Regeringens skrivelse

1994/95:120

Miljön - Vårt gemensamma ansvar

Skr. 1994/95:120

I Inriktningen av det miljöpolitiska arbetet

II Redovisning av tillståndet i miljön

Regeringen överlämnar denna skrivelse till riksdagen.

Stockholm den 20 december 1994

Mona[REDACTED_EFTERNAMN]

 Anna[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Miljö- och naturresursdepartementet)

Skrivelsens huvudsakliga innehåll

I skrivelsen presenterar regeringen inriktningen av det miljöpolitiska arbetet

och lämnar en redovisning av tillståndet i miljön.

 I Del I redovisas hur det internationella arbetet skall förstärkas och göras

mer resultatinriktat. Sverige bör driva på det miljöpolitiska arbetet inom

Europeiska unionen. Vidare bör Sverige fortsätta att spela en aktiv roll i det

globala miljöarbetet och uppföljningen av FN:s konferens om miljö och utveckling

i Rio de Janeiro år 1992 har därför hög prioritet. En svensk nationalkommitté

kommer att tillsättas för uppföljning av Rio-konferensen och för arbetet inför

FN:s extra generalförsamling år 1997.

 Det lokala arbetet är av stor betydelse. En markanvändningspolitik för en

långsiktigt hållbar utveckling skall utvecklas och regeringen avser att lägga

särskild vikt vid en hållbar utveckling av städer och tätorter, bl.a. genom att

miljön får en starkare roll i den kommunala översiktsplane-ringen.

 Regeringen har tidigare föreslagit att programmet för landskapsvård utökas

kraftigt. Ett särskilt stöd kommer också att utgå till jordbrukare som vill

ställa om till ekologisk odling. Det är angeläget att miljöanpassningen inom

bl.a. de areella näringarna fortsätter kombinerat med skydd av land- och

vattenmiljöer för att säkerställa den biologiska mångfalden. Möjligheterna att

införa en naturvårdsavgift i skogsbruket analyseras liksom om skogsvårdslagen

bör infogas i eller på annat sätt samordnas med en kommande miljöbalk.

Regeringen avser vidare att ta fram ett samlat program för skyddet av

fjällområden.

 Regeringen avser att ge Naturvårdsverket i uppdrag att i samråd med andra

sektorsmyndigheter föreslå ett samlat program för miljöinsatser som ger nya

arbeten och samtidigt bidrar till en förbättrad ekonomi. En omfattande satsning

på miljöinvesteringar ingår i regeringens ekonomisk-politiska proposition.

 Nya ekonomiska styrmedel införs i miljöpolitiken. Kretsloppsarbetet drivs

vidare och en sammanhållen strategi för arbetet tas fram med bl.a. tydliga

prioriteringar av vilka material och produkter som bör återanvändas och

återvinnas. Producentansvar bör införas för prioriterade varugrupper. Ansvaret

för miljöfarligt avfall förtydligas, liksom ansvaret för gamla miljöskador.

 Miljöinsatserna inom trafiksektorn stärks. Naturvårdsverket får i uppdrag att i

samråd med berörda sektorsmyndigheter föreslå hur utsläppen från arbetsfordon

bör minskas genom nationella och internationella åtgärder. Ett aktivt

miljöarbete kommer också att bedrivas inom energisektorn, bl.a. genom fortsatta

insatser för att förbättra förutsättningarna för energieffektivisering och en

ökad användning av förnybara energikällor.

 En aktiv miljöpolitik förutsätter att varje sektor tar sitt miljöansvar,

samtidigt som åtgärder inom olika sektorer samordnas. Regeringen kommer att

fortlöpande redovisa miljöarbetet inom de olika departementens ansvarsområden.

 Lagstiftningen samlas i en miljöbalk, som blir mer heltäckande än det tidigare

framlagda balkförslaget.

 I Del II beskrivs tillståndet i miljön, hur det utvecklats under senare år och

i vilken utsträckning de mål och inriktningar som riksdagen har ställt upp inom

miljöområdet har kunnat uppfyllas.

Innehållsförteckning

I INRIKTNINGEN AV DET MILJÖPOLITISKA ARBETET

1 En god livsmiljö......................... 4

 1.1 Inledning ........................... 4

 1.2 Hur uppfylls miljömålen?............. 6

2 Sverige och det internationella miljöar-

 betet.................................... 9

 2.1 Det globala miljöarbetet - uppfölj-

 ningen av Rio-konferensen............ 10

 2.2 EU-arbetet........................... 10

 2.3 Fortsatt nordiskt samarbete.......... 11

 2.4 Hållbar utveckling i Östeuropa....... 11

 2.5 Östersjöarbetet...................... 12

 2.6 Vissa miljökonventioner.............. 12

3 Det lokala och regionala miljöarbetet.... 15

 3.1 Agenda 21-arbete..................... 15

 3.2 Samverkan för en hållbar tätortsut-

 veckling............................. 18

4 Biologisk mångfald och naturskydd........ 21

 4.1 Ett hållbart skogsbruk............... 21

 4.2 Ett hållbart jordbruk................ 22

 4.3 Ett hållbart fiske................... 24

 4.4 Friluftsliv, allemansrätt och strand-

 skydd................................ 24

 4.5 Fjällvärlden......................... 25

5 Det ekologiskt hållbara industrisamhället 26

 5.1 Miljöanpassat näringsliv ............ 26

 5.2 Kretslopp och kemikalier............. 28

 5.3 Energisystemets miljöanpassning ..... 32

 5.4 Industriutsläpp...................... 36

 5.5 Ett miljöanpassat transportsystem.... 37

6 Styrmedel i miljöpolitiken............... 43

 6.1 En ny miljöbalk...................... 43

 6.2 Markanvändningspolitik............... 44

 6.3 Miljökonsekvensbeskrivningar......... 45

 6.4 Ekonomiska styrmedel................. 47

 6.5 Miljöövervakning..................... 49

 6.6 Forskning och utbildning............. 49

 Utdrag ur protokoll vid regeringssamman-

 träde.................................... 51

 II REDOVISNING AV TILLSTÅNDET I MILJÖN

IINRIKTNINGEN AV DET MILJÖPOLITISKA ARBETET

1 En god livsmiljö

1.1 Inledning

Omsorg om människan och människans livsmiljö är också omsorg om naturen. Naturen

sätter allmänna ramar för mänsklig verksamhet, men samtidigt påverkar människans

politiska, ekonomiska och sociala villkor förhållandet i naturen.

 En politik för hållbar utveckling måste därför utgå från människans villkor

och ekosystemets långsiktiga bärighet - i Sverige och i världen.

 Ett hållbart samhälle är inte bara en nödvändighet, utan också en möjlighet och

en utmaning. En god livsmiljö är en del av välfärden. En aktiv miljöpolitik kan

bidra till en ekologiskt hållbar tillväxt och till att skapa nya arbeten som

ökar välfärden och tryggar sysselsättningen.

 Miljöproblemen är omfattande. Försurningen är fortfarande det största

nationella miljöproblemet tillsammans med övergödning av sjöar och vattendrag.

Klimatfrågorna är det största globala miljöproblemet. Frågan om biologisk

mångfald och om varornas miljöpåverkan uppmärksammas nu också allt mer. I och

med nya internationella miljöavtal bl.a. i samband med Rio-konferensen och

medlemsskapet i EU har vi nu stora möjligheter att på bred front bekämpa

miljöproblemen, både i Sverige och internationellt. Teknik för att reducera

negativ miljöpåverkan finns redan eller kan utvecklas och hos många människor

finns idag kunskap, medvetenhet och engagemang. Det är en början till de

förändrade livsstilar som är nödvändiga för en hållbar utveckling.

 Visionen är att Sverige och Europa i början av nästa sekel är föregångare för

det nya uppdraget - ett ekologiskt hållbart samhälle. Industrisamhället uppstod

i Europa runt Nordsjöns och Östersjöns stränder. Den nya utmaningen är att bygga

det ekologiskt hållbara samhället - i Sverige, i Europa och resten av världen i

solidaritet med utvecklingsländerna.

 För att lyckas måste vi fortsätta att delta i det internationella arbetet och

samarbeta med andra länder för att skydda den svenska miljön. Men vi har också

ett ansvar för miljön i andra länder. EU-medlemskapet bör utnyttjas för att

driva på miljöpolitiken. Regeringen har därför lagt fram en strategi för en

aktiv miljöpolitik i EU. Förslaget remissbehandlas för närvarande och därefter

avser regeringen att lämna en skrivelse till riksdagen om miljöarbetet i EU. Den

internationella solidariteten är en viktig del av miljöpolitiken. En bättre

miljö i det forna Sovjetunionen och andra delar av Östeuropa är ett prioriterat

område. Sverige skall delta aktivt i miljö- och utvecklingsarbetet efter

Rio-konferensen för bättre livsvillkor och bättre miljö också i u-länderna.

 Även det lokala och regionala miljöarbetet är viktigt. Verkligheten förändras

genom konkret arbete i bostadsområden och på arbetsplatser. Enskilda människor,

folkrörelser, kommuner, landsting och länsstyrelser har viktiga roller.

Regeringen kommer att stödja detta arbete och vara lyhörd för förslag som kan

stärka lokala initiativ. Det fortsatta arbetet med lokala Agenda 21 har hög

prioritet. Genom samverkan i den fysiska planeringen kan våra städer och

tätorter utvecklas i hållbar riktning.

 Den nationella miljöpolitiken bör utgå från att värna den svenska naturen och

ställa om det moderna industrisamhället i riktning mot en hållbar utveckling.

Miljöhänsyn måste också integreras inom samhällets olika sektorer och

verksamhetsgrenar.

 Det behövs en sammanhållen politik för att skydda naturen och bevara den

biologiska mångfalden. De areella näringarna, dvs. jord- och skogsbruket, fisket

och rennäringen måste i högre grad präglas av miljöhänsyn och aktivt förvalta

den rikedom som den biologiska mångfalden utgör. Miljömålen bör därför ha samma

vikt som ekonomiska och produktionsinriktade mål. Landskapsvården får kraftigt

ökat stöd som ett resultat av medlemskapet i EU. Fjällen och skärgårdsområdena

tillhör våra mest skyddsvärda områden och måste få ett starkare skydd mot olika

slags störningar. Formerna för att ta tillvara och utveckla grönområden i städer

och tätorter behöver också förstärkas.

 Miljöskydd och ekonomisk utveckling hör ihop. Miljöanpassade varor och en

industriproduktion med låga utsläpp blir viktiga framtida konkurrensmedel.

Förutsättningar för "gröna marknader" bör skapas. Miljömärkning av varor och

miljörevision inom industrin är två exempel på frivilliga styrmedel där staten

anger ramarna. Vidare bör miljöpoli-tiken och arbetet för ökad sysselsättning

förstärka varandra. Det kan ske både genom miljöinvesteringar som ger "gröna

jobb" och genom en aktiv miljöpolitik som kan vara ett konkurrensmedel för

näringslivet. Regeringen har lagt fram förslag om att satsa 400 miljoner kronor

för att stödja miljöinvesteringar som skall ge nya arbetstillfällen.

 Ekonomiska styrmedel och gröna nationalräkenskaper bör fortsätta att utvecklas.

Sverige var först i världen med en omfattande satsning på ekonomiska styrmedel i

miljöpolitiken och arbetet drivs vidare. Regeringen har redovisat flera förslag

om förstärkta ekonomiska styrmedel. Kretsloppsarbetet drivs också vidare med

kraft och en sammanhållen strategi tas fram. Frågorna om miljö och handel

förtjänar särskild uppmärksamhet.

 En aktiv miljöpolitik förutsätter att miljöansvar integreras i olika sektorer i

samhället inom ramen för en helhetssyn på miljöproblemen. Omställningen av

trafik- och energisystemen är nödvändig för miljön och också en del av

moderniseringen av samhället. Regeringen kommer också att fortlöpande redovisa

miljöarbetet inom de olika departementens verksamhetsområden.

Miljökonsekvensbeskrivningar bör göras av viktigare förslag från regeringen och

myndigheterna. Ett system motsvarande miljörevision bör införas för den statliga

verksamheten. Miljövårdsberedningen kommer att få en särskild roll för att i

samråd med berörda departement och aktörer föreslå hur miljöarbetet i olika

sektorer kan stärkas.

 Samtidigt krävs det en analys av olika handlingsalternativ och att åtgärder

inom olika sektorer samordnas. En markanvändningspolitik för en långsiktig

hållbar utveckling bör utarbetas.

 Denna redovisning till riksdagen är en inbjudan till en dialog om det framtida

miljöarbetet. I stora delar av miljöpolitiken finns en bred samsyn mellan de

politiska partierna. Folkrörelser, som miljöorganisationerna, spelar en viktig

roll i detta arbete. Näringslivets engagemang är nödvändigt för en bättre miljö

och kan samtidigt skapa nya marknadsmöjligheter. Fackföreningsrörelsen gör

mycket stora insatser i kampen för en god arbetsmiljö och strävan efter att få

bort skadliga ämnen i arbetsmiljön är nära kopplat till skyddet av den yttre

miljön. Arbetsmiljöaspekter behöver också läggas på ett stort antal frågor som

ingår i kretsloppsarbetet.Det lokala arbetet i kommuner och ideella

organisationer har en avgörande betydelse.

 Inriktningen av arbetet redovisas närmare i följande avsnitt. Där redovisas

bl.a. mål för miljöarbetet, miljöarbetet inom olika samhällssektorer och arbetet

med effektiva styrmedel.

1.2 Hur uppfylls miljömålen?

Miljöpolitikens inriktning har sin grund i visionen om en hållbar

samhällsutveckling och de därmed sammanhängande övergripande miljömålen om att

skydda människors hälsa, bevara den biologiska mångfalden, främja en långsiktigt

god hushållning med naturresurser samt att skydda natur- och kulturlandskap.

Grundläggande för miljöarbetet är också de allmänna miljöprinciperna såsom

försiktighetsprincipen, substitutionsprincipen och principen om att förorenaren

bör vara den som betalar för att åtgärda de miljöskador han förorsakar.

 Sverige har under många år bedrivit ett aktivt miljöarbete såväl nationellt som

internationellt och har kommit långt i riktning mot att uppfylla dessa mål.

Behovet av fortsatta åtgärder för att förbättra miljön är trots det mycket

omfattande och det gäller också att förebygga och förhindra nya miljöstörningar.

I Del II beskrivs tillståndet i miljön, hur det utvecklats under senare år och i

vilken utsträckning ett urval av de viktigaste mål och inriktningar som

riksdagen har ställt upp inom miljöområdet har kunnat uppfyllas hittills.

 Möjligheten att i fortsättningen uppfylla dessa mål kan, med utgångspunkt i en

redovisning från Statens naturvårdsverk, sammanfattas på följande sätt

Klimatrelaterade mål

-Koldioxidutsläppen kommer att öka efter år 2000 varför målet att utsläppen bör

 minska efter sekelskiftet inte kommer att kunna infrias utan ytterligare

 åtgärder.

 Transportsektorn och energisektorn är de samhällssektorer som bidrar mest till

 koldioxidutsläppen. Ytterligare åtgärder behöver därför vidtas såväl vad gäller

 transportsystemets struktur samt för att få fram nya fordon och drivmedel som

 ger låga utsläpp. Inom energiproduktionen bör det ske en ökad övergång till

 icke fossila bränslen och energin bör utnyttjas effektivare.

-Den svenska användningen av CFC bör i huvudsak vara avvecklad till utgången av

 år 1994. Målet får anses vara uppnått vid nyproduktion.

Försurningsrelaterade mål (NOx berör också övergödning)

-Målet att minska svavelutsläppen med 80% till år 2000 från 1980 års nivå är

 redan uppnått.

-En 30 procentig minskning av kväveoxidutsläppen mellan år 1980 och år 1995

 kommer inte att uppnås. Transporter och arbetsmaskiner svarar för mer än tre

 fjärdedelar av kväveoxidutsläppen. Vägtrafikens bidrag har minskat på grund av

 att andelen personbilar med katalysatorer ökar. Åtgärder bör därför även vidtas

 mot utsläpp från annan trafik inklusive sjöfarten och flyget samt från

 arbetsmaskiner. Ökat trafikarbete försvårar också möjligheten att uppnå målet.

 Även inom energi- och industrisektorn bör arbetet med utsläppsbegränsningen

 fortgå.

Mål relaterade till hälsorisker och kulturvård i tätorter

-Riktvärdena för år 2000 angående utsläpp av svaveldioxid, sot och koloxid i

 tätorterna klaras redan idag medan riktvärdet för kväveoxider uppnås i mindre

 tätorter men ej i storstadsområden. Åtgärderna för att minska

 kväveoxidutsläppen i tätorter är i huvudsak de samma som redovisats allmänt för

 kväveutsläppen.

Mål relaterade till övergödning (se även NOx mål)

-Målen om att halvera utsläppen av fosfor och kväve till vatten kommer att nås

 för fosfor men inte för kväve. För att nå kvävemålet behöver åtgärder vidtas

 för att minska läckaget av kväve från jordbruk och skogsbruk. Likaså bör det

 ske en fortsatt utbyggnad av kvävereduktion vid kommunala reningsverk.

Mål relaterade till hälsorisker och naturvård

-Målet om att utsläppen av flyktiga organiska ämnen, VOC, bör minska med 50 %

 till år 2000 räknat från 1988 års nivå nås inte fullt ut. Inom transportsektorn

 bör åtgärder vidtas såväl vad gäller transportsystemets struktur samt för att

 få fram nya fordon och drivmedel som ger låga utsläpp. Vad gäller småskalig

 vedeldning bör användningen av miljögodkända pannor uppmuntras. Inom

 industrisektorn bör arbetet fortsätta med att begränsa användningen av

 organiska lösningsmedel.

-Mål om att halvera användningen av bekämpningsmedel till år 1996 säkrat i aktiv

 substans kommer troligen att uppnås.

-Vissa mål angående utsläpp av metaller kommer att nås med undantag för nickel

 och kadmium. Nickelutsläppen kan minskas genom åtgärder vid förbränning av

 olja. Kadmiumutsläppen kan minskas genom att begränsa läckagen från gruvavfall

 och genom ökad insamling av kadmiumhaltiga batterier.

-Det återstår omfattande insatser för att målet om att bevara representativa

 områden av olika naturtyper skall kunna säkerställas.

 Det finns således mycket kvar att göra. Regeringen kommer därför att ägna

särskild uppmärksamhet åt att minska kväveutsläppen och åt att säkerställa den

biologiska mångfalden. Att begränsa koldioxidutsläppen kräver också stora

insatser.

Miljöhänsyn inom olika samhällssektorer

 En närmare redovisning av åtgärder som behöver vidtas inom vissa

samhällssektorer görs i avsnitt 4 och 5.

2 Sverige och det internationella miljöarbetet

Regeringens bedömning: Miljöpolitiken får en allt

tydligare internationell dimension. Arbetet måste

bedrivas på olika nivåer: närområdet, inkl. Norden,

Europa och den globala nivån. Det är angeläget att

agera långsiktigt, ofta i flera internationella

fora samtidigt och tillsammans med likasinnade i

de frågor Sverige prioriterar. Sverige bör driva

på det miljöpolitiska arbetet inom Europeiska

Unionen. En svensk nationalkommitté kommer att

tillsättas för uppföljning av Rio-konferensen och

för arbetet inför FN:s extra generalförsamling år

1997.

Miljöpolitiken har fått en allt tydligare internationell dimension. Många

föroreningar känner inga gränser och miljöpolitiska åtgärder får i ökad

utsträckning handelspolitiska effekter. På det globala planet har

Brundtlandrapporten och Rio-konferensen understrukit nödvändigheten av att

behandla miljö och utveckling tillsammans.

 Vårt internationella agerande i miljöpolitiken måste bedrivas på flera olika

nivåer: det omedelbara närområdet, Europa och den globala nivån. Politiken måste

vara konsekvent men samtidigt anpassad till behoven på de olika nivåerna. Basen

för vårt internationella agerande är de svenska miljöproblemen, de globala

miljöhoten samt en internationell solidaritet med länder i främst Central- och

Östeuropa samt i u-länderna. Samtidigt är ambitioner beträffande miljö och

fysisk planering viktiga inslag i vår internationella profil. Det gäller

naturligtvis inom EU, men också i hög grad på det globala planet.

 Miljöfrågor behandlas numera, förutom i traditionella miljöfora även i ökad

utsträckning i ekonomisk-politiska organisationer som GATT/WTO, OECD,

Världsbanken etc.

 För att nå framgång i det internationella samarbetet fordras att man i en fråga

agerar både långsiktigt och målmedvetet. Ofta behöver man driva samma fråga i

flera fora samtidigt. Detta fordrar en kraftsamling till de mest angelägna

frågorna. En klar svensk prioritering krävs och internationell samordning med

likasinnade länder är ofta en förutsättning för framgångsrikt internationellt

samarbete. Det är också angeläget med ett nära samråd med bl.a. de ideella

miljöorganisationerna även i det internationella arbetet.

2.1 Det globala miljöarbetet - uppföljningen av Rio-konferensen

Globala miljöhot har i allt större utsträckning präglat det internationella

samarbetet. Ozonlagrets uttunning, klimatfrågan, förlusten av biologisk

mångfald, avskogning, landförstöring i torrområden, vattenresurserna, oceanerna

och fisket, mycket av detta i perspektivet av den långsiktiga

försörjningssäkerheten - allt har understrukit nödvändigheten av globalt

samarbete. Rio-konferensen ledde också till en intensifiering av insatser som

var både normativa och biståndsinriktade, dels centralt inom FN-systemet och de

internationella finansieringsinstitutionerna, dels inom ramen för de nya

internationella konventioner som tillkom i anslutning till Rio-konferensen:

klimatkonventionen, konventionen om biologisk mångfald samt senare konventionen

mot ökenspridning.

 Sambanden mellan miljö- och handelspolitik tilldrar sig allt mer intresse i

olika internationella fora. Sverige har varit ett av de ledande länderna i det

arbete om dessa frågor som förekommer bl.a. i GATT, OECD, UNEP och UNCTAD.

Eftersom en övervägande del av handelspolitiken omfattas av s.k. gemenskaps-

kompetens kommer Sverige som EU-medlem i fortsättningen att satsa betydande

resurser på att vara med och utforma inriktningen av EU:s politik i dessa frågor

i syfte att göra miljö- och handelspolitiken ömsesidigt stödjande. Viktiga frå-

gor som Sverige driver för närvarande är förhållandet mellan GATT och interna-

tionella miljökonventioner samt att miljökonsekvensbeskrivningar bör göras

innan nya handelsavtal beslutas.

 Sverige spelar en aktiv och drivande roll i förberedelsearbetet inför 1996 års

FN-konferens om bebyggelsefrågor.

 Förberedelserna för 1997 års extra generalförsamling i FN om uppföljningen av

Rio-konferensen har påbörjats. Vid detta möte blir det tillfälle att bedöma hur

arbetet med att genomföra Agenda 21, såväl nationellt som internationellt,

fortskrider. Det fortsatta arbetet fordrar en fast nationell förankring. Därför

avser regeringen att under våren år 1995 upprätta en svensk nationalkommitté med

deltagande från en bred krets av det svenska samhället för att följa upp det

internationella arbetet efter Rio-konferensen och förbereda 1997 års extra

generalförsamling.

2.2 EU-arbetet

Sveriges inträde i EU skapar nya förutsättningar för den svenska miljöpolitiken.

Sverige kommer som EU-medlem att vara med och från insidan påverka unionens

miljöpolitik.

 Miljö- och naturresursdepartementet har i rapporten (Ds 1994:126), Det svenska

miljöarbetet i EU utarbetat ett förslag till svensk EU-strategi på miljöområdet.

I förslaget prioriteras sådana frågor som försurning och klimat, kemikalier,

kretslopp och internationellt samarbete. Förslaget är remitterat och regeringen

avser återkomma till riksdagen i början av år 1995 med en miljöpolitisk

EU-strategi.

 I det svenska EU-arbetet är det viktigt att göra noggranna prioriteringar, att

samla sig till de mest angelägna miljöfrågorna. Största möjliga öppenhet i

EU-arbetet eftersträvas också.

 Vidare spelar EU en stor roll vad gäller ställningstaganden i andra interna-

tionella fora. Sverige bör bl.a. vara aktivt inom EU när det gäller samarbete

med länderna i Central- och Östeuropa, agerandet i miljökonventioner och vid

internationella miljökonferenser.

2.3 Fortsatt nordiskt samarbete

Det nordiska miljösamarbetet inom ramen för Nordiska ministerrådet har under de

senaste åren genomgått en rad förändringar, som bl.a. syftat till internatio-

nellt genomslag för den nordiska miljöpolitiken.

 Med anledning av utgången av de finska, svenska och norska folkomröstningarna

om medlemskap i EU ställs nya krav på det nordiska samarbetet. Det nordiska

miljösamarbetet bör ånyo prövas och nya flexibla samarbetsformer bör sökas för

att i största utsträckning tillvarata nordiska miljöintressen både inom EU och i

ett vidare internationellt sammanhang, på ett sätt som tillgodoser intressena

hos samtliga nordiska länder. Verksamheten bör i ökad utsträckning inriktas på

att effektivisera och stärka de nordiska ländernas insatser mot miljöproblem i

närområdet, inkl. Östersjöområdet och Barentsregionen.

2.4 Hållbar utveckling i Östeuropa

I det bilaterala samarbetet om kunskapsuppbyggnad bör länderna i Sveriges

närområde prioriteras, dvs. i första hand Estland, Lettland, Litauen, nordvästra

Ryssland och Polen. Det är i dessa länder både miljöeffekterna och själva eta-

bleringen av samarbetet bedöms bäst kunna gagna såväl mottagarländernas som

svenska intressen. Det bilaterala stödet bör vara inriktat på att förstärka och

komplettera regionalt och internationellt arbete, i första hand åtgärdsprogram-

met för Östersjön samt det multilaterala programmet på kärnsäkerhets- och strål-

skyddsområdet.

 Till detta kommer de insatser som genomförs i Östeuropa, främst Baltikum för

att kostnadseffektivt minska utsläppen av koldioxid. Åtgärderna innebär även

lokala miljöförbättringar i form av minskade kväve- och svavelutsläpp.

 Sverige kommer att aktivt delta i arbetet med EU:s östeuropapolitik, inte

minst inom ramen för EU:s stödprogram PHARE (Programme of Assistance for

Economic Restructuring in the countries of Central and Eastern Europe) och TACIS

(Technical Assistance Programme to the Former Republic of the Soviet Union)

programmen. Sverige har en viktig roll att spela vad gäller att öka EU:s stöd

till Nordens närområde och att de baltiska länderna knyts närmare EU:s

miljöarbete.

 Vid ministermötet i Tallinn i december år 1994 avslutades Östersjövisionens

första etapp. Då fattades beslut om att bilda Committee om Spatial Development

in the Baltic Sea Region. Arbetet med Östersjövisionen skall bedrivas i nära

samarbete med EU:s projekt European Spatial Development Perspective, ESDP.

 Sverige kommer att delta aktivt i förberedelserna inför 1996 års ECE-konferens

om transporter och miljö.

2.5 Östersjöarbetet

För Östersjön finns ett internationellt överenskommet mål om att återställa

Östersjöns ekologiska balans. Östersjön belastas i dag av för höga halter av

framför allt närsalter, tungmetaller som bly, kadmium och kvicksilver och vissa

andra miljöfarliga ämnen.

 För att påskynda Östersjöns rening finns sedan år 1992 det gemensamma åtgärds-

programmet för Östersjön som är grundat på gemensamma prioriteringar av länderna

i regionen av hur Östersjöns ekologiska balans bör återställas. Programmet om-

fattar insatser för kunskapsöverföring och investeringar i VA-sektorn, jord-

bruksområdet och industrin. Det svenska stödet t.o.m. budgetåret 1994/95 uppgår

till 400 miljoner kronor.

 Länderna i Östeuropa behöver även i fortsättningen stöd dels finansiellt dels

i form av kunskapsöverföring. Bland andra BITS, Naturvårdsverket och NUTEK

disponerar medel för detta ändamål. En viktig komponent i detta arbete utgörs av

kommunernas vänortssamarbete. Sverige kan därmed bidra till att miljöinveste-

ringar, t.ex. inom avloppsreningsverk, genomförs som inte annars vore möjliga

för landet att göra inom överskådlig tid. Sverige bör i detta sammanhang verka

för en samordning med övriga givarländer och med de internationella finansiella

institutionerna.

2.6 Vissa miljökonventioner

Klimatkonventionen

Det första partsmötet med klimatkonventionen äger rum i Berlin den 28 mars - 7

april år 1995. Vid mötet kommer man bl.a. att behandla frågan om åtagandena för

industriländerna är tillräckliga och hur fortsatta förhandlingar skall bedrivas.

Sverige bör verka för att ett protokoll tas fram som omfattar bindande åtaganden

för så många stater som möjligt och som omfattar alla växthusgaser. För

industriländernas del bör utsläppen av koldioxid minska efter sekelskiftet. För

övriga länder bör målsättningen vara att utsläppen av koldioxid och andra

växthusgaser begränsas. Förhandlingarna bör vara slutförda vid det tredje

Partsmötet, dvs. år 1997.

Biologisk mångfald

En konvention om biologisk mångfald undertecknades vid FN:s konferens om miljö

och utveckling i Rio de Janeiro år 1992. Konventionens syfte är att bevara den

biologiska mångfalden och att åstadkomma ett hållbart nyttjande av de biologiska

resurserna samt rättvis fördelning av de vinster som uppstår vid utnyttjande av

genetiska resurser. Sverige ratificerade konventionen i december år 1993.

Konventionens första partskonferens har nyligen hållits. Sverige kommer att

verka för att stärka partskonferensens roll som aktiv deltagare i en dialog med

de samhällssektorer som påverkar och förvaltar den biologiska mångfalden. Vid

nästa partsmöte fokuseras arbetet bl.a. på den biologiska mångfalden i de marina

och kustnära områdenas ekosystem. Resultatet av det arbetet bör påverka markan-

vändningen i kustområdena och naturresurs- användningen i bl.a. fiskesektorn.

Sverige ska vara pådrivande i arbetet att utveckla konventionen som katalysator

för sektorernas miljöarbete.

Kväveprotokoll

Inom Genevekonventionen för långväga gränsöverskridande luftföroreningar bör

senast år 1997 ett nytt avtal ha förhandlats fram om ytterligare begränsningar

av kväveoxidutsläpp m.m. Sverige kommer att verka för att få till stånd en

överenskommelse som täcker flera föroreningar och flera miljöeffekter och där

åtgärderna fördelas på ett sätt som ger bästa möjliga miljöeffekt till minsta

möjliga kostnad. Begreppet kritisk belastning vidareutvecklas för kväve och bör

tillämpas som en av utgångspunkterna i förhandlingen om ett nytt kväveprotokoll.

Nordsjön

Under året kommer förberedelsearbetet med den fjärde Nordsjökonferensen att

intensifieras. Denna ministerkonferens skall hållas i Danmark i juni år 1995.

Vid den tredje Nordsjökonferensen åtog sig alla länder runt Nordsjön att minska

utsläppen av närsalter med storleksordningen 50%. Nu visar det sig att inget

land kommer att uppfylla detta mål. Sverige ligger dock närmast med 40%

minskning av kväveutsläppen och 50% minskning av fosforutsläppen.

 Inför förberedelsearbetet kommer Sverige att fortsätta driva frågan om reduk-

tion av utsläpp av kväve och andra skadliga ämnen. Andra väsentliga frågor är

att värna om den biologisk mångfalden och att minska utsläppen från sjöfart.

 Den framtida utformningen av Nordsjöarbetet kommer att aktualiseras i samband

med konferensen. Det är av vikt att ett framtida arbete inriktas mot ett

effektivt miljöskyddsarbete.

 Ministerkonferensen har aktualiserat en diskussion om hur det framtida

Nordsjöarbetet skall bedrivas. Från svensk utgångspunkt bör det regionala

miljöarbetet i våra närliggande havsområden prioriteras och därför är det

angeläget att ett framtida Nordsjöarbete ges såväl politisk tyngd som goda

förutsättningar att bedrivas effektivt.

 I dagsläget är Nordsjöarbetet en del av det arbete som bedrivs inom Oslo- och

Pariskonventionerna (OSPARCOM), som förutom Nordsjön även omfattar

Nordostatlanten. Då flertalet av OSPARCOM:s medlemsländer även kommer att vara

EU-medlemmar är det sannolikt att konventionsarbetet förändras och blir alltmer

beroende av utvecklingen inom EU.

Kärnavfall

Inom ramen för IAEA:s verksamhet bör Sverige medverka till att ta fram

grundläggande säkerhetskriterier s.k. safety fundamentals för kärnavfall. Dessa

kommer sedan att utgöra grunden för en planerad internationell konvention om

kärnavfall. Sverige bör inrikta arbetet mot att en internationell konvention

skall kunna föreligga under mandatperioden.

3 Det lokala och regionala miljöarbetet

Regeringens bedömning: Det lokala miljöarbetet ut-

gör grunden för en hållbar utveckling. För

Sveriges del är kommunernas arbete med lokala

Agenda 21 av central betydelse. Kommuninvånare,

intresseorganisationer, företag samt övriga lokala

aktörer behöver engageras i arbetet och bidra med

sina kunskaper. Länsstyrelsernas ansvar att vara

pådrivande och samordnande i miljöarbetet bör ut-

vecklas ytterligare.

 Samhällsplaneringen på alla nivåer bör utvecklas

mot ett sektorsövergripande och strategiskt syn-

sätt för att främja en hållbar utveckling av hela

landet. Miljöproblem bör förebyggas bl.a. genom

arbete med ett miljöanpassat transportsystem och

samordnade insatser i fråga om markanvändning och

byggande.

3.1 Agenda 21-arbete

Vid FN:s konferens om miljö och utveckling i Rio de Janeiro antogs Agenda 21,

ett program för hållbar utveckling. Omkring 200 svenska kommuner har tagit ett

formellt beslut att följa FN:s rekommendation att ta fram en lokal långsiktig

handlingsplan, en lokal Agenda 21, som skall vara klar 1996. Målet är att i

dialog med kommuninvånarna skapa en miljömässigt, socialt och ekonomiskt hållbar

utveckling.

 Lokal kunskap och idérikedom används för att finna metoder för att nå de

uppsatta målen. Enskilda människor, intresseorganisationer, folkrörelser och

företag deltar aktivt i arbetet med och utbildning om lokala Agenda 21.

 Många kommuner har anställt en projektledare för Agenda 21-arbetet. Vidare

utbildas kommunens tjänstemän och politiker för att på bästa sätt kunna

integrera miljöfrågorna i det ordinarie arbetet. Projekt pågår kring bl.a.

kompostering, våtmarksrening, lokal produktion av ekologiska livsmedel,

miljöanpassad offentlig upphandling m.m. Även bevarande och vård av närområden

pågår i många kommuner. Många skolor genomför miljötemadagar och kommunerna

håller konferenser och seminarier om lokal Agenda 21 och hållbar utveckling.

 Miljövårdsberedningen har fått regeringens uppdrag att utveckla uppföljningen

av Rio-besluten och Naturvårdsverket och länsstyrelserna skall stimulera arbetet

med Agenda 21 i kommunerna. En rapport, Lokal Agenda 21 - en vägledning (SOU

1994:128), har tagits fram av miljövårdsberedningen.

Vad bör göras?

Det är viktigt att det redan påbörjade arbetet med Agenda 21 fortsätter och att

erfarenheterna sprids. En integrerad syn på miljö, samhälle och ekonomi är

nödvändig liksom samarbete mellan kommunala förvaltningar och lokala aktörer.

Avsikten är att arbetet skall utmynna i en handlingsplan med målsättningar som

anger utvecklingsriktningen för kommunen.

 Jämställdhetsfrågorna bör belysas kontinuerligt och finnas med i alla skeden

av arbetsprocessen. En integrering av mäns och kvinnors skilda erfarenheter kan

leda till högre kvalitet i Agenda 21 arbetet.

 Kommunerna bör även känna ansvar för att de nationella miljömålen uppnås och

lägga fast strategier för hur detta skall göras. Viktiga områden för kommunernas

miljöarbete kan vara markanvändning och transporter, energieffektivisering,

naturvård, jordbruk, konsumtion och avfall, miljöanpassad näringslivsutveckling

och miljöutbildning.

Arbetsmetoder som bör utvecklas och spridas

Varje kommun måste finna de arbetsmetoder och lösningar som passar just den egna

kommunen. Projekt som har genomförts på andra håll bl.a. inom näringslivet kan

tjäna som goda exempel. Några arbetsmetoder som har visat sig vara framgångsrika

i Agenda 21-arbetet presenteras nedan.

 Samhällsplanering kan i större utsträckning användas som verktyg för miljöan-

passning och en långsiktigt hållbar markanvändningspolitik i kommunen. Det kan

bl.a. innebära planering för minskade transportbehov, bättre förutsättningar för

att bevara och återskapa värdefulla miljöer för biologisk mångfald samt skapa

möjligheter för närskalig produktion. Många kommuner integererar hållbar utveck-

ling i arbetet med revideringen av översiktsplanen. Centrala myndigheter måste

vara lyhörda och i möjligaste mån undanröja de hinder som kan försvåra kommuner-

nas arbete.

 Kommunen kan uppmuntra miljöprofilering av näringslivet i syfte att skapa

långsiktigt hållbara arbetstillfällen. Miljöanpassningen av samhället ökar

efterfrågan på energi- och materialeffektiva produkter, varor och material som

kan återanvändas och återvinnas. Samarbete mellan kommunen, näringslivet och

högskola/universitet gynnar kunskapsutveckling kring miljöanpassade lösningar.

Arbetsmarknadsåtgärder i form av utbildning och bidrag kan inriktas på miljöre-

laterade arbeten. I exempelvis Södertälje kommun finns Södertälje Företagar-

Center, ett projekt med syfte att stötta och stimulera miljöteknikföretag.

Företag en får hjälp med försäljning både i Sverige och utomlands.

 Lokala marknader minskar behovet av transporter och gynnar lokal cirkulation

av näringsämnen. Det kan också ha positiva effekter på sysselsättningen. Flera

kommuner prövar nya VA-system med bl.a. våtmarksrening som är en kostnadseffek-

tiv teknik för kväverening. Kommunen kan även uppmuntra utvecklingen av lokala

marknader för återvunnet material, ekologiska livsmedel, biobränslen m.m. I

Sunne kommun pågår ett projekt kring lokal produktion och konsumtion (PROKO),

där man kopplar ekologiska odlare till konsumenter i trakten. Man vänder sig

speciellt till storkök och daghem.

 Miljöanpassad offentlig upphandling av varor och tjänster är ett viktigt

instrument för att skynda på utvecklingen av nya produkter samt fasa ut

användningen av miljöskadliga ämnen. Exempelvis ställer Göteborgs kommun

långtgående miljökvalitetskrav vid sin upphandling. Teknik- och varuupphandling

i samarbete med andra kommuner är viktiga verktyg som kan utvecklas. Kommunen

kan vidare underlätta en miljöanpassad livsstil genom att arbeta aktivt för att

ge konsumenter ökade möjligheter att välja miljöanpassade alternativ. Detta kan

till exempel gälla transporter, energi från förnybara källor och bostäder.

Örebro kommun har i samarbete med byggföretag tagit fram Miljömanualen - råd om

hur miljöfrågorna kan behandlas i byggprocessen. Den kan användas som styrmedel

för att miljöanpassa byggprojekt och vara ett underlag för miljöklassning av

byggnader.

 Ekonomiska styrmedel i form av servicetaxor som gynnar resurssparande och ger

incitament för effektivisering används i dag i flera kommuner. Differentierade

avfallstaxor där hämtning var fjortonde dag ger lägre avgift blir allt

vanligare.

 Information om goda exempel har visat sig vara en effektiv metod för att

sprida ett aktivt miljöarbete till andra kommuner och organisationer. Former

behöver utvecklas för spridning av information om arbetsmetoder och framgångs-

rika projekt.

 År 1996 kommer FN:s världskonferens om boende och bebyggelsefrågor, Habitat

II, att äga rum. Konferensen, som har kallats kommunernas världstoppmöte, kommer

bland annat att följa upp Rio-konferensens beslut om att den lokala nivån

utformar sina lokala Agenda 21 och förväntas även bli det forum där det lokala

Agenda 21-arbetet i världens kommuner redovisas. Den svenska förberedelse-

gruppen, Boplats 96, arbetar för att knyta samman boende och stadsplanerings-

frågorna med det arbete som pågår i kommunerna för att forma lokala Agenda 21.

Den svenska nationalrapporten som skall utarbetas är tänkt att bygga vidare på

den rapport som har tagits fram av Miljövårdsberedningen och den skall innehålla

erfarenheter från kommunernas arbete med lokal Agenda 21.

Regionalt miljöarbete

Länsstyrelsen har en nyckelroll i miljöarbetet på regional nivå. Länsstyrelsen

bör föra ut innehållet i den nationella miljöpolitiken i länet, samordna insat-

serna inom olika sektorer samt successivt följa upp och utvärdera resultatet.

Även om tyngdpunkten i länsstyrelsens arbete har legat vid prövning av mål och

ärenden enligt miljö- och markanvändningslagstiftningen, pågår en omställning

mot en mer aktiv rådgivning och kunskapsförmedling. Länsstyrelsen förutsätts i

ökad utsträckning verka för att nationella mål omsätts till regionala och lokala

förhållanden. Decentraliseringen av miljöarbetet har ökat länsstyrelsens ansvar

för samordning och uppföljning av de kommunala myndigheternas verksamheter.

 Länsstyrelsens ansvar att vara pådrivande och samordnande i miljöarbetet bör

utvecklas ytterligare. Länsstyrelsen bör verka för att de miljöpolitiska instru-

menten - särskilt miljökonsekvensbeskrivningar och samhällsplanering - utvecklas

i det förebyggande miljöarbetet. Dialogen med statliga och kommunala myndigheter

samt med övriga aktörer i länet behöver förstärkas ytterligare. Kunskaperna från

myndighetsutövningen kan bidra till ett aktivt utvecklingsarbete mot en hållbar

utveckling, t.ex. genom att stimulera affärsidéer med miljöprofil.

 Det är angeläget att den strategiska inriktningen i länsstyrelsens miljöarbete

förstärks. Det pågående arbetet med strategier för regionala miljöanalyser

(STRAM), som utformas i dialog med aktörerna inom länet, kan utgöra ett viktigt

stöd för det lokala miljöarbetet. Arbetet med underlag för ett miljöanpassat

transportsystem (RES) kan utgöra grunden för diskussioner om en långsiktigt

hållbar utveckling av tätorter och landsbygd i länet. Stöd för detta finns bl.a.

i rapporten Sverige 2009, som utarbetats av Boverket, Naturvårdsverket och

NUTEK.

 Länsstyrelsens samlade miljöarbete kommer även att påverkas av Europasamar-

betet, framför allt genom ett utökat gränsöverskridande samarbete och behovet av

utredningsinsatser som stöd för det nationella arbetet.

3.2 Samverkan för en hållbar tätortsutveckling

Nästan nio av tio svenskar bor i städer och tätorter, som dock är förhållandevis

små och glesa i ett europeiskt perspektiv. Den byggda miljön - d.v.s. bebyggelse

med bostäder och andra anläggningar, parker och grönområden, trafikleder,

kommunikationsanläggningar samt det tekniska försörjningssystemet - är grunden

för välfärdssamhället och för människors vardagsliv. Samtidigt är det uppenbart

att användningen av mark- och vattenområden för bebyggelse och anläggningar har

påtagliga effekter för miljön i vid mening.

Övergripande mål

Som övergripande mål för samhällsbyggandet inför 2000-talet bör gälla:

Att främja en långsiktigt bärkraftig bebyggelsestruktur

Jämfört med andra europeiska länder utmärks Sverige av en låg befolkningstäthet,

av långa avstånd mellan ett antal små och medelstora tätorter samt av ett glest

kommunikationsnät. Denna bebyggelsestruktur bör förnyas och kompletteras så att

en hushållning med mark- och vattenområden, kulturmiljöns värden, en ekonomisk

utveckling och en god livsmiljö främjas. Stor vikt bör därvid läggas vid att

hitta en balans mellan den byggda miljön och omgivande landskap.

Att skapa en rik och levande vardagsmiljö

Bebyggelsemiljön måste utvecklas med stor hänsyn till dess värden och kvalite-

ter, så att både särart och mångfald främjas. Utformningen av bostadsområden och

närmiljöer med tillgång till naturupplevelser, möjligheter till social samvaro

och ett varierat utbud av arbetsplatser, kultur och service är grundläggande

faktorer för en god livsmiljö.

Att anpassa den tekniska infrastrukturen

Utbyggnaden och förnyelsen av den tekniska infrastrukturen - för kommunikatio-

ner, vatten, avlopp etc. - måste ske med hänsyn både till önskemålen om att

skapa en samhällsekonomisk effektiv struktur och att minimera och förebygga

miljökonsekvenserna av ingreppen. På grund av miljöproblemen i städer och tätor-

ter bör nya tekniska lösningar som bygger på ett kretsloppstänkande främjas.

Särskild tyngdpunkt bör läggas vid möjligheterna att utnyttja naturområden och

omgivande odlingslandskap.

Åtgärder och styrmedel

Bestämmelserna i lagen(1987:12) om hushållning med naturresurser samt plan- och

bygglagen (1987:10), PBL, ger stöd för långsiktiga och samlade bedömningar av

användningen av marken, vattnet och den byggda miljön. Lagarna bygger på en

långt gående decentralisering av beslutsfattandet där kommunerna har

huvudansvaret. Planerings- och beslutsformerna behöver emellertid utvecklas för

att svara mot de ovan nämnda övergripande målen samt för att medverka till att

lösa de viktigaste miljöuppgifterna inför 2000-talet:

Förstärkning av den kommunala översiktsplaneringen

Den kommunala översiktsplanen enligt PBL behöver stärkas för att kunna utgöra

ett lokalt instrument för en hållbar utveckling. Det handlar främst om att

bättre belysa miljöförhållanden och miljömål, analysera samband mellan olika

verksamheter, underlag för sektorsövergripande konsekvensbedömningar samt arbeta

för en ökad mellankommunal samverkan i planeringen.

Utveckling av formerna för samverkan i planeringen

Önskemålen om en långsiktig hållbar bebyggelsestruktur ställer krav på en ökad

samordning mellan planeringen på olika nivåer och inom olika sektorer. I arbetet

med översiktsplanen behövs en bättre dialog både mellan kommun och stat, men

även mellan kommunen och dess medborgare, intresseorganisationer, företag och

företrädare för regionala myndigheter. Tvärsektoriellt behövs en bättre inbördes

samordning av investeringar dels inom kommunikationssektorn, dels mellan

planeringen av bebyggelsen och planeringen för infrastruktur och tekniska

försörjningssystem. En förstärkt översiktsplanering kan i hög grad lägga grunden

för en sådan samordning.

Fysisk planering och internationellt samarbete

I likhet med vad som sker inom miljöarbetet i övrigt behöver en allt större

uppmärksamhet ägnas åt det internationella samarbetet i frågor som rör den

byggda miljön. Inriktningen av arbetet kommer i hög grad att präglas av EU:s

insatser på området, åt samverkan med våra grannländer samt åt samverkan med och

kompetensöverföring till Östeuropa och Östersjöstaterna. Inom EU ställs nya krav

på miljökonsekvensbeskrivningar. Vidare läggs ökad tyngd vid att diskutera olika

förändringar utifrån ett övergripande, regionalt och geografiskt perspektiv,

bl.a. i samband med utbyggnaden av infrastruktur och bidrag ur EU:s

strukturfonder.

4 Biologisk mångfald och naturskydd

Regeringens bedömning:

Den biologiska mångfalden, artrikedomen och den

genetiska variationen är en förutsättning för

varaktigt liv. Aktionsplaner som syftar till en

mer naturvårdsanpassad verksamhet utarbetas nu

inom bl.a. skogsbruket, jordbruket, fisket och

rennäringen.

Allemansrätten och strandskyddet är viktiga förut-

sättningar för friluftslivet. Landets fjällområden

bör värnas mot alltför hårt nyttjande och slitage.

Den biologiska mångfalden, artrikedomen och den genetiska variationen, är en

förutsättning för varaktigt liv. Genom olika anspråk på mark och vatten och

genom ökad belastning av näringsämnen, försurande och giftiga ämnen hotas idag

många arter och hela ekosystem.

 Den svenska strategin för bevarande av biologisk mångfald och hållbart nytt-

jande av biologiska resurser innebär att miljömålen bör ges samma vikt som de

ekonomiska och produktionsinriktade målen inom olika samhällssektorer i syfte

att bygga mänsklig verksamhet på ekologisk grund. Den av riksdagen beslutade

strategin omfattar dels en miljöanpassning av olika samhällsverksamheter, dels

skydd av värdefulla naturområden.

4.1 Ett hållbart skogsbruk

Det svenska skogsbruket genomgår en påtaglig naturvårdsanpassning. Riksdagens

skogspolitiska beslut år 1993 som jämställer ett nytt miljömål med det sedan

länge befintliga uthålliga produktionsmålet har fått en bred uppslutning inom

skogsbruket och skogsindustrin. Omfattande utbildningsinsatser har gjorts och

pågår. De avser skogsvård och ekologi och riktar sig till både skogsägare och

tjänstemän inom företag och myndigheter. FN:s konferens om miljö och utveckling

i Rio de Janeiro år 1992 har starkt bidragit till denna utveckling men Sverige

har både före och efter konferensen varit pådrivande i dessa frågor. I samband

med vårt nationella arbete inom ramen för konventionen för biologisk mångfald

pågår ett arbete inom skogsvårdsorganisationen med en aktionsplan för skogs-

bruket. Aktiva miljöorganisationer, både nationellt och internationellt, har

också i dialog med näringen konstruktivt bidragit till ett mer naturvårdsan-

passat skogsbruk.

 Naturvårdens intressen i skogsbruket inklusive bevarandet av en biologisk

mångfald bör i första hand tillgodoses genom att skogsägarna i sin löpande

verksamhet tar grundläggande hänsyn. Det finns dessutom numera möjlighet för

skogsvårdsmyndigheten att föreskriva om skydd för särskilt värdefulla biotoper

och att förbjuda arbetsföretag. Skogsdikning har förbjudits helt i stora delar

av landet. På skogsmarksimpediment är det inte längre tillåtet att kalavverka.

De flesta stora skogsbolagen prövar för närvarande landskapsövergripande

planeringssystem för sina åtgärder i syfte att säkra, sprida och öka förekomsten

av livskraftiga, för Sverige naturliga växt- och djurpopulationer. Hur

motsvarande inriktning av verksamheten bör kunna åstadkommas inom det starkt

uppdelade skogsinnehavet i enskild ägo undersöks för närvarande.

 Utöver dessa åtgärder måste vi i likhet med andra länder avsätta större

reservatområden som är helt skyddade. Det sker genom förordnanden som

naturreservat och nationalparker. Hur stort behovet av sådana är beror av

utfallet av den nya skogspolitiken. Skogsstyrelsen och Naturvårdsverket har i

uppgift att följa upp denna fråga. Enligt det skogspolitiska beslutet år 1993

kan det inte uteslutas att storleksordningen 5 % av den produktiva skogsmarken

nedanför skogsodlingsgränsen kan vara ett riktvärde för reservatsbildningen.

Naturvårdsverket har i aktionsprogrammet Ett miljöanpassat samhälle, Miljö 93,

angett att ca 5 % av den produktiva skogsarealen nedanför det fjällnära området

bör vara helt undantagen från skogsbruk.

 För finansiering av statens kostnader för avsättning av naturreservat finns

det för innevarande budgetår anvisat 190 miljoner kronor. Anslaget höjdes med

55 miljoner kronor i samband med 1993 års skogspolitiska beslut för att

möjliggöra ökade avsättningar av skogsreservat. Regeringen har för avsikt att

analysera möjligheten att införa en naturvårdsavgift eler skatt som skulle kunna

bidra till att finansiera inköp av mark och övriga naturvårdsåtgärder inom

skogsbruket. Skogsföretagens konkurrenskraft skall därvid beaktas.

 I samband med att Miljöbalkutredningen (M1993:04), (tidigare Miljöorganisa-

tionsutredningen) skall utveckla det tidigare förslaget om en miljöbalk har den

även fått i uppdrag att överväga om skogsvårdslagen bör infogas i balken eller

på annat sätt samordnas med balken. Övervägandena kan ta sin utgångspunkt i

Miljöskyddskommitténs betänkande Miljöbalk (SOU 1993:27)och remissyttrandena

över detta.

4.2 Ett hållbart jordbruk

I prop. 1993/94:30 (bet. 1993/94: JoU 9, rskr. 1993/94:87) anges att "jordbruket

skall bedrivas så att det bidrar till att bevara värdefulla delar av flora och

fauna i odlingslandskapet." Det skall ske bl.a. genom att långsiktigt behålla de

naturtyper som har en rik och varierad flora.

 Denna inriktning av arbetet bör ses mot bakgrund av att de ekologiska systemen

står i ständig förändring av naturliga såväl som antropogena orsaker. Ett

statiskt tillstånd eftersträvas inte, annat än där det erfordras för bevarandet

av specifika biotoper och arter. Arbetet bör inriktas på naturtyper, så att

förutsättningarna för arters överlevnad inte äventyras av människans

verksamheter.

 Jordbrukslandskapet är till stor del ett av människan format landskap, som för

sitt fortbestånd är beroende av att hävden upprättshålls. Motivet till att

bevara den biologiska mångfalden i odlingslandskapet är att stor variation av

naturtyper, arter och gener ger långsiktiga förutsättningar för att behålla ett

produktivt jordbrukslandskap. Det traditionella odlingslandskapet är också en

viktig del av vårt kulturarv.

 Ett i alla avseenden mer miljöanpassat svenskt jordbruk kan utvecklas till ett

viktigt konkurrensmedel för svenska jordbruksföretag på den gemensamma

europeiska marknaden. I regeringens proposition Vissa livsmedelspolitiska

åtgärder vid ett medlemskap i EU (prop. 1994/95:75) anförs att en satsning på

ekologisk odling och på utveckling av nya kvalitetsprodukter med miljöanpassade

odlingsmetoder snarare än bulkproduktion kommer att bli viktigt i framtiden.

Regeringen avser att tillsammans med näringen ta initiativ till att utveckla en

särskild strategi för produktutveckling och marknadsföring av ett svenskt

miljöanpassat jordbruk.

 Utveckling inom jordbruket mot allt större arealer av monokulturer innebär att

återstående områden med hög biologisk och landskapsmässig variation och

kulturlämningar måste bevaras. I biologiskt utarmade områden måste

återställningsåtgärder vidtas.

 Vidare bör miljöanpassningen inom jordbruket vad gäller användningen av exter-

na insatsmedel, såsom handelsgödsel och bekämpningsmedel, intensifieras, bl.a.

genom att öka andelen ekologiska jordbruksföretag och genom att fortsätta de

halverings- och minskningsprogram som pågår. Minskningen av bekämpningsmedel

behandlas utförligare under avsnitt 5.2 Kretslopp och kemikalier.

 Under de senaste decennierna har den ändrade ägofördelningen och den ökade

intensiteten i brukandet inneburit att växtnäringsförlusterna från jordbruket

har ökat kraftigt. Anledningen till detta har främst varit misshushållningen med

stallgödsel och växtföljder som varit dåligt anpassade till att tillvarata den

växtnäring som finns i marken.

 Enligt de av riksdagen antagna miljömålen skall kväveläckaget halveras från

jordbruket till år 1995, ammoniakutsläppen minskas med 25 % till år 1995 och den

totala förbrukningen av handelsgödselkväve minskas med 20 % fram till

sekelskiftet. Nuvarande prognoser pekar på att växtnäringsläckaget från

jordbruket i det närmaste kommer att halveras, men inte till år 1995. Ett

viktigt led i arbetet med att uppnå dessa miljömål är den förändring av avgiften

på kväve i handelsgödsel som nyligen beslöts i samband med regeringens

proposition om Vissa livsmedelspolitiska åtgärder vid ett medlemskap i EU (prop.

1994/95:75).

 Programmet för landskapsvård bygger på ersättning till brukare för fortsatt

och förbättrad hävd av vissa från natur- och kulturmiljösynpunkt särskilt värde-

fulla odlingslandskap. Det nuvarande programmet för landskapsvårdande åtgärder

bör revideras och infasas i EU:s program för miljövänliga jordbruksmetoder och

bevarande av landskapet. Programmet kommer samtidigt att utökas kraftigt för att

täcka in kvarvarande arealer av särskilt skyddsvärda odlingslandskap.

 Inom områden där jordbruksutvecklingen utarmat landskapet miljömässigt och

kulturhistoriskt och som kan betraktas som särskilt känsliga bör insatser göras

för att återskapa ett rikare och mer varierat odlingslandskap.

 Ett detaljprogram bör utarbetas för vilka insatser som skall ges ersättning

från staten.

 Riksdagen har antagit målsättningen att 10 % av den odlade arealen skall vara

ekologiskt odlad år 2000. För att skynda på den utvecklingen kommer inom ramen

för EU:s program för miljövänliga jordbruksmetoder att utgå ett särskilt stöd

till jordbrukare som vill ställa om sitt företag till ekologisk odling.

4.3 Ett hållbart fiske

I riksdagens beslut om Strategi för biologisk mångfald anges att målen för

natur- och miljövården inom fiskets område är att fisk och skaldjur och deras

näringsorganismer skall bevaras i livskraftiga, naturligt reproducerande

bestånd. Det är också väsentligt att bevara inomartsvariationen.

 Fiskeriverket har fått regeringens uppdrag att utarbeta en aktionsplan för

biologisk mångfald avseende fisket. Planen bör ange åtgärder som syftar till att

bevara den biologiska mångfalden bl.a. genom ett hållbart nyttjande av fiskre-

surserna. Våren år 1994 beslutade riksdagen vidare om kompletteringar i fiske-

lagen som gör det möjligt att föreskriva miljökonsekvensbeskrivningar för att

bedöma inverkan på miljön av fiskemetoder och utsättande av fiskarter.

 Det är väsentligt att inrikta fiskeripolitiska insatser så att varken den

ekologiska balansen, eller fiskerinäringen hotas. De fångstkvoter som

fastställts i internationella förhandlingar har ofta överstigit den nivå som

rekommenderats av Internationella havsforskningsrådet (ICES) och har dessutom

inte efterlevts i tillräcklig grad. Redskapen har ofta inte heller varit

selektiva nog.

4.4 Friluftsliv, allemansrätt och strandskydd

Lämplig mark och natur för friluftsliv bör avsättas, särskilt i närheten av

tätorter och kopplad till tätorternas grönstruktur. Samtidigt är det viktigt att

information sprids om de rättigheter och skyldigheter som är förknippade med

allemansrätten. Vandring, skidåkning, bärplockning och andra former av

friluftsliv påverkar naturen obetydligt i det enskilda fallet. Den samlade

påverkan av många människors vistelse och aktiviteter kan däremot bli avsevärd

och leda till slitageskador i utsatta områden. En kanalisering av

besöksströmmarna blir därför ibland nödvändig. I vissa fall utnyttjas

allemansrätten av företag inom rekreationssektorn, vilket har medfört särskilda

problem. I de fall ett sådant utnyttjande förekommer och skador på naturen sker

bör det följas av ett åtagande av den som utnyttjar naturen att motverka skador.

Naturvårdsverket har regeringens uppdrag att utarbeta förslag till praktiska

lösningar vad gäller det kommersiella utnyttjandet av allemansrätten.

 Naturvårdsverket har utarbetat rekommendationer för orient-eringstävlingar och

annat organiserat friluftsliv för att förebygga konflikter, störningar och

markslitage.

 Generellt har användningen av motordrivna fordon i naturen ökat, såsom t.ex.

av terrängcyklar, snöskotrar, terrängbilar (månbilar och motorcyklar.

Barmarkskörning är generellt förbjuden med vissa undantag finns. Snöskotrar ger

normalt inga markskador eller obetydliga så länge de inte körs på barmark.

Effekterna av körning av snöskoter främst på våren då snötäcket är tunt liksom

användningen av nya "fordon" kräver särskild uppmärksamhet. En proposition om

skoteranvändningen kommer att föreläggas riksdagen våren 1995.

 Sverige är rikt på sjöar, stränder, skärgårdsområden och vattendrag och den

sammanlagda strandsträckan är lång. Önskemålet att få uppföra fritidshus m.m. i

strandnära områden är olika starkt i olika delar av landet. Regionala skillnader

har främst beaktats genom avgränsningar av strandskyddsområden som beslutats av

länsstyrelserna. Även om sålunda bebyggelsetrycket i stora delar av landet är

lågt bör det understrykas att bevarandet av strandområdena måste ses i ett

långsiktigt perspektiv. Att ett område nu är av mindre intresse för frilufts-

livet behöver inte innebära att så kommer att vara fallet för all framtid.

4.5 Fjällvärlden

Fjälltrakterna, i synnerhet kalfjällen, är särskilt känsliga för slitage.

Känsligheten beror i hög grad på vegetationens låga produktionsförmåga, vilken i

sin tur beror på klimat- och markförhållanden. Om vegetationen nöts bort och

mineraljorden blottläggs förvärras en tramp- eller körskada genom inverkan av

vind och vatten.

 Markskador och andra olägenheter på grund av terrängkörning bör begränsas. I

många fall t.ex. för snöskoter kan det vara lämpligt att kanalisera markanvänd-

ningen till leder. Även användningen av andra fordon i naturen bör följas upp,

t.ex. användningen av s.k. terrängcyklar i fjällvärlden. Detta gäller inte minst

i närheten av fjällstationer och hotell och där utnyttjandet av naturen kan vara

intensivt. Det ligger i allas intresse att skador kan undvikas.

 Rennäringen har på grund av överbetning och terrängkörning, främst barmarks-

körning, negativa effekter på bl.a. vegetationsutvecklingen på kalfjället. Ren-

näringen måste anpassa sin verksamhet till naturens förutsättningar. Inom ramen

för dessa förutsättningar måste näringen också få rationalisera sin verksamhet.

Jordbruksverket har bemyndigats att meddela föreskrifter om naturvårdshänsyn

vid renskötsel.

 Fjällen tillhör våra mest skyddsvärda områden och måste få ett starkare skydd

mot olika slags störningar. Miljövårdsberedningen kommer därför att få i uppdrag

att göra en samlad analys av situationen i landets fjällområden.

5 Det ekologiskt hållbara industrisamhället

Regeringens bedömning: Ett miljöanpassat närings-

liv är en förutsättning för en hållbar utveckling

och kan stärka konkurrenskraften. Producenterna

bör ta ett ökat miljöansvar för varor och produk-

ter under hela dess livscykel. Kretsloppsarbetet

drivs vidare med kraft. Spridning av skadliga äm-

nen som medför risk för miljö och hälsa bör be-

gränsas så långt möjligt. Mängden avfall bör min-

ska avsevärt jämfört med dagens situation.

 Miljöanpassningen av det svenska energisystemet

fortsätter, bl.a. för att minska riskerna för glo-

bala klimatförändringar. Strålskydds- och säker-

hetsarbetet inom kärnbränslecykeln bedrivs med

fortsatt höga ambitionsmål. Som ny medlem i euro-

peiska unionen bör Sverige verka för att miljöas-

pekterna får en stor tyngd i den framtida europei-

ska energipolitiken.

 Genomförandet av programmet för omprövning av

industrins utsläppsvillkor är av stor betydelse

för att så långt möjligt begränsa industriut-

släppen.

 Vad beträffar transportsystemets miljöanpassning

avser regeringen att arbeta efter en strategi med

tre huvudlinjer, nämligen ett ökat engagemang inom

EU, ett breddat och fördjupat arbete i Sverige och

ett fortsatt internationellt arbete främst inom

ramen för ECE:s och OECD:s verksamheter. En sådan

anpassning behövs för att åstadkomma begränsningar

av utsläppen och ett långsiktigt hållbart tran-

sportmönster.

5.1 Miljöanpassat näringsliv

Ökade miljökrav ställs nu av konsumenter och stora inköpare i den privata och

offentliga sektorn. Miljöanpassad produktion är på väg att bli ett viktigt

konkurrensmedel. Ett miljöanpassat näringsliv har därför ökade förutsättningar

för tillväxt och export och därmed också för att generera sysselsättning och

välstånd.

 Med miljöanpassning menas här inte bara renare produktion, utan att hänsyn tas

till miljön i företaget som helhet, inklusive ansvar för produktens miljöpåver-

kan under användning och då den till slut bör kasseras eller återvinnas. Denna

miljöanpassning sker delvis inom näringslivet som en del av dess normala mark-

nadsanpassning.

 Staten har dock en roll i att driva på och underlätta denna process för att

bidra till att skapa ett miljöanpassat näringsliv.

Förändringar inom näringslivet

En viktig uppgift för regeringen är att få näringslivet att än mer inse

betydelsen av att vara offensiv inom miljöområdet.

 I EU markeras betydelsen av miljöanpassning tydligt i den Vitbok som utarbetats

om tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning. Vidare kan nämnas att USA:s

regering arbetar på att ta fram en handlingsplan för att göra näringslivet mer

miljöanpassat och därmed konkurrenskraftigt inför framtiden.

 Frivillig miljöstyrning och miljörevision i industrin (EMAS, Eco-Management

and Audit Scheme) är en viktig faktor för förändringsprocessen inom industrin.

Regeringen har nyligen lagt en proposition (prop. 1994/95:101, JoU:09, rskr.

1994/95:86) i frågan. Propositionen har utarbetats på grundval av de regler som

tagits fram inom EU. Syftet med systemet är att förbättra och utvärdera

industrins miljöarbete och att ge allmänheten information om detta arbete.

Reglerna innehåller högt ställda krav på hur miljöarbetet skall bedrivas inom de

företag som väljer att ansluta sig till det. Det kommer också att kunna leda

till att det skapas en ökad trovärdighet för det miljöarbete och de

förbättringar som sker inom industrin.

 En liknande åtgärd som diskuteras internationellt i detta sammanhang är att

företag bör redovisa sin miljöpolicy och miljöeffekter av sin verksamhet i

årsredovisningen.

Teknisk utveckling

Utbildning, både inom skola och högskola, samt inom vidareutbildning och

arbetsmarknadsutbildning är viktiga områden för att öka kompetensen inom det

miljörelaterade området.

 För att få fram nya produkter, nya material etc. behövs ökad teknikutveckling.

Exempel på intressanta områden är utvecklingen av förnybar energi, nya material,

miljöanpassad teknik, effektivare och mera resurssnåla industriella processer,

energisnåla fordon och modernare kollektivtrafik.

 För att få fullt genomslag för nya tekniska lösningar behövs en ökad koppling

mellan forskning, utveckling, demonstrationsanläggningar och fullskalig

produktion.

 Statligt ledd teknikupphandling har redan visat sig effektiv för att få fram

energieffektivare produkter. En fortsatt satsning på teknikupphandling inom

andra miljörelaterade områden har stora möjligheter att bidra till en positiv

teknisk utveckling. Även stöd till uppfinnare och småföretag kan behövas för att

innovationer skall kunna utnyttjas bättre.

 För att stödja investeringar och därmed sysselsättning inom miljöområdet

föreslog regeringen i prop. 1994/95:25 att 400 miljoner kronor som engångsinsats

skulle avsättas för att stödja investeringar inom miljöområdet, som förbättrad

avloppsrening, utbyggd fjärrvärme, upprustning av naturvårdsområden, bullerbe-

kämpning och efterbehandling av förorenade industriområden. Dessutom skall

regeringen inleda en försöksverksamhet med investeringsbidrag för omställning i

ekologiskt hållbar riktning i näringsliv och kommuner.

 Sammantaget kan miljösektorn, både i en direkt bemärkelse såsom vatten- och

luftrening, avfallshantering m.m. och i en vidare bemärkelse som gäller hela

näringslivet, bidra till att skapa nya arbetstillfällen. Det mesta av detta

arbete bör ske på initiativ av näringslivet.

 Regeringen har dock en roll i att driva på och underlätta denna process, och

har redan vidtagit vissa åtgärder. För att fortsätta utveckla detta område bör

närings-, finans och miljöpolitiken samordnas ytterligare. Naturvårdsverket får

i uppdrag att i samråd med övriga berörda sektorsmyndigheter föreslå ett samlat

program för miljöinsatser som kan ge nya arbeten. Regeringen avser också att

aktivt deltaga i det arbete som pågår i EU och i andra internationella organ

inom detta område.

5.2 Kretslopp och kemikalier

En förutsättning för att uppnå en långsiktigt hållbar utveckling vad gäller

varor och produkter är att alla samhällssektorer deltar och engageras i att

ändra beteende från att vara belastande och förbrukande till att värna om vår

miljö och våra naturresurser.

 Samhällets materialhantering är i dag i allt för hög grad enkelriktad- från

utvinning av råvara till deponering av avfall. Spridningen av kemiska ämnen via

varor och produkter har ökat till följd av en ökad industriell användning av

kemikalier vid tillverkningsprocesser. I framtiden bör produktionen inriktas på

att utforma varor och produkter så att de utan skador på hälsa och miljö kan

användas, återanvändas, återvinnas och ingå i ett naturligt kretslopp.

Åtgärder beträffande varor

Producenterna bör ta ett ökat miljöansvar för varor och produkter under hela

dess livscykel. En strategi bör utvecklas för en kretsloppsanpassad

varuproduktion. Bilar, elektroniska och elektriska produkter samt byggprodukter

har redan pekats ut som prioriterade områden (prop. 1992/93:180, bet.

1992/93:JoU14, rskr. 1992/93:344). Nya varugrupper bör successivt indentifieras

där särskilda åtgärder t.ex. producentansvar eller andra styrmedel kan

övervägas. Vad gäller t.ex. byggprodukter är det viktigt att de är lämpliga för

sitt ändamål och att ett gott inomhusklimat kan erhållas. Nya varugrupper där

producentansvar kan övervägas bör successivt identifieras.

 Producentansvar bör införas för prioriterade varor varvid producenternas ansvar

för hela eller delar av produktens livscykel regleras. Producentansvaret kan

t.ex. omfatta skyldighet att upprätta energi- och materialbalanser samt

miljövarudeklarationer och att uppnå återanvändnings- och återvinningsmål. Det

internationella perspektivet är viktigt att beakta i dessa sammanhang.

 Producenten spelar en viktig roll i arbetet med att varor utformas så att

restprodukter utan risk för skada på hälsa och miljö kan ingå i naturens eget

kretslopp. Det är i första hand producenterna som känner till sammansättningen

av sina produkter och har kompetensen att utforma miljöanpassade varor som mini-

merar avfallsmängderna för deponering. Producenterna kan också göras ansvariga

för att uppfylla av statsmakterna uppställda mål om t.ex. återanvändning och

återvinning. Information om miljöeffekter vid användning av en produkt bör ut-

formas av producenten. Det finns industriföretag, främst de större, som redan

idag aktivt arbetar med att minska produkternas miljöpåverkan under hela livs-

cykeln t.ex. med s.k. livscykelanalyser (LCA). De företag som arbetar i enlighet

med det synsättet bör tjäna som goda exempel för andra företag.

 Konsumenterna bör i ökad grad stimuleras att göra ett bra miljöval mellan

produkter med likvärdig funktion. Miljömärkning och varuinformation är viktiga

instrument för att underlätta val av varor och produkter som inte skadar miljö

och hälsa. De officiella miljömärkningssystemen, det nordiska miljömärknings-

systemet samt EU:s miljömärkning som nu börjar tillämpas i Sverige, är exempel

på sådan information. Det finns också andra frivilliga miljömärkningssystem. Det

är viktigt att de officiella märkningssystemen vidareutvecklas. Det är också

viktigt att öka det internationella samarbetet kring dessa frågor, eftersom man

kommer att handla alltmer med miljömärkta varor över gränserna. Arbete kring

detta pågår nu bland annat inom EU, OECD, GATT och UNCTAD, med Sverige som

aktiv deltagare.

 Centrala myndigheter bör arbeta aktivt med förslag till utformning av produ-

centansvar inklusive konsekvensbeskrivningar av införande av producentansvar

samt förslag till andra styrmedel m.m.

 Sverige bör vara pådrivande för en gemensam policy vad gäller kretsloppsan-

passad varuproduktion inom EU i syfte att hushålla med ändliga resurser och

minska avfallsmängerna. Sverige bör också aktivt delta i arbetet inom EU vad

gäller pågående arbeten i projektgrupper med prioriterade avfallsströmmar och

producentansvar. Projektgrupper finns för bl.a. byggavfall och elektroniskt

avfall. Syftet är att ta fram underlag för rekommendationer i brett samarbete

med industri, konsumentorganisationer m.fl. Det nordiska arbetet är också

viktigt. Inom ramen för Nordiska rådet bedrivs arbete som syftar till

miljöriktigt omhändertagande av uttjänta varor, t.ex. för elektronik.

Åtgärder beträffande skadliga ämnen

Spridningen av skadliga ämnen som medför risk för miljö och hälsa bör begränsas

så långt möjligt. Konsumenter och producenter av miljöskadliga produkter har ett

ansvar att begränsa användningen av skadliga produkter till att inte använda mer

än vad som krävs och att undvika skadliga produkter som kan ersättas med mindre

skadliga då alternativ finns. Skadliga ämnen i varor och produkter bör minska så

att ämnena inte sprids via avfall och restprodukter.

 Kunskapen behöver öka om kemiska produkters risker för hälsa och miljö såväl i

hushållen som inom industrin. Mindre företag bör också få kunskaps- och

kompetensstöd vad gäller kemikalielagstiftning samt hantering av kemiska risker

från miljösynpunkt. Det pågående riskbegränsningsarbetet vad gäller skadliga

kemiska produkter bör intensifieras. Arbetet med att byta ut miljö- och

hälsoskadliga kemikalier mot mindre skadliga, d.v.s. tillämpningen av

substitutionsprincipen, måste kraftfullt drivas vidare.

 Arbetet med att reducera såväl risker med som användningen av bekämpningsmedel

inom jordbruket måste offensivt fortsätta i den riktning som nu sker.

Utvecklingen måste också följas vad gäller bekämpningsmedelsanvändningen inom

jordbruket. Insatser för förhandsgranskning av biocider och biologiska

bekämpningsmedel är viktiga.

 De centrala myndigheterna har en viktig roll i informationsarbetet till

regionala och lokala myndigheter. Stödet bör förbättras till regionala och

lokala tillsynsmyndigheter inom kemikalieområdet om hur riskbegränsningsarbetet

kan bedrivas. Man bör även stödja en ökad kompetensutveckling inom detta område.

 Om industrins eller branschens frivilliga insatser för att genomföra

begränsnings- eller substitutionsarbete går långsammare än vad som är tekniskt

och ekonomiskt möjligt i förhållande till kalkylerade miljövinster får andra

åtgärder övervägas såsom ekonomiska styrmedel.

 På kemikalieområdet måste Sverige driva på arbetet inom EU med kemikaliekon-

trollen med utgångspunkt från Sveriges nationella mål. Samtidigt måste Sverige

göra särskilda insatser för en regelutveckling som tillgodoser de svenska be-

hoven på de områden där tidsbegränsade undantag föreligger i medlemskapsavtalet.

Arbetet inom OECD bör inriktas på att främja integrationen mellan OECD och andra

internationella organ, t.ex. FN:s Intergovernments Forum on Chemical Safety.

OECD-arbetet bör vara ett sätt att även fortsättningsvis bidra till att utveck-

la den internationella kemikaliekontrollen och därmed också arbetet mot kemiska

risker inom EU.

 Arbetet inom Nordiska ministerrådet bör också utnyttjas för att driva för

Sverige angelägna kemikaliefrågor.

 Insatserna mot Östeuropa för att öka kunskapen om kemikaliers egenskaper och

risker samt om lagstiftning är angelägna i såväl ett internationellt perspektiv

som för att säkerställa en låg miljöbelastning på Östersjön och i Sverige.

Åtgärder inom avfallsområdet

Olika avfall har olika återvinningspotential. Regeringen avser att överväga

möjligheterna att genom ekonomiska styrmedel skapa bättre förutsättningar för

ökad resurshushållning och minskad belastning på miljön.

 Producentansvar är ett annat viktigt styrmedel för att minska avfallsmängder

och behovet av deponering. För att skapa bättre förutsättningar för ett slutligt

omhändertagande av avfall och restprodukter, som innebär bl.a. resursbesparing

och bättre hantering från miljösynpunkt, bör det ske en ökad sortering i olika,

materialspecifika fraktioner. Avfall och restprodukter från industri och hushåll

bör i än högre grad nyttiggöras som insatsprodukter vid nytillverkning av varor

och produkter. Energiutvinning bör kunna ske för visst slags avfall. I

sammanhanget bör noteras att utveckling av metoder och processer för

omhändertagande, återanvändning och återvinning av avfall och produkter måste

inbegripa aspekter på arbetsmiljön.

 Kommunerna har en viktig roll genom sina direkta kontakter med kommuninvånare

och näringsliv samt genom sin övergripande avfallsplanering. Kommunerna har i

dag inget ansvar för insamling och omhändertagande av industriavfall. Det är

emellertid lika viktigt att få till stånd källsortering av industriavfall som av

annat avfall. För vissa industriavfall, t.ex byggproduktionsavfall, bör produ-

centansvar övervägas.

 Arbetet med att minska mängderna miljöfarligt avfall måste kraftfullt fort-

sätta. Regeringen har skärpt kontrollen över hanteringen av miljöfarligt avfall.

För vissa slag av miljöfarligt avfall bör producentansvar övervägas.

 Deponering av återvinningsbart avfall är inte förenligt med principerna för ett

kretsloppssamhälle. Gamla avfallsanläggningar måste avvecklas och återvinnings-

anläggningar skapas som led i minskad avfallsdeponering och ökad återvinning.

Mängderna avfall bör avsevärt minska jämfört med dagens situation.

 För sanering och återställning av miljöskadade områden bedrivs i dag inom

Naturvårdsverket ett femårigt program som pågår t.o.m. budgetåret 1995/96. I

programmet ingår bl.a. att genomföra sanerings- och återställningsåtgärder, ta

fram uppgifter om behovet av och kostnader för saneringsinsatser, kunskap om

metoder för sanering och förslag till plan för det fortsatta arbetet. Regeringen

har erfarit att Naturvårdsverket i oktober år 1995 kommer att redovisa ett

förslag till plan för det fortsatta arbetet med åtgärder mot miljöskador.

Regeringen avser därefter lägga fast en handlingsplan för åtgärder inom

miljöskadade områden, inbegripet finasieringsfrågor. Det juridiska ansvaret för

skador i miljön efter industriell verksamhet måste också klarläggas. Detta ingår

i tilläggsdirektiven till Miljöbalksutredningen, se vidare avsnitt 6.1.

Regeringen föreslår i propositionen Vissa ekonomisk-politiska åtgärder m.m.

(prop. 1994/95:25) att 75 miljoner kronor av inledningsvis nämnda 400 miljoner

kronor för miljöinvesteringar, anslås som engångsinsats för efterbehandling av

miljöskador inom gamla industriområden.

 Arbete pågår med åtgärdsprogram för insamling av uttjänta varor och produkter

innehållande kvicksilver. En plan för slutförvaring av upparbetat kvicksilver-

haltigt avfall bör fastställas.

 Sverige bör inom avfallsområdet vara pådrivande för att regler utvecklas inom

EU för förbränning och deponering av avfall. De totala avfallsmängderna i Europa

bör minskas och det farliga avfallet minimeras. Inom EU har den principen

utvecklats att varje land har ansvaret för sitt eget avfall. Denna princip bör

även gälla globalt.

 Sverige bör verka för att det klart skall kunna framgå vad som är restprodukt

så att kretsloppstanken med återanvändning och återvinning skall kunna utvecklas

ytterligare.

 Inom UNEP har konventionen om kontroll av gränsöverskridande transporter och

slutligt omhändertagande av farligt avfall utarbetats, Baselkonventionen. Det är

viktigt att konventionen efterlevs och Sverige bör vara pådrivande inom ramen

för konventionens arbete. Inom OECD finns en Waste Management Policy Group som

utarbetar policies på området avfallshantering. Sverige bör likaledes vara

pådrivande i detta arbete.Det nordiska arbetet på avfallsområdet har pågått i

många år. Det arbetet är en bra bas och spelar en viktig roll för annat

internationellt arbete.

 Samarbetet med Östeuropa inom avfallsområdet bör intensifieras. Sverige bör

verka för att de totala mängderna avfall minskas, kunskap förmedlas om miljö-

regler vid förbränning och deponering av avfall samt att mängderna miljöfarliga

komponenter i avfallet minskas.

5.3 Energisystemets miljöanpassning

Produktion, distribution och användning av energi ger upphov till miljöpåverkan

t.ex. av försurande ämnen, klimatpåverkande gaser och andra föroreningar med

hälsoeffekter.

Energipolitikens mål är att på kort och lång sikt trygga tillgången på el och

annan energi på med omvärlden konkurrenskraftiga villkor. Energipolitiken bör

vidare utgå från vad natur och miljö kan bära.

 Miljöarbetet för energisektorn styrs av de utsläppsmål riksdagen fastställt om

utsläpp av koldioxid och andra växthusgaser, svavel- och kväveoxider, flyktiga

organiska ämnen samt cancerframkallande substanser.

 Klimatkonventionen trädde i kraft i mars år 1994. Åtaganden inom ramen för

konventionen är av stor betydelse för miljöarbetet inom energisektorn.

Miljöfrågorna påverkas också av den energipolitik som bedrivs.

 Riksdagen beslutade år 1991 om riktlinjer för energipolitiken - den s.k.

trepartiöverenskommelsen. Tidpunkten för när kärnkraftavvecklingen kan inledas

och i vilken takt den kan ske avgörs enligt dessa riktlinjer av resultatet av

hushållningen med el, tillförseln av el från miljöacceptabel kraftproduktion och

möjligheten att bibehålla konkurrenskraftiga priser. Riksdagen har tidigare

uttalat (prop. 1979/80:170 NV 70, rskr. 410) att det bör slås fast att den sista

reaktorn i Sverige skall stängas senast år 2010. Skydd mot utbyggnad av större

älvar och älvsträckor har föreskrivits i lag (1987:12) om hushållning med

naturresurser m.m.

 En effektivare energianvändning, biobränslen och andra förnybara energikällor

bör främjas. Ett nytt program med utgångspunkt i riksdagens beslut om kärnkraft-

avveckling och beslutet om att begränsa utsläppen av koldioxid tas fram av

Energikommissionen (N 1994:04).

Omställningen av energisystemet - klimatfrågan

Miljöproblemen inom energisektorn är till stor del regionala eller globala till

sin natur. Det är därför angeläget att Sverige utnyttjar möjligheterna till att

internationellt driva på miljöarbetet, förbättra energieffektiviteten och främja

användningen av förnybara energislag. Det är särskilt viktigt i länder som fort-

farande inte effektiviserat sin energianvändning eller där efterfrågan på energi

ökar stadigt. Naturligtvis behövs också aktiva nationella insatser i Sverige.

 Det fortsatta arbetet med att miljöanpassa energisystemet och övriga stödjande

åtgärder inom ramen för klimatkonventionen kommer inte bara att ge en betydande

kunskap om kostnader och åtgärdsmöjligheter i andra länder utan också bidraga

till en bärkraftig utveckling av energisektorn i bl.a. Östeuropa.

 Frågan om att starta en försöksperiod för gemensamt genomförande av nationella

åtaganden kommer att behandlas på klimatkonventionens första partskonferens.

Avsikten med försöksperioden är bl.a att vinna erfarenheter av denna typ av

styrmedel. Sverige har påbörjat ett sådant arbete och har sedan år 1993 genom

bidrag och lån bidragit till att åstadkomma en miljöanpassning av energisystemen

i Baltikum och Östeuropa.

 Sverige har nu som medlem i EU nya möjligheter att medverka i det europeiska

miljöarbetet. Det gäller såväl inom EU som i förhållande till de länder i

Östeuropa som ansökt om medlemsskap. Försurningen och klimatfrågan tillhör

regeringens prioriterade områden för det näraliggande miljöarbetet inom EU.

Sverige bör verka för att EU inför en koldioxidskatt eller andra ekonomiska

styrmedel med samma effekt. Det är också viktigt att direktivet om stora

förbränningsanläggningar revideras i syfte att minska utsläppen av försurande

ämnen.

 År 1996 kommer frågan om en gemensam energipolitik upp inom EU. Sverige får i

och med medlemsskapet nu möjlighet att aktivt delta i miljöanpassningen av EU:s

energipolitik så att miljöfrågorna integreras i arbetet.

 Energieffektiviteten inom den svenska industrin har stadigt ökat. Energieffek-

tivisering bidrar till dels en minskad miljöbelastning dels till att öka indust-

rins konkurrenskraft och fösörjningstrygghet. Det är därför angeläget att sådan

forskning och utveckling bedrivs som leder till nya och energisnålare processer

inom de energiintensiva basnäringarna och att denna teknikutveckling stimuleras.

Staten har program för energieffektiv processteknik som administreras av NUTEK.

 Det är vidare nödvändigt att ytterligare främja utveckling av energisnåla

produkter. Energikommissionen bör överväga styrmedel för att stimulera till en

ökad energihushållning. I det sammanhanget kan normer för elförbrukning för

hushållsapparater m.m. övervägas.

 De svenska programmen för omställning av energisystemet utreds nu av den

parlamentariskt sammansatta Energikommissionen (N 1994:04). Kommissionen bör

enligt sina direktiv utforma sina förslag till energi- och miljöpolitiska

styrmedel så att omställningen och miljöanpassningen av energisystemet kan ske

på samhälls- och marknadsekonomiskt riktiga grunder.

 Förutsättningarna för energieffektivisering och användning av förnybara

energislag måste förbättras. Kommunerna har ett stort inflytande över boendet

och klimathänsyn måste utgöra en integrerad del av framtida samhällsbyggnad.

Detta synsätt måste också omfatta trafikplaneringen. Utvecklingen av det moderna

konsumtionssamhället är avgörande för den ökande energiförbrukningen i stort.

Konsumtionsmönster och människors beteende kan ses som en funktion av värde-

ringar och attityder. Det finns en inneboende tröghet i förändringsprocessen,

vilket gör att en genomgripande förändring kan ta tid. Det är emellertid väsent-

ligt att starta en process för att påskynda denna utveckling. Ovanstående fråge-

ställningar utgör en naturlig uppgift i kommunernas Agenda-21 arbete.

 Kundernas krav på miljöanpassade produkter har skapat en snabb marknadsan-

passning. Detta börjar också skönjas inom energisektorn.

Kärnkraft

Energikommissionen utreder de samhällsekonomiska, miljö- och energipolitiska

konsekvenserna av en avställning av en eller flera reaktorer under 1990-talet.

Utifrån sin analys bör kommissionen överväga och föreslå lämpliga styrmedel.

Forsknings- och utvecklingsarbetet bör även fortsättningsvis bedrivas så att

metoder finns tillgängliga för en säker avveckling och rivning av kärntekniska

anläggningar i vilka verksamhet inte längre skall bedrivas.

Kärnsäkerhet och strålskydd

Kärnsäkerhetsarbetet i Sverige bör bedrivas med fortsatt höga ambitioner.

Arbetet bör även i fortsättningen inriktas mot att förebygga, samt vidmakthålla

och förstärka skyddet mot allvarliga tillbud och haverier. Myndigheterna bör

vidareutveckla tillsynsrutinerna så att förmågan att i god tid upptäcka och

åtgärda säkerhetsbrister vidmakthålls och förstärks. Inspektionsmetoderna bör

ytterligare utvecklas.

 Reaktorinnehavarna bör ytterligare se över sitt interna säkerhetsarbete och

förbättra underlaget för säkerhetsredovisningen. Erfarenhetsrapporteringen bör

förbättras.

 Sverige bör göra särskilda insatser för att minska sannolikheten för att en

kärnkraftsolycka vid Ignalina med stora radioaktiva utsläpp skall inträffa före

avvecklingstidpunkten för anläggningen.

Kärnämneskontroll

IAEA har bekräftat att Sverige uppfyllt sina åtaganden enligt gällande

safeguardavtal. Statens kärnkraftsinspektion (SKI) bör även fortsättningsvis

delta i arbetet med att utveckla och effektivisera IAEA:s "safeguardsystem".

Vidare bör Sverige verka för att mottagarstaterna skall ha kontroll över

kärnämnen inom eget territorium och därigenom säkerställa att sådant material

inte används olagligt. Det använda kärnbränslet och kärnavfallet bör omhändertas

och lagras på ett från säkerhets- och miljösynpunkt acceptabelt sätt.

Kärnavfallssäkerhet

Genomförandet av de återstående delarna av det svenska slutförvarsprogrammet har

påbörjats genom förberedelser för en inkapslingsstation och de inledande

förstudierna i platsvalsprocessen. Regeringen avser att ge sådana riktlinjer för

genomförandeprocessen att en god offentlig insyn blir möjlig och processen

underlättas. Myndigheternas arbete bör även fortsättningsvis vara inriktat mot

att behandling, mellanlagring och annan hantering samt slutförvaring av använt

kärnbränsle och kärnavfall sker så att läckage av radioaktiva ämnen till

omgivningen förhindras eller begränsas. Ett slutförvar för använt kärnbränsle

och kärnavfall bör utföras i två huvudfaser, nämligen demonstrationsdeponering

och slutförvaring. Demonstrationsdeponeringen bör omfatta endast en del av den

totala mängden använt kärnbränsle och kärnavfall. Beslutet om slutförvaring bör

inte tas förrän efter det att demonstrationsdeponeringen genomförts och

resultaten av densamma utvärderats samt andra alternativ övervägts.

 En allsidighet bör därför även fortsättningsvis upprätthållas i FoU-arbetet när

det gäller hanterings- och förvaringsmetoder.

 Det radioaktiva avfallet bör minimeras och tas om hand på ett sätt som är

godtagbart med hänsyn till strålskyddet. Kriterier och bestämmelser för det låg-

och medelaktiva avfallet, inklusive rivningsavfallet, samt för det högaktiva

avfallet bör under mandatperioden utvecklas och överarbetas. Regeringen har i en

lagrådsremiss bl.a. föreslagit ett förbud mot mellanlagring av utländskt

kärnbränsle.

Strålskydd

Nya kraftledningar bör inte konstrueras på ett sådant sätt att människor i

onödan utsätts för den elektromagnetiska strålning som alstras. Trenden vad

gäller ökade stråldoser till personal på de svenska kärnkraftverken måste brytas

och i stället successivt minska.

Luftföroreningar och försurning

Utsläppen av luftföroreningar från energisektorn bör hållas på en fortsatt låg

nivå även efter kärnkraftavvecklingen. Riktlinjerna för prövning av nya

elproduktionsanläggningar liksom andra styrmedel för att begränsa svavel- och

kväveoxidutsläpp bör ses över.

 Naturvårdsverket har regeringens uppdrag att lämna förslag till ytterligare

åtgärder för att minska utsläppen av kväveoxider till år 2005. Naturvårdsverket

har också regeringens uppdrag att följa upp riksdagens mål att minska utsläppen

av flyktiga organiska ämnen med 50 % till år 2000.

 En stor källa för utsläpp av cancerframkallande ämnen och flyktiga organiska

ämnen är vedeldning i små pannor och kaminer. Naturvårdsverket och NUTEK har

tidigare föreslagit åtgärder för att minska utsläppen av luftföroreningar och

andra olägenheter från småskalig vedeldning. Förslaget bereds f.n. i

regeringskansliet.

5.4 Industriutsläpp

Det övergripande målet är att till år 2000 begränsa industrins utsläpp till en

sådan nivå att miljön inte tar skada. Ett annat mål är att begränsa utsläppen av

klorerade organiska ämnen så att de inte ger skadlig påverkan på miljön eller

hälsan. Tillförseln av metaller till skog och mark bör begränsas så att inte

människors hälsa eller naturen skadas i ett långsiktigt perspektiv. För

närsaltsutsläpp gäller det långsiktiga målet att förhindra att övergödning

uppstår och det nationella målet är att halvera utsläppen av kväve till år 1995.

 För att kunna uppnå detta krävs ett fortsatt åtgärdsarbete för att reducera

utsläpp av metaller, VOC, organiska miljögifter, klimatpåverkande och

ozonförstörande ämnen, försurande ämnen och närsalter.

Inriktning på arbetet

Pågående program för omprövning av gällande villkor i tillstånd enligt miljö-

skyddslagen innebär att drygt hälften av alla industrianläggningar kommer att

omprövas under den kommande tioårsperioden. Det är av stor vikt att detta

program genomförs. Bland de branscher som prioriteras är skogsindustrin, järn-

och stålverk, organisk kemisk industri, gruvor och mineralullsfabriker.

 Det är positivt att kunna konstatera att skogsindustrins utsläpp av klorerade

organiska ämnen har minskats kraftigt under senare år. Effekterna av de klorfria

processerna bör emellertid ananlyseras ytterligare, då även icke klorerade

organiska ämnen kan ge upphov till miljöeffekter. Ett annat positivt tecken är

att den tekniska utvecklingen nu gör det möjligt att utveckla teknik för s.k.

slutna processer.

 Övergödningen av våra hav, sjöar och vattendrag måste förhindras. För kväveut-

släppen gäller att vi inte kommer att kunna uppfylla det 50 procentiga reduk-

tionsmålet till år 1995. Naturvårdsverket har därför fått i uppdrag att föreslå

ytterligare åtgärder för att uppfylla detta mål. I sammanhanget bör även de sam-

hällsekonomiska konsekvenserna belysas. Genomförandet av omprövningsprogrammet

är av stor betydelse och i detta sammanhang måste reduktion av kväveutsläpp

prioriteras.

 Vatten- och avloppsfrågorna ingår också i omprövningsprogrammet. Efter jord-

bruket är vatten- och avloppssektorn den största utsläppskällan av kväve. För

att kunna uppnå kvävereduktionsmålen krävs ökade investeringar i förbättringar

av de kommunala vatten- och avloppsnäten fram till år 1998. Flertalet av de

föråldrade ledningssystemen bör bytas ut och förbättras. Regeringen har med

anledning av detta i propositionen om Vissa ekonomisk-politiska åtgärder m.m.

(prop. 1994/95:25) föreslagit att bidrag skall lämnas till åtgärder inom Va-

sektorn inkl. ledningsnät. Andra åtgärder kan vara att återskapa våtmarkerna

som naturliga avrinningsområden för avloppsvatten.

 För vissa metaller kommer inte riksdagens mål om en 50 procentig reduktion av

utsläppen kunna uppfyllas till år 1995. Som större källor för metallutsläppen

kan nämnas gruvavfallsområden, avfallsdeponier, ytbehandlingsanläggningar men

även skogsindustrin. För de senare är arbetet med att utveckla teknik för s.k.

slutna processer av stor betydelse.

 Den svenska utfasningen av användningen av CFC har varit framgångsrik. Sverige

har bland annat varit ledande i att hitta alternativ till CFC-baserade lösnings-

medel inom industriella processer. Naturvårdsverket har tillsammans med den

svenska industrin en viktig roll att sprida dessa erfarenheter till andra delar

av världen för att effektivare hindra uttunningen av ozonskiktet.

 Användningen av CFC i bl.a. handelns kylanläggningar skall avvecklas helt.

Vidare bör alternativ till all användning av HCFC som köldmedium utvecklas för

att en slutlig avveckling av ozonnedbrytande ämnen skall uppnås.

Miljökvalitetsnormer och generella föreskrifter

Miljökvalitetsnormer och generella föreskrifter hänger nära samman med varandra.

Generella föreskrifter för olika typer av utsläpp kan ibland användas i stället

för eller som komplement till individuella koncessionsnämndsprövningar av varje

enskild industri.

5.5 Ett miljöanpassat transportsystem

Det fortsatta arbetet med trafikens miljöanpassning bör baseras på en avvägning

mellan behovet av att utveckla transporterna för att möta 2000-talets

transportbehov och av behovet och nödvändigheten av att öka transportsystemens

miljöanpassning.

 En grundläggande uppgift är att förändra systemet så att det klarar de krav som

resenärer och transportköpare ställer på funktionella och effektiva transporter

samtidigt som miljö- och hälsoproblemen kan bemästras.

 Med begreppet ett miljöanpassat transportsystem avses ett sätt att organisera

och genomföra transporter av personer och gods inom de ramar som människor och

natur tål.

 Regeringens bedömning är att arbetet med att begränsa trafikens miljöpåverkan

måste drivas vidare på ett kraftfullt sätt. Åtgärder för att skapa ett

miljöanpassat transportsystem behövs dels för att åstadkomma begränsningar av

utsläppen och dels för att åstadkomma ett transportmönster som är långsiktigt

hållbart och förenligt med en god livsmiljö. Sverige har jämfört med många andra

länder inom EU kommit långt när det gäller miljöåtgärder inom transportsektorn

inte minst när det gäller åtgärder inom vägtrafiken och då särskilt krav på

fordon och bränslen. Sverige har genom besluten om miljöklassning bland de

renaste fordonsbränslena som idag står att få i världen. Ytterligare åtgärder

krävs dock för att förbättra fordon och bränslen. Vidare bör den fysiska

planeringen på lokal och regional nivå inriktas mot att minska transportbehovet

totalt och för att möjliggöra utveckling av transporter med liten eller ingen

miljöbelastning.

 Trafikverkens miljörapporter och Naturvårdsverkets Miljö-93 visar emellertid

att det framgent krävs omfattande åtgärder utöver de som redan genomförts. Ver-

ken visar i de senaste miljörapporterna från hösten år 1994 att inte ens de

etappmål som preliminärt införts i Sverige kan nås. Verken pekar främst ut be-

hovet av att ytterligare reducera kväveoxiderna och inte minst koldioxidut-

släppen.

 Behovet av att fördjupa och bredda detta arbete har redan inletts bl.a. genom

ett övergripande arbete med temat "miljöanpassat transportsystem" som sker

gemensamt mellan Statens Naturvårdsverk och de fyra trafikverken samt andra

berörda verk och forskningsorgan. Länsstyrelserna arbetar på regeringens uppdrag

med regional samhällsplanering för ett miljöanpassat transportsystem och

Boverket med en nationell vision där bl.a. frågan om miljöanpassade

kommunikationer behandlas.

 De grundläggande avvägningar som måste göras med hänsyn till såväl

miljöpolitikens som kommunikationspolitikens mål har uppmärksammats av förra

årets riksmöte.

 Den fortsatta miljöanpassningen av det svenska transportsystemet kräver en bred

politisk förankring då arbetet i förlängningen kommer att innebära förändringar

i det svenska samhället.

 Regeringen avser inom kort att tillkalla en särskild parlamentarisk kommitté

med uppgiften att ge förslag till en övergripande nationell plan för Sveriges

kommunikationer, som skall baseras på en helhetssyn. Inriktningen blir sådan att

planen medverkar till att uppnå ett miljöanpassat transportsystem samtidigt som

välfärd och tillväxt främjas.

 Regeringens arbete med trafikens miljöanpassning inriktas nu efter tre huvud-

linjer, nämligen: 1 - ett ökat engagemang inom EU, 2 - ett breddat och fördjupat

arbete i Sverige såväl inom den kommande parlamentariska kommittén som i övrigt

samt 3 - ett fortsatt internationellt arbete främst inom ECE:s och OECD:s ram.

Ett ökat engagemang inom EU

Medlemsskapet i EU ger viktiga ramar för det svenska arbetet med att minska

transporternas miljöpåverkan. Det ger samtidigt Sverige ökade möjligheter att

påverka unionens miljöpolitik på detta område.

 Huvudinriktningen för Sveriges arbete med trafik- och miljöfrågor bör vara att

medverka i utvecklingen av de synsätt som måste ligga som grund för utvecklingen

av miljöanpassade transportsystem (t.ex. ett utvecklat kostnadsansvar) samt dels

mer konkret driva frågor som berör miljökrav på fordon och bränslen. I båda

fallen har Sverige erfarenheter som torde vara intressanta för andra medlems-

stater inom EU.

 Regeringen avser att söka påskynda takten i EU:s arbete. Fler fordonskategorier

bör omfattas av avgaskrav och framförhållningen när det gäller kommande krav på

fordon och bränslen bör förbättras både vad gäller personbilar och lastbilar.

Beträffande kväveoxider bör Sverige söka påverka EU att införa utsläppskrav på

tunga fordon för tiden efter år 2000, vilket idag helt saknas.

 När det gäller koldioxidutsläppen och därmed bränsleförbrukningen i personbilar

bör Sverige verka för att takten i EG-kommissionens arbete ökar. Sverige kommer

därför att verka för att koldioxidkrav införs. I ett längre perspektiv behövs

dessutom bränslen baserade på biologiska råvaror för att minska nettoutsläppen

av koldioxid.

 I arbetet med Transeuropean Network och i övrigt beträffande investeringar i

infrastruktur avser regeringen att driva att de både till sin helhet och sina

delar utformas på ett sätt som medverkar till att främja en långsiktigt hållbar

utveckling i Europa i enlighet med EG:s femte miljöhandlingsprogram och vitboken

om transporter. På transportområdet bör investeringarna bidra till att forma ett

miljöanpassat transportsystem. Det är vidare viktigt att de strukturella

effekterna av investeringarna noga övervägs och att samordning sker med övrig

markanvändningsplanering. Miljökonsekvensbeskrivningar bör göras av hela system

och dess delar.

 EU:s arbete med trafikens miljöfrågor behöver samordnas ytterligare inom

EG-kommissionen. Sverige kommer att verka för en ökad integrering mellan berörda

direktorat i kommissionen när det gäller dessa frågor.

 Naturvårdsverket får i uppdrag att utforma ett förslag för minskade utsläpp

från arbetsfordon med syfte att minska emissionerna av buller och avgaser. En

viktig utgångspunkt för detta arbete är gällande och kommande EG-direktiv.

Ett breddat och fördjupat arbete i Sverige

Det nationella svenska arbetet med att öka miljöanpassningen av

transportsystemet kommer att intensifieras under mandatperiooden. Redan under år

1995 kommer ett flertal utredningar att lämna delförslag som berör

trafiksektorns miljöanpassning. Under den kommande fyraårsperioden avser

regeringen att pröva flera åtgärder på fordonsområdet.

 På sikt bör i princip likartade krav gälla för sjö- och luftfartstransporter

som för landbaserade källor vad beträffar buller samt utsläpp till luft och

vatten. Arbetet med sjö- och luftfartens miljöfrågor måste dock i stor

utsträckning lösas inom ramen för det internationella samarbetet inom IMO

(International Maritime organisation), ICAO (International Civil Aviation

organisation) och EU (Europeiska Unionen).

 Sjöfartsverket har i sin rapport "Åtgärder-Luftföroreningar" visat på behovet

av att begränsa fritidsbåtssektorns miljöpåverkan. Regeringen avser att verka

för att åtgärder vidtas i syfte att minska fritidsbåtssektorns utsläpp. Detta

kan bl.a. ske genom regler för saluförande av nya fritidsbåtsmotorer.

Miljöklassutredningen, som skall lämna förslag på en miljöklassindelning av

snöskotrar med avseende på buller och avgaser samt därtill hörande ekonomiska

styrmedel, skall även utreda förutsättningarna för ett motsvarande system för

fritidsbåtsmotorer. Detta redovisas till regeringen senast den 1 oktober år 1995

med delredovisning den 15 februari år 1995.

 Regeringen avser att fortsätta stimulera utvecklingen av alternativa

teknologier för alla slags bilar. Kommunikationsforskningsberedningens och

NUTEK:s arbete med alternativa fordon måste följas upp. Regeringen bedömer dock

att sådana teknologier kommer att få ett påtagligt genomslag först på lång sikt.

 Inom bränsleområdet är det regeringens avsikt att bland annat verka för att

införa en miljöklass 1 för bensin samt överväga åtgärder för att öka använd-

ningen av alkylatbensin. Blyad bensin har fasats ut och oblyad bensin i miljö-

klass 3 kommer inte att säljas efter den 1 juli år 1995 enligt överenskommelse

mellan Naturvårdsverket och Svenska Petroleuminstitutet. Vidare bör även en

sänkning av svavelhalten i bunkerolja eftersträvas.

 Ekonomiska styrmedel är ett viktigt instrument då det gäller att stimulera

introduktionen av renare fordon och bränslen. Sverige bör därför med högsta

prioritet arbeta för att utveckla EG:s direktiv vad beträffar ekonomiska

styrmedel. På en nationell nivå kan styrmedlen utvecklas ytterligare inom ramen

för gällande direktiv.

 Avgifter som belastar de olika transportslagen bör på sikt utformas så att den

ur miljösynpunkt bästa tekniken och renaste bränslena gynnas. Även denna fråga

måste dock i stor utsträckning ses i ett internationellt perspektiv. Frågan om

ett internationellt index för sjöfartens säkerhets- och miljöfrågor diskuteras

för närvarande inom IMO med syfte att bl.a. premiera de fartyg som reducerar

sjöfartens negativa miljöpåverkan. Inom ICAO finns idag accept för en

differentiering av flygplatsernas landningsavgifter så att de minst bullrande

planen premieras. Motsvarande möjlighet med avseende på luftutsläppen

diskuteras.

 Regeringen föreslog i proposition 1993/94:25 vissa ekonomisk-politiska

åtgärder, att 2 miljarder kronor anslås redan innevarande budgetår på

tilläggsbudget på ett särskilt anslag inom Kommunikationsdepartementets

verksamhets-område för sysselsättningsskapande åtgärder. De därigenom föreslagna

medlen bör användas till att öka underhålls- och reinveste-ringsåtgärder på

vägar och järnvägar. Däribland innefattas bl.a. åtgärder för att förbättra

miljön, t.ex. åtgärder mot trafikbuller.

 Förbättrad markanvändningsplanering på lokal och regional nivå kan bidra till

att minska transportbehovet och möjliggöra utveckling av alternativ till

vägtransporter. Den fysiska planeringen ger möjligheter att bidra till ett

förbättrat transportsystem. Det är angeläget med en noggrann värdering av

projektens miljöpåverkan i ett tidigt skede av planeringsprocessen.

 Koordineringen av planering av och investering i transportinfrastruktur bör

utvecklas. Ett väl utbyggt järnvägsnät och ett väl utvecklat system för sjöfart

som uppfyller högt ställda miljö- och servicekrav bör vara viktiga inslag i ett

framtida miljöanpassat transportsystem. Järnvägsnätet bör binda ihop folkrika

regioner såväl i södra Sverige som i Norrland. En samhällsekonomisk analys bör

utgöra en del av underlaget för beslut om prioriteringar mellan transportslagen

och mellan olika projekt. De olika trafikverken bör utveckla beskrivningen av

projektens miljökonsekvenser vad gäller projektens bidrag till att uppfylla

antagna miljömål. Sambanden mellan långsiktig investeringsplanering och

markanvändning, bebyggelseutveckling och hushållning med naturresurser bör

klarläggas.

 Investeringsplaneringen bör i större utsträckning omfatta frågor som berör de

större tätorterna. Möjligheterna att främja den regionala och lokala

kollektivtrafiken bör beaktas inför nästa planeringsomgång.

 En väl utbyggd kollektivtrafik i de stora och medelstora tätorterna är en

förutsättning för ett miljöanpassat transportsystem. Kollektivtrafiken måste

utvecklas i nära samspel med bebyggelseutvecklingen. Det måste också finnas

ändamålsenliga bytespunkter mellan interregional, regional och lokal trafik samt

mellan olika trafikslag. Trafiken i stora och medelstora tätorter är

betydelsefull för trafiksektorns möjligheter att uppfylla trafik- och

miljöpolitiska mål. Offentliga och privata investeringar kommer att vara viktiga

för att främja kollektivtrafik som alternativ till privatbilen. Gång- och

cykeltrafikens villkor bör förbättras.

 Det föreligger betydande skillnader mellan olika regioner såväl beträffande de

miljöproblem som trafiken orsakar som möjliga lösningar. Länsstyrelsernas arbete

med en regional samhällsplanering för ett miljöanpassat transportsystem väntas

ge underlag för att bedöma förutsättningen för regionalt anpassade lösningar. De

fyra trafikverken bör ges likartade miljöansvar. Regeringen avser att verka

stödjande och pådrivande gentemot trafiksektorn för att nå miljömålen.

Miljömålen för sektorn bör förtydligas. En process för uppföljning av målen och

trafiksektorns åtgärdsprogram bör utvecklas.

 Den parlamentariska kommitté regeringen nu tillsätter får en viktig roll i

trafiksystemets miljöanpassning. Många av de ovan nämnda frågorna kommer att

behandlas av kommittéen.

 Kommitténs huvuduppgift är att lämna förslag till en övergripande nationell

plan för kommunikationerna i Sverige. Den framtida trafik- och

investeringsplaneringen blir således väsentliga delar i kommitténs arbete.

De direktiv kommittén ges innebär att en rad villkor måste uppfyllas. Ett av

villkoren är att investeringarna i transportsystemet ges en inriktning mot ett

miljöanpassat transportsystem samtidigt som välfärd och tillväxt främjas. I

direktiven till denna kommitté behandlas också bl.a. de ekonomiska styrmedlen

inom transportsektorn.

 Kommittén skall också analysera vilka åtgärder som krävs för att på ett bättre

sätt än idag integrera de olika transportslagen och kommunikationsmedlen till

ett system.

Ett fortsatt internationellt arbete

Sverige har allt sedan Rio-konferensen om utveckling och miljö aktivt arbetat

med att bl.a. inom FN:s ram lyfta fram trafikens miljöfrågor.

 Resultatet av detta arbete har utmynnat i att EG-kommissionen och den svenska

regeringen till FN:s regionala organ i Europa - ECE våren år 1994 gemensamt

lade fram förslag om att år 1996 genomföra i alleuropeisk konferens om trafik

och miljö.

 Arbetet pågår för att finna innehåll och form för detta FN-arbete. Ett 20-tal

regeringar i Europa är involverade i detta arbete. Arbetet leds av företrädare

för den tyska regeringen med stöd av företrädare från Frankrike och Ryssland.

Inriktningen är att kunna finna bindande åtaganden för att implementera gällande

avgaslagstifning i så många stater som möjligt i Europa samt att utarbeta en

alleuropeisk, politisk plattform för miljöarbetet inom transportsektorn.

6 Styrmedel i miljöpolitiken

Regeringens bedömning: Ett nytt förslag till

miljöbalk bör kunna läggas fram för riksdagen un-

der hösten 1997. Förslaget kommer bl.a. att inne-

fatta frågor som rör om vattenlagen bör infogas i

balken. Utredningen skall överväga om lagen om

skötsel av jordbruksmark bör infogas i eller på

annat sätt samordnas med balken. Detsamma gäller

skogsvårdslagen. Dessutom kommer det att innehålla

överväganden om att stärka miljöorganisationernas

ställning och om hur instansordningen vid prövning

av miljöärenden skall utformas.

 Nya ekonomiska styrmedel införs inom miljöpoli-

tiken. Den utredning som skall undersöka förut-

sättningarna för en ökad miljörelatering av

skattesystemet (skatteväxlingsutredningen) är vik-

tig i sammanhanget. Som ett led i finansieringen

av EU-medlemsskapet aviseras bl.a. höjd koldioxid-

och elskatt. Miljöavgifterna på handelsgödsel har

höjts.

 Åtgärder bör omfatta en sammanvägning av miljö-

skydds- och markanvändningsaspekter. Miljökonse-

kvensbeskrivningar skall göras av viktigare för-

slag från regeringen och myndigheterna.

 Miljöövervakning är en förutsättning för såväl

det nationella som internationella miljöarbetet.

 Den nationella miljöforskningen bör i framtiden

vara bred så till vida att den bör vara tvärveten-

skaplig men också så att den uppmuntrar och enga-

gerar till samarbete mellan forskargrupper och

institutioner.

6.1 En ny miljöbalk

Ett grundläggande medel att nå miljömålen är en effektiv lagstiftning. Lagarna

på miljöns område har dock tillkommit vid skilda tidpunkter med olika synsätt på

miljöproblemen. Det finns därför ibland brister i fråga om samordning och

gränsdragning mellan de olika lagarna. En bättre samordning och integrering av

de olika miljölagarna kommer att göra lagstiftningen effektivare och lättare att

tillämpa.

 Regeringen har nu för avsikt att lägga fram ett nytt förslag till miljöbalk för

riksdagen. Miljöbalksutredningen (tidigare Miljöorganisationsutredningen) (M

1993:04) har därför, genom tilläggsdirektiv (dir. 1994:134), fått i uppdrag att

ytterligare utveckla och komplettera tidigare förslag till miljöbalk genom att

lämna förslag till en närmare integrering av olika delar av miljölagstiftningen.

Inriktningen är att utredningen skall resultera i en proposition om Miljöbalk,

som kan träda i kraft under denna mandatperiod.

 Till de frågor som utredningen enligt direktiven bör ägna särskild uppmärk-

samhet hör att

- samordna miljö- och hälsoskyddsreglerna med varandra i miljöbalken,

- samordna balkens straffbestämmelser med motsvarande bestämmelser i miljöan-

 knutna lagar utanför balken,

- infoga vattenlagen helt eller delvis,

- införa regler som särskilt rör jord- och skogsbruket,

- föreslå en tydligare ansvarsordning för äldre miljöskador.

 Utredningen bör också undersöka möjligheterna att stärka miljöorganisationer-

nas inflytande. Miljöbalksutredningen bör slutligen överväga och lämna förslag

till instansordningen i mål och ärenden om skydd för miljön under beaktande av

förslag om miljödomstol och andra alternativ som bl.a. redovisats av Miljö-

skyddskommittén.

 Enligt redan tidigare givna direktiv har Miljöbalksutredningen också i uppdrag

att lämna förslag till sådana organisationsförändringar som behövs med anledning

av förslaget till en miljöbalk. Utredningen bör lämna förslag rörande ansvars-

fördelning mellan olika centrala myndigheter, rätten att meddela föreskrifter,

instansordning för tillståndsprövning samt formerna för tillsyn. I tilläggs-

direktiv (dir. 1994:48) fick utredningen vidare i uppdrag att lämna förslag om

inrättandet av en Miljöombudsman. Utredningen presenterade ett förslag i augusti

i år och frågan om Miljöombudsman kommer att studeras vidare i samband med att

utredningen nu får i uppdrag att se över ideella miljöorganisationers talerätt.

 Avsikten är att Miljöbalksutredningen bör kunna lämna sitt huvudbetänkande

senast till sommaren år 1996. Därefter vidtar arbete i regeringskansliet med

sikte på att åstadkomma en proposition som kan läggas fram för riksdagen under

hösten år 1997.

6.2 Markanvändningspolitik

En politik för en långsiktigt hållbar utveckling i enlighet med Agenda 21 om-

fattar bl.a. användningen av mark och vatten. Ett integrerat synsätt, samordnade

åtgärder och medborgerlig förankring är centrala begrepp i detta sammanhang.

Beskrivningar av miljökonsekvenserna vid olika markanvändningsalternativ är

viktiga instrument.

 Det krävs en rad samverkande åtgärder i olika skeden av samhällsbyggnadspro-

cessen - planering, byggande och drift - för att målen om en långsiktigt hållbar

utveckling skall nås. Beslut att ändra markanvändningen eller den bebyggda

miljön bör samordnas med planeringen för olika verksamheter och sektorer samt

med stödet till investeringar och regional utveckling. Förebyggande åtgärder,

t.ex. anpassning av de tekniska försörjningssystemen, bör följas upp av åtgärder

som främjar omställning av konsumtions- och produktionsmönster etc. Ett inte-

grerat synsätt med samordning av miljövård och markanvändningsaspekter med

ekonomisk utveckling måste åstadkommas.

 Informationsteknologin får allt större betydelse som hjälpmedel för samordning

och framtagande av beslutsunderlag. Ett samlat grepp är nödvändigt vad gäller

bland annat landskapsinformation, samordning av databaser samt uppbyggnad av och

arbete med Geografiska Informationssystem (GIS).

 Huvudansvaret för genomförandet av markanvändningsplaneringen ligger på

kommunerna i samverkan med sektorsmyndigheter och länsstyrelser. Statsmaktens

roll är i sammanhanget att ange mål för utvecklingen, utforma en lagstiftning

som svarar mot dessa mål samt att främja forskning och metodutveckling inom

området.

 Åtgärder för en långsiktigt hållbar markanvändningspolitik bör utvecklas inom

bl.a. följande områden.

- Lokaliseringsmönster för boende, arbete, utbildning och fritid som begränsar

 behovet av transporter

- Kretsloppsanpassad produktion och teknisk försörjning

- Den ekologiska staden

- Landsbygdsutveckling, de areella näringarna

- Miljöanpassat transportsystem

- Miljöanpassad energiförsörjning

 Boverket har till regeringen presenterat en rapport kallad Sverige 2009.

Innehållet i rapporten har en sektorsövergripande ansats med geografisk

dimension som länkar samman miljö- och markanvändningsaspekter i ett långsiktigt

perspektiv. Tillsammans med andra insatser, bl.a. länsstyrelsernas arbete med

regional samhällsplanering för ett miljöanpassat transportsystem, kan den bilda

utgångspunkt för den vidare utvecklingen av en markanvändningspolitik för en

långsiktigt hållbar utveckling som regeringen avser att bedriva under de

närmaste åren. Arbetet bör koordineras med EU:s arbete, European Spatial

Development Perspective, ESDP, inom Committee on Spatial Development.

6.3 Miljökonsekvensbeskrivningar

Utgångspunkter

Det är angeläget att vid beslutsfattande i ökad utsträckning beakta konsekvenser

av beslut för miljön, människors hälsa och hushållningen med naturresurser. Krav

kommer därför att ställas på användning av miljökonsekvensbeskrivningar, MKB.

Utvecklingen av en MKB i ett tidigt skede av beslutsprocessen gör det möjligt

att på ett bättre sätt tillvarata miljöintressena och ger allmänheten större

möjlighet att påverka besluten från miljösynpunkt genom att utgöra underlag för

en öppen demokratisk debatt.

 Det är vidare angeläget att öka det internationella samarbetet när det gäller

att bedöma miljöpåverkan, särskilt i ett gränsöverskridande sammanhang.

Användningen av MKB som ett instrument för sådan bedömning är således inte

enbart av betydelse för det land där ett beslut fattas. Redan genom EES-avtalet

åtog sig Sverige att uppfylla rådets direktiv 85/337/EEG om bedömningen av

inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt. Sverige har även

anslutit sig till den s.k. Esbo-konventionen om MKB i fråga om

gränsöverskridande miljöstörningar.

MKB i samband med tillståndsprövning av projekt

Den förra regeringens sedermera återkallade proposition (prop. 1994/95:10) med

förslag till en miljöbalk omfattade bl.a. förslag till bestämmelser om MKB.

Enligt förslaget skulle det redan av lagtexten framgå att alternativ till sökt

åtgärd skall redovisas i en MKB. Vidare skulle allmänhetens inflytande vid

utformningen av en MKB förstärkas genom att en MKB skulle föregås av samråd med

bl.a. allmänheten. Regeringen delar i huvudsak dessa bedömningar.

 Enligt riksdagens beslut om "En strategi för biologisk mångfald" är jordbrukets

inverkan på landskapet och betydelse för den biologiska mångfalden stor. I

likhet med vad som gäller för skogsbruket, borde därför finnas samlade

bestämmelser om MKB i jordbruket. Närmare utformning och avgränsning av sådana

bestämmelser har tidigare ansetts behöva övervägas närmare. Regeringen anser att

det nu finns anledning att fullfölja införandet av bestämmelser om MKB för

jordbruk. En ny bestämmelse om MKB har tidigare även införts i fiskelagen.

 Bestämmelser om MKB för jordbruk är även motiverade av att Sverige bör uppfylla

det ovan nämnda EG-direktivet. Av samma skäl är det vidare angeläget att arbetet

med att införa bestämmelser om MKB för järnvägar nu slutförs inom ramen för den

föreslagna lagen om järnvägsplanering. Kommissionen har lämnat ett förslag till

ändringar av direktivet i syfte bl.a. att precisera kriterierna för vilka

projekt som skall omfattas och att utvidga antalet projekt. Sverige kommer att

ta en aktiv del i arbetet med ändringsdirektivet.

MKB i samband med strategiskt viktiga beslut m.m.

I Agenda 21 framhölls bl.a. att det kan bli nödvändigt med en justering eller

till och med en grundläggande förändring av beslutfattandet om miljö och

utveckling skall kunna sättas i centrum för det ekonomiska och politiska

beslutsfattandet och en fullständig integrering av dessa frågor skall kunna

uppnås i praktiken. Det övergripande målet är att förbättra eller omstrukturera

beslutprocessen så att sociala, ekonomiska och miljöpolitiska frågor beaktas och

integreras och en bredare delaktighet från allmänhetens sida säkerställs. Enligt

riksdagens beslut om genomförande av besluten vid FN:s konferens om miljö och

utveckling - UNCED (prop. 1993/94:111) är det bl.a. mot denna bakgrund angeläget

att beskrivningar av miljökonsekvenser systematiskt kommer in i ett tidigt skede

av den politiska processen. Sådana beskrivningar bör göras när det gäller

program, plan- och policyarbete i viktiga samhällssektorer. Beskrivningar av

miljökonsekvenserna bör som allmän regel innefattas i propositioner och andra

förslag till övergripande beslut av strategisk karaktär. Myndigheterna bör även

beakta konsekvenserna för miljön innan de utfärdar regler i form av föreskrifter

eller allmänna råd. Instruktioner, författningar m.m. bör ses över för att

bedöma behovet av miljöanpassning.

 Inom EU pågår ett arbete med att ta fram ett direktiv för strategiska

miljökonsekvensbeskrivningar (SEA). Ett utvecklande av nationella regler om

strategiska MKB ökar Sveriges möjlighet att påverka utformningen av direktivet.

MKB i den fysiska planeringen

Bestämmelser om MKB i planarbete finns bl.a. vad avser detaljplaner, arbets-

planer, väghållningsplaner och planer för länstrafikanläggningar. Utveckling av

strategiska MKB pågår inom Banverkets och Vägverkets verksamhetsområden. Plan-

och byggutredningen (M 1992:03) har behandlat frågan om hur krav på MKB kan

införas för detaljplan samt hur kommunala intentioner i kommunala översikts-

planer bör följas av konsekvensanalyser. Det är enligt regeringens uppfattning

viktigt att utvecklingen på detta område drivs vidare aktivt.

6.4 Ekonomiska styrmedel

För att bl.a. skapa en korrekt prissättning på miljöförstöringen och på uttaget

av naturresurser är det viktigt att öka användningen av ekonomiska styrmedel i

miljöpolitiken. En ökad användning av miljöskatter och avgifter kan öka

lönsamheten för investeringar i miljöskyddande och resursbesparande teknik,

vilket ofta i sin tur leder till teknisk utveckling.

 Ett annat mål med ekonomiska styrmedel är att internalisera de externa miljö-

kostnader som uppstår under en produkts hela livscykel, från källa, via produk-

tion, distribution, användning och slutligt omhändertagande, så att inte mer

miljövänliga produkter får en konkurrensmässig nackdel jämfört med miljömässigt

sämre produkter. Därmed kan man uppnå det internationellt vedertagna målet om

att förorenaren bör betala för de miljökostnader som den orsakar och på ett

effektivt sätt styra över till mindre miljöbelastande verksamheter.

 Det är också viktigt att betona samspelet mellan olika styrmedel. Exempelvis

kan miljömärkning, i kombination med konsumentupplysning, ekonomiska styrmedel

och individuell prövning av industriutsläpp bidra till snabba förbättringar. Den

snabba introduktionen av klorfritt papper är ett exempel där flera av olika

faktorer samverkade.

 Regeringen har aviserat att koldioxidskatten för industrin, skatten på äldre

vattenkraft, skatt på kärnkraftsel och på viss dieselolja skall höjas för att

finansiera vårt medlemsskap i EU.

 Regeringen har också beslutat att utreda en ny skatt på naturgrus. Dess syfte

är att stimulera en ökad övergång från uttag av naturgrus till användning av

krossat grus. Sammantaget beräknas de föreslagna och de aviserade höjda energi-

och miljöskatterna förstärka de offentliga finanserna med 1,4 miljarder kronor.

 Regeringen kommer att fullfölja tillsättandet av den utredning om så kallad

skatteväxling som den förra regeringen inledde. Utredningen bör analysera

förutsättningarna för och belysa problemen med ytterligare miljöanpassning av

skattesystemet. I detta ingår möjligheten att höja intäkterna från

miljörelaterade skatter och sänka dem på andra skatter, t.ex skatter på arbete,

för att på så sätt eventuellt förbättra förutsättningarna för tillväxt och

sysselsättning.

 Inom transportsektorn skall de ekonomiska styrmedlen utvecklas ytterligare för

att tillsammans med andra åtgärder bidra till förverkligandet av ett hållbart

transportsystem.

 Beskattning inom energisektorn är ett riktigt instrument i miljöpolitiken som

bör utvecklas ytterligare. Naturvårdsverket har utrett möjligheterna att använda

s.k. utsläppsrätter. Utredningen pekade på behovet av ytterligare belysning av

ett antal frågor. Regeringen avser att utvecklingsarbetet inom detta område bör

fortsätta, givetvis med beaktande av de ökade internationella erfarenheterna,

främst i USA.

Monetära miljöräkenskaper

För att få en bättre makroekonomisk belysning av kopplingarna mellan ekonomi och

miljö utformades tre uppdrag på förslag av Miljöräkenskapsutredningen (SOU

1991:37).

Naturvårdsverket fick i uppdrag att ta fram ett system för s.k. miljöindex, som

bör ge en samlad bild av tillståndet i några svenska ekosystem. Uppdraget är nu

avrapporterat.

 Statistiska Centralbyrån arbetar med att ta fram fysiska miljöräkenskaper, som

skall beskriva flödet av olika miljöförstörande substanser i ekonomin. Slutligen

fick Konjunkturinstitutet i uppdrag att utarbeta monetära miljöräkenskaper, som

bör visa miljöförstöringens kostnader. KI och SCB kommer före årets slut att

lämna en gemensam delrapport där resultaten av deras arbete redovisas.

6.5 Miljöövervakning

Miljöövervakning är en av hörnstenarna i såväl det nationella som

internationella miljöarbete vad gäller att beskriva tillståndet i miljön, bedöma

hotbilder, analysera utsläppskällors påverkan på miljön etc.

 Miljöövervakningen i Sverige har under de senaste åren befunnit sig i ett

intensivt och dynamiskt skede. År 1991 beslutade riksdagen om ett nytt samordnat

program för nationell och regional miljöövervakning i Sverige som

naturvårdsverket ålades att bygga upp.

 Uppbyggnaden av programmet har inneburit att stationsnätet har kunnat förtätas

och att fler miljöhot har kunnat följas upp. Med hittills avsatta medel har ca

70 procent av det nationella miljöövervakningsprogrammet införts. Programmet har

även inneburit att arbetet med en regional miljöövervakning har kunnat

påbörjats. En grundbild över tillståndet i den regionala miljön har arbetats

fram där de miljöhot som är framträdande i den enskilda regionen börjat

identifieras. Pilotprojekt har satts igång bl.a. för att fastställa

stationstäthet och ändamålsenlig metodik.

 Utbyggnaden av den regionala miljöövervakningen kommer att ske i den takt som

tillgängligheten av erforderliga medel tillåter. Den nationella

miljöövervakningen har varit en förutsättning för det bredare internationella

arbetet och bör så förbli även i framtiden. Sverige har idag åtaganden gentemot

flera internationella konventioner och organisationer att rapportera om såväl

inhemsk som gänsöverskridande miljöpåverkan. Hit hör bland annat samarbetet inom

EU:s miljöbyrå, EEA, som i framtiden kommer att få en alltmer framträdande roll.

Inom EEA kommer användningen av satellitdata för miljöövervakning att vara ett

viktigt instrument vilket bör gynna det fortsatta arbetet med miljödatacentret i

Kiruna.

6.6 Forskning och utbildning

Den tvärvetenskapliga miljöforskningen är en förutsättning för att upptäcka,

kartlägga och åtgärda miljöproblemen. Forskningsarbetet bidrar till att nya

miljöhot upptäcks tidigt. Detta möjliggör att problem kan åtgärdas tidigt och

därmed med oftast mindre kostsamma åtgärder. I dag står de globala och

gränsöverskridande miljöhoten i fokus och därmed ökar vikten av samarbete och

forskning inom de olika internationella konventionerna och organisationerna.

Svensk miljöforskning har nått långt, vilket innebär att vi har mycket att

bidra med kunskapsmässigt och erfarenhetsmässigt i det fortsatta

forskningssamarbetet inom EU.

 Forskning kring renare och effektivare industriella processer och tillämp-

ningar, kretsloppsanpassad forskning samt forskning om förnybara naturresurser

och om olika styrmedel bör ha fortsatt hög prioritet. Därför bör den nationella

miljöforskningen även i framtiden vara bred så till vida att den skär över många

discipliner men också att den uppmuntrar och engagerar samarbete mellan

forskargrupper och institutioner. Här har de nybildade forskningsstiftelserna

och då främst Stiftelsen för miljöstrategisk forskning (MISTRA) en viktig roll

att spela genom att stödja såväl nationell som internationell samverkan inom

miljöforskningen. Samarbete mellan olika FoU-finansiärer är angeläget.

Naturvårdsverket har en övergripande och samordnande roll.

Utbildning

Det finns i dag ett stort engagemang bland barn och ungdomar för miljöfrågor.

Detta intresse bör uppmuntras, vidgas och fördjupas. Skolan kan forma och

påverka barn och ungdomars livshållning och inställning till naturen och miljön

såväl lokalt som globalt. I arbetet med kommunernas lokala Agenda 21-planerna

t.ex. utgör skolan en viktig komponent. Stimulerande är också kontakt och

samarbete med skolor i andra länder. Så sker t.ex. inom nätverken Baltic Sea

Project School, ett arbete i Agenda 21-anda, och Miljöundervisningen i Norden

som berör intressekonflikter i bruket av naturresurser. Arbete med sådana

projekt bör fortsätta och vidareutvecklas.

Både i de nya läroplanerna för grundskolan, gymnasieskolan och motsvarande

skolformer (prop. 1992/93:220, 1993/94:UbU1, rskr. 1993/94:82 resp. prop.

1992/93:250, 1993/94:UbU2, rskr. 1993/94:93) samt i propositionen Med sikte på

en hållbar utveckling (prop. 1993/94:111, 1993/94:JoU19, rskr. 1993/94:256)

poängteras att miljöfrågorna bör ges stor uppmärksamhet i undervisningen. Detta

gäller för alla nivåer; grundskola, gymnasieskola, komvux samt universitet och

högskola.

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 20 december 1994

Närvarande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-Wallén,
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Heckscher,

Hedborg,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

______________________

Regeringen beslutar skrivelse 1994/95:120 Miljön - Vårt gemensamma ansvar.