Regeringens proposition

1994/95:164

Jämställdhet mellan kvinnor och män inom utbildningsområdet

Prop.

1994/95:164

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 16 februari 1995

Ingvar[REDACTED_EFTERNAMN]

 Carl Tham

 (Utbildningsdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

 Regeringen anser att utvecklingen mot jämställdhet mellan kvinnor och män har

gått alltför långsamt inom utbildningsområdet. I denna proposition föreslås

därför åtgärder för att påskynda utvecklingen på såväl kort som lång sikt.

Åtgärderna sätts in för att förstärka de jämställdhetsinsatser som görs av

kommunerna, universiteteten och högskolorna. Hos dessa ligger ansvaret för att

jämställdhet uppnås. Förslagen innebär att skollagen ändras och resurser anvisas

för bl.a. doktorandtjänster, forskarassistenttjänster och professurer.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut.............. 3

2 Förslag till lagtext..................... 4

3 Ärendet och dess beredning............... 6

4 Allmänna utgångspunkter.................. 6

5 Det offentliga skolväsendet.............. 7

 5.1 Ändringar i skollagen................ 10

 5.2 Jämställdhet som en pedagogisk fråga. 11

 5.3 Lärarnas kunskap och kompetens....... 15

 5.4 Den statliga rektorsutbildningen..... 17

 5.5 Forsknings- och utvecklingsarbete m.m 18

 5.6 Intagningen till gymnasieskolan...... 19

6 Högre utbildning och forskning........... 20

 6.1 Allmänna utgångspunkter.............. 20

 6.2 Grundläggande högskoleutbildning..... 22

 6.3 Forskning............................ 25

 6.4 Forskarutbildning ................... 30

 6.5 Lärare och forskare vid universitet

 och högskolor........................ 32

 6.5.1Jämnare könsfördelning bland

 professorer..................... 33

 6.5.2Jämnare könsfördelning bland

 forskarassistenter.............. 37

 6.5.3Ändringar i högskoleförordningen 39

7 Sexuella trakasserier.................... 39

8 Högskoleverkets ansvar................... 40

9 Vissa statistikfrågor.................... 40

Bilaga 1 Vi är alla olika (Ds 1994:98)

 Sammanfattning av betänkandet........ 42

Bilaga 2 Kartläggning och utvärdering av jäm-

 ställdhetsprojekt inom universitet

 och högskolor (Ds 1994:130)

 Sammanfattning av betänkandet........ 50

Bilaga 3 Tabellbilaga......................... 55

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde

den 16 februari 1995.......................... 62

Rättsdatablad................................. 63

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

1. antar regeringens förslag till lag om ändring i skollagen (1985:1100),

2. under åttonde huvudtitelns reservationsanslag Övriga utgifter inom forskning

 och forskarutbildning för budgetåret 1995/96 anvisar 37,5 miljoner kronor

 utöver vad som föreslagits i budgetpropositionen (prop. 1994/95:100 bil. 9 s.

 260),

2 Förslag till lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

Förslag till lag om ändring i skollagen

(1985:1100) Härigenom föreskrivs att 1 kap. 2 och 9 §§ skollagen (1985:1100)[1]

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 kap.

 2 §[2]

 Alla barn och ungdomar skall, oberoende av kön, geografiskt hemvist samt

sociala och ekonomiska förhållanden, ha lika tillgång till utbildning i det

offentliga skolväsendet för barn och ungdom. Utbildningen skall inom varje

skolform vara likvärdig, varhelst den anordnas i landet.

 Utbildningen skall ge eleverna kunskaper och färdigheter samt, i samarbete med

hemmen, främja deras harmoniska utveckling till ansvarskännande människor och

samhällsmedlemmar. I utbildningen skall hänsyn tas till elever med särskilda

behov.

 Verksamheten i skolan Verksamheten i skolan

skall utformas i skall utformas i

överensstämmelse med överensstämmelse med

grundläggande grundläggande

demokratiska värde- demokratiska värderingar.

ringar. Var och en som Var och en som verkar

verkar inom skolan inom skolan skall främja

skall främja aktning för aktning för varje

varje människas egen- människas egenvärde och

värde och respekt för respekt för vår gemensamma

vår gemensamma miljö. miljö. Särskilt skall den

Särskilt skall den som som verkar inom skolan

verkar inom skolan främja jämställdhet mellan

bemöda sig om att hindra könen samt bemöda sig om

varje försök från elever att hindra varje försök

att utsätta andra för från elever att utsätta

kränkande behandling. andra för kränkande be-

 handling.

 9 §[3]

 Det offentliga skolväsendet för vuxna skall ge vuxna tillfälle att i enlighet

med individuella önskemål komplettera sin utbildning. Härigenom skall främst de

som erhållit minst utbildning få möjlighet att stärka sin ställning i

arbetslivet och i det kulturella och politiska livet. Utbildningen skall inom

varje skolform vara likvärdig, varhelst den anordnas i landet.

 Verksamheten inom det Verksamheten inom det

offentliga skolväsendet offentliga skolväsendet

för vuxna skall utformas för vuxna skall utformas

i överensstämmelse med i överensstämmelse med

grundläggande grundläggande

demokratiska värde- demokratiska värderingar.

ringar. Var och en som Var och en som verkar

verkar inom det skol- inom det skolväsendet

väsendet skall främja skall främja aktning för

aktning för varje varje människas egenvärde

människas egenvärde och och respekt för vår gemen-

respekt för vår gemen- samma miljö. Särskilt

samma miljö. Särskilt skall den som verkar

skall den som verkar inom skolväsendet främja

inom skolväsendet bemöda jämställdhet mellan könen

sig om att hindra varje samt bemöda sig om att

försök från elever att hindra varje försök från

utsätta andra för elever att utsätta andra

kränkande behandling. för kränkande behandling.

_______________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995.

 **Fotnot**

 [1] Lagen omtryckt 1991:1111.

 [2] Senaste lydelse 1993:1679.

 [3] Senaste lydelse 1993:1679.

3 Ärendet och dess beredning

I 1995 års budgetproposition (prop.1994/95:100, bilaga 9) anmäldes att

regeringen avsåg att återkomma till riksdagen med en särskild proposition om

jämställdhet inom skolan, den högre utbildningen och forskningen.

 Följande rapporter har utgjort underlag för regeringens ställningstaganden och

förslag i förevarande proposition.

 Rapporten Vi är alla olika (Ds 1994:98) från arbetsgruppen Kvinnligt och

manligt i skolan. Rapporten har remissbehandlats. En sammanfattning av rapporten

lämnas som bilaga 1 till propositionen.

 Kartläggning och utvärdering av jämställdhetsprojekt vid universitet och

högskolor (Ds 1994:130). En sammanfattning av rapporten lämnas som bilaga 2 till

propositionen.

 Rapport med åtgärdsförslag avlämnad i november 1994 av Arbetsgruppen för

jämställdhet inom högre utbildning och forskning (JÄST-gruppen). I rapporten

framhålls bl.a. att medvetenheten om jämställdhetens betydelse, inte minst för

kvaliteten i utbildningen och forskningen, är påfallande låg på de flesta håll

inom universitet och högskolor. Projektresultat och reformförslag på området

lämnas därför ofta obeaktade i den fortlöpande verksamheten. JÄST-gruppen

tillsattes år 1992 av dåvarande chefen för Utbildningsdepartementet. Såsom

arbetsgruppen själv har framhållit finns det behov av att ge den delvis

förändrade arbetsuppgifter. Nya direktiv kommer därför att lämnas.

 Som ett led i beredningsarbetet för propositionen har vidare seminarier om

jämställdhet inom olika delar av utbildningsväsendet hållits med representanter

för universitet och högskolor, forskningsråd, fackliga organisationer samt

elev-, student- och föräldraorganisationer.

 På grundval av den ovannämnda rapporten Vi är alla olika behandlas jämställdhet

som en pedagogisk fråga i propositionens avsnitt om det offentliga skolväsendet.

När det gäller universitet och högskolor ligger tonvikten på frågor som gäller

rekrytering och könsfördelning bland studenter, forskarstuderande och lärare.

4 Allmänna utgångspunkter

Sedan mitten av 1970-talet har jämställdhetsaspekter framhållits i olika

propositioner om skolan, den högre utbildningen och forskningen.

Jämställdhetsfrågor inom utbildningsväsendet har även behandlats i propositionen

Jämställdhetspolitiken inför 90-talet (prop. 1987/88:105, bet. 1987/88:AU17,

rskr. 1987/88:364) och propositionen Jämställdhetspolitiken: Delad makt - delat

ansvar (prop. 1993/94:147, bet. 1993/94:AU17, rskr. 1993/94:290-291). För första

gången framläggs nu en särskild proposition om jämställdhet mellan kvinnor och

män inom utbildningsväsendet. Regeringen avser att i kommande propositioner på

utbildnings- och forskningsområdena följa upp de satsningar som här föreslås.

 Kommunerna skall, såsom huvudmän för skolan, enligt bl.a. läroplanerna verka

för jämställdhet inom det offentliga skolväsendet. I högskolelagen (1992:1434)

och högskoleförordningen (1993:100) åläggs universitet och högskolor att i all

sin verksamhet iaktta jämställdhet mellan kvinnor och män. För alla skolor och

högre lärosäten gäller jämställdhetslagen (1991:433), som behandlar

jämställdheten i arbetslivet. Universitet och högskolor skall dessutom följa

förordningen (1984:803) om jämställdhet i statlig verksamhet och bestämmelserna

i medbestämmandeavtalet för det statliga arbetstagarområdet om jämställdhet

mellan kvinnor och män (MBA-S).

 Utbildning hör till de faktorer som har en avgörande betydelse för livskvalitet

och chanser på arbetsmarknaden. Det är därför en central uppgift att säkerställa

att flickor och pojkar, kvinnor och män, får utveckla alla sina möjligheter och

får en lika kvalificerad utbildning. Härigenom får båda könen samma

utbildningsmässiga förutsättningar att möta arbetsmarknadens framtida

efterfrågan och att få trygga och välavlönade arbeten.

 Den bristande jämställdheten orsakar kvalitets- och kunskapsförluster i

verksamheten vid universitet och högskolor. På grund av kvinnornas

underrepresentation på många områden får viktiga perspektiv i undervisning och

forskning för liten uppmärksamhet och de slutsatser som dras av forskningsresul-

tat blir alltför snäva.

 Jämställdhet mellan könen är också en demokratifråga och en maktfråga. Det är

pojkarna som dominerar i skolans klassrum och det är männen som har de högsta,

mest inflytelserika och mest välavlönade posterna.

 Kommunaliseringen av skolan liksom den ökade självständighet som givits

universitet och högskolor innebär att regering och riksdag inte längre

detaljstyr verksamheten. Det system med mål- och resultatstyrning som numera

används för den offentliga sektorn förstärker detta förhållande. Denna form av

styrning ger emellertid goda möjligheter för statsmakterna att följa upp vilka

resultat som nåtts, exempelvis beträffande jämställdhet, och på grundval av

resultaten vidta lämpliga åtgärder.

5 Det offentliga skolväsendet

Skolan är landets största arbetsplats. I grundskolan går cirka 890 000 elever

och i gymnasieskolan drygt 300 000. I grundskolan arbetar ca 87 000 lärare,

varav drygt 70 procent är kvinnor, och i gymnasieskolan cirka 29 000, varav 45

procent är kvinnor. Sammantaget är nästan två av tre lärare i skolan kvinnor.

Könsfördelningen bland lärarna i skolan redovisas i bilaga 3, tabellerna 1 och

3. Länge var huvuddelen av rektorerna män, men andelen kvinnliga skolledare har

stadigt ökat. Läsåret 1993/94 var nästan varannan skolledare kvinna.

 Det offentliga skolväsendet skall verka för jämställdhet mellan könen. Det har

också bedrivits jämställdhetsarbete i olika former inom skolan i flera

decennier. Arbetet har, framför allt sedan 1980-talet, bedrivits främst inom

ramen för skolans studie- och yrkesorientering. Insatserna har ofta varit

inriktade på den situation där könsskillnaderna tydligast kommer till uttryck i

skolsystemet, nämligen vid elevernas val av utbildning och yrke. I detta

sammanhang har flickornas könsbundna val setts som ett problem, medan pojkarnas

lika könsbundna val knappast har ifrågasatts. Kampanjer och olika former av

insatser har således i mycket hög utsträckning fokuserats på att ändra

flickornas attityder och val. Några genomgripande och bestående förändringar har

man dock knappast uppnått. Könsfördelningen bland de studerande i

gymnasieskolans olika programområden visas i bilaga 3, tabell 1.

Skolan ur ett jämställdhetsperspektiv

Skolan är inte en isolerad värld. Den verkar i ett samhälle, som präglas av ett

ojämnt maktförhållande mellan könen, där kvinnor generellt har mindre makt och

inflytande än män. Samhällets värderingar och maktperspektiv återverkar på

skolan. Samtidigt har skolan en unik möjlighet att under de viktiga barn- och

ungdomsåren påverka sina elever och för dem öppna möjligheterna att vidga sina

perspektiv och ta till vara och utveckla de egna förutsättningarna, oberoende av

könstillhörighet.

 Skillnaderna är stora mellan individer av samma kön. Barn och ungdomar präglas,

förutom av sin könstillhörighet, också av sin sociala och kulturella bakgrund

och av sina intellektuella och känslomässiga förutsättningar. De traditionella

könsmönster som skolan, enligt läroplanerna skall motverka, kan se olika ut i

olika sociala och etniska grupper. Genomgående är dock kvinnornas underordnade

ställning. Därför blir också jämställdheten en komplex fråga, där det inte går

att hitta enkla lösningar. Det är inte heller en fråga som går att hantera

fristående från andra sammanhang.

 Men det finns påvisbara skillnader mellan flickor och pojkar i skolan i sättet

att vara, i språk, i prestationer, i vad man vill arbeta med och hur man

arbetar, i val av ämnen och studieinriktning etc. De könsbundna valen är lättast

att se. Gymnasieskolan är en delvis könssegregerad skola, där flickorna

dominerar på barn- och fritids- samt omsorgsprogrammen och pojkarna på de

tekniska och industriinriktade.

 När det gäller prestationerna i skolan pekar forskningen på att det finns,

visserligen små, men påvisbara skillnader. Flickorna tenderar att prestera

bättre i ämnen som språk, hemkunskap etc., medan pojkarna är bättre i

naturvetenskapliga ämnen, framför allt i fysik. Skillnaderna i prestationer

finns i hela den industrialiserade världen och ökar mellan tioårsåldern och de

sena tonåren.

 Flickorna har, enligt aktuell statistik, genomgående högre betyg än pojkarna i

alla grundskolans ämnen utom i idrott och teknik. Betygens spridning i

grundskolan är större inom pojkgruppen än inom flickgruppen. Det finns också

påvisbara skillnader i lärarnas sätt att bemöta och bedöma flickor och pojkar i

skolan. Ofta utgår undervisningen från pojkarnas situation och läggs upp på

deras villkor. Härigenom bidrar skolan till att bekräfta och konservera

samhällets könsmönster.

 En rad forskningsrapporter, som behandlar interaktionen i klassrummet, visar

att pojkarna ofta är mer synliga i klassrummet och får mer uppmärksamhet.

Lärarna ägnar mer tid åt pojkarna och flickorna avstår från undervisning för att

pojkarna skall bli hjälpta. Olika undersökningar tyder också på att pojkarna i

skolan får hjälp med det de inte kan, medan flickorna får stöd och uppmuntran i

det de redan kan.

 Internationella studier visar att pojkarna dominerar i klassrummet även i

gymnasieskolan, får mer uppmärksamhet, fler tillsägelser och fler frågor.

 I läromedlen saknas ofta elevernas, särskilt flickornas värld och erfarenheter.

Kvinnornas insatser i historien osynliggörs, vilket får konsekvenser för

flickornas självkänsla. Läromedlen har inte heller införlivat aktuell

genusforskning om flickors och pojkars olika förutsättningar och lärande. Deras

spegling av världen blir inte mindre problematisk mot bakgrund av att

forskningen visar att flickorna tenderar att lita mer till läroböckernas text än

vad pojkarna gör.

Kommunal vuxenutbildning

Den kommunala vuxenutbildningens (Komvux) verksamhet är i sig betydelsefull för

att främja jämställdhet. Det är emellertid ändå viktigt att även i

vuxenutbildningen beakta de aspekter som tas upp i kommande kapitel om

jämställdhet som en pedagogisk fråga, som måste få genomslag i undervisningens

uppläggning, metoder, läromedel etc.

 Läsåret 1992/93 var andelen kvinnor bland eleverna i komvux 62 procent.

Påbyggnadsutbildningarna hade störst andel kvinnor, 70 procent. Andelen kvinnor

har dock minskat något beroende på neddragningarna inom kvinnodominerade

omsorgsutbildningar. Kvinnorna dominerar i de flesta ämnena i den grundläggande

och den gymnasiala vuxenutbildningen.

 Regeringen har i 1995 års budgetproposition (prop. 1994/95:100, bil. 9)

aviserat att direktiv för en vuxenutbildningsutredning skall fastställas i

början av år 1995. Utredningens översyn skall bl.a. ge underlag för att

fastställa vuxenutbildningens framtida inriktning och omfattning. I dessa

sammanhang avser regeringen att också aktualisera jämställdhetsaspekter.

 I budgetpropositionen föreslås även att den kommunala vuxenutbildningen

tillförs 1 500 nya platser för det s.k. basåret, en kompletterande utbildning

som ger behörighet för naturvetenskapliga och tekniska studier på högskolan och

sålunda kan öka antalet kvinnor inom dessa yrkesområden.

Riksdagen informeras

Regeringen har tagit del av de förslag som har utarbetats av arbetsgruppen

Kvinnligt och manligt i skolan samt av de remissvar som har lämnats med

anledning av gruppens slutbetänkande. Med den ansvarsfördelning som i dag finns

inom det offentliga skolväsendet, faller huvuddelen av de förslag som

arbetsgruppen har lämnat inom kommunernas och skolornas ansvarsområde. Några

förslag föranleder dock åtgärder från regeringens sida. Däremot förutsätter de

inte, utöver de tillägg till skollagen som förordas, någon ny lagstiftning eller

nya resurser. Regeringen bedömer dock jämställdhetsfrågorna som så

betydelsefulla för skolans framtida utveckling, att vi ändå har valt att

informera riksdagen om vår syn på arbetsgruppens förslag samt att presentera de

åtgärder regeringen avser att vidta med anledning av dem. Med arbetsgruppens

förslag avses i detta kapitel de förslag som arbetsgruppen Kvinnligt och

manligt i skolan har presenterat i sin åtgärdsrapport Vi är alla olika (Ds

1994:98).

5.1 Ändringar i skollagen

Regeringens förslag: I skollagen åläggs skolans

personal ett särskilt ansvar för att främja jäm-

ställdhet mellan könen.

 Skälen för regeringens förslag: Enligt 1 kap. 2 § första stycket skollagen

(1985:1100) skall alla barn och ungdomar, oberoende av kön, geografisk hemvist

samt sociala och ekonomiska förhållanden, ha lika tillgång till utbildning i det

offentliga skolväsendet för barn och ungdom. Bestämmelsen innebär att ingen

huvudman får utforma sitt skolväsende så, att inte alla barn och ungdomar har

lika tillgång till utbildningen. Således får t.ex. inte kön utgöra grund för

eller rent faktiskt leda till särbehandling. Föredragande statsrådet påpekade i

propositionen om ansvaret för skolan (prop. 1990/91:18, bet. 1990/91:UbU4,

rskr. 1990/91:76), att det i detta inte enbart låg ett förbud mot uttryckliga

begränsningar i enskildas rätt till utbildning, utan även ett krav på att

utbildningen utformas så att inte deltagande i praktiken väsentligt försvåras

för någon på grund av sådana faktorer.

 Allas lika tillgång till utbildning innebär alltså, enligt uttalanden i

propositionen, mer än att alla skall ha samma formella möjligheter att få

utbildning. Det ankommer på huvudmännen att utforma sitt skolväsende och sin

utbildning så att inte någon i realiteten förhindras att få del av utbildning på

grund av sitt kön, sin bostadsort eller sina ekonomiska förhållanden.

 Principen om lika tillgång till utbildning kompletteras i 1 kap. 2 § andra och

tredje styckena med vissa grundläggande föreskrifter om mål och riktlinjer för

skolan. I den nyss nämnda propositionen angavs att de flesta av målen och

riktlinjerna för utbildningarnas innehåll och omfattning självfallet måste

finnas i läroplanerna. Enligt föredragande statsrådet var det emellertid

väsentligt att i skollagen slå fast de grundläggande syftena med utbildningen,

färdriktningen för verksamheten.

 Ett av skolans viktiga värdegrunder är aktningen för varje människas egenvärde.

En uttrycklig bestämmelse om detta finns i 1 kap. 2 § tredje stycket, där det

föreskrivs att var och en som verkar inom skolan skall främja bl.a. aktning för

varje människas egenvärde.

 En motsvarande föreskrift för det offentliga skolväsendet för vuxna finns i 1

kap. 9 § andra stycket. Som ett konkret exempel på vad detta mål innebär nämndes

i propositionen om ansvaret för skolan strävan mot jämställdhet mellan könen.

 Av läroplanerna för det obligatoriska skolväsendet och de frivilliga

skolformerna, Lpo 94 och Lpf 94, framgår att skolan har ett ansvar för att

aktivt och medvetet främja kvinnors och mäns lika rätt och möjligheter och för

att motverka traditionella könsmönster. Regeringen anser att detta ansvar är så

viktigt att det, tydligare än vad som är fallet i dag, bör framgå redan av

skollagen. Därför förordar vi nu en sådan ändring av skollagen att det klart

framgår att ett viktigt mål för skolan skall vara att främja jämställdhet mellan

könen.

 När det gäller utformningen och placeringen av en sådan bestämmelse kan det

konstateras att också den särskilda föreskriften i 1 kap. 2 § tredje stycket

sista meningen om mobbning är att betrakta som ett förtydligande av det

övergripande målet att främja aktning för varje människas egenvärde (prop.

1992/93:220 s. 86). Mot den bakgrunden bör det i samma mening föreskrivas att

den som verkar inom skolan särskilt skall främja jämställdhet mellan könen. Ett

motsvarande tillägg bör göras i 1 kap. 9 § andra stycket när det gäller det

offentliga skolväsendet för vuxna.

5.2 Jämställdhet som en pedagogisk fråga

Regeringens bedömning: Jämställdhet mellan könen

bör lyftas fram som en pedagogisk fråga, som för-

utsätter grundläggande kunskaper om rådande köns-

mönster.

 Rektorn bör som pedagogisk ledare i skolan ges

ett särskilt ansvar för att undervisningen

planeras och läggs upp på ett sådant sätt, att

eleverna, oavsett kön, får likvärdiga möjligheter

till utveckling och lärande.

 Arbetsgruppens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens bedömning.

 Remissinstanserna: Praktiskt taget samtliga remissinstanser instämmer, många

med eftertryck, i arbetsgruppens uppfattning att jämställdhet i skolan bör ses

som en pedagogisk fråga och ett tvärvetenskapligt kunskapsområde. Många

remissinstanser betonar rektorns och lärarnas stora ansvar för att

undervisningen läggs upp på ett sådant sätt att både flickors och pojkars

villkor och förutsättningar beaktas. Flera remissinstanser beklagar att

rapporten inte också tar upp förskoleområdet och några efterlyser en särskild

behandling av invandrarbarnens situation.

 Skälen för regeringens bedömning: Trots att jämställdhetsmålet sedan länge

funnits i skollag och läroplaner, visar inte minst arbetsgruppens rapport att

mycket återstår innan målet är nått. Det är därför angeläget att, i samband med

de stora förändringar som nu genomförs i skolan, lyfta fram jämställdhetsmålet

och visa på vägar att nå dit.

 Arbetsgruppen argumenterar övertygande och får stöd av en stark remissopinion

för att jämställdhetsbegreppet bör få en delvis ny innebörd. Regeringen delar

arbetsgruppens uppfattning att jämställdhet i skolan huvudsakligen bör hanteras

som en pedagogisk fråga. Detta innebär att det, som Högskolan i Kristianstad

uttrycker det i sitt remissvar, handlar om "det konkreta arbetet i (klass-)rum,

om processer som är demokratiska, jämställda och som bäddar för alla barns

utveckling och lärande".

 Ett sådant synsätt måste få konsekvenser för en rad områden: lärarutbildning

och lärarfortbildning, forsknings- och utvecklingsarbete, uppföljning och

utvärdering, men framför allt för det dagliga arbetet i skolan.

 Regeringen kommer i det följande att redogöra för vår syn på jämställdhet och

peka på några områden, där särskilda insatser krävs. Vi redovisar också för

riksdagens information de åtgärder regeringen redan har vidtagit eller planerar

att vidta.

 Det största ansvaret för att nå jämställdhetsmålen vilar emellertid på skolans

huvudmän och på dess lärare och ledare. De nu föreslagna åtgärderna bör således

ses som ett medel att ytterligare understryka och förtydliga det uppdrag skolan

redan har och som är uttryckt i de centrala styrdokumenten.

Jämställdhetsbegreppet

Jämställdhet som begrepp är inte entydigt. En av arbetsgruppens uppgifter har

varit att, mot bakgrund av en systematisk genomgång av den kunskap som finns om

hur könstillhörigheten påverkar barns och ungdomars uppväxt och skolgång, ge

jämställdhetsbegreppet i skolan ett innehåll, som kan vara en gemensam

utgångspunkt för det fortsatta arbetet.

 Regeringen delar arbetsgruppens uppfattning att jämställdhet i skolan bör

innebära, att skolan skall ge flickor och pojkar likvärdiga villkor och

förutsättningar att upptäcka, pröva och utveckla sin fulla potential. Detta

förutsätter kunskaper om rådande könsmönster och om könstillhörighetens

betydelse för lärandet. Det förutsätter också en insikt om att flickor och

pojkar inte utgör några enhetliga grupper.

 Med den innebörd som här ges jämställdhet mellan könen, kan de verksamma i

skolan inte inta ett könsneutralt förhållningssätt. Om flickor och pojkar skall

ges utrymme att utveckla sina individuella förutsättningar utan att begränsas av

könstillhörighet, måste de i undervisningen bemötas utifrån en kunskap om

likheter och olikheter mellan könen och om vad fördomar om vad som är kvinnligt

och manligt betyder i olika sammanhang. Jämställdhetsfrågan kan därmed inte

heller reduceras till en attitydfråga, utan blir också en kunskapsfråga.

 Undervisningen i skolan måste alltid utgå från elevernas egna förutsättningar

och erfarenheter, men den skall också kunna komplettera med det som flickor

respektive pojkar specifikt behöver och kompensera för eventuella brister.

Pojkarna skall inte tillåtas att breda ut sig och lägga beslag på utrymmet i

skolan, varken fysiskt eller verbalt. Flickorna skall uppmuntras att bli mer

aktiva, ta ställning och uttrycka egna åsikter.

Könsaspekter i undervisningen

Lärarna måste i sin undervisning utgå från frågor och perspektiv som intresserar

både flickor och pojkar och anknyter till deras ofta olika erfarenheter. I de

enskilda ämnena bör lärarna beakta och belysa både kvinnliga och manliga

aspekter på ett ämnesområde. Remissvaren vittnar om att jämställdhetsfrågornas

behandling i skolans ämnen ofta är helt beroende av den enskilde lärarens egen

inställning, medvetenhet och kunskap. Detta understryker vikten av att höja

lärarnas kompetens.

 Man vet i dag inte tillräckligt mycket om läroprocesserna i skolan, vad eleven

lär och hur. Men forskningen ger ändå belägg för att metoder, stoffurval,

provutformning etc. påverkar flickors och pojkars inlärning olika.

 I detta sammanhang vill vi gärna ta upp en speciell fråga, nämligen

undervisningen i sex och samlevnad. Rektor har ett särskilt ansvar för att

ämnesövergripande områden som t.ex. sex och samlevnad integreras i

undervisningen i olika ämnen. Just i sex- och samlevnadsundervisningen finns

det unika och viktiga tillfällen att ta upp frågor som rör relationerna mellan

könen; maktförhållanden, sexuella relationer, samspel mellan kvinnor och män

etc.

Sär- och samundervisning

Det finns också anledning att beröra frågan om sär- och samundervisning. På

flera håll i landet förekommer försöksverksamhet med enkönade grupper och

klasser. Elevgruppens sammansättning och organisation kan antas ha betydelse för

båda könen genom den inlärningsmiljö den formar. Det finns dock mycket lite

kunskap och forskning om effekterna av könsindelade grupper och om sam- och

särundervisning ur ett könsperspektiv. Många remissinstanser tar upp och

kommenterar frågor om sär- och samundervisning. Flera önskar att pröva enkönade

grupper ibland, men framhåller också att det är viktigt att flickor och pojkar

lär sig leva tillsammans.

 Det finns en mycket klar utbildningspolitisk strävan att skolan skall vara en

sammanhållen skola för alla. Mot den bakgrunden är det inte önskvärt att gå

tillbaka till någon form av flick- och pojkskolor, eller flick- och pojkklasser.

Däremot bör försöksverksamhet med olika former av enkönade grupper i speciella

sammanhang fortsätta. Sådan verksamhet kan bidra till att öka kunskaperna om och

erfarenheterna av hur undervisningen bör utformas för att motsvara både flickors

och pojkars resp. kvinnors och mäns förutsättningar och intressen.

Elev- och föräldrainflytande

En rad remissinstanser, inte minst studerandeorganisationerna och Hem och skola,

har betonat vikten av ett ökat elev- och föräldrainflytande i skolan och av att

lyfta fram dessa perspektiv i jämställdhetsarbetet. Regeringen delar

remissinstansernas synpunkter och anser att det självklart är viktigt att

eleverna deltar och engagerar sig i skolans jämställdhetsarbete.

 I strävandena mot att öka elevinflytande i skolans arbete, är det angeläget att

se till att flickor och pojkar får samma möjligheter att delta och påverka. Ett

ökat elevinflytande får inte leda till att ett kön tillåts dominera på det

andras bekostnad, eller att spelreglerna utformas på ett sätt som ensidigt

gynnar det ena könet.

 Vi vill också i likhet med några remissinstanser understryka vikten av att

föräldrarna informeras om med vilka mål och på vilket sätt man tänker främja

jämställdhet i skolan. Genom att ange klara mål för verksamheten, ger man

föräldrarna möjligheter att delta i arbetet.

Skolans ansvar

De frågor vi nu har berört rör skolans arbete och lärarnas professionella

ansvar. Staten styr genom klara mål i centrala styrdokument.

 Styrdokumenten bör ses som en kedja, där staten i skollag, läroplaner,

programmål och kursplaner anger de allmänna målen. Dessa mål skall sedan brytas

ner till hanterbara och konkreta mål på skolnivå i skolplaner och arbetsplaner.

Målen skall slutligen följas upp och utvärderas på varje nivå.

 En naturlig följd av en skolas arbete med jämställdhetsfrågorna är att mål och

inriktning för detta tas upp i skolplaner och arbetsplaner. Många

remissinstanser poängterar också vikten av att jämställdhetsmål tas upp i lokala

styrdokument. Många lämnar också exempel på att detta sker, medan andra pekar på

brister härvidlag. Arbetsgruppens rapport och remissen har uppenbarligen för

många inneburit ett direkt incitament att vidta åtgärder.

 Genom konkreta målskrivningar på skolnivå ges förutsättningar för en

utvärdering och analys av jämställdhetsarbetets resultat. Eventuella problem och

bristande måluppfyllelse blir härigenom synliga och kan leda till åtgärder.

Utvärderingen kan leda till att man i en skola eller i en kommun blir

uppmärksammad på behov av fortbildning, ett förändrat läromedelsutbud, ett

större erfarenhetsutbyte, mer kunskap etc.

Regeringens åtgärder

I direktiven till Skolverkets fördjupade anslagsframställning för perioden

1993/94-1995/96 fick verket i uppdrag att följa och utvärdera jämställdheten i

skolan.

 Skolverket har på grundval av regeringens uppdrag utarbetat en strategi för

jämställdhetsfrågorna och arbetar för närvarande i ett övergripande projekt.

Uppgiften är bl.a. att följa utvecklingen av jämställdheten i skolan och

särskilt bevaka att jämställdhetsaspekter tas upp i samband med utvärderings-

och utvecklingsarbete inom Skolverket. Regeringen avser att följa detta arbete.

 Regeringen har också givit tilläggsdirektiv till den parlamentariska kommitté

som skall följa utvecklingen i gymnasieskolan att bl.a. följa hur flickors och

pojkars lika rätt och möjligheter främjas.

 Regeringen aviserade vidare i 1995 års budgetproposition (prop. 1994/95:100,

bil. 9) sin avsikt att tillsätta en kommitté som skall följa och stimulera

skolans inre arbete. Kommittén skall bl.a. verka för att intressanta exempel

från skilda håll lyfts fram och på olika sätt sprids. Några områden framhölls

som särskilt intressanta ur regeringens perspektiv, däribland klassers och

skolors arbete med jämställdhetsfrågor.

5.3 Lärarnas kunskap och kompetens

Regeringens bedömning: Alla lärare bör få kun-

skaper om genus, om jämställdhetsfrågor och om hur

undervisningen kan utformas så att den motsvarar

båda könens förutsättningar och intressen. Kun-

skapen skall ge dem kompetens att hantera jäm-

ställdhet i skolan som en pedagogisk fråga. Fort-

bildning som ger kompetens på detta område bör

prioriteras.

 Arbetsgruppens förslag: Lärarnas kunskap och kompetens inom

jämställdhetsområdet bör stärkas.

 Remissinstanserna: Arbetsgruppens synpunkter får ett starkt stöd i

remissopinionen.

 Skälen för regeringens bedömning:

Krav på kunskap och kompetens

Regeringen delar arbetsgruppens uppfattning att alla lärare i skolan måste ha

kunskap om jämställdhetsfrågor och om dessas betydelse för undervis-ningen.

 Ansvaret för skolans arbete, för undervisningens organisation och uppläggning,

för valet av läromedel och pedagogiska metoder vilar på skolans lärare och

ledning. För att kunna uppfylla skollagens och läroplanernas krav på att skolan

skall verka för jämställdhet mellan könen, krävs kunskap och kompetens.

 Jämställdhet i skolan handlar i hög grad om undervisningens innehåll, om att

välja frågor och perspektiv så att de intresserar både flickor och pojkar, om

att kommunicera på ett sådant sätt att man når både flickor och pojkar och om

att se arbetssätt, stoffurval etc. också ur ett könsperspektiv. Detta gör det än

mer relevant och nödvändigt att såväl blivande som redan aktiva lärare har

kunskaper om och insikter i genusfrågornas betydelse för en individs utveckling.

Från en grundläggande bas av kunskaper, insikter och erfarenheter måste varje

lärare sedan själv hitta ett positivt förhållningssätt till

jämställdhetsfrågorna, för att på ett medvetet och aktivt sätt kunna arbeta i

läroplanens anda.

 Universitet och högskolor ansvarar för innehåll och kursplaner för såväl

lärarutbildningen som för viss fortbildning. Regeringen återkommer till frågorna

om lärarutbildningen i avsnitt 6.

 Regeringen delar arbetsgruppens uppfattning att fortbildningen av lärare har en

nyckelroll när det gäller att främja jämställdhetsarbetet i skolan.

Fortbildningen bör därför utvecklas så att den bättre svarar mot behov och

efterfrågan på kunskap och kompetens när det gäller att ge flickor och pojkar

likvärdiga möjligheter till utveckling och lärande.

 En självklar effekt av här lämnade förslag om att stärka jämställdhetsarbetet i

skolan är en prioritering av dessa frågor i fortbildningssammanhang. Det är

således viktigt att Skolverket initierar och stödjer sådan fortbildning, som har

relevans för jämställdhetsarbetet.

 Det är dock framför allt kommunerna i sin egenskap av huvudmän för skolorna och

därmed också arbetsgivare för lärarna, som har ansvaret för att i den

strategiska skol- och kompetensutveckling som nu äger rum i och med skolans

reformering, också satsa på jämställdhetsfrågorna.

Särskild uppmärksamhet åt naturvetenskap och teknik

Det finns särskild anledning att i detta sammanhang uppmärksamma undervisningen

i naturvetenskapliga och tekniska ämnen. Forskningen visar att det brister i

kvaliteten på undervisningen i de naturvetenskapliga ämnena, särskilt i

grundskolans lägre årskurser. Mot bakgrund av bl.a. forskningsrön om flickors

och pojkars olika utvecklings- och mognadstakt och dess relevans för

mottaglighet för olika typer av kunskaper, finns det anledning att tro att dessa

brister i särskilt stor utsträckning missgynnar flickor. Eftersom undervisningen

i grundskolan lägger grunden för de senare studierna på gymnasienivå, får

bristerna i grundskolan också stor betydelse för de könsbundna valen i

gymnasieskolan och medför svårigheter att rekrytera flickor till tekniska och

naturvetenskapliga utbildningar, även till högskolan.

 Undersökningar och försöksverksamhet visar också att undervisningen i

naturvetenskapliga ämnen på alla stadier måste förändras om man långsiktigt

skall kunna öka flickornas intresse och motivation för dessa ämnen. En

provvalsundersökning bland landets femtonåringar, som Statistiska centralbyrån

(SCB) genomförde i november 1994, visar att ungefär 700, dvs. endast cirka 8

procent, av landets drygt 50 000 flickor planerar att välja det

naturvetenskapliga programmets tekniska inriktning i årskurs 2. Inom det

naturvetenskapliga området i gymnasieskolan blir fördelningen mellan flickor och

pojkar enligt provvalet dock jämn. Se närmare i bilaga 3, tabell 1.

 För att öka intresset för teknik och naturvetenskap bland flickor har olika

åtgärder vidtagits; bl.a. har riksdagen sedan 1985 till kommunerna anvisat

särskilda medel för att anordna sommarkurser för flickor i teknik. Det kan vara

angeläget att, som ett komplement till skolundervisningen, vidta speciella

åtgärder och ta till vara erfarenheterna från dessa. Samtidigt är det viktigt

att betona att speciella projekt aldrig får ersätta åtgärder i den ordinarie

undervisningen och under ordinarie skoltid.

 Skolverket och Verket för högskoleservice (VHS) fick sommaren 1993 i uppdrag

att, under en period av fem år, gemensamt ansvara för att initiera åtgärder inom

skolans och den högre utbildningens område som syftar till att öka ungdomars

intresse för teknik och naturvetenskap. Uppdraget ledde till startandet av det

s.k. NOT-projektet, som arbetar med olika projekt och insatser i detta syfte. Vi

återkommer till de tekniska och naturvetenskapliga högskoleutbildningarna i

avsnitt 6.

 Regeringen vill understryka att skolan i de stora satsningarna på ny teknik,

bl.a. Internet, måste lägga sig vinn om att ge alla elever likvärdiga

möjligheter att ta till sig den nya tekniken.

5.4 Den statliga rektorsutbildningen

Regeringens bedömning: Jämställdhetsfrågorna bör

uppmärksammas i den statliga rektorsutbildningen.

 Arbetsgruppens förslag: Överensstämmer med regeringens bedömning.

 Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tar upp rektorns viktiga roll i

jämställdhetsarbetet i skolan och tillstyrker arbetsgruppens förslag.

 Skälen för regeringens bedömning: Skolverket ansvarar för den statliga

rektorsutbildningen. Utbildningen har utformats i enlighet med det uppdrag som

regeringen år 1992 har givit Skolverket att anordna en grundläggande

rektorsutbildning.

 Rektorn har det pedagogiska ledarskapet i skolan. Rektorns roll som pedagogisk

ledare och som chef för lärarna och övrig personal betonas inte minst i de nya

läroplanerna för skolväsendet. Rektorn har det övergripande ansvaret för att en

skolas verksamhet som helhet inriktas på att nå de riksgiltiga målen och

ansvarar också för att en lokal arbetsplan upprättas och för att skolans

resultat följs upp och utvärderas.

 Självklart gör detta rektorn till en nyckelperson också när det gäller en

skolas jämställdhetsarbete. En rektor måste således ha kunskap om rådande

könsmönster och dessas betydelse i skolarbetet. I dag behandlas dessa frågor

inte i den statliga rektorsutbildningen. Däremot tar utbildningen upp frågor om

kvinnligt och manligt ledarskap, vilket också är relevant för jämställd-

hetsarbetet i skolan.

 Regeringen avser att uppdra åt Skolverket att se till att den statliga

rektorsutbildningen också skall behandla jämställdhetsfrågorna på ett sätt som

kan öka rektorernas kompetens att ta ansvar för hanteringen av jämställdhet som

en pedagogisk fråga i skolans vardag.

5.5 Forsknings- och utvecklingsarbete m.m.

Regeringens bedömning: Forsknings- och utveck-

lingsarbete om jämställdhet i skolan bör stödjas

och stimuleras. Kunskap och erfarenhet, forsk-

nings- och utvecklingsresultat måste få en vidare

spridning till lärare, skolledare och andra

berörda.

 Arbetsgruppens förslag: Överensstämmer med regeringens bedömning.

 Remissinstanserna: Många remissinstanser tar upp bristen på kunskap och

forskning kring vad som händer i klassrummet. Många betonar också behovet av en

koppling mellan forskningen och det lokala utvecklingsarbetet.

 Skälen för regeringens bedömning: Det bedrivs i dag en inte obetydlig

genusforskning på skolområdet, främst vid universitetens pedagogiska

institutioner. Härutöver bedrivs också genusforskning inom en rad olika

forskningsdiscipliner.

 Många remissinstanser tar upp vikten av att stödja och stimulera kontakten

mellan teori- och kunskapsuppbyggnad och fältets fortbildnings- och

utvecklingsarbete. Lunds universitet framhåller i sitt remissvar att högskolorna

borde kunna fungera som regionala utvecklingscentra och stödja lärare, som

önskar bedriva klassrumsforskning.

 Arbetsgruppen konstaterar att det finns kunskap om kön och könsskillnader inom

många olika områden. Däremot efterlyser arbetsgruppen en helhetssyn på

jämställdhet i skolan som ett sammanhängande kunskapsområde. Det beror enligt

arbetsgruppen bl.a. på att kontakterna mellan olika institutioner saknas eller

är bristfällig. Arbetsgruppens debattantologi Visst är vi olika är ett försök

att koppla ihop kunskap från olika discipliner och institutioner.

Regeringens åtgärder

Arbetsgruppen framhåller att det behövs mer forsknings- och utvecklingsarbete

för att jämställdhetsarbetet i skolan skall kunna utvecklas och fördjupas.

Arbetsgruppen exemplifierar t.ex. med behovet av forskning om flickors resp.

pojkars läroprocesser och strategier för lärande och om den pedagogiska

processen i klassrummet från ett könsperspektiv. En mycket liten andel av de

senaste tio årens pedagogiska avhandlingar har tagit upp lärprocesserna till

behandling. Regeringen delar arbetsgruppens uppfattning om behovet av

forsknings- och utvecklingsarbete inom nyss nämnda områden. Vi kommer därför att

uppdra åt Skolverket att i sitt forskningspolitiska program initiera och stödja

forskningsinsatser, som har sin utgångspunkt i den pedagogiska processen i

klassrummet, som ett stöd för skolans pedagogiska jämställdhetsarbete.

 Spridningen av kunskap är viktig. Arbetsgruppens debattantologi har väckt

betydande uppmärksamhet och tryckts i flera upplagor, vilket visar att det finns

en stor efterfrågan på material om jämställdhet. Skolverket arbetar inom ramen

för sin jämställdhetsstrategi aktivt med kunskapspridning och håller för

närvarande på att utveckla ett nätverk av personer och skolor, som är

intresserade av att ta del av varandras arbete på jämställdhetsområdet.

Nätverket har redan rönt stor intresse och kan bli en viktig länk när det gäller

spridning av information och erfarenheter och därmed bidra till

kompetensutvecklingen. Regeringen anser Skolverkets initiativ viktigt och

förutsätter att projektet kommer att fortsätta och utvecklas.

 Regeringen delar arbetsgruppens uppfattning, att det är nödvändigt att

regelbundet samla ihop och publicera forskningsresultat på olika, för

jämställdhetsarbetet relevanta områden och kommer att initiera sådana åtgärder.

5.6 Intagningen till gymnasieskolan

Fram till den 1 juli 1991 fanns det i gymnasieförordningen en bestämmelse om att

underrepresenterat kön kunde tillgodoräkna sig extrapoäng vid urvalet till

gymnasieskolan. Om andelen intagna elever av ett kön på en linje var mindre än

30 procent i hela landet kunde den sökande tillgodoräkna sig 0,2 extrapoäng vid

urvalet. Under 1970- och 1980-talen genomfördes också ett stort antal kampanjer

för att få flickor att välja tekniska utbildningar.

 De otraditionella valen ökade dock inte i någon nämnvärd omfattning trots dessa

insatser. Många av de flickor som valde pojkdominerade linjer avbröt sina

studier på grund av att de saknade stöd och inte kände sig välkomna. Många valde

dessutom dessa linjer i tredje och fjärde hand och var på så sätt inte

tillräckligt motiverade att fullfölja utbildningen. Pojkar kände sig i allmänhet

mer välkomna på flickdominerade linjer. I samband med försöken med de treåriga

yrkesförberedande utbildningarna (ÖGY) infördes en bestämmelse om att vissa

utbildningar skulle kvoteras. Minst 20 procent av det underrepresenterade könet

skulle återfinnas på linjen. Detta ledde mycket snart till dispenser från denna

bestämmelse, eftersom målet var orealistiskt.

 Försök med könsstyrd praktisk arbetslivsorientering (prao) har dock visat sig

ha effekt, om den genomförs på rätt sätt. Ungdomarna har då fått information om

yrken som respektive kön i vanliga fall inte skulle ha så stor kännedom om.

 De nya gymnasieprogrammen är avsedda att i högre grad attrahera bägge könen.

Trots detta väljer flickor och pojkar traditionellt också i dag. Som exempel kan

nämnas industriprogrammet, där 208 av 3 508 elever f.n. är flickor. I provvalet

i november 1994 var andelen flickor som sökte till industriprogrammet 16

procent, till fordonsprogrammet 5 procent och till energiprogrammet 0 procent.

Pojkarna var i klar minoritet bland de sökande till omvårdnadsprogrammet och

hantverksprogrammet.

 I skollagens 1 kap. 2 § står att "Alla barn och ungdomar skall, oberoende av

kön, geografisk hemvist samt sociala och ekonomiska förhållanden, ha lika

tillgång till utbildning i det offentliga skolväsendet för barn och ungdom."

Denna paragraf infördes genom riksdagens beslut med anledning av propositionen

om ansvaret för skolan (prop. 1990/91:18, bet. 1990/91:UbU4, rskr. 1990/91:76).

De nuvarande bestämmelserna lämnar därför inte utrymme för könskvotering av de

sökande till gymnasieskolan.

 Skollagen anger barns och ungdomars lika rätt till utbildning och om

kommunernas skyldighet att erbjuda utbildning på nationella program. Kommunerna

skall därvid anpassa platserna i de olika programmen med hänsyn till elevernas

önskemål. Mot bakgrund av detta bör man nu bättre än tidigare kunna påverka

ungdomars intresse för att göra icke könsbundna val. Detta är angeläget, bl.a.

för att det är en förutsättning för en jämnare könsfördelning i högskolan.

Regeringen har, i samband med arbetet med denna proposition, övervägt

möjligheten att föreslå ett återinförande av extrapoäng för underrepresenterat

kön vid intagningen till gymnasieskolan. Regeringen avstår dock från att lägga

fram något förslag i denna riktning med de motiveringar som framgår av det ovan

anförda.

5.7 Kommunernas vuxenutbildning

Regeringens bedömning: Kommunernas vuxenutbildning

bör särskilt uppmärksammas som en i sig viktig

jämställdhetsåtgärd.

Skälen för regerings bedömning: Vuxenutbildning är av väsentlig betydelse för

många lågutbildade kvinnor och därmed också för jämställdheten på

arbetsbetsmarknaden. Det är därför viktigt att denna verksamhet får utvecklas

och utvidgas.

 I ett samhälle där livslångt lärande är en förutsättning för att människor

skall kunna utvecklas i sitt arbete eller för att över huvud taget kunna erhålla

ett arbete, är vuxenutbildningen av den största betydelse för kvinnors och mäns

möjligheter. Detta är speciellt viktigt för grupper i samhället med kort

utbildning. Studier visar bl.a. att kvinnor tenderar att välja kortare

utbildningar än män. Med utbildning växer självförtroendet och självtilliten och

därmed ökar möjligheterna att få inflytande över den egna situationen, både på

arbetet och på fritiden.

 Vuxenutbildningen tar emot en allt större andel invandrare. Utöver

verksamheten vid svenskundervisningen för invandrare, (sfi) är nära en fjärdedel

av alla elever i komvux är invandrare. I grundläggande vuxenutbildning är drygt

hälften av alla elever av utländsk härkomst, varav de flesta är kvinnor.

Vuxenutbildning är av stor betydelse för många invandrarkvinnor. Förutom att ge

möjlighet till utbildning och till ett framtida yrke har vuxenutbildningen en

viktig roll när det gäller att ta upp och diskutera värderingar och normer som

gäller i det svenska samhället. Vissa invandrare kommer från länder med en

väsentligt annorlunda syn på kvinnans ställning i familjen och i samhället.

Skolväsendet har därför ett särskilt ansvar för att informera om rättigheter och

skyldigheter, om den svenska synen på jämställdhet och om de lagar och

förordningar som gäller i Sverige.

6 Högre utbildning och forskning

6.1 Allmänna utgångspunkter

Universiteten och högskolorna är en studiemiljö för drygt 250 000 studenter och

15 000 doktorander. Av samtliga studerande är mer än hälften kvinnor.

Universiteten och högskolorna är också arbetsplatser för omkring 45 000

anställda, varav cirka hälften är lärare och forskare. Två tredjedelar av

lärarna och forskarna är män. Anslagen till de statliga universiteten och

högskolorna uppgår budgetåret 1994/95 till cirka 17 miljarder kronor.

 Den högre utbildningen och forskningen har stor betydelse för vårt lands

kulturella och ekonomiska utveckling. Den debatt som förs vid universitet och

högskolor påverkar det allmänna samhällsklimatet.

 Denna sektor, som således spelar en betydande roll i samhällsutvecklingen, leds

i dag nästan uteslutande av män. Landets professorer är till 93 procent män.

Dekanerna och prodekanerna, som har stor makt över universitetens verksamhet,

består till ca 90 procent av män. Prefekterna, som i sin egenskap av

institutionschefer har stort inflytande vid exempelvis lönesättningen för

lärarna och vid fördelningen av doktorandtjänster, består till 88 procent män.

Rektorerna vid de statliga universiteten och högskolorna är till 78 procent män.

Förvaltningscheferna (eller motsvarande) vid universitet och fackhögskolor är

med något enstaka undantag män.

 Detta skapar ett allvarligt demokratiskt problem. Kvinnorna saknas där sådana

beslut i högskolan fattas som är av betydelse inte bara för forskningens och

utbildningens omfattning och innehåll utan även för samhällsutvecklingen i

stort.

 Obalansen mellan könen i den akademiska världen visar sig inte bara i en

traditionell hierarki utan märks även i uppdelningen i kvinno- och

mansdominerade ämnesområden. Denna uppdelning riskerar att bli än mer markant i

framtiden, eftersom mycket stora resurser går till tillämpad forskning inom

teknik, naturvetenskap och medicin, dvs. områden som domineras av män.

 Den sneda könsfördelning som präglar hela lärarkåren får således negativa

konsekvenser såväl för högskolans verksamhet som för samhället i övrigt.

Kvinnors erfarenheter, synsätt och problemformuleringar speglas inte i

tillräcklig omfattning i utbildningen och forskningen, vilket påverkar

verksamhetens kvalitet negativt. För att högsta möjliga kunskapsnivå skall

uppnås måste bägge könen ha likvärdiga möjligheter att påverka såväl

undervisningens som forskningens inriktning, innehåll och form samt den miljö

där den bedrivs. Dessutom skulle en större andel kvinnliga lärare öka kvinnors

synlighet i den akademiska världen och därmed ge yngre kvinnor förebilder.

 Ett könsperspektiv kan läggas på i stort sett alla aspekter av undervisning.

Den bör därför läggas upp så att den behandlar bägge könens verkligheter i

exempel och problemformuleringar och så att både kvinnor och män finner sig lika

väl till rätta med t.ex. seminariekultur och handledning. Lärarna måste söka

skapa ett klimat i studiegrupperna som gör att alla studerande, oavsett kön,

stimuleras att yttra sig och delta.

 Handledare av forskarstuderande har en mycket viktig funktion. De har ett stort

ansvar inte minst för att utforma sin handledning så att kvinnor och män stöds i

samma utsträckning. I dag är handledarna oftast män. Ett ökat antal kvinnliga

lärare/handledare skulle, som ovan nämnts, innebära bl.a. att unga kvinnliga

studerande får fler kvinnliga förebilder.

 De åtgärder som hittills vidtagits för att främja jämställdheten mellan kvinnor

och män inom universitet och högskolor har visat sig alltför långsamt verkande.

Den rådande situationen är inte acceptabel. Det är angeläget att lärosätena

intensifierar sitt jämställdhetsarbete. Som stöd för detta arbete tar regeringen

nu initiativ till ett antal åtgärder, som huvudsakligen inriktas på att

åstadkomma en jämnare könsfördelning inom olika lärarkategorier i högskolan.

Åtgärderna syftar till att förbättra främst kvinnornas möjligheter. Kostnaderna

uppgår sammantaget till 116,5 miljoner kronor för en 12-månadersperiod. Av den

totala satsningen föreslår regeringen ett nytillskott om 25 miljoner kronor för

en 12-månadersperiod (budgetåret 1995/96 37,5 miljoner kronor). Övrig

finansiering skall ske genom att medel disponeras inom ramen för universitetens

och högskolornas samt forskningsrådens anslag. Regeringen kommer att i

regleringsbrev särskilt ange belopp och ändamål.

 Åtgärder som medför kostnader sammanfattas i följande tabell.

 Upp- Upp- Utbild- Forsk- Univers.

 skattat skattad nings nings- och Total

 antal kostn/pers dep. råd högskolor kostnad

Åtgärd personer (m.kr) (m.kr) (m.kr) (m.kr) (m.kr)

Doktorandtjänster 120 0,250 30,0[1] 30,0

Forsk.ass.tjänster 90 0,333 10,0[2] 10,0[4] 10,0[5] 30,0

Professurer

(engångssatsn.) 30 1,150 14,4[2] 10,0[4] 10,0[5] 34,4

Forskningsråden

(medv. i foass- och

prof-rekrytering) 0,6[2] 0,6

Postdok-stipendiet 40 0,350 14,0[3] 14,0

Gästprofessur

(utländsk) 10 0,750 7,5[3] 7,5

 ____________________________________________________

 290 76,5 20,0 20,0 116,5

[1]Anslaget Övriga utgifter inom forskning och forskarutbildning, anslagsposten

 2 Vissa särskilda åtgärder (7 miljoner kronor återstår för fördelning).

[2]Anslaget Övriga utgifter inom forskning och forskarutbildning, Vissa

 jämställdhetsåtgärder (ny anslagspost).

[3]Anslaget Utvecklingsverksamhet och internationell samverkan.

[4]Inom ramen för forskningsrådens anslag.

[5]Inom ramen för anslagen till forskning och forskarutbildning fakultetsan-

 slagen.

6.2 Grundläggande högskoleutbildning

Regeringens bedömning: Universitet och högskolor

bör intensifiera arbetet med jämställdhetsfrågor.

Ett mål bör vara att uppnå en jämn fördelning av

kvinnliga och manliga studenter på alla utbild-

ningsområden inom den grundläggande högskoleut-

bildningen.

 Särskilt bör jämställdhetsarbetet intensifieras

vad gäller lärarutbildningarna. Kunskap om jäm-

ställdhetsfrågor, könstillhörighetens betydelse i

undervisningen och den sociala miljön i klass-

rummet måste finnas hos alla lärare. Ett ansvar

bör läggas på den myndighet regeringen bestämmer

att understödja och stimulera utbyte av erfaren-

heter om insatser på jämställdhetsområdet mellan

de ansvariga för lärarutbildningarna vid universi-

tet och högskolor.

 Även inom tekniska utbildningar bör jämställd-

hetsarbetet särskilt intensifieras.

 Skälen för regeringens bedömning: Under senare år har det skett en betydande

expansion av den grundläggande högskoleutbildningen. Antalet studenter, omräknat

till heltidsstudenter, har ökat med cirka 30 procent sedan 1990-talets början.

Läsåret 1993/94 fanns drygt 255 000 registrerade studenter på hel- och deltid.

Antalet högskolenybörjare uppgick till närmare 62 000. Härav utgjorde kvinnorna

cirka 57 procent. Allt fler kvinnor genomgår längre utbildningar. Kvinnorna

utgör i dag 65 procent av dem som examineras från utbildningar på 120-140

poängsnivån. Inom utbildningar som omfattar mer än 140 poäng har andelen

examinerade kvinnor ökat från 35 till 42 procent under åren 1984-1994.

 Enligt högskolelag och högskoleförordning har universitet och högskolor det

fulla ansvaret för innehållet i och organisationen av den högre utbildningen. I

lagens och förordningens inledande bestämmelser anges det att jämställdhet

mellan kvinnor och män alltid skall iakttas i högskolornas verksamhet. Vidare

finns i högskoleförordningen bestämmelser om tillträde till högskolan angivet,

att vid i övrigt likvärdiga meriter, urval får ske med hänsyn till kön i syfte

att förbättra rekryteringen av studenter från kraftigt underrepresenterat kön.

 Det råder fortfarande en mycket ojämn könsfördelning bland studenterna inom

många områden. Särskilt ojämn är den inom teknik, vård och lärarutbildning.

Könsfördelningen bland de examinerade inom olika områden framgår av bilaga 3,

tabell 2. Alla strävanden mot jämställdhet kräver en lokal förankring för att få

genomslag i organisationen. Denna process pågår vid landets universitet och

högskolor men måste intensifieras.

Teknik och naturvetenskap

Under de senaste decennierna har andelen kvinnor i de tekniska utbildningarna

ökat på alla nivåer. Dessvärre är denna trend nu bruten. Under de senaste åren

har allt färre flickor sökt sig till tekniska utbildningar. Detta är allvarligt

även för rekryteringen till högskolan. Ytterligare insatser krävs därför. Bl.a.

är det viktigt att utbildningarna läggs upp så att fler kvinnor attraheras.

 På regeringens uppdrag bedrivs sedan år 1993 det sk. NOT-projektet, som syftar

till att att främja ungdomars intresse för naturvetenskap och teknik (se avsnitt

5). Projektet väntas ha stor betydelse i arbetet med att öka kvinnors/flickors

intresse för tekniska och naturvetenskapliga utbildningar.

 Den behörighetsgivande förutbildning (basåret) är ett alternativ för behörighet

till högre studier inom i huvudsak naturvetenskap och teknik. Ett syfte med

basåret är att framför allt kvinnor skall stimuleras att söka till

naturvetenskapliga och tekniska utbildningar.

 Vidare har Rådet för grundläggande högskoleutbildning givit stöd till projekt

för ökad jämställdhet inom naturvetenskaplig grundutbildning samt ingenjörs- och

civilingenjörsutbildning. Projekten syftar till att ändra innehåll och

arbetssätt i tekniska och naturvetenskapliga utbildningar för att permanent öka

rekryteringen av kvinnliga studenter till utbildningen.

 Stockholms universitet har bedrivit ett projekt om kvinnor i matematiken (KIM),

vars mål är att få en jämnare könsfördelning på alla nivåer inom ämnet och att

stimulera fler kvinnor att gå vidare i studierna.

 Regeringen har i 1995 års budgetproposition (prop. 1994/95:100, bil.9) och i

propositionen Särskilda utbildningssatsningar inom högskolan (prop. 1994/95:139)

föreslagit åtgärder för att stimulera intresset för naturvetenskap och teknik.

Personer med arbetslivserfarenhet och med annan eller ingen akademisk utbildning

skall under 1995 och 1996 erbjudas 9 000 platser för att kunna studera. De

studerande skall erbjudas ett förmånligt studiestöd. Detta innebär möjlighet för

bl.a. kvinnor, som tidigare inte valt studier inom teknik eller naturvetenskap,

att nu välja en sådan inriktning.

Lärarutbildning

Lärarutbildning finns vid flertalet universitet och högskolor. Lärarutbild-

ningarna för det offentliga skolväsendet svarar för närmare en femtedel av

universitetens och högskolornas alla examinerade studenter. Under resten av

1990-talet kommer i genomsnitt drygt 6 300 nya lärare per år att examineras för

grundskolans och gymnasieskolans behov. Det är viktigt att blivande lärare får

kunskap om jämställdhetsfrågor och tillägnar sig förmåga att tillämpa dessa

kunskaper i sin undervisning. Regeringen har därför i målbeskrivningarna i

högskoleförordningens examensordning för lärarexamina angivit att studenten, för

att erhålla lärarexamen, skall ha förmåga att belysa även jämställdhetsfrågor.

 I grundskolan och gymnasieskolan finns för närvarande över 110 000 lärare.

Flertalet har gått igenom en lärarutbildning där jämställdhetsfrågorna inte

särskilt har betonats. Redan yrkesverksamma lärare bör därför beredas möjlighet

att få motsvarande kunskaper. Fortbildningen är således en strategiskt viktig

fråga när det gäller att utveckla jämställdhetsarbetet i skolan. Universitetens

och högskolornas utformning av denna spelar en avgörande roll. I avsnitt 5 om

skolväsendet har tankegångar utvecklats om betydelsen av att läraren besitter

kunskap om och kompetens att bemöta flickor och pojkar utifrån deras delvis

olika förutsättningar och erfarenheter. Den enskilda lärarens arbete i skolan

för att främja jämställdhet mellan flickor och pojkar inverkar på kommande

generationers attityder och val.

 Rekryteringen till lärarutbildningarna uppvisar en fortsatt snedfördelning

mellan könen. Totalt har den kvinnliga dominansen bland de studerande inom

lärarutbildningarna förstärkts något. Bilden ser dock olika ut beroende på

vilken studieinriktning det gäller. Könsfördelningen inom olika

studieinriktningar framgår av bilaga 3, tabell 1.

 I rapporten Vi är alla olika (Ds 1994:98) har framhållits att regeringen bör

vara ännu tydligare vad gäller målen för lärarutbildningarna samt övervaka att

dessa uppfylls bättre. I remissyttrandena över rapporten framhåller flertalet

högskolor vikten av att jämställdhetsfrågorna behandlas i lärarutbildningarna.

Lärarhögskolan i Stockholm anför bl.a. att "som stöd för högskolornas interna

prioriteringar av jämställdhet är det viktigt att regeringen och det nya

högskoleverket klart och tydligt markerar jämställdhet som ett angeläget

kunskapsområde och en pedagogisk fråga för lärarutbildningarna". Göteborgs

universitet anser att kunskaper om könsskillnader är viktiga men att detta

kunskapsområde hittills har varit otillräckligt behandlat i lärarutbildningarna.

Remissvaren ger en rad exempel på hur jämställdhetsfrågor på olika sätt tas upp

i utbildningarna. Flera högskolor noterar också att frågorna i och med de nya

läroplanerna för det offentliga skolväsendet har fått ökad aktualitet.

 Regeringen anser att det är angeläget, särskilt vad gäller utbildningen av

lärare, att utbyte av erfarenheter sker mellan ansvariga för jämställdhetsfrågor

inom universitet och högskolor. Som förebild kan nämnas Nordiska ministerrådets

jämställdhetsprojekt - Nordlilia - ett nätverkssamarbete mellan

lärarutbildningar i Norden. Detta har lett till ett ökat intresse för

jämställdhetsfrågor. För att även på det nationella planet initiera och

stimulera en utveckling, där arbetet med jämställdhetsfrågor inom

lärarutbildningarna lyfts fram och når ut till alla universitet och högskolor,

kommer regeringen senare föreslå att ett sådant ansvar läggs på det nya

högskoleverket (se även avsnitt 8).

 Kanslersämbetet genomför för närvarande en utvärdering av grundskol-

lärarutbildningarna. Regeringen har anmodat ämbetet att särskilt beakta hur

jämställdhetsmålen har tillgodosetts. Utvärderingen är ett första led i den

översyn av vissa förhållanden inom skolan som berör bl.a. lärarnas kompetens och

som aviserades i budgetpropositionen 1995.

Rapport om kartläggning av jämställdhetsåtgärder inom universitet och högskolor

På uppdrag av Utbildningsdepartementet har en kartläggning och utvärdering av

jämställdhetsprojekt inom universitet och högskolor genomförts (Ds 1994:130). I

rapporten visas att totalt ca 950 jämställdhetsprojekt har bedrivits under tiden

1985-1994. Projekten är av mycket olika karaktär och gäller exempelvis stöd till

studerande, som väljer att studera ämnen som domineras av det andra könet,

förändringar i utbildningens organisation och uppläggning, seminarier, nätverk

etc. En sammanfattning av rapporten finns som bilaga 2 till denna proposition.

6.3 Forskning

Forskning vid universitet och högskolor representerar ett omfattande

verksamhetsområde av mycket skiftande karaktär. De olika fakulteterna skiljer

sig åt när det gäller t.ex. metodik, teoribildningar, vetenskapliga traditioner

samt förhållandet mellan grundforskning och tillämpad forskning. Det finns också

skillnader i forskningsfinansiering och förbindelser med yrkes- och näringsliv

utanför högskolans ramar. Sådana skillnader återspeglas även när det gäller

jämställdheten mellan kvinnor och män inom forskarsamhället.

 En aspekt på jämställdhetsfrågan låter sig beskrivas i rent numerära termer och

gäller könsfördelningen bland forskarstuderande, lärare och forskare. Denna

aspekt behandlas huvudsakligen i avsnitt 6.5.

 Inom det vetenskapliga området har jämställdhetsfrågan även en annan sida, som

handlar om samhällets behov av forskning inom områden där kvinnoaspekterna

försummats och där mannens behov, fysiologi och synsätt mer eller mindre

oreflekterat gjorts till norm. Det kan gälla så vitt skilda områden som

invärtesmedicin och historia. Kvinno-, jämställdhets- och genusforskning bör

därför tillmätas sitt berättigade utrymme.

 Dessa begrepp används ofta tillsammans men de betecknar något olika ansatser

eller inriktningar och har bildats vid olika tidpunkter. Kvinnoforskning är

närmast forskning i ett kvinnoperspektiv men används ibland om all forskning om

kvinnor. Jämställdhetsforskning innefattar inte endast kvinnor utan syftar till

ett bredare anslag utifrån en jämställdhetsaspekt. Genusforskning har en

motsvarighet i det engelska ordet "gender research" och arbetar utifrån ett

könsteoretiskt perspektiv. Genus betecknar här kön och könsroller inte som

biologiska utan som kulturella, sociala eller historiska grundbegrepp.

 Utgångspunkten för den forskning som bedrivs av kvinnor är dock i allmänhet

inte forskning i ett kvinno- eller könsteoretiskt perspektiv. Icke desto mindre

kan deras forskning i en av övervägande manliga värderingar präglad, förment

allmängiltig, forskningstradition framstå som litet vid sidan av vad som anses

som vetenskapligt centralt. Kvinnor kan t.ex. intressera sig för andra

forskningsområden, föra in andra problemställningar eller utgå från andra,

kanske tvärvetenskapliga, metoder och synsätt.

 Genom att kvinnornas närvaro inom olika forskningsområden ökas, får deras

synsätt och preferenser bättre möjligheter att påverka inriktningen och

utformningen av verksamheten.

Vissa åtgärder inom forskningsområdet

Regeringens bedömning: I instruktionerna för

Forskningsrådsnämnden (FRN) och forskningsråden

inom Utbildningsdepartementets ansvarsområde bör

införas att dessa inom sina respektive verksam-

hetsområden särskilt skall främja jämställdhet

mellan kvinnor och män.

 Regeringen avser att uppdra åt FRN att definiera

och föreslå inom vilka ämnen det kan finnas anled-

ning att inrätta professurer eller forskartjänster

med inriktning mot genusforskning.

 I budgetpropositionen för budgetåret 1995/96 har

under åttonde huvudtiteln, anslaget Utvecklingsar-

bete och internationell samverkan, föreslagits

medel för internationell samverkan. Av dessa medel

har regeringen beräknat 14 miljoner kronor för en

12-månadersperiod (för budgetåret 1995/96 21

miljoner kronor) till post-doktorala stipendier

för svenska kvinnliga forskares vistelser vid

utländska forskningsinstitutioner. Vidare har

regeringen beräknat 7,5 miljoner kronor för en 12-

månadersperiod (för budgetåret 1995/96 11,25 mil-

joner kronor) till forskningsråden för gästpro-

fessurer för kvinnliga forskare inom framför allt

naturvetenskapliga och tekniska områden.

 Som planeringsförutsättning för båda de ovan

nämnda insatserna gäller att motsvarande belopp

även bör avsättas årligen under budgetåren

1997-1999.

 Skälen för regeringens bedömning:

Ändring av forskningsrådens instruktioner

Forskningsråden har ett särskilt ansvar för den vetenskapliga utvecklingen inom

sina respektive ansvarsområden. Detta inbegriper ett ansvar för kvaliteten inom

forskningen i alla avseenden. Som bedömningsgrunder i rådens arbete ingår helt

naturligt den vetenskapliga och den etiska kvaliteten hos olika projekt.

 Kvinnors och mäns olika erfarenheter, synsätt och arbetsmetoder gör att

forskningsproblem formuleras olika, bearbetas olika och tolkas olika. En större

bredd i angreppssättet minskar risken för fördomsbaserade felslut och är därför

en viktig kvalitetsfaktor i forskningsarbetet.

 Jämställdhet måste ses som ett kriterium på kvalitet när det gäller vetenskap-

lig verksamhet och måste därmed beaktas i rådens arbete. Detta gäller såväl vid

bedömning och utformning av projekt som vid olika tillsättningsärenden.

 För att betona forskningsrådens och FRN:s ansvar för jämställdheten inom sina

verksamhetsområden kommer regeringen att på denna punkt komplettera deras

instruktioner.

Kvinno- och jämställdhetsforskning

Utredning om insatser för kvinno- och jämställdhetsforskning

Forskning med en könsteoretisk inriktning kan betraktas utifrån såväl ett

inomvetenskapligt perspektiv som en mer allmän jämställdhetsaspekt. Regeringen

har nyligen tillkallat en utredare, som bl.a. skall föreslå åtgärder som främjar

kvinno- och jämställdhetsforskningen (dir. 1995:8). Utredaren skall särskilt

undersöka hur uppgifterna att utreda, skapa opinion och dela ut bidrag för att

främja kvinno- och jämställdhetsforskning bäst kan utformas samt även ge förslag

angående stöd till underrepresenterat kön. En förutsättningslös prövning skall

företas som visar om syftet kan uppnås genom att redan befintliga mydigheter ges

uppdrag eller om det på nationell nivå bör inrättas ett särskilt forsknings-

stödjande organ. I uppdraget ingår också en beskrivning av hur förslagen

kompletterar eller utvecklar befintliga resurser och institutioner. Utredaren

skall se på olika organisationsformer i ett internationellt, särskilt nordiskt,

perspektiv samt undersöka möjliga former för internationellet samarbete i dessa

frågor. Förslag som kan föranledas av arbetet kommer att beredas till 1997 års

budgetproposition.

FRN:s särskilda uppdrag

Statsmakterna har tidigare givit FRN i uppdrag att informera om och stödja

kvinno- och jämställdhetsforskning i vid bemärkelse. FRN har sedan år 1991

tilldelats särskilda projektmedel för detta ändamål. Nämnden gör här en

betydelsefull insats och har upparbetat god insikt och kompetens när det gäller

sådan forskning. FRN:s verksamhet frikallar givetvis inte andra

forskningsfinansiärer från att göra insatser inom området. Forskningsprojekt med

kvinno-, jämställdhets- eller genusinriktning måste av skilda

forskningsfinansiärer, däribland forskningsråden, prövas och tillerkännas medel

i samma mån, men också med samma kvalitetskontroll, som all annan forskning.

 Kartläggningen och utvärderingen av jämställdhetsprojekt inom universitet och

högskolor (Ds 1994:130) visar på den vetenskapliga kvalitetshöjning som

genusforskning kan tillföra. Genom att inrätta parallellprofessurer i ämnen där

forskning med ett genusperspektiv på ett fruktbart sätt kan komplettera

traditionella forskningsinriktningar kan nya forskningshorisonter öppnas.

Regeringen avser att ge FRN i uppdrag att i samråd med forskningsråden granska

hela forskningsfältet och lämna förslag på ämnen inom vilka det kan finnas

anledning att inrätta professurer eller forskartjänster med inriktning mot

genusforskning.

Fora/centra för kvinnliga forskare

Fora/centra för kvinnliga forskare - benämningarna skiftar något - finns vid

samtliga universitet i landet och vid några av högskolorna. Det finns f.n. åtta

fora/centra, som tilldelas medel under åttonde huvudtiteln, anslaget Vissa

särskilda utgifter inom universitet och högskolor.

 Fora/centra fungerar framför allt som nätverk för kvinnliga forskare och har

verksamt bidragit till att rekrytera kvinnliga forskare och forskarstuderande

och att förbättra villkoren för dessa. Fora har också betytt mycket för

utvecklingen av forskning ur ett könsperspektiv. Forskning med ett kvinno-,

jämställdhets- eller genusperspektiv har tillfört flera vetenskapsområden en

genomgripande förnyelse. Det är viktigt att sådan forskning får möjlighet att

utvecklas och förgrena sig i olika riktningar.

 Ansvaret för fora/centra för kvinnliga forskare vilar på universiteten och

högskolorna liksom all annan institutionell verksamhet.

Utbyte med utlandet

Forskarkarriären

I forskarkarriären finns många trösklar som varje forskare måste komma över för

att kunna ta sig vidare. Först gäller det att bli antagen till

forskarutbildning, få en rimlig finansiering och sedan genomföra

avhandlingsarbete och disputation. Nästa viktiga skede är det som kommer

alldeles efter avlagd doktorsexamen. För den som tänker sig en framtida

forskarkarriär gäller det att få möjlighet att meritera sig vidare och få nya

erfarenheter. Inom många ämnesområden är den s.k. post-doc-tiden närmast

avgörande för den framtida karriären. Den nydisputerade bör helst under någon

tid vistas i en framgångsrik och kreativ forskningsmiljö utomlands för att få

nya impulser och vidga sitt kompetensområde.

 På detta stadium faller många kvinnliga doktorer bort. Här finns en av de

"flaskhalsar" som tydligast låter sig observeras. Orsakerna till detta är

naturligtvis flera. Det synes dock som om kvinnor under denna del av sitt liv

har större svårigheter än män att kunna vistas ett eller två år vid ett

utländskt universitet. Därmed får de också betydande svårigheter att senare

konkurrera med män om forskarassistent- och forskartjänsterna.

 För att ge bättre finansiella möjligheter för de kvinnliga doktorer som önskar

en internationell meritering, avser regeringen att disponera medel under det i

1995 års budgetproposition (prop. 1994/95:100, bil. 9) föreslagna anslaget

Utvecklingsarbete och internationell samverkan. 14 miljoner kronor för en

12-månadersperiod (för budgetåret 1995/96 21 miljoner kronor) bör fördelas till

forskningsråden för post-doktorala stipendier för kvinnor. Som

planeringsförutsättning bör gälla att motsvarande belopp avsätts årligen även

under budgetåren 1997-1999.

 En åtgärd för att underlätta för kvinnor att kunna fortsätta på forskarbanan är

att den post-doktorala meriteringen utformas mer flexibelt än vad som hittills

varit fallet. Detta är något som universitet, högskolor och forskningsråd bör

överväga.

Gästprofessurer

Gästprofessurer ger unika möjligheter att inlemma framstående internationella

forskare i en svensk forskningsmiljö. Detta innebär en väsentlig vetenskaplig

stimulans och bidrar till att ge unga forskare och studenter nya perspektiv och

förebilder. Forskningsråden har gästprofessurer, som tillåter innehavarna att

under ett år vistas vid ett eller flera svenska lärosäten. Vid

Humanistisk-samhällsvetenskapliga forskningsrådet finns bl.a. en gästprofessur

för framstående kvinnliga forskare, Kerstin Hesselgrens professur, som lockat

många prominenta innehavare från olika discipliner.

 Regeringen finner det angeläget att gästprofessurer för framstående kvinnliga

forskare inrättas även vid andra forskningsråd, framför allt inom områden som

har få svenska kvinnliga forskare. Särskilt inom vissa naturvetenskapliga och

tekniska områden råder stor brist på kvinnor på högre nivåer i forskarkarriären.

Gästprofessurerna kan här innebära inspiration för kvinnor att söka sig till

området i fråga och gå vidare. De innebär även att hög internationell kompetens

tillförs Sverige. Genom gästprofessurerna har man även möjlighet att inom olika

discipliner sprida internationella impulser när det gäller forskning ur ett

kvinnoperspektiv och/eller med genusinriktning. Det är också viktigt att stärka

sådana forskningsinriktningar som många kvinnor visat att de finner väsentliga,

till exempel med en större samhällsrelevans eller ett tvärvetenskapligt anslag.

 Regeringen avser därför att under åttonde huvudtiteln från anslaget

Utvecklingsarbete och internationell samverkan för en 12-månadersperiod fördela

7,5 miljoner kronor (för budgetåret 1995/96 11,25 miljoner kronor) till

forskningsråden för gästprofessurer för kvinnliga forskare inom framför allt

naturvetenskapliga och tekniska områden. Gästprofessurerna bör knytas till råden

på samma sätt som redan befintliga gästprofessurer. Som planeringsförutsättning

bör gälla att motsvarande belopp avsätts årligen under budgetåren 1997-1999.

6.4 Forskarutbildning

En betydligt större andel män än kvinnor fortsätter från den grundläggande

högskoleutbildningen till forskarutbildning och avlägger doktorsexamen. En

jämförelse mellan examinationen från grundutbildningen respektive från

forskarutbildningen visar att män fortsätter till doktorsexamen i nästan dubbelt

så stor utsträckning som kvinnor. Inom samtliga ämnesområden har männen en

starkare tendens att gå vidare men skillnaderna mellan könen varierar mellan

områdena (se bilaga 3, tabell 4).

Resurstillskott för doktorandtjänster

Regeringens bedömning: I budgetpropositionen

(prop. 1994/95:100, bil. 9) föreslogs 37 miljoner

kronor för budgetåret 1995/96 för studiefinansie-

ring inom forskarutbildningen som en av de syssel-

sättningspolitiska åtgärderna. För att åstadkomma

en jämnare könsfördelning bland innehavarna av

doktorandtjänster bör 30 miljoner kronor av

beloppet disponeras för att antalet doktorand-

tjänster som innehas av kvinnor skall kunna öka.

Som planeringsförutsättning bör gälla att mot-

svarande belopp avsätts årligen under budgetåren

1997-1999.

 Den myndighet regeringen bestämmer skall fördela

dessa medel till universitet och högskolor.

 Skälen för regeringens bedömning: En ökning av antalet kvinnliga

doktorsexaminerade skulle av flera skäl ha stor långsiktig betydelse. Sverige

behöver fler forskarutbildade på arbetsmarknaden generellt. Inte minst viktigt

är det att bästa möjliga rekryteringsbas skapas för det stora antal lärare som

på grund av pensionsavgångar skall anställas inom universitet och högskolor

några år in på 2000-talet. Med ett större antal kvinnor inom forskningen och

undervisningen ökar verksamhetens bredd och kvalitet. Det är således angeläget

att universitet och högskolor fortsätter sina ansträngningar att rekrytera och

behålla fler kvinnliga doktorander.

 En god studiefinansiering är en av de viktigaste förutsättningarna för att

forskarutbildning skall kunna bedrivas koncentrerat och effektivt. Goda

ekonomiska villkor stimulerar även rekryteringen till forskarutbildning.

 Manliga forskarstuderande har i högre grad än kvinnliga den mest förmånliga

formen av studiefinansiering, nämligen doktorandtjänst. En särskild satsning för

att öka andelen kvinnor bland innehavarna av doktorandtjänster är, mot bakgrund

av vad som ovan sagts, väl motiverad. Ökad jämställdhet inom forskarutbildningen

bör samtidigt kunna bidra till att stimulera och ge draghjälp åt

jämställdhetssträvandena inom den grundläggande högskoleutbildningen.

 Regeringen har i 1995 års budgetproposition (prop. 1994/95:100, bil. 9)

föreslagit att medel skall anvisas för vissa särskilda åtgärder med anledning av

arbetsmarknadsläget. Bland dessa åtgärder ingår en ökning av resurserna för

studiestöd till forskarstuderande. Regeringen begärde i budgetpropositionen

riksdagens bemyndigande att fördela medel för ändamålet under anslaget Övriga

utgifter inom forskning och forskarutbildning.

 Regeringen anförde i budgetpropositionen att dessa resurser främst skulle gå

till fakulteter som endast haft en svag ökning av antalet forskarstuderande det

senaste decenniet. Efter närmare överväganden anser regeringen att en

jämställdhetsaspekt bör anläggas vid fördelningen av dessa resurser. Av de

aktuella medlen bör 30 miljoner kronor avsättas för att öka antalet

doktorandtjänster som innehas av kvinnor. Som planeringsförutsättning bör gälla

att motsvarande belopp skall avsättas årligen för samma ändamål under budgetåren

1997-1999. Syftet med åtgärden är att öka antalet kvinnor som avlägger

doktorsexamen. Doktorandtjänsterna bör i första hand fördelas till de

forskningsområden där processen från grundutbildningsexamen till doktorsexamen

resulterar i en markant underrepresentation av kvinnor.

 Regeringen kommer inom kort i en proposition om ett nytt högskoleverk att

föreslå att verket skall ha ett övergripande ansvar för uppföljning och

utvärdering av jämställdhetsarbetet inom universitet och högskolor. Under

förutsättning av riksdagens beslut om inrättande av det nya verket och att

fördelning av vissa medel till universitet och högskolor skall ingå i dess

uppgift avser regeringen ge verket i uppdrag att, efter fördjupad analys,

fördela de nu aktuella medlen. Medlen för ändamålet reserveras under anslaget

Övriga utgifter inom forskning och forskarutbildning, anslagsposten 2, till dess

att beslut om den nya myndigheten har fattats. Därefter bör de överföras till

den nya myndigheten för fördelning i enlighet med riktlinjer från regeringen.

 I 1 kap. 2 § högskolelagen anges att den statliga högskoleutbildningen skall

vila på vetenskaplig eller konstnärlig grund och på beprövad erfarenhet. En

grundläggande förutsättning är att undervisningen bedrivs av personer med

erforderlig kompetens. Inom många utbildningar ligger en stor andel av

undervisningen på odisputerade högskoleadjunkter. Bland dessa är andelen kvinnor

hög. Det är därför också en jämställdhetsfråga att högskoleadjunkterna får

möjlighet att fullfölja sina doktorandstudier. Det ingår i universitetens och

högskolornas ansvar som arbetsgivare att adjunkterna ges tillfälle att utveckla

sin vetenskapliga kompetens.

6.5 Lärare och forskare vid universitet och högskolor

Antalet lärare vid svenska universitet och högskolor uppgår till drygt 14 000.

Bland dessa är männen i klar majoritet, nämligen drygt 70 procent. Endast

7 procent av professorerna, 21 procent av lektorerna och 24 procent av

forskarassistenterna är kvinnor. För anställning som adjunkt, som inte kräver

doktorsexamen, är bilden något annorlunda - 42 procent av dessa anställningar

innehas av kvinnor.

 Ett välkänt mönster, med allt färre kvinnor ju högre upp i hierarkin man

kommer, framträder tydligt inom alla fakulteter. Särskilt markant är den låga

andelen kvinnliga professorer inom de medicinska fakulteterna i förhållande till

den sedan länge förhållandevis stora kvinnliga rekryteringsbasen där.

Förhållandena inom olika fakultetsområden illustreras i nedanstående diagram

samt redovisas närmare i bilaga 3, tabell 6.

 Fördelningen mellan kvinnor och män bland universitets- och högskolelärarna har

ändrats ytterst litet de senaste åren. Detta beror bl.a. på att åldersstrukturen

bland de nu verksamma lärarna inneburit att pensionsavgångarna varit begränsade.

Såväl riksdag som regering har tidigare slagit fast att i princip all högre

utbildning skall förmedlas av disputerade lärare (prop. 1992/93:42 om

förstärkning av den grundläggande högskoleutbildningen m.m., bet. 1992/93:UbU5,

rskr. 1992/93:159). Till följd av den pågående expansionen av den högre

utbildningen kommer ett stort nyrekryteringsbehov att uppstå. Detta kommer att

kvarstå under en följd av år eftersom många universitets- och högskolelärare

kommer att pensioneras några år in på 2000-talet. Universitet och högskolor får

härigenom ett särskilt tillfälle att åtgärda den sneda könsfördelningen i

lärarkåren. Genom aktiva, systematiska åtgärder av olika slag bör fler

kompetenta kvinnor kunna tillsättas inom alla anställningskategorier.

6.5.1Jämnare könsfördelning bland professorer

År 1883 disputerade den första kvinnan i Sverige. Först år 1937 utsågs en kvinna

till innehavare av en statlig professur. 50 år senare hade antalet kvinnliga

professorer ökat till 84, vilket motsvarade 5 procent. I dag finns det knappt

150 kvinnor i professorskåren eller 7 procent. Könsfördelningen vid olika

fakulteter varierar dock något, vilket framgår av diagrammet på nästa sida. Av

diagrammet framgår såväl andelen kvinnor bland det totala antalet professorer

inom olika fakulteter som antalet professurer vid fakulteterna. Bl.a. kan

noteras den låga andelen kvinnliga professorer inom fakulteter med ett stort

antal professurer.

 Regeringens åtgärder för att öka antalet kvinnliga professorer skall ses mot

bakgrund av professorernas roll dels som förebilder för studenter och yngre

forskare, dels som lärare och forskare. Genom sin position har de stor inverkan

på undervisning, val av forskningsområden, problemformuleringar, metodval, m.m.

Professorer har även stort inflytande utanför det egna lärosätet, t.ex. såsom

medlemmar av forskningsfinansierande organ. De anlitas även som experter och

kommentatorer i skilda sammanhang.

Resursförstärkning för nya professurer

Regeringens förslag: Riksdagen anvisar 14,4 mil-

joner kronor för en 12-månadersperiod (för budget-

året 1995/96 21,6 miljoner kronor) för inrättande

av nya professurer för att åstadkomma en jämnare

könsfördelning. Medlen anvisas under anslaget

Övriga utgifter inom forskning och forskarutbild-

ning. Riksdagen anvisar vidare under samma anslag

ett engångsbelopp om 0,6 miljoner kronor till

forskningsråden för viss administration.

 Regeringens bedömning: Totalt 10 miljoner kronor

för en 12-månadersperiod (för budgetåret 1995/96

15 miljoner kronor) av universitetens och hög-

skolornas fakultetsanslag och totalt 10 miljoner

kronor för en 12-månadersperiod (för budgetåret

1995/96 15 miljoner kronor) av forskningsrådens

anslag bör samtidigt disponeras för inrättande av

nya professurer i syfte att åstadkomma en jämnare

könsfördelning.

 Forskningsråden bör ges ansvaret för att i sam-

råd med universitet och högskolor fastställa in-

riktning och placering av de nya professurerna.

Universiteten och högskolorna bör ges ansvaret för

utlysning och tillsättning.

 Skälen för regeringens förslag och bedömning: Som tidigare framhållits går

utvecklingen mot en jämnare könsfördelning inom professorskåren utomordentligt

långsamt; det totala antalet kvinnor är fortfarande anmärkningsvärt lågt. Därför

behövs en extraordinär insats för att på kort sikt åstadkomma en betydande

ökning av detta antal. Denna engångssatsning - bestående av ett resurstillskott

- kommer att följas upp med en långsiktig åtgärd, där det åligger varje

universitet och högskola att själv åstadkomma förändringar inom ramen för sina

ordinarie resurser. Denna åtgärd beskrivs i det följande avsnittet om

rekryteringsmål.

 Den engångssatsning som nu görs bör tillvaratas på det sätt som i ett

nationellt perspektiv ter sig som mest ändamålsenligt. Det är därför angeläget

att inrättandet av de nya professurerna sker i samverkan mellan forskningsråden

och universitet och högskolor.

 Forskningsråden har genom sina uppdrag, sin sammansättning och sitt arbetssätt

nationell överblick över stora vetenskapsområden.

Humanistisk-samhällsvetenskapliga forskningsrådet (HSFR), Medicinska forsknings-

rådet (MFR), Naturvetenskapliga forskningsrådet (NFR) och Teknikvetenskapliga

forskningsrådet (TFR) kommer att ges i uppdrag att i samråd med universitet och

högskolor fastställa inriktning och placering av de nya professurerna. Härvid

skall ämnen väljas där könsfördelningen bland professorerna nu är ojämn och där

en förstärkning också är motiverad från forskningens och forskarutbildningens

utgångspunkter. Vid valet av ämnen för de nya professurerna skall även beaktas

att det finns kvalificerade presumtiva sökande som tillhör det

underrepresenterade könet.

 Vid engångssatsningen bör s.k. positiv särbehandling vid behov tillämpas, när

detta kan ske. Med positiv särbehandling avses att en tjänst tillsätts med en

kompetent sökande av underrepresenterat kön, även om vederbörande är mindre

kvalificerad än medsökande av det andra könet. Av 16 § andra stycket 2

jämställdhetslagen (1991:433) följer att positiv särbehandling är tillåten, om

den är ett led i strävanden att främja jämställdhet i arbetslivet. I fråga om

statliga tjänster måste dessutom beaktas föreskriften i 11 kap. 9 §

regeringsformen om att avseende skall fästas endast vid sakliga grunder, när

sådana tjänster tillsätts. Trots att strävanden att främja jämställdhet är en

saklig grund i regeringsformens mening, torde föreskriften innebära att det

finns en gräns för hur stor skillnaden i kvalifikation får vara vid positiv

särbehandling.

 Universitet och högskolor skall svara för utlysning och tillsättning av

professurerna. I utlysningarna skall anges att ett syfte med professurerna är

att utjämna könsfördelningen bland professorerna och att, vid behov, positiv

särbehandling till förmån för det underrepresenterade könet således kan komma

att tillämpas vid tillsättningen.

 Regeringens utgångspunkt är att för icke laborativa professurer skall i detta

fall beräknas en årskostnad på 900 000 kronor per år och för laborativa

professurer 1 400 000 kronor per år. Av de totalt 34,4 miljoner kronor som

avsätts för de nya professurerna utgör 14,4 miljoner kronor en

resursförstärkning. Professurerna finansieras i övrigt till lika delar genom

anslagsöverföringar från berörda forskningsråd och genom omfördelning inom

befintliga medel vid de lärosäten där tjänsten inrättas. Sedan verksamheten

kring professuren etablerats är det rimligt att lärosätet ökar sin andel av

finansieringen. Fr.o.m. budgetåret efter det att placeringen är klar kommer

medel motsvarande regeringens och forskningsrådets andel av kostnaden att

anvisas i budgetpropositionen direkt till det berörda lärosätets

fakultetsanslag. Det aktuella forskningsrådets anslag kommer att minskas med ett

belopp som motsvarar rådets andel av kostnaden för professuren.

Mål för rekrytering av professorer

Regeringens bedömning: För varje universitet och

högskola bör mål anges avseende könsfördelningen

bland de nyrekryterade professorerna under

kommande treårsperiod. Målet ges formen av ett

särskilt åtagande under anslaget för forskning och

forskarutbildning (fakultetsanslaget). Dessa mål

bör första gången anges i budgetpropositionen för

budgetåret 1997. Måluppfyllelsen bör årligen

redovisas i resultatredovisningen i högskolans

årsredovisning. Slutredovisningen bör göras efter

treårsperiodens slut. Processen upprepas inför

varje treårsperiod ända tills bägge könens andel

av professorerna vid högskolan uppgår till minst

40 procent.

 Skälen för regeringens bedömning: Proceduren för att utjämna könsfördelningen

bland professorerna är, som beskrivits i föregående avsnitt, en engångsåtgärd

för att på kort sikt åstadkomma en förbättring på den nivå där snedfördelningen

är kraftigast. För att uppnå slutmålet - en jämn könsfördelning på alla nivåer

inom lärarkåren inom högskolans alla ämnesområden - krävs däremot ett

långsiktigt och systematiskt arbete. Därför avser regeringen att införa

rekryteringsmål, där det ankommer på universiteten och högskolorna själva att ta

ansvar för att jämställdhetsarbetet ger synliga resultat. En sådan åtgärd har

bl.a. föreslagits av Arbetsgruppen för jämställdhet i högre utbildning och

forskning (JÄST-gruppen).

 Genom att rekryteringsmålen formuleras för professorer - den högsta nivån i

högskolans hierarki - åstadkommer man en gynnsam effekt för kvinnor på alla

nivåer inom forskarkarriären. För att universitet och högskolor i framtiden

skall kunna uppnå rekryteringsmålen måste de genom olika åtgärder öka

rekryteringsunderlaget. Dessa åtgärder måste omfatta såväl grundutbildningen som

forskarutbildningen samt kvinnors villkor under den fortsatta akademiska

karriären.

 Sedan år 1993 vilar ansvaret för omfattning och inriktning av grundutbildning,

forskarutbildning och forskning samt för verksamhetens organisation i allt

väsentligt på universiteten och högskolorna själva. Inom de egna verksamhets-

och befogenhetsramarna avgör varje högskoleenhet antalet professurer och deras

inriktning. Det har föranlett fakultets- och universitetsledningar att arbeta

fram långsiktiga strategier för verksamhetens utveckling inom respektive

fakultet. Högskolorna har här möjlighet att bl.a. beakta behovet av en jämnare

könsfördelning. Att förverkliga ett jämställt forskarsamhälle kräver inte extra

resurser eller ny lagstiftning, utan snarare medvetenhet, flexibilitet,

uppfinningsrikedom, vilja och handlingskraft. Det ankommer därför på universitet

och högskolor att själva analysera situationen och finna de medel som inom olika

områden och vid olika institutioner bäst främjar jämställdhet och kvalitet.

 Rekryteringsmålen underlättar för statsmakterna att följa och utvärdera hur

målen för jämställdhet mellan kvinnor och män uppfylls. Varje högskoleenhet ges

samtidigt ett ökat lokalt ansvar och nya möjligheter att anpassa verksamheten

utifrån lokala behov och förutsättningar.

 Det ankommer på regeringen att utfärda närmare bestämmelser i dessa frågor.

Regeringen återkommer till denna fråga i budgetpropositionen för budgetåret

1997.

6.5.2 Jämnare könsfördelning bland forskarassistenter

Regeringens förslag: Riksdagen anvisar 10 miljoner

kronor för en 12-månadersperiod (för budgetåret

1995/96 15 miljoner kronor) för inrättande av

forskarassistenttjänster för personer som tillhör

det underrepresenterade könet. Medlen anvisas

under anslaget Övriga utgifter inom forskning och

forskarutbildning.

 Regeringens bedömning: För inrättande av

forskarassistenttjänster för personer som tillhör

det underrepresenterade könet bör samtidigt dispo-

neras totalt 10 miljoner kronor av universitetens

och högskolornas fakultetsanslag och totalt 10

miljoner kronor av de anslag som föreslagits

forskningsråden - i båda fallen för en 12-

månadersperiod (för budgetåret 1995/96 15 miljoner

kronor).

 Som planeringsförutsättning bör gälla att mot-

svarande belopp, dvs. totalt 30 miljoner kronor,

skall kunna disponeras årligen under ytterligare

sex år.

 Forskningsråden bör ges ansvaret för att i sam-

råd med universitet och högskolor fastställa

inriktning och placering av de nya tjänsterna.

Universitet och högskolor bör ges ansvaret för

utlysning och tillsättning.

 Skälen för regeringens förslag och bedömning: Som tidigare framhållits (avsnitt

6.3) är perioden närmast efter doktorsexamen ett viktigt stadium i en

forskarkarriär. Forskarassistenter anställs tills vidare för högst två år i

sänder och anställningen får normalt innehas under högst sex år. De skall i

huvudsak ägna sig åt forskning. En sådan anställning erbjuder följaktligen en

nybliven doktor stora fördelar när det gäller att meritera sig vetenskapligt.

För den vetenskapliga återväxten inom olika ämnesområden spelar anställningar

som forskarassistent en avgörande roll.

 Män får i betydligt större omfattning anställning som forskarassistent. Som

tidigare nämnts är endast 24 procent av forskarassistenterna kvinnor.

Könsfördelningen bland forskarassistenter inom olika fakultetsområden

illustreras i nedanstående diagram. Inom vissa ämnesområden finns det många

kvinnor inom såväl grundutbildning som forskarutbildning men endast ett fåtal

fortsätter inom forskarkarriären.

 Ökade möjligheter för kvinnliga forskare att få forskarassistenttjänster ger

möjligheter för fler kvinnor att fortsätta sin karriär vid universitet och

högskolor. Deras förutsättningar att i framtiden konkurrera om professurer

förbättras samtidigt. Det är angeläget att andelen kvinnor bland forskaras-

sistenterna ökar markant. Regeringen föreslår därför att en resursförstärkning

görs för nya forskarassistenttjänster i syfte att åstadkomma en jämnare

könsfördelning. Det är angeläget att denna satsning, liksom den som föreslagits

i föregående avsnitt beträffande professurer, fördelas på det sätt som i ett

nationellt perspektiv är mest ändamålsenligt. Forskningsråden kommer därför att

ges i uppdrag att i samråd med universitet och högskolor fastställa inriktning

och placering av de nya tjänsterna. Därvid skall ämnesområden väljas, där det

råder en ojämn könsfördelning bland forskarassistenterna. Universitet och

högskolor ges ansvaret för utlysning och tillsättning av forskarassistent-

tjänsterna. På samma sätt som i föregående avsnitt beskrivits när det gäller de

nya professurerna kan positiv särbehandling till förmån för sökande av

underrepresenterat kön komma att användas vid tillsättningen.

 Varje forskarassistenttjänst som tillkommer inom ramen för denna satsning skall

finansieras till lika delar av en resursförstärkning, av befintliga medel vid

lärosätet vid vilket tjänsten kommer att inrättas och av det berörda

forskningsrådet. Resursförstärkningarna tillförs forskningsrådens anslag. De får

disponeras för ändamålet under längst en sjuårsperiod. Forskningsråden skall

alltså lämna bidrag till lärosätena med två tredjedelar av kostnaderna för de

forskarassistenttjänster som de tillsammans med universitet och högskolor

beslutat skall inrättas.

6.5.3Ändringar i högskoleförordningen

Regeringens bedömning: Ändringar bör göras i hög-

skoleförordningens regler om befordringsgrunder

för lärare, om tjänsteförslagsnämndernas samman-

sättning samt om val av sakkunniga. En regel bör

införas om krav på redovisning av hur tjänste-

förslagsnämnderna har beaktat jämställdhetsaspek-

ten vid bedömningen.

 Skälen för regeringens bedömning: För att främja jämställdhetsarbetet generellt

och för att stödja högskolornas arbete med att uppnå de rekryteringsmål som

kommer att införas, avser regeringen att göra vissa ändringar i högskole-

förordningen (1993:100). Avsnittet om befordringsgrunderna för lärare bör

kompletteras. Ett tillägg bör göras som tydliggör att det vid behov är tillåtet

med positiv särbehandling till förmån för sökande av det kön som är

underrepresenterat inom den aktuella kategorin av anställda inom universitetet

eller högskolan, om särbehandlingen är ett led i strävanden att främja

jämställdhet i arbetslivet.

 Vidare bör en ändring i högskoleförordningens regler om tjänsteförslagsnämnder-

nas sammansättning och arbete införas. Båda könen skall vara representerade i

tjänsteförslagsnämnderna. Bland de sakkunniga skall, om inte synnerliga skäl

föreligger, båda könen vara representerade. Om det finns sökande av båda könen

till en ledigförklarad anställning skall tjänsteförslagsnämnderna, när de

redovisar skälen för sitt förslag, ange hur de har beaktat jämställdhets-

aspekten; alternativt skall de ange varför denna aspekt inte har varit aktuell.

7 Sexuella trakasserier

Regeringens bedömning: En bestämmelse om skyldig-

het för universitet och högskolor att verka för

att studenter inte utsätts för sexuella trakasse-

rier bör föras in i högskoleförordningen.

 Skälen för regeringens bedömning: I olika sammanhang, bl.a. i riksdagen och i

skrivelser från Sveriges Förenade Studentkårer (SFS) har förts fram att

studenterna vid universitet och högskolor bör ges ett bättre skydd mot sexuella

trakasserier. SFS har bl.a. betonat att under de senaste åren ett antal

undersökningar har gjorts om förekomsten av sexuella trakasserier mot studenter

vid universitet och högskolor. Undersökningarna har visat att sådana

trakasserier förekommer. Ett sådant förhållande kan inte accepteras.

 Den som sexuellt trakasserar någon annan kan dömas till ansvar enligt regler i

brottsbalken. I 4 kap. 7 § brottsbalken anges bl.a. att den som handgripligen

antastar eller genom hänsynslöst beteende på något annat sätt ofredar någon

skall dömas för ofredande. I 6 kap. 7 § andra stycket brottsbalken anges bl.a.

att den som genom ord eller handling på ett uppenbart sedlighetssårande sätt

uppträder anstötligt mot någon annan skall dömas för sexuellt ofredande.

 En regel om sexuella trakasserier finns i 6 § jämställdhetslagen (1991:433).

Enligt denna bestämmelse skall arbetsgivaren verka för att inte någon

arbetstagare utsätts för sexuella trakasserier. Lagen är emellertid en

arbetsrättslig lagstiftning och omfattar inte elever och studenter.

 Med anledning av propositionen Jämställdhetspolitiken: Delad makt - delat

ansvar (prop. 1993/94:147), väcktes motioner med innebörden att

jämställdhetslagens bestämmelser om sexuella trakasserier skulle ändras till att

omfatta även skolan och högskolan. I vissa motioner förordades att

jämställdhetslagen eller annan arbetsmarknadslagstiftning skulle utsträckas till

att i detta hänseende även avse utbildningsområdet. Riksdagen fann det

synnerligen angeläget att universitet och högskolor bemödar sig om att komma

till rätta med de problem som föreligger men att någon åtgärd från riksdagens

sida inte var påkallad (bet. 1993/94:AU17, rskr. 1993/94:290-291).

 En regel om jämställdhet återfinns i 1 kap. 5 § högskolelagen (1992:1434). Av

den regeln framgår att jämställdhet mellan kvinnor och män alltid skall iakttas

i högskolornas verksamhet. Regeln har emellertid visat sig otillräcklig för att

förhindra sexuella trakasserier mot studenterna.

 Regeringen avser därför att i högskoleförordningen (1993:100) föra in en

skyldighet för universitet och högskolor att verka för att studenter inte

utsätts för sexuella trakasserier.

8 Högskoleverkets ansvar

Regeringen avser att inom kort föreslå riksdagen att en ny central myndighet,

Högskoleverket, inrättas på högskoleområdet med utgångspunkt i de förslag som

Utredningen om uppföljning av 1993 års universitets- och högskolereform (RUT 93)

lämnat i delbetänkandet Ett nytt högskoleverk (SOU 1994:153). I betänkandet

föreslås den centrala myndigheten bl.a. få som uppgift att genom utvärdering,

uppföljning och analys förse riksdag och regering med underlag för bedömningar

och beslut samt att utöva tillsyn över att verksamheten vid högskolorna bedrivs

i överensstämmelse med de regler och riktlinjer som lagts fast. Ett viktigt

område för uppföljnings- och utvärderingsansvaret samt tillsynen bör vara

jämställdhetsområdet.

9 Vissa statistikfrågor

Ett viktigt underlag för ett effektivt jämställdhetsarbete är statistik som är

könsuppdelad och lättillgänglig för användarna. I enlighet med förordningen

(1992:1668) om den officiella statistiken (ändrad 1994:1108) skall

individbaserad officiell statistik vara könsuppdelad, såvida inte särskilda skäl

talar emot det.

 Verket för högskoleservice (VHS) har huvudansvaret för den officiella

statistiken inom högskoleområdet (SCB för forskningsstatistiken). Motsvarande

uppgift inom det övriga utbildningsområdet har Skolverket. Såsom framgår av den

ovannämnda förordningen skall all individbaserad statistik som ingår i dessa

myndigheters publikationer som huvudregel vara könsuppdelad.

 Regeringen vill understryka vikten av att köns-/jämställdhetsaspekter beaktas

vid alla moment i statistikproduktionen, dvs. såväl vid utformning av

mätinstrument som vid analys och presentation. Detta gäller i lika hög grad inom

skolområdet, inklusive den kommunala vuxenutbildningen och högskoleområdet.

 I syfte att förbättra det statistiska underlaget på utbildningsområdet när det

gäller könsaspekten avser regeringen förtydliga och komplettera förordningen

(1993:1153, ändrad 1994:1094) om redovisning av studier m.m. vid universitet och

högskolor. Bland annat skall i lärosätenas årsredovisningar ingå könsuppdelade

uppgifter om dekaner och prefekter.

 Regeringen avser även att inom internationella organisationer som EU, OECD och

UNESCO verka för att kön införs som en variabel vid utvecklingen av de

gemensamma klassifikationssystemen för utbildningsstatistik och anknutna områden

för att i största möjliga utsträckning få in könsuppdelade uppgifter från

medlemsländerna.

Sammanfattning av betänkandet Vi är alla olika (Ds 1994:98)

En åtgärdsrapport från arbetsgruppen Kvinnligt och manligt i skolan om

jämställdhet i skolan som en pedagogisk fråga och ett kunskapsområde.

Framtida behov av kunskap och kompetens kräver jämställdhet i skolan

Skolan har ett viktigt samhällsuppdrag genom att utbilda morgondagens kvinnor

och män. Vad behöver dagens flickor och pojkar för kunskaper för att på bästa

sätt kunna fungera i sina framtida livsroller? En god förberedelse inför

framtiden är att de i skolan får möjlighet att skaffa sig goda baskunskaper inom

olika områden. Den nya skolan som nu genomförs, kommer att ge ökade möjligheter

för flickor och pojkar att få en så bred och ändamålsenlig kompetens som

möjligt. Olika och nya kombinationer måste prövas, så att eleverna inte går ut

skolan med enbart könsrelaterade kunskaper och könsspecifik kompetens.

Jämställdhet som värdegrund och förutsättning för skolans planering

Det aktiva arbetet för jämställdhet mellan kvinnor och män innebär att varje

individ, oavsett kön, skall ha lika tillgång till utbildning och samma

möjligheter att utveckla sina personliga ambitioner, intressen och talanger.

 Jämställdhetsmålet finns med i skolans samtliga styrdokument (skollagen,

läroplaner och kursplaner). Detta innebär bl.a. att ansvaret för jämställdhet i

skolan som en pedagogisk fråga och som ett kunskapsområde främst vilar på den

pedagogiska ledningen, men framför allt på de professionella i skolan.

 När det gäller läromedlen så speglar dessa inte dagens värderingar, utan de är

fortfarande bärare av det traditionellt kvinnliga och manliga. Det ankommer på

skolan att påverka, ställa krav på och fråga efter läromedel som utgår från

könsskillnader och olikheter i flickors och pojkars utveckling, intressen, behov

och erfarenheter. Det är viktigt att skolan agerar inom detta område så att

förlegade och könsstereotypa läromedel uppdateras eller tas ur produktion.

 Dagens skola är inte anpassad till flickors och pojkars gemensamma eller skilda

behov. Den är framför allt inte anpassad för flickor och den ger dessutom

flickor och pojkar ojämlika förutsättningar och villkor för lärande och

kunskapsbildning.

 Under nästan trettio år har skolan haft i uppdrag att verka för jämställdhet.

Sett i ett historiskt perspektiv är det inte särskilt lång tid som skolan aktivt

har arbetat för att förverkliga jämställdhetsmålens intentioner. Detta förklarar

till viss del att det ännu återstår mycket att göra.

Könsskillnader, likheter och olikheter som pedagogisk fråga och kunskapsområde

En förutsättning för reell jämställdhet i skolan är fördjupade och breddade

kunskaper och erfarenheter samt en ökad medvetenhet om könstillhörighetens

betydelse i skolan. Arbetet på alla nivåer måste bygga på djup kunskap om

könsskillnader. Det är därför viktigt att jämställdhet betraktas som ett

kunskapsområde och inte som en fråga om attityder och värderingar på individuell

nivå.

 Eftersom jämställdheten i skolan är en pedagogisk fråga, innebär det att skolan

skall ta ansvar för val av pedagogiska metoder och läromedel samt ta hänsyn till

och planera utifrån olikheter mellan könen såväl mognads- som kunskapsmässigt.

 Arbetsgruppens definition av jämställdhet: "Jämställdhet i skolan innebär att

skolan skall ge flickor och pojkar likvärdiga villkor och förut-sättningar att

upptäcka, pröva, och utveckla sin fulla potential som människa. Detta

förutsätter kunskaper om skillnader, likheter och olikheter mellan könen och

könstillhörighetens betydelse i skolan."

 Den innebörd som Arbetsgruppen ger jämställdhet i skolan lyfter fram

skillnaderna, likheterna och olikheterna mellan könen, såväl de kulturella och

sociala som de biologiska.

 Enligt skollagen skall alla elever ha lika tillgång till utbildning - oberoende

av kön. En vanlig tolkning är att "oberoende av kön" innebär att skolan skall

bortse ifrån kön. En konsekvens av detta är att det aktiva jämställdhetsarbetet

i skolan har utgått från att flickor och pojkar skall behandlas som om

könstillhörighet inte har någon betydelse, dvs. att flickor och pojkar skall

behandlas lika. Att aktivt bortse från könsskillnader och olikheter innebär att

skolan förhåller sig könsneutral och att eleven som begrepp innefattar båda

könen och hanteras könsneutralt.

 Skolan skall beakta och utgå ifrån könsskillnader och olikheter mellan könen.

Detta innebär att "likabehandlingsprincipen" mellan flickor och pojkar inte kan

gälla. Både det kvinnliga och det manliga hos båda könen måste bejakas för att

flickor och pojkar skall få möjlighet att utveckla sin personlighet, utan

begränsningar för vad som av tradition anses som kvinnliga och manliga

egenskaper och domäner.

 De dominansförhållanden som finns mellan kvinnor och män i samhället

återspeglar den kunskap som pojkar och flickor får i skolan. Ett mönster som

skolan fostrar in dem i. Emellertid har familjen ansvar för den huvudsakliga

fostran men skolan har dock "aktiv" del i dominansprocessen genom att den

fostrar pojkar och flickor in i tradionella mansroller och kvinnoroller.

 Om arbetet med jämställdhet i skolan skall ge resultat, måste könsspecifika

skillnader och könsrelaterade olikheter utgöra en reell planeringsgrund som

överensstämmer med skolans värdegrund och övergripande målsättning. Skolan kan

därför inte betraktas, planeras och organiseras som en könsneutral arbetsplats -

varken för elever eller lärare. Könstillhörigheten har således inte enbart

betydelse för undervisningens innehåll, planering och genomförande. Den har

dessutom betydelse för vilket utrymme och inflytande flickor och pojkar har över

inlärningssituation, prestation, uppnådda resultat och arbetets bedömning.Som

pedagogisk fråga innebär jämställdhet att skolan skall planera och organisera

sin verksamhet så att den svarar mot flickors och pojkars olika behov av

kunskaper, fostran och identitetsskapande utifrån den mognads- och kunskapsnivå

de befinner sig på.

Erfarenheter av jämställdhetsarbetet i skolan

En förklaring till att jämställdhetsarbetet inte fått det resultat som

förväntats, är frågans komplexitet och karaktär, bristande legitimitet och låga

status jämfört med andra kunskapsområden. En annan förklaring är att intresset

för insatserna fokuserats på könsfördelningen i olika grupperingar,

utbildningsvägar, valsituationer och yrken. Detta har skett genom att man i

informations- och rekryteringskampanjer i första hand syftat till att förändra

flickorna och deras val. Flickorna har härigenom kommit att definieras som

problemet, medan pojkarnas situation, snedval, villkor och förutsättningar har

setts som mindre intressanta ur jämställdhetssynpunkt.

 Idag är antalet flickor på de studieförberedande tekniska och naturveten-

skapliga utbildningarna fler än tidigare. Denna framgång kan bero på att dessa

utbildningar inte i första hand ses som renodlade tekniska utbildningar av

flickorna, utan som allmänbildande och matnyttiga breddutbildningar med stora

valmöjligheter till fortsatta studier inom skilda områden.

 Frågan om val och intresse sammanhänger inte enbart med samhällets attityder,

utan också med skolans möjligheter att undervisa och stimulera eleverna på deras

egna villkor och genom att beakta könstillhörigheten.

 Jämställdheten har för skolans del även varit kopplad till utbildningsfrågor ur

ett arbetsmarknadsperspektiv. Genom sin anknytning till arbetslivet och de

vuxnas värld har jämställdheten i skolan till stor del kommit att handla om

personalpolitiska frågor. Visserligen är jämställdhet en viktig personalpolitisk

fråga, men den får inte blandas ihop med jämställdhet i skolan som en pedagogisk

fråga.

 Mycket av jämställdhetsproblematiken har fokuserats inom problemområdet

"flickor och teknik". Dåvarande Skolöverstyrelsen (SÖ) fick redan år 1973 i

uppdrag att utreda problemen inom den naturvetenskapliga utbildningen.

Resultatet blev att man skulle prioritera insatser på låg- och mellanstadiet, på

lärarutbildningarna samt stimulera flera flickor att söka till naturvetenskaplig

och teknisk utbildning. SÖ:s jämställdhetsarbete inriktades också på att

uppmuntra flickor att välja traditionellt manliga utbildningar. Under år 1984

startade många kommuner sommarkurser i teknik för flickor i årskurs 8 och 9 och

idag har sådana sommarkurser genomförts i de flesta av landets kommuner.

Skolverkets uppföljning från år 1993 visar att kurserna varit populära bl.a.

beroende på de "flitpengar" som flickorna fått. Denna kampanj var som

intensivast under 1980-talet och man lyckades höja andelen flickor i tekniska

utbildningar till ungefär 20 procent. Men i slutet av årtiondet vände trenden

och riksgenomsnittet sjönk till 14 procent.

 När det gäller den tekniska utbildningen har Högskolan i Luleå alltid haft en

högre andel flickor än övriga tekniska högskolor. Detta beror bl.a. på att man

har en mer "flickvänlig" utbildningsprofil och att man arbetar mer långsiktigt

genom exempelvis Teknikens Hus, som har inriktat sig på praktisk teknik med

kvinnliga handledare.

 En rapport från AMS visar att över 25 procent av de 900 flickor som påbörjade

en traditionell "pojklinje" i slutet av 1980-talet avbröt sin utbildning redan

under det första året. Ett starkt skäl till avhoppen är dels lärarnas negativa

attityd gentemot flickor på teknisk utbildning, dels lärarnas oförmåga att lägga

upp och planera sin undervisning utifrån flickornas behov och intressen, vilket

måste ses som ett pedagogiskt problem.

 Cirka 500 flickor i hela landet fullföljde utbildningen. Dessa flickor mötte

sedan stora svårigheter när de skulle försöka få jobb inom det område som de

utbildat sig för oberoende av om det var hög- eller lågkonjunktur. Det bör i

detta sammanhang påpekas att de flickor som valt en otraditionell

gymnasieutbildning har högre medelbetyg och större ambitioner än sina manliga

klasskamrater.

 Lärarnas krav stämmer inte överens med elevernas förmåga och kunskaper i

naturvetenskap och teknik. För att få barn intresserade av naturvetenskap är bra

lärare den viktigaste enskilda faktorn. Lärarens kompetens har stor betydelse

för elevernas fortsatta utbildning. Det är således skolans ansvar att ge

kunskaper som inte diskvalificerar något av könen för framtida möjliga val och

livsroller. Flickornas val är dessutom mer än pojkarnas beroende av deras

sociala bakgrund. Undervisningen måste ändras så att den bättre stämmer överens

med flickornas intressen.

 Varje människa måste få följa sina egna individuella förutsättningar och

intressen utan att riskera att bli utsatt för ett socialt tryck från om-

givningen, att välja efter tradionellt eller otraditionellt mönster. Det handlar

om att se till individen och att se gränsöverskridande på könsskillnader.

 Idag vet vi bl.a.:

- att flickornas avhopp från tradionella pojkutbildningar är stora,

- att kampanjer och information har kortvarig verkan,

- att lärarnas kunnighet i ämnet och pedagogiska kompetens har stor betydelse,

- att en verklighetsanknuten och praktiskt relaterad undervisning i teknik och

naturvetenskap gynnar främst flickor,

- att frågan om val av utbildning och yrke inte enbart har med kön att göra utan

också med flickors (och pojkars) sociala bakgrund.

 För skolans och lärarnas del handlar det således om att systematiskt och med

fördjupade kunskaper om könsskillnader och könstillhörighetens betydelse anpassa

inlärningssituationen och de pedagogiska metoderna efter såväl enskilda

individer som kön.

Vad behöver åtgärdas, förändras och utvecklas - på lång och kort sikt

Ansvaret för jämställdhet i skolan som pedagogisk fråga vilar på den pedagogiska

ledningen och på de professionella. För att klara detta krävs kunskap om

flickors och pojkars olika villkor och förutsättningar. Det räcker inte med att

fortbilda redan verksamma lärare.

Lärarutbildningarna

Arbetsgruppen föreslår att regeringen är ännu tydligare vad gäller målen för

lärarutbildningarna samt tillser att lärarutbildningarna blir mer ändamålsenliga

för att motsvara såväl dagens som morgondagens kompetenskrav.

 Detta innebär att utrymme måste ges för kunskap om könsskillnader, likheter och

olikheter och om könstillhörighetens betydelse i skolsammanhang för att därmed

ge lärarna en vidgad och ökad pedagogisk och metodisk kompetens. För att

uppfylla ett sådant krav måste lärarutbildningarna i sina kursplaner redovisa på

vilket sätt jämställdheten kommer att tas upp i utbildningen.

 Huvudansvaret för innehållet i lärarutbildningarna ligger på högskolorna, som i

första hand skall ansvara för att lärarnas utbildning svarar mot de krav på

kunskap och behov av kompetens som läroplaner och kursplaner ställer, även

utifrån ett köns- och jämställdhetsperspektiv. Enligt Arbetsgruppens uppfattning

uppfyller inte nuvarande lärarutbildningar dessa krav. Lärarutbildningarna

behöver därför utvecklas och förändras.

 Vid lärarutbildningarna är jämställdhet en sidofråga och hanteras därmed inte

som ett grundläggande kunskapsområde och pedagogisk fråga. Jämställdhet finns

t.ex. inte med som obligatoriskt kunskapsområde. Det är fortfarande möjligt att

välja till eller bort grundläggande kunskaper om könstillhörighetens betydelse i

skolsammanhang.

 Det finns emellertid exempel på högskolor som arbetar med att få in

jämställdhet i sin lärarutbildning. En av dessa är Högskolan i Luleå där man

arbetat med ett projekt som heter "Jämställdhet inom förskollärar- och

fritidspedagogutbildningarna". Projektet ingick som en del i det nordiska

treåriga (1992-1994) jämställdhetsprojektet Nord-Lilia, som hade som mål att

stimulera didaktiskt utvecklingsarbete inom lärautbildningarna på

jämställdhetsområdet.

Fortbildningen

Arbetsgruppen anser att fortbildningen bör utvecklas så att den bättre svarar

mot behov och efterfrågan på kunskap och kompetens inom jämställdhetsområdet

enligt den innebörd vi ger jämställdhet i skolan. Därför bör de statliga

fortbildningsmedlen prioritera jämställdhet i skolan som pedagogisk fråga och

pröva, utveckla och utvärdera modeller och strategier som bättre svarar mot

dessa krav genom att:

- Nya modeller prövas som främjar erfarenhetsutbyte mellan skolenheter, som

utgår från den lokala skolverksamhetens behov och som kopplar skolornas och

lärarnas intressen och behov till stöd och insatser av kompetensutvecklande

karaktär. Detta kan ske t.ex. genom nätverksbyggande.

- Nya vägar prövas som underlättar kommunikation och information mellan lärare

och skolor inom landet och internationellt inom detta område. Det kan exempelvis

göras genom s.k. distansutbildning och genom en ökad och breddad användning av

modern informationsteknologi.

 Arbetsgruppen konstaterar att det finns ett stort och växande intresse för

kunskap om könsskillnader, likheter och olikheter mellan flickor och pojkar och

om könstillhörighetens betydelse i skolsammanhang.

 För att kunna bemöta främst flickors, men också pojkars, behov av kunskap i

naturvetenskap och teknik behöver särskilt grundskollärarnas kunskap och

kompetens inom dessa ämnen radikalt höjas och fördjupas ur ett könsperspektiv.

Fortbildningen behöver därför utvecklas genom att dels söka finna nya vägar,

dels pröva andra modeller för att svara såväl mot lärarnas behov av

kompetensutveckling som mot en växande efterfrågan. Det bör i detta sammanhang

påpekas att fortbildningen ingår som ett led i den strategiska skol- och

ungdomsutveckling som nu äger rum i och med reformeringan av skolan.

Den statliga rektorsutbildningen

Frågan om kvinnligt och manligt ledarskap beaktas i utbildningen. Däremot

behandlas inte flickors och pojkars olika villkor och förutsättningar och

könstillhörighetens betydelse i skolan.

 Den viktigaste uppgiften för rektor är att tillsammans med sin personal,

eleverna och föräldrarna utveckla skolans verksamhet mot en allt högre grad av

måluppfyllelse. Rektor har därmed uppdraget att både leda och utveckla skolan i

riktning mot skol-lagens och läroplanens mål. Jämställdhet i skolan som

värdegrund tillhör ett av skolans viktigaste mål att sträva mot.

Ökat behov av forskning och utveckling om jämställdhet i skolan

En förutsättning för reell jämställdhet i skolan är fördjupade kunskaper och

erfarenheter samt ökad medvetenhet. Arbetet på alla nivåer i skolan måste bygga

på djup kunskap och flickors och pojkars olika förutsättningar och villkor. Det

är därför väsentligt att jämställdhet i skolan betraktas som ett kunskapsområde

och inte som en fråga om enbart attityder och värderingar på indivuell nivå.

 Forskning om könsskillnadernas betydelse för skolsituationen bedrivs främst vid

universitetens pedagogiska institutioner. För att få den såväl bredaste som

djupaste kunskapen inom detta område är även annan forskning om kön och

könsskillnader viktig. För att få bättre kunskaper i ämnet behöver vi få veta

mer om t.ex.:

- Flickors och pojkars inlärningsprocesser och om den pedagogiska

inlärningsprocessen i klassrummet utifrån ett könsperspektiv,

- Vad lär flickor och pojkar av varandra och på vems villkor,

- Vad betyder exempelvis kön och social bakgrund för små flickor och små pojkar

och för den pedagogiska verksamheten.

Läroplaner och kursplaner ger skolan nya möjligheter till flexibilitet och

effektivitet

Skolan skall bemöta flickor och pojkar som individer och efter deras behov,

intressen och förutsättningar - inte som könlösa barn och elever. Det gäller för

skolan att se också flickor som individer och inte som en grupp, vilket det

finns tendenser till idag i högre utsträckning än när det gäller pojkar.

Utmaningen för skolan blir därmed att söka finna och pröva "överlappande"

strategier, metoder och modeller som inte generaliserar problemen i

undervisningen och i läroprocessen enbart efter kön.

 Den nya läroplanen (Lpo 94) ger nya möjligheter för skolan att organisera sin

skolverksamhet helt utifrån lokala behov, och möjliggör behovsindelade

grupperingar av flickor och pojkar. Skollagen fastslår dessutom att flickor och

pojkar skall ha en likvärdig utbildning.

Hinder som inte längre finns

När det gäller ämnenas introduktion tidsmässigt finns inte längre något som

hindrar att flickor och pojkar exempelvis studerar fysik redan från skolstarten.

 Beträffande lärarkompetens och lärarresurser finns det inte längre något som

hindrar att en lärares naturvetenskapliga kompetens och kunnande kommer till

användning även i de lägre årskurserna eller att en lärares specifika kompetens

och kunnande i läs- och skrivinlärning också kommer främst pojkar, men även

flickor, till godo i de högre årskurserna.

 Kompetens skall kopplas till ämnes och ämnesdidaktiskt kunnande och till

konsten att motivera och lära såväl flickor som pojkar att lära och att veckla

hela sin potential som människa.

Behov av ökad flexibilitet utifrån könstillhörighet

Arbetsgruppen förslår att intagningen till det första skolåret görs flexiblare.

En sådan åtgärd skulle dels minska spännvidden åldersmässigt mellan individer av

lika och olika kön, dels skulle skolstarten avdramatiseras. För att detta skall

bli möjligt krävs en ändring av skollagen.

 Det är dags för skolan att gå ifrån grupperingen av flickor och pojkar efter

kronologisk ålder. Den hårda ålderfixeringen i skolan hämmar främst flickornas

möjligheter att utvecklas och skaffa kunskaper i sin egen takt. Men även för

pojkarna innebär det nackdelar. En del pojkar skulle må bättre av

att mogna ytterligare innan de börjar skolan. Barnen skulle med en flexiblare

intagning inte behöva vänta ett helt år utan kunna börja t.ex. ett halvår

tidigare.

 Det kan vålla skolan problem att hantera vissa skillnader och olikheter högre

upp i årskurserna inom ramen för sin egen verksamhet. Flickor kommer t.ex. i

allmänhet in i puberteten två år tidigare än pojkar. Det gäller här att

grundskolan aktivt arbetar med att finna goda pedagogiska lösningar för varje

enskild flicka och pojke. De nya styrdokumenten för skolan i form av läroplaner

och kursplaner är konstruerade så att de lämnar ett stort innehållsligt utrymme

för planeringen på enskilda skolor. Bakom "mål att sträva mot" ligger tanken att

det inte skall finnas något "tak" för den enskilda flickans respektive pojkens

utveckling inom de olika ämnena. Inom den vida ram, som t.ex. de nationella

kursplanerna för grundskolan ger, borde det vara möjligt att åstadkomma sådana

anpassningar och fördjupningar av ämnen att de tillgodoser varje flickas och

pojkes behov.

____________

Betänkandet Vi är alla olika (Ds 1994:98) har remitterats till Socialstyrelsen,

Statens skolverk, Statens Institut för handikappfrågor i skolan,

Jämställdhetsombudsmannen, Ungdomsstyrelsen, Lärarhögskolan i Stockholm, Uppsala

universitet, Högskolorna i Falun/Borlänge, Gävle/Sandviken och Örebro,

Linköpings universitet, Lunds universitet, Högskolorna i Kalmar, Kristianstad

och Växjö, Göteborgs universitet, Högskolan i Karlstad, Umeå universitet,

Högskolan i Luleå, Mitthögskolan, Stockholms stad, Södertälje kommun,

Sundbybergs stad och till Tierps, Uppsala, Eskilstuna, Trosa, Norrköpings,

Söderköpings, Nässjö, Gislaveds,[REDACTED_EFTERNAMN], Växjö, Hultsfreds, Gotlands,

Karlskorna, Hässleholms, Åstorps, Lunds, Ystads, Göteborgs, Tjörns, Alingsås,

Vårgårda, Lidköpings, Skövde, Arvika,[REDACTED_EFTERNAMN],Hällefors, Karlskoga, Sala,

Borlänge, Sandvikens, Sundsvalls, Bräcke, Umeå, Dorotea, Luleå och Överkalix

kommuner samt till Svenska Kommunförbundet, Landstingsförbundet, Lärarnas

Riksförbund, Lärarförbundet, Sveriges Skolledarförbund, Riksförbundet Hem och

Skola, Elevorganisationen i Sverige, Läromedelsförfattarnas Förening och

Föreningen Svenska Läromedelsproducenter.

Sammanfattning av betänkandet Kartläggning och utvärdering av

jämställdhetsprojekt inom universitet och högskolor (Ds 1994:130)

Betänkandet omfattar en kartläggning och utvärdering av de jämställdhetsprojekt

som sedan 1985 bedrivits vid universitet och högskolor.

Kartläggning och utvärdering

Sedan 1985 har vid universitet och högskolor bedrivits cirka 950

jämställdhetsprojekt. Projekten omfattade beskrivningar av jämställdhetsläget,

analyser av orsakerna till bristande jämställdhet och åtgärder i syfte att nå

bättre förhållanden. Utredningen analyserar hinder för jämställdhet och ger

förslag till åtgärder.

 Ett hinder för att integrera jämställdhetsarbetet i högskolans verksamhet

sammanhänger med att jämställdhet hittills främst uppfattats som en

rättvisefråga. Därigenom drivs det företrädelsevis av kvinnor som själva har

erfarit vad ojämställdhet innebär. Rättvisa är en grundläggande princip i en

demokratisk tradition, därför förnekar ingen att jämställdhet skall bedrivas.

Men varken kvinnor eller män ser de nyttovärden som jämställdhet ger och

engagerar sig därför inte aktivt - speciellt som vägen dit kan innebära

omfördelning av makt.

 Om jämställdhet skall få genomslag i hela verksamheten måste nyttoaspekterna

synliggöras. Genusforskningen[4] har visat hur kvinnor och män utvecklar olika

synsätt som kan ge upphov till en kreativ dialog i högskolans forskning och

undervisning.

 Åtgärderna som utredningen föreslår framhåller jämställdhetens nyttoaspekt.

Högskolans jämställdhetsarbete är viktigt för alla för att högskolorna till

fullo skall kunna utnyttja den kvalitetspotential som finns i en jämbördig

samverkan mellan könen. Jämställdhetsarbete är således inte en kvinnofråga.

Förståelse av den könsbetingade kunskapens värde leder till jämställdhet

Forskning och undervisning som tar in genusaspekter förekommer både inom

högskolans institutioner och inom intresseföreningar som bildats av studenter

och lärare. Här spelar centra/fora för kvinnoforskning en viktig roll genom att

de medverkar i ungefär hälften av högskolans genuskurser och i en tredjedel av

seminarierna kring genusfrågor. Genomslagskraften begränsas dock av att dessa

kurser/seminarier sällan är obligatoriska. Insikten når därför endast dem som

har intresse och avsätter tid för att delta. Många beslutsfattare och handledare

har en annan prioritering och blir därför inte delaktiga i genusdiskussioner som

annars kunde öka deras kompetens.

 Utredningen ger flera förslag till att nyttiggöra genuskunskapen och ge den

högre status, genom:

 inrättande av parallellprofessurer med genusperspektiv i ämnen där forskningen

har potential att berika ämnesområdets problemställning,

 stöd till centra/fora för kvinnoforskning samt till nätverk som bildats mellan

kvinnliga studenter och lärare,

 att fakultetsnämnder regelbundet arrangerar möten där genuskunskap förmedlas

till forskarhandledare och andra lärare,

 diskussioner om genuskunskapens roll för ledarutveckling förs upp på

dagordningen för prefektmöten.

Jämställdhetsplaner kan vara ett aktivt instrument för kvalitetsutveckling

Nyttan av att integrera genusforskning/genuskunskap i högskolans verksamhet

består i möjligheterna att få en jämbördig dialog mellan företrädare för olika

forskningsperspektiv. Jämställdhetsarbetet spelar här en betydelsefull roll om

det skapar en positiv attityd till likaberättigande. För att så ska ske måste

högskolans ledning tydliggöra sitt stöd för jämställdhetsarbetet och utnyttja

jämställdhetsplaner som ett led i högskolans strategiska planering. För att

underlätta detta:

 att Svenska Akademiska Rektorskonferensen (SAR) och de Nya Högskolornas

Rektorskonvent (NHR) tar upp konkreta diskussioner som visar hur jämställdhet

infogas som en definierad faktor i högskolans kvalitetsutvecklingsprogram,

 att högskolans ledning, rektorer, prefekter och andra arbetsledare ger

jämställdhetsarbetet en framträdande roll i organisationen genom att utse

jämställdhetskommittéer, handläggare, ombud etc. som får befogenheter att

självständigt driva jämställdhetsarbetet inom fastställda ramar med tillgång

till egen budget och med rapporteringsskyldighet till styrelsen,

 att högskolornas centrala grupper för jämställdhetsfrågor (kommittéer, råd

etc.) regelbundet inbjuder de som har hand om det dagliga jämställdhetsarbetet,

till möten för erfarenhetsåterföring,

 att ledningen ger personalchefer, jämställdhetshandläggare etc. i uppdrag att

förmedla högskolans jämställdhetspolicy vid personalutbildning samt vid

introduktion av nyanställda och nytillträdda förtroendevalda,

 att Utbildningsdepartementet skärper kraven på jämställdhetsplaner som rör

undervisning och forskning, speciellt vad avser behovet av konkreta

målformuleringar och regler för utvärdering,

 att JämO tilldelas resurser att utvärdera hur högskolans jämställdhetsplaner

används som strategiskt instrument för högskolans strategiska planering av

jämställdhetsinsatser.

Riktade insatser

Ovan har två vägar till jämställdhet skisserats, dels den som vitaliserar

högskolans verksamhet genom att stödja genusforskning och sprida genuskunskap,

dels den som skapar positiva attityder till jämställdhet genom att ledningen

engagerar sig aktivt och utvecklar jämställdhetsplanen som ett aktivt

instrument. Båda dessa vägar leder till förståelse för genuskunskapens värde.

Denna förståelse ger förutsättningar för jämbördig samverkan mellan könen.

Utredningen har vidare analyserat behov av direkta insatser på fyra områden:

 snedfördelningen i ungdomars utbildningsval som leder till en könssegregerad

arbetsmarknad,

 sned könsbalans i högskolans hierarki som leder till att manliga värderingar

har prioritet vid val av forsknings- och utvecklingsprojekt och försvårar ett

kreativt utnyttjande av den resurs som genusskillnader utgör,

 könsrelaterad lönesättning som leder till konflikter mellan könen,

 könskränkande särbehandling (såsom sexuella trakasserier) som försämrar

arbetsklimatet.

Snedfördelningen i ungdomars utbildningsval

Snedfördelningen i ungdomars utbildningsval sammanhänger bl.a. med de förebilder

som ungdomar möter under sin skoltid. Det låga antalet manliga lärare i

förskolan och grundskolan medför att pojkar saknar förebilder som motiverar dem

till lärarutbildning. Flickor möter desto fler förebilder som visar dem att

undervisning är ett kvinnligt yrke. Detta förstärks av att lärare och

syo-konsulenter har liten erfarenhet av otraditionella val. Därför kan de inte

komplettera sina roller som förebilder för flickorna med information om

okonventionella utbildningsval.

 För att nå en jämnare könsfördelning behövs åtgärder som innebär;

 att lärarutbildningen integrerar genuskunskap i alla ämnen,

 att lärare inom skolans alla stadier samt syo-konsulenter och andra rådgivare

erbjuds fortbildning i ämnen som är aktuella för ungdomars utbildningsval,

 att fakulteter med sned könsfördelning bland studenterna medvetet riktar

rekryteringsåtgärder mot det underrepresenterade könet och visar att

utbildningen är meningsfull både för män och kvinnor. Det innebär att ungdomarna

måste få veta att undervisningsmetodik och läromedel anknyter till såväl manliga

som kvinnliga referensramar och att utbildningen ger önskad kompetens.

 Med hänsyn till oron för att krympande ungdomskullar fram till sekelskiftet

skall medföra brist på tekniker är det angeläget att fler kvinnor söker teknisk

utbildning - inte bara som begåvningsreserv utan snarare som begåvningsresurs.

Utvärderingar av de tekniska högskolornas/fakulteternas rekryteringsinsatser

visar på behovet av långsiktigt hållbara åtgärder. För att utveckla effektiva

insatser föreslås:

 att regeringen ger stöd till ett forum för kvinnor i teknik där kvinnliga

tekniker kan samarbeta med näringslivet och med högskolans olika fakulteter i

syfte att systematisera relevant genuskunskap och arbeta fram strategiska

rekryteringsåtgärder,

 att jämställdhetsansvariga i kontakt med yrkeslivsrepresentanter utvecklar

mentorprogram som ger näringslivet insikt om kvinnors kompetens och visar

kvinnor att det lönar sig att söka till teknisk utbildning.

Könsobalansen i högskolans hierarki

Könsobalansen i högskolans hierarki sammanhänger med det manliga

tolkningsföreträdet och bibehålls genom att män väljer män till olika uppdrag.

Av tradition har män haft inflytelserika positioner och samarbetat med andra

män. Det innebär inte att män medvetet väljer bort kvinnor för högre tjänster.

Selektionen sker tidigare. Genom att många män är omedvetna om genusskillnader

utgår de ifrån att manliga synsätt är allsmäktiga. De ser då inte den fördel som

ligger i att stödja kvinnliga adepter. Därigenom minskar kvinnors möjligheter

att föra in annorlunda synsätt i utbildning och forskning och därigenom berika

högskolans kreativitet.

 Avgörande för att den hierarkiska obalansen ska minska är att fler kvinnor

rekryteras till forskning. Behovet av nätverk och av handledning för handledare,

d.v.s. förmedling av genuskunskap framhålls i betänkandet. Viktigare insatser

är:

 att parallellprofessurer med genusperspektiv stöds,

 att nätverk och centra/fora för kvinnoforskning stöds,

 att genuskunskap förmedlas.

 Fler kvinnor på högre tjänster uppnås först då en allsidig bedömning av såväl

manliga som kvinnliga sökande sker inom sakkunniggrupper och

tjänsteförslagsnämnder. Eftersom en stor del av professorerna och många lektorer

går i pension vid sekelskiftet finns en unik möjlighet att snabbt åstadkomma

förbättringar genom;

 att regeringen ger fortsatt stöd till högskoleadjunkters forskarutbildning med

särskild inriktning mot kvinnliga adjunkter,

 att reglerna för val av sakkunniga och tillsättning av tjänsteförslagsnämnder

ändras i syfte att öka dessa gruppers möjligheter att göra en allsidig bedömning

av sökandes kompetensprofiler även den del som omfattar genuskunskap.

Könsrelaterad lönesättning

Könsrelaterad lönesättning anses - av kartläggningen att döma - inte vara ett

stort problem inom forskar- och lärarkåren. I och med att den individuella

lönesättningen blir allt vanligare har orsakerna till löneskillnader börjat

analyseras och bl.a. hänförts till otidsenlig arbetsvärdering. Därför föreslås

att regeringen ger fortsatt stöd till utveckling av arbetsvärderingssystem som

är anpassade till högskolans verksamhet och leder till könsneutral lönesättning.

Sexuella trakasserier

Sexuella trakasserier, dvs. ovälkomna verbala eller handgripliga sexuella

handlingar, har fått stor uppmärksamhet under senare år. Som orsak till

trakasserierna har hänförts att högskolans kultur försvårar samverkan mellan

kvinnor och män. Flera universitet och högskolor har utarbetat åtgärdsprogram

för att förebygga och motverka sexuella trakasserier. Ännu finns ingen redovisad

utvärdering som ger anledning att föreslå andra jämställdhetsprogram än de som

nu prövas. Däremot finns anledning att vidga arbetet till samtliga högskolor

genom att regeringen uppdrar åt högskolan att förebygga och motverka förekomsten

av sexuella trakasserier.

Jämställdhet går att värdera ekonomiskt

Genom att anlägga ett ekonomiskt synsätt på jämställdhet skulle mycket kunna

vinnas. Medvetenhet om att bristande jämställdhet även har ekonomiska

konsekvenser är viktig, inte minst när universitet och högskolor måste anpassa

sig till snävare ekonomiska ramar.

 I rapporten beskrivs olika typer av kostnadsberäkningar för att få fram bra

beslutsunderlag. Risken finns dock att en övervärdering sker av vad som går att

kvantifiera, något som måste beaktas i användandet av kvantitativa termer på

kvalitativa data.

 Rapporten visar även att jämställdhetsinsatser riktade mot studenter kan vara

lönsamma. Om t.ex. en jämställdhetskurs ökar 20 studenters motivation[5] för

studierna med 10 procent[6] och den ökade motivationen kvarstår under två och

ett halvt år, ger den ökade prestationen hos dessa 20 studenter ett bidrag till

verksamheten på 140 000 kronor. Det lönar sig således att vårda sina resurser.

 En förutsättning för att kunna kontrollera måluppfyllelsen är att det görs

ändamålsenliga utvärderingar av verksamheten. En modell för utvärdering, som

bygger på principen om regelbunden återkoppling, presenteras i rapporten. Med

hjälp av den kan verksamheten fortlöpande förbättras.

 **Fotnot**

 [4] Kvinnor och män utvecklar skilda

 "genus" (skilda sociala kön) som

 sammanhänger med att det biologiska

 könet påverkar hur flickor och

 pojkar bemöts av sin omgivning, får

 olika förebilder och utvecklar

 könsrelaterade referensramar.

 Genusforskningen har visat att detta

 förhållande ger upphov till skilda

 perspektiv på forskningens

 problemställningar och på

 undervisningens utformning.

 [5] Ett resultat som bl.a.

 framkommit i utvärderingar av KTHs

 mentorprogram.

 [6] Dvs. de ökar sin årsprestation

 från 80 procent till 90 procent

 eller från 32 poäng till 36 poäng.

Tabellbilaga

Tabell 1. Procentandel flickor/kvinnor bland studerande och lärare per område

Tabell 2. Examinerade i grundutbildningen vid universitet och högskolor,

 genomsnitt för treårsperioder

Tabell 3. Avlagda doktorsexamina, genomsnitt för treårsperioder

Tabell 4. Andel kvinnor och män som tar doktorsexamen i procent av examinerade

 från grundutbildningen

Tabell 5. Könsfördelningen bland lärare inom utbildningsväsendet hösten 1993

Tabell 6. Könsfördelningen bland professorer, lektorer och forskarassistenter

 per fakultetsområde, 1990 och 1993

Utbildningsdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 16 februari 1995

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],

Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds, Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Heckscher,

Hedborg,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet Tham

Regeringen beslutar om proposition 1994/95:164 Jämställdhet mellan kvinnor och

män inom utbildningsområdet.

Rättsdatablad

Författningsrubrik Bestämmelser som Celexnummer för

 inför, ändrar, upp-bakomliggande EG-

 häver eller regler

 upprepar ett

 normgivnings-

 bemyndigande

Lag om ändring i 1 kap. 2 och 9 §§

skollagen

(1985:1100)