Regeringens proposition

2000/01:48

Tillgänglighet till offentliga lokaler och på allmänna

platser

Prop.

2000/01:48

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 14 december 2000

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Kjell[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Miljödepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås ändringar i plan- och bygglagen (1987:10) som

innebär att tydliga krav skall ställas på tillgänglighet i samband med

iordningsställande och ändring av allmänna platser och områden för

andra anläggningar än byggnader. Krav införs också på att enkelt

åtgärdade hinder mot tillgängligheten och användbarheten för personer

med nedsatt rörelse- eller orienteringsförmåga skall undanröjas i lokaler

och på allmänna platser i den utsträckning som följer av föreskrifter som

kommer att meddelas med stöd av lagen.

Den nya lagstiftningen föreslås träda i kraft den 1 juli 2001.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 1

2 Förslag till lag om ändring i plan- och bygglagen (1987:10) 1

3 Ärendet och dess beredning 1

4 Bakgrund 1

5 Tillgänglighet i den offentliga miljön m.m. 1

6 Ekonomiska konsekvenser 1

7 Ikraftträdande 1

8 Författningskommentar 1

Bilaga 1 Sammanfattning av betänkandet Miljö och fysisk

planering (SOU 1994:36) såvitt avser PBL:s bestäm-

melser om tillgänglighet för rörelsehindrade m.fl. 17

Bilaga 2 Förteckning över remissinstanser som yttrat sig över

betänkandet Miljö och fysisk planering (SOU 1994:36) 18

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 14 december 2000 20

Rättsdatablad 21

1

2 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till lag om

ändring i plan- och bygglagen (1987:10).

3 Förslag till lag om ändring i plan- och bygglagen

(1987:10)

Härigenom föreskrivs i fråga om plan- och bygglagen (1987:10)

dels att 3 kap. 18 § och 17 kap. 22 § skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall föras in en ny paragraf, 17 kap. 21 a §, av

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 kap.

18 §

I fråga om allmänna platser och

områden för andra anläggningar än

byggnader skall vad som före-

skrivs om tomter i 17 § andra

stycket alltid tillämpas samt vad

som föreskrivs i 15 och 16 §§ och

i 17 § första, tredje och fjärde

styckena tillämpas i skälig ut-

sträckning.

I fråga om allmänna platser och

områden för andra anläggningar än

byggnader skall vad som före-

skrivs om tomter i 17 § andra

stycket alltid tillämpas samt vad

som föreskrivs i 15 och 16 §§ och

i 17 § första, tredje och fjärde

styckena tillämpas i skälig ut-

sträckning.

 Sådana platser och områden

skall dock alltid uppfylla kravet i

15 § första stycket 5 på

användbarhet för personer med

nedsatt rörelse- eller orienterings-

förmåga i den utsträckning som

följer av föreskrifter meddelade

med stöd av denna lag.

17 kap.

21 a §

I lokaler dit allmänheten har

tillträde och på allmänna platser

skall enkelt avhjälpta hinder mot

tillgängligheten och använd-

barheten för personer med nedsatt

rörelse- eller orienteringsförmåga

undanröjas i den utsträckning som

följer av föreskrifter meddelade

med stöd av denna lag.

22 §

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får, i

de avseenden som anges i 20 och

21 §§ meddela de ytterligare

bestämmelser som behövs

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får, i

de avseenden som anges i

20 21 a §§ meddela de ytterligare

bestämmelser som behövs

1. till skydd för liv, personlig säkerhet eller hälsa,

2. för en lämplig utformning av byggnader och andra anläggningar

samt tomter och allmänna platser.

________________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001

4 Ärendet och dess beredning

Utredningen (M 1992:03) om översyn av plan- och bygglagen (1987:10),

PBL, m.m., Plan- och byggutredningen, påbörjade sitt arbete i januari

1993 (dir. 1992:104). Utredningen överlämnade i mars 1994 sitt andra

delbetänkande Miljö och fysisk planering (SOU 1994:36). I regeringens

proposition Kommunal översiktsplanering enligt plan- och bygglagen,

m.m. (prop. 1994/95:230) behandlades frågor som i huvudsak byggde på

betänkandet. I detta ärende som i huvudsak bygger på utredningens

överväganden behandlas frågor om tillgänglighet för personer med

nedsatt rörelse- eller orienteringsförmåga. En sammanfattning av

betänkandet i berört hänseende finns i bilaga 1. Betänkandet har

remissbehandlats. En förteckning över de remissinstanser som yttrade sig

över betänkandet finns i bilaga 2. En sammanställning av

remissyttrandena finns tillgängliga i Miljödepartementet (dnr

M94/903/9).

I propositionen Från patient till medborgare en nationell

handlingsplan för handikappolitiken (prop. 1999/2000:79) redovisar

regeringen nationella mål och inriktning för handikappolitiken.

Regeringen återkommer nu till riksdagen med förslag till de ändringar i

PBL som där förutskickats för att skapa förutsättningar för ökad

tillgänglighet till lokaler och på allmänna platser.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 4 maj 1995 att inhämta Lagrådets yttrande

över det lagförslag som också inkluderade det nu aktuella förslaget till

ändringar i PBL (se prop. 1994/95:230 bil.7). Lagrådet (se prop.

1994/95:230 bil. 8) framförde inte några synpunkter på förslagen i denna

del.

5 Bakgrund

Frågan om funktionshindrades behov av en bättre anpassad miljö har

belysts av flera utredningar under 1990-talet, bl.a. Handikapputredningen

(dir. 1988:53) och Plan- och byggutredningen (dir. 1992:104).

Handikapputredningen föreslog i sitt betänkande Ett samhälle för alla

(SOU 1992:52) bl.a. att bestämmelser om retroaktiva åtgärder i den

befintliga byggda miljön skulle införas i PBL. Lokaler dit allmänheten

har tillträde (s.k. publika eller offentliga lokaler) och allmänna platser

borde göras tillgängliga inom en femton- respektive tioårsperiod. Plan-

och byggutredningen hade i uppdrag att bl.a. se över reglerna om

tillgänglighet i PBL. I sitt betänkande Miljö- och fysisk planering (SOU

1994:35) redovisade utredningen en omfattande analys av

tillgängligheten och de vanligaste bristerna. Utredningen konstaterade att

det oftast är i gatumiljön som personer med nedsatt rörelse- eller

orienteringsförmåga stöter på hinder. För att lösa problemen föreslog

utredningen att krav skulle införas i PBL med innebörden att enkelt

åtgärdade hinder mot tillgängligheten och användbarheten skulle vara

eliminerade inom en femårsperiod i befintliga offentliga lokaler och på

befintliga allmänna platser. Utredningen föreslog också att mer precisa

krav på tillgänglighet skulle ställas i PBL vid nybyggnad och ändring av

allmänna platser. Både Handikapputredningen och Plan- och

byggutredningen drog således slutsatsen att åtgärder borde vidtas utöver

vad som följer av såväl nuvarande förbättringstakt som nuvarande

bestämmelser för nybyggnads- och ändringsverksamhet, om samhällets

mål om tillgänglighet skall kunna nås.

Plan- och byggutredningens förslag behandlades i propositionen

Kommunal översiktsplanering enligt plan- och bygglagen m.m. (prop.

1994/95:230). Regeringen uttalade i propositionen att den delade

utredningens uppfattning att tillgängligheten i och till offentliga lokaler

och på allmänna platser borde förbättras i snabbare takt. Regeringen

gjorde dock bedömningen att innebörden av uttrycket enkla åtgärder

borde förtydligas och kostnadskonsekvenserna belysas närmare.

Regeringen gav därför i maj 1995 Boverket i uppdrag att belysa

kostnadskonsekvenserna av utredningens förslag. Uppdraget redovisades

i rapporten Tillgänglighet i den offentliga miljön (1996:8). I rapporten

konstaterar Boverket att det finns ett stort antal åtgärder som är enkla och

relativt billiga att genomföra. Om åtgärderna dessutom genomförs i

samband med underhållsarbeten borde kostnaderna kunna minskas

ytterligare. I juni 1997 fick Boverket i uppdrag att genomföra en

inventering av vidtagna och planerade åtgärder för att förbättra

tillgängligheten i offentliga lokaler och på allmänna platser. Uppdraget

redovisades i en rapport i februari 1998. Studien visar att många

kommuner kommit långt i arbetet med att förbättra tillgängligheten i den

offentliga miljön men att det samtidigt är stora skillnader mellan

kommunerna. Av rapporten framgår också att det är svårt att bedöma när

enkelt åtgärdade hinder kan antas vara eliminerade med nuvarande

förbättringstakt.

I propositionen Från patient till medborgare en nationell

handlingsplan för handikappolitiken (prop. 1999/2000:79) betonar

regeringen att takten i arbetet med att förbättra tillgängligheten på

allmänna platser och i offentliga lokaler nu behöver öka. I propositionen

gör regeringen den bedömningen att det nu bör införas krav i PBL på att

enkelt åtgärdade hinder i lokaler dit allmänheten har tillträde och på

allmänna platser bör vara eliminerade före utgången av år 2010.

Riksdagen har i samband med sitt beslut med anledning av propositionen

uttalat att den delar regeringens bedömning (bet. 1999/2000:SoU14, rskr.

1999/2000:240). Regeringen tog i propositionen också upp konceptet

Design för alla. Regeringen gjorde där bedömningen att statens

engagemang i arkitektur, formgivning och design skall förtydligas när det

gäller frågor om tillgänglighet. Vidare har regeringen inom ramen för

Arkitekturåret 2001 genom uppdrag engagerat de högskolor som har

arkitekt-, inredningsarkitekt- och landskapsarkitektutbildning. Dessa

skall genom ett samarbete med olika handikapporganisationer och

Riksantikvarieämbetet undersöka hur kunskapen om tillgänglighet i olika

miljöer kan stärkas inom de olika utbildningarna. De befintliga miljöer

som är kulturhistoriskt värdefulla är särskilt krävande att anpassa och

uppdraget skall därför bl.a. inriktas på sådana miljöer.

6 Tillgänglighet i den offentliga miljön m.m.

Regeringens förslag: Tydliga krav skall ställas på tillgänglighets-

skapande åtgärder i samband med iordningsställande och ändring av

allmänna platser och områden för andra anläggningar än byggnader.

I befintliga lokaler dit allmänheten har tillträde och på befintliga

allmänna platser skall enkelt avhjälpta hinder mot tillgängligheten och

användbarheten för personer med nedsatt rörelse- eller orienterings-

förmåga undanröjas.

Regeringens bedömning: De åtgärder som avser befintliga lokaler

och befintliga allmänna platser bör vara genomförda senast vid

utgången av år 2010. Tillämpningen av den nya lagstiftningen bör

följas upp och redovisas efter fem år.

Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens.

Utredningen föreslog att enkelt åtgärdade hinder skulle vara avhjälpta

senast vid en viss tidpunkt (fem år efter ikraftträdandet).

Remissinstanserna: Remissinstanserna var i princip positiva till

grundtanken att förbättra tillgängligheten i den byggda miljön. De flesta

instanserna hade inte heller något att invända mot att kravet på

tillgänglighet även skall gälla allmänna platser och andra anläggningar än

byggnader. Många remissinstanser, främst kommuner, motsatte sig

förslaget om krav på tillgänglighet med hänsyn till oklarheterna

beträffande finansieringen och svårigheterna att precisera begreppet

enkelt åtgärdade hinder. Vidare påpekades att sanktionsmöjligheter

saknas och att tiden är för kort. Riksantikvarieämbetet befarade att det i

vissa fall kan bli svårt att hävda kulturminneslagens krav på

kulturhistoriska hänsyn.

Riksdagens ombudsmän (JO) framhöll att i PBL-propositionen (prop.

1985/86:1) uttalades att byggnadslagstiftningen vilar på den grunden att

bestämmelser med krav som gäller byggnader inte skall ha

tillbakaverkande kraft.

Remissinstanserna var i huvudsak överens om att det behövs

tillämpningsföreskrifter med bl.a. samhällets minimikrav. Dessa bör

finnas när lagen träder i kraft.

Skälen för regeringens förslag och bedömning

Nuvarande regler

Sedan år 1966 har den svenska lagstiftningen uppmärksammat de

funktionshindrades behov av tillgänglighet i bebyggelsemiljön.

Successivt har bestämmelserna utökats till de krav som i dag ställs i PBL

samt i lagen (1994:847) om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk,

m.m. (BVL) och förordningen (1994:1215) om tekniska egenskapskrav

på byggnadsverk m.m. PBL:s krav innebär att alla nya tomter för

permanent bebyggelse och allmänna platser skall vara tillgängliga och

användbara för personer med nedsatt rörelse- eller orienteringsförmåga. I

BVL och byggnadsverksförordningen ställs motsvarande krav på

byggnadsverk. Vissa undantag gäller dock för en- eller tvåbostadshus, för

bostadshus som har färre än tre våningsplan och för arbetslokaler med

hänsyn till verksamhetens art.

Vid ändring av byggnader skall i princip samma krav ställas, om det

inte är uppenbart oskäligt med hänsyn till byggnadens förutsättningar och

ändringens omfattning. Bebyggelsens kulturhistoriska värden medför

ibland att det krävs särskild omsorg för att kunna göra dessa miljöer

tillgängliga. I PBL och lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. finns

regler för att skydda bebyggelsen mot förändringar som minskar miljöns

kulturhistoriska värden. Varsamhet vid ombyggnad och ändring är sedan

länge ett nyckelbegrepp. Enligt regeringens bedömning kan de flesta

miljöer anpassas på ett varsamt sätt, så att de kulturhistoriska värdena tas

till vara. Detta kräver i allmänhet ett tidigt samarbete med de antikvariska

myndigheterna.

Lägesbedömning

Det befintliga lokalbeståndet dit allmänheten har tillträde har ofta brister

i fråga om tillgänglighet för personer med nedsatt rörelse- eller

orienteringsförmåga. En undersökning som genomförts av

Byggnadsarbetareförbundets avdelning i Stockholm (Byggettan) under

perioden 1994 1997 visar att mindre än hälften av de offentliga lokalerna

har god tillgänglighet, t.ex. i den meningen att entréerna har ramper. För

kommersiella lokaler är motsvarande siffra mellan 20 och 30 procent. I

såväl äldre som nya byggnader är det vanligt att det finns brister när det

gäller detaljutformningen. Det kan gälla exempelvis placeringen av

hissknappar, dörröppnare, toalettstolar och hjälphandtag. Färgsättningen

kan vara illa vald med hänsyn till synskadades behov och belysningen

kan vara bristfällig. Det händer också att tillgängligheten i och för sig är

tillgodosedd, men att det skett på ett mindre lämpligt sätt.

De långa och ibland komplicerade rörelsemönster som krävs i vårt

samhälle skapar i sig problem för många, bl.a. för människor med

funktionshinder. Den fysiska ansträngningen föranledd av de långa

avstånden samt att funktionshindrade ofta hänvisas till särskilda entréer,

gör att människor med funktionshinder inte kan använda den byggda

miljön på samma villkor som övriga. Det förekommer också att dörrar,

entréer och hissar som i och för sig är tillgängliga för funktionshindrade

hålls låsta, vilket är ytterligare ett exempel på att tillgänglighetsfrågan

kräver eftertanke.

Tillgänglighet ett allmänt intresse

Plan- och byggutredningens förslag behandlades i propositionen

Kommunal översiktsplanering enligt plan- och bygglagen m.m. (prop.

1994/95:230). Regeringen uttalade i propositionen bl.a. att möjligheten

att delta i samhällslivet, oberoende av funktionshinder, är ett sådant

väsentligt allmänt intresse som skall värnas genom samhällsåtgärder. Det

betyder att man skall kunna delta i arbetsliv och kulturliv och kunna

tillgodogöra sig undervisning och samhällelig och kommersiell service

oberoende av funktionshinder samt att man skall kunna bo kvar i sin

invanda miljö om man skulle drabbas av sjukdom eller

funktionsnedsättning. Regeringen uttalade i propositionen att ett allmänt

intresse främst innebär att sådana intressen alltid skulle beaktas särskilt i

den sammanvägning som görs i samhällsplaneringen. Detta synsätt

betonas ytterligare i den nationella planen för handikappolitiken (prop.

1999/2000:79).

I bostadsutskottets betänkande Bostadsförsörjningsfrågor m.m. (bet

2000/01:BoU2, s. 9) framhåller utskottet vikten av en helhetssyn där alla

kommuninvånares behov vägs in i bostadsförsörjningsplaneringen.

Regeringen förordar att kommunerna beaktar tillgänglighetsfrågorna i

den kommunala bostadsförsörjningsplaneringen. Regeringen anser också

att det är viktigt att handikapporganisationerna ges bättre möjligheter att

lämna synpunkter på planer och ny- och ombyggnad och har därför i det

nedan (s. 12) redovisade uppdraget till Boverket också beslutat att verket

i samråd med Svenska Kommunförbundet och företrädare för

handikapporganisationerna skall utreda förutsättningarna för att förbättra

de lokala handikapporganisationernas möjligheter till insyn och samråd i

plan- och byggärenden. En rimlig avvägning mellan kravnivå och

kostnader måste dock hittas, så att inte kraven är så höga att de förhindrar

önskvärda och nödvändiga åtgärder. Det innebär dock inte att kortsiktiga

ekonomiska förhållanden alltid skall styra vad som är möjligt och

önskvärt i fråga om bättre tillgänglighet. När det gäller offentliga lokaler

och de vanligaste arbetsplatserna är det en självklarhet att dessa i

samband med ändring skall bli tillgängliga för alla oberoende av

funktionsnedsättning. Det ligger givetvis i sakens natur att vissa lokaler

måste undantas, t.ex. Försvarsmaktens anläggningar som av direkt

militära skäl bör undantas.

Iordningsställande och ändring av allmänna platser m.m.

Som tidigare nämnts är det ofta är i gatumiljön som det finns hinder för

personer med nedsatt rörelse- eller orienteringsförmåga. Hindren består

både av svårigheter för rörelsehindrade när det gäller nivåskillnader,

markbeläggningar och trottoarkanter och av svårigheter för personer med

nedsatt orienteringsförmåga att hitta rätt. PBL kräver i dag enbart att

allmänna platser, dvs. torg och gator m.m., handikappanpassas i skälig

utsträckning och någon närmare precisering av kraven lämnas inte i

förordning eller tillämpningsföreskrifter. Enligt regeringens mening är

det ett väsentligt allmänt intresse att den gemensamma miljön i rimlig

utsträckning kan användas av alla på lika villkor och att ingen skall vara

utestängd från deltagande i samhällslivet på grund av nedsatt rörelse-

eller orienteringsförmåga. Starka skäl talar för att förbättringen av den

gemensamma miljön nu intensifieras. Därför bör mer precisa krav ställas

på tillgänglighet i samband med iordningsställande av allmänna platser

och i områden för andra anläggningar än byggnader. En ändring med den

innebörden bör sålunda göras i 3 kap. 18 § PBL.

Befintliga lokaler och allmänna platser

Regeringen delar Handikapputredningens och Plan- och

byggutredningens gemensamma uppfattning att tillgängligheten till och i

befintliga offentliga lokaler och befintliga allmänna platser måste

förbättras utöver den takt som betingas av ny- och

ombyggnadsverksamheten för att det skall bli möjligt för personer med

nedsatt rörelse- eller orienteringsförmåga att delta i samhällslivet på

samma villkor som andra.

Resultaten i den analys av tillgängligheten som Plan- och

byggutredningen låtit utföra visar emellertid att bristande tillgänglighet

ofta beror på olämplig detaljutformning som ibland uppstått genom slarv

eller okunskap i byggprocessen. Att rätta till sådana brister skulle

medföra en betydligt bättre tillgänglighet för personer med nedsatt

rörelse- eller orienteringsförmåga.

Enligt regeringens mening bör tydligare krav därför ställas på att

enkelt åtgärdade hinder skall undanröjas i offentliga lokaler och på

allmänna platser. Sådana enkla åtgärder kan vara att öka

orienterbarheten, t.ex. genom kontrastmarkering, skyltning och belysning

samt att ta bort mindre barriärer, t.ex. genom att ta bort trösklar, flytta

felaktigt placerade dörröppnare, skaffa ramper för att överbrygga mindre

nivåskillnader, ändra utformningen av trottoarkanter vid övergångsställen

och sätta upp tydliga anvisningar för tillgänglig väg. Många av dessa

åtgärder kan göras som en del av det löpande underhållet och ingå i

förvaltningen av lokaler och allmänna platser.

Det är angeläget att de samhälleliga kraven på byggnader upprätthålls

så att bl.a. brister i tillgänglighet till följd av slarv, okunskap eller

brister

i byggprocessen undviks redan i ett tidigt skede. Regeringen följer

fortlöpande utvecklingen på området och har därför beslutat att ge de

stora statliga byggherrarna, beställarna och förvaltarna i uppdrag att

utveckla kompetensen för att skapa bättre förutsättningar för att

samhällets krav på byggnader skall infrias. De statliga verken skall också

ta initiativ till att ett byggsektorns kvalitetsråd bildas med företrädare för

alla aktörer i byggande och förvaltning.

Redan i dag finns i PBL vissa krav på åtgärder i befintliga byggnader

när det gäller taksäkerhet, förhindrande av olycksfall i maskindrivna

portar och avfallshantering. Sådana krav finns också när det gäller

tillgänglighet i terminalbyggnader. Tillgängligheten för personer med

nedsatt rörelse- eller orienteringsförmåga i offentliga lokaler och på

allmänna platser är ett allmänt intresse och har enligt regeringens mening

samma dignitet som dessa krav. Regeringen bedömer det alltså vara

rimligt att införa krav på anpassning också beträffande tillgänglighet i

befintliga offentliga lokaler och på allmänna platser. Kraven får

emellertid inte ställas så högt att de blir orimligt betungande för

fastighetsägare, lokalhållare och näringsidkare. För mindre näringsidkare

bör undantag kunna medges om de krävda åtgärderna äventyrar

verksamheten.

Enligt regeringens mening bör PBL därför tillföras en bestämmelse om

att enkla tillgänglighetsskapande åtgärder skall vidtas i offentliga lokaler

och på allmänna platser. Vad som avses med enkelt åtgärdade hinder mot

tillgängligheten och användbarheten för personer med nedsatt rörelse-

eller orienteringsförmåga, torde enligt regeringens mening knappast låta

sig regleras i detalj genom lagstiftning. Regeringen anser inte heller att

det i lagstiftningen bör preciseras den tidpunkt vid vilken åtgärderna skall

vara genomförda. Det är emellertid regeringens uppfattning att aktörerna

bör få en rimlig tid på sig för att vidta erforderliga åtgärder och att

åtgärderna bör ha genomförts senast vid utgången av år 2010.

Tillämpningen av den nya lagstiftningen bör följas upp. Det är

regeringens avsikt att efter fem år göra en sådan uppföljning.

Regeringen har vidare genom beslut den 6 juli 2000 gett Boverket i

uppdrag dels att i samråd med berörda parter utarbeta förslag till de

föreskrifter som behövs för tillämpningen av de föreslagna ändringarna i

PBL, dels förtydliga de krav på tillgänglighet som redan nu finns i PBL i

samband med nybyggnad och ändring av allmänna platser. I uppdraget

ingår att beräkna kostnadskonsekvenserna av de aktuella förslagen.

Arbetet med att prioritera de åtaganden som är mest lämpliga bör

bedrivas i en bred samverkan mellan berörda parter på lokal nivå.

Regeringen har i skilda sammanhang förordat att kommunen upprättar

särskilda tillgänglighetsprogram. I ett sådant program kan riktlinjer ges

för hur villkoren för dem som har nedsatt rörelse- eller

orienteringsförmåga skall förbättras. Det har också visat sig att i de

kommuner där man utarbetat sådana program går förbättringsarbetet

väsentligt fortare än i dem där program saknas.

Påföljder och ingripanden

Vid riksdagsbehandlingen av propositionen Från patient till medborgare

 en nationell handlingsplan (prop. 1999/2000:79) behandlades frågan

om det fanns skäl att överväga om tillräckliga åtgärder vidtas mot dem

som inte lever upp till kraven på tillgänglighet i plan- och

bygglagstiftningen. Utskottet (bet. 1999/2000:SoU14, s. 33) anförde

följande i frågan.

 I flera motioner tas frågan om sanktioner upp. Bostadsutskottet

redovisar i sitt yttrande att plan- och bygglagen (PBL) innehåller

omfattande regler om påföljder vid överträdelse av lagens bestämmelser.

Takten i arbetet med att förbättra tillgängligheten på allmänna platser och

i offentliga lokaler behöver nu öka.--- Bostadsutskottet betraktar det som

självklart att överväganden i frågan om sanktionsmöjligheter kommer att

återfinnas i det sammanhanget.

Socialutskottet anser för sin del att det finns skäl att i det

sammanhanget överväga om tillräckliga åtgärder vidtas mot dem som

inte lever upp till lagstiftningens krav. Utskottet förutsätter därför att

frågan om sanktionsmöjligheter i det avseendet kommer att

uppmärksammas och analyseras i den aviserade propositionen. --- Vad

utskottet nu anfört --- bör riksdagen som sin mening ge regeringen till

känna.

Riksdagen biföll den 31 maj 2000 utskottets hemställan (rskr.

1999/2000:240).

Såsom bostadsutskottet erinrade om i sitt yttrande innehåller plan- och

bygglagen omfattande regler om påföljder vid överträdelser av lagens

bestämmelser, vilka innebär att det åligger byggnadsnämnden att ta upp

frågan om ingripande eller påföljd när det uppkommer misstanke om att

en överträdelse skett av plan- och bygglagen eller föreskrifter meddelade

med stöd av lagen. Bland de sanktioner som står till buds finns bl.a.

föreläggande förenat med vite eller med föreskrift att åtgärden kan

komma att utföras på den försumliges bekostnad. Enligt regeringens

mening finns det således redan i dag goda möjligheter att ingripa med

stöd av plan- och bygglagen för att förmå byggherrar och fastighetsägare

att uppfylla de krav på tillgänglighet som ställs i lagstiftningen. Det är för

övrigt samma sanktionsmöjligheter som står till buds för att byggherrar

skall uppfylla övriga väsentliga krav enligt lagen såsom krav på

bärförmåga, stadga och beständighet, säkerhet i händelse av brand m.m.

En annan sak är att det som bostadsutskottet påpekat kan finnas ett visst

tolkningsutrymme för byggnadsnämnden vad lagens krav på

tillgänglighet innebär i det enskilda fallet. I det ovan nämnda uppdraget

till Boverket ingår att förtydliga de krav på tillgänglighet som redan nu

finns i PBL i samband med nybyggnad och ändring av allmänna platser.

Uppdraget i den delen skall redovisas senast den 20 december 2000.

Enligt regeringens mening är det självklart att en sådan tydlig precisering

av kraven på tillgänglighet minskar byggnadsnämndens

tolkningsutrymme i det enskilda fallet, vilket i sin tur öppnar för en

tillämpning av de i sammanhanget förhållandevis kraftfulla

sanktionsmöjligheter som lagen erbjuder.

Sammantaget är regeringen inte i föreliggande lagstiftningsärende

beredd att föreslå några ytterligare sanktionsmöjligheter i plan- och

bygglagstiftningen. Som redogjordes för i den nationella handlingsplanen

för handikappolitiken (prop. 1999/2000:79) finns emellertid områden där

kraven på tillgänglighet förefaller vara oreglerade i lag, bl.a. omnämndes

bankautomater för uttag av sedlar. I propositionen aviserade regeringen

en översyn av det icke lagreglerade området. Om det skulle visa sig att de

förtydliganden av lagens krav på tillgänglighet som Boverket fått i

uppdrag att ta fram inte skulle leda till de effekter som antagits ovan är

regeringen självfallet beredd att göra en översyn av

sanktionsbestämmelserna. Denna kan då komma att ske inom ramen för

den aviserade översynen av det oreglerade området.

7 Ekonomiska konsekvenser

Att tillgodose krav på tillgänglighet i befintliga miljöer är förenat med

såväl kostnader som intäkter. De redovisade förslagen innebär kostnader

för staten, kommunsektorn och privata aktörer. Såväl kostnader, med

hänsyn till de skilda förhållanden som råder, som intäkter är givetvis

svåra att exakt bedöma. Boverket har haft i uppdrag att, efter samråd med

bl.a. Svenska Kommunförbundet och Sveriges Fastighetsägareförbund,

bedöma kostnaderna totalt och för olika aktörer. Verket beräknar att den

totala investeringskostnaden för att eliminera enkelt åtgärdade hinder blir

i storleksordningen fem miljarder kronor. Av det beloppet utgör

uppskattningsvis 25 procent åtgärder på allmänna platser och 75 procent

åtgärder i lokaler. Om de olika aktörerna initialt utarbetar åtgärdsplaner

kan flertalet åtgärder genomföras i samband med ordinarie underhålls-

och ombyggnadsverksamhet. Därigenom minskas kostnaderna avsevärt.

Boverket bedömer att ett sådan systematiskt arbetssätt kan minska

kostnaderna med uppemot 50 procent. För vissa åtgärder är dock

merkostnaden försumbar. Kostnaden för olika huvudmän har uppskattats

till cirka 100 miljoner för staten, 1,2 miljarder för kommunerna, 150

miljoner för landstingen och 1,05 miljarder kronor för privata

fastighetsägare. Vid kostnadsberäkningen har inte tagits hänsyn till

eventuella undantagsmöjligheter för vissa lokaler. I samband med

utarbetande av tillämpningsbestämmelser till den föreslagna ändringen i

PBL kommer fördjupade kostnadsberäkningar att göras.

Som regeringen framhöll i den nationella handlingsplanen bör

kostnaderna för att eliminera enkelt åtgärdade hinder mot tillgängligheten

täckas enligt ansvars- och finansieringsprincipen. Denna innebär att varje

sektor i samhället skall bedriva sin verksamhet så att den blir tillgänglig

för alla medborgare, inklusive personer med funktionshinder, och att

kostnaderna för nödvändiga anpassningsåtgärder skall finansieras inom

ramen för den ordinarie verksamheten. Vid riksdagsbehandlingen av den

nationella handlingsplanen framhöll bostadsutskottet i sitt yttrande till

socialutskottet följande beträffande frågan om ansvars- och

finansieringsprincipen (bet. 1999/2000:SoU14, s. 32). Bostadsutskottet

anser att en av de grundläggande förutsättningarna för utformningen av

den byggda miljön måste vara att den i möjligaste mån skall vara

tillgänglig och användbar för alla. Detta gäller i särskilt hög grad för

allmänna platser och för lokaler dit allmänheten har tillträde. --- Utgångs-

punkten för finansieringen av åtgärder för ökad tillgänglighet bör

således vara att kostnaderna skall täckas inom ramen för den ordinarie

verksamheten. Som regeringen framhåller kan kostnaderna för att

eliminera enkelt åtgärdade hinder mot tillgängligheten förväntas bli

relativt begränsade om åtgärderna genomförs i samband med ordinarie

underhållsarbete. --- Utskottet ställer sig således bakom regeringens

uppfattning att kostnaderna för att eliminera enkelt åtgärdade hinder mot

tillgängligheten bör täckas enligt ansvars- och finansieringsprincipen.

Socialutskottet delade bostadsutskottets och regeringens bedömning (bet.

1999/2000:SoU14, s. 33).

Regeringen kan konstatera att det redan i dag i många kommuner

satsas betydande belopp på att förbättra tillgängligheten. Regeringen vill

också erinra om riksdagens beslut om riktlinjer för inriktningen av

trafikens infrastruktur för perioden 1998 2007 (prop. 1996/97:53, bet.

1996/97:TU7, rskr. 1996/97:174) som bl.a. innebär att det avsattes 1,5

miljarder kronor i statsbidrag fr.o.m. 1998 t.o.m. 2002 till anpassning av

den lokala och regionala kollektivtrafiken och den fysiska miljön till de

funktionshindrades förutsättningar. Statsbidraget får användas till fordon,

terminaler och hållplatsanläggningar samt till andra anläggningar i

anslutning till dessa.

Regeringen konstaterar vidare att det är nödvändigt att gå före och ta

ansvar för den byggda miljö som staten ansvarar för. Som regeringen

säger i den nationella handlingsplanen för handikappolitiken (prop.

1999/2000:79, s. 32 ff) bör statliga myndigheter därför integrera

handikapperspektivet i den ordinarie verksamheten. Utgångspunkten bör

vara FN:s standardregler och de nationella målen för handikappolitiken.

Myndigheterna bör se till att bl.a. lokaler är tillgängliga. Det är

regeringens avsikt att uppdra åt ett antal stora eller besöksviktiga

myndigheter att senast den 31 december 2001 redovisa handlingsplaner

för att göra myndighetens lokaler tillgängliga.

8 Ikraftträdande

Lagförslaget föreslås träda i kraft den 1 juli 2001.

9 Författningskommentar

3 kap. 18 §

Det andra stycket är nytt och behandlas i avsnitt 5. Plan- och

byggutredningen har behandlat förslaget i betänkandet Miljö- och fysisk

planering (SOU 1994:36). Ändringen innebär en skärpning av kravet på

att bl.a. allmänna platser skall vara tillgängliga för personer med nedsatt

rörelse- eller orienteringsförmåga. Således skall allmänna platser och

områden för andra anläggningar än byggnader vara användbara för

sådana personer i den utsträckning som följer av föreskrifter som

meddelas med stöd av plan- och bygglagen (1987:10). Frågan om

omfattningen av de krav som kan komma ifråga behandlas i avsnitt 5.

17 kap. 21 a §

Paragrafen är ny och behandlas i avsnitt 5. Plan- och byggutredningen

har behandlat bestämmelsen, som utgjorde ett nytt stycket i 17 kap. 20 §,

i betänkandet Miljö och fysisk planering (SOU 1994:36). Enligt

bestämmelsen skall åtgärder vidtas för att enkelt avhjälpta hinder för

tillgängligheten för personer med nedsatt rörelse- eller

orienteringsförmåga skall undanröjas. Som framgår av avsnitt 5 kan

sådana enkla åtgärder vara att öka orienterbarheten, t.ex. genom

kontrastmarkering, skyltning och belysning samt att ta bort mindre

barriärer, t.ex. genom att ta bort trösklar, flytta felaktigt placerade

dörröppnare, skaffa ramper för att överbrygga mindre nivåskillnader,

ändra utformningen av trottoarkanter vid övergångsställen och sätta upp

tydliga anvisningar för tillgänglig väg. Med stöd av bemyndigandet i 17

kap. 22 § kommer preciserade krav bl.a. i fråga om vad som är att anse

som enkelt åtgärdade hinder att ställas i förordning eller

myndighetsföreskrifter.

17 kap. 22 §

Ändringen är en följdändring till 21 a §.

Sammanfattning av betänkandet Miljö och fysisk

planering (SOU 1994:36) såvitt avser PBL:s

bestämmelser om tillgänglighet för rörelsehindrade

m.fl.

I direktiven för utredningen slås fast att tillgängligheten i den byggda

miljön för personer med nedsatt rörelse- eller orienteringsförmåga är ett

viktigt allmänt intresse att värna om.

I den analys av tillgängligheten som utredningen låtit utföra har

framkommit att det ofta är i den offentliga miljön som det finns hinder

för personer med nedsatt rörelse- eller orienteringsförmåga.

Mer precisa krav bör ställas på tillgänglighet i samband med

nybyggnad och ändring av allmänna platser m.m. Bemyndigande skall

därför ges för tillämpningsföreskrifter med krav på sådana åtgärder.

Krav föreslås också på att enkelt åtgärdade hinder mot tillgängligheten

och användbarheten för rörelsehindrade m.fl. skall vara åtgärdade inom

en femårsperiod i befintliga publika lokaler och på befintliga allmänna

platser.

Vidare bör tillämpningsföreskrifterna till PBL rörande tillgängligheten

och användbarheten för rörelsehindrade m.fl. göras tydligare så att det

klart framgår vad som är samhällets minimikrav. Därutöver krävs

intensifierade informations- och utbildningsinsatser för att öka

kunskapen inom byggsektorn om tillgänglighetskraven.

Förteckning över remissinstanser som yttrat sig över

betänkandet Miljö och fysisk planering (SOU

1994:36)

Riksdagens ombudsmän (JO), Svea Hovrätt, Hovrätten för Nedre

Norrland, Kammarrätten i Göteborg, Kammarrätten i Jönköping,

Överbefälhavaren, Överstyrelsen för civil beredskap, Statens

räddningsverk, Socialstyrelsen, Statens handikappråd, Statens

fastighetsverk, Boverket, Statskontoret, Riksrevisionsverket, Banverket,

Luftfartsverket, Vägverket, Universitetet i Stockholm, Universitetet i

Uppsala, Universitetet i[REDACTED_EFTERNAMN], Statens jordbruksverk, Skogsstyrelsen,

Fiskeriverket, Sveriges lantbruksuniversitet, Arbetarskyddsstyrelsen,

Glesbygdsmyndigheten, Riksantikvarieämbetet, Närings- och

teknikutvecklingsverket, Telia AB, Sveriges geologiska undersökning,

Konkurrensverket, Byggforskningsrådet, Konsumentverket,

Koncessionsnämnden för miljöskydd, Statens naturvårdsverk, Statens

lantmäteriverk, Centralnämnden för fastighetsdata, Lantmäteri- och

inskrivningsutredningen (M 1993:01), Miljöorganisationsutredningen (M

1993:03), Länsstyrelsen i Stockholms län, Länsstyrelsen i Uppsala län,

Länsstyrelsen i Södermanlands län, Länsstyrelsen i Östergötlands län,

Länsstyrelsen i Jönköpings län, Länsstyrelsen i Kronobergs län,

Länstyrelsen i Kalmar län, Länsstyrelsen i Gotlands län, Länsstyrelsen i

Blekinge län, Länsstyrelsen i Kristiansstads län, Länsstyrelsen i

Malmöhus län, Länsstyrelsen i Hallands län, Länsstyrelsen i Göteborgs

och Bohus län, Länsstyrelsen i Älvsborgs län, Länsstyrelsen i Skaraborgs

län, Länsstyrelsen i Värmlands län, Länsstyrelsen i Örebro län,

Länsstyrelsen i Västmanlands län, Länsstyrelsen i Kopparbergs län,

Länsstyrelsen i Gävleborgs län, Länsstyrelsen i Västernorrlands län,

Länsstyrelsen i Jämtlands län, Länsstyrelsen i Västerbottens län,

Länsstyrelsen i Norrbottens län, Vallentuna kommun, Järfälla kommun,

Stockholms kommun, Södertälje kommun, Norrtälje kommun, Uppsala

kommun, Enköpings kommun, Nyköpings kommun, Eskilstuna

kommun, Linköpings kommun, Norrköpings kommun, Jönköpings

kommun, Värnamo kommun, Tingsryds kommun, Växjö kommun,

Mörbylånga kommun, Kalmar kommun, Gotlands kommun, Ronneby

kommun, Sölvesborgs kommun, Båstads kommun, Kristianstads

kommun, Kävlinge kommun, Malmö kommun, Helsingborgs kommun,

Halmstads kommun, Kungsbacka kommun, Orusts kommun, Göteborgs

kommun, Uddevalla kommun, Vänersborgs kommun, Borås kommun,

Mariestads kommun, Skövde kommun, Karlstads kommun, Arvika

kommun, Hällefors kommun, Örebro kommun, Västerås kommun, Sala

kommun, Malungs kommun, Falu kommun, Borlänge kommun, Rättviks

kommun, Gävle kommun, Hudiksvalls kommun, Sundsvalls kommun,

Örnsköldsviks kommun, Bergs kommun, Östersunds kommun, Umeå

kommun, Lycksele kommun, Arvidsjaurs kommun, Luleå kommun,

Svenska kommunförbundet, Arkitektförbundet, Byggentreprenörerna,

Sveriges akademikers centralorganisation, De Handikappades

riksförbund, Handikappförbundets samarbetsorgan, Föreningen för

samhällsplanering, Industrins Byggmaterialgrupp, HSB:s riksförbund,

Hyresgästernas riksförbund, Kooperativa förbundet, Landsorganisationen

i Sverige, Landstingsförbundet, Naturskyddsföreningen, Riksbyggen,

Villaägarna, Sveriges Köpmannaförbund, Svenska

arbetsgivareföreningen, Svenska arkitekters riksförbund, Svenska

föreningen för byggnadsvård, Sveriges allmännyttiga bostadsföretag,

Sveriges fastighetsägareförbund, Sveriges trähusfabrikers riksförbund,

Tjänstemännens centralorganisation, Lantbrukarnas riksförbund,

Riksförbundet mot Astma-Allergi, Synskadades riksförbund,

Neurologiskt Handikappades riksförbund, Folkrörelserådet hela Sverige

skall leva, Svenska förbundet för Koloniträdgårdar och fritidsbyar,

Sveriges Hembygdsförbund, Stockholms läns landsting, Sjöfartsverket,

Handikappinstitutet, Stor-Stockholms planeringsnämnd, Sveriges

Arkitekt- och Ingenjörsföretags förening, Länsarkitektföreningen i

Jönköpings län, Föreningen för Ekologi och Planering, Linköpings

kommun, Föreningen Sveriges bygglovgranskare och Byggnadsnämnds

sekreterare, Vasakronan, Fritidsodlingens Riksorganisation, Sveriges

Stadsträdgårdsmästare, Regionplane- och trafiknämnden,

Friluftsfrämjandet, AB Köplusten, Föreningen Sveriges stadsarkitekter,

Nordiska förbundet för kulturlandskap.

Miljödepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 14 december 2000

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN].

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 2000/01:48 Tillgänglighet till offentliga

lokaler och på allmänna platser

Rättsdatablad

Författningsrubrik

Bestämmelser som

inför, ändrar, upp-

häver eller upprepar

ett normgivnings-

bemyndigande

Celexnummer för

bakomliggande EG-

regler

Plan- och bygglagen

(1987:10)

17 kap. 22 §

 Lagen omtryckt 1992:1769.

 Senaste lydelse 1995:1197.

Prop. 2000/01:48

2

1

Prop. 2000/01:48

3

1

5

1

16

1

Prop. 2000/01:48

Bilaga 1

15

1

19

1

Prop. 2000/01:48

Bilaga 2

20

1

Prop. 2000/01:48

21

1