och andra förmåner i samband med personalavveckling och av

arbetsgivaren bekostad utbildning i övrigt. Under hösten 1995 lades i

betänkandet Personalavveckling, utbildning och beskattning (SOU 1995:94) fram

förslag till nya regler angående beskattningen av dessa förmåner. Betänkandet

har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 1.

Utredningens sammanfattning och förslag till lagtext finns i bilaga 2 och 3. En

sammanställning över remissyttrandena finns tillgänglig i ärendet (dnr

Fi95/5591).

 Regeringen tar nu upp de frågor som behandlas i betänkandet.

 I flera av de olika översynerna har också skattereglerna rörande reseförmåner

tagits upp till behandling.

 Fram till skattereformen gjordes i lagtexten ett uttryckligt undantag från

skatteplikt för en skattskyldigs fria resor på grund av anställning eller

särskilt uppdrag under förutsättning att resorna inte var att anse som

ersättning för kontant lön. Undantagsbestämmelsen kom i praxis att omfatta

anställda inom rese- och trafikbranschen. Skattefriheten slopades i samband med

skattereformen.

 Hittills har Riksskatteverket godtagit att vissa schabloner tillämpas vid

värderingen av reseförmåner, i avvaktan på att branschen utvecklar ett system

för kontroll av varje enskilds resande.

 Utredningen om tjänsteinkomstbeskattning föreslog i sitt slutbetänkande

Översyn av tjänsteinkomstbeskattningen (SOU 1993:44) inte några undantagsregler

för reseförmåner vid inkomstbeskattningen men däremot en schabloniserad

värdering av den enskilda resan vid bestämmande av underlaget för beräkning av

preliminär skatt och arbetsgivaravgifter. Förslaget utsattes för kraftig kritik.

Med hänsyn till kritiken föreslog den dåvarande regeringen i prop. 1993/94:90

Översyn av tjänsteinkomstbeskattningen, m.m. dels skattefrihet för en valfri

resa per år och anställd, dels en schablonvärderingsregel vid bestämmandet av

underlag för beräkning av preliminär skatt och arbetsgivaravgifter. I

propositionen förutskickades också att en särskild utredare skulle tillkallas

för att se över reglerna på nytt. Skatteutskottet (bet. 1993/94:SkU10)

hemställde dock att riksdagen skulle avslå propositionen när det gällde

schablonvärderingen och den skattefria resan samt uttalade att en ny

lagstiftning borde utformas i enlighet med nuvarande provisorium. Riksdagen

beslutade i enlighet med utskottets hemställan.

 I januari 1994 tillkallade regeringen en särskild utredare med uppgift att se

över bl.a. reglerna om beskattning av reseförmåner. Utredningen om beskattning

av förmåner (Fi 1994:01) redovisade i juni 1994 sitt betänkande Beskattning av

förmåner (SOU 1994:98). Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över

remissinstanserna finns i bilaga 4. En sammanställning över remissyttrandena

finns tillgänglig i ärendet (dnr Fi94/2343).

 I enlighet med direktiven har utredningen i sitt betänkande lämnat två

alternativa förslag till beskattning som lösning på värderingsproblemen med

reseförmåner, en schabloniserad modell och en individuell modell. Utredningen

har förordat den senare modellen.

 De frågor som behandlas i betänkandet är, förutom reseförmåner, också hälso-

och sjukvårdsförmåner, personalrabatter och förmåner av begränsat värde.

Samtliga frågor behandlades i den lagrådsremiss som lämnades till Lagrådet den 2

mars 1995. Vad avser reseförmåner innebar förslaget i remissen att reseförmåner

skulle värderas enligt en individuell schablonmodell. Lagrådet lämnade förslaget

i denna del utan erinran. Men förslaget fick dock kraftig kritik och regeringen

ansåg därför att frågan borde bli föremål för ytterligare överväganden. I den

efterföljande propositionen fanns därför inte något förslag avseende reseförmå-

ner med (prop. 1994/95:182, bet. 1994/95:SkU25, rskr. 1994/95:371). Efter

ytterligare beredning av frågan presenterade regeringen ett förslag om ändrade

skatteregler rörande reseförmåner i en lagrådsremiss den 5 oktober 1995.

Förslaget innebar i princip att reseförmånerna för den enskilde resenären skulle

värderas till ett schablonbelopp, oberoende av antalet resor och deras längd, om

inte den skattskyldige eller skattemyndigheten kunde visa att värdet var något

annat.

 Lagrådet avstyrkte att förslagen lades till grund för lagstiftning. Den

allvarligaste invändningen var enligt Lagrådet att resultatet av schablonbe-

räkningarna många gånger kunde bli klart orättvist för de skattskyldiga. Men

den anvisade schablonmetoden ansågs också vara utomordentligt komplicerad. Ett

system där förmånsvärdet bestäms mera individuellt för varje resenär var klart

att föredra från sakliga synpunkter.

 Med hänsyn till Lagrådets yttrande ansåg regeringen att frågan om värdering av

reseförmåner på nytt borde beredas ytterligare. Efter att frågan om reseförmåner

beretts ännu en gång behandlas den i det följande. Det förslag som regeringen nu

presenterar innebär i princip att en individuell schablonmodell föreslås i fråga

om flygresor och en ny, förenklad schablonmodell används för värdering av

tågresor.

 I detta sammanhang tas också upp förslag om borttagande av skattefriheten för

vissa rabatter och förmåner som utgår på grund av visad kundtrohet vid utrikes

flygresa.

 I och med avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES-avtalet) och

därefter Sveriges medlemskap i Europeiska unionen (EU) anlitas svenska

tjänstemän i offentlig och privat tjänst som experter vid institutioner och

andra organ inom EU. Utöver en fast eller tillfällig anställning vid någon av

EU:s institutioner eller organ finns ett antal uppdragsvarianter för vilka olika

villkor i fråga om anställning, lön, kostnadsersättningar, sociala avgifter och

skatter gäller.

 Mot bakgrund härav tillkallade regeringen i september 1994 en särskild

utredare med uppgift att belysa vissa frågor om lön, uppdragsarvoden,

traktamenten, övriga kostnadsersättningar och andra villkor för dem som för

Sverige deltar i kommittéer eller arbetsgrupper i EU eller som tjänstgör som

s.k. nationella experter vid en EU-institution. Utredaren skulle även belysa

frågan om tjänstledighet för den som medverkar i kommittéer m.m. inom EU samt

för dem som får fast eller tillfällig anställning vid en EU-institution. I

uppdraget ingick också att redovisa de skattemässiga konsekvenser som de olika

formerna av anställning eller uppdrag får. Utredningen antog namnet EU-

tjänstgöringsutredningen. Utredningen redovisade i september 1995 sin rapport

Svenskar i EU-tjänst (SOU 1995:89). En sammanfattning av rapporten återges i

bilaga 5. Rapporten har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna

finns i bilaga 6. En sammanställning över remissyttrandena finns tillgänglig i

ärendet (dnr Fi95/5073). Utredningens redovisning av gällande skattekonsekvenser

och remissinstansernas synpunkter härpå föranleder regeringen att föreslå vissa

förändringar rörande reglerna om avdragsrätt för ökade levnadskostnader och

resekostnader. Dessutom föreslås viss skattefrihet för kostnadsersättningar som

betalas av Europaparlamentet till företrädare i parlamentet. Vidare tas upp

förslag om avdragsrätt för barns skolavgifter utomlands och om utvidgad

skattefrihet för fri eller delvis fri resa till eller från anställningsintervju.

 I propositionen läggs också fram vissa förslag om ändringar av redaktionell

karaktär i lagen (1958:295) om sjömansskatt, i kommunalskattelagens regler om

representationskostnader samt i anvisningarna till 23 § kommunalskattelagen

(1928:370) och i lagen (1990:659) om särskild löneskatt på vissa

förvärvsinkomster.

 Regeringen tar också upp vissa av de förslag som Riksskatteverket lagt fram i

en rapport som fogats till den fördjupade anslagsframställningen Förslag till

förenklingar i skattelagstiftningen (RSV Rapport 1995:10), nämligen slopande av

förbud mot taxeringsbeslut till nackdel för den skattskyldige under november

taxeringsåret, en utökning av kretsen som får lämna förenklad självdeklaration

och en automatisk taxering av dödsbos kapitalinkomster.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 29 februari 1996 att inhämta Lagrådets yttrande över de

lagförslag som finns i bilaga 7. Lagrådets yttrande finns i bilaga 8. Regeringen

behandlar Lagrådets synpunkter i avsnitt 6.2. Lagrådets granskning har också

lett till vissa redaktionella ändringar i lagtexten.

 Förslagen till ändring av anvisningarna till 23 § kommunalskattelagen

(1928:370), 1 § lagen (1990:659) om särskild löneskatt på vissa förvärvs-

inkomster och 97 § uppbördslagen (1953:272) har inte granskats av Lagrådet.

Dessa förslag är enligt regeringens mening av sådan beskaffenhet att Lagrådets

hörande skulle sakna betydelse.

4 Beskattning av utbildning och andra åtgärder vid personalavveckling

4.1 Förmån i form av fri utbildning

Utbildningar av olika slag har under alla tider förekommit på arbetsplatserna.

Utbildning som har samband med arbetsgivarens verksamhet och som syftar till att

den anställde skall kunna fullgöra sina arbetsuppgifter beskattas inte enligt

praxis. Utbildningen betraktas då som fullgörande av tjänsten.

 På grund av den starka konjunkturnedgången sedan några år tillbaka har

personalavvecklingar blivit allt vanligare och kommit att omfatta allt fler

människor. Förmåner i samband med personalavvecklingar som består av annat än

kontanter förekommer i allt större utsträckning för att hjälpa de

uppsägningshotade att erhålla ett nytt förvärvsarbete. Utbildningar av olika

slag är en av dessa åtgärder. Arbetsgivaren eller en trygghetsstiftelse betalar

kostnaderna i samband med utbildningen, dvs. i förekommande fall termins- och

kursavgift samt litteraturkostnader. Den uppsägningshotade får ofta lön under

utbildningstiden. Utbildningsinsatser erbjuds såväl under anställningstiden som

efter dess upphörande.

 En annan åtgärd som arbetsgivare allt oftare erbjuder uppsägningshotad

personal är hjälp av en s.k. outplacementkonsult. Konsultens uppgift kan vara

att hjälpa personen att lära sig skriva ansökningshandlingar och att förbereda

honom eller henne inför anställningsintervjuer. Vissa åtgärder, särskilt när det

gäller konsulttjänster, är av sådan karaktär att det är tveksamt om de kan

betraktas som skattepliktiga förmåner för den anställde i den mening som avses i

kommunalskattelagen (1928:370, KL). En del av åtgärderna är sådana som vanligen

tillhandahålls av arbetsförmedlingen.

 Efter skattereformen är i princip alla kontanta ersättningar i samband med

uppsägningar skattepliktiga. Avgångsersättningar (AGE) och avgångsbidrag (AGB)

är helt skattepliktiga om anställningen upphört efter den 1 januari 1991.

Särskilda övergångsregler gäller för anställningar som upphört före den 1

januari 1991. Avgångsvederlag jämställs med lön och är på grund härav

skattepliktig intäkt. Skadestånd vid uppsägning anses ersätta ekonomisk skada på

grund av upphörandet av anställningen och betraktas därför som skattepliktig

intäkt.

 Några särskilda regler för förmåner i form av fri utbildning eller andra

tjänster i samband med uppsägning finns inte. Förmånerna omfattas av den

generella regeln i 32 § 1 mom. KL enligt vilken förmåner som lämnas i samband

med anställning eller annat uppdrag i annan form än kontant ersättning jämställs

med kontant lön.

 För vissa utbildningsformer för vilka det utgår statliga bidrag finns

emellertid särskilda skatteregler. Enligt punkt 12 fjärde stycket av

anvisningarna till 32 § KL räknas som skattepliktig intäkt av tjänst

korttidsstudiestöd, vuxenstudiebidrag och utbildningsarvode enligt

studiestödslagen, utbildningsbidrag för doktorander, timersättning vid kommunal

vuxenutbildning (komvux), vid vuxenutbildning för utvecklingsstörda (särvux) och

vid svenskundervisning för invandrare (sfi). Enligt sjätte stycket i nämnda

anvisningspunkt gäller detsamma dagpenning som utgår till deltagare i

arbetsmarknadsutbildning (AMU). Av anvisningarna till 19 § KL framgår att bidrag

i form av traktamente och särskilt bidrag är undantagna skatteplikt om de

utbetalas av staten eller av en kommun enligt av regeringen eller av statlig

myndighet meddelade bestämmelser, i samband med utbildning och omskolning, till

arbetslösa eller partiellt arbetsföra. Utgår skattepliktigt statligt bidrag vid

utbildning av vuxna jämställs den ofta i praxis med fullgörande av tjänst. Härav

följer att avdrag medges för merkostnader som följer av studierna såvida de inte

skall täckas av skattefria ersättningar.

 För förmån av fri utbildning som i annat fall bekostas av arbetsgivaren finns

inga särskilda regler. Om utbildningen är att jämställa med fullgörande av

tjänsten sker ingen förmånsbeskattning av den anställde. I annat fall kan

förmånsbeskattning komma i fråga.

4.2 Utbildning och andra åtgärder vid personalavveckling

Regeringens förslag: Skattskyldig som är eller riskerar att bli arbetslös på

grund av omstrukturering, personalavveckling eller liknande i arbetsgivarens

verksamhet skall inte beskattas för förmån i form av fri utbildning eller annan

åtgärd om utbildningen eller åtgärden är av väsentlig betydelse för att den

skattskyldige skall kunna fortsätta att förvärvsarbeta.

Utredningens förslag: Den som är eller riskerar att bli arbetslös skall inte

beskattas för förmån av fri utbildning eller annan tjänst om utbildningen eller

tjänsten är av väsentlig betydelse för att han eller hon skall kunna fortsätta

att förvärvsarbeta.

 Remissinstanserna har med få undantag i princip tillstyrkt eller lämnat utan

erinran utredningens förslag. Några remissinstanser, bl.a. Sveriges Akademikers

Centralorganisation (SACO) och Svenska Kommunförbundet, anser att det för

skattefrihet bör räcka att åtgärden är "av betydelse" och inte "av väsentlig

betydelse" för att den skattskyldige skall kunna fortsätta att förvärvsarbeta.

 Skälen för regeringens förslag: Nuvarande skatteregler innebär att förmåner i

form av utbildning av olika slag är skattepliktiga om de inte är att jämställa

med fullgörande av tjänsten. För att förmånsbeskattning inte skall komma i fråga

måste utbildningen ha samband med arbetstagarens tjänst.

 Utbildningar och andra förmåner i samband med omstrukturering och

personalavveckling syftar i första hand till att den anställde skall få en ny

tjänst. De bör därför enligt gällande regler anses vara skattepliktiga förmåner.

 Övertalighet på arbetsmarknaden uppstår dels på grund av den ekonomiska

situationen vid en lågkonjunktur, dels på grund av den snabba tekniska struk-

turomvandlingen. Den ekonomiska situationen har inneburit att arbetsgivarna,

såväl privata som offentliga, genom effektiviseringar varit tvungna att minska

kostnaderna i verksamheten bl.a. genom att minska personalstyrkan.

 Utredningen har i betänkandet redovisat de stödåtgärder som kan förekomma i

samband med uppsägning. Av redovisningen framgår att utbildning i olika former

är den vanligaste åtgärden vid sidan av pensionserbjudanden och avgångsvederlag.

I vissa fall betalar arbetsgivaren lön under utbildningstiden medan kostnaderna

för utbildningen betalas av någon annan, t.ex. Trygghetsrådet. Som exempel på en

annan åtgärd som sätts in i samband med övertalighet är anlitande av s.k.

outplacementkonsulter. Konsulterna har till uppgift att hjälpa den enskilde att

få ett nytt arbete eller att erbjuda den enskilde hjälp av konsult vid start av

eget företag.

 Enligt regeringens mening är det viktigt att åtgärder av detta slag vidtas vid

personalavveckling. Det är angeläget att åtgärder för att förhindra arbetslöshet

sätts in tidigt och om möjligt redan innan formell uppsägning kommit till stånd.

Om arbetsgivarna skall uppmuntras att ta ett större ansvar för personalen vid

personalavvecklingar får denna strävan inte motverkas av en förmånsbeskattning

hos den anställde. För den anställde är det ofta ett hårt slag att varslas om

uppsägning och att stå inför hotet om arbetslöshet. Den enskilde bör i syfte att

trygga sin egen framtida försörjning uppmuntras till att utbilda sig eller att

acceptera andra åtgärder som arbetsgivaren erbjuder.

 Förmåner i form av utbildning, outplacementåtgärder m.m. i samband med

personalavveckling synes, trots att de är skattepliktiga enligt gällande regler,

enligt utredningen i praktiken inte bli föremål för beskattning i någon större

utsträckning. Om förmånen undantas från beskattning skulle alltså statens

inkomster inte minska nämnvärt. Önskemålet om en likformig behandling av

naturaförmåner i beskattningen utgör i och för sig ett starkt skäl mot

skattefrihet. Regeringen anser emellertid i likhet med utredningen att de

arbetsmarknadspolitiska och samhällsekonomiska skälen väger tyngre och att

övervägande skäl därför talar för att vissa förmåner i samband med persona-

lavveckling bör vara undantagna beskattning.

 Utredningen föreslår som en förutsättning för skattefrihet att förmånen skall

vara av väsentlig betydelse för att den enskilde skall kunna fortsätta för-

värvsarbeta. Vissa remissinstanser har i sina remissyttranden framfört att det

bör räcka med att åtgärden är av betydelse för den anställde. Svenska Kommunför-

bundet befarar att väsentlighetskravet kommer att medföra tolkningstvister.

 Regeringen anser i likhet med utredningen att regelns tillämpningsområde måste

begränsas till de åtgärder som kan leda till att den uppsägningshotade får ett

nytt arbete. Regeln skall inte omfatta åtgärder som är att betrakta som

förtäckta löneförmåner för de anställda. Utredningens avgränsning är enligt

regeringens uppfattning väl avvägd. Kravet på väsentlig betydelse innebär att

regeln inte omfattar åtgärder som inte påtagligt ökar den anställdes möjligheter

att kunna fortsätta förvärvsarbeta. Utanför regelns tillämpningsområde faller

därför utbildning av anställda som har en utbildning på ett område där han eller

hon utan svårighet kan få arbete hos en annan arbetsgivare. Regeln bör inte

heller omfatta situationer där en person som har en gedigen utbildning inom ett

område med tillfällig arbetsbrist läser något annat i avvaktan på att arbets-

marknaden blir gynnsammare inom hans område. Även åtgärdspaket som innehåller

andra komponenter än utbildning bör omfattas av undantagsregeln.

 Outplacementkonsulternas verksamhet går i stor utsträckning ut på att hjälpa

den enskilde att byta yrke. Outplacementverksamheten innehåller moment som

samhället ofta erbjuder medborgarna t.ex. kurser som motsvarar

arbetsförmedlingarnas jobbsökarkurser. Det kan ifrågasättas om vissa av de out-

placementåtgärder som erbjuds är en förmån i den mening som avses i

kommunalskattelagen. I verksamheten kan emellertid också ingå andra moment såsom

 lär-känna-dig-själv-kurser som mer har karaktär av en löneförmån. Åtgärderna

syftar normalt till att den enskilde skall kunna fortsätta förvärvsarbeta och

bör omfattas av skattefriheten. För att det inte skall råda någon osäkerhet om

beskattningssituationen bör detta framgå av skattelagstiftningen.

 Insatserna i fråga påbörjas ofta under uppsägningstiden men kan avslutas efter

det att anställningen upphört. I vissa situationer, t.ex. om den anställda har

varit barnledig, kan åtgärden påbörjas efter att anställningen upphört.

Regeringen anser att åtgärden bör omfattas av undantagsregeln även om den

sålunda avslutas, eller såväl påbörjas som avslutas, efter anställningens

upphörande.

 Utredningen uttalar att risken att bli arbetslös antingen kan bero på en

åtgärd som vidtagits av arbetsgivaren eller på grund av att den skattskyldige av

något skäl känner sig tvingad att säga upp sig själv. Utredningens förslag den

som är eller riskerar att bli arbetslös överensstämmer med vad som gäller för

arbetsmarknadsutbildning enligt 9 § förordningen (1987:406) om

arbetsmarknadsutbildning.

 Efterlevnaden av skattelagstiftningen måste kunna kontrolleras av

skattemyndigheten. För att reglerna inte skall kunna missbrukas måste det

ställas krav på att den skattskyldige visar att arbetsgivaren planerar att

minska personalstyrkan eller, på grund av strukturomvandling eller av annan

anledning, omplacera anställda. Bestämmelsen bör enligt regeringens mening

omfatta endast arbetslöshet eller risk för arbetslöshet på grund av en åtgärd

som initierats av arbetsgivaren. För att bestämmelsen skall bli tilllämplig

krävs dock inte att den anställde har blivit uppsagd. Skattefriheten inträder

vid den tidpunkt då åtgärden planeras och omfattar även de situationer då

arbetsgivaren vidtar en åtgärd som medför att arbetstagaren känner sig tvingad

att säga upp sig själv.

 Förslaget föranleder att en ny bestämmelse införs, 32 § 3 h mom. KL.

 4.3 Utbildning under pågående anställning

Regeringens bedömning: Utredningens förslag om införande av en särskild

bestämmelse om skattefrihet för utbildningsförmåner under pågående anställning

bör inte genomföras.

Utredningens förslag: Förmån av fri utbildning som är av väsentlig betydelse för

arbetsgivarens verksamhet skall inte tas upp som intäkt.

 Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna har tillstyrkt förslaget.

Länsrätten i Malmöhus län avstyrker förslaget eftersom det skulle ge stort ut-

rymme för "fringe benefits". Kammarrätten i Sundsvall menar att kravet på att

utbildningen skall vara av "väsentlig betydelse för arbetsgivarens verksamhet"

kan komma att medföra förmånsbeskattning av kursverksamhet som det i dagsläget

inte framstår som vare sig sakligt motiverat eller av fiskala skäl önskvärt att

förmånsbeskatta. Vidare anser kammarrätten att lagtexten behöver förtydligas så

att att det framgår att lön och andra ersättningar inte ingår i begreppet fri

utbildning. Statskontoret anser att det kan ifrågasättas om det är principiellt

riktigt att genom skattesubventioner stimulera arbetsgivarna att ta ett

långtgående ansvar för utbildning på grundläggande nivå. Arbetsmarknadsverket är

av den uppfattningen att det inte bör krävas att utbildningen är "av väsentlig

betydelse för arbetsgivarens verksamhet" utan att det bör räcka med att den har

ett tydligt samband med arbetsgivarens verksamhet och är till nytta för denna.

SACO anser att det bör räcka med att utbildningen är av betydelse för

arbetsgivarens verksamhet för att förmånen inte skall tas upp som intäkt.

 Skälen för regeringens bedömning: Några särskilda regler för beskattning av

förmån av utbildning under pågående anställning finns inte. Arbetsgivare har

under alla år utbildat sin personal. Vissa arbetsgivare utbildar själv den

nyanställde för tjänsten, så sker t.ex. inom posten och skatteförvaltningen.

Någon förmånsbeskattning av de anställda i detta avseende sker inte.

 Samhällsutvecklingen kräver att arbetsgivarna under pågående anställning i

allt större utsträckning måste utbilda sina anställda för att de skall kunna

bibehålla sin kompetens samt behålla sina arbeten. Den snabba

internationaliseringen har gjort det nödvändigt att utbilda personalen i språk.

Den tekniska strukturomvandlingen har inneburit att arbeten försvunnit eller

ersatts av nya arbeten som kräver högre kompetens och utbildningsinsatser har

varit nödvändiga vid omplacering av personalen. Utbildningen sker i bland

internt genom att arbetsgivaren utnyttjar de kunskaper som finns inom företagen

eller externt genom att köpa utbildningsprogram av utbildningsföretag. I de

större företagen förekommer utbildningsprogram för chefer som sträcker sig över

ett längre tidsperspektiv med olika perioder av intensiv utbildning. Dessa ut-

bildningar kan äga rum utomlands. Även andra utbildningar, såsom språkkurser,

kan vara förlagda på utländsk ort.

 En utbildning som arbetsgivaren bekostar kan naturligtvis ha positiv betydelse

för den anställde och även vara till nytta för honom eller henne t.ex. när han

eller hon söker ett nytt arbete. Utbildningen kan i och för sig innebära en

inbesparing av levnadskostnaderna för den anställde. Såsom framgått av avsnitt

4.1 beskattas den anställde normalt inte för värdet av utbildning under pågående

anställning om utbildningen betingas av verksamheten. Utbildningen jämställs i

sådant fall med fullgörande av tjänsten. I vissa fall torde det också vara svårt

att särskilja den förmån på grund av utbildningen som den anställde åtnjutit

från nyttan av denna i anställningen. Sedan den 1 januari 1996 är enligt 32 § 3

c mom. KL förmåner, som är av begränsat värde för den anställde men där varan

eller tjänsten har en väsentlig betydelse för utförandet av den anställdes

arbetsuppgifter, undantagna från skatteplikt. Många utbildningar torde sålunda

vara skattefria med stöd av denna bestämmelse.

 Det kan naturligtvis finnas situationer då den anställde skall förmåns-

beskattas för en av arbetsgivaren bekostad utbildning. Sådan förmånsbeskattning

sker redan enligt gällande regler om utbildningen inte har samband med

verksamheten och inte kan anses vara till nytta för företaget (jfr RÅ 1983 1:78

I och II).

 Regeringen anser att förmån av fri utbildning i enlighet med gällande praxis

inte skall beskattas om utbildningen är att jämställa med fullgörande av tjän-

sten. Värdet av studieresor och utbildningar som är att anse som löneförmåner

skall naturligtvis, såsom redan sker, beskattas. Det avgörande för skattefrihe-

ten är nyttan av utbildningen i företaget och inte kostnadens storlek eller var

utbildningen genomförs. Bara den omständigheten att utbildningen sker utomlands

medför inte att det blir fråga om en skattepliktig förmån. Den omständigheten

kan däremot motivera att skatteförvaltningen gör en noggrannare kontroll av

utbildningen. Inte heller bör enbart det förhållandet att utbildningen sker på

fritiden medföra att den skattskyldige skall beskattas för förmånen.

 Enligt regeringens mening fungerar gällande regler och praxis väl. Det är,

såsom också några remissinstanser påpekat, inte helt klart att utredningens

förslag skulle innebära några egentliga förbättringar utan det kan i stället få

till följd att utbildningar som enligt praxis inte förmånsbeskattas blir

skattepliktiga. Nya gränsdragningar kan medföra att de för samhället viktiga

utbildningsinsatserna på arbetsplatserna får stå tillbaka på grund av risken för

förmånsbeskattning. Regeringen lägger därför inte fram något förslag om regler

om skattefrihet för utbildningsförmåner under pågående anställning.

 10

4.4 Avdragsrätt för ökade levnadskostnader och resekostnader m.m.

.

Regeringens förslag: Skattskyldig som åtnjuter förmån av fri utbildning eller

annan åtgärd vid omstrukturering, personalavveckling eller liknande i

arbetsgivarens verksamhet har rätt till avdrag för kostnader för resor mellan

bostaden och utbildningsplatsen. Den skattskyldige har vidare rätt till avdrag

för ökade levnadskostnader och kostnader för hemresor om den skattskyldige

uppburit ersättning för sådana kostnader. Avdraget får inte överstiga erhållen

ersättning eller, såvitt avser ökade levnadskostnader, särskilt föreskrivna

schablonbelopp. Avdrag medges under högst ett år efter utgången av

uppsägningstiden.

Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens.

 Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna tillstyrker utredningens

förslag. Riksförsäkringsverket anser dock att avdragsrätten för den som inte har

fått ersättning för ökade levnadskostnader bör göras generösare. Länsrätten i

Jämtlands län ifrågasätter om det inte kan vara befogat att medge avdrag för

ökade levnadskostnader i två år. Arbetsgivarverket anser att bidrag till ökade

levnadskostnader till ett viss belopp samt resekostnader skall vara skattefria.

Verket föreslår vidare att skattefrihet för merkostnader skall föreligga i

samband med sådan utbildning som grundar sig på tillämpningen av ett

kollektivavtal i två år. Länsstyrelsen i Västerbottens län anser att

avdragsrätten bör kunna förlängas till två år om det föreligger synnerliga skäl.

SACO, Trygghetsrådet och Trygghetsstiftelsen avstyrker utredningens förslag om

att begränsa avdragsrätten för ökade levnadskostnader.

 Skälen för regeringens förslag: Personer som genomgår arbetsmarknadsutbildning

kan få särskilt bidrag för att täcka ökade levnadskostnader och resekostnader.

De särskilda bidragen är skattefria enligt 19 § KL. Rättviseskäl talar därför

för att personer som på grund av omstruktuering eller personalavveckling

genomgår utbildning som bekostas av arbetsgivaren eller av en trygghetsstiftelse

i skattehänseende behandlas på ett likartat sätt.

 Avdrag för kostnader för resor mellan bostaden och arbetsplatsen medges enligt

punkt 4 av anvisningarna till 33 § KL om denna varit belägen på sådant avstånd

från bostaden att särskilt fortskaffningsmedel behövt anlitas. Enligt 33 § 2

mom. KL begränsas avdragsrätten på så sätt att avdrag endast medges för den del

av kostnaden som överstiger 6 000 kr. Utredningen föreslår att skattskyldiga

som deltar i utbildning eller annan sådan åtgärd som enligt förslaget i avsnitt

4.2 är undantagen beskattning, skall medges avdrag för kostnader för resor

mellan bostaden och utbildningsplatsen på motsvarande sätt. Ersättning som

utgått för resorna skall tas upp till beskattning såsom lön och sociala avgifter

skall utgå.

 Utredningen föreslår vidare att om utbildningen eller åtgärden genomförs på

annan ort än bostadsorten bör den skattskyldige jämställas med sådana som har

ökade levnadskostnader på grund av tillfälligt arbete enligt punkt 3 a första

stycket av anvisningarna till 33 § KL. Den skattskyldige bör medges avdrag för

ökade levnadskostnader om övernattning på utbildningsorten äger rum. Avdraget

får inte överstiga faktiska logikostnader eller de schablonbelopp för måltider

och småutgifter som följer av nämnda bestämmelse. Avdrag för ökade

levnadskostnader bör medges längst ett år efter uppsägningstidens utgång.

Ersättningen som den skattskyldige fått skall tas upp till beskattning.

Utredningen föreslår slutligen att avdrag medges för kostnader för hemresor i

enlighet med bestämmelserna i punkt 3 b av anvisningarna till 33 § KL, under

förutsättning att ersättning utgår och högst med ersättningens belopp. Avdrag

medges för kostnaden för högst en resa per vecka om avståndet mellan

bostadsorten och utbildningsorten överstiger 50 km. Avdrag medges normalt för

kostnaden med billigaste färdmedel.

 Regeringen ansluter sig till utredningens förslag om rätt till avdrag för

vissa kostnader i samband med bl.a. utbildning. Flera remissinstanser har

motsatt sig en begränsning av rätten till avdrag för ökade levnadskostnader.

Regeringen delar utredningens bedömning att en alltför generös utvidgning av

avdragsrätten kan öppna möjligheter till överflyttning av lön från den

skattepliktiga till den skattefria sfären. Det bör såsom utredningen funnit

finnas en gräns för hur länge en avdragsrätt som hänför sig till en tidigare

anställning kan godtas. Regeringen anser att utredningens förslag att begränsa

avdragsrätten till ett år efter uppsägningstidens utgång är väl avvägd.

 Förslaget föranleder en ny anvisningspunkt 8 till 33 § KL.

4.5 Fåmansföretag

Regeringens förslag: De föreslagna bestämmelserna om fri utbildning eller annan

åtgärd vid omstrukturering, personalavveckling eller liknande i arbetsgivarens

verksamhet skall tills vidare inte gälla förmån från fåmansföretag eller

fåmansägt handelsbolag till anställd som är företagsledare och delägare i

företaget eller närstående till sådan person. Om arbetsgivaren är en fysisk

person skall reglerna inte gälla förmåner från arbetsgivaren om den anställde är

närstående till arbetsgivaren.

Utredningens förslag: Utredningen föreslår att bestämmelserna om skattefrihet

och avdrag inte skall gälla för företagsledare, delägare eller närstående i få-

mansföretag och fåmansägt handelsbolag om inte den skattskyldige arbetat i före-

taget i minst halvtid två år i följd. Den särskilda begränsningen för denna

personalkategori skall inte tillämpas om det finns särskilda skäl.

 Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna tillstyrker förslaget

eller lämnar det utan erinran. Företagarnas Riksorganisation avstyrker dock

förslaget. Svenska Revisorsamfundet anser att avdragsrätt skall gälla för före-

tagsledare, delägare och närstående till företagsledare i fåmansföretag men att

näringsidkare skall visa att det inte innebär ett missbruk av gällande regler.

Vidare anser samfundet att det av lagtexten bör framgå att reglerna om

utbildning i allmänhet även gäller för fåmansdelägare.

 Skälen för regeringens förslag: En grundläggande utgångspunkt är att privata

levnadskostnader skall finansieras med beskattade medel. Kostnader för ut-

bildning som syftar till att ge den anställde en högre eller annan kompetens är

i regel att betrakta som en privat levnadskostnad. Regeringen delar utredningens

bedömning att de föreslagna reglerna om skattefrihet för åtgärder vid

personalavveckling kan öppna möjligheter för missbruk inom fåmansföretag och

fåmansägda handelsbolag m.m. I nämnda företag kan det finnas särskilt stort

intresse av att gynna vissa anställda, t.ex. barn till delägaren. I dessa

företag finns inget egentligt tvåpartsförhållande. Delägarna kan därför själva

besluta om förmåner till sig själva eller till närstående. Utredningen har före-

slagit att särskilda regler bör gälla för sådana personer som har inflytande i

bolaget, dvs. företagsledare, delägare och närstående till dessa. Med närstående

avses de personer som omfattas av begreppet närstående i punkt 14 trettonde

stycket av anvisningarna till 32 § KL. Enligt regeringens bedömning är

utredningens avgränsning av kretsen som skall omfattas av särregleringen väl av-

vägd.

 Regeringen anser dock att möjligheterna till missbruk av reglerna kvarstår

även efter den föreslagna tvåårsperiodens utgång. För att undvika missbruk av

reglerna bör utgångspunkten vara att företagsledare, delägare och närstående

till sådana personer i fåmansföretag eller fåmansägt handelsbolag eller

närstående till fysisk person som driver näringsverksamhet inte skall omfattas

av regeln om skattefrihet. I vissa situationer kan det emellertid motiveras att

en delägare i fåmansaktiebolag eller i handelsbolag eller en till delägare

närstående person kommer i åtnjutande av en utbildningsinsats eller en annan

åtgärd utan att han blir förmånsbeskattad för förmånsvärdet. För en

näringsidkare kan en sådan situation uppstå då det är motiverat att han eller

hon medges avdrag för kostnaderna i verksamheten. Regeringen anser dock att de

frågor som hänger ihop med dessa gruppers beskattning bör utredas ytterligare.

Därvid bör neutralitetsaspekter mellan olika företagsformer och mellan

företagare och löntagare beaktas. Vidare bör undersökas hur reglerna bör vara

utformade för att efterlevnaden av dem skall kunna kontrolleras och missbruk

förhindras.

 Regeringen föreslår därför att företagsledare, delägare och närstående till

sådana personer i fåmansföretag eller fåmansägt handelsbolag tills vidare inte

skall omfattas av bestämmelserna om skattefrihet för förmåner från företaget i

samband med omstrukturering, personalavveckling och liknande av arbetsgivarens

verksamhet. Om arbetsgivaren är en fysisk person bör bestämmelsen inte gälla för

förmåner från arbetsgivaren om den anställde är en arbetsgivaren närstående

person. Med närstående till fysiska personer som driver näringsverksamhet avses

samma personkrets som angetts för fåmansföretag.

5 Reseförmåner

5.1 Bakgrund och gällande rätt

Genom skattereformen 1990 slopades undantaget från skatteplikt för fria resor åt

anställda i trafik- och resebyråbranschen. Detta innebär att värdet av de resor

som de anställda får skall tas upp till beskattning och att resorna skall

värderas till marknadsvärdet.

 Resebranschen har sedan skattefriheten slopades riktat kritik mot gällande

regler. Bl.a. har det hävdats att kontroll- och värderingsproblem motiverar att

skattefriheten återinförs eller att förmånerna i vart fall värderas enligt en

lättillämpad schablon. Med hänsyn till de praktiska problemen med beskattning av

det faktiska resandet har Riksskatteverket under åren 1991-1995 medgett en

schabloniserad värdering av SJ- och SAS-anställdas reseförmåner som ligger till

grund för beräkning av preliminär skatt och arbetsgivaravgifter samt för

redovisning på kontrolluppgift. Dessa värden har också i stor utsträckning

följts vid inkomsttaxeringen. Även för inkomståret 1996 medges en sådan

schabloniserad beskattning. Schablonmodellen som gäller för SAS-anställda

tillämpas även för anställd i annat företag som erhåller flygresor på likvärdiga

villkor. I övriga fall har värdering skett med utgångspunkt i den enskildes

faktiska resande.

 Som tidigare (avsnitt 3) redovisats har reglerna avseende reseförmåner setts

över av ett flertal utredningar utan att någon ändring av reglerna skett. Den

provisoriska schablonmodellen som Riksskatteverket godtagit under en följd av år

finns utförligt beskriven i betänkandet Beskattning av förmåner (s. 128-131) och

innebär i huvudsak följande.-

Den provisoriska schablonbeskattningen

De SAS-anställda påförs ett förmånsvärde som grundas på det s.k. ITA-kortet (ID-

ticket authorization). De anställda inom SAS får automatiskt ITA-kort varje år.

För att förmånsbeskattning skall utlösas krävs att den anställde aktiverar

kortet och köper ut den första biljetten. Hela schablonvärdet påförs då den

anställde som förmånsvärde. Det pris den anställde betalar (ID-biljettpris)

beräknas för varje uttagen biljett. När resenären löser ut biljett via automat

väljer han om betalning skall ske med löneavdrag eller med betalkort

(kreditkort). Löneavdrag görs efter ett par månader varvid avräkning sker mot

värdet av återlämnade biljetter.

 Schablonvärdet beräknas med utgångspunkt i SAS-anställdas genomsnittliga

resande. Vid värderingen beaktas bl.a. så kallad standby-effekt, dvs. effekten

av att resan får företas endast i mån av platstillgång vid resans avgång. Värdet

är ett nettovärde och ytterligare avräkning får endast ske för avgift som SAS

tar ut för ITA-kortet (administrationsavgift).

 För 1996 är schablonvärdet för en vuxen 2 440 kr. För barn i åldern 2-12 år är

värdet 1 220 kr och beträffande barn och ungdomar som fyllt 12 år men inte 18 år

värderas förmånen till 490 kr. Att värdet för denna grupp är relativt lågt

hänger samman med två faktorer. Dels finns det kraftigt rabatterade ungdomsbil-

jetter på marknaden, dels är priset som resenären betalar till arbetsgivaren

detsamma som för en vuxenbiljett. Värdet av förmånen blir således ganska litet.

För ungdomar över 18 år men under 25 år är motsvarande värde 1 855 kr.

 Schablonvärdet täcker samtliga biljettyper och samtliga destinationer för

resor som företas av personer med ITA-kortet.

 Anställda i SJ har möjlighet att ta ut olika typer av frikort/fribiljetter för

inrikes resp. utrikes resor. Schablonbeskattning sker när det gäller in-

rikestrafiken för s.k. privatresekort och när det gäller utrikes resor för

internationella fribiljetter samt internationella rabattkort. För andra typer av

frikort/fribiljetter som tillhandahålls anställda m.fl. beräknas förmånsvärdet

individuellt för varje resa till gällande marknadspris.

 Antalet privatresekort är ca 100 000 stycken. Kortet ger innehavaren rätt till

fria resor i 1:a eller 2:a klass inom Sverige. Inskränkningar i det fria

resandet finns vad gäller vissa tågavgångar, länstrafikbolagens linjer och tåg

under vissa tider m.m. Privatresekort värderas med utgångspunkt i svenska

folkets genomsnittliga resande. Privatresekort i 1:a klass åsätts ett 75 % högre

värde än motsvarande kort i 2:a klass.

 För 1994 bestämdes schablonvärdet för privatresekort - inrikes resor - till

800 kr i 2:a klass och 1 400 kr i 1:a klass. Även för 1996 är värdet detsamma.

För barn födda åren 1981 och senare påförs inget värde. Resa för barn födda

1978-1980 värderas till 50 % av vuxenvärdet. Särskilda schablonvärden gäller för

utrikes resor.

 Från förmånsvärdena (schablonvärdena) får avräkning ske för den avgift på 50

kr som SJ tar ut för frikort och internationellt rabattkort.

 11

5.2 Överväganden och förslag

Regeringens förslag: Förmån av fria och delvis fria resor på tåg eller flyg som

utgår på grund av anställning eller uppdrag inom rese- eller trafikbranschen

skall vid inkomsttaxeringen värderas enligt särskilda regler om det för resan

har gällt vissa inskränkande villkor.

 Med inskränkande villkor avses att resan får företas endast under viss tid,

på vissa avgångar eller endast i mån av platstillgång vid resans avgång och

villkoren dels väsentligt avviker från vad som gäller för resor som säljs på

allmänna marknaden, dels innebär en påtaglig olägenhet för resenären.

 En flygresa som är förenad med villkor att resan får företas endast om plats

finns vid resans avgång värderas till 40 % av ett lägsta normalt förekommande

marknadspris som en konsument har fått betala under perioden från och med

oktober andra året före beskattningsåret till och med september året före

beskattningsåret för motsvarande bokningsbara resor utan inskränkande villkor.

Flygresor i övrigt skall värderas till 75 % av nämnda pris.

 I lagtexten anges också riktlinjer för hur lägsta normalt förekommande

marknadspris skall beräknas.

 Förmån av fria eller delvis fria inrikes resor på tåg skall värderas till ett

schablonvärde motsvarande 5 % av det för beskattningsåret gällande

marknadspriset för årskort som berättigar till motsvarande resor utan

inskränkande villkor. För barn som under beskattningsåret fyller högst 15 år

påförs inget förmånsvärde. För ungdomar som fyller högst 18 år under

beskattningsåret skall värdet bestämmas till 50 % av förmånsvärdet för en vuxen

person.

 Vid bestämmande av underlaget för preliminär skatt och arbetsgivaravgifter

skall reseförmåner av nu angivet slag värderas på samma sätt som vid

inkomsttaxeringen. Detta gäller även vid redovisningen på kontrolluppgift.

Utredningens förslag: Utredningen har i enlighet med direktiven presenterat två

alternativa beskattningsmodeller, en schablonmässig beskattningsmodell och en

individuell beskattningsmodell men förordat den individuella.

 Den av utredningen presenterade schablonmässiga beskattningsmodellen innebär i

huvudsak följande. Förmån av fria eller delvis fria resor - med inskränkande

villkor som innebär påtagliga olägenheter - som anställda i rese- och trafik-

branschen åtnjuter beskattas enligt schablon. Marknadsvärdet av samtliga av

arbetsgivaren tillhandahållna resor som omfattas av schablonmetoden minskas med

vad som sammanlagt betalats för resorna och återstående belopp fördelas på de

resande. Vid inskränkande villkor - som innebär en påtaglig olägenhet för den

resande - skall resorna värderas till 75 % av ett genomsnittligt lägsta mark-

nadspris för motsvarande bokningsbara resor utan inskränkande villkor året före

beskattningsåret. Vid flygresor med standby-villkor skall motsvarande värde i

stället vara 40 %. Om den anställde betalar för resorna skall det beräknade

förmånsvärdet inte sättas ned. Om den anställde innehar förmånsberättigad an-

ställning kortare tid än ett halvt år skall förmånsvärdet sättas ned med

hälften. Modellen förutsätter att reseföretagen har uppgift om antalet företagna

resor och deras marknadsvärde. Både SAS och SJ har, enligt utredningen, teknisk

möjlighet att skapa system för att få fram de uppgifter som behövs för att

bestämma ett faktiskt marknadsvärde på de resor som företagits.

 Utredningens förslag till individuell beskattningsmodell utgår från schablon-

modellen, men har överförts till individuell nivå. Den individuella modellen

skiljer sig från schablonmodellen enbart därigenom att reseföretag inte bara

behöver hålla reda på vilka resor som företagits utan också av vem. Även denna

modell innehåller i vissa avseenden schabloner.

 Remissinstanserna: Utredningens förslag har tillstyrkts eller lämnats utan

erinran av en majoritet av remissinstanserna. De närmast berörda remissin-

stanserna, däribland SAS och SJ, är dock kritiska till förslaget. Arbets-

givaralliansen anser att förslaget ger ett administrativt arbete som är mera

kostnadskrävande än själva förmånsvärdet och föreslår att en särskild utredning

skall se över reglerna i syfte att skapa schabloner som är hanterliga för såväl

arbetsgivare som arbetstagare. Tjänstemännens Centralorganisation och Sveriges

Akademikers Centralorganisation förordar en värdering enligt schablonmodellen.

SAS anser att det är diskutabelt om beskattning av reseförmåner över huvud taget

skall ske med hänsyn till de övriga skattefria rabatter som finns på

arbetsmarknaden. Den nuvarande schablonmodellen kan, enligt SAS, med vissa

justeringar läggas till grund för den framtida beskattningen. Även IATA och

BARIS anser att rabatten bör jämställas med skattefri personalrabatt. SJ, IATA

och BARIS menar att om reserabatter skall beskattas, skall värdering ske enligt

nuvarande schablonmetod. Svenska Revisorsamfundet SRS anser att värdering av

förmån av frikort och liknande reseförmåner bör ses över. Enligt SRS bör en

schablonbeskattning ske av dessa i den mån arbetsgivaren inte kan kontrollera

den anställdes utnyttjande av erbjudna reseförmåner.

 Skälen för regeringens förslag: Flera försök har gjorts att hitta en

värderingsmodell som är enkel och lätthanterlig och som inte strider mot den

grundläggande principen i skattelagstiftningen om en neutral beskattning. De

förslag som tidigare presenterats har dock utsatts för kritik och inte lett till

någon lagstiftning. En modell som i huvudsak byggde på den av utredningen

förordade individuella beskattningsmodellen presenterades under våren 1995 i en

lagrådsremiss. Förslaget lämnades utan erinran av Lagrådet. Men förslaget lades

inte fram i den efterföljande propositionen på grund av att det därefter blev

kraftigt kritiserat.

 Mot bakgrund härav och det tidigare redovisade utskottsuttalandet presenterade

regeringen efter ytterligare beredning av ärendet en mer schablonmässig lösning

på problemet med värdering av reseförmåner. Förslaget byggde till stora delar på

utredningens förslag till schablonmodell. Lagrådet avstyrkte dock att förslaget

lades till grund för lagstiftning. Lagrådet ansåg att den anvisade

schablonmetoden var utomordentligt komplicerad men den allvarligaste

invändningen var att resultatet av schablonberäkningarna många gånger kan bli

klart orättvist för de skattskyldiga. Enligt Lagrådets mening var ett system där

förmånsvärdet bestäms mera individuellt för varje resenär klart att föredra från

sakliga synpunkter. Möjligheten till en sådan beskattning borde därför övervägas

ytterligare.

 Med hänsyn till Lagrådets yttrande ansåg regeringen att frågan om värdering av

reseförmåner borde beredas ytterligare. Det är mot denna bakgrund det nu

presenterade förslaget skall ses.

 Inledningsvis bör dock sägas att förmån av fri eller delvis fri resa inte kan

ses som sådan personalrabatt som är skattefri. Skälen härför har närmare

utvecklats i prop. 1994/95:182, s. 38. Regeringen uttalade följande:

 Flera remissinstanser inom resebranschen hävdar att reseförmåner till

 anställda inom trafik och resebranschen bör behandlas som skattefria

 personalrabatter. Med de förutsättningar som föreslås gälla för att

 personalrabatter skall behandlas som skattefria kan naturligtvis även

 reseförmåner i vissa fall hamna inom det skattefria området. Men en

 förutsättning är att det är en tjänst som ingår i företagets ordinarie utbud.

 Så är sällan fallet med de rabatterade resorna för reseföretagens anställda.

 Resorna är dels förenade med sådana villkor som inte kan tillämpas mot vanliga

 kunder - utom i ett fåtal fall som t.ex. ungdomsbiljetter vid inrikes

 flygresor - dels ligger priserna på en sådan nivå att de inte under en längre

 tid skulle kunna tillämpas gentemot största kund på affärsmässiga villkor.

 Rabatten är ofta så stor att den vida överstiger vad en konsument kan få.

 Denna typ av rabatterade resor är också den dominerande delen av de

 rabatterade resorna till anställda. Sådana reseförmåner bör därför för

 anställda inom rese- och trafikbranschen regleras särskilt och inte omfattas

 av begreppet personalrabatter.

 De förslag till värdering av reseförmåner som tidigare har presenterats har

inneburit att alla förmåner av resor med inskränkande villkor - oavsett

transportslag - skall värderas enligt samma värderingsmodell. Det vanligaste är

dock att resorna görs med flyg eller tåg. Det har i vart fall under beredningen

inte framkommit att några reseförmåner kan erhållas på motsvarande villkor inom

andra transportslag.

 Det finns dock väsentliga skillnader mellan förmån av flyg- och förmån av

tågresa. En flygresenär måste ta ut en biljett eller motsvarande för att kunna

resa, och det sker en kontroll av resenärerna vid ombordstigningen. Fria inrikes

tågresor medges i dag i form av ett privatresekort och ytterligare biljetter

krävs normalt inte. Inte heller görs någon kontroll vid själva påstigandet av

tåget. En annan väsentlig skillnad är att medan reseförmåner inom flygbranschen

i stort sett kan omfatta resor till samtliga världsdelar omfattar fria tågresor

i huvudsak bara inrikes resor och enstaka resor inom Europa. Förmån av fri eller

delvis fri resa utom Sverige värderas särskilt.

 Med hänsyn till dessa skillnader anser regeringen att skilda

värderingsmodeller för flygresor respektive tågresor bör prövas.

 De särskilda värderingsreglerna skall dock kunna tillämpas endast i fråga om

reseförmåner som utgår på grund av anställning eller särskilt uppdrag i rese-

eller trafikbranschen när resan är förenad med inskränkande villkor. Vad som

avses med inskränkande villkor återkommer vi till i författningskommentarerna.

Flygresor

Den av utredningen presenterade schablonmodellen kan sägas ge en rättvis

beskattning på kollektiv nivå genom att det är de personer som utnyttjar

förmånen som beskattas för den och genom att den bygger på marknadsvärdet av

samtliga företagna resor i kollektivet. Däremot är modellen inte rättvis inom

gruppen.

 Önskemål har framförts från branschens sida att den provisoriska

schablonmodellen skall lagfästas. I den lagrådsremiss som presenterades under

hösten 1995 gjordes ett försök att hitta en schablonmodell som utgick från den

provisoriska modellen. För att kunna konstatera hur mycket en genomsnittlig

förmånstagare reser måste arbetsgivarna hålla reda på kollektivets resande. Det

värde som genom en sådan metod skall åsättas de enskilda resorna är det värde

som motsvarar resans marknadsvärde om resan hade sålts på allmänna marknaden

till en konsument. Metoden innebär dock att lagtexten blir både ganska

omfattande och komplicerad. En sådan värderingsmodell är enligt regeringens

mening inte lämplig. Regeringen anser därför, i likhet med Lagrådet, att en mer

individuell värderingsmodell är att föredra.

 När det gäller reseförmåner har, enligt utredningen, SAS uppgett att det är

tekniskt möjligt att införa en individuell beskattning. Detta kräver dock en hel

del omställningar av bokningssystemen m.m., vilka dock SAS har sagt sig kunna

vara klara med inom en ettårsperiod. SAS uppger i sitt remissyttrande att vad

man kan kontrollera är uttaget av biljetter och vilka som återlämnas men däremot

inte den anställdes faktiska resande, vilket enligt SAS motiverar att

schablonmodellen väljs.

 Om ingenting görs skall reseförmånerna enligt nuvarande lagtext värderas i

varje enskilt fall till deras marknadsvärde. Enligt regeringens mening bör det

vara marknadsvärdet som i princip skall gälla vid värderingen av reseförmåner.

Regeringen har dock viss förståelse för att gällande lagstiftning kan medföra

svårigheter för flygbolagen bl.a. med hänsyn till de snabba förändringarna av

marknadspriserna. Det finns därför skäl att tillmötesgå branschens önskemål i

viss utsträckning och låta förmånsresor inom flygbranschen värderas enligt en

individuell schablonmodell i princip på sätt som föreslogs i en lagrådsremiss

våren 1995. Denna modell bygger till stora delar på utredningens förslag till

individuell beskattningsmodell. Modellen bör vara så utformad att den i princip

motsvarar marknadsvärdet för resan.

 Den invändning som branschen främst riktat mot en individuell beskattnings-

modell är svårigheter för arbetsgivaren att hålla reda på de anställdas resande.

En annan invändning mot en individuell modell har från branschens sida varit att

det är svårt att bestämma marknadspriset för en enskild resa. Dessa svårigheter

skall dock inte överdrivas och är i vart fall inte så stora att enbart de

motiverar att en individuell beskattningsmodell frångås.

 Huvudregeln är att beskattning av en förmån skall ske när den åtnjuts. När en

resa skall anses åtnjuten kan i och för sig variera med hänsyn till

omständigheterna, men biljettuttaget utgör en presumtion för att förmånen

åtnjutits. För de fall den anställde återlämnar ej använda biljetter kan

avräkning för detta ske vid återlämnandet på vanligt sätt. Att arbetsgivaren

svårligen kan kontrollera om den anställde faktiskt utnyttjat en biljett som han

löst ut men inte återlämnat är inte något specifikt för resebranschen utan

motsvarande problem finns för de flesta förmåner som inte omedelbart åtnjuts i

samband med mottagandet, som t.ex. måltider i samband med tjänsteresor,

teaterbiljetter m.m. Arbetsgivarna får således göra en bedömning utifrån de

uppgifter de har tillgång till. När det gäller biljetter med begränsad

giltighetstid, upp till 3-4 månader, bör arbetsgivaren kunna utgå från att en

sådan resa är åtnjuten om biljetten inte har återlämnats inom giltighetstiden.

 Utredningen föreslår att det är priserna året före beskattningsåret som skall

ligga till grund för vad som är lägsta marknadspris. Skälet härför är att det

tar viss tid att sammanställa prisuppgifterna och att därför viss eftersläpning

är ofrånkomlig. Även om många uppgifter kan tas fram snabbt och enkelt kan det

ändå antas kräva en viss tid att sammanställa uppgifterna.

 Enligt regeringens mening bör det därför finnas utrymme för att ta fram sådana

uppgifter redan före beskattningsårets början. De prisuppgifter som bör ligga

till grund för det lägsta marknadsvärdet bör därför avse perioden från och med

oktober andra året före beskattningsåret till och med september året före be-

skattningsåret.

 Enligt Riksskatteverket bör det i lagtexten närmare klarläggas hur reseförmån-

svärdena skall beräknas. Regeringen anser att det finns anledning att precisera

lagtexten något för att ange riktlinjerna för värderingen. Hur detta närmare bör

ske återkommer vi till i författningskommentarerna. Allmänt kan sägas att till

grund för beräkningen av lägsta marknadspris får läggas bokningsbara resor som

kan innehålla inskränkande villkor, men inte sådana som innebär påtagliga

olägenheter. Exempel på resor som kan läggas till grund för beräkning är resor

till apexpriser och liknande resor.

 12

Tågresor

Som tidigare sagts är den tidigare presenterade schablonmodellen alltför

komplicerad för att leda till lagstiftning.

 När det gäller tågresor - till skillnad från flygresor - anser regeringen

däremot att en enkel schablonmodell är motiverad. Dels kan schablonen

konstrueras på ett lagtekniskt mindre komplicerat sätt än vad som gäller för

förmån av flygresor, dels kan förmånen även fortsättningsvis ges i form av ett

privatresekort (årskort).

 Från och med i år säljer SJ olika slags årskort beroende på i vilken

omfattning korten berättigar till resor. Det finns i princip tre olika

prisklasser. Årskort Guld berättigar till obegränsat resande i ett år i X2000

första klass och X2000 Budget, InterCity första och andra klass, InterRegio

första och andra klass, Nattåget Kupé, Säng och Bädd. Kortet gäller också för

resor på länstrafikens sträckor. Detta kort kostar för närvarande 50 000 kr.

 Dessutom finns Årskort Silver och Årskort Silver Plus. Korten gäller i ett år

och berättigar till obegränsat antal resor. Årskort Silver gäller för resor i

X2000 Budget, InterCity andra klass, InterRegio andra klass samt Nattåget Säng

och Bädd. Årskortet Silver Plus ger, utöver rätt till resor i den omfattning som

nyss sagts, rätt till resor i InterCity och InterRegio första klass. Korten

kostar för närvarande 25 000 kr respektive 31 000 kr.

 Det finns således ett lättillgängligt marknadspris för årskort för inrikes

tågresor utan inskränkande villkor. Detta bör därför kunna användas som

utgångspunkt vid bestämmandet av ett schablonvärde för förmån av inrikes

tågresor. En sådan metod ger fortfarande den av Lagrådet påtalade orättvisan men

metoden är betydligt mindre komplicerad att tillämpa än den tidigare

presenterade schablonmodellen.

 Regeringen anser att förmån av fria tågresor inom landet bör bestämmas till en

viss andel av det för beskattningsåret gällande marknadsvärdet för ett årskort

för motsvarande resor utan inskränkande villkor. Denna andel bör, med hänsyn

till de villkor som är förenade med resan och den värdenivå SJ:s privatkort

hittills legat på, bestämmas till 5 %. Detta motsvarar värdet för en vuxen

person. För barn som under beskattningsåret fyller högst 15 år bör inte något

förmånsvärde påföras. För ungdomar som fyller högst 18 år under beskattningsåret

bör värdet motsvara 50 % av vuxenvärdet. Förmån av utrikes resor får, liksom

hittills, värderas enligt huvudregeln till marknadsvärdet.

 Oavsett om man använder sig av en individuell beskattningsmodell eller en

schablonmodell så måste arbetsgivaren göra en bedömning av när en förmån kan

anses åtnjuten - och därmed är skattepliktig - och skall ingå i underlaget för

preliminär skatt och arbetsgivaravgifter. Eftersom några enskilda färdbiljetter

inte utfärdas inför varje resa finns det med nuvarande system med årskort ingen

praktisk möjlighet att kontrollera när en kortinnehavare första gången utnyttjar

sitt kort. Vad arbetsgivaren däremot vet är vilka som har tagit ut ett

förmånskort. Med hänsyn till kontrollsvårigheten och det stora antalet

förmånshavare bör reseförmånen anses åtnjuten i och med att förmånskortet kommer

i mottagarens hand.

Övergångsbestämmelser m.m.

Utredningen beräknade att dess föreslagna schablonmodell skulle ge ett 300 kr

högre värde per person jämfört med de schablonvärden som gällde för anställda

hos SAS år 1994. För år 1996 har värdena höjts något. Även vårt förslag till en

individuell schablonmodell torde innebära ett i viss mån förhöjt förmånsvärde.

Förslaget avseende värdering av reseförmåner på tåg för de SJ-anställda innebär

också en höjning av förmånsvärdet, som dock har varit oförändrat sedan år 1994.

 SAS har förklarat att de behöver en omställningstid på ca ett år för att

införa ett system med individuell beskattning. De nya reglerna bör dock kunna

träda i kraft den 1 juli 1996 och tillämpas första gången vid 1998 års taxering.

 Förslaget föranleder införande av en ny anvisningspunkt till 42 §

kommunalskattelagen (1928:370, KL), punkt 6, samt ändringar i 42 § och punkt 4

av anvisningarna till 41 § KL och 8 § uppbördslagen.

6 Beskattning av flygbranschens trohetsrabatter

6.1 Bakgrund och gällande rätt

Kontant ersättning eller annan förmån som utgått för tjänsten är i princip

skattepliktig intäkt. Rabatter kan således i vissa fall vara skattepliktiga. Ett

generellt undantag gäller dock för personalrabatter. Reglerna om personalrabatt

finns i 32 § 3 f mom. kommunalskattelagen (1928:370, KL). Bestämmelsen har

ändrats fr.o.m. den 1 januari 1996 (prop. 1994/95:182, bet. 1994/95:SkU25, rskr.

1994/95:371, SFS 1995:651). Enligt bestämmelsens nya lydelse är personalrabatter

skattefria om de ges vid inköp av en vara eller en tjänst från arbetsgivaren

eller något annat företag i samma koncern, om varan eller tjänsten ingår i

säljarens ordinarie utbud. Skattefriheten gäller dock inte om rabatten är en

direkt ersättning för utfört arbete, om den överstiger den största rabatt som en

konsument kan erhålla på affärsmässiga grunder eller om den uppenbart överstiger

personalrabatt som är sedvanlig i branschen. Även vissa andra förutsättningar

måste vara uppfyllda för att rabatten skall anses som skattefri personalrabatt.

 Rabatter som lämnas för visad kundtrohet och som finns bl.a. inom flyg- och

hotellbranschen kan således vara skattepliktiga om de utnyttjas för privat bruk.

 En grundläggande förutsättning för beskattning är att mottagarens arbetsgivare

eller uppdragsgivare bekostat de varor eller tjänster som ger rätt till rabatten

eller att förmånen av annat skäl kan anses som ett utflöde av tjänsten.

 När det gäller flygbranschen erbjuder de flesta flygbolagen en form av

trohetsrabatt, s.k. frequent flyer-rabatt, som exempelvis innebär att

resenärerna belönas med ett antal poäng varje gång de väljer att flyga med samma

flygbolag. Ett visst antal ihopsamlade poäng medför sedan att resenären kan få

en flygresa, hotellrum, hyrbil eller annan förmån gratis eller till rabatterat

pris. En förmån av detta slag torde således, om ingen undantagsregel fanns, vara

skattepliktig om den grundar sig på tjänsteresor som arbetsgivaren har betalat

och förmånen inte utnyttjats i tjänsten. Vidare torde den som utgett en

skattepliktig förmån vara skyldig att lämna kontrolluppgift till skattemyndig-

heterna och att betala socialavgifter.

 Sedan den 1 januari 1992 är dock trohetsrabatterna undantagna från

skatteplikt. Bestämmelsen finns i 32 § 3 f mom. KL och lyder:

 "Även om det inte följer av 3 d mom. tas som intäkt inte upp sådan rabatt

 eller liknande förmån som transportföretag enligt internationellt vedertagen

 praxis utger för visad kundtrohet vid utrikes flygresor och som slutligen

 tillfaller en arbetstagare eller uppdragstagare i hans egenskap av resenär."

Frågan om undantag för dessa rabatter aktualiserades i en motion (mot.

1990/91:Sk13). Bakgrunden var bl.a. följande. Möjligheten för svenska

skattemyndigheter att beskatta de rabatter som lämnas av utländska bolag ansågs

i det närmaste obefintliga, om inte den skattskyldige själv redovisar förmånen.

Det innebar också svårigheter för det kontrolluppgiftsskyldiga bolaget att veta

om rabatten faktiskt kommit att utnyttjas och om den utnyttjats vilken del av

rabatten som grundar sig på av arbetsgivaren betalda resor.

 SAS hade hos utskottet framhållit, att man av konkurrensskäl måste införa

någon form av liknande rabatter eftersom bolaget annars riskerade att tappa så

stort kundunderlag att dess verksamhet hotades. Bolaget hade vidare anfört att

det av samma skäl var nödvändigt att rabatten var skattefri. Det skulle nämligen

vara förenat med stora nackdelar för företaget att redovisa rabatterna till

skatteförvaltningen och det skulle föreligga en betydande risk för att kunderna

valde ett bolag vars rabattgivning de svenska skattemyndigheterna inte kunde

kontrollera.

 Lagrådet, som hördes av utskottet, erinrade i sitt yttrande om att ett av

huvudsyftena med den då nyss genomförda skattereformen hade varit att åstadkomma

att beskattningen av arbetsinkomster blev neutral i den meningen att alla typer

av ersättningar och förmåner beskattas likformigt. Som ett led i reformen hade

ett antal tidigare skattefria förmåner gjorts skattepliktiga (t.ex. reseförmåner

för anställda hos trafik- och resebyråföretag) samtidigt som kraven för

skattefrihet för bl.a. personalvårdsförmåner skärptes.

 Lagrådet pekade också på att förslaget om skattefrihet aktualiserade frågan om

hur de rabatter som avsågs med förslaget förhåller sig till brottsbalkens regler

om mutbrott och bestickning och till marknadsföringslagens normer. I anslutning

härtill uttalade Lagrådet följande.

 "Det är angeläget att ett system för frequent flyer-rabatter utformas och

 tillämpas på ett sådant sätt att gränsen mot vad som är otillbörligt inte

 överskrids. Det kan visa sig nödvändigt att vidta särskilda åtgärder, bl.a.

 inom den offentliga sektorn, för att säkerställa att systemet får en från

 olika synpunkter acceptabel tillämpning. Det är emellertid knappast en uppgift

 för skattelagstiftningen att i det nu aktuella hänseendet svara för

 gränsdragningen mellan vad som är acceptabelt och otillbörligt. Å andra sidan

 är det enligt lagrådets mening viktigt att skattefrihetsregeln inte ges en

 sådan utformning att den kan ge intryck av att lagstiftaren på detta område

 lämnar sitt godkännande till förfarande som är angripbara enligt brottsbalkens

 och marknadsföringslagen regelsystem.

 ---Det synes lämpligt att vid utformningen i stället ta fasta på att någon

 invändning normalt inte torde kunna riktas mot förfarande som innebär att

 arbetsgivaren antingen i ett första steg själv uppbär förmånen och sedan

 slussar den vidare till den anställde i dennes egenskap av resenär eller i

 varje fall är involverad på ett sådant sätt att han i någon rimlig mening kan

 anses ha förmedlat förmånen till den anställde."

Utskottet ansåg att det var viktigt att de svenska flygbolagen får driva sin

verksamhet under konkurrensneutrala förutsättningar. De måste därför få

möjlighet att erbjuda rabatter på samma villkor som andra flygbolag. Det kunde

därför inte accepteras att skattereglerna i Sverige innebar att rabatter från

ett svenskt flygbolag kom att beskattas medan motsvarande rabatter från

utländska bolag i praktiken kom att undgå beskattning här i landet. Mot denna

bakgrund och då även förenklingsskäl talade för detta ansåg utskottet att det

fanns skäl att överväga ändring av skattereglerna. Utskottet instämde även i

Lagrådets uppfattning att man vid utformningen av skattereglerna borde ta fasta

på att någon invändning normalt inte torde kunna riktas mot ett förfarande som

innebär att arbetsgivaren antingen i ett första steg själv uppbär förmånen och

sedan slussar den vidare till den anställde i dennes egenskap av resenär eller i

varje fall är involverad på ett sådant sätt att han i någon rimlig mening kan

anses ha förmedlat förmånen till den anställde.

 Utskottet hemställde att riksdagen skulle besluta om undantag från skatteplikt

för rabatter av ifrågavarande slag. Utskottet var dock inte enigt och sju

ledamöter (alla s) reserverade sig. Enligt reservationen borde någon

skattefrihet inte införas. Ett förslag om nya skattefrihetsregler ansågs vara

synnerligen betänkligt. De aktuella förmånerna skulle i stor utsträckning komma

att utgå till personer som redan av andra skäl kan anses som privilegierade.

Utskottets förslag ansågs sanktionera en affärsmoral som tangerar gränsen mot

mutbrott och bestickning och vad som är otillbörligt enligt marknadsföringslagen

och konkurrenslagstiftningen. I första hand borde andra lösningar som ligger

inom ramen för vad som kan anses acceptabelt enligt den lagstiftning som gäller

här i landet sökas.

 Riksdagen beslutade i enlighet med utskottets förslag (bet. 1991/92:SkU8,

rskr. 1991/92:98).

 13

6.2 Överväganden och förslag

Regeringens förslag: Rabatter eller andra förmåner som transportföretag enligt

internationell vedertagen praxis ger ut för visad kundtrohet vid utrikes

flygresor skall inte vara undantagna från skatteplikt.

Skälen för regeringens förslag: Skattefriheten för s.k. frequent flyer-rabatter

är en avvikelse från den huvudregel som annars gäller vid inkomsttaxeringen,

nämligen att allt som utgått för tjänsten är skattepliktig intäkt.

 Det finns enligt regeringens mening skäl att pröva om de argument som anfördes

för införandet av undantaget är så starka att undantaget bör finnas kvar.

 Det bör inledningsvis erinras om att för den privatperson som enbart samlar

ihop poäng genom sitt privata resande ett slopande av skattefriheten inte skulle

innebära någon förmånsbeskattning. Det är först när poängen samlas ihop genom

tjänsteresor och utnyttjas för privat bruk som det - utan undantagsbestämmelsen

- skulle kunna bli aktuellt med förmånsbeskattning. Även om resenären med egna

medel eller med ett privat kreditkort i ett första skede betalar en tjänsteresa

och sedan i ett senare skede får ersättning för resan från arbetsgivaren torde

rabatten som belöper på vad arbetsgivaren har betalat, vara skattepliktig (jfr

RÅ 1988 ref. 54).

 För de företag som upphandlar tjänsteresor torde bonussystemet knappast ha

någon större betydelse eftersom bonusen sällan kommer arbetsgivaren till del.

Detta beror bl.a. på att det bara är just resenären som kan utnyttja bonusen och

den kan inte alltid utnyttjas för eller i samband med de resor som resenären gör

för arbetsgivaren. I ett läge där företagen är mer kostnadskänsliga torde

utrymmet för den enskilde resenärens påverkan på vilket flygbolag som skall

anlitas minska. Men i de fall det är den enskilde resenären som har ett

bestämmande inflytande över valet av flygbolag vid tjänsteresa kan det inte

uteslutas att valet styrs av möjligheten till bonuspoäng för privat bruk utan

skattekonsekvenser. De stora företagen torde i första hand sträva efter avtal

med flygbolagen som är anpassade efter just det företagets krav på låga priser,

service, tillgänglighet m.m. De större företagen har volymrabatter varför det

ligger i företagens intresse att de anställda reser med det bolag med vilket man

har avtal. Detta visar också den debatt som under senare tid har förts i pressen

angående frequent flyer-rabatter. Bl.a. har det framkommit att ett antal företag

gått samman för att förhandla med flygbolagen om att bonuspoängen skulle

tillfalla bolagen och inte den enskilde resenären. Vissa företag aviserade också

att de eventuellt skulle bojkotta de flygbolag som inte gick med på att rabatten

kom företagen till godo. Detta talar för att de av SAS åberopade

konkurrensskälen har försvagats något sedan regelns tillkomst.

 Lagtexten utformades också på ett sådant sätt att det var meningen att det för

skattefrihet skulle krävas att arbetsgivaren antingen i ett första steg själv

uppbär rabatten och sedan slussar den vidare till den anställde i dennes

egenskap av resenär eller i varje fall är involverad på ett sådant sätt att han

i någon rimlig mening kan anses ha förmedlat förmånen till den anställde. Det

är tveksamt om det sätt på vilket rabatter i praktiken ges innebär att

arbetsgivaren måste vara involverad för att rabatten skall ges till resenären.

Skattefriheten gäller förmåner vid utrikes flygresor. SAS bonussystem innebär

att även inrikes resor tillgodoräknas resenären på visst sätt. De ger i och för

sig inga poäng som kan användas som bonusuttag. Men poängen läggs på hög så att

resenären kan avancera som medlem i olika nivåer som ger olika servicegrad (SAS

har tre medlemsnivåer). Vidare ges i samband med flygningar med SAS bonuspoäng

vid hyra av bil hos vissa företag och vid övernattning på vissa hotell samt för

telefonsamtal med visst telefonkort. Motsvarande gäller också i bonussystem hos

andra flygbolag. Riksskatteverket har emellertid godtagit att poäng för hotell

och hyrbil ingår i vad som är skattefritt under förutsättning att hotellet eller

hyrbilen utnyttjas i samband med den utrikes flygresan. I SAS EuroBonus-system

är ett av medlemsvillkoren att poäng intjänade på tjänsteresor inte får användas

privat utan arbetsgivarens tillstånd. Den som ansöker om ett sådant kort måste

också bekräfta att poäng som intjänats på tjänsteresor inte skall utnyttjas

privat. Härigenom anser SAS att dess bonussystem är förenligt med gällande rätt.

Det kan dock enligt regeringens mening ändå ifrågasättas om nuvarande rabatter

i sin helhet verkligen uppfyller kraven för skattefrihet. Detta gäller i princip

samtliga bonussystem som finns på marknaden.

 De invändningar i övrigt som framfördes mot en beskattning av rabatterna var

bl.a. att flygbolagen skulle bli skyldiga att lämna kontrolluppgift om rabatten

var skattepliktig. Det skulle dessutom, menade man, vålla svårigheter att

kontrollera om rabatten faktisk kom att utnyttjas och - om den utnyttjats -

vilken del av rabatten som grundade sig på av arbetsgivaren betalda resor.

 För det första kan konstateras att huvudregeln är att förmåner är skatteplik-

tiga när de åtnjuts. Invändningen om att det kan vara svårt att kontrollera när

en bonusrabatt åtnjuts är i och för sig riktig. Men detta gäller även för alla

andra utgivare av skattepliktiga rabatter eller andra förmåner som inte

omedelbart åtnjuts. När en förmån skall anses åtnjuten kan visserligen variera

med hänsyn till omständigheterna men tidpunkten för beskattningen torde inträffa

när resenären utnyttjar rabatten.

 Det är inte självklart att det rabattgivande företaget skall lämna

kontrolluppgift för den skattepliktiga förmånen. Enligt 3 kap. 4 § lagen

(1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter är det den som gett ut den

skattepliktiga förmånen som skall lämna kontrolluppgift. Är det flygbolaget

eller arbetsgivaren som gett ut den?

 Flera omständigheter kan enligt regeringens mening anföras för att det är

arbetsgivaren som bör anses vara den som gett ut förmånen och därmed skall lämna

kontrolluppgift. Rätten till bonuspoäng torde kunna ses som en del av avtalet

mellan arbetsgivaren och flygbolaget om transport av resenären. Att bonuspoängen

är personliga skulle således inte spela någon roll. Även en flygbiljett är ju

personlig och kan normalt inte utnyttjas av någon annan. Detta innebär att en

anställd som vid en tjänsteresa registrerar bonuspoäng i så fall gör detta för

sin arbetsgivares räkning. Den rätt till bonuspoäng som grundar sig på av

arbetsgivaren betalda resor bör således inte anses tillhöra resenären utan

arbetsgivaren. Med en sådan utgångspunkt är det naturligtvis arbetsgivaren och

inte flygbolaget som skall lämna kontrolluppgift och betala sociala avgifter när

en skattskyldig får utnyttja bonusen för privat bruk. Detta gäller oavsett

vilket flygbolag som är rabattgivande.

 Lagrådet har i sitt yttrande över det remitterade förslaget anfört att detta

resonemang inte är helt invändningsfritt. Mot bakgrund av att den nu gällande

skattefriheten avser förmåner som transportföretag har gett ut, torde det inte

kunna förväntas att kontrolluppgiftsskyldigheten enbart på grund av sådana

förarbetsuttalanden kommer att tillämpas så att den skall ligga på

arbetsgivaren. För att uppnå detta bör därför enligt Lagrådets mening i lagtext

anges att ifrågavarande rabatter och andra förmåner skall anses utgivna av

arbetsgivaren.

 Regeringen menar att det nuvarande undantaget från beskattning av

flygbranchens trohetsrabatter nu bör slopas.

 Regeringen delar Lagrådets uppfattning att en lagreglering behövs och har för

avsikt att senare i år återkomma med förslag till regler som klargör att det

är arbetsgivaren och inte flygbolaget som skall lämna kontrolluppgift och betala

sociala avgifter för förmånen. Därmed drabbas flygbolagen inte av några

administrativa problem eller ökade kostnader med anledning av att undantaget

slopas. Reglerna blir också neutrala flygbolagen emellan.

 Förslaget föranleder ändring av 32 § 3 f mom. KL.

7 Beskattning i samband med anställning eller

uppdrag inom Europeiska unionen

7.1 Tjänstgöringsvillkor och särskilda EG-rättsliga

skatteregler

7.1.1 Inledning

I och med avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) kom svenska

tjänstemän i offentlig och privat tjänst att anlitas vid institutioner och organ

inom Europeiska unionen (EU). Till följd av det svenska medlemskapet i EU

fr.o.m. den 1 januari 1995 har antalet svenska tjänstemän som på olika sätt

deltar i EU:s institutioner och dess organ därefter ökat.

 Utöver en fast eller tillfällig anställning vid någon EU-institution finns ett

antal uppdragsvarianter för vilka skilda arbetsvillkor och ekonomiska villkor

gäller.

 EU-tjänstgöringsutredningen lämnade sin rapport Svenskar i EU-tjänst

(SOU1995:89) under hösten 1995. Utredningen redovisar i rapporten villkoren för

de vanligast förekommande anställnings- och uppdragstyperna: mötesdeltagare,

anställda, nationella experter och företrädare i Europaparlamentet. Vidare

redovisar utredningen beskattningskonsekvenserna för de olika grupperna på

grundval av gällande rätt. Däremot har det inte ingått i utredningsuppdraget att

lämna förslag till ändrade regler på skatteområdet.

 Remissinstanserna har under remissbehandlingen lämnat en rad synpunkter på

beskattningskonsekvenserna. Regeringen har till följd av vad som framkommit i

utredningens redovisning sett över reglerna och bedömt att förändringar behöver

göras.

 Innan förslagen presenteras finns det dock anledning att kortfattat redovisa

vilka olika anställnings- och uppdragsformer som, enligt utredningens

kartläggning, finns inom EU:s institutioner och organ och vilka ekonomiska

villkor som i huvudsak gäller för dessa.

7.1.2 Anställningar och uppdrag inom EU:s institutioner och organ

Inom Europeiska unionen finns det fem institutioner: Europeiska unionens råd,

Europeiska gemenskapernas kommission, Europaparlamentet, Europeiska

gemenskapernas domstol och Europeiska revisionsrätten.

 Rådets arbete leds av ministrar från respektive medlemsland. Kommissionen leds

av 20 kommissionärer som utses av medlemsländerna för fem år i taget. Dessa

ingår således inte i begreppen tjänstemän och andra anställda. Kommissionärerna

omfattas dock av de särskilda EG-rättsliga reglerna i fråga om beskattning av

intäkter från EU:s institutioner som redovisas i avsnitt 7.1.4.

 En särskild grupp inom Europaparlamentet är de av medlemsländerna valda

företrädarna. Sverige har 22 företrädare. Företrädarna har ett arvode som svarar

mot det som vanliga nationella parlamentsledamöter har i hemlandet och betalas

också av hemlandet. I Sverige är det riksdagen som betalar arvodet till

företrädarna. Därutöver betalar Europaparlamentet ersättning för olika slag av

kostnader för företrädarna enligt särskilda ersättningsregler som parlamentet

själv har beslutat om. Ersättningen omfattar ersättning för resor, logi,

uppehälle, kontorsmaterial och även kostnaden för att anställa personliga

assistenter. En utförlig redovisning av de ekonomiska villkoren finns i det

förslag till riksdagen 1995/96:RFK5 om ekonomiska villkor för Sveriges

företrädare i Europaparlamentet, som riksdagens förvaltningskontor utarbetat.

 EG-domstolens domare utses av medlemsländernas regeringar i samförstånd för en

mandattid om sex år. Domstolen biträds vidare av generaladvokater. Vid domstolen

finns det också en justitiesekreterare eller registrator som ansvarar för målens

handläggning. Domarna, generaladvokaterna och justitiesekreteraren omfattas av

de särskilda EG-rättsliga reglerna om beskattning av intäkter från EU, se vidare

avsnitt 7.1.4.

 Revisionsrätten består av 15 ledamöter, en för varje medlemsland, vilka efter

hörande av parlamentet utses av rådet för en period av sex år.

 För anställda inom de fem institutionerna samt de decentraliserade organen

gäller de regler och villkor för anställningen som anges i

tjänsteföreskrifterna. Tjänsteföreskrifterna är en samling av rådet utfärdade

förordningar. De är bindande för medlemsländerna och är därmed gällande rätt

också i Sverige. Tjänsteföreskrifterna finns återgivna i bilaga 2 till

rapporten. För svenskar som anställs vid en EU-institution eller vid ett EU-

organ som omfattas av tjänsteföreskrifterna tillämpas de villkor för

anställningen som finns angivna i dessa. De olika institutionerna har också

kompletterande föreskrifter för hur tjänsteföreskrifterna skall tillämpas.

 Tjänsteföreskrifterna delar in de anställda i två huvudgrupper:

- tjänstemän i Europeiska gemenskaperna och

- andra anställda i Europeiska gemenskaperna

 Tjänstemännen är fast anställda och fullgör normalt sin yrkeskarriär inom EU:s

institutioner och organ.

 Andra anställda i EU indelas i fyra grupper: tillfälligt anställda,

hjälppersonal, lokalt anställda och särskilda rådgivare.

 Tillfälligt anställda är anställda på en begränsad tid. Det finns flera olika

kategorier av tillfälligt anställda. Dels finns det tjänster särskilt inrättade

för kategorin tillfälligt anställda, dels kan en person anställas tillfälligt på

en permanent post. Inom kategorin tillfälligt anställda finns t.ex. de som har

en tjänst i något av kanslierna (kabinetten), t.ex. kommmissionärernas, domarnas

eller revisorernas kansli. För tillfälligt anställda tillämpas i stort sett

samma anställningsvillkor som för tjänstemän.

 Hjälppersonal anställs som huvudregel under en begränsad tid om högst ett år

eller för den tid som anges för ett bestämt vikariat. Ofta anställs översättare

som behövs bara under begränsad tid i denna kategori. Det förekommer också att

personer som klarat anställningstesten för tjänstemän anställs som hjälppersonal

i väntan på att en tjänst som tjänsteman skall bli ledig. Hjälppersonalen

omfattas av många av de regler som gäller för den fast anställda personalen. De

har dock en särskild lönetabell.

 Lokalt anställda anställs av varje institution enligt dess egna regler. I

denna kategori anställs personer för i huvudsak manuella eller servicebetonade

uppgifter. Anställningsvillkoren följer nationella regler i anställningslandet.

 Särskilda rådgivare anställs för en kortare eller längre tid dock längst två

år i taget. Denna anställningsform används för att knyta sakkunskap inom ett

visst område till institutionerna under den tid som det kan behövas. En del av

de anställningsvillkor som finns i tjänsteföreskrifterna gäller även för de

särskilda rådgivarna. Lönen bestäms genom ett kontrakt mellan den särskilde

rådgivaren och arbetsgivaren.

 Att tjänstmän och övriga anställda, utom såvitt avser lokalt anställda,

omfattas av särskilda EG-rättsliga regler i fråga om beskattning för

ersättningar från EU-institutioner framgår av avsnitt 7.1.4.

 Utanför tjänsteföreskrifternas tillämpningsområde faller anställda inom t.ex.

Europeiska investeringsbanken, Europeiska monetära institutet och Europeiska

polisbyrån.

 För Europeiska investeringsbanken finns det särskilda tjänsteföreskrifter som

innehåller anställningsvillkor för bankens anställda. De anställda inom bankens

sekretariat har lön enligt av banken fastställda villkor.

 Även för Europeiska monetära institutet finns det särskilda

anställningsvillkor enligt regler utfärdade av institutets råd. Med dessa som

utgångspunkt bestäms de närmare villkoren för anställning genom

anställningskontrakt.

 Det är vidare planerat att inrätta ett europeiskt centralbankssystem (ECBS)

med medemsländernas riksbanker och en Europeisk centralbank (ECB).

 Samtliga tre organ som nu nämnts omfattas till viss del av de särskilda EG-

rättsliga reglerna i fråga om beskattning för intäkter från EU som redovisas i

avsnittet 7.1.4.

 Vad gäller det polisiära samarbetet föreskriver fördraget att en Europeisk

polisbyrå (Europol) skall inrättas för informationsutbyte. Under sommaren 1995

antogs en konvention för inrättandet av Europol. Redan i dag finns emellertid

inom Europol en narkotikaenhet (ENE). Den sysslar med informationsutbyte i

narkotikabrottsärende. Arbetet inom enheten bedrivs av sambandsmän (poliser och

tulltjänstemän) från medlemsländerna. Dessa får i uppdrag från medlemsländerna

att inhämta information i ett visst ärende. Sambandsmännens lön och kostnader

betalas helt av medlemsländerna. Så kommer också att ske efter konventionens

ikraftträdande. Eftersom narkotikaenheten inte är någon juridisk person förrän

konventionen om Europeiska polisbyrån ratificeras och träder i kraft, står all

övrig personal kvar i avlönad anställning i sina hemländer med vissa möjligheter

för hemländerna att få kostnaden för personalen ersatt från det årliga anslag

som narkotikaenheten får från medlemsländerna.

 Utöver gruppen anställda har institutionerna också ett antal uppdragstagare.

Bl.a. har kommissionen ett stort antal, ca 4 000 - 5 000, uppdragstagare som

arbetar i eller för kommissionen. Kommissionen har nyligen försökt åstadkomma en

mer likformig behandling av sina uppdragstagare genom att sammanställa regler

för att anlita sådan personal. Dessa regler finns sammanställda i ett dokument

benämnt "Code of Conduct" (bilaga 3 i utredningsrapporten).

 Nationella experter är en kategori uppdragstagare. Sverige har för närvarande

33 sådana experter vid kommissionen. Nationella experter avlönas av sin

ordinarie arbetsgivare men arbetar för kommissionen. Kommissionen betalar en

viss dagersättning till de nationella experterna. Den är avsedd att täcka de

merkostnader som uppstår till följd av att den nationelle experten är

stationerad på en annan plats än sin ordinarie arbetsplats i hemlandet.

 Konsulter är en annan grupp som används av kommissionen som extra arbetskraft

för mycket skiftande uppgifter.

 Forskningspersonal anställs i bland som gästforskare för en period om högst

ett år. Lönen betalas av kommissionen. Anställningsvillkoren för gästforskare

framgår av särskilda regler för dessa som finns i utredningens rapport som

bilaga 4. Det finns också forskare vid Gemensamma forskningscentret. Enligt

uppgift som utredningen fått får dessa en viss dagersättning från kommissionen

men får i övrigt stå för sina kostnader själva.

 Praktikanter tas också emot på kommissionen för tjänstgöring under en period

om fem månader. De är oavlönade, men kan från kommissionen få ett visst bidrag

till sitt uppehälle under praktiktiden. Även rådet tar emot praktikanter.

 Uppdragstagare av nu angivet slag finns till viss del även inom de övriga

institutionerna.

 Ekonomiska och sociala kommittén har ett delvis gemensamt sekretariat med

Regionkommittén. Alla de anställningstyper som finns i tjänsteföreskrifterna kan

förekomma inom sekretariatet.

 Inom EU finns tio s.k. decentraliserade organ, förlagda till olika platser i

medlemsländerna. Som exempel kan nämnas Europeiska miljömyndigheten i Köpenhamn

och Europeiska översättningscentret i Luxemburg. Tjänsteföreskrifterna skall

enligt ett beslut av ministerrådet tillämpas på de anställda inom de

decentraliserade organen.

 Deltagande i möten i de fem institutionerna äger framför allt rum i

arbetsgrupper och kommittéer under kommissionen eller rådet. Vad gäller övriga

EU-organ kan deltagande i möten bli aktuellt främst inom Ekonomiska och sociala

kommittén, Regionkommittén, Europeiska investeringsbanken och EU:s

decentraliserade organ.

 Varje institution och organ har sina egna regler för ersättning. Villkoren för

ersättning liksom ersättningsnivåerna varierar således beroende på vilken

institution eller vilket organ det rör sig om. Utöver EG-regler finns det

svenska regler om ersättning åt statsanställd i utlandsreseförordningen

(1991:1754). Det ojämförligt största antalet EU-möten som svenskar kommer att

delta i äger som nämnts rum i kommissionens eller rådets regi.

 Kommissionens regler om ersättning för deltagande i möten finns i ett

kommissionsbeslut av den 1 mars 1994 (bilaga 8 i utredningsrapporten). I

beslutet anges att följande tre kategorier inbjudna mötesdeltagare utanför

kommissionen är berättigade till ersättning:

- medlemmar, ersättare och deras experter i ständiga kommittéer,

- medlemmar, ersättare och deras experter i rådgivande kommittéer,

- experter inbjudna på individuell basis för att avge utlåtande i något visst

ämne.

 Huvudregeln för tjänstemän från medlemsländernas ministerier och myndigheter

är att endast resekostnaden ersätts av kommissionen. Det finns emellertid

undantag. Privatanställda experter har rätt till ersättning för uppehälle i

större utsträckning. Ca 40 % av mötesdeltagarna beräknas vara privatanställda.

 Rådets regler om ersättning till mötesdeltagare framgår av ett rådsbeslut av

den 6 juli 1967 (bilaga 9 i utredningsrapporten). I rådsbeslutet anges att de

tjänstemän i medlemsstaterna som av rådet har ombetts att resa eller inbjudits

att ta del i ett möte organiserat av rådet är berättigade till ersättning för

kostnaderna för resan. Om en person inte har bjudits in till ett möte, ersätts

resan bara om personen finns med på den officiella listan över hemlandets

delegation. Kostnader för upphälle betalas inte av rådet. Ersättning för

resekostnaden förutsätter att mötesdeltagaren visar färdbiljett och fyller i en

reseräkning. Rådet betalar ut ersättningen direkt till mötesdeltagaren eller

till den som mötesdeltagaren anvisar.

 Sverige har nyligen anslutit sig till konventionen med stadga för

Europaskolorna (94/557/EG, Euratom).

 Europaskolorna erbjuder skolgång för barn till personalen vid EU:s

institutioner. Även andra barn får tas emot vid skolorna på villkor som

styrelsen för skolorna bestämmer.

 Skolornas ändamål är att barn till personal vid institutionerna skall utbildas

tillsammans. Om det finns många barn från samma land kan medlemslandet bilda en

egen sektion och anställer då egna lärare.

 Antalet lärare som anställs bestäms av styrelsen utifrån antalet sektioner,

klasser och elever. De nationella lärarna anställs av den enskilda

medlemsstaten. Medlemsstaten betalar direkt till läraren den lön som motsvarar

lönen i den anställning som läraren hade vid rekryteringen. Mellanskillnaden

mellan denna lön och den av styrelsen för skolorna beslutade betalas av EG.

Dessutom betalar skolorna vissa kostnadsersättningar till lärarna. Reglerna

härom finns i Föreskrifter för lärarkårens medlemmar, anställningsvillkor för

deltidsanställda lärare (juni 1994).

 Anställningen vid Europaskolan varar högst nio år. Först har lärarna en

tidsbegränsad anställning på två år. Efter prövning kan läraren anställas på tre

år och därefter på ytterligare fyra år.

 Sverige har två svenska sektioner, en i Bryssel och en i Luxemburg. Svenska

lärare som arbetar vid Europaskolan är anställda av Statens skolverk. För

närvarande arbetar sju svenska lärare vid Europaskolan.

7.1.3 Skattskyldighet i Sverige

Vad gäller skattereglerna för de olika grupperna av anställningar och uppdrag

aktualiseras flera frågor. Är personerna över huvud taget skattskyldiga i

Sverige för inkomster från EU:s institutioner och organ och, om så är fallet,

finns det några EG-rättsliga regler på området? Vad gäller enligt vår interna

svenska lagstiftning?

 Frågan om någon är skattskyldig i Sverige enligt nationell lagstiftning

regleras i 53 och 54 §§ KL samt 6 och 7 §§ lagen (1947:576) om statlig

inkomstskatt. Kortfattat innebär reglerna att den som är oinskränkt skattskyldig

i Sverige innan han eller hon börjar ett arbete inom gemenskaperna oftast är

skattskyldig i Sverige även under den tid han eller hon arbetar där.

 I den utsträckning inkomsten beskattas i det andra landet innebär dock

sexmånadersregeln att den skattskyldige frikallas från skattskyldighet i Sverige

för den inkomsten. Skattefrihet föreligger nämligen enligt punkt 3 av

anvisningarna till 54 § KL om anställningen och vistelsen utomlands varat minst

sex månader i den mån inkomsten beskattas i verksamhetslandet.

 Likaså kan en ettårsregel bli aktuell i vissa fall när inkomsten inte

beskattas i det andra landet. Om anställningen och vistelsen utomlands varat

minst ett år i samma land och avsett anställning hos annan än svenska staten,

svensk kommun, svensk landstingskommun eller svensk församling medges dock sådan

befrielse även om inkomsten inte beskattas i verksamhetslandet på grund av

lagstiftning eller adminstrativ praxis i detta land eller annat avtal än avtal

för undvikande av dubbelbeskattning som detta land ingått.

 Även den som anses bosatt utomlands är i vissa fall skattskyldig i Sverige.

Särskilda regler härom finns i lagen (1991:586) om särskild inkomstskatt för

utomlands bosatta och lagen (1991:591) om särskild inkomstskatt för utomlands

bosatta artister m.fl. I detta sammanhang är det främst den förstnämnda lagen

som är av intresse. Den som får lön eller därmed jämförlig förmån från svenska

staten eller svensk kommun skall enligt lagen betala särskild inkomstskatt.

Däremot föreligger i sådana fall inte skattskyldighet i Sverige för ersättningar

från EU-institutioner eller EU-organ belägna i annat land.

7.1.4 Särskilda EG-rättsliga skatteregler

Fr.o.m. den 1 januari 1995 gäller lagen (1994:1500) med anledning av Sveriges

anslutning till Europeiska unionen. I denna sägs att fördrag och andra

instrument som anges i lagen samt de rättsakter, avtal och andra beslut som före

Sveriges anslutning till EU har antagis av EG gäller här i landet med den verkan

som följer av dessa fördrag och instrument.

 I artikel 28 i fördraget den 8 april 1965 om upprättandet av ett gemensamt råd

och en gemensam kommission för Europeiska gemenskaperna (fusionsfördraget) sägs

att EG skall, på de villkor som anges i ett särskilt protokoll fogat till

fördraget, inom medlemsstaternas territorier åtnjuta den immunitet och de

privilegier som krävs för att de skall kunna fullgöra sina uppgifter.

 Till fördraget finns ett särskilt protokoll fogat, protokollet om Europeiska

gemenskapernas immunitet och privilegier.

 Kapitel V i protokollet har rubriken Tjänstemän och anställda i Europeiska

gemenskaperna. Under denna rubrik finns artiklarna 12-16, som bl.a. reglerar

skattskyldigheten för intäkter från gemenskaperna. Gemenskapernas tjänstemän och

övriga anställda skall vara skyldiga att betala skatt till gemenskaperna på de

löner och arvoden som de får av gemenskaperna enligt de villkor och det

förfarande som rådet på förslag av kommissionen har fastställt (artikel 13

första stycket). De skall dock vara befriande från nationella skatter på de

löner och arvoden som de får av gemenskaperna (artikel 13 andra stycket).

 Artikel 14 reglerar var gemenskapernas tjänstemän och övriga anställda skall

anses skatterättsligt bosatta. Om de enbart på grund av sin tjänsteutövning i

gemenskaperna bosätter sig inom territoriet för en annan medlemsstat än den i

vilken de vid tiden för sitt tjänstetillträde vid gemenskaperna var

skatterättsligt bosatta, skall - vad avser inkomst- och förmögenhetsbeskattning

samt arvsskatt och tillämpning av avtal om undvikande av dubbelbeskattning som

ingåtts mellan gemenskapernas medlemsstater - i båda länderna behandlas som om

de fortfarande var bosatta på sin tidigare bostadsort, förutsatt att denna

befinner sig inom en av gemenskapernas medlemsstater. Detta gäller även för äkta

makar, förutsatt att de inte utövar någon egen yrkesverksamhet, och för barn som

de personer som avses i denna artikel försörjer och har hand om. Vid

tillämpningen av bestämmelserna skall inte hänsyn tas till bostadsort som

enbart beror på tjänsteutövning inom andra internationella organisationer. I

artikeln finns vidare särskilda regler om arvsskatt som inte berörs här.

 Rådet skall på förslag från kommissionen och efter att ha samrått med övriga

berörda institutioner, besluta vilka grupper av gemenskapernas tjänstemän och

övriga anställda som bestämmelserna i bl.a. artikel 13 andra stycket och artikel

14 helt eller delvis skall tillämpas på. Medlemsstaternas regeringar skall

regelbundet underrättas om namn, ställning och adress på de tjänstmän och övriga

anställda som ingår i dessa grupper (artikel 16).

 Under kapitel VII med rubriken Allmänna bestämmelser finns följande artiklar

av intresse i detta sammanhang. Enligt artikel 18 skall privilegier, immunitet

och lättnader endast beviljas gemenskapernas tjänstemän och övriga anställda om

det ligger i gemenskapernas intresse. Var och en av gemenskapernas institutioner

skall upphäva den immunitet som har beviljats en tjänsteman eller annan anställd

om institutionen anser att upphävandet av immuniteten inte strider mot

gemenskapernas intresse.

 Av artikel 20 följer att artiklarna 13, 14 och 18 skall vara tillämpliga på

kommissionens ledamöter. Vidare skall nämnda artiklar också (enligt artikel 21)

var tillämpliga på domstolens domare, generaladvokater, justitiesekreterare och

biträdande referenter. Vidare är protokollet tillämpligt på Europeiska

investeringsbanken, på ledamöterna av dess organ, dess personal och de

företrädare för medlemsstaterna som deltar i bankens arbete.

 Enligt artikel 23 (som infördes i protokollet genom Maastrichtfördraget) skall

protokollet, om inte annat följer av bestämmelserna i protokollet om ECBS

stadga, också vara tillämpligt på Europeiska centralbanken, medlemmarna av dess

beslutande organ och dess personal. Motsvarande skall tillämpas på Europeiska

monetära institutet (EMI).

 Av rådets utfärdade tjänsteföreskrifter, rådets förordning (EEG, Eurotom,

EKSG) nr 260/68 av den 29 februari 1968, följer att artikel 13 är tillämplig på

tjänstemän och övriga anställda. Under termen tjänstemän ingår de fast anställda

tjänstemännen inom gemenskaperna. I begreppet övriga anställda, ingår

tillfälligt anställda, hjälppersonal, lokalt anställda och särskilda rådgivare.

Lokalt anställda beskattas dock inte enligt förordningen.

 14

7.1.5 Frågor att behandla

Av vad nu sagts framgår att de grupper som omfattas av rådets

tjänsteföreskrifter i egenskap av tjänstemän och övriga anställda får den lön

och andra ersättningar som följer av föreskrifterna. Dessutom omfattas de (dock

ej lokalanställd personal) av regeln i artikel 13 § andra stycket om förbud mot

nationell beskattning. I stället skall de betala skatt till EU. Undantagna från

nationell beskattning är också kommissionärer, domare, generaladvokater,

justititiesekreterare och biträdande referenter. Även ledamöter i Europeiska

investeringsbanken, dess personal och de företrädare för medlemsstaterna som

deltar i bankens arbete, medlemmar i ECBS:s beslutande organ och dess personal

omfattas av protokollet om immunitet och privilegier. På motsvarande sätt

omfattas EMI av protokollet. Det torde innebära att de också omfattas av

förbudet mot nationell beskattning av intäkter från EU.

 Övriga grupper beskattas enligt vad som följer av nationella regler och avtal

om undvikande av dubbelbeskattning.

 Utredningen tar särskilt också upp mötesdeltagare, nationella experter och

företrädare i Europaparlamentet eftersom de är de vanligast förekommande i den

grupp som inte omfattas av tjänsteföreskrifterna. Det är i huvudsak också för

dessa grupper som vissa skattefrågor har uppkommit.

 I det följande behandlas därför i nu nämnd ordning beskattning av ersättningar

till företrädare i Europaparlamentet, frågor om avdragsrätt för ökade

levnadskostnader för nationella experter och andra som tjänstgör under liknande

förhållande, avdrag för kostnader för hemresor och inställelseresor för bl.a.

nationella experter och mötesdeltagare, skattefrihet för fri resa till

anställningsintervju samt avdragsrätt för skolavgifter.

7.2 Kostnadsersättningar till företrädare i Europaparlamentet

Regeringens förslag: Den fasta resekostnads- och traktamentsersättning som

företrädare i Europaparlamentet får från parlamentet skall inte tas upp som

intäkt, såvida den inte väsentligen kan antas överstiga de kostnader som den är

avsedd att täcka.

Skälen för regeringens förslag: Som tidigare redovisats i avsnitt 7.1.2 betalar

resp. medlemsstat arvoden till sina företrädare medan vissa andra ersättningar

och förmåner betalas av parlamentet. Bl.a. har företrädarna rätt till

ersättning för resekostnader och uppehälle.

 Ersättning för resekostnader skall täcka kostnader för resor till möten i

Europaparlamentets officiella organ. Ersättningen utgår med ett schablonbelopp,

en klumpsumma, här kallad den fasta resekostnadsersättningen.

 Ersättningen betalas bara vid visad och godkänd närvaro vid möten hos

Europaparlamentets officiella organ. Ersättningen är avsedd att täcka kostnader

för hela resan, inklusive avgifter för biljettreservationer, bagagekostnader,

hotellkostnader, måltider och taxikostnader.

 Vad avser officiella organs möten - vilket torde vara den vanligast

förekommande anledningen för tjänsteresa - skall den fasta

resekostnadsersättningen beräknas med utgångspunkt från avståndet mellan

företrädarens bostadsort och platsen där mötet hålls. För de första 400 km för

varje resa är kilometerersättningen (för år 1995) 0,76 ecu och halva detta

belopp för det följande antalet km. Lägsta ersättning är 40 ecu (en ecu är ca

8,40 kr).

 För andra fall finns särskilda regler för hur ersättningen beräknas.

 Vidare har företrädare rätt till ersättning med upp till 3 000 ecu per år för

att täcka kostnader som uppkommer vid resa som företas i tjänsteutövning (med

undantag av resor inom det land de valts) under förutsättning att de kan

presentera ett dokument som styrker kostnaderna. Denna ersättning ingår inte i

vad som här kallas den fasta resekostnadsersättningen.

 En företrädare har också rätt till traktamente (subsistence allowance). I

huvudsak betalas traktamente i samband med resor till möten och mellanliggande

dagar om inte återresa till hemorten sker. Traktamente betalas med (för år 1995)

213 ecu per dag vid möten inom EU och Europa och med (för år 1995) 106,50 ecu

per dag plus ersättning för faktisk logikostnad vid möten som hålls utanför EU.

Förutsättningen för att ersättningen skall betalas är att företrädaren har

skrivit under deltagarlistan för respektive möte.

 I den utsträckning företrädarna anses oinskränkt skattskyldiga i Sverige -

vilket torde vara det vanligaste - är de skattskyldiga för samtliga inkomster

med några få undantag. I princip innebär våra nationella skatteregler att alla

kostnadsersättningar är skattepliktiga men avdrag medges för motsvarande

kostnader, i vissa fall med belopp motsvarande de faktiska kostnaderna och i

andra fall med vissa schablonbelopp.

 EG-domstolen har dock i mål 208/80 Lord Bruce of Donington mot Eric Gordon

Aspden, REG 1981, s. 2205 prövat om den fasta resekostnads- och

traktamentsersättningen får beskattas nationellt. Rättsfallet kan i huvudsak

sammanfattas enligt följande (utredningsrapporten s. 103, jfr s. 257).

 I målet begärdes av en brittisk skattedomstol besked från EG-domstolen

 angående tolkningen av gemenskapsrätten i enlighet med artikel 177 i

 Romfördraget. Den fråga som ställdes till EG-domstolen rörde i huvudsak om det

 finns någon regel i gemenskapsrätten som förbjuder medlemsstater att beskatta

 någon del av ersättning för resor och uppehälle (travel and subsistence

 expenses) och bidrag (allowance) som betalas ut av gemenskapsmedel till

 företrädare i Europaparlamentet.

 Bakgrunden var att Lord Bruce of Donington, som varit medlem av

 Europaparlamentet och i denna egenskap fått ersättning från parlamentet för

 kostnader för resor och uppehälle, blivit beskattad för dessa ersättningar i

 Storbritannien. Han överklagade beslutet om beskattning och den skattedomstol

 som skulle ta ställning till överklagandet begärde det nyss nämnda

 tolkningsbeskedet.

 EG-domstolen slog i sin dom fast att ersättningarna till företrädarna inte

 omfattas av de regler om skatteimmunitet som återfinns i protokollet om

 immunitet och privilegier för de Europeiska gemenskaperna. Följaktligen kan

 den slutsatsen inte dras att varje ersättning som betalas av parlamentet till

 dess företrädare skall vara fri från nationell beskattning. Domstolen påpekade

 emellertid att gemenskapsrätten lägger fast vissa gränser som medlemsländerna

 måste respektera när nationella beskattningsregler tillämpas på medlemmar i

 Europaparlamentet. Dessa gränser härrör främst från artikel 5 i Romfördraget,

 som föreskriver att medlemsländerna skall underlätta gemenskapens uppgifter

 och avstå från varje åtgärd som kan äventyra att fördragets mål uppnås. Denna

 förpliktelse innefattar skyldigheten att inte vidta åtgärder som kan medföra

 inblandning i institutionernas interna funktion. Det följer vidare av artikel

 8 i protokollet om de Europeiska gemenskapernas immunitet och privilegier att

 medlemsländerna är förhindrade att bl.a. genom tillämpning av sina nationella

 regler om beskattning ålägga företrädarna administrativa restriktioner i deras

 rörelsefrihet under resa till eller från församlingens mötesplatser.

 Mot denna bakgrund slog domstolen fast att en beskattning av ersättningar

 som utbetalas till täckning av de faktiska utgifterna som uppdraget som

 företrädare hade medfört skulle innebära en otillåten inblandning i

 parlamentets arbete, eftersom en sådan beskattning skulle kunna leda till att

 företrädarna av ekonomiska skäl inte skulle kunna fullgöra sina uppgifter.

 Domstolen uttalade vidare att det är parlamentets sak att avgöra vilka

 aktiviteter och resor som är nödvändiga och nyttiga för att företrädarna skall

 kunna fullgöra sitt uppdrag och vilka kostnader som är nödvändiga eller

 nyttiga i samband med detta.

 Av detta följer, fortsatte domstolen, att nationella myndigheter måste

 respektera Europaparlamentets beslut att ersätta kostnader för resor och

 uppehälle med fasta belopp. En omprövning från nationella skattemyndigheters

 sida av om den utbetalade ersättningen är gottgörelse för nödvändiga utgifter

 i samband med uppdraget som företrädare innebär en otillåten inblandning i

 Europaparlamentets interna angelägenheter.

 Vad gäller utbetalning av fasta belopp som ersättning för resor och

 uppehälle, konstaterade emellertid domstolen att en sådan ersättning i de fall

 där den är orimligt hög - så att det i verkligheten är fråga om förtäckt

 vederlag och inte ersättning för utgifter - kan beskattas till den del som

 den är att anse som vederlag. Detta stämmer enligt domstolen överens med vad

 som gäller i övrigt om rätt för medlemsländerna att beskatta företrädarnas

 lön.

 I vad mån de fasta belopp som betalas ut till företrädarna som ersättning

 för kostnader skall anses som orimligt höga skulle enligt EG-domstolen avgöras

 enbart med tillämpning av gemenskapsrätten. Eftersom denna fråga inte ställts

 av den nationella domstolen, besvarades den inte heller av EG-domstolen.

 Sammanfattningsvis besvarade EG-domstolen den av den brittiska domstolen

 framställda frågan med att gemenskapsrätten förbjuder nationell beskattning av

 de fasta belopp som betalas ut av Europaparlamentet till dess ledamöter som

 ersättning för resekostnader och kostnader för uppehälle, om det inte kan

 visas att sådana fasta belopp i överensstämmelse med gemenskapsrätten till en

 viss del utgör vederlag.

Till dess ett nytt avgörande från EG-domstolen föreligger bör således Sverige

avstå från nationell beskattning av de ersättningar från Europaparlamentet som

omfattas av domen eller också vara beredd att kunna övertygande bevisa att en

viss ersättning i själva verket enligt EG-rätten utgör ett förtäckt vederlag.

 Domstolen har i sina skäl åberopat både den mer allmänna bestämmelsen i

artikel 5 i Romfördraget och artikel 8 i protokollet om immunitet och

privilegier. Denna senare artikel avser endast att församlingens ledamöter inte

får underkastas någon begränsning i sin rörelsefrihet under resa till eller från

församlingens mötesplats. Regeringen tolkar därför domen på det sättet att den

endast hindrar nationell beskattning av den fasta resekostnads- och

traktamentsersättningen som betalas till företrädare i Europaparlamentet när

ersättningen inte till någon del utgör vederlag.

 Företrädarna anses ha sitt tjänsteställe i bostaden och resor till parlamentet

m.m. är därför tjänsteresor. Avdrag enligt svensk skattelagstiftning skulle

således medges med belopp motsvarande de faktiska kostnaderna. Detta gäller även

logikostnader under tjänsteresan. Avdrag för ökade levnadskostnader i övrigt

skulle enligt nationella regler normalt medges med visade faktiska merkostnader

eller enligt schablon.

 Regeringens utgångspunkt är att ersättningar som betalas från EU:s

institutioner eller dess organ inte skall särbehandlas i svensk skattelag-

stiftning utan inordnas i de nu gällande reglerna såvida inte gemen-

skapsrättsliga regler lägger hinder i vägen.

 Sammantaget kan nivån på den av Europaparlamentet erhållna ersättningen inte

antas väsentligen överstiga kostnaderna för den genomsnittlige företrädaren. Med

hänsyn härtill och med hänsyn till EG-rättens företräde framför nationell

lagstiftning bör kommunalskattelagen ändras så att den inte strider mot EG-

domstolens avgörande.

 Regeringen föreslår därför att det i 32 § 3 mom. KL tas in en bestämmelse som

uttryckligen säger att den fasta resekostnadsersättningen och

traktamentsersättningen inte är skattepliktig intäkt, såvida den inte kan antas

väsentligen överstiga de kostnader den är avsedd att täcka.

7.3 Avdrag för ökade levnadskostnader

Regeringens förslag: En skattskyldig som under en på förhand bestämd tid arbetar

vid någon av Europeiska unionens institutioner eller organ eller vid

Europaskolorna men får den huvudsakliga delen av lönen för arbetet från annan

arbetsgivare skall anses ha sitt tjänsteställe hos den arbetsgivare som betalar

lönen, om han eller hon begär det. Detta gäller dock under längst tre år.

Därefter blir de allmänna reglerna för bestämmande av tjänsteställe tillämpliga.

Det innebär att t.ex. en nationell expert kan behålla sitt tjänsteställe hos sin

arbetsgivare i Sverige och anses vara på tjänsteresa under den tid han eller hon

arbetar inom EU.

 I sådana fall har den skattskyldige rätt till avdrag för ökade

levnadskostnader och detta även om familjen flyttar med till arbetsorten. Ett

krav är dock att bostaden på arbetsorten är tillfällig och enbart föranledd av

tjänsteutövningen samt att annan permanent bostad behålls.

 Vid bedömningen av avdragsrätt för ökade levnadskostnader skall med

arbetsgivare jämställas annan utbetalare av traktamente om den huvudsakliga

delen av arbetet uförts för denne.

Utredningens redovisning av skattekonsekvenser: Nationella experter ingår inte i

den grupp tjänstemän som enligt gemenskapsrätten är befriade från nationell

beskattning.

 I de flesta fall torde experten vara att anse som bosatt i Sverige och därmed

oinskränkt skattskyldig i Sverige. Även om experten inte kan anses

skatterättsligt bosatt här skall han ändå, om han är statligt eller kommunalt

anställd, betala särskild inkomstskatt på lönen från den svenske arbetsgivaren

enligt vad som följer av lagen (1991:586) om särskild inkomstskatt för utomlands

bosatta.

 Även om en person anses oinskränkt skattskyldig i Sverige, kan han eller hon

enligt sexmånadersregeln vara frikallad från skattskyldighet, nämligen om

ersättningen åtnjutits under vistelse utomlands och anställningen och vistelsen

utomlands varat minst sex månader och inkomsten beskattas i verksamhetslandet.

 Uppdraget som nationell expert får anses som likvärdigt med att man har en

anställning utomlands eftersom verksamhetslandet är ett annat än Sverige.

 Sexmånadersregeln skulle således kunna bli aktuell för nationella experter som

normalt har längre tjänstgöringstid än sex månader utomlands. Om inkomsten i

dessa fall beskattas i verksamhetslandet, föreligger ingen skattskyldighet för

den inkomsten i Sverige.

 Även ettårsregeln kan komma i fråga för nationella experter, om inkomsten inte

beskattas i verksamhetslandet. Anställda hos svenska staten, en svensk

försäkringskassa, en svensk kommun, ett svenskt landsting eller en svensk

församling kan dock inte åberopa ettårsregeln, eftersom arbetet som nationell

expert inte torde kunna betraktas som tjänsteexport.

 I praktiken innebär reglerna och gällande dubbelbeskattningsavtal att en

statligt anställd som åker till Bryssel som nationell expert torde vara

skattskyldig i Sverige för samtliga ersättningar som följer av expertuppdraget.

Den följande redovisningen tar sikte på vad som gäller för den som är

skattskyldig i Sverige utan att sexmånaders- eller ettårsregeln är tillämplig.

 Lönen betalas av den arbetsgivare hos vilken experten är anställd. Förutom

hemrese- och flyttningskostnadsersättning, betalar kommissionen särskild

ersättning för uppehälle (inklusive logikostnad).

 Kostnadsersättningar som t.ex. traktamente är i princip skattepliktiga

intäkter för mottagarna.

 Det undantag som regleras i 32 § 3 mom. KL som innebär att vissa

kostnadsersättningar inte skall tas upp som intäkt omfattar endast "förmån för

utom riket stationerad personal vid utrikesförvaltningen eller i svensk

biståndsverksamhet". Nationella experter torde inte kunna anses ingå i den grupp

som undantas i detta lagrum.

 Den kostnadsersättning som kommissionen betalar är således skattepliktig

intäkt. Däremot medges den skattskyldige avdrag vid taxeringen i viss

utsträckning för motsvarande kostnader. Avdrag för ökade levnadskostnader i

dessa fall medges enligt reglerna i punkt 3 a av anvisningarna till 33 § KL. En

första förutsättning är dock att övernattning äger rum på arbetsorten.

 Avdrag för ökade levnadskostnader medges normalt vid tidsbegränsade eller

kortvariga anställningar. Arbete som nationell expert får utifrån dagens regler

anses tillhöra denna grupp. Avdrag medges under längst två år, men även under

längre tid om anställningens natur eller andra särskilda skäl talar för det.

Eftersom nationella experter tjänstgör längst tre år och förlängning inte är

möjlig, torde de medges avdrag även efter de första två åren. Avdrag för kostnad

för logi beräknas till ett belopp som svarar mot den faktiska utgiften.

 Ökningen i kostnaderna för måltider och småutgifter på arbetsorten beräknas

antingen enligt utredning om den faktiska kostnadsökningens storlek eller också

schablonmässigt. Den schablonmässiga ökningen beräknas till ett halvt

normalbelopp per dag (för år 1996 är halva beloppet 229 kr vid tjänstgöring i

Belgien) under de första tre månaderna av bortovaron och till 30 procent av helt

normalbelopp per dag (147,40 kr per dag) för tid därefter.

 Avdrag för ökade levnadskostnader medges bara när övernattning sker på

arbetsorten. Det innebär att inget avdrag medges för de dagar som man vistas i

Sverige på besök.

 Enligt svenska regler anses mötesdeltagare i de flesta fall befinna sig på

tjänsteresa och reglerna för avdrag för ökade levnadskostnader skall därför

bedömas enligt reglerna i punkt 3 av anvisningarna till 33 § KL. En första

förutsättning för att avdrag skall medges är dock att tjänsteresan medför

övernattning utanför verksamhetsorten. Även i dessa fall är ersättning för

uppehälle i princip en skattepliktig intäkt, oavsett om den utges från en person

i Sverige eller av EU. Avdrag medges dock för ökade levnadskostnader. För

logikostnader medges avdrag med faktiska kostnader. Kan den faktiska kostnaden

inte visas, medges avdrag med ett belopp som motsvarar den ersättning som

uppburits från arbetsgivaren, dock högst med ett halvt normalbelopp per natt.

Som arbetsgivare torde i de flesta fall den svenske arbetsgivaren anses. Har

arbetsgivaren betalat dagtraktamente, och visar den skattskyldige inte någon

större kostnadsökning, medges avdrag med belopp mosvarande den uppburna

ersättningen, dock för varje hel dag som tagits i anspråk för resan högst med

belopp som kan anses svara mot den normala ökningen i levnadskostnaderna under

en dag (helt normalbelopp).

 I de fall kommissionen betalar traktamente eller något traktamente inte

utbetalas alls medges avdrag antingen med faktiska merkostnader, om dessa kan

visas, eller med ett halvt normalbelopp per dag, om kostnaderna bara kan göras

sannolika.

 När deltagande i ett möte sker både på uppdrag av en svensk arbetsgivare och

på en EU-institutions eller ett EU-organs uppdrag kan möjligen bägge anses som

arbetsgivare. Under sådana förhållanden medges avdrag med de högre beloppen,

även när ersättningen betalas av EU.

 I den mån det inte är fråga om en tjänsteresa utan om ett tillfälligt uppdrag

eller arbete - i de fall mötesdeltagaren reser enbart på uppdrag av EU, t.ex.

som sakexpert, utan uppdrag från arbetsgivaren i Sverige - medges avdrag för

ökade levnadskostnader enligt reglerna i punkt 3 a av anvisningarna till 33 §

KL.

 Remissinstanserna: Flera remissinstanser, däribland Arbetsmarknadsstyrelsen,

Naturvårdsverket och Statistiska centralbyrån, anser att traktamentsersättningar

från kommissionen bör göras skattefria. Landsorganisationen i Sverige (LO) anser

dock att kostnadsersättningar som betalas ut till personer verksamma inom EU

skall beskattas på samma sätt som andra kostnadsersättningar i den mån EG-rätten

inte tvingar fram en annan tillämpning. Grundprincipen bör enligt LO vara att i

skattehänseende behandla de som arbetar inom EU på samma sätt som de som arbetar

inom andra internationella organ. Generaltullstyrelsen anser det önskvärt att

reglerna om bl.a. beskattning görs mer entydiga och mera överskådliga.

Kammarrätten i Sundsvall anser att det är viktigt att överväga hur

kostnadsersättningar från EU-institutioner i allmänhet skall behandlas i

beskattningshänseende. Läkemedelsverket befarar att beskattning av ersättningar

från EU kan medföra att rekryteringen till EU-uppdrag kan försvåras.

Beskattningen i sig - liksom behovet av kompensationsåtgärder vid en beskattning

- verkar enligt Läkemedelsverket medföra skattetekniska, politiska och

administrativa svårigheter, som inte torde uppvägas av de begränsade intäkter

som en beskattning eventuellt skulle innebära. Riksskatteverket anser att det

synsätt som redovisas av utredningen att en nationell expert inte är på

tjänsteresa synes vara oförenligt med socialförsäkringsreglerna om utsändning i

rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av

systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras

familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen. Eftersom den nationella experten

enligt kommissionsbeslut skall stå kvar i det egna landets socialförsäkring,

blir resultatet att utsändningen måste ses som en tjänsteresa i det samman-

hanget.

 Skälen för regeringens förslag: Regeringen delar utredningens tolkning av hur

kostnadsersättningarna skall behandlas enligt gällande rätt för den som är

oinskränkt skattskyldig.

 Det är i huvudsak i förhållande till nationella experter som konsekvenserna av

svensk nationell skattelagstiftning har kritiserats, varför i det följande

endast talas om nationella experter. Detta utesluter givetvis inte att andra

grupper som arbetar eller kan komma att arbeta under jämförbara förhållanden

också omfattas av reglerna. En sådan grupp är t.ex. lärarna vid Europaskolorna.

 Av kommissionens beslut 88/894/EG, av den 26 juli 1988 angående regler

tillämpliga på nationella experter vid kommissionen framgår att nationella

experter arbetar på uppdrag av kommissionen. Den nationelle experten skall

emellertid stå kvar i avlönad anställning hos sin arbetsgivare under sin

tjänstgöringstid vid EU-institutionen eller EU-organet. Tjänstgöringstiden för

nationella experter fastställs slutligt i skriftlig form genom en

överenskommelse mellan kommissionen och, när experten är offentliganställd,

hemlandets ständiga representation i Bryssel. För det fall att den nationelle

experten är privatanställd träffas överenskommelse mellan kommissionen och den

ordinarie arbetsgivaren. Tjänstgöringstiden skall vara minst tre månader och

högst tre år och avse heltidsanställning.

 Nationella experter anlitas i egenskap av sakexperter inom sina fält för

arbete under en begränsad tid inom kommissionen eller det gemensamma

forskningscentret. Förutom den nytta som kommissionen direkt har av expertens

arbete bidrar experten till ett viktigt utbyte mellan medlemsländerna och

kommissionen.

 Från svensk synpunkt är möjligheten att sända nationella experter till

kommissionen av stort värde. Arbetet inom kommissionen ger också den nationelle

experten insyn i såväl EU:s organisation och verksamhet som i det sakområde som

experten arbetar inom.

 Nationella experters arbetssituation är således ganska speciell till sin kon-

struktion, dels vad avser rollen som sådan, dels vad gäller den ekonomiska

sidan.

 Redan vid frågan om experten har en eller flera arbetsgivare uppkommer

problem. Utredningen har ansett att en nationell expert bör anses ha två

arbetsgivare under tjänstgöringstiden, dels den arbetsgivare som vederbörande

arbetade hos innan expertuppdraget påbörjades och som betalar lönen, dels

kommissionen för vilken experten skall utföra arbetsuppgifter och i vars

intresse han skall agera. Det är dock inte helt klart om kommissionen kan anses

som arbetsgivare. Detta visar att arbetssituationen inte riktigt passar in i

skattelagstiftningen som - vad gäller avdragsrätten - medger vissa högre

schablonavdrag när ersättningen utges av arbetsgivaren.

 Utredningen har anfört att en nationell expert inte kan anses vara på

tjänsteresa utan att det är ett tidsbegränsat arbete på en ny verksamhetsort.

Riksskatteverket har påpekat att detta synsätt torde vara oförenligt med

socialförsäkringsreglerna om utsändning vilka tillämpas för nationella experter.

 Enligt det tidigare nämnda kommissionsbeslutet skall den statsförvaltning som

den nationelle experten är avskild från före tjänstgöringstidens början intyga

att den nationelle experten behåller hemlandets socialförsäkring under den tid

då denne utför arbete för kommissionens räkning. För privatanställda nationella

experter finns särskilda regler i kommissionens beslut. Reglerna innebär att

bestämmelserna om utsändande i förordningen skall tillämpas också på dessa

experters arbete i kommissionen.

 Utredningen har vidare ansett att uppdraget som nationell expert innebär att

experten på den svenske arbetsgivarens uppdrag under viss tid skall utföra

särskilda arbetsuppgifter. Några regler om tjänstledighet för uppdrag som

nationell expert kan därför inte komma i fråga, menar utredningen.

 Frågan om det är en tjänsteresa eller inte har alltså viss betydelse från

skattesynpunkt, eftersom avdragsschablonerna för ökade levnadskostnader är

betydligt högre vid tjänsteresa än när fråga är om avdragsrätt på grund av

tillfällig anställning eller dubbel bosättning. Dessutom är avdragsnivån högre

om det är arbetsgivaren som betalar traktamentet.

 Å ena sidan talar flera omständigheter för att experten egentligen har ett

nytt tillfälligt arbete under tiden som nationell expert. T.ex. arbetar experten

uteslutande på kommissionens uppdrag och frågor om de dagliga tjänst-

göringsvillkoren såsom ledighet, förläggning av semestern, arbetstider och

arbetsuppgifter är en sak mellan experten och kommissionen.

 Men å andra sidan gör konstruktionen med avtal mellan kommissionen och

arbetsgivaren eller representationen att det i viss utsträckning liknar en

tjänsteförrättning. Experten beger sig enligt vad arbetsgivaren avtalat om till

kommissionen och tjänstgör där. Lönen betalas inte av kommissionen utan av

arbetsgivaren i Sverige. Även utredningens bedömning att tjänstledighet inte

torde krävas under experttiden talar för att arbetet har beröringspunkter med en

tjänsteresa.

 Som tidigare sagts i avsnitt 7.2 är det regeringens utgångspunkt att några

undantag från skatteplikt inte bör göras i fråga om ersättningar från EU:s

institutioner eller organ såvida inte EG-rätten kräver detta. Mot bakgrund av

den tolkning av EG-domstolens mål 208/80 som redovisats i avsnitt 7.2 finns det

inga hinder mot beskattning av kostnadsersättningar till sådana uppdragstagare

som nationella experter.

 Regeringen anser dock att det är viktigt att nationella experter i

skattehänseende ges samma ekonomiska förutsättningar som en anställd som är på

tjänsteresa under samma tid. Med hänsyn härtill bör en möjlighet införas för

skattskyldig som på begränsad tid arbetar vid EU:s institutioner eller organ att

få behålla sitt tjänsteställe hos den arbetsgivare som betalar lönen. Denna rätt

bör gälla alla som arbetar under liknande förhållanden. Detta bör dock gälla

under högst tre år. Därefter blir de allmänna reglerna för bestämmande av

tjänsteställe tillämpliga.

 Med en sådan ändring kommer den skattskyldige att ha rätt till avdrag för

ökade levnadskostnader enligt reglerna i punkt 3 av anvisningarna till 33 § KL.

 Vidare bör den som tjänstgör på sådana villkor som nu sagts ha rätt till

avdrag för ökade levnadskostnader även om familjen följer med till arbetsorten

om bostaden där endast är tillfällig och enbart föranledd av tjänsteutövningen

under förutsättning att annan permanent bostad behålls. Som tidigare redovisats

är reglerna i punkt 3 av anvisningarna till 33 § KL sådana att avdrag medges med

högre schablonbelopp om arbetsgivaren betalar traktamente. Om annan än

arbetsgivaren betalar traktamente är avdragschablonerna lägre. En sådan skillnad

framstår inte som motiverad när det gäller t.ex. nationella experter som får lön

från ett håll men kostnadsersättning från ett annat. Detsamma gäller

mötesdeltagare som får traktamente från EU.

 Det är med hänsyn härtill som regeringen föreslår att med arbetsgivare skall

jämställas annan utbetalare av traktamente om den huvudsakliga delen av arbetet

utförs för denne.

 Förslagen föranleder ändring i punkt 3 av anvisningarna till 33 § KL.

 I samband med rekryteringen av nationella experter ges information om de

ekonomiska villkoren för tjänstgöringen. I början av år 1995 bibringades vissa

experter i samband härmed den uppfattningen att kostnadsersättning från

kommissionen i princip var skattefri.

 Som framgår av den tidigare redovisningen var informationen felaktig. Med

hänsyn till att EG-rätten undantar vissa grupper av tjänstemän från nationell

beskattning och att även den tidigare nämnda domen från EG-domstolen undantar

vissa kostnadsersättningar från beskattning fanns det viss grund för denna

missuppfattning av gällande rätt. Experterna torde ha planerat sitt boende m.m.

i tron att kostnadsersättningarna var skattefria. Regeringen anser därför att

traktaments- och resekostnadsersättningen från kommissionen under

beskattningsåret 1995 bör undantas från beskattning. Regeln bör tas in som en

övergångsbestämmelse till förslaget till lag om ändring i kommunalskattelagen.

 De rätta förhållandena har varit kända sedan i vart fall hösten 1995 och

experterna har därför inför beskattningsåret 1996 varit medvetna om

skattekonsekvenserna. De förslag till ändringar som regeringen lämnar i denna

proposition i fråga om avdragsrätt för ökade levnadskostnader m.m. innebär

dessutom en klar förbättring av det ekonomiska utfallet för de flesta experter.

7.4 Avdrag för kostnader för hemresor m.m.

Regeringens förslag: En skattskyldig skall medges avdrag för kostnad för hemresa

till sin eller sin familjs hemort vid resa inom eller mellan Europeiska unionens

medlemsländer eller EES-länderna (Island, Lichtenstein och Norge) och inte bara

vid resa inom Sverige.

 En motsvarande utvidgning av avdragsrätten för resor utanför Sverige men inom

eller mellan Europeiska unionens medlemsländer eller EES-länderna görs också i

fråga om avdragsrätten för inställelseresor, dvs. första resan till och sista

resan från ett arbete.

 På motsvarande sätt skall även förmån av fri resa till eller från

anställningsintervju eller kostnadsersättning för sådan resa till den del

förmånen eller ersättningen avser resa inom eller mellan Europeiska unionens

medlemsländer eller EES-länderna vara skattefri. Skattefriheten i dag gäller

endast förmån av sådan resa inom Sverige.

Utredningens redovisning av skattekonsekvenser: Nationella experter erhåller

särskild ersättning för hemresekostnader från kommissionen.

 Den som på grund av sitt arbete vistas på annan ort än sin eller sin familjs

hemort har rätt till skäligt avdrag för kostnad för en hemresa varje vecka om

avståndet mellan hemorten och arbetsorten är längre än 50 km. Men avdraget

gäller bara kostnader för resor inom Sverige (punkt 3 b av anvisningarna till 33

§ KL). Den ersättning som nationella experter får för täckande av

hemresekostnader är skattepliktig. Avdrag medges dock i enlighet med vad som nu

sagts. Det innebär att de kostnader som den skattskyldige har för att resa

exempelvis från Bryssel till en ort i Sverige proportioneras så, att den del som

avser resan inom Sverige blir avdragsgill. I praktiken blir därför den största

delen av kostnadsersättningen för hemresor beskattad på samma sätt som lön.

 Enligt svenska regler anses mötesdeltagare i de flesta fall befinna sig på

tjänsteresa. Om resekostnadsersättning utges direkt till mötesdeltagaren är den

en skattepliktig intäkt. Avdrag medges dock för den faktiska kostnaden. Om det

inte är fråga om en tjänsteresa utan om ett tillfälligt uppdrag eller arbete - i

de fall mötesdeltagaren reser enbart på uppdrag av EU, t.ex. som sakexpert, utan

uppdrag från arbetsgivaren i Sverige - gäller delvis andra avdragsregler,

nämligen följande.

 Kostnader för första och sista resan till arbetet, s.k. inställelseresor är

avdragsgilla till den del som de avser resor inom Sverige. Om kostnaderna även

avser resor utom riket, medges avdrag med belopp som motsvarar den del av

kostnaderna som kan anses belöpa på resorna i Sverige. Kostnaderna

proportioneras således. Under arbetets gång kan det naturligtvis även för

mötesdeltagare bli aktuellt med hemresor.

 Remissinstanserna: Flera remissinstanser anser att kostnadsersättningar från

EU:s institutioner och organ bör göras skattefria. Riksskatteverket anser att

det kan finnas anledning att särskilt reglera inställelseresor till EU och göra

kostnaden helt avdragsgill. I övrigt se avsnitt 7.3.

 Skälen för regeringens förslag: Nationella experter får en viss månatlig

ersättning från kommissionen för att täcka kostnader för hemresor.

 Kostnader för hemresor är egentligen en privat levnadskostnad och avdrag

skulle, om inte en särskild regel fanns, inte medges.

 Rätten till avdrag för kostnader för hemresor regleras i punkt 3 b av

anvisningarna till 33 § KL. Den som på grund av sitt arbete vistas på annan ort

än sin eller sin familjs hemort, äger rätt till skäligt avdrag för kostnad för

en hemresa varje vecka om avståndet mellan hemorten och arbetsorten är längre än

50 kilometer. Avdraget gäller endast kostnad för resa inom riket (första

stycket).

 Avdraget skall i regel beräknas efter kostnad för billigaste färdsätt. Avdrag

medges dock för kostnad som inte är oskälig för tåg- eller flygresa. Om

godtagbara allmänna kommunikationer saknas får avdrag medges för kostnader för

resa med egen bil enligt den schablon som anges i punkt 4 (andra stycket).

 Första stycket har varit oförändrat sedan skattereformen medan andra stycket

har fått sin nuvarande lydelse senare. Föredraganden uttalade i prop.

1989/90:110, del 1 s. 361, följande.

 "Som RINK framhåller har hemresekostnader karaktär av privata

 levnadskostnader, varför avdrag egentligen inte borde komma i fråga. Avdragets

 sociala funktion samt önskemål att inte försvåra rörligheten på

 arbetsmarknaden är dock enligt min mening tillräckliga för att behålla det.---

 Avdrag bör medges endast för resor inom riket."

Till följd av Sveriges medlemskap i EU och den fria rörligheten på

arbetsmarknaden inom EG kan ett större antal skattskyldiga förmodas ta arbete

utanför Sveriges gränser. Nationella experter är ett exempel på en sådan grupp

som till följd av Sveriges medlemskap i EU under en begränsad tid arbetar

utomlands.

 Regeringen anser att de sociala skäl och arbetsmarknadsskäl som anfördes vid

regelns tillkomst gör sig gällande också i dag när arbetsmarknadens geografiska

område har ökat. Avdragsrätten bör därför utökas till att gälla kostnader för

hemresor inom eller mellan EU:s medlemsländer eller EES-länderna.

 Enligt punkt 4 fjärde stycket av anvisningarna till 33 § KL har skattskyldig

som haft kostnader för resa inom riket i samband med tillträdande eller

frånträdande av anställning eller uppdrag rätt till skäligt avdrag för

kostnaderna. Härvid gäller vad som sägs i punkt 3 b andra stycket.

 Som utredningens redovisning visar kan detta ge effekten att en mötesdeltagare

som anlitas i egenskap av sakexpert och inte kan anses vara på tjänsteresa,

endast får avdrag för en mindre del av resekostnaden.

 Regeringen anser att det är viktigt att skattelagstiftningen inte är utformad

så att tillfälliga arbeten och uppdrag i EU försvåras. Av samma skäl som i

övrigt anförts i fråga om avdragsrätten för hemresekostnader bör avdragsrätten

utvidgas till att avse kostnader för inställelseresor inom eller mellan EU:s

medlemsländer och EES-länder.

 Enligt 19 § KL är förmån av fri resa till eller från anställningsintervju

eller kostnadsersättning för sådan resa skattefri till den del förmånen eller

ersättningen avser resa inom riket och, såvitt gäller körning med egen bil, inte

överstiger det avdrag som medges för kostnader för resor med egen bil enligt den

schablon som anges i punkt 4 av anvisningarna till 33 § KL.

 Regeringen anser att också denna skattefrihet bör utvidgas till att avse resor

inom eller mellan EU:s medlemsländer och EES-länder.

 Förslaget föranleder ändring i 19 § samt i punkterna 3 b och 4 av

anvisningarna till 33 § KL.

7.5 Avdrag för skolavgifter

Regeringens förslag: En skattskyldig som har rätt till avdrag för ökade

levnadskostnader vid förrättning utomlands enligt punkt 3 av anvisningarna till

33 § KL har också rätt till avdrag för kostnader för medföljande barns

grundläggande skolgång i förrättningslandet.

Skälen för regeringens förslag: Kostnader för barns skolgång är i princip

privata levnadskostnader och avdrag medges inte för sådana.

 För den som är på en tjänsteresa under så lång tid att hans eller hennes barn

går i skolan i förrättningslandet kan stora kostnader för skolgången uppkomma.

Om den skattskyldige i stället hade stannat i Sverige hade några motsvarande

kostnader normalt inte behövt uppkomma. På så sätt kan kostnader för barns

grundläggande skolgång anses vara en uppkommen merkostnad som har orsakats av

tjänsteförrättningen. Men å andra sidan är det av privata skäl och inte av

arbetsskäl som man har valt att ta barnen med till förrättningslandet.

 Som tidigare redovisats i avsnitt 7.1 finns för EU-anställdas barn tillgång

till Europaskolorna. Enligt uppgift har även nationella experter rätt att ha

sina barn placerade där. Även om avgift kan tas ut är den förhållandevis låg.

Under vissa perioder har dock skolorna haft fler elever än vad skolorna är

avsedda att rymma, varför vissa har valt att placera sitt barn i någon annan

skola, vilket fått till följd höga skolavgifter. Europaskolan har dessutom bara

svenska avdelningar upp till och med motsvarande svensk grundskolas femte

klass. Av denna anledning kan andra skolor komma att väljas, som t.ex. en svensk

eller skandinavisk skola. Som exempel på kostnadernas storlek har uppgetts att

skolavgiften för ett barn kan vara upp till 95 000 kr per år.

 Regeringen anser att även den som vill ha familjen med sig under

tjänsteförrättningen utomlands bör ges större ekonomiska möjligheter till detta.

Genom skattelagstiftningen kan detta underlättas på så sätt att skolavgifter

görs avdragsgilla. Även om kostnaden i sig är av privat natur är det ändå en

merkostnad i förhållande till att stanna hemma i Sverige. Avdragsrätten bör

dock omfatta bara skolgång upp till och med gymnasieskola eller motsvarande.

 Förslaget föranleder införande av en ny bestämmelse, punkt 3 d i anvisningarna

till 33 § KL.

8 Skattefrihet för sjöinkomster för utländska sjömän

Regeringens förslag: Skatt och allmänna egenavgifter skall inte utgå om

sjömannen visar att inkomsten beskattas i annat land.

Skälen för regeringens förslag: Enligt 8 § tredje stycket lagen (1958:295) om

sjömansskatt utgår inte sjömansskatt och allmänna egenavgifter på inkomst som

uppbärs av utländsk sjöman om han på ett godtagbart sätt visar att han är

skattskyldig för inkomsten i annat land. Bestämmelsen, som från början endast

avsåg sjömansskatt och var intagen i anvisningarna till 7 § förordningen om

sjömansskatt, infördes 1958 i samband med lagens tillkomst för att undvika

dubbelbeskattning av utländska sjömän. Departementschefen föreslog i prop.

1958:92 med förslag till förordning om sjömansskatt m.m., s. 157, att det borde

ankomma på Sjömansskattenämnden att besluta om att skatteavdrag ej skall

verkställas från lön utbetald till viss sjöman samt att utfärda anvisningar till

ledning för befälhavare. Han uttalade därvid att det särskilt borde iakttas att

enligt avtal för undvikande av dubbelbeskattning rätten att beskatta inkomsten

ombord kan ha förbehållits Sverige i fråga om sjöman, som är bosatt i den andra

avtalsslutande staten.

 Under åren som gått har departementschefens uttalande tolkats på så sätt att

skattebefrielse inte medgetts om en sjöman inte betalat skatt i sitt hemland på

grund av att beskattningsrätten tillkommit Sverige med stöd av

dubbelbeskattningsavtal. Innebörden av begreppet skattskyldig för inkomsten har

numera ifrågasatts. Regeringen anser att av gällande regler följer att

skattebefrielse bör komma i fråga för att undanröja dubbelbeskattning, dvs. om

en sjöman även betalar skatt för inkomsten i annat land. För att undanröja icke

avsedda tolkningsmöjligheter bör lagtexten förtydligas så att det klart framgår

att skattebefrielse kan medges endast om den skattskyldige visar att skatt beta-

las på inkomsten i det andra landet.

 Förslaget föranleder ändring i 8 § tredje stycket lagen om sjömansskatt.

 15

 9 Avdrag för representationskostnader

Regeringens förslag: Avdragsramen för måltidsutgifter i samband med

representation avser belopp exklusive mervärdesskatt. Den som inte är

skattskyldig för mervärdesskatt får öka avdragsramen med ett belopp motsvarande

mervärdesskatten.

Skälen för regeringens förslag: Riksdagen beslutade nyligen att begränsa

avdragsramen för representation (prop. 1995/96:109, bet. 1995/96:SkU20, rskr.

1995/96:135, SFS 1995:1625). Tidigare fanns ingen avdragsram angiven i

lagtexten. Där angavs endast att avdrag för måltidsutgifter normalt inte medges

med större belopp än som motsvarar skäliga utgifter för lunch. I årliga

rekommendationer angav Rikskatteverket vad som var att anse som skäligt belopp.

För år 1995 fastställde Riksskatteverket avdragsramen till högst 300 kr per per-

son exkl. mervärdesskatt eller 375 kr inkl. mervärdesskatt. Detta belopp fick

enligt Riksskatteverkets rekommendation överskridas i vissa fall t.ex. vid

representation med utomnordiska gäster.

 Riksdagsbeslutet innebär att avdragsramen numera är angiven till sitt belopp i

lagtext. Kostnaden för lunch, middag eller supé får inte överskrida 180 kr per

person. Avdragsramen får inte överskridas. Den gäller t.ex. även vid

representation gentemot utomnordiska gäster. I propositionen angavs att

"avdragsramen avser liksom hittills kostnad inklusive serveringsavgift men

exklusive mervärdesskatt". Det sagda innebär att rambeloppet inklusive 25 %

mervärdesskatt är 225 kr. Den som är skattskyldig för mervärdesskatt får göra

avdrag för den ingående mervärdesskatten (45 kr vid 25 % mervärdesskatt) i sin

mervärdesskatteredovisning. Den som inte är skattskyldig för mervärdesskatt får

liksom tidigare göra avdrag för hela beloppet inklusive mervärdesskatt vid

inkomsttaxeringen. Avdragsramen är alltså 225 kr inklusive mervärdesskatt oav-

sett om man är skattskyldig för mervärdesskatt eller inte.

 Riksskatteverket har inte uppfattat innebörden av riksdagsbeslutet på avsett

sätt. I information till skattemyndigheterna tolkar Riksskatteverket de nya

bestämmelserna så att den nya avdragsramen uppgår till olika belopp beroende på

i vilken utsträckning den skattskyldige har rätt att lyfta mervärdesskatten. En

sådan tolkning var som framgått inte avsedd. Ett förtydligande bör därför göras

i lagtexten så att där uttryckligen anges att Avdragsramen avser kostnad exkl.

mervärdesskatt och att den som inte är skattskyldig för mervärdesskatt får öka

avdragsramen med kostnaden för mervärdesskatt.

 Förslaget föranleder en ändring i punkt 1 av anvisningarna till 20 § KL.

 16

10 Förbudet att fatta taxeringsbeslut till nackdel

under november

Regeringens förslag: Förbudet att under november månad taxeringsåret till den

skattskyldiges nackdel fatta grundläggande beslut om årlig taxering,

omprövningsbeslut eller beslut om skattetillägg slopas.

Riksskatteverkets förslag: Överensstämmer med regeringens.

 Skälen för regeringens förslag: Taxeringsperioden, dvs. den tid inom vilken

skattemyndigheten skall fatta grundläggande beslut om årlig taxering, omfattar

för närvarande tiden fram till utgången av november månad taxeringsåret. Under

november får skattemyndigheten dock inte fatta grundläggande beslut om årlig

taxering, omprövningsbeslut eller beslut om skattetillägg till den

skattskyldiges nackdel. Omprövningsbeslut och beslut om skattetillägg får dock

fattas om det grundläggande beslutet fattats senast den 15 augusti på grundval

av förenklad självdeklaration (4 kap. 2 § taxeringslagen, 1990:324, TL).

 Genom den s.k. RS-reformen förlängdes fr.o.m. 1979 års taxering

taxeringsperioden från den 30 juni till utgången av oktober månad taxeringsåret.

Vid införandet av de nya reglerna förutsattes att perioden, efter en tid av

intrimning av de nya rutinerna, skulle utsträckas till den 30 november. I den

principproposition, som låg till grund för detaljutformningen av den nya

taxeringsorganisation som infördes 1991 (prop. 1986/87:47 s. 146), uttalade

departementschefen att det kunde vara lämpligt att en förlängning av

taxeringsperioden till utgången av november taxeringsåret förenades med en

särskild regel om när den skattskyldige senast skall underrättas om taxeringen i

det fall deklarationen inte följts. Med en sådan regel skulle den allra sista

delen av taxeringsperioden kunna förbehållas omprövningar av den årliga

taxeringen. Skatteförenklingskommittén föreslog dock i sitt slutbetänkande inte

någon bestämd tidsgräns inom vilken de årliga taxeringsbesluten måste fattas.

Utsändandet av slutskattesedlar, som senast den 15 december taxeringsåret skulle

tillställas de skattskyldiga, fick i stället styra taxeringsperiodens längd (SOU

1988:21 s. 66).

 Motivet till regeln om begränsning i skattemyndigheternas möjligheter att

fatta nackdelsbeslut var att november månad borde förbehållas omprövningar. Ett

avvikelsebeslut under november kunde innebära att den skattskyldige fick

kvarstående skatt, utan att han haft möjlighet att begära omprövning av

beslutet. Skattemyndigheten borde därför inrikta sig på att slutföra

granskningen i oktober (prop. 1989/90:74 s. 294).

 Från och med 1995 års taxering skall slutskattesedel sändas ut senast den 31

augusti under taxeringsåret till en skattskyldig som lämnat förenklad

självdeklaration under förutsättning att taxeringsbeslut fattats senast den 15

augusti. I övriga fall skall slutskattesedeln liksom tidigare översändas senast

den 15 december under taxeringsåret. Regeln i 4 kap. 2 § TL tar således numera

huvudsakligen sikte på beslut som fattas på grundval av särskilda

självdeklarationer. Det kan noteras att vid 1995 års taxering 5,5 miljoner

skattskyldiga tillställdes slutskattesedel redan i augusti.

 Riksskatteverket har i en rapport som fogats till den fördjupade

anslagsframställningen Förslag till förenklingar i skattelagstiftningen (RSV

Rapport 1995:10) föreslagit att inskränkningarna i möjligheterna att fatta

beslut under november månad skall slopas. Verket menar att skattemyndigheterna

redan i dagsläget har uppenbara problem med att hinna med granskningen av de

särskilda självdeklarationerna. Av olika skäl kommer granskningen i gång först

vid månadsskiftet augusti/september och i vissa fall kanske först någon vecka in

i september. Granskningstiden för denna grupp skattskyldiga inskränker sig

därför till mellan fem och sex veckor. Även om en trimning av

skattemyndigheternas maskinella stöd och rutiner kan leda till en något längre

reell granskningsperiod, är den tid som kan ägnas åt detta granskningsarbete

alltför kort. Den nuvarande ordningen leder således till att endast vissa av

många kontrollvärda deklarationer kan kontrolleras och att de kontroller som

genomförs företas under stor tidspress, vilket i sin tur leder till att

kontrollen inte kan ha den bredd och det djup som från kontrollsynpunkt är

önskvärd.

 Den nuvarande ordningen utgör inte heller någon garanti för att de

skattskyldiga rent faktiskt kan få till stånd en omprövning i november.

Skattemyndighetens beslutsfattande avseende den årliga taxeringen är av

naturliga skäl koncentrerat till den senare delen av oktober. Även om den

skattskyldige utan tidsutdräkt begär omprövning hinner skattemyndigheten inte

alltid fatta ett omprövningsbeslut under november.

 Förbudet mot nackdelsbeslut under november har vidare inneburit en rad

administrativa problem. Detta gäller inte minst förbudet kombinerat med det

förhållandet att omprövningsförfarandet enligt taxeringslagen är ett

sakförfarande. Skattemyndigheterna har till följd av detta tvingats lägga upp

särskilda bevakningssystem så att beslut som skall tas senare inte glöms bort.

 Vidare måste skattemyndigheten i vissa fall meddela ett särskilt beslut med

stöd av 68 § uppbördslagen (1953:272) för att förhindra att den skattskyldige

genom slutskattesedeln får tillbaka skatt som skattemyndigheten kräver åter,

efter ett omprövningsbeslut som meddelas direkt efter taxeringsperiodens utgång.

De skattskyldiga har säkert också ofta svårt att förstå att skattemyndigheten

är förhindrad att fatta ett riktigt taxeringsbeslut under november månad utan av

formella skäl får dela upp beslutet på två. Enligt uppgift från Riksskatteverket

fattades under december månad 1995 ca 20 000 beslut avseende 1995 års taxering

till den skattskyldiges nackdel.

 Ett slopande av regeln skulle enligt Riksskatteverket leda till inte helt

obetydliga besparingar eftersom skattemyndigheternas hantering blir väsentligt

enklare. Viktigast är dock att en längre effektiv granskningsperiod skulle

generera betydande ytterligare skatteintäkter.

 Det kan således konstateras att förbudet mot nackdelsbeslut under november

månad för med sig beaktansvärda administrativa komplikationer, trots att det

numera omfattar bara beslut som fattas på grundval av särskilda

självdeklarationer. Det är angeläget att den effektiva granskningsperioden blir

så lång som möjligt; inte minst för denna typ av deklarationer. Den nuvarande

ordningen torde inte föra med sig några påtagliga fördelar för de skattskyldiga

utan kan tvärtom upplevas som svårförståelig. Regeringen föreslår därför att

förbudet mot att under november månad till den skattskyldiges nackdel fatta

grundläggande beslut om årlig taxering, omprövningsbeslut och beslut om

skattetillägg slopas. Förslaget medför att 4 kap. 2 § andra stycket TL upphävs.

11 Utökning av kretsen som får lämna förenklad

självdeklaration

Regeringens förslag: Rätt att lämna förenklad självdeklaration skall föreligga

även för personer som är närstående till företagsledare i fåmansföretag utan att

vara delägare i företaget. Detta gäller även om den skattskyldige skall lämna

uppgifter enligt 2 kap. 24 § lagen om självdeklaration och kontrolluppgifter.

Riksskatteverkets förslag överensstämmer med regeringens.

 Skälen för regeringens förslag: Fr.o.m. 1995 års taxering gäller att i princip

alla löntagare skall kunna lämna en förenklad själdeklaration. Särskild

självdeklaration skall i princip lämnas endast av andra juridiska personer än

dödsbon, skattskyldiga som skall redovisa inkomst av näringsverksamhet,

företagsledare och delägare i fåmansföretag och närstående till företagsledare

under förutsättning att den närstående är skyldig att lämna sådana uppgifter som

behövs för beräkning av den närståendes inkomst från företaget enligt 2 kap. 24

§ lagen (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter, LSK. För

närståendekretsen gäller att uppgifter skall lämnas om han haft något

mellanhavande med företaget (blankett K10).

 Riksskatteverket har föreslagit att även närståendekretsen skall få lämna

förenklad självdeklaration. Verket anför att de särskilda uppgifter som enligt 2

kap. 24 § LSK kan bli aktuella att lämna för närståendekretsen för att tillämpa

gällande bestämmelser rörande beräkningen av inkomsten från företaget normalt

inte är av sådan svårighetsgrad att det kan motivera att en särskild

självdeklaration måste lämnas. Den förenklade självdeklarationen och rutinerna

kan enkelt anpassas så att taxering av denna kategori skattskyldiga kan ske i

det förenklade deklarationsförfarandet, även om blankett K10 skall lämnas som

bilaga.

 Verket påpekar också att kravet på särskild självdeklaration i de fall en

person i egenskap av närstående till företagsledare är skyldig att lämna de

speciella uppgifter som avses i 2 kap. 24 § LSK innebär vissa administrativa

problem vid utskicket av deklarationblanketter. Det finns nämligen inte i

skatteregistret några objektiva kriterier för att skilja ut de som är närstående

och som omfattas av skyldigheten att lämna uppgifter på grund av förekomst av

mellanhavande med företaget. Detta får till följd att felaktig blankett skickas

ut till den skattskyldige och att den skattskyldige byter blankett.

 Det är angeläget att den grupp skattskyldiga som ställs utanför det förenklade

deklarationsförfarandet är så liten som möjligt. För ett krav på särskild

självdeklaration bör krävas vägande skäl. Några sådana kan inte anses föreligga

beträffande närståendekretsen. Regeringen ansluter sig därför till

Riksskatteverkets förslag att personer som är närstående till företagledare i

fåmansföretag och som inte själva är delägare i företaget skall få lämna

förenklad självdeklaration. För det fall skyldighet att lämna uppgifter enligt 2

kap. 24 § LSK föreligger får blankett med dessa uppgifter fogas till den

förenklade självdeklarationen.

 Vad gäller företagsledare och delägare i fåmansföretag föreslås dock inte

någon förändring. I dessa fall är det av kontrollskäl motiverat med ett krav på

särskild självdeklaration.

12 Automatisk taxering av dödsbos kapitalinkomster

Regeringens förslag: Dödsbon undantas från deklarationsplikt om dödsboets enda

inkomst utgörs av sådan ränta eller utdelning för vilken preliminär A-skatt

skall betalas enligt 3 § 2 mom. uppbördslagen.

Rikskatteverkets förslag överensstämmer med regeringens.

 Skälen för regeringens förslag: Ett dödsbo är skyldigt att deklarera om dess

bruttointäkter av en eller flera förvärvskällor under beskattningsåret uppgått

till minst 100 kr 2 kap. 8 § LSK. Dödsbons inkomster utgörs ofta endast av

räntor på banktillgodohavanden, obligationsräntor eller utdelningar på aktier,

värdepapperfonder m.m. För sådana inkomster föreligger en obligatorisk

skyldighet för utbetalaren att lämna kontrolluppgift enligt 3 kap. 22, 23 eller

27 § LSK samt göra skatteavdrag för preliminär A-skatt enligt 3 § 2 mom. tredje

stycket och 39 § 3 mom. uppbördslagen.

 En fysisk person i motsvarande situationen är inte deklarationsskyldig. I

stället sker taxeringen automatiskt på grundval av de kontrolluppgifter om

kapitalinkomster och avdragen preliminär skatt som finns i skatteregistret. Den

skattskyldige får ett meddelande om beslutad taxering för inkomst av kapital och

beslutad skatt (7 och 8 §§ taxeringsförordningen, 1990:1236). I de fall det

uppkommer kvarstående eller överskjutande skatt som överstiger 24 kr utfärdas

dessutom en slutskattesedel.

 Dödsbon kan normalt lämna förenklad självdeklaration. Endast om dödsboet haft

inkomst av näringsverksamhet eller är delägare i ett fåmansföretag skall

särskild självdeklaration användas. År 1995 fick 21 000 dödsbon

förtryckt blankett för förenklad självdeklaration. Har deklaration inte lämnats

måste taxering åsättas skönsmässigt, i regel efter det att dödsboet först

förelagts att deklarera. I de flesta fall bestäms den skönsmässiga taxeringen

helt enligt inkomna kontrolluppgifter.

 Förfarandet framstår enligt Riksskatteverket i dessa fall som onödigt tungt. I

de fall då dödsboet enligt kontrolluppgifter endast har kapitalinkomster med

skatteavdrag och det i övrigt saknas uppgifter som tyder på att boet är

deklarationsskyldigt på annan grund, finns i praktiken inget behov av att kräva

in deklaration för att kunna åsätta taxering. I likhet med vad som nu gäller för

fysiska personer i motsvarande fall skulle taxering kunna åsättas maskinellt.

Förtryckt deklarationsblankett skulle då inte heller behöva skickas ut till

dödsboet.

 Om dödsboet däremot, förutom kapitalinkomster, även haft utgiftsräntor måste

deklaration lämnas för att avdraget skall kunna tillgodoföras. Kontrolluppgift

lämnas om utgiftsräntor. Det är därför möjligt att på grundval av uppgifterna i

skatteregistret sortera ut de dödsbon som skall tillställas en blankett för

förenklad självdeklaration. Detsamma gäller om dödsboet äger fastighet.

 Regeringen delar Riksskatteverkets uppfattning att dödsbon vars enda inkomst

utgörs av sådan ränta eller utdelning för vilken preliminär A-skatt skall

betalas genom skatteavdrag bör undantas från deklarationsskyldighet och i

stället taxeras maskinellt för inkomst av kapital. Förslaget föranleder en

ändring i 2 kap. 8 § LSK.

 17

13 Ekonomiska effekter för den offentliga sektorn

Förslaget om att förmån av utbildning och liknande åtgärder i

omstruktureringssituationer och liknande inte skall beskattas innebär en

utvidgning av området för skattefria förmåner men torde i princip vara en

anpassning till hur reglerna tillämpas i praktiken. Förslaget innebär en viss

inkomstminskning för det allmänna. Jämfört med ett alternativ där motsvarande

utbildning i stället skulle ha kommit till stånd genom arbetsmarknadspolitiska

åtgärder ger lagförslagen en direkt saldoförstärkning för den offentliga sektorn

genom att företagen tar på sig större delen av kostnaderna. Eventuella inkomst-

minskningar för det offentliga torde därför vara marginella.

 Reglerna rörande värdering av förmåner av resor med inskränkande villkor som

utgår på grund av anställning eller uppdrag inom trafik- eller resebranschen

innebär att förmånsvärdena höjs något. Det totala förmånsvärdet för gruppen kan

antas öka något. Detta innebär en marginell inkomstökning för det allmänna.

Detsamma torde gälla förslaget att slopa skattefriheten för trohetsrabatter inom

flygbranchen.

 Förslagen i övrigt avseende skattefrihet för vissa ersättningar till

företrädare i Europaparlamentet, viss utökad avdragsrätt för ökade

levnadskostnader, avdragsrätt för skolavgifter, utökad avdragsrätt för hemresor

och inställelseresor samt utökad skattefrihet i fråga om kostnader för resa till

anställningsintervju innebär samtliga en viss lindring i beskattningen av

berörda skattskyldigas inkomster. Men det antal skattskyldiga som kan förväntas

uppfylla kraven för avdragsrätt respektive skattefrihet kan förväntas vara så

begränsat att förslagen inte leder till något inkomstbortfall av betydelse för

det allmänna.

 Förslaget att slopa förbudet mot att fatta beslut till den enskildes nackdel

under november månad taxeringsåret innebär enligt RSV, genom den administrativa

förenklingen förslaget innebär, inte helt obetydliga besparingar. Den största

ekonomiska vinsten är dock enligt verket att förslaget, som i praktiken innebär

att den faktiska granskningsperioden blir en månad längre, kommer att generera

betydande ytterligare skatteintäkter.

 Även förslagen om att utöka kretsen som får lämna förenklad självdeklaration

och automatisk taxering av dödsbon innebär administrativa förenklingar och

därmed vissa, om än mindre, besparingar.

 18

14 Författningskommentarer

14.1 Förslaget till lag om ändring i kommunalskattelagen

(1928:370)

19 §

Ändringen har kommenterats i avsnitt 7.4.

32 § 3 mom.

Ändringen har kommenterats i avsnitt 7.2.

 Med begreppet "den fasta resekostnadsersättningen" avses den

resekostnadsersättning som för närvarande finns reglerad i 1 kap. i

Europaparlamentets föreskrifter benämnda "Rules Governing The Payment of

Expenses and Allowances to Members". Reglerna som ännu inte översatts till

svenska finns som bilaga till riksdagens förvaltningskontors Förslag om

ekonomiska villkor för Sveriges företrädare i Europaparlamentet (1995/96:RFK5).

Ersättningen beräknas schablonmässigt.

 Reglerna om traktamente finns i 3 kap. i nämnda föreskrifter.

 Andra kostnadsersättningar än de som nu sagts är inte avsedda att omfattas av

stadgandet om skattefrihet. Ersättning för assistent och övrig

kostnadsersättning omfattas således inte.

 Av momentets sista mening följer att avdrag inte medges för underskott som kan

uppkomma genom att den anvisade ersättningen inte räcker till för att täcka

avsedda utgifter.

32 § 3 f mom.

Ändringen innebär att andra stycket slopas. Detta har närmare kommenterats i

avsnitt 6.2.

32 § 3 h mom.

Förslagen i momentet, som är nytt, har kommenterats i avsnitt 4.

 I första stycket anges att förmån avseende utbildning eller andra åtgärder i

samband med omstrukturering, personalavveckling eller liknande av arbetsgivarens

verksamhet är skattefri under vissa förutsättningar. Förmåner i form av

utbildning och andra åtgärder är skattefria oavsett kostnadens storlek eller

utbildningens karaktär om kriterierna i bestämmelsen i övrigt är uppfyllda. Med

övriga åtgärder avses insatser som syftar till att hjälpa den skattskyldige att

få ett nytt arbete eller att i övrigt bistå den anställde på ett personligt plan

i samband med att en uppsägning kan bli aktuell. Som exempel på sådana åtgärder

har i avsnitt 4.2 nämnts outplacementåtgärder. En annan åtgärd som kan

aktualiseras är psykologkontakter som inte sker i sjukvårdande syfte. Även andra

åtgärder som syftar till att förbättra den anställdes möjligheter att få ett

nytt arbete omfattas av regeln.

 Bestämmelsen omfattar inte lön eller ersättning för ökade levnadskostnader.

Däremot omfattas kurskostnader, terminsavgifter, kurslitteratur, arvoden till

föredragshållare och konsulter m.m.

 En första förutsättning för att bestämmelsen skall bli tillämplig är att

arbetsgivaren vidtagit en åtgärd i syfte att minska personalen eller att

omplacera anställda. Något krav på att den skattskyldige formellt har blivit

uppsagd ställs inte. Den skattskyldige måste emellertid visa att det föreligger

en personalavvecklings- eller omstruktureringssituation. En förmån skall inte

beskattas om han eller hon t.ex. visar att arbetsgivaren underrättat en

arbetstagarorganisation om eventuella uppsägningar eller att sådana övervägs.

 För det andra krävs det att åtgärden skall vara av väsentlig betydelse för att

den skattskyldige skall kunna fortsätta att förvärvsarbeta. Åtgärden skall på

ett påtagligt sätt öka den skattskyldiges möjligheter på arbetsmarknaden i den

arbetsmarknadssituation som råder när förmånen åtnjuts. Om den skattskyldige har

en sådan utbildning att han kan få arbete hos en annan arbetsgivare omfattas han

inte av undantagsregeln. Skattebefrielsen omfattar inte heller kurser som kan

vara utvecklande för den skattskyldige men som inte ökar möjligheten att få ett

arbete. Datakurser och språkkurser av allmän karaktär som underlättar för den

enskilde att studera vidare bör däremot omfattas av regelns tillämpningsområde.

Vidare bör grund- och yrkesutbildning anses vara av väsentlig betydelse för den

skattskyldiges möjligheter att få arbete om han eller hon tidigare saknar sådan

utbildning.

 I andra stycket anges att anställd som är företagsledare eller delägare i

fåmansföretag eller fåmansägt handelsbolag eller närstående till sådan person

inte omfattas av regeln. För det fall arbetsgivaren är en enskild näringsidkare

gäller inte heller skattefriheten för arbetsgivaren närstående person.

Undantaget avser endast förmåner som arbetsgivaren ger. Förmåner som en

trygghetsstiftelse eller liknande betalar omfattas inte av andra stycket.

Förslaget i denna del har kommenterats i avsnitt 4.5.

42 §

Ändringen i tredje stycket innebär att det anges att vissa reseförmåner skall

värderas enligt särskilda grunder som anges i anvisningarna.

Anvisningar

till 20 §

Ändringen har kommenterats i avsnitt 9.

 19

till 23 §

punkt 20 e

Ändringen är föranledd av att Kommunernas pensionsanstalt ombildats till ett

aktiebolag.

till 33 §

punkt 3

I andra stycket föreslås att en regel införs avseende vad som under vissa

förutsättningar skall anses som tjänsteställe för den som under en begränsad tid

arbetar vid EU:s institutioner eller organ eller vid Europaskolorna.

 En första förutsättning är att den skattskyldige arbetar vid en EU-

institution, ett EU-organ eller vid Europaskolorna. En andra förutsättning är

att arbetet där är tidsbegränsat. För det tredje skall den huvudsakliga delen av

lönen betalas av annan arbetsgivare än EU-institution, EU-organ eller

Europaskolorna. Som redovisats i avsnitt 7.2 kan det diskuteras om t.ex. en

nationell expert har en eller två arbetsgivare. Det skall dock sakna betydelse i

detta sammanhang om EU-institutionen, EU-organet eller Europaskolorna betraktas

som arbetsgivare eller inte. Vad som krävs är dock att den som betalar den

huvudsakliga delen av lönen kan anses som arbetsgivare. Regeln kan i varje

enskilt fall tillämpas i längst tre år räknat från den dag arbetet påbörjades.

 Är samtliga dessa förutsättningar uppfyllda skall den skattskyldige, om han

begär det, anses ha sitt tjänsteställe hos den arbetsgivare som betalar den

huvudsakliga delen av lönen. Exempel på sådana som kan komma att omfattas av

regeln är nationella experter och lärare vid Europaskolorna.

 Är i sådant fall bostaden på arbetsorten tillfällig och beror enbart på

tjänsteutövningen skall den inte anses som sådan bostad som enligt punktens

andra stycke andra mening skall likställas med vanliga verksamhetsorten, under

förutsättning att den skattskyldige har annan permanent bostad. Även om

sistnämnda bostad är uthyrd eller utlånad bör bostaden på arbetsorten anses vara

tillfällig. Bostaden på hemorten skall härvid anses som sådan bostad som avses i

andra styckets andra mening. Enbart den omständigheten att den skattskyldiges

familj flyttar med till arbetsorten medför inte att bostaden där skall

likställas med den vanliga verksamhetsorten.

 För tiden efter de första tre åren skall frågan om vad som är tjänsteställe

bedömas utifrån de allmänna reglerna i andra stycket.

 När arbete utom den vanliga verksamhetsorten varit förlagt till en och samma

ort under längre tid än tre månader i en följd bedöms rätten till avdrag och

beräknas detta enligt bestämmelserna i punkt 3 a av anvisningarna till 33 § KL.

En löpande förrättning anses bruten endast av uppehåll som beror på att arbetet

förläggs till annan ort under minst fyra veckor. Avdragsrätten är dock

tidsbegränsad. Avdrag vid s.k. tillfälliga arbeten medges under längst två år

och i övrigt längst under tre år för gifta eller samboende par och under längst

ett år för ensamstående skattskyldiga. I den angivna tiden skall inräknas tid

under vilken avdrag för samma förrättning medgetts enligt punkt 3. Avdrag medges

för längre tid än som sagts nu, om anställningens natur eller andra särskilda

skäl talar för det.

 När det gäller nationella experter är anställningens natur sådan att de torde

medges avdrag under hela sin tjänstgöring. Dels har de kvar sin anställning i

hemlandet med full lön, dels kan arbetet som expert inte förlängas. Lärare vid

Europaskolorna däremot torde - i de fall dubbel bosättning inte föreligger -

inte komma i fråga för avdragsrätt för längre tid än två år. Deras första

förordnande är på två år men tjänstgöringen kan förlängas upp till nio år.

 I ett nytt sista stycke föreslås att med arbetsgivare skall jämställas även

utbetalare av traktamente om denne är den för vilken den huvudsakliga delen av

arbetet utförs. Skälen härför har angetts i avsnitt 7.2.

punkt 3 b

Ändringen har kommenterats i avsnitt 7.4.

punkt 3 d

Anvisningspunkten är ny och reglerar rätten till avdrag för skolavgifter.

 Den som kan få avdrag för skolavgifter är den som är på förrättning utomlands

och har rätt till avdrag enligt punkt 3 av anvisningarna till 33 § KL.

 Avdragsrätten föreslås gälla enbart kostnader för barns grundläggande skolgång

i förrättningslandet. Härmed avses enbart sådana kostnader som terminsavgift

o.d. Andra kostnader som t.ex. resekostnader till skolan omfattas inte. Med

grundläggande skolgång avses grundskola och gymnasieskola eller motsvarande.

Eftergymnasial utbildning ingår inte i begreppet. Avdragsrätten gäller endast

kostnader som hänför sig till medföljande barn som den skattskyldige försörjer

och har hand om.

 För avdragsrätt krävs dessutom att skolgången genomförs i förrättningslandet.

En person som t.ex. inför en längre utlandsvistelse låter sitt barn gå på

internatskola i Sverige får således inte avdrag för de kostnader detta kan

medföra.

 Vidare måste den skattskyldige under samma tid ha rätt till avdrag för ökade

levnadskostnader enligt punkt 3 av anvisningarna till 33 § KL vilket innebär att

avdragsrätten för skolkostnader är begränsad i samma omfattning som rätten till

avdrag för ökade levnadskostnader. Avdrag vid tillfällig anställning medges

under längst två år. I övrigt medges avdrag under längst tre år för gifta eller

samboende par och under längst ett år för ensamstående skattskyldiga. Avdrag

medges dock för längre tid än som sagts nu, om anställningens natur eller andra

särskilda skäl talar för det.

 De kostnader för vilka avdrag får göras skall dessutom avse den tid för

vilken avdragsrätten föreligger.

punkt 4

Ändringen har kommenterats i avsnitt 7.4.

punkt 8

Den föreslagna avdragsregeln omfattar samma personkrets som undantas från

förmånsbeskattning i 32 § 3 h mom. Bestämmelsen reglerar den skattskyldiges rätt

till avdrag för kostnader som han eller hon får vidkännas på grund av utbildning

eller annan åtgärd som avses i 32 § 3 h mom.

 I första stycket anges att den skattskyldige har rätt till avdrag för

kostnader för resor mellan bostaden och utbildningsplatsen. I bestämmelsen

hänvisas till 33 § 2 mom. och till punkt 4 av anvisningarna enligt vilken avdrag

skall medges för skäliga kostnader för resor till och från arbetsplatsen. Avdrag

medges för billigaste färdmedel om den skattskyldige behövt anlita och har

anlitat särskilt fortskaffningsmedel. Avdrag medges för den del av kostnaden som

tillsammans med kostnader för resor mellan bostaden och arbetsplatsen överstiger

6 000 kr.

 Enligt andra stycket skall den skattskyldige medges avdrag för ökade

levnadskostnader om han av arbetsgivaren eller av annan uppburit ersättning för

sådana kostnader. Avdrag medges med den uppburna ersättningen dock högst med de

schablonbelopp som gäller vid tillfällig anställning enligt punkt 3 a första

stycket av anvisningarna till 33 § KL. För avdrag krävs att avståndet mellan

bostaden och utbildningsorten överstiger 50 km och att den skattskyldige

övernattat på utbildningsorten. Avdrag medges för logi med den faktiska

kostnaden och för kostnader för måltider och småutgifter med ett halvt

maximibelopp eller normalbelopp under de tre första månaderna och med 30 procent

av maximibeloppet eller normalbelopp för tid därefter.

 Avdrag medges under högst ett år efter anställningstidens utgång.

till 41 §

punkt 4

Bestämmelsen har kommenterats i avsnitt 5.2.

till 42 §

punkt 6

Huvudregeln är att förmåner skall värderas till marknadsvärdet. Förslaget

innebär att det anges att vissa reseförmåner emellertid skall värderas enligt

särskilda grunder i en ny anvisningspunkt 6 till denna paragraf.

 I första stycket anges vilken personkrets och vilka slags resor som anvis-

ningspunkten är tillämplig på. Endast flyg- och tågresor med inskränkande

villkor kan bli föremål för värdering enligt denna anvisningspunkt. Dessutom

skall flygresor och tågresor värderas enligt två skilda modeller.

 Andra stycket anger vad som avses med inskränkande villkor. De villkor som det

kan vara fråga om är villkor om att resan endast får företas under viss tid

eller endast på vissa avgångar eller endast i mån av platstillgång för

resenären. Dessutom krävs det att dessa villkor dels väsentligt avviker från vad

som gäller för resa som finns att köpa på allmänna marknaden, dels innebär en

påtaglig olägenhet för resenären. Resor med inskränkande villkor som finns på

allmänna marknaden, skall inte värderas enligt denna punkt även om villkoren

innebär en påtaglig olägenhet. Mindre inskränkningar i det fria resandet, som

exempelvis några enstaka avgångar på vilka personalen inte får rabatt, kan inte

anses som en sådan påtaglig olägenhet. Inskränkningarna bör vara av sådan

omfattning att möjligheterna att utnyttja förmånerna under t.ex. högsäsong eller

för normala pendlingsresor är starkt begränsade.

 Övriga resor - sådana som saknar nämnda inskränkningar - behandlas vid

beskattningen enligt vanliga regler, dvs. varje resa värderas till marknads-

värdet enligt 42 § andra stycket KL.

 I tredje stycket anges riktlinjer för hur det lägsta normalt förekommande

marknadspriset för motsvarande bokningsbara resa utan inskränkande villkor skall

räknas fram. Med en resa avses i detta sammanhang en enkel resa mellan två

orter. Om det däremot på allmänna marknaden är vanligt förekommande att

rundresebiljetter finns att köpa som tillåter uppehåll på en eller flera orter

skall en sådan rundresa anses som en resa. En flygresa som är förenad med s.k.

standby-villkor - att resan endast får företas i mån av platstillgång - skall

värderas till 40 % av det lägsta normalt förekommande marknadspriset för

motsvarande resa utan sådana inskränkande villkor som avses i andra stycket.

Övriga flygresor skall värderas till 75 % av detta pris.

 Det är prisnivån under tiden från och med oktober andra året före

beskattningsåret till och med september året före beskattningsåret som skall

utgöra grund för värderingen.

 En resa skall värderas med utgångspunkt i det lägsta normalt förekommande

marknadspriset för en konsument för motsvarande bokningsbara resa utan

inskränkande villkor. Vid bestämmandet av lägsta marknadspris bör även tur- och

returpriser beaktas. Med konsument i detta sammanhang avses i princip samma sak

som i lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden, dvs. fysisk

person som handlar huvudsakligen för ändamål som faller utanför

näringsverksamhet.

 Det efterföljande fjärde stycket anger riktlinjer för hur det lägsta normalt

förekommande marknadspriset skall beräknas. Utgångspunkten är att jämförelse

skall göras med priser för resor till samma destinationsort och med samma slags

transportmedel. I den mån detta t.ex. inte framstår som lämpligt eller

uppgifterna svårligen kan tas fram, kan i stället en jämförelse göras med resor

med samma slags tranportmedel och med ungefär samma ressträcka. Det kan t.ex.

vara så att priset för resor inom en viss zon eller mellan vissa zoner inte

nämnvärt skiljer sig åt. I sådana fall bör som lägsta normalt förekommande pris

kunna väljas ett genomsnitt av de lägsta priserna till de vanligast förekommande

destinationsorterna inom respektive mellan zonerna.

 Att priset dessutom skall vara normalt förekommande innebär att tillfälliga

kampanjpriser och liknande inte får läggas till grund för värderingen.

 I det femte stycket anges hur förmån av fria eller delvis fria tågresor skall

värderas. De skall värderas enligt en enhetlig schablon som är lika oavsett hur

mycket man reser. Däremot kan värdet variera beroende på omfattningen av

förmånen. T.ex. bör det bli ett värde för resor i andra klass och ett annat för

resor i första klass. För de SJ-anställda bör de årskort som SJ säljer kunna

tjäna till ledning för vad som är marknadspriset för ett årskort för motsvarande

resor utan inskränkande villkor. Dessa årskorts omfattning har redovisats i

avsnitt 5.2.

 Omfattar reseförmån med tåg även viss resa med buss där tågbiljett fungerar

som giltig färdbiljett skall förmånen anses omfatta även sådan resa. Detsamma

gäller om det i priset för det årskort utifrån vilket förmånsvärdet beräknas

ingår resa på buss.

Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

punkt 1

Samtliga ändringar föreslås träda i kraft den 1 juli 1996. Ändringarna skall i

huvudsak tillämpas redan vid 1997 års taxering.

 De nya bestämmelserna i 32 § 3 f mom., 42 §, punkt 4 av anvisningarna till 41

§ och punkt 6 av anvisningarna till 42 § skall dock tillämpas första gången vid

1998 års taxering.

punkt 2

Den nya lydelsen av punkt 1 av anvisningarna till 20 § KL skall tillämpas i

fråga om måltidsutgifter efter utgången av år 1995.

punkt 3

Punkten innebär att vissa ersättningar som enligt kommunalskattelagen är

skattepliktiga inte skall tas upp som intäkt vid 1996 års taxering. Det gäller

endast ersättning för traktamente och hemresekostnader som har utbetalats av EU-

institution eller EU-organ till nationell expert under 1995.

14.2 Förslaget till lag om ändring i uppbördslagen (1953:272)

8 §

I andra stycket anges att när det gäller vissa fria eller delvis fria resor inom

rese- och trafikbranschen skall resorna värderas enligt särskilda grunder som

beskrivs i punkt 6 av anvisningarn till 42 § KL. Det är fråga om reseförmåner

med olika inskränkande villkor (se avsnitt 5.2).

97 §

Ändringen innebär att en tidigare felaktig hänvisning rättas till.

Övergångsbestämmelsen

Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 juli 1996.

 Den nya lydelsen av 8 § skall tillämpas första gången i fråga om preliminär

skatt för 1997.

14.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1958:295) om

sjömansskatt

8 §

I tredje stycket har gjorts ett förtydligande av skattefriheten för utländska

sjömän. Sjömansskatt och allmänna egenavgifter utgår inte på inkomst som uppbärs

av utländsk sjöman om han visar, genom att uppvisa kvitto eller intyg från

skatteförvaltningen i det andra landet, att skatt på inkomsten har tagits ut

eller kommer att tas ut i det andra landet för inkomsten ifråga. Skälen för

förslaget har redovisats i avsnitt 8.

 20

14.4 Förslaget till ändring i taxeringslagen (1990:324)

4 kap.

2 §

Inskränkningen i andra stycket att skattemyndigheten under november inte får

fatta grundläggande beslut om årlig taxering, omprövningsbeslut och beslut om

skattetillägg till den skattskyldiges nackdel slopas. Förslaget har kommenterats

i avsnitt 10.

14.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:325) om självdeklaration och

kontrolluppgifter

2 kap.

8 §

Ändringen innebär att dödsbo, i likhet med vad som gäller för en fysisk person,

inte behöver lämna självdeklaration i det fall boet inte har andra inkomster än

sådan inkomst av kapital från vilken avdrag för preliminär A-skatt skall göras.

Motiven till förslaget framgår av avsnitt 12. Dessutom har en förändring av

redaktionell karaktär skett i paragrafen.

13 §

Motiven till ändringen, som innebär en utvidgning av den krets som får lämna

förenklad självdeklaration, finns i avsnitt 11.

14.6 Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:659) om särskild löneskatt på

vissa förvärvsinkomster

1 §

Ändringen i punkt 3 är föranledd av att Kommunernas pensionsanstalt ombildats

till ett aktiebolag.

 21

Sammanfattning av betänkandet Personalavveckling, utbildning och beskattning

(SOU 1995:94)

Utredningen skall enligt direktiven kartlägga och redovisa vilka typer av

förmåner som förekommer i någon större utsträckning i samband med uppsägning och

redovisa hur dessa behandlas i skattehänsende samt lägga förslag till de

regeländringar som kan anses behövliga. Vidare skall utredningen analysera hur

av arbetsgivaren bekostad utbildning behandlas skattemässigt och förslå de

regeländringar som bedöms nödvändiga. Som allmän begränsning bör enligt

direktiven gälla att förslagen inte får öppna möjligheter till överflyttning av

lön till skattefria förmåner. De förslag som utredningen lägger fram skall vara

statsfinansiellt neutrala.

Kartläggningen

Utredningen har utfört kartläggningsuppdraget genom att göra intervjuer med ett

så representativt urval av intervjuobjekt som möjligt. Med hänsyn till den be-

gränsade tid som utredningen har haft till sitt förfogande har utredningen varit

tvungen att begränsa antalet intervjuobjekt. Intervjuer har gjorts med

företrädare för företag, olika fackförbund, myndigheter och trygghetsstiftelser.

Kartläggningens syfte har framför allt varit att få fram vilka typer av förmåner

som förekommer i samband med personalavveckling.

 Det har under kartläggningsarbetet kommit fram att det framför allt finns två

orsaker till att det uppstår övertalighet av personal hos olika arbetsgivare,

nämligen den ekonomiska situationen i samband med en lågkonjunktur och den

strukturutveckling som äger rum. Allt snävare ekonomiska ramar för både företag

och myndigheter har gjort att de har varit tvungna att på olika sätt försöka

minska kostnaderna, bl.a. genom att nedbringa personalstyrkan. Vidare har bl.a.

den tekniska strukturomvandlingen gjort att ett stort antal arbeten helt enkelt

har försvunnit och i vissa fall ersatts av helt nya arbeten.

 Den åtgärd som visat sig vara vanligast som stödåtgärd, bortsett från

möjligtvis avgångspensioner och avgångsvederlag, är utbildning i olika former.

Utbildningen kan gälla såväl korta kurser i t.ex. språk eller datorkunskap som

en helt ny yrkesutbilning. Det kan gälla olika former av handledning, t.ex.

jobbsökarkurser, och kurser som syftar till att utveckla den sociala

kompetensen. Hjälp av outplacementkonsult förekommer också liksom olika former

av starta-eget-bidrag. Det senare kan bestå av såväl kurser om hur man sköter

ett eget företag som att den anställde eller tidigare anställde får köpa

inventarier e.d. av den förra arbetsgivaren till ett lågt pris eller att den

tidigare arbetsgivaren garanterar viss upphandling av tjänster.

 Vid kartläggningen har det vidare framkommit att de kostnader som de olika

åtgärderna uppgår till är mycket olika, framför allt beroende på åtgärdens art.

När det gäller utbildningsinsatser är dock också kostnaderna beroende av om

insatsen köps av ett särskilt utbildningsföretag eller om utbildningen leds av

personal inom företaget. Kostnderna kan variera från några hundra kronor för

kortare handledning till långt över 100 000 kr för viss längre utbildning eller

outplacementåtgärder.

 Under utbildningstiden utgår i allmänhet lön eller någon annan ersättning och

den enskilde får sina utbildningskostnader betalade helt eller delvis. Kost-

naderna betalas av arbetsgivaren, arbetsförmedlingen eller av någon av de

trygghetsstiftelser som finns. Ibland delas kostnaderna mellan t.ex.

arbetsgivaren och en trygghetsstiftelse. Ofta får den enskilde själv betala

sina ökade levnadskostnader och resekostnader.

 I vissa fall hade utredningens intervjuobjekt inte stött på några problem vad

gäller beskattningen av olika förmåner medan man i andra fall hade träffat på

olikheter i praxis mellan olika skattemyndigheter. Nästan samtliga

intervjuobjekt betonade starkt de negativa effekter som det skulle få, om

utbildningskostnader i samband med uppsägning mera generellt skulle beskattas.

Man menade bl.a. att det skulle minska den enskildes incitament till att genomgå

utbildning och bli kvar i arbetslivet.

Beskattning av förmåner i samband med personalavveckling

Det finns för närvarande inte någon särskild lagreglering när det gäller

beskattning av förmåner i samband med personalavveckling och för övrigt inte

heller för utbildningsförmåner. I stället blir den allmänna regeln i 32 § l mom.

KL tillämplig, där det anges att förmån i pengar, bostad eller annat som utgått

för tjänsten skall hänföras till intäkt av tjänst. Vidare är praxis ganska

sparsam när det gäller beskattning av de förmåner som utredningen har att

behandla, medan det finns en rikhaltig flora av regeringsrättsavgöranden som

avser avdragsrätten.

 Utbildning o.d. i personalavvecklingssituationer äger rum dels innan

uppsägning sker men när det finns risk för sådan, dels under uppsägningstiden

och dels efter denna tidpunkt. Någon definition på när en förmån utgått för

tjänsten finns inte i vår lagstiftning. I praxis har man dock gått ganska långt

när det gällt att anse att förmåner av olika slag har utgått för tjänsten. En

förmån anses således ha utgått för tjänsten inte bara när den nuvarande

arbetsgivaren betalar utan också när den tidigare arbetsgivaren eller t.ex. en

trygghetsstiftelse betalar.

 Skattelagstiftningen innehåller vissa regler om undantag från

förmånsbeskattningen. Sådana undantag finns bl.a. för förmån av fri

rehabilitering och personalvårdsförmåner. Åtgärder i samband med personalav-

veckling kan inte inrymmas under något av de undantag från förmånsbeskattningen

som finns. Sådana förmåner skall således för närvarande i princip beskattas.

 Enligt utredningens mening bör arbetsgivaren så långt det är möjligt

stimuleras att hjälpa till med utbildningsinsatser o.d. för den personal som är

uppsägningshotad liksom den anställde bör stimuleras till att genomgå utbildning

eller till att delta i andra åtgärder som kan medverka till att han blir kvar i

arbetslivet och kan försörja sig själv i stället för att bli beroende av stöd

från samhällets sida. Arbetsgivarens satsning på att utbilda sina

uppsägningshotade anställda eller att på annat sätt hjälpa dem att få ett nytt

arbete bör då inte motverkas av förmånsbeskattning hos den enskilde. Det är inte

heller rimligt att den som får en utbildning bekostad av arbetsgivaren skall

förmånsbeskattas medan den som genomgår t.ex. arbetsmarknadsutbildning inte

behöver betala skatt för sådana särskilda bidrag som utgår för att täcka

kostnader för t.ex. kursavgifter, resor och logikostnader.

 Utredningen anser därför att undantag från förmånsbeskattningen bör göras när

det gäller förmåner som utges i samband med personalavveckling och föreslår

därför en regel av innehåll att den som är eller riskerar att bli arbetslös inte

skall beskattas för förmåner i form av utbildning eller liknande tjänster, om

förmånen är av väsentlig betydelse för att han skall kunna fortsätta att

förvärvsarbeta. Det innebär att utbildning och information av olika slag,

outplacementåtgärder, psykologhjälp och liknande tjänster som på ett personligt

plan avser att hjälpa den skattskyldige att få ett nytt arbete eller att i

övrigt bistå honom skall undantas från förmånsbeskattning. Förmånliga inköp av

varor eller tjänster från arbetsgivaren, förmånliga lån m.m. omfattas däremot

inte av skattebefrielsen.

Beskattning av förmåner i samband med utbildning i allmänhet

Den i praxis ofta förekommande gränsdragningen mellan grundutbildning och

fortbildning har i gällande rätt betydelse både för förmånsbeskattningen och för

den enskildes avdragsrätt. Denna gränsdragning kan härledas till den för

samtliga inkomstslag gemensamma bestämmelsen om avdragsrätt i 20 § KL. Enligt

denna bestämmelse får vid beräkning av inkomst från en särskild förvärvskälla

avdrag medges för alla omkostnader för intäkternas förvärvande och bibehållande.

Vidare får avdrag inte göras för den skattskyldiges personliga levnadskostnader.

 Enligt gällande rätt är det helt klart att fortbildning inte skall förmåns-

beskattas. Det torde också vara klart att en utbildning skall anses vara

fortbildning om utbildningen syftar till att den enskilde skall hålla sig à jour

med utvecklingen och det även när fråga är om att förvärva nya kunskaper för att

kunna behålla den tjänst som man redan innehar. Emellertid har strukturomvand-

lingen gjort att vissa arbeten helt har försvunnit och ersatts av andra arbeten

som ofta krävt en annan och högre kompetens än den som behövdes för att sköta

den tidigare tjänsten. Detta har medfört att arbetsgivare har varit tvungna att

utbilda den befintliga personalen för att den skall bli skickad att klara av de

nya arbetsuppgifterna. Det är i dessa fall fråga om en klart kompetenshöjande

utbildning.

 Utredningen anser därför att det är oförenligt med samhällsutvecklingen att

dra en skiljelinje mellan grundutbildning och fortbildning när det gäller att

bedöma om förmånsbeskattning skall ske för utbildningskostnader. I stället bör

man bortse från dessa begrepp och utgå från det behov av utbildning som den

enskilde har för att kunna svara upp mot de krav som ställs på grund av tekniska

och andra förändringar på arbetsplatsen.

 Framför allt i senare rättspraxis har man i stället för att resonera kring

begreppen grundutbildning och fortbildning grundat sitt ställningstagande på om

utbildningen kan anses som fullgörande av tjänst. Således har regeringsrätten i

vissa fall ansett att en utbildning varit att jämställa med fullgörande av

tjänst, oavsett att den varit ägnad att medföra en högre kompetens. Dessa

rättsfall har gällt fråga om avdragsrätt förelegat men de har givetvis betydelse

även för förmånsbeskattningen. Med tanke på den oklarhet som fortfarande får

anses råda i praxis anser utredningen att ett klargörande krävs i lagstiftning-

en. Utredningen föreslår därför att förmån av utbildning som är av väsentlig

betydelse för arbetsgivarens verksamhet skall undantas från förmånsbeskattning.

För att en utbildning skall omfattas av undantaget är det dock viktigt att

klargöra att utbildningen har ett tydligt samband med arbetsgivarens verksamhet

och dessutom är av väsentlig betydelse för denna.

Avdragsrätt för ökade levnadskostnader och resekostnader

Det finns inga särskilda lagregler om avdragsrätt för kostnader i samband med

personalavveckling eller utbildning i allmänhet. I stället gäller dels den för

samtliga inkomstslag gemensamma bestämmelsen i 20 § KL, dels bestämmelsen i 33 §

1 mom. KL, där det föreskrivs att avdrag från inkomst av tjänst får göras för

samtliga utgifter som är att anse som kostnader för fullgörande av tjänsten.

 Utredningen har i sin kartläggning kunnat konstatera att den enskilde ofta

själv får betala resekostnader och ökade levnadskostnader. Ibland betalar

arbetsgivaren en ersättning som helt eller delvis skall täcka de kostnader som

den enskilde har. Även om ersättningen betalas efter det att anställningen har

upphört torde den enligt gällande praxis anses som ett utflöde av tjänsten och

jämställas med lön. Ersättningen är följaktligen skattepliktig. Den enskildes

kostnader kan dock i sådana fall knappast anses som kostnader för fullgörande av

tjänsten och avdrag skulle således enligt gällande regler vägras.

 Kostnaderna för t.ex. kurslitteratur och kursavgifter är i allmänhet

beloppsmässigt relativt små i jämförelse med de kostnader för logi m.m. som

uppkommer när den enskilde genomgår utbildning på annan ort än bostadsorten. En

alltför generös utvidgning av avdragsrätten skulle därför kunna komma i konflikt

med direktivens krav på att utredningens förslag inte får öppna möjligheter till

överflyttning av lön till skattefria förmåner med därav följande inkomstbortfall

för det allmänna.

 Det finns dock skäl som talar för en viss utvidgning av avdragsrätten för den

enskilde. Framför allt är det två situationer då det förefaller rimligt med

avdragsrätt. Det ena gäller det fallet att en person som är eller riskerar att

bli arbetslös genomgår utbildning på annan ort än arbetsorten, får ersättning

från arbetsgivaren eller t.ex. en trygghetsstiftelse och har faktiska

merkostnader för logi, måltider m.m. Den andra situationen gäller en person som

visserligen inte behöver utbilda sig på annan ort än bostadsorten men dagligen

reser till den plats där utbildningen äger rum på samma sätt som när han reste

till sitt arbete.

 Den som genomgår en utbildning på en annan ort än bostadsorten kan jämföras

med sådana skattskyldiga som har en tillfällig anställning utanför bostadsorten.

De har rätt till avdrag för ökade levnadskostnader men inte med lika höga belopp

som personer som gör tjänsteresor.

 Utredningen föreslår därför att skattskyldiga som deltar i en sådan utbildning

eller i andra sådana åtgärder som medför befrielse från förmånsbeskattning skall

ha rätt till avdrag för faktiska logikostnader och för måltider och småutgifter

med för närvarande högst 90 kr per dag under de tre första månaderna och med 54

kr per dag för tiden därefter, dock endast under förutsättning att ersättning

utgår från arbetsgivaren, en trygghetsstiftelse e.d. och högst med ersättningens

belopp. Det är emellertid enligt utredningens mening inte rimligt att en

avdragsrätt som teoretiskt är ett utflöde av en tidigare anställning skall

godtas under hur lång tid som helst efter det att anställningen har upphört.

Avdraget bör därför inte utgå längre tid än ett år efter utgången av upp-

sägningstiden.

 Den som genomgår utbildning e.d. på annan ort än hemorten skall också ha rätt

till avdrag för kostnad för en hemresa inom riket för varje vecka om ersättning

utgår från t.ex. arbetsgivaren och avståndet mellan hemorten och

utbildningsorten överstiger 50 km. Avdraget beräknas normalt efter en kostnad

för billigaste färdsätt.

 Den som inte övernattar på utbildningorten, men dagligen reser mellan hemmet

och utbildningsorten föreslås få rätt till avdrag för resor på samma sätt som

den som reser mellan bostaden och arbetet.

 Utredningen föreslår inte några ändrade avdragsregler för den enskildes

kostnader i samband med utbildning under pågående anställning. Det föreslås inte

någon ändring av nuvarande regler när det gäller arbetsgivarens avdragsrätt för

anställdas utbildningskostnader och inte heller när det gäller avdragsrätt för

utbildningskostnader för enskilda näringsidkare eller för delägare i

handelsbolag.

Fåmansföretag

Fåmansföretag är föremål för särskild skatterättslig behandling i vissa

situationer. Orsaken till särbehandlingen står att finna i att det formella

tvåpartsförhållande som föreligger genom att företaget och dess delägare

behandlas som två av varandra oberoende parter har ansetts kunna utnyttjas för

att uppnå skatteförmåner. Särregler finns även för fåmansägda handelsbolag.

 Utredningen anser att huvudprincipen bör vara att alla anställda vare sig de

är delägare, företagsledare eller närstående i fåmansföretag eller fåmansägda

handelsbolag eller inte skall behandlas lika när det gällder den skattemässiga

bedömningen av här aktuella förmåner och avdrag. Det går emellertid inte alltid

att bortse från att man i fåmansföretag eller ett fåmansägt handelsbolag kan ha

skäl som i första hand präglas av det särskilda ägarförhållandet i företaget för

att låta företaget bekosta en utbildningsinsats för t.ex. en närstående.

 För att undvika att t.ex. närstående utan skattemässiga konsekvenser kort tid

efter att han är nyanställd får gå igenom en utbildningsinsats på företagets be-

kostnad under förevändning att personen är uppsägningsbostad och behöver

utbildningen för att kunna fortsätta förvärvsarbeta anser utredningen att det

behövs någon form av särreglering för fåmansföretag och fåmansägda handelsbolag.

Utredningen föreslår därför att reglerna om beskattning av förmåner och

avdragsrätt i samband med personalavveckling inte skall gälla för

företagsledare, delägare och närstående till företagsledare eller till delägare

som varit anställda i företaget kortare tid än två år i följd med en arbetstid

som uppgått till minst halvtid. Samma begränsning skall gälla för närstående

till företagsledare eller till delägare i fåmansägt handelsbolag. Någon

särreglering skall emellertid inte gälla om den skattskyldige kan visa att det

föreligger särskilda skäl. En delägare med endast en mindre aktiepost och utan

egentligt inflytande i företaget är ett exempel på när det kan anses föreligga

särskilda skäl och när särregleringen inte är tillämplig.

 Utredningen föreslår ingen särreglering för fåmansföretag och fåmansägda

handelsbolag när det gäller utbildning under pågående anställning.

 96

Utredningens lagförslag

1 Förslag till lag om ändring i kommunalskattelagen

(1928:370)

 Härigenom föreskrivs att det i kommunalskattelagen (1928:370) skall införas två

nya bestämmelser, nämligen 32 § 3 h mom. och punkt 8 av anvisningarna till 33 §,

av följande lydelse

32 § 3h mom.

Om en skattskyldig är eller riskerar att bli arbetslös skall en förmån av fri

utbildning eller annan tjänst som är av väsentlig betydelse för att han skall

kunna fortsätta att förvärvsarbeta inte tas upp som intäkt.

 Förmån av fri utbildning skall inte heller i andra fall än som avses i första

stycket tas upp som intäkt om utbildningen är av väsentlig beydelse för ar-

betsgivarens verksamhet.

 Vad som sagts i första stycket gäller inte för företagsledare, delägare och

närstående till företagsledare eller till delägare i fåmansföretag och inte

heller för den som är närstående till företagsledare eller till delägare i

fåmansägt handelsbolag, om inte anställningen i fåmansföretaget eller det

fåmansägda handelsbolaget varat under minst två år i följd med en arbetstid som

uppgår till minst halvtid.

 Utan hinder av vad som sagts i tredje stycket skall dock förmånsbeskattning

underlåtas om en skattskyldig som avses där kan visa att särskilda skäl

föreligger.

Anvisningar

till 33 §

8. En skattskyldig som åtnjuter förmån av fri utbildning eller annan tjänst

enligt 32 § 3 h mom. första stycket har rätt till avdrag för kostnader för resor

till och från den plats där utbildningen eller tjänsten tillhandahålls enligt

punkt 4 ovan.

 Om en skattskyldig som avses i första stycket uppbär ersättning för ökade

levnadskostnader och hemresor har han rätt till avdrag för ökade

levnadskostnader enligt de regler som gäller för skattskyldiga som avses i punkt

3 a första stycket ovan och för hemresor enligt vad som föreskrivs i punkt 3 b

ovan. Avdraget får dock inte överstiga vare sig uppburen ersättning eller de

schablonbelopp som anges i punkt 3 a.

 Avdrag enligt första och andra styckena medges längst under ett år efter

utgången av uppsägningstiden.

 Vad som sägs i första - tredje styckena gäller inte för företagsledare,

delägare och närstående till företagsledare eller till delägare i fåmansföretag

och inte heller till den som är närstående till företagsledare eller till

delägare i fåmansägt handelsbolag, om inte anställningen i fåmansföretaget eller

det fåmansägda handelsbolaget varat under minst två år i följd med en arbetstid

som uppgått till minst halvtid.

 Utan hinder av vad som sagts i fjärde stycket skall dock avdrag medges om en

skattskyldig som avses där kan visa att det föreligger särskilda skäl.

______________

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997 och tillämpas första gången vid

1998 års taxering.

 97

Förteckning över de remissinstanser som yttrat sig över

betänkandet Personalavveckling, utbildning och beskattning

(SOU 1995:94)

Riksförsäkringsverket (RFV), Riksskatteverket (RSV), Hovrätten för Västra

Sverige, Kammarrätten i Stockholm, Kammarrätten i Sundsvall, Länsrätten i

Malmöhus län, Länsrätten i Jämtlands län, Arbetsgivarverket, Statskontoret,

Riksrevisionsverket (RRV), Arbetsmarknadsverket, Försvarsmakten,

Länsarbetsnämnden i Kopparbergs län, Länsstyrelsen i Göteborg och Bohus län,

Länsstyrelsen i Västerbottens län, Landstinget i Jönköpings län, Svenska

Kommunförbundet, Svenska Revisorsamfundet SRS, Landstingsförbundet,

Tjänstemännens Centralorganisation (TCO), Sveriges Akademikers

Centralorganisation (SACO), Landsorganisationen i Sverige (LO), Kooperativa

Förbundet (KF), Arbetsgivaralliansen, Kooperationens Förhandlingsorganisation

(KFO), Svenska Arbetsgivareföreningen, Sveriges Industriförbund, Företagarnas

Riksorganisation, Trygghetsrådet och Trygghetsstiftelsen.

 Sveriges Arbetsgivareförening och Sveriges Industriförbund har lämnat ett

gemensamt remissyttrande. Göteborgs kommun, Stockholms stad, Landstinget i

Östergötlands län har beretts tillfälle att lämna synpunkter men har inte

svarat.

 98

Förteckning över de remissinstanser som yttrat sig

över betänkandet Beskattning av förmåner (SOU

1994:98).

Riksförsäkringsverket, Riksskatteverket, Göta hovrätt, Kammarrätten i Göteborg,

Kammarrätten i Sundsvall, Länsrätten i Göteborgs- och Bohus län, Länsrätten i

Södermanlands län, Socialstyrelsen, Arbetsgivarverket, Statskontoret, Riks-

revisionsverket, Arbetarskyddsstyrelsen, Konkurrensverket,

Arbetsmiljöinstitutet, ILO-kommittén, Sveriges Akademikers Centralorganisation,

Landsorganisationen i Sverige, Sveriges Försäkringsförbund, Svenska

Kommunförbundet, Lantbrukarnas Riksförbund, Svenska Revisorsamfundet,

Landstingsförbundet, Tjänstemännens Centralorganisation, Grossistförbundet

Svensk Handel, Kooperativa Förbundet, International Air Transport Association,

Svenska Rese- och Turistindustrins Samarbetsorganisation, Arbetsgivaralliansen,

Board of Airline Representatives in Sweden (BARIS), Föreningen Svensk

Företagshälsovård, Kooperationens Förhandlingsorganisation, Scandinavian

Airlines System (SAS), SJ, Sveriges Bokförings- 

 vinst i svenskt lotteri eller vinst vid vinstdragning på här i riket utfärdade

premieobligationer och ej heller sådan vinst i utländskt lotteri eller vid

vinstdragning på utländska premieobligationer, som uppgår till högst 100 kronor;

 ersättning, som på grund av försäkring jämlikt lagen (1962:381) om allmän

försäkring, lagen (1954:243) om yrkesskadeförsäkring eller lagen (1976:380) om

arbetsskadeförsäkring tillfallit den försäkrade, om icke ersättningen grundas på

förvärvsinkomst eller utgör föräldrapenning, så ock sådan ersättning enligt

annan lag eller särskild författning, som utgått annorledes än på grund av

sjukförsäkring, som nyss sagts, till någon vid sjukdom eller olycksfall i arbete

eller under militärtjänstgöring eller i fall som avses i lagen (1977:265) om

statligt personskadeskydd eller lagen (1977:267) om krigsskadeersättning till

sjömän om icke ersättningen grundas på förvärvsinkomst, ävensom ersättning,

vilken vid sjukdom eller olycksfall tillfallit någon på grund av annan

försäkring, som icke tagits i samband med tjänst, dock att till skattepliktig

inkomst räknas ersättning i form av pension eller i form av livränta i den mån

livräntan är skattepliktig enligt 32 § 1 eller 2 mom., så ock ersättning som

utgår på grund av trafikförsäkring eller annan ansvarighetsförsäkring eller på

grund av skadeståndsförsäkring och avser förlorad inkomst av skattepliktig

natur;

 belopp, som till följd av försäkringsfall eller återköp av försäkringen utgått

på grund av kapitalförsäkring, samt belopp som arbetsgivare utan att försäkring

har tecknats för anställdas räkning betalar ut och som motsvarar ersättning på

grund av grupplivförsäkring, i den mån beloppet inte väsentligt överstiger vad

som utgår för befattningshavare i statens tjänst;

 försäkringsersättning eller annan ersättning för skada på egendom, dock att

skatteplikt föreligger dels i den mån ersättningen avser annan byggnad än

privatbostad eller markanläggning, dels i den mån köpeskilling, som skulle ha

influtit om den försäkrade eller skadade egendomen i stället hade sålts, hade

varit att hänföra till intäkt av näringsverksamhet och dels i den mån

ersättningen eljest motsvarar skattepliktig intäkt av eller avdragsgill

omkostnad för näringsverksamhet;

 vinstandel, återbäring eller premieåterbetalning, som utgått på grund av annan

personförsäkring än pensionsförsäkring eller sådan sjuk- eller olycks-

fallsförsäkring som tagits i samband med tjänst, samt vinstandel, som utgått på

grund av skadeförsäkring, för vilken rätt till avdrag för premie icke förelegat;

 ersättning jämlikt lagen (1956:293) om ersättning åt smittbärare om icke

ersättningen grundas på förvärvsinkomst;

 periodiskt understöd eller därmed jämförlig periodisk intäkt, som icke utgör

vederlag vid avyttring av egendom, i den mån givaren enligt 20 § eller punkt 5

av anvisningarna till 46 § icke är berättigad till avdrag för utgivet belopp;

 stipendier för mottagarens utbildning;

 stipendium som är avsett för andra ändamål och som inte utgår periodiskt och

inte utgör ersättning för arbete som har utförts eller skall utföras för

utgivarens räkning;

 studiestöd enligt 3 eller 4 kap. studiestödslagen (1973:349), internatbidrag,

studielån och resekostnadsersättning enligt 6 och 7 kap. samma lag samt sådant

särskilt bidrag vilket enligt av regeringen eller statlig myndighet meddelade

bestämmelser utgår till deltagare i arbetsmarknadsutbildning samt med dem i

fråga om sådant bidrag likställda, och äger i följd härav de bidragsberättigade

icke göra avdrag för kostnader som avsetts skola bestridas med bidrag av

förevarande slag;

 introduktionsersättning enligt lagen (1992:1068) om introduktionsersättning för

flyktingar och vissa andra utlänningar;

 allmänt barnbidrag och förlängt barnbidrag, samt barnpension enligt lagen om

allmän försäkring till den del pensionen för varje månad den avser inte

överstiger en tolftedel av fyrtio procent eller, vid pension efter båda

föräldrarna, åttio procent, av basbeloppet den månad pensionen avser samt sådan

i 17 kap. 2 § lagen (1962:381) om allmän försäkring angiven livränta i form av

efterlevandelivränta till barn enligt lagen (1954:243) om yrkesskadeförsäkring

eller enligt annan i nämnda lagrum angiven författning till den del livräntan

föranlett minskning av sådan del av barnpension som inte är skattepliktig;

 lön eller annan gottgörelse, för vilken skall erläggas skatt enligt lagen

(1958:295) om sjömansskatt;

 kontantunderstöd, som utgives av arbetslöshetsnämnd med bidrag av statsmedel;

 handikappersättning enligt 9 kap. 2 och 3 §§ lagen om allmän försäkring, sådan

del av vårdbidrag enligt 9 kap. 4 och 4 a §§ samma lag som utgör ersättning för

merkostnader, ersättning för merutgifter för resor enligt 3 kap. 7 a § samma

lag, särskilt pensionstillägg enligt lagen (1990:773) om särskilt

pensionstillägg till folkpension för långvarig vård av sjukt eller handikappat

barn samt hemsjukvårdsbidrag och hemvårdsbidrag, som utges av kommunala eller

landstingskommunala medel till den vårdbehövande;

 assistansersättning enligt lagen (1993:389) om assistansersättning och

ekonomiskt stöd till kostnader för personlig assistans enligt lagen (1993:387)

om stöd och service till vissa funktionshindrade;

 bostadstillägg enligt lagen (1994:308) om bostadstillägg till pensionärer;

 kommunalt bostadstillägg till handikappade;

 bostadsbidrag som avses i lagen (1988:786) om bostadsbidrag och lagen

(1993:737) om bostadsbidrag;

 bidrag enligt lagen (1988:1463) om bidrag vid adoption av utländska barn;

 bidrag enligt lagen (1992:148) om särskilt bidrag till ensamstående med barn;

 ersättning som fastställts av allmän domstol eller utgått av allmänna medel

till den som -- utan att det skett yrkesmässigt -- inställt sig inför domstol

eller annan myndighet, om ersättningen avser reseersättning, traktamente eller

ersättning för tidsspillan;

-------------------------------------------------------

 förmån av fri resa till förmån av fri resa till

eller från eller från

anställningsintervju eller anställningsintervju eller

kostnadsersättning för sådan kostnadsersättning för sådan

resa till den del förmånen resa till den del förmånen

eller ersättningen avser eller ersättningen avser

resa inom riket och, såvitt resa inom eller mellan

gäller ersättningen, till denEuropeiska unionens

del den inte överstiger medlemsländer eller EES-

faktiska resekostnader och länderna och, såvitt gäller

vid körning med egen bil ersättningen, till den del

inte överstiger det avdrag den inte överstiger faktis-

som medges för kostnader för ka resekostnader och vid

resor med egen bil enligt körning med egen bil inte

den schablon som anges i överstiger det avdrag som

punkt 4 av anvisningarna medges för kostnader för

till 33 §; resor med egen bil enligt

 den schablon som anges i

 punkt 4 av anvisningarna

 till 33 §;

 hittelön samt ersättning till den som i särskilt fall räddat person eller

egendom i fara eller bidragit till avslöjande eller gripande av person som

begått brott;

 sedvanlig ersättning till den som lämnat organ, blod eller modersmjölk;

 tävlingsvinst som inte hänför sig till anställning eller uppdrag och som utgår

i annan form än kontant eller därmed likställd ersättning, om vinsten avser

minnesföremål eller värdet inte överstiger 0,03 basbelopp avrundat till närmaste

hundratal kronor;

 sådan gottgörelse för utgift eller kostnad som arbetsgivare uppburit från

personalstiftelse ur medel, för vilka avdrag icke medgivits vid taxering, vid

första tillfälle dylika medel finnas i stiftelsen;

 gottgörelse som arbetsgivare uppburit från pensionsstiftelse, till den del

stiftelsen ej ägt andra medel för att lämna gottgörelsen än sådana för vilka

avdrag icke åtnjutits vid avsättning till stiftelsen;

 intäkter av försäljning av vilt växande bär och svampar samt kottar som den

skattskyldige själv plockat till den del intäkterna under ett beskattningsår

inte överstiger 5 000 kronor och inte kan hänföras till näringsverksamhet som

utgör rörelse eller till lön eller liknande förmån;

 ränta enligt 61 § lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt, 69 § 1 och 2

mom., 69 a § tredje stycket eller 75 a § fjärde stycket uppbördslagen

(1953:272), 36 § 3 mom. lagen (1958:295) om sjömansskatt, 22 § tullagen

(1973:670), 20 § lagen (1982:1006) om avdrags- och uppgiftsskyldighet

beträffande vissa uppdragsersättningar, 5 kap. 13 § lagen (1984:151) om

punktskatter och prisregleringsavgifter, 40 § lagen (1984:404) om stämpelskatt

vid inskrivningsmyndigheter, 24 § lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter

från arbetsgivare, 32 och 34 §§ tullagen (1987:1065) eller 16 kap. 15 §

mervärdesskattelagen (1994:200);

 ränta som enligt bestämmelserna i 3 kap. 23 § 3 och 4 lagen (1990:325) om

självdeklaration och kontrolluppgifter inte redovisas i kontrolluppgift om sådan

ränta för den skattskyldige under ett beskattningsår sammanlagt inte uppgår till

500 kronor;

 vad som utgör utgående skatt enligt mervärdesskattelagen (1994:200).

 Om mervärdesskatt ändå har räknats med vid inkomstredovisningen anses skatten,

om den betalats till staten, som en sådan speciell skatt för vilken avdrag

medges vid inkomsttaxeringen enligt denna lag. Till följd av detta utgör belopp

som har fallit bort, och för vilket avdrag medgetts vid inkomsttaxeringen,

skattepliktig intäkt vid inkomsttaxeringen.

 Beträffande ersättning som utfaller på grund av avtalsgruppsjukförsäkring

gäller särskilda bestämmelser i 32 § 3 a mom. och punkt 12 av anvisningarna till

22 §.

 (Se vidare anvisningarna.)

 32 §

-------------------------------------------------------

 3 m o m.2 Som intäkt tas

inte upp kostnadsersättning

i form av utlandstillägg och

därmed likställda förmåner såsom

fri bostad, bostads-

kostnadsersättning, eller

däremot svarande förmån för

utom riket stationerad

personal vid utrikes-

förvaltningen eller i svensk

biståndsverksamhet. Som

intäkt tas inte heller upp

kostnadsersättning avseende

ökade levnadskostnader och

skolavgifter för barn samt

förmån av fri bostad som

anvisats av styrelsen för

Stockholms internationella

fredsforskningsinstitut

(SIPRI) till sådan på bestämd

tid kontraktsanställd

forskare vid SIPRI som är

utländsk medborgare och som

vid tidpunkten för

anställningen hos SIPRI inte

är bosatt i Sverige. Till

följd härav medges inte den

skattskyldige avdrag för

underskott som kan uppkomma

genom att den anvisade

ersättningen inte räcker till

för att täcka därmed avsedda

utgifter.

-------------------------------------------------------

 3 m o m. Som intäkt tas

inte upp kostnadsersättning

i form av utlandstillägg och

därmed likställda förmåner såsom

fri bostad, bostads-

kostnadsersättning, eller

däremot svarande förmån för

utom riket stationerad

personal vid

utrikesförvaltningen eller i

svensk biståndsverksamhet.

Som intäkt tas inte heller

upp kostnadsersättning

avseende ökade

levnadskostnader och

skolavgifter för barn samt

förmån av fri bostad som

anvisats av styrelsen för

Stockholms internationella

fredsforskningsinstitut

(SIPRI) till sådan på bestämd

tid kontraktsanställd

forskare vid SIPRI som är

utländsk medborgare och som

vid tidpunkten för

anställningen hos SIPRI inte

är bosatt i Sverige. Den

fasta resekostnads- och t-

raktamentsersättning som be-

talas av Europaparlamentet

till företrädare i Europa-

parlamentet skall inte tas

upp som skattepliktig

intäkt, såvida den inte kan

antas väsentligen överstiga

de kostnader den är avsedd

att täcka. Till följd härav

medges inte den skatt-

skyldige avdrag för under-

skott som kan uppkomma

genom att den anvisade

ersättningen inte räcker till

för att täcka därmed avsedda

utgifter.

 3 f mom.3 Som intäkt tas inte upp personalrabatt vid inköp av en vara eller

en tjänst från arbetsgivaren eller något annat företag i samma koncern, om

varan eller tjänsten ingår i säljarens ordinarie utbud. Vad som sagts nu gäller

dock inte om rabatten är en direkt ersättning för utfört arbete, om den

överstiger den största rabatt som en konsument kan erhålla på affärsmässiga

grunder eller om den uppenbart överstiger personalrabatt som är sedvanlig i

branschen. Inte heller får rabatten utgå på sätt som anges i 32 § 3 e mom. andra

stycket 2--4.

-------------------------------------------------------

 Även om det inte följer av

3 d mom. tas som intäkt inte

upp sådan rabatt eller

liknande förmån som

transportföretag enligt in-

ternationellt vedertagen

praxis utger för visad

kundtrohet vid utrikes

flygresor och som slutligt

tillfaller en arbetstagare

eller uppdragstagare på

grund av hans egenskap av

resenär.

-------------------------------------------------------

 3 h m o m. Om en

 skattskyldig är eller

 riskerar att bli arbetslös

 på grund av

 omstrukturering, personal-

 avveckling eller liknande

 i arbetsgivarens verksam-

 het, skall en förmån avseen-

 de utbildning eller annan

 åtgärd som är av väsentlig

 betydelse för att den

 skattskyldige skall kunna

 fortsätta att förvärvsarbeta

 inte tas upp som intäkt.

 Bestämmelserna i första

 stycket gäller inte för förmån

 från fåmansföretag eller

 fåmansägt handelsbolag om

 den anställde är

 företagsledare eller

 delägare i företaget eller

 närstående till sådan person.

 Är arbetsgivaren en fysisk

 person gäller bestämmelserna

 inte i fråga om förmåner från

 arbetsgivaren, om den an-

 ställde är en arbetsgivaren

 närstående person.

 42 §4

 Värdet av förmån av bostad som är belägen här i riket och som inte används som

semesterbostad skall beräknas med ledning av i orten gällande hyrespris eller,

om tillfälle till sådan jämförelse saknas, efter annan lämplig grund.

 Värdet av produkter, varor eller andra förmåner, som ingår i lön eller annan

inkomst, beräknas till marknadsvärdet.

-------------------------------------------------------

 Bilförmån och kostförmån Bilförmån, kostförmån och

värderas enligt särskilda vissa reseförmåner värderas

grunder som anges i enligt särskilda grunder

anvisningarna. som anges i anvisningarna.

 (Se vidare

 anvisningarna.)

 Anvisningar

 till 20 §

 1.5 Till skattskyldigs levnadskostnader, för vilka avdrag enligt denna

paragraf ej medges, räknas bland annat premier för egna personliga försäkringar

och avgifter till kassor, föreningar och andra sammanslutningar, i vilka den

skattskyldige är medlem. Avdrag får dock göras för sådana premier och avgifter i

den omfattning som anges i 33 §, 46 § 2 mom., punkterna 21 och 23 av

anvisningarna till 23 § och punkt 6 av anvisningarna till 33 §. Avdrag får även

göras för inbetalning på pensionssparkonto i den omfattning som anges i 46 § 2

mom. och punkt 21 av anvisningarna till 23 §.

 Bestämmelserna i första stycket gäller inte avgifter till arbetsgivarorganisa-

tioner. Beträffande sådana avgifter gäller att avdrag medges till den del

avgifterna avser medel för konfliktändamål. Bedömningen av vad avgifterna avser

får grundas på uppgifter i organisationens budget om inte särskilda skäl talar

mot det. Vid bedömningen skall dock avgifterna alltid i första hand avräknas mot

kostnaderna för den övriga organisationsverksamheten.

 Utgifter för representation och liknande ändamål är att hänföra till omkost-

nader i förvärvskälla endast om de har omedelbart samband med verksamheten,

såsom då fråga uteslutande är om att inleda eller bibehålla affärsförbindelser

och liknande eller då utgifterna avser jubileum för företaget, invigning av mera

betydande anläggning för verksamheten, stapelavlöpning eller jämförliga

händelser eller då utgifterna är att hänföra till personalvård. Avdrag medges i

det enskilda fallet inte med större belopp än som kan anses skäligt. Avdrag för

måltidsutgifter som avser lunch, middag eller supé medges inte med större belopp

än 180 kr per person.

-------------------------------------------------------

 För den som är skattskyl-

 dig till mervärdesskatt av-

 ser beloppsramen i föregå-

 ende stycke pris exklusive

 mervärdesskatt. För den som

 inte är skattskyldig till

 mervärdesskatt ökas avdraget

 med mervärdesskatten.

 till 33 §

 3.6 Har skattskyldig i sitt arbete företagit resor som varit förenade med

övernattning utom den vanliga verksamhetsorten, äger han rätt till avdrag för

den ökning i levnadskostnaden, som han har haft på grund av att han vistats utom

sin vanliga verksamhetsort.

-------------------------------------------------------

 Den vanliga Den vanliga

verksamhetsorten utgörs av verksamhetsorten utgörs av

ett område inom ett avstånd ett område inom ett avstånd

av 50 kilometer från den av 50 kilometer från den

skattskyldiges tjänsteställe.skattskyldiges tjänstestäl-

Med vanlig verksamhetsort le. Med vanlig verksam-

likställs ett område inom etthetsort likställs ett område

avstånd av 50 kilometer från inom ett avstånd av 50

den skattskyldiges bostad. kilometer från den skatt-

Tjänsteställe är den plats därskyldiges bostad. Tjäns-

en arbetstagare fullgör hu- teställe är den plats där en

vuddelen av sitt arbete. Om arbetstagare fullgör huvud-

detta sker under för- delen av sitt arbete. Om

flyttning eller på arbets- detta sker under för-

platser som hela tiden väx- flyttning eller på arbets-

lar, anses som tjänsteställe platser som hela tiden

i regel den plats där växlar, anses som tjänstes-

arbetstagaren fullgör en del tälle i regel den plats där

av sitt arbete, såsom att arbetstagaren fullgör en

hämta och lämna ar- del av sitt arbete, såsom

betsmaterial eller utföra att hämta och lämna arbets-

förberedande och avslutande material eller utföra förbe-

arbetsuppgifter. Om arbete redande och avslutande

på varje arbetsplats pågår arbetsuppgifter. Om arbe-

begränsad tid enligt de tet på varje arbetsplats

villkor som gäller för vissa pågår begränsad tid enligt de

arbetstagare inom byggnads- villkor som gäller för vissa

och anläggningsbranschen arbetstagare inom byg-

eller därmed jämförliga bran-gnads- och anläggnings-

scher skall den skatt- branschen eller därmed

skyldiges bostad anses som jämförliga branscher skall

tjänsteställe. För reservoffi-den skattskyldiges bostad

cerare skall bostaden anses anses som tjänsteställe. För

som tjänsteställe. reservofficerare skall

 bostaden anses som tjänste-

 ställe. En skattskyldig

 som under begränsad tid

 arbetar vid någon av Euro-

 peiska unionens

 institutioner eller organ

 eller vid Europaskolan men

 får den huvudsakliga delen

 av lönen för arbetet från

 annan arbetsgivare skall,

 under längst tre år, anses

 ha sitt tjänsteställe hos

 den arbetsgivare som

 betalar den huvudsakliga

 delen av lönen, om den

 skattskyldige begär det. Är

 i sådant fall bostaden på

 arbetsorten tillfällig och

 beror enbart på tjänsteutöv-

 ningen skall den inte

 anses som sådan bostad som

 avses i andra meningen,

 under förutsättning att den

 skattskyldige har ägande-

 eller hyresrätt till annan

 permanent bostad.

 Kostnadsökning enligt första stycket kan avse utlägg för logi, merkostnad för

måltider samt diverse småutgifter.

 Har arbetsgivare för förrättning inom riket utgivit ersättning för att täcka

kostnadsökningen för måltider och småutgifter (dagtraktamente) och visar den

skattskyldige inte större kostnadsökning, medges avdrag med belopp motsvarande

den uppburna ersättningen, dock för varje hel dag som tagits i anspråk för resan

högst med ett belopp som motsvarar 0,5 procent av det för beskattningsåret

gällande basbeloppet enligt 1 kap. 6 § lagen (1962:381) om allmän försäkring

avrundat till närmaste tiotal kronor (helt maximibelopp) och för varje halv dag

högst med ett halvt maximibelopp.

 Har arbetsgivare för förrättning utom riket utgivit dagtraktamente, och visar

den skattskyldige inte större kostnadsökning, medges avdrag med belopp

motsvarande den uppburna ersättningen, dock för varje hel dag som tagits i

anspråk för resan högst med belopp som kan anses motsvara den normala ökningen i

levnadskostnaderna under en dag i respektive förrättningsland (helt

normalbelopp) och för varje halv dag högst med ett halvt normalbelopp. Helt

normalbelopp avser kostnadsökning för frukost, för lunch och middag bestående av

en rätt på restaurang av normal standard samt för småutgifter under varje hel

dag som har tagits i anspråk för resan. Föreligger särskilda skäl får

normalbeloppet avse kostnadsökning för måltider på restaurang av bättre

standard. Uppehåller sig den anställde under tjänsteresa samma dag i mer än ett

land bestäms det högsta beloppet för avdrag med hänsyn till det land där han har

uppehållit sig den längsta tiden av dagen (06.00--24.00).

 Som hel dag anses även avresedag om resan påbörjats före kl. 12.00 och

hemkomstdag om resan avslutats efter kl. 19.00. Som halv dag anses avresedag om

resan påbörjats kl. 12.00 eller senare och hemkomstdag om resan har avslutats

kl. 19.00 eller tidigare.

 Vill skattskyldig visa att kostnadsökningen under förrättning som varit

förenad med övernattning inom riket i en och samma anställning varit större än

avdrag som beräknats i enlighet med vad som sägs i fjärde stycket, skall

utredningen avse hans samtliga förrättningar i nämnda anställning under

beskattningsåret. Vill skattskyldig visa att kostnadsökningen under förrättning

som varit förenad med övernattning på utrikes ort i en och samma anställning

varit större än avdrag som beräknats enligt femte stycket, får kostnadsökningen

beräknas för varje förrättning för sig.

 Om den skattskyldige inte fått ersättning från arbetsgivaren för att täcka

kostnadsökning för måltider och småutgifter men gör sannolikt att han haft

sådana merkostnader medges avdrag vid förrättning inom riket enligt schablon med

ett halvt maximibelopp och vid förrättning utom riket enligt schablon med ett

halvt normalbelopp per dag.

 Avdrag för kostnad för logi medges med belopp motsvarande den faktiska

utgiften. Kan den skattskyldige inte visa logikostnaden medges avdrag med

belopp motsvarande ersättning som uppburits från arbetsgivaren (nattraktamente).

Detta avdrag får dock inte överstiga vid förrättning inom riket ett halvt

maximibelopp och vid förrättning utom riket ett halvt normalbelopp per natt.

 Har skattskyldig som har rätt till avdrag för ökade levnadskostnader enligt

denna punkt tillhandahållits kostförmån skall avdraget reduceras med hänsyn

härtill, såvida inte förmånen avser fri kost som tillhandahållits på allmänna

transportmedel vid tjänsteresa och som inte utgör skattepliktig intäkt.

 När arbete utom den vanliga verksamhetsorten varit förlagt till en och samma

ort under längre tid än tre månader i en följd bedöms rätten till avdrag och

beräknas detta enligt bestämmelserna i punkt 3 a. En löpande förrättning anses

bruten endast av uppehåll som beror på att arbetet förläggs till annan ort under

minst fyra veckor.

-------------------------------------------------------

 Med arbetsgivare jämställs

 annan utbetalare av

 traktamente om den

 huvudsakliga delen av

 arbetet utförs för denne.

-------------------------------------------------------

 3 b7. Den som på grund av 3 b. Den som på grund av

sitt arbete vistas på annan sitt arbete vistas på annan

ort än sin eller sin familjs ort än sin eller sin

hemort, äger rätt till skäligtfamiljs hemort, äger rätt

avdrag för kostnad för en till skäligt avdrag för

hemresa varje vecka om av- kostnad för en hemresa

ståndet mellan hemorten och varje vecka om avståndet

arbetsorten är längre än 50 mellan hemorten och ar-

kilometer. Avdraget gäller betsorten är längre än 50

endast kostnad för resa inom kilometer. Avdraget gäller

riket. endast kostnad för resa

 inom eller mellan

 Europeiska unionens med-

 lemsländer eller EES-

 länderna.

 Avdraget skall i regel beräknas efter kostnad för billigaste färdsätt. Avdrag

medges dock för kostnad som inte är oskälig för tåg- eller flygresa. Om

godtagbara allmänna kommunikationer saknas får avdrag medges för kostnader för

resa med egen bil enligt den schablon som anges i punkt 4.

-------------------------------------------------------

 3 d. En skattskyldig

 som vid förrättning utom

 Sverige har rätt till av-

 drag för ökade levnadskost-

 nader enligt punkt 3 har

 också rätt till avdrag för

 kostnader för sina barns

 grundläggande skolgång i

 förrättningslandet med be-

 lopp motsvarande den

 faktiska utgiften för den

 tid under vilken avdrags-

 rätt föreligger enligt punkt

 3.

 4.8 Även för det fall, att skattskyldig enligt punkt 3 här ovan icke är be-

rättigad till avdrag för ökade levnadskostnader, äger han dock rätt avdraga

skälig kostnad för resor till och från arbetsplatsen, där denna varit belägen på

sådant avstånd från hans bostad, att han behövt anlita och även anlitat särskilt

fortskaffningsmedel.

 Om avståndet mellan den skattskyldiges bostad och arbetsplats uppgår till

minst fem kilometer och det klart framgår att användandet av egen bil för resa

till och från arbetsplatsen regelmässigt medför en tidsvinst på minst två timmar

i jämförelse med allmänt kommunikationsmedel medges avdrag för kostnader för

resa med egen bil. Sådant avdrag medges också om den skattskyldige använder

bilen i tjänsten under minst 60 dagar för år räknat för de dagar som bilen

används i tjänsten. Om bilen används i tjänsten under minst 160 dagar för år

räknat medges avdrag under alla de dagar som bilen används för resor mellan

bostad och arbetsplats. Användning i tjänsten beaktas dock endast om den uppgår

till minst 300 mil för år räknat. Avdraget skall bestämmas enligt schablon på

grundval av genomsnittliga kostnader för mindre bil och med hänsyn till de

kostnader, som är direkt beroende av körd vägsträcka (milbundna kostnader).

Regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer fastställer för varje

taxeringsår föreskrifter för beräkningen av avdrag i dessa fall.

 För skattskyldig som på grund av ålder, sjukdom eller handikapp är nödsakad

att använda bil tillämpas inte bestämmelserna i andra stycket. Detsamma gäller

skattskyldig som är tvungen att använda större bil på grund av skrymmande last.

-------------------------------------------------------

 Skattskyldig som haft Skattskyldig som haft

kostnader för resa inom kostnader för resa inom

riket i samband med eller mellan Europeiska

tillträdande eller frånträdan-unionens medlemsländer

de av anställning eller eller EES-länderna i

uppdrag har rätt till skäligtsamband med tillträdande

avdrag för kostnaderna. Här- eller frånträdande av

vid gäller vad som sägs i anställning eller uppdrag

punkt 3 b andra stycket. har rätt till skäligt avdrag

 för kostnaderna. Härvid

 gäller vad som sägs i punkt

 3 b andra stycket.

 Har den skattskyldige vid resorna haft kostnader för väg-, bro- eller färjeav-

gift medges avdrag för den faktiska kostnaden.

 Den som är skattskyldig för förmån av fri eller delvis fri bil medges dock

inte avdrag för andra kostnader än sådana som avses i femte stycket för resor

som avses i första stycket, om han har företagit resorna med bil under den tid

förmånen åtnjutits.

-------------------------------------------------------

 8. En skattskyldig som

 åtnjuter skattefri förmån av

 utbildning eller annan

 åtgärd enligt 32 § 3 h mom.

 första stycket har rätt till

 avdrag på sätt som föreskrivs

 i punkt 4 och 33 § 2 mom.

 för kostnader för resor till

 och från den plats där ut-

 bildningen eller åtgärden

 tillhandahålls. Om den

 skattskyldige har

 kostnader för både sådana

 resor och för resor mellan

 bostaden och

 arbetsplatsen, skall

 begränsningen avse de sam-

 manlagda kostnaderna.

 Om en skattskyldig som

 avses i första stycket får

 ersättning för ökade

 levnadskostnader och kost-

 nader för hemresor, medges

 avdrag för ökade levnads-

 kostnader enligt de regler

 som gäller för skattskyldiga

 som avses i punkt 3 a

 första stycket och för

 kostnader för hemresor

 enligt vad som föreskrivs i

 punkt 3 b. Avdraget får

 dock inte överstiga vare

 sig uppburen ersättning

 eller de schablonbelopp

 som anges i punkt 3 a.

 Avdrag medges inte för

 tid efter utgången av första

 året efter uppsägningstidens

 utgång.

 till 41 §

-------------------------------------------------------

 49. I fråga om inkomst av 4. I fråga om inkomst av

tjänst gäller som allmän tjänst gäller som allmän

regel, att inkomst skall regel, att inkomst skall

anses hava åtnjutits under anses hava åtnjutits under

det år då densamma från den det år, då densamma från den

skattskyldiges synpunkt är skattskyldiges synpunkt är

att anse som verkligen att anse som verkligen för-

förvärvad och till sitt värvad och till sitt belopp

belopp känd. Detta är framförkänd. Detta är framför allt

allt förhållandet, då in- förhållandet, då inkomsten av

komsten av den den skattskyldige uppbu-

skattskyldige uppburits el- rits eller blivit för honom

ler blivit för honom till- tillgänglig för lyftning

gänglig för lyftning eller, eller, såsom i fråga om bo-

såsom i fråga om bostadsförmånstadsförmån och andra förmåner

och andra förmåner in natura,in natura, den på annat sätt

då den på annat sätt kommit kommit den skattskyldige

den skattskyldige till till godo, detta oberoende

godo, detta oberoende av av huruvida inkomsten in-

huruvida inkomsten intjänats tjänats under året eller ti-

under året eller tidigare. digare. Förmån av fri eller

Har den skattskyldige på delvis fri resa på tåg som

grund av sin tjänst fått värderas enligt punkt 6 av

förvärva värdepapper på förmånli-anvisningarna till 42 §

ga villkor, tas förmånen upp skall dock anses åtnjuten

till beskattning det år redan när den skattskyldige

förvärvet skedde. I fall då disponerar över handling

behållning på pensionsparkon-eller dylikt som berättigar

to skall avskattas enligt till resa. Har den skatt-

32 § 1 mom. första stycket j skyldige på grund av sin

inträder skattskyldigheten tjänst fått förvärva värdepap-

när pensionssparavtalet upp- per på förmånliga villkor,

hör att gälla för de tillgångartas förmånen upp till

som skall avskattas. Vid beskattning det år förvärvet

sådan överlåtelse av pen- skedde. I fall då behållning

sionsförsäkring till ny försäk-på pensionssparkonto skall

ringsgivare som avses i avskattas enligt 32 § 1

punkt 1 av anvisningarna mom. första stycket j

till 31 § anses pen- inträder skattskyldigheten

sionskapitalet utbetalt när när pensionssparavtalet

ansvaret för en överlåten upphör att gälla för de til-

försäkring övergår på den lgångar som skall av-

övertagande försäkringsgivarenskattas. Vid sådan

eller, i fråga om överlåtelse av

pensionsförsäkring som överförspensionsförsäkring till ny

till sådan del av försäk- försäkringsgivare som avses

ringsgivarens verksamhet i punkt 1 av anvisningarna

som inte avser till 31 § anses pen-

pensionsförsäkring, när överfö-sionskapitalet utbetalt när

ringen äger rum. ansvaret för en överlåten

 försäkring övergår på den över-

 tagande försäkringsgivaren

 eller, i fråga om

 pensionsförsäkring som över-

 förs till sådan del av försäk-

 ringsgivarens verksamhet

 som inte avser

 pensionsförsäkring, när överfö-

 ringen äger rum.

 Å andra sidan skall utgifterna och omkostnaderna för inkomstförvärvet

avdragas från intäkten under det år, då de verkligen blivit av den skattskyldige

bestridda, även om de avser inkomst, som tidigare förvärvats eller först under

ett senare år beräknas inflyta.

 till 42 §

-------------------------------------------------------

 6. Om inskränkande

 villkor gäller för fria

 eller delvis fria resor på

 flyg eller inrikes tåg som

 ges på grund av anställning

 eller särskilt uppdrag inom

 rese- eller trafikbran-

 schen skall förmånsvärdet för

 flygresor beräknas enligt

 tredje och fjärde styckena

 och för tågresor enligt

 femte stycket.

 Med inskränkande villkor

 avses att resan får företas

 endast under viss tid, på

 vissa avgångar eller i mån

 av platstillgång vid resans

 avgång och att villkoren

 dels väsentligen avviker

 från vad som gäller för resor

 som säljs på allmänna mar-

 knaden, dels innebär en på-

 taglig olägenhet.

 En flygresa med sådant

 inskränkande villkor att

 resan endast får företas i

 mån av platstillgång vid

 resans avgång värderas till

 40 procent av det lägsta

 normalt förekommande mark-

 nadspris som en konsument

 har fått betala för motsva-

 rande bokningsbara resa

 utan inskränkande villkor

 under perioden från och med

 oktober andra året före be-

 skattningsåret till och med

 september året före

 beskattningsåret. Flygresor

 i övrigt värderas till 75

 procent av nämnda pris.

 Vid bestämmande av det

 normalt förekommande lägsta

 marknadspriset för motsva-

 rande resa utan inskränkan-

 de villkor skall jämförelse

 göras med priser för flygre-

 sor med samma destination-

 sort eller, när sådant

 underlag saknas, med

 likartad resesträcka.

 Förmån av fria tågresor

 skall värderas till 5 pro-

 cent av det marknadspris

 som en konsument får betala

 för ett årskort som berätti-

 gar till motsvarande resor

 utan inskränkande villkor

 under beskattningsåret. För

 ungdomar i som under

 beskattningsåret fyller

 lägst 16 år och högst 18 år

 skall förmånen värderas till

 halva detta värde. För barn

 som under beskattningsåret

 fyller högst 15 år skall

 inget förmånsvärde åsättas.

_________________

 1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1996 och tillämpas första gången vid

1997 års taxering.

 2. Den nya lydelsen av punkt 1 av anvisningarna till 20 § tillämpas endast i

fråga om måltidsutgifter efter utgången av år 1995.

 3. De nya bestämmelserna i 32 § 3 f mom., 42 §., punkt 4 av anvisningarna till

41 § och punkt 6 av anvisningarna till 42 § tillämpas först vid 1998 års

taxering.

 4. Traktamentsersättning och ersättning för hemresekostnader som Europeiska

unionens institutioner eller organ har betalat till nationella experter under

1995 är inte skattepliktig intäkt vid 1996 års taxering.

1Senaste lydelse 1995:920.

2Senaste lydelse 1990:650.

3Senaste lydelse 1995:651.

4Senaste lydelse 1993:1515.

5Senaste lydelse 1995:1625.

6Senaste lydelse 1993:1515.

7Senaste lydelse 1992:1596.

8Senaste lydelse 1993:1515.

9Senaste lydelse 1995:853.

 102

2.2 Förslag till lag om ändring i uppbördslagen (1953:272)

 Härigenom föreskrivs att 8 § uppbördslagen (1953:272),1 skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 8 §2

 Åtnjuter skattskyldig jämte kontant inkomst andra förmåner skall preliminär

A-skatt beräknas efter inkomstförmånernas sammanlagda värde. Har den skatt-

skyldige utgett ersättning för en förmån skall förmånsvärdet sättas ned med

ersättningens belopp.

-------------------------------------------------------

 Värdet av bilförmån skall Värdet av bilförmån skall be-

beräknas enligt punkt 2 av räknas enligt punkt 2 av

anvisningarna till 42 § kom- anvisningarna till 42 §

munalskattelagen kommunalskattelagen

(1928:370). Andra stycket (1928:370). Andra stycket

andra meningen av nämnda an- andra meningen av nämnda

visningspunkt skall dock anvisningspunkt skall dock

tillämpas endast i fall som tillämpas endast i fall som

avses i sjätte stycket ned- avses i sjätte stycket

an. Värdet av förmån av ränte-nedan. Värdet av reseförmåner

fritt lån eller lån där räntasom avses i punkt 6 av

understiger marknadsräntan anvisningarna till 42 §

skall beräknas enligt punkt kommunalskattelagen skall

10 tredje-femte styckena av beräknas till det värde som

anvisningarna till 32 § följer av tredje-femte

kommunalskattelagen. styckena samma an-

 visningspunkt. Värdet av

 förmån av räntefritt lån eller

 lån där räntan understiger

 marknadsräntan skall beräk-

 nas enligt punkt 10

 tredje-femte styckena av

 anvisningarna till 32 §

 kommunalskattelagen.

 Värdet av förmån av bostad som är belägen här i riket och som inte är

semesterbostad skall beräknas enligt följande grunder. Riket delas in i områden

som är väsentligen enhetliga i fråga om boendekostnader. Förmånsvärdet av en

bostad inom varje område skall bestämmas till det genomsnittliga värdet beräknat

per kvadratmeter bostadsyta för jämförbara bostäder inom området. Om bostaden är

belägen utom tätort med närmaste omgivning skall dock värdet bestämmas till det

lägsta av nämnda genomsnittsvärden reducerat med tio procent.

 Värdet av bilförmån skall beräknas enligt punkt 2 av anvisningarna till 42 §

kommunalskattelagen (1928:370). Andra stycket andra meningen av nämnda

anvisningspunkt skall dock tillämpas endast i fall som avses i sjätte stycket

nedan. Värdet av reseförmåner som avses i punkt 6 av anvisningarna till 42 §

kommunalskattelagen skall beräknas till det värde som följer av tredje-femte

styckena samma anvisningspunkt. Värdet av förmån av räntefritt lån eller lån där

räntan understiger marknadsräntan skall beräknas enligt punkt 10 tredje-femte

styckena av anvisningarna till 32 § kommunalskattelagen.

 Värdet av annan förmån än som avses i andra och tredje styckena skall beräknas

enligt 42 § andra stycket kommunalskattelagen samt punkt 1 andra och tredje

styckena och punkt 3 av anvisningarna till den paragrafen.

 Föreligger fall som avses i punkt 4 andra stycket av anvisningarna till 42 §

kommunalskattelagen får skattemyndigheten bestämma värdet av förmånen med hänsyn

härtill.

 Om skattemyndigheten bestämt värdet av förmånen enligt bestämmelserna i 5 §

andra stycket lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare

skall detta värde användas även vid beräkning av preliminär A-skatt.

_______________

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1996 och tillämpas första gången i fråga

om preliminär skatt för 1997.

1Lagen omtryckt 1991:97.

 Senaste lydelse av lagens rubrik 1974:771.

2Senaste lydelse 1993:1516.

 103

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1958:295) om

sjömansskatt

 Härigenom föreskrivs att 8 § lagen (1958:295) om sjömansskatt1 skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 8 §2

 För sjömän, som icke skall erlägga sjömansskatt enligt 7 § 1 mom. (utländsk

sjöman), skall sjömansskatt utgå på beskattningsbar månadsinkomst

 a) vid anställning ombord på fartyg, som huvudsakligast användes i fjärrfart,

enligt vid denna lag fogad tabell F kolumn U, samt

 b) vid anställning ombord på annat fartyg enligt vid denna lag fogad tabell N

kolumn U.

 Allmänna egenavgifter skall betalas enligt bestämmelserna i 7 § 1 mom. andra

stycket.

-------------------------------------------------------

 Skatt enligt första styck- Skatt enligt första sty-

et och allmänna egenavgifter cket och allmänna egenav-

enligt andra stycket utgår gifter enligt andra styck-

icke, om sjömannen på ett et utgår icke, om sjömannen

godtagbart sätt visar, att visar att inkomsten ombord

han är skattskyldig i annat beskattas i ett annat

land för inkomsten ombord. land.

 Bestämmelserna i 7 § 1 mom. fjärde stycket och 7 § 2 mom. tillämpas också i

fråga om skatt enligt denna paragraf. Därvid skall dock i fall som avses i 7 § 2

mom. första stycket skatt erläggas enligt tabell F kolumn U och i fall som avses

i andra stycket av samma lagrum enligt tabell N kolumn U.

 (Se vidare anvisningarna.)

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1996.

1Senaste lydelse av lagens rubrik 1974:777.

2Senaste lydelse 1994:1745.

 104

2.4 Förslag till lag om ändring i taxeringslagen (1990:324)

 Härigenom föreskrivs att 4 kap. 2 § taxeringslagen (1990:324) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 4 kap.

 2 §1

 Skattemyndigheten skall varje taxeringsår fatta taxeringsbeslut före utgången

av november på grundval av de uppgifter som lämnats enligt lagen (1990:325) om

självdeklaration och kontrolluppgifter samt vad som i övrigt framkommit vid

utredning enligt 3 kap.

-------------------------------------------------------

 Under november taxeringså-

ret får skattemyndigheten

dock inte till den skatt-

skyldiges nackdel fatta

grundläggande beslut om årlig

taxering, omprövningsbeslut

eller beslut om

skattetillägg. Sådana om-

prövningsbeslut och beslut

om skattetillägg får dock

fattas om det grundläggande

beslutet fattats senast den

15 augusti på grundval av

förenklad självdeklaration.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1996 och tillämpas första gången vid

1996 års taxering.

1 Senaste lydelse 1994:486.

 105

2.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:325) om

självdeklaration och kontrolluppgifter

 Härigenom föreskrivs att 2 kap. 8 och 13 §§ lagen (1990:325) om

självdeklaration och kontrolluppgifter skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 2 kap.

 8 §1

 Följande juridiska personer skall lämna självdeklaration

 aktiebolag, ekonomisk förening, sparbank, ömsesidigt skadeförsäkringsföretag

och värdepappersfond samt sådan stiftelse, fond eller inrättning som har till

huvudsakligt ändamål att tillgodose viss familjs, vissa familjers eller bestämda

personers ekonomiska intressen,

 2. ideell förening, som avses i 7 § 5 mom. första stycket lagen (1947:576) om

statlig inkomstskatt, om dess bruttointäkter under beskattningsåret överstigit

grundavdraget enligt 8 § nämnda lag,

-------------------------------------------------------

 3. annan juridisk person,

om dess bruttointäkter av en

eller flera förvärvskällor

under beskattningsåret upp-

gått till sammanlagt minst

100 kronor,

 4.juridisk person, vars

tillgångar av den art som

anges i 3 § 1 mom. lagen

(1947:577) om statlig förmö-

genhetsskatt, vid beskatt-

ningsårets utgång haft ett

värde som överstiger 800 000

kronor eller, i fråga om

sådan juridisk person som

avses i 6 § 1 mom. b nämnda

lag, 25 000 kronor,

 5. juridisk person för

vilken underlag för skogs-

vårdsavgift, statlig fastig-

hetsskatt, avkastningsskatt

på pensionsmedel eller sär-

skild löneskatt på pension-

skostnader skall faststäl-

las.

 Vid bedömandet av deklara-

tionsskyldighet enligt för-

sta stycket 2--4 skall

hänsyn inte tas till sådan

inkomst eller förmögenhet, för

vilken skattskyldighet inte

föreligger enligt kommunal-

skattelagen (1928:370), la-

gen om statlig inkomstskatt

eller lagen om statlig för-

mögenhetsskatt. Däremot skall

hänsyn tas till sådan inkomst

eller förmögenhet som enligt

dubbelbeskattningsavtal

skall vara helt eller

delvis undantagen från

beskattning i Sverige.

-------------------------------------------------------

 3. dödsbo när dess

bruttointäkter av kapital av

annat slag än avkastning för

vilken preliminär A-skatt

skall betalas enligt 3 § 2

mom. tredje stycket

uppbördslagen (1953:272) och

bruttointäkter av en eller

flera andra förvärvskällor

uppgått till sammanlagt

minst 100 kronor,

 4. annan juridisk person,

om dess bruttointäkter av en

eller flera förvärvskällor

under beskattningsåret upp-

gått till sammanlagt minst

100 kronor,

 5. juridisk person, vars

tillgångar av den art som

anges i 3 § 1 mom. lagen

(1947:577) om statlig förmö-

genhetsskatt, vid beskatt-

ningsårets utgång haft ett

värde som överstiger 800 000

kronor eller, i fråga om

sådan juridisk person som

avses i 6 § 1 mom. b nämnda

lag, 25 000 kronor,

 6. juridisk person för

vilken underlag för statlig

fastighetsskatt, avkast-

ningsskatt på pensionsmedel

eller särskild löneskatt på

pensionskostnader skall

fastställas.

 Vid bedömandet av deklara-

tionsskyldighet enligt för-

sta stycket 2--5 skall

hänsyn inte tas till sådan

inkomst eller förmögenhet, för

vilken skattskyldighet inte

föreligger enligt kommunal-

skattelagen (1928:370), la-

gen om statlig inkomstskatt

eller lagen om statlig för-

mögenhetsskatt. Däremot skall

hänsyn tas till sådan inkomst

eller förmögenhet som enligt

dubbelbeskattningsavtal

skall vara helt eller

delvis undantagen från

beskattning i Sverige.

 13 §2

 Särskild självdeklaration skall lämnas om

 1. den skattskyldige är annan juridisk person än dödsbo,

 2. den skattskyldige är skyldig att i självdeklaration lämna uppgift om

inkomst av näringsverksamhet,

 3. den skattskyldige är företagsledare eller delägare i fåmansföretag,

fåmansägt handelsbolag, företag som enligt 3 § 12 mom. nionde stycket lagen

(1947:576) om statlig inkomstskatt skall behandlas som fåmansföretag eller, om

uppgifter skall lämnas eligt 24 §, i företag som upphört att vara sådant

företag.

-------------------------------------------------------

 4. den skattskyldige är

närstående till företagsledare

i sådant företag som avses i

3 och skall lämna uppgifter

enligt 24 §, 4. den skattskyldige

 5. den skattskyldige enligt 14 kap. 3 §

enligt 14 kap. 3 § mervärdesskattelagen

mervärdesskattelagen (1994:200) är skyldig att

(1994:200) är skyldig att redovisa utgående och

redovisa utgående och ingående mervärdesskatt i

ingående mervärdesskatt i sinsin självdeklaration,

självdeklaration, 5. den skattskyldige

 6. den skattskyldige inte inte varit bosatt i

varit bosatt i Sverige Sverige under hela be-

under hela beskattningsåret, skattningsåret, eller

eller 6. den skattskyldige

 7. den skattskyldige inte inte mottagit förtryckt

mottagit förtryckt blankett blankett för förenklad

för förenklad självdeklarationsjälvdeklaration senast den

senast den 15 april 15 april taxeringsåret.

taxeringsåret.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1996 och tillämpas första gången vid 1997

års taxering.

1 Senaste lydelse 1991:698.

2 Senaste lydelse 1994:483.

 106

Lagrådet

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1996-03-11

Närvarande: f.d. regeringsrådet Bertil Voss, justitierådet Johan Munck,

regeringsrådet Karl-Ingvar Rundqvist.

Enligt en lagrådsremiss den 29 februari 1996 (Finansdepartementet) har

regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1. lag om ändring i kommunalskattelagen (1928:370),

2. lag om ändring i uppbördslagen (1953:272),

3. lag om ändring i lagen (1958:295) om sjömansskatt,

4. lag om ändring i taxeringslagen (1990:324),

5. lag om ändring i lagen (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter

 Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kammarrättsassessorerna Anita

Saldén och Monica Dahlbom.

 Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet.

Förslaget till lag om ändring i kommunalskattelagen (1928:370)

32 § 3 f mom.

Enligt förslaget slopas det undantag från skatteplikt för rabatter och andra

förmåner som transportföretag ger ut för visad kundtrohet vid utrikes flygresor.

Skattefriheten för sådana förmåner infördes den 1 juli 1992. I lagrådsremissens

allmänna motivering, avsnitt 6.1, redovisas de huvudsakliga skälen för denna

skattefrihet. Ett sådant skäl angavs vara svårigheten för det

kontrolluppgiftsskyldiga företaget att veta om förmånen faktiskt kommit att

utnyttjas och, om den utnyttjats, vilken del av förmånen som grundar sig på

resor som betalats av arbetsgivaren.

 Bestämmelserna om skattefrihet avsåg rabatter och andra förmåner som

transportföretaget gett ut. Frågan om vem som skall anses ha gett ut förmånen

tas upp i lagrådsremissen. Flera omständigheter sägs tala för att det är

arbetsgivaren som skall anses vara den som gett ut förmånen och därmed skall

lämna kontrolluppgift enligt 3 kap. 4 § lagen (1990:325) om självdeklaration och

kontrolluppgifter. Enligt Lagrådets mening är detta resonemang inte

invändningsfritt. Mot bakgrund av att den nu gällande skattefriheten avser

förmåner som transportföretaget har gett ut, torde det inte kunna förväntas att

kontrolluppgiftsskyldigheten enbart på grund av sådana förarbetsuttalanden

kommer att tillämpas så att den skall ligga på arbetsgivaren. För att detta

skall uppnås bör därför enligt Lagrådets mening i lagtext anges att

ifrågavarande rabatter och andra förmåner skall anses utgivna av arbetsgivaren.

 Lagrådet anser sig dock inte böra föreslå hur en sådan bestämmelse skall

utformas. De svårigheter som anfördes beträffande transportföretagens

möjligheter att veta om förmånen faktiskt kommit att utnyttjas torde föreligga

även för arbetsgivaren. Lagrådet förordar att denna och sammanhängande frågor

ytterligare övervägs innan kontrolluppgiftsskyldigheten regleras.

Anvisningarna till 42 §

Sedan ett tidigare gällande undantag från skatteplikt för fria resor på grund av

anställning eller särskilt uppdrag slopats i samband med 1990 års skattereform

har, såsom framgår av lagrådsremissen, frågan hur reseförmåner för anställda

inom rese- och trafikbranschen skall bedömas och värderas setts över av

utredningar och beretts av regeringen vid flera tillfällen. Därvid har olika

förslag till en ny reglering lagts fram och skilda modeller för lösning av

värderingsspörsmålen presenterats med utgångspunkt i större eller mindre inslag

av schablonisering.

 Det förslag som lades fram av regeringen i lagrådsremiss den 5 oktober 1995

byggde på att reseförmånerna för den enskilde resenären, under förutsättning att

det fanns särskilda inskränkningar i rätten att utnyttja resorna, i princip

skulle bestämmas enligt en schablonmetod som beskrevs närmare i den föreslagna

lagtexten. Lagrådet avstyrkte förslaget och förde i sitt yttrande fram

invändningar såväl när det gällde reglernas språkliga och redaktionella

utformning som beträffande förslagets sakliga innebörd. Lagrådet, som särskilt

framhöll att resultatet av de avsedda schablonberäkningarna många gånger kunde

bli orättvist mot de skattskyldiga, ansåg att ett system där förmånsvärdet

bestämdes mera individuellt för varje resenär klart var att föredra från sakliga

synpunkter. I avsaknad av närmare upplysningar om hur ett individuellt

beskattningssystem lämpligen skulle kunna utformas och vilka problem av saklig

eller praktisk natur som skulle kunna uppstå kunde Lagrådet dock inte yttra sig

mera bestämt i frågan.

 Det förslag till reglering som nu föreligger till bedömning innebär enligt

remissen i princip att en individuell schablonmodell skall tillämpas i fråga om

flygresor och att en förenklad schablonmodell skall användas för värdering av

tågresor. Vid en jämförelse med förslaget i lagrådsremissen hösten 1995

konstaterar Lagrådet att de synpunkter som anfördes vid lagrådsgranskningen i

viktiga hänseenden har beaktats. Det nya förslaget har fått en mindre

komplicerad utformning som gör det lättare att förstå och dessutom leder till

färre och enklare beräkningsmoment än det föregående. Genom att regleringen har

delats upp på flyg- resp. tågresor har värderingsbestämmelserna kunnat utformas

mera precist för vardera kategorin. Mot den nu föreliggande regleringen synes

det inte heller finnas anledning att göra sakliga invändningar, såsom att den

medför påtagliga risker för orättvisor för de skattskyldiga; detta gäller även

den del av förslaget där schablonmodellen utnyttjas i mest renodlad form,

nämligen för tågreseförmåner, bl.a. med hänsyn till de förhållandevis modesta

förmånsbelopp som värderingsbestämmelserna här kan ge upphov till. Mot bakgrund

av det anförda anser Lagrådet att föreliggande förslag bör kunna godtas.

Övriga lagförslag

Förslagen lämnas utan erinran.

 107

Finansdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 28 mars 1996

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],

Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1995/96:152 Beskattning av förmån av utbildning

och andra åtgärder vid personalavveckling m.m.

 108