Regeringens skrivelse

1995/96:1

Utbytesverksamhet med rena sprutor till

narkotikamissbrukare

Regeringen överlämnar denna skrivelse till riksdagen.

Stockholm den 15 juni 1995

Mats[REDACTED_EFTERNAMN]

 Anna Hedborg

 (Socialdepartementet)

Skrivelsens huvudsakliga innehåll

I skrivelsen lämnas en redogörelse för regeringens överväganden med anledning av

Socialstyrelsens utvärdering av försöksverksamhet med utdelning av rena sprutor

och kanyler till narkotikamissbrukare.

 1

Innehållsförteckning

1. Bakgrund . . . . ..................................3

2. Frågans behandling i riksdagen.....................3

3. Socialstyrelsens utvärdering.......................4

4. Socialstyrelsens slutsatser........................4

5. Regeringens överväganden...........................5

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde

den 15 juni 1995......................................7

 2

1 Bakgrund

Den svenska narkotikapolitikens mål är att skapa ett narkotikafritt samhälle.

Detta mål har antagits av en enig riksdag som uttryck för en starkt avvisande

hållning till all icke-medicinsk användning av narkotika. I regeringens proposi-

tion 1985/86:171 om särskilda medel för bekämpningen av aids fastslogs att den

effektivaste smittskyddsåtgärden är en väl fungerande narkomanvård och att

socialtjänsten därför, i samverkan med hälso- och sjukvården och andra myndig-

heter, måste organisera en väl utbyggd narkomanvård.

 Vid samma tid framfördes, från framför allt medicinskt håll, förslag om att

samhället borde tillhandahålla rena sprutor och nålar till missbrukarna så att

de inte skulle behöva använda infekterade sprutor.

 Hösten 1986 inleddes en verksamhet med utbyte av sprutor i[REDACTED_EFTERNAMN]. Projektet

initierades av narkomanvårdsenheten vid S:t Lars sjukhus och infektionskliniken

vid lasarettet i[REDACTED_EFTERNAMN]. En liknande verksamhet startade året därpå i Malmö.

Verksamheterna var tämligen lika i sin uppläggning och omfattade förutom

sprututbyte också hiv-testning, rådgivning och information. I samband med att

verksamheten i[REDACTED_EFTERNAMN] startade informerades Socialstyrelsen, som bl.a. uttalade

att en generell utdelning av sprutor och kanyler till injektionsmissbrukare

stred mot riktlinjerna för narkotikapolitiken. Under förutsättning att sprutor

och kanyler endast överlämnades vid ett personligt besök hos läkaren och under

förutsättning att läkaren utifrån säkra kriterier kunde dra slutsatsen att

patienten skulle hamna i en än mer riskabel situation om han inte fick en ren

spruta och kanyl, menade Socialstyrelsen att det var svårt att hävda att över-

lämnandet inte stod i överensstämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet.

 Socialstyrelsen redovisade i november 1988 i en skrivelse till regeringen en

utvärdering av den dittillsvarande försöksverksamheten och lämnade samtidigt

förslag till fortsatt försöksverksamhet. Förslaget behandlades i regeringens

skrivelse 1988/89:94 till riksdagen om försöksverksamheten inom hälso- och

sjukvården med utdelning av sprutor och ka-nyler till narkotikamissbrukare.

Bland annat anfördes i regeringens skrivelse att det var en uppgift för

Socialstyrelsen att se till att utdelning av sprutor och kanyler inte förekom

utanför försöksverksamheten. Vidare borde de projekt som skulle ingå i fortsatt

försöksverksamhet granskas i vetenskapligt hänseende för att säkerställa att en

utvärdering av effekter på smittspridningen och narkotikamissbruket kunde göras.

2 Frågans behandling i riksdagen

Frågan om utdelning av rena sprutor och kanyler till narkotikamissbrukare har

vid ett flertal tillfällen behandlats i riksdagen och en omfattande redogörelse

för försöksverksamheten har givits i socialutskottets betänkande 1990/91:SoU5.

 3

 I anledning av motioner i frågan har socialutskottet i betänkande

1993/94:SoU7 Vissa hälso- och sjukvårdsfrågor uttalat att det liksom ti-digare

anser att utbyte av sprutor och kanyler endast bör få förekomma i samband med en

noga kontrollerad försöksverksamhet, som har till syfte att söka vetenskapligt

stöd för metodens värde i kampen mot aids.

3 Socialstyrelsens utvärdering

Några ytterligare försöksprojekt, utöver verksamheterna i Malmö och[REDACTED_EFTERNAMN], har

inte påbörjats. Försöksverksamheterna har utvärderats av Socialstyrelsen och

utvärderingen överlämnades till regeringen i juni 1993.

 Av utvärderingen framgår bl.a. att inga nya hiv-fall har rapporterats bland

narkotikamissbrukarna i Malmöhus län sedan år 1990. Under år 1989 förekom dock

några fall där narkotikamissbrukare smittats. Av dessa deltog alla utom en i

sprututbytesprogrammen. Dessutom har smitta av hepatit B och C konstaterats.

 En stor del av klienterna har utöver byte av sprutor också hiv-testat sig och

utnyttjat programmens övriga erbjudanden såsom hälsokontroller och

kuratorskontakter.

 Besöksfrekvensen har varierat mycket och en liten grupp har svarat för en stor

del av besöken. I den studie som låg till grund för Socialstyrelsens utvärdering

antar man därför att injektionsmissbrukarnas sprutbehov inte är tillgodosett

genom programmen, men säger samtidigt att det är svårt att ha en säker

uppfattning om detta.

 Antalet inlämnade sprutor motsvarar ca 70 procent av de utdelade, medan

andelen inlämnade kanyler har varit lägre. Sprutor eller kanyler har inte

märkts, varför det inte har varit möjligt att bedöma om de inlämnade sprutorna

och kanylerna varit de utdelade eller andra.

 Någon organiserad kontakt mellan försöksprojekten och socialtjänsten har inte

förekommit. Ett fåtal patienter har fått kontakt med socialtjänsten via

programmen.

 Socialstyrelsen drar slutsatsen att det inte är möjligt att göra en bedömning

av försökets effekter på smittspridningen av hiv. Det är inte heller möjligt att

finna några belägg för att programmen i[REDACTED_EFTERNAMN] och Malmö skulle ha påverkat

missbruksutvecklingen negativt. Socialstyrelsen bedömer att det inte heller är

möjligt att längre fram göra en sådan bedömning av effekterna, varför en

förlängning av försöksperioden inte ter sig meningsfull.

4 Socialstyrelsens slutsatser

Socialstyrelsen bedömer att den fortsatta hanteringen av sprututbytet bör

beslutas av regering och riksdag.

 Socialstyrelsen anser att en läkare i varje enskilt fall bör kunna bedöma om

det utifrån vetenskap och beprövad erfarenhet är möjligt att till nar-

kotikamissbrukare överlämna en ren spruta i utbyte mot en använd. Socialstyrel-

sen understryker att sprututbytet i så fall skall utgöra en del av vård- och

rehabiliteringsinsatserna för den enskilde missbrukaren och att ett eventuellt

fortsatt sprututbyte bör ske under mycket kontrollerade former.

 Socialstyrelsen understryker att en rad förutsättningar måste uppfyllas och

förordar att dessa anges i form av föreskrifter enligt bl.a. följande:

- Överlämnandet måste ske i samband med personligt besök hos läkaren, som gör en

samlad bedömning av om patienten utsätter sitt liv för allvarlig fara om han

inte får en ren spruta eller kanyl.

- Läkaren är skyldig att så långt möjligt motivera patienten för vård. Om nöd-

vändigt ska utlämnandet av spruta villkoras till att patienten håller kontakt

med socialtjänsten.

- Spruta eller kanyl får i regel inte överlämnas om inte motsvarande begagnat

verktyg lämnas i utbyte.

5 Regeringens överväganden

Som framgår av Socialstyrelsens utvärdering medger tillgängliga data inte några

säkra slutsatser om sprututbytesprogrammens effektivitet som blodsmittopreventiv

åtgärd. Smittspridningen bland intravenösa narkotikamissbrukare är låg i hela

landet och den låga smittspridningen i södra Skåne går inte att härleda till

sprututbytesprogrammen.

 Socialstyrelsen framhåller å andra sidan att det inte heller finns något som

pekar på att de två projekten i Skåne har medfört att användningen av narkotika

har ökat i regionen eller på annat sätt inneburit negativa konsekvenser för den

svenska narkotikapolitiken. Man anser därför inte att det finns några skäl att

idag stoppa verksamheterna i Malmö och[REDACTED_EFTERNAMN]

 Socialutskottet har vid flera tillfällen uttalat att utbyte av sprutor och

kanyler endast får förekomma i samband med en noga kontrollerad för-

söksverksamhet, som har till syfte att söka vetenskapligt stöd för metodens

värde i kampen mot aids.

 Som redan framgått går det inte att dra några säkra slutsatser om metodens

effektivitet från smittspridningssynpunkt. Skälet till detta är framför allt att

vi i Sverige med en kombination av insatser har lyckats att begränsa smittsprid-

ningen av hiv bland narkotikamissbrukare till en internationellt sett mycket låg

nivå. Det är naturligtvis inte uteslutet att utbytesprogrammen skulle ha kunnat

visa en gynnsam effekt om smittspridningen hade varit högre i Sverige.

Socialstyrelsen bedömde att en ny utvärdering under då rådande förhållanden inte

var meningsfull och att det därför inte heller fanns skäl att begränsa

verksamheten till försöksform. Då omständigheterna kan förändras bör enligt

regeringens bedömning verksamheten dock även i fortsättningen ha karaktär av

försök. Det är viktigt att den förekommande framtida utbytesverksamheten följs

upp mycket noga.

 4

 Socialstyrelsen anser att det skall vara möjligt för ansvarig läkare att

utifrån vetenskap och beprövad erfarenhet bedöma om det är möjligt att i ett

enskilt fall överlämna rena sprutor eller kanyler. Eftersom även andra grupper

än läkare överlämnar sprutor och kanyler i de pågående verksamheterna torde dock

en sådan begränsning innebära att dessa inte kan fortsätta såsom de nu är

upplagda.

 Att samarbetet med socialtjänsten inte ser ut att ha fungerat tillfredsstäl-

lande i Malmö och[REDACTED_EFTERNAMN] är allvarligt. I en fortsatt verksamhet bör kravet vara

att de ursprungliga intentionerna i fråga om samarbete med socialtjänsten följs

och att missbrukare motiveras till vård och behandling för sitt narkotikamiss-

bruk. Regeringen förutsätter att Socialstyrelsen beaktar hur socialtjänstens

medverkan kan garanteras vid utfärdandet av föreskrifter för hur en fortsatt

utbytesverksamhet skall organiseras.

 Regeringen anser sålunda inte att det finns skäl att stoppa försöksverk-

samheterna i[REDACTED_EFTERNAMN] och Malmö. Ett villkor för fortsatt verksamhet får anses vara

att den i allt väsentligt omgärdas av de regler som gällt för försöksperioden

och att vårdhuvudmannen dokumenterar verksamheten. Socialstyrelsen får

förutsättas inom ramen för sitt tillsynsansvar aktivt följa och utvärdera

verksamheterna.

 Det är Socialstyrelsen som har till uppgift att utarbeta de föreskrifter

enligt smittskyddsförordningen (1989:301) som kan anses nödvändiga.

 5

Socialdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 15 juni 1995

Närvarande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Heckscher, Hedborg,[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet Hedborg

Regeringen beslutar skrivelse 1995/96:1 Utbytesverksamhet med rena sprutor till

narkotikamissbrukare

 6