Regeringens proposition 1992/93:78

om undanförsel och förstöring

Prop.

1992/93:78

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Föredragande vid regeringssammanträdet har varit chefen för Försvarsde­partementet.

Stockholm den 29 oktober 1992

På regeringens vägnar

Carl[REDACTED_EFTERNAMN]

Anders[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås en ny lag om undanförsel och förstöring. Den nya lagen ges en utformning som överensstämmer med modern beredskapslag­stiftning. Karaktären av en ramlag medför att lagens detaljeringsgrad mins­kar lill förmån för mer generella och tidlösa bestämmelser. Lagen omfattar även undanförsel och förstöring av informationssystem, manuella eller ADB-baserade, varigenom de förslag som lämnats av Sårbarhelsbered-ningen tillgodoses. Även brott mot ett beslut om förstöring blir i fortsätt­ningen straffbart. Påföljderna vid brott mot beslut om undanförsel och för­störing sätts i nivå med påföljderna inom vissa andra beredskapsområden. Den nya lagen föreslås träda i kraft den 1 juli 1993.

1  Riksdagen 1992193. I saml. Nr 78

Räuelse: S. 1 rad 2 Står: 1991/92 Rättat till: 1992/93

Proposition om undanförsel och förstöring

Prop. 1992/93:78

1 Ärendet och dess beredning

Med undanförsel avses i detta sammanhang att egendom av betydelse för totalförsvaret, för landets försörjning eller annars för det allmänna förflyttas från en plats tUl en annan plats för att förhindra att den förstörs eller annars går förlorad. Med förstöring avses att egendom förstörs eller på annat sätt görs obrakbar för att förhindra att den faller i fiendens hand och därigenom underlättar hans krigsansträngningar.

I civUförsvarslagen (1944:536) fanns regler för undanförsel och förstöring. Civilförsvaret hade ansvaret för denna verksamhet. I samband med att civil­försvaret omorganiserades beslutades att ansvaret för planläggning och verkställighet av undanförsel och förstöring av egendora skulle överföras frän civilförsvaret till det ekonomiska försvaret. Den nu gällande civilför­svarslagen (1960:74) och civilförsvarskungörelsen (1960:377) innehåller där­för inte några föreskrifter om undanförsel och förstöring.

Ar 1961 utarbetade dåvarande Riksnämnden för ekonomisk försvarsbe­redskap ett förslag till en särskild lagstiftning om undanförsel och förstöring. På grandval av detta förslag anmälde dåvarande chefen för Handelsdeparte­mentet genom proposition tUl riksdagen (prop. 1961:202) ett förslag till ny lag om undanförsel och förstöring.

Lagförslaget byggde väsentligen på den tidigare lagstiftningen i civilför­svarslagen men anpassades till nya förutsättningar som betingades av den vapentekniska utvecklingen och planerna på omfattande utrymningar. La­gen föreslogs ha karaktär av ramlagstiftning av beredskapsnatur, avsedd att kompletteras med tillämpningsföreskrifter. Lagen innehöll allmänna riktlin­jer för undanförsel och förstöring i fråga om ändamål, förberedelser, genom­förande och ersättning.

Efter riksdagsbeslut (bet. 1961:L2U74, rskr. 1961:408) trädde lagen (1961:655) om undanförsel och förstöring i kraft den 1 januari 1962. Vissa ändringar av huvudsakligen formell natur har vidtagits år 1964 och år 1968.

Den 1 januari 1962 trädde också kungörelsen (1961:656) om undanförsel och förstöring i kraft. År 1970 utfärdades sju kungörelser (1970:644 - 650) om undanförsel och förstöring av järnvägs-, elkraft-, tele-, luftfarts-, väg-resp. sjöfartsanläggningar samt av egendom som tillhör eller innehaves av statlig myndighet. Dessa kungörelser trädde i kraft den 1 januari 1971.

Inom Försvarsdepartementet har utarbetats en promemoria (Ds 1992:27) Undanförsel och förstöring med förslag till ny lagstiftning. Den i promemo­rian intagna sammanfattningen finns fogad till denna proposition som bilaga i. Promeraorian har remissbehandlats. En sammanställning av remissyttran­dena har gjorts i Försvarsdepartementet och finns tillgänglig i lagstiftnings­ärendet (dnr 92/2160/RS). En förteckning över de remissinstanser som avgi­vit yttranden finns i bilaga 2.

Regeringen bemyndigade år 1981 chefen för Försvarsdepartementet att

tillkalla en beredning för utredning om information och rådgivning i frägor

rörande säkerhet och sårbarhet pä datorområdet. Beredningen som antog

namnet Sårbarhetsberedningen (SÅRB) avgav är 1983 delbetänkandet (Ds

2

Fö 1983:8) Undanförsel och förstöring av ADB-register. En sammanfattning     Prop.  1992/93:78 av delbetänkandet finns i bilaga 3. Delbetänkandet har remissbehandlats. Remissyttrandena finns tillgängliga i lagstiftningsärendet (dnr 2037/83). I bi­laga 4 finns en förteckning över de remissinstanser som avgivit yttranden.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 1 oktober 1992 att inhämta Lagrådets yttrande över lagförslaget. Det lagförslag som remitterades till Lagrädet är bifogat propositionen som bilaga 5.

Lagrådet har den 23 oktober 1992 yttrat sig över förslaget. Lagrådets ytt­rande framgår av bilaga 6. Lagrådet har föreslagit att föratsättningama för när den föreslagna lagen skall få tillämpas utformas pä det sätt som Lagrådet föreslagit i sitt yttrande med anledning av den lagrådsremiss om beredskaps­höjningar som föregick proposition 1992/93:76. Lagrådet har också föresla­git att möjligheten att tillgripa förstöring inskränks något och att bestämmel­ser om överklagande tas in i lagen. Dessa förslag berörs ytterligare i det föl­jande. Lagrådet har vidare föreslagit att lagförslagets bestämmelse om förfo­gande ges en formulering som bättre återger den avsedda innebörden. TUl följd av detta förslag har propositionens lagförslag omformulerats i denna del.

Lagrådets granskning har också lett till vissa andra omformuleringar av lagförslaget i remissen.

2 Gällande rätt

Bestämmelser om undanförsel och förstöring finns i lagen om undanförsel (xh förstöring.

Med undanförsel avses där åtgärder för att förhindra att varaförråd, ma­skiner, boskap, fordon, fartyg, arkivalier, böcker, konstverk och kulturhisto­riska föremål samt annan egendom av betydelse för försvaret, för folkför­sörjningen eller eljest för det allmänna, förstörs eller på annat sätt går förlo­rade.

Förstöring innebär att egendom - om hinder föreligger för undanförsel -skall förstöras eller på annat sätt försättas ur brakbart skick om trängande fara föreligger för att egendomen skall falla i fiendens hand och därigenom väsentligen underlätta hans krigsansträngningar.

Lagen grandar sig på de principer som vid dess tiUkomst rådde vid plane­ringen för totalförsvarets verksamhet och påverkades av massförstördsevap-nens utveckling och den därav föranledda planeringen av omfattande befolk­ningsomflyttningar i händelse av krig. Dessa omständigheter medförde att planläggningen av undanförsel i högre grad än tidigare måste beakta försörj­ningsproblemen. Med hänsyn till effekten av massförstörelsevapnen stod det klart att man inte kunde förväntas uppnä nägon reell förbättring av skyddet för förnödenheter men däremot en från beredskapssynpunkt mer ändamåls­enlig geografisk fördelning.

En betydelsefull faktor ansågs vara tidpunkten för genomförandet av un- Prop. 1992/93:78 danförsel. Denna borde kunna ske så tidigt som möjligt. För att vidga möj­ligheterna att tidigare än vid krig och krigsfara vidta nödvändiga åtgärder föreskrevs därför att regeringen med riksdagens samtycke kunde besluta om undanförsel även under andra utomordentliga förhållanden. I samma be­stämmelse anges att egendom utan tillstånd inte får fl)tas från plats dit den undanförts. Bestämmelsen har dock bl.a. den inskränkningen att den inte hindrar distribution i försörjningssyfte.

Lagen ger vidare möjlighet att förbjuda att sådan egendom som kan bli föremål för undanförsel förs tiU viss del av landet. Härigenom kan en oöns­kad ansamling av egendom förhindras.

Det är, i likhet med vad som föreskrevs i tidigare lagstiftning, i första hand ägaren eller innehavaren av egendomen som skall genomföra undanförsel.

Enligt förfogandelagen (1978:262) får regeringen eller myndighet som re­geringen bestämmer ta i anspråk egendom eller tjänster för att tillgodose to­talförsvarets eller folkförsörjningens ofrånkomliga behov. Förfogandelagen täcker emellertid inte hela undanförselområdet. Sålunda kan exempelvis förfogande enligt förfogandelagen inte användas i samband med beslut om undanförsel av arkivalier och kulturhistoriska föremål. Särskilda förfogan­deregler har därför tagits in i lagen om undanförsel och förstöring. De myn­digheter som fått regeringens bemyndigande får sålunda ta i anspråk mark­områden, byggnader, utrymmen, transportmedel och materiel och vad som annars behövs för att kunna fullgöra uppgifter enligt lagen.

Lagen reglerar vidare frågor om ersättning av staten till ägare eller inneha­vare av egendom för dennes medverkan vid förberedande åtgärder eller bi­träde vid genomförande av undanförsel eller förstöring.

3 Reformbehovet

Redan det förhållandet att lagen om undanförsel och förstöring är en pro­dukt från 1950-talet motiverar en översyn för att ge den en utformning som överensstämmer med moderna fullmaktslagar.

Den utveckling som skett under de 30 år som förflutit sedan lagens tUl­komst har dessutom medfört att lagen i dag i flera avseenden måste anses föråldrad.

TUl detta kommer de organisatoriska förändringar som skett främst inom totalförsvarets civila del - särskilt tillkomsten av Överstyrelsen för civU be­redskap och civilbefälhavarnas ökade lednings- och samordningsansvar.

Efter lagens tillkomst har en mycket omfattande utveckling skett av sam­hällets utnyttjande av system för automatisk databehandling. ADB-tekni-kens utveckling har i betydande grad bidragit till det modema samhällets sår­barhet. 1 Sårbarhetsberedningens delbetänkande (Ds Fö 1983:8) Undanför­sel och förstöring av ADB-register ingår bl.a förslag till särskild lag och för­ordning om undanförsel och förstöring av register. Ställningstagande tUl be­redningens förslag bör till den del det avser undanförsel och förstöring av ADB-register samordnas med en revision av reglerna om undanförsel och förstöring.

4 Förslag till ny reglering 

4.1 Allmänt

Prop. 1992/93:78

Regeringens förslag: Den nuvarande lagen om undanförsel och förstö­ring ersätts med en ny lag. All egendom som har betydelse för total­försvaret eller har stor historisk eller kulturell betydelse skall kunna bli föremål för undanförsel. All egendom som, om den faller i en an­gripares hand skulle underlätta dennes krigsansträngningar, skall kunna förstöras. Förstöring får tillgripas om undanförsel inte anses tillräckligt eller inte rimligen kan genomföras. Den nuvarande be­stämmelsen om att undanförsel kan användas för att åstadkomma en lämpligare geografisk fördelning av resurser fär ingen motsvarighet i de nya bestämmelserna.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regen'ngens förslag. Särbar-hetsberedningen har föreslagit att undanförsel och förstöring av register skall regleras i en separat lag.

Remissinstanserna: Vid remissbehandlingen av promemorian kritiserar Kammarrätten i SundsvaU, i likhet med Statens försvarshbtorbka museer och Riksarkivet, att det av promemorians lagförslag inte tillräckligt klart framgår att kulturhistoriska föremål inte får förstöras. Riksdagens ombudsmän och Statens försvarshbtorbka museer anser att de folkrättsliga regler som förbju­der förstöring av viss egendom är av sådan art att de bör tas in i själva lagtex­ten och inte i författningar av lägre dignitet. Socialstyrelsen bedömer det som nödvändigt att det i ett krisskede finns möjligheter att göra en omfördelning av sjukvårdsförnödenheter. Remissinstanserna har i övrigt tillstyrkt försla­get eller lämnat det utan erinran.

Vid remissbehandlingen av Sårbarhetsberedningens delbetänkande har remissinstanserna i huvudsak biträtt uppfattningen att frägan om undanför­sel och förstöring av ADB-register bör regleras. Ett antal remissinstanser har ifrägasatt om inte reglerna borde inordnas i lagen om undanförsel och förstöring.

Skälen för regeringens förslag: De lagändringar som behöver göras av­seende undanförsel och förstöring är av sådan art och omfattning att det är lämpligast att ersätta den nuvarande lagen med en helt ny lag. När nu lagen om undanförsel och förstöring ersätts med en ny lag finns det inte anledmng att reglera frågan om undanförsel och förstöring av register separat.

Lagen bör disponeras pä det sätt som numera är brukligt för fullmaktsla­gar och sålunda inledas med bestämmelser om när den skaU tUlämpas.

I den nuvarande lagen finns en uppräkning av olika slag av egendom som kan bli föremål för undanförsel. En ny lag bör i stället utformas så att varje slag av egendom som har betydelse för totalförsvaret eller har stor historisk eller kulturell betydelse kan bli föremål för undanförsel. En generell utform­ning av bestämmelsema om undanförsel och förstöring innebär att även olika informationssystem, såväl manuella som ADB-baserade, kommer att omfattas. Härigenom blir de förslag som tidigare lämnats av Sårbarhetsbe­redningen tillgodosedda.

1* Riksdagen 1992193. 1 saml. Nr 78

Enligt den nuvarande lagen kan undanförsel tillgripas för att åstadkomma Prop. 1992/93:78 en mer ändamålsenlig geografisk fördelning av olika slag av resurser. Ett skäl för denna regel var tanken att mycket stora delar av civilbefolkningen skulle utiymmas i händelse av krig. Detta synsätt har övergivits och numera plan­läggs inte utrymningar i den omfattningen. Härigenom har behovet av att kunna använda undanförsel för att omfördela egendom geografiskt kommit att minska och det bör fortsättningsvis kunna tillgodoses dels genom att marknadskrafteraa tar hänsyn till ändrade geografiska behov, dels genom att man i vissa underskottsomräden ökar uthålligheten genom lagerappbyggnad som sker efter överenskommelse med vissa företag. En sådan lagerappbygg­nad kan för övrigt ske redan innan reglerna om undanförsel trätt i tillämp­ning. Möjligheten att besluta ora undanförsel för att uppnå lämpligare geo­grafisk fördelning bör därför inte tas in i en ny lag om undanförsel och förstö­ring. Socialstyrelsens möjligheter att omfördela sjukvårdsresurser regleras i den kommunala beredskapskungörelsen (1964:722) och påverkas inte av denna förändring.

Den nuvarande regeln om att egendom som förts undan inte utan tillstånd får flyttas från den plats dit den förts hänger samman med den nyss nämnda möjligheten att besluta om undanförsel för att uppnå lämpligare geografisk fördelning. Regeln bör därför inte tas in i en ny lag.

Den regel i den nuvarande lagen som ger regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer möjlighet att förbjuda att egendom förs till en viss del av landet är nödvändig som ett komplement till reglerna om undan­försel. En motsvarande regel bör därför tas in i en ny lag.

I en ny lag om undanförsel och förstöring bör, liksom i den nuvarande la­gen, enbart sådan förstöring av egendom som sker med viss planmässighet regleras. Uppenbarligen kan det i stridssituationer förekomma att en militär chef även på förhållandevis låg nivä av taktiska skäl beslutar att förstöra så­dan egendom som avses i lagen. Ett sädant handlande saknar i dag positivt stöd i lag. Något sådant stöd bör inte heller skapas utan åtgärder av det slaget får bedömas i efterhand med utgångspunkt i de allmänna regleraa om nöd.

De nuvarande reglerna om förstöring gäller all egendom som, om den kommer i en angripares hand, väsentligt skulle underlätta dennes krigsan­strängningar. Bestämmelsen bör emellertid göras något vidare så att den om­fattar all egendom som är sädan att den skulle underlätta en angripares krigs­ansträngningar. Ordet väsentligt bör därför utgå.

LUcsom i nuvarande lag bör förstöring vara en åtgärd som får tUlgripas först sedan man övervägt undanförsel. Kravet att hinder skall möta mot un­danförsel bör dock mjukas upp nägot. Det bör inte krävas att det föreligger ett absolut hinder utan bestämmelsen bör utformas så att förstöring får till­gripas om undanförsel inte bedöms tillräcklig eller inte rimligen kan genom­föras.

Lagrådet har i fråga om föratsättningama för när förstöring får tillgripas

påpekat att den nuvarande lagens krav att det skall föreligga "trängande fara

för" att egendomen skall falla i fiendens hand i lagrådsremissens lagförslag

ersatts med "risk för". Lagrådet anser att denna förändring, tillsammans

med övriga ändringar i samma bestämmelse, innebär en möjlighet att till­

gripa förstöring på alltför svaga grander och föreslår därför att uttrycket

6

"risk för" ersätts av "betydande risk för". Regeringen delar Lagrådets upp-     Prop.  1992/93:78 fattning att den föreslagna formuleringen kan möjliggöra en alltför vid till­lämpning av bestämmelserna om förstöring och godtar därför Lagrådets för­slag.

Vid utformningen av regler om undanförsel och förstöring måste hänsyn tas till folkrättens krav. Några remissinstanser har anfört att införlivande av folkrättsliga regler i en svensk författning bör ske i lag. Det är framför aUt fräga om huruvida sjukvårdsmateriel får förstöras. I artikel 33 i Genéve-kon-ventionen den 12 augusti 1949 angående förbättrande av sårades och sjukas behandling vid stridskrafterna i fält (I) finns ett förbud mot att avsiktligt för­störa bl.a. sjukvårdsmateriel. Detta förbud anses allmänt gälla även förstö­ring av egen materiel. I författningarna om undanförsel och förstöring bör ges uttryck för denna uppfattning. Det är emellertid inte fråga om ett mot gemene man riktat förbud mot att förstöra sjukvårdsmateriel utan om en handlingsregel för de myndigheter som har att fatta beslut om förstöring. Det möter därför, enligt regeringens mening, inte något hinder att ta in för­budet i de verkställighetsföreskrifter som regeringen avser att utfärda till den nya lagen om undanförsel och förstöring.

Ett närbesläktat problem som berörs av några remissinstanser är frågan om förstöring av egendom av stor historisk eller kulturell betydelse. Remiss­instanserna anför att det av promemorian inte tillräckligt klart framgår att sädan egendom inte får förstöras. Regeringen anser att ett rekvisit för att egendom över huvud taget skall få förstöras bör vara att egendomen, om den faller i en angripares hand skulle underlätta dennes krigsansträngningar. Redan härigenom torde den aUra största delen av den egendom som är av stor historisk eller kulturell betydelse falla utanför tillämpningsområdet för förstöring. Tanken att vissa föremål - fanor, riksregalier o.dyl. - har ett sym­bolvärde som gör dem värdefulla för en angripare måste anses främmande för vår tid. Skulle något kulturhistoriskt föremål ändå anses ha ett sädant värde bör detta givetvis inte vara tillräckligt skäl för att föremålet skall få förstöras. Inte heller möjligheten att en angripare skulle sälja kulturhistorisk egendom och därigenom få ekonomiskt bidrag till sin krigföring utgör skäl för att förstöra egendomen. Ett sådant bidrag kan för övrigt, sett mot kostna­derna för ett modemt krig, aldrig bli annat än synnerligen marginellt. Ut­gångspunkten är således att egendom av historisk eller kulturell betydelse inte får förstöras. Det är emellertid inte en gäng för alla givet vilken egen­dom som skaU anses höra till denna grupp. Man kan exempelvis, vilket Riks­arkivet något berör i sitt remissvar, tänka sig register som innehåller uppgif­ter av historiskt eller kulturellt värde samtidigt som de innehåller aktuell in­formation som skulle kunna vara till nytta för en angripare. I en sådan situa­tion måste det ytterst ankomma på den myndighet som beslutar om förstö­ring att väga olika intressen mot varandra. En ny lag bör därför inte inne­hålla ett ovillkorligt förbud mot att förstöra egendom av stor historisk eller kulturell betydelse.

Med förstöring avses åtgärder som gör att en anläggning eller ett föremål

inte går att använda för avsett ändamål utan betydande reparationsinsatser.

Försvarsmaktens system för fördröjande fältarbeten bygger på tre nivåer,

nämligen spärrning, blockering och förstöring. Fördröjande fältarbeten an-

7

vänds för att hindra en angripare att utnyttja vägar, järnvägar, flygplatser, hamnar och liknande anläggningar. Spärrning innebär att anläggningen till­fälligt blir obrakbar exempelvis genom att flyttbara hinder ställs ut. Blocke­ring innebär att anläggningen under begränsad tid blir obrakbar exempelvis genom att svårröjda hinder skapas eller genom att väsentliga delar av anlägg­ningen demonteras. Förstöring innebär att anläggningen under lång tid blir obrakbar genom att den exempelvis sprängs, bränns eller raseras. I begrep­pet förstöring i lagens mening ingår nivåerna blockering och förstöring, ef­tersom det i dessa fall innebär att betydande resurser måste avsättas för att äter göra anläggningen brakbar.

Prop. 1992/93:78

4.2 Medverkan vid planläggning

Regeringens förslag: Ägare och innehavare av egendom som kan an­tas konuna i fråga för undanförsel eller förstöring kan föreläggas att medverka vid planläggning m.m.

Promemorians förslag: Överensstänuner med regeringens förslag.

Remissinstansema: Riksdagens ombudsmän och Göta hovrätt anser att den ram inom vUken föreläggande att medverka vid planläggning kan med­delas är alltför obestämd. Remissinstanserna har i övrigt tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erinran.

Skälen för regeringens förslag: Beslut om undanförsel eller förstöring kan gälla en mängd olika typer av egendom. Det kan vara fräga om allt frän stora och komplicerade anläggningar till varalager och andra lösa föremål. Det är uppenbart att en effektiv planläggning av undanförsel eller förstöring i många fall kräver kunskaper som bara ägaren eller innehavaren har. Efter­som huvudregeln är att ägaren eller innehavaren skall verkställa beslut om undanförsel eller förstöring, är det naturligt och nödvändigt att han medver­kar även på planerings- och förberedelsestadiet. Med hänsyn tUl att de åtgär­der som krävs av ägaren eller innehavaren kan vara av mycket skiftande slag är det inte möjligt att närmare ange dem i lagtext. Som framgår av avsnittet 4.4 bör den som medverkar enligt dessa regler däremot få full ersättning för de kostnader han har haft för sin medverkan under förutsättning att kostna­derna inte är ringa.

4.3 Beslut och verkställighet

Regeringens förslag: Liksom enligt nuvarande lagstiftning skall beslut om undanförsel och förstöring fattas av regeringen eller den myndig­het som regeringen bestämmer. Huvudregeln skall vara att det är äga­ren eller innehavaren av egendomen som ansvarar för att beslut om undanförsel eller förstöring verkställs. Det skall dock finnas möjlighet att besluta att åtgärden i stället skall genomföias av en statlig myndig­het. I det fallet skall ägaren eller innehavaren vara skyldig att lämna den hjälp som behövs.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens.

Prop.  1992/93:78

Remissinstanserna: Kammarrätten i Sundsvall påpekar att ägaren eller in­nehavaren av egendom som skall undanföras eller förstöras ibland kan sakna faktiska möjligheter att medverka vid ett genomförande av åtgärden. Vidare ifrägasätter kammarrätten lämpligheten av att såväl ägare som innehavare kan åläggas skyldigheter. Kammarrätten anför att moderna avtalsformer som t.ex. leasing medför att det numera är vanligt att det inte föreligger iden­titet mellan ägare och innehavare. Remissinstanserna har i övrigt tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erinran.

Skälen för regeringens förslag: Beslut om undanförsel och förstöring bör även i fortsättningen, på samma sätt som i dag, fattas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer.

I den situation dä undanförsel och förstöring skall verkställas befinner sig landet i en situation som till det yttersta anstränger olika resurser. Myndighe­ternas möjligheter att avsätta resurser för att verkställa undanförsel eller för­störing koramer att vara begränsade. Det är då en praktisk ordning att ansva­ret för genomförandet av dessa ätgärder vilar på den - ägaren eller inneha­varen - som har egendomen i sin besittning. Denne har ju oftast den bästa kunskapen om egendoraen och bör därför vara den som snabbast kan vidta den beslutade åtgärden. Som Kammarrätten i Sundsvall påpekat kan det vara så att den som förelagts att vidta åtgärder för undanförsel eller förstö­ring saknar faktiska möjligheter att genomföra åtgärden. Det bör därför, som föresläs i proraemorian, finnas en bestämmelse som ålägger den som inte kan verkställa ett föreläggande om att undanföra eller förstöra egendom att genast anmäla detta till den som utfärdat föreläggandet. En sådan be­stämmelse ger den som utfärdat föreläggandet möjlighet att vidta andra dis­positioner för att få åtgärden genomförd.

Det kan emellertid vara så att den som beslutar om undanförsel eller för­störing anser det vara lämpligare att åtgärden genomförs av en statlig myn­dighet. Skälet kan vara att det redan från början står klart att ägaren eller innehavaren saknar möjlighet att genomföra åtgärden, att åtgärden måste genomföras raycket snabbt eller att den har så stor taktiskt eller strategisk betydelse att man vill ha full kontroll över verkställandet. En ny lag bör där­för innehålla en möjlighet att besluta att undanförsel eller förstöring skall genomföras av en statlig myndighet.

Kammarrätten i Sundsvall har ocksä ifrägasatt lämpligheten av att föreläg­gande om att föra undan eller förstöra egendom kan meddelas både ägaren och innehavaren. Ett föreläggande av detta slag bör normalt riktas mot den som har egendomen i sin besittning. Man kan emellertid, särskUt beträf­fande fasta anläggningar, tänka sig situationen att man inte kan nå innehava­ren men väl ägaren med ett föreläggande. Möjligheten att rikta föreläggan­det mot antingen ägaren eller innehavaren bör därför finnas.

4.4 Ersättning

Prop.  1992/93:78

Regeringens förslag

-

Den som ålagts att medverka i planläggning eller andra förberedel­ser för undanförsel eller förstöring skall fä ersättning av staten om hans medverkan medfört kostnader som inte är ringa.

-

Ägaren till egendom som förstörts skall fä ersättning av staten för återanskaffningsvärdet efter avdrag för ålder och förslitning.

-

Ägaren till egendom som skadats i samband med undanförsel skall fä ersättning av staten för kostnaden för att återställa egendomen, eller om återställande inte är möjligt eller lämpligt, för värde­minskningen.

-

Ägare eller innehavare sora fört undan eller förstört egendom skall få ersättning av staten för kostnaden för åtgärderna.

-

Den som äger eller innehar egendom som förts undan skall få er­sättning av staten för kostnaderna för att återföra egendomen.

-

Anspråk på ersättning skall prövas enligt förfogandelagens regler.

Promemorians förslag: I promemorian föreslås att ersättning för förstörd eller skadad egendom skall utgå enligt reglerna i lagen (1958:566) om ersätt­ning för krigsskada ä egendom. Vidare föresläs att ägare eller innehavare skall ha rätt till ersättning även för annan skada än den som direkt drabbar egendomen. Någon möjlighet till jämkning föreslås inte. I promemorian fö­reslås vidare att den som deltar i planläggning skall få full ersättning för sina kostnader.

Remissinstanserna: /iiy////efc3«j/e/7i anför att bestämmelser om grunder för ersättning fordrar lagreglering. Länsstyreben i Stockholms län anser att den skyldighet att betala ersättning som enligt författningsförslagen åligger staten kommer att försvära det praktiska genomförandet av planläggningen. Bl.a. mäste särskilda medel reserveras för ändamålet. Länsstyrelsen föreslär följaktligen att 12 § i promemorians lagförslag ersätts med en hänvisning tUl de nägot försiktigare ersättningsbestämmelserna i lagen (1982:1004) om skyldighet för näringsidkare, arbetsmarknadsorganisationer m.fl. att ddta i totalförsvarsplaneringen. Kammarrätten i Suncbvall fraktar att ersättnings­bestämmelserna kan få en avsevärt mer vidsträckt tillämpning än avsett då såväl ägare som innehavare av viss egendom kan bli föremål för ersättning. Dessutom anser kammarrätten, liksom Göta hovrätt, att beslut om ersätt­ning bör kunna prövas av domstol. Justitiekanslem är kritisk till teknUcen att i lagförslaget hänvisa till beräkningsgrunderaa för ersättning i 1958 ärs lag om ersättning för krigsskada. Justitiekanslem anser, liksom Göta hovrätt, att bestämmelser om beräkningsgrander bör föras in direkt i lagtexten. Remiss­instansema har i övrigt tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erinran.

Skälen iör regeringens förslag: I avsnitt 4.2 föresläs att den som äger eller innehar egendom skall kunna föreläggas att medverka vid planläggning m.m. för undanförsel eller förstöring. För de kostnader som uppkommer för ägaren eller innehavaren till följd av ett sädant föreläggande bör han kunna

10

få ersättning. Med hänsyn tUl att den medverkan som konuner att krävas av    Prop.  1992/93:78 ägaren eller innehavaren i många fall kommer att vara mycket liten och tUl att planläggningen ofta kan vara till nytta för honom bör ersättning inte utgå om kostnaderna varit ringa.

Frägan om rätten till ersättning när egendom förstörts eller skadats är inte helt klarlagd i den nuvarande lagstiftningen. I förarbetena tUl den nuvarande lagen uttalades beträffande ersättning för förstörd och skadad egendom att sädan ersättning i vissa fall kunde utgå enligt lagen om ersättning för krigs­skada å egendom och att övriga sådana ersättningsfrågor borde lösas först i en aktuell situation. I framtiden bör i lagtexten finnas klara regler för hur sådana skador skall ersättas. Som Justitiekanslem anfört är emellertid tekni­ken att hänvisa till lagen om ersättning för krigsskada å egendom raindre lämplig med hänsyn tUl den lagens ålder och utformning. I stället bör i en ny lag tas in ersättningsbestämmelser som också anger grandema för hur ersätt­ningen skall beräknas. Det torde däremot vara en praktisk ordning att upp­kommande ersättningsanspråk prövas enligt reglerna i förfogandelagen. Er­sättningen bör, när det är fråga om förstörd egendom, motsvara kostnaden för återanskaffning. Det är dock naturligt att göra avdrag för den värde­minskning som egendomen kan ha genomgått till följd av ålder och förslit­ning på samma sätt som sker i exempelvis försäkringssammanhang. När det är fråga om egendom som skadats, bör ersättningen i första hand motsvara kostnaden för att återställa egendomen i det skick den hade före skadan. Om det inte är möjligt att återställa egendomen eller om ett återställande inte lämpligen bör ske, bör ersättningen motsvara den uppkoinna värdeminsk­ningen.

Enligt förslagen i avsnitt 4.3 skall ägaren eller innehavaren i första hand vara den som verkställer beslut ora undanförsel eller förstöring av egendom. För de kostnader som uppkommer för själva verkställigheten bör han ha rätt till ersättning. Det kan vara fräga om flera olika slag av kostnader, men kost­naden för transporter är kanske den mest framträdande. Ersättning för kost­nader bör också utgå till en ägare eller innehavare som fullgör sin skyldighet att hjälpa till när en myndighet skall genomföra undanförsel eller förstöring av hans egendom. Ägaren eller innehavaren tUl egendom som förts undan bör också, oberoende av om han medverkat vid undanförseln, ha rätt till ersättning för kostnaderna för att återföra egendomen när situationen så medger.

Det bör finnas en möjlighet att i vissa fall bestämma ersättningen till högre eller lägre belopp än vad som följer av huvudreglerna. Det kan exempelvis komma att finnas fall där en genomförd undanförsel är till sädan nytta för ägaren eller innehavaren att det framstår som skäligt att han får svara för hela eller delar av kostnaden för undanförseln liksom för skador som upp­kommit. Det kan vidare finnas fall där en ägare genomfört undanförsel på ett sådant sätt att han själv bör få svara för uppkomna skador. Det kan också tänkas att priset på egendom av det aktuella slaget förändrats så drastiskt att den ersättning som bestäms enligt huvudregeln framstår som otillbörlig över-eller underkompensation.

Någon remissinstans har uttryckt farhågor för att promemorians förslag

kan resultera i ersättningskrav från bäde ägare och innehavare. Det bör där-

11

för klarare anges vem som har rätt tUl ersättning. I fråga om förstörd eller skadad egendom bör det vara ägaren som är berättigad till ersättning. När det gäller ersättning för kostnader för planläggning m.m. och för kostnader för genomförande av beslutad undanförsel eller förstöring, bör det vara den som förelagts vidta en åtgärd som har rätt till ersättning för kostnadema.

I den nuvarande lagen finns en bestämmelse om att ägaren eller innehava­ren är skyldig att betala en myndighet som verkställt undanförsel, om ägaren annars själv skulle haft att svara för kostnaden. De föreslagna ersättningsbe­stämmelserna innebär att ägaren eller innehavaren har rätt tUl ersättning för alla kostnader och skador med undantag för kostnader eller skador som är linga. Mot denna bakgrund bör en bestämmelse om återbetalningsskyldig-het kunna undvaras.

Några remissinstanser har anfört att beslut om ersättning bör kunna prö­vas av domstol. Ersättning för skadad eller förstörd egendom samt för kost­nader som uppkommit vid genomförande av undanförsel eller förstöring el­ler vid återförande av egendom bör prövas i den ordning som föreskrivs i förfogandelagen. Ordningen med lokala värderingsnämnder och en riksvär-deringsnämnd erbjuder flera fördelar. Det finns stora likheter mellan de er­sättningsanspråk som uppkommer enligt en lag om undanförsel och förstö­ring och de ersättningsanspråk som uppkommer enligt förfogandelagen. I ett beredskaps- eller krigsläge torde tillströmningen av ärenden av detta slag bli stor och ärendena skulle komma att utgöra en betydande belastning på dom­stolsorganisationen.

Vad gäller ersättning för medverkan vid planering hänvisas till avsnitt 4.6.

Prop. 1992/93:78

4.5 Ansvarsbestämmelser

Regeringens förslag: Den som uppsåtligen underlåter att fuUgöra sina skyldigheter när beslut om förstöring meddelats skaH kunna straffas. Även den som av oaktsamhet underlåter att fullgöra sina skyldigheter i samband med beslut om undanförsel eller förstöring meddelats skall kunna straffas. Straffskalan för grovt brott bör justeras uppåt tUl den nivå som gäller för motsvarande brott i andra beredskapslagar.

Promemorians förslag: I promemorian föreslås att brott begångna uppsåt­ligen och brott begångna av oaktsamhet skall ha en gemensam straffskala. I övrigt överensstämmer promemorians förslag med regeringens.

Remissinstansema: Kammarrätten i Sundsvall noterar att lagförslaget, så­vitt avser bestämmande av straffskalor, inte gör någon åtskillnad mellan brott som begås med uppsåt och brott som begås av oaktsamhet. Denna fråga bör enligt kammarrätten övervägas ytterligare. Göta hovrätt anser att det straffbara området enbart skall omfatta uppsåt och grov oaktsamhet. Re­missinstansema har i övrigt tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erinran.

Skälen för regeringens forslag: Enligt nuvarande lagstiftning straffas upp­såtligt brott mot ett beslut om undanförsel med dagsböter eller fängelse i högst ett år eller, om brottet är grovt, i högst två år. Ett brott mot ett beslut

12

om förstöring har samma straffvärde som ett brott mot ett beslut om undan­försel varför motsvarande straffbestämmelser bör gälla i det fallet. Med hän­syn till den stora betydelse som ett beslut om undanförsel och förstöring kan ha för totalförsvaret bör även den som av oaktsamhet underlåter att fullgöra sina skyldigheter kunna straffas. Straffbestäramdsen bör utformas så att den gäller alla de skyldigheter som följer av ett beslut om undanförsel eller för­störing. Således bör även underlåtenhet att lämna hjälp till den myndighet som skall genomföra åtgärden vara straffbar. Göta hovrätt har anfört att straffbarheten bör begränsas tiU gärningar begångna uppsåtligen eller av grov oaktsamhet. Med hänsyn till att genomförandet av ett beslut om undan­försel eller förstöring kan ha utomordentligt stor betydelse för landets för­svar är det enligt regeringens uppfattning nödvändigt att straffbelägga även det fall att någon inte fullgör sina skyldigheter på grund av oaktsamhet som inte är grov.

Med hänsyn till att brott mot dessa regler, som nyss sagts, kan medföra avsevärt men för totalförsvaret och därmed samhället, mäste de anses ha högt straffvärde. Straffskalan för grovt brott bör därför justeras uppåt från nuvarande fängelse i högst två är till fängelse i lägst sex månader och högst lyra år.

Kammarrätten i Sundsvall har ifrägasatt det lämpliga i att samma straff­skala skall gälla för brott begånget uppsåtligen som för brott begånget av oaktsamhet. Oaktsamma gärningar bör enligt regeringens uppfattning inte kunna bedömas som grova brott. För brott av normalgraden bör däremot straffskalan vara densamma för uppsätliga brott och oaktsamhetsbrott.

Prop.  1992/93:78

4.6 Överklagande

Regeringens förslag: Regler om överklagande tas in i den nya lagen. Beslut om undanförsel och förstöring samt beslut om att egendom inte fär föras till en viss del av landet, fär inte överklagas. Föreläggande att delta i planering och beslut rörande ersättning för planeringskost­nader fär överklagas till kammarrätten, om beslutet fattats av en myn­dighet.

Promemorians förslag: I promemorian föreslogs att regler om överkla­gande skulle tas in i kommande verkställighetsföreskrifter till lagen.

Remissinstanserna: Har lämnat förslaget utan erinran

Skälen for regeringens förslag: I det till Lagrådet remitterade lagförslaget finns inga bestämmelser om rätt att överklaga beslut som fattas med stöd av lagen. Avsikten har varit att sädana bestämmelser - i enlighet med vad som varit brukligt i andra liknande fall - skulle tas in i koraraande tillämpnings­föreskrifter till lagen. Dessa bestäraraelser har avsetts innehålla ett förbud mot att överklaga beslut om undanförsel eller förstöring samt beslut om för­bud mot att föra egendom till viss del av landet. Beslut om föreläggande att delta i planering och beslut om ersättning för planeringskostnader skulle kunna överklagas till domstol.

13

1** Riksdagen 1992193. 1 saml. Nr 75

Lagrådet anför att man inte direkt vill motsätta sig en ordning som innebär Prop. 1992/93:78 att beslut om undanförsel eller förstöring samt beslut om att egendom inte fär föras till viss del av landet inte får överklagas. Lagrådet anser emellertid att fullföljdsförbudet, liksom för närvarande, bör framgå av en bestämmdse i lagen med hänsyn till att förevarande slag av beslut kan vara av ingripande natur.

I fräga om den avsedda ordningen för överklagande av beslut om föreläg­gande att delta i planering har Lagrådet ingen erinran men anser att även denna fråga bör regleras i lagen.

Regeringen kan godta Lagrådets uppfattning och föreslår att en ny be­stämmelse om överklagande införs i lagen.

Eftersom nu - i enlighet med Lagrådets förslag - regler om överklagande förs in i lagen, bör där även regleras rätten att överklaga beslut om ersättning för kostnader för planläggning och andra förberedelser.

5 Upprättat lagförslag

I enlighet med vad som nu anförts har inom Försvarsdepartementet upprät­tats förslag till

lag om undanförsel och förstöring.

6 Specialmotivering

Inledande bestämmelser

l-4§§

Dessa paragrafer innehåller bestämmelser om när lagen skall tillämpas. De har delvis sin motsvarighet i 1 § i den nuvarande lagen. Paragraferna har ut­formats på sätt som är brukligt i s.k. fullmaktslagstiftning. Närmare övervä­ganden i fråga om utformningen av denna typ av bestämmelser framgår av proposition 1992/93:76 om höjd beredskap.

Lagrådet har, med hänvisning tUl sitt yttrande med anledning av lagrädsre­missen om beredskapshöjningar (se prop. 1992/93:76), föreslagit att orden "sådana utomordentliga förhållanden som är föranledda av" fär ersätta ut­trycket "extraordinära förhållanden på grand av" i 2§ 2 i lagförslaget. På skäl som närmare redovisas i den nyss nämnda propositionen godtar rege­ringen Lagrådets uppfattning i denna fräga.

Undanförsel

5§

Paragrafen motsvarar nuvarande 1 § men har i jämförelse med denna givits

ett mer generellt innehåll. Nuvarande uppräkning av olika slag av objekt har

utgått. Likaså har möjligheten att tillgripa undanförsel i syfte att få en frän

beredskapssynpunkt ändamälsenligare geografisk fördelning av egendom

utmönstrats. Denna bestämmelse är föråldrad liksom bestämmelsen i den

14

nuvarande 1 § sista stycket om att egendom inte utan tillstånd får flyttas från     Prop.  1992/93:78 plats dit den undanförts. Även den sistnämnda bestämmelsen har därför ut­gått.

Iförsta stycket anges att undanförsel fär ske i syfte att förhindra att egen­dom förstörs eller pä annat sätt gär förlorad till följd av krigshandlingar. Här­med avses inte bara att egendomen förstörs genom direkt vapenverkan eller gär förlorad genom att den faller i fiendens hand. Det kan också vara fråga om mer indirekta följder av krigshändelser, såsom t.ex. att dessa hindrar att känslig egendom får nödvändig vård etc. Den egendom som kan komraa i fräga för undanförsel skall vara av betydelse för totalförsvaret eller av stor historisk eller kulturell betydelse.

I andra stycket anges att undanförsel ocksä kan ske av annan egendom om den är sådan att det skulle underlätta en angripares krigsansträngningar, om han kom i besittning av den och det finns risk för att egendomen skall falla i hans hand. Denna bestämmelse är endast tillämplig beträffande egendom som är värdefull för angriparen men utan betydelse för det svenska totalför­svaret. Denna situation torde bli mindre vanlig, eftersom egendom som en angripare har glädje av i allmänhet har betydelse även för värt totalförsvar. I sädana fall skall första stycket tillärapas.

6§

Bestämmelsen, som motsvarar 2 § i den nuvarande lagen, ger möjlighet att föreskriva eller i särskilda fall besluta att egendom, för samma ändamål som motiverar undanförsel, inte får föras till en viss del av landet. Syftet med bestämmelsen är att öppna en möjlighet att förhindra att det byggs upp lager av viktiga förnödenheter i oraråden där raan befarar att beslut ora undanför­sel eller förstöring kan bli nödvändigt i ett senare skede. Den som fär besluta Om förbud att föra egendom till viss del av landet får givetvis också besluta att egendom får föras dit endast på vissa villkor.

Förstöring

7§

Paragrafen motsvarar nuvarande 5 § och har formulerats så att det framgår

att förstöring skall tUlgripas först om undanförsel inte är tillräckligt eller inte

rimligen går att genomföra, antingen pä grand av att egendomen inte är

flyttbar - exempelvis vägar, broar, järnvägar etc. - eller på grund av att om­

ständigheterna gör att i och för sig flyttbar egendom inte kan föras undan.

Vid bedömningen av om undanförsel rimligen kan genomföras skall vägas in

bl.a. fiendens operationer, tillgången pä transportmedel samt egendomens

betydelse i förhållande till de resurser som krävs för undanförsel. Bestäm­

melsen är enbart tUlämplig när syftet med undanförseln skulle ha varit att

förhindra att en angripare tillgodogör sig egendomen. Om syftet med undan­

förseln enbart skulle ha varit att förhindra att egendomen förstörs eller pä

annat sätt går förlorad, är givetvis förstöring inte nägot alternativ. Med för­

störing avses åtgärder som gör att en anläggning eller ett föremål inte gär att

använda för avsett ändamål utan betydande reparationsinsatser. Bestämmel-

15

sen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, vilket innebär att det     Prop.  1992/93:78 skall krävas betydande risk för att egendomen skall falla i en angripares hän­der innan förstöring fär tiUgripas.

Beslut

8§

Paragrafens har i nuvarande lag sin motsvarighet i 1 § första stycket och i 3 §.

Första stycket ger regeringen eller den myndighet som regeringen bestäm­mer rätt att förelägga ägaren eller innehavaren av viss egendom att föra un­dan eller förstöra egendomen. Föreläggandet bör riktas mot den som har den faktiska kontrollen över egendomen. Den som beslutar om undanförsel eller förstöring ges också möjlighet att, om det befinns lämpligare, i stället besluta att åtgärden skall genomföras av en statlig myndighet. Detta kan ex­empelvis vara fallet om åtgärden måste genomföras mycket snabbt, om man inte kan komma i kontakt med ägaren eller innehavaren eller om åtgärden kräver resurser som ägaren eller innehavaren inte kan förväntas disponera.

De åtgärder som avses här kommer mänga gånger att vara av mycket stor betydelse. Det är därför viktigt att en beslutad åtgärd verkligen genoraförs i tid och på avsett sätt. I andra stycket föreskrivs att om den som fått ett före­läggande att föra undan eller förstöra egendom inte kan följa föreläggandet, åligger det honom att genast anmäla detta till den som fattat beslutet. En sädan anmälan ger den som fattat beslutet möjlighet att se tUl att åtgärden vidtas av nägon annan.

Även om undanförsel eller förstöring skall genomföras av en myndighet, åligger det enligt tredje stycket ägaren eller innehavaren att lärana den hjälp som behövs. Skyldigheten sträcker sig givetvis inte utöver de resurser som ägaren eller innehavaren disponerar.

9§

Bestämmelsen bemyndigar regeringen att meddela föreskrifter enligt 6§. Motsvarande beslut i särskilda fall fär meddelas av regeringen eller nägon myndighet tUl vilken regeringen delegerat beslutanderätten.

Förfogande

10         §

Bestämmelsen har med endast språkliga och redaktionella ändringar förts över frän 7 § i den nuvarande lagen. Paragrafen har omformulerats i enlighet med Lagrådets förslag.

Planläggning

11         §

Bestämmelsen, som saknar motsvarighet i nuvarande lag, ålägger den som

äger eller innehar egendom att i fred medverka vid planläggning och andra

16

förberedelser för att undanförsel eller förstöring skall kunna genomföras.     Prop.   1992/93:78 Förelägganden enligt denna paragraf kommer framför allt att bli aktuella gentemot större företag. Det kan ocksä bli aktuellt att förelägga de större museer som bedriver sin verksamhet i stiftelseform att medverka vid plan­läggning för undanförsel av museets samlingar.

Ersättning

12 §

Bestämmelsen, som saknar motsvarighet i den nuvarande lagen, fastslår att den som medverkat i planering m.m. enligt 11 § har rätt till ersättning av sta­ten för sina kostnader om dessa inte varit ringa. Vid bedömningen av om kostnaderna skall anses ringa skall hänsyn tas till beloppets storlek sett i rela­tion till värdet pä den aktuella egendomen och till omfattningen av ägarens eller innehavarens verksamhet. Det är endast den som vidtagit åtgärder efter föreläggande som har rätt till ersättning. Självfallet föreligger rätt till ersätt­ning endast för skäliga kostnader.

13

§

Paragrafen, sora saknar motsvarighet i den nuvarande lagen, innehåller be­stämmelser om ersättning för förstörd eller skadad egendom.

Iförsta stycket behandlas ersättning för egendom som förstörts efter beslut om förstöring enligt 7 §. Det är ägaren som har rätt tUl ersättningen. Denna skall beräknas efter vad det skulle ha kostat att anskaffa ny egendom av samraa slag sedan avdrag gjorts för värdeminskning på grund av egendo­mens ålder eller förslitning. Det är tidpunkten för förstöringen som är avgö­rande för värderingen. Skulle nypriset för egendomen ha genomgått onor­mala förändringar från det skadan inträffade tUl dess ersättningen skall be­stäramas kan ersättningen justeras med stöd av 15 §.

I andra stycket behandlas ersättning för egendom som skadats i samband med att den förts undan efter beslut om undanförsel enligt 5 §. Ersättnings-berättigad är egendomens ägare och huvudregeln är att ersättningen skall motsvara vad det vid den tidpunkt då skadan inträffade skulle ha kostat att återställa egendomen i det skick den hade före skadan. Om ett återställande inte är möjligt eller, av ekonomiska eller andra skäl, inte bör ske, skall ersätt­ningen i stället motsvara den värdeminskning som blivit resultatet av skadan. Även i detta fall är tidpunkten för skadan avgörande för värderingen. På samma sätt som vid förstöring kan ersättningen justeras med stöd av 15 §. I paragrafen föreskrivs också att skador som är ringa inte skall ersättas. Vilka skador som skall anses som ringa kan inte anges i pengar utan mäste bli bero­ende av vilken betydelse skadan har för egendomens fortsatta användbarhet

14 §

Paragrafen har delvis sin motsvarighet i 4§ i den nuvarande lagen

Iförsta stycket regleras frägan om ersättning för kostnader som uppkom-

17

mit för ägaren eller innehavaren när han verkställt ett föreläggande enligt 8 §     Prop.  1992/93:78 första stycket att föra undan eller förstöra egendom, liksom till ägare eller innehavare som fullgjort sin skyldighet enligt 8 § tredje stycket att lämna den hjälp som behövs när åtgärden skall vidtas av en myndighet.

I andra stycket föreskrivs att ägaren eller innehavaren av egendom som förts undan har rätt till ersättning för kostnader för att återföra egendomen. Denna rätt till ersättning är inte beroende av om ägaren eller innehavaren pä något sätt medverkat vid undanförseln.

I tredje stycket föreskrivs att kostnader enligt första eller andra stycket som är ringa inte skall ersättas.

Pä sarrmna sätt som anförts i specialmotiveringen till 12 § föreligger givetvis rätt till ersättning endast beträffande skäliga kostnader.

Även ersättning enligt denna paragraf kan enligt 15 § justeras om särskUda skäl påkallar detta.

15       §

I paragrafen föreskrivs att den ersättning som skall utgå enligt 13 och 14 §§ fär bestämmas till högre eller lägre belopp än vad som sägs där om särskilda skäl talar för detta. Som exempel pä skäl som kan motivera en högre ersätt­ning kan nämnas att egendomen i fråga genomgått en onormal prishöjning efter det att den förstördes eller skadades. Som skäl för att ersättningen sätts lägre kan nämnas att en genomförd undanförsel varit till nytta för den ersätt­ningsberättigade, att ägaren eller innehavaren vållat eller förvärrat en skada på grand av det sätt som undanförsel genomförts på eller att egendom av det aktuella slaget sjunkit i värde på ett onormalt sätt.

16       §

I paragrafen föreskrivs att ärenden om ersättning enligt 13 och 14 §§ skall prövas pä det sätt som föreskrivs i förfogandelagen.

Ansvar

17§

Paragrafen, som delvis motsvarar 8 § i den nuvarande lagen, stadgar straff för den som uppsåtligen underlåter att fullgöra sina skyldigheter enligt 8 § eller som bryter mot en föreskrift eller ett beslut som meddelats med stöd av 6 §. Som anförts i avsnitt 4.5 har straffskalan för grovt brott justerats uppåt i jämförelse med vad som gäller i dag. Som exempel pä omständigheter som kan medföra att brottet bör anses grovt nämns att gämingen begås under krig eller avser egendom som har stor betydelse för totalförsvaret eller som väsentiigt underlättar en angripares krigföring, om den faller i hans hand. Att döma för grovt brott kan framför allt bli aktuellt när någon inte fullgjort sina skyldigheter enligt 8 § första stycket men även brott mot andra och - i undantagsfaU - tredje styckena i samma paragraf, liksom mot föreskrift eller beslut som meddelats enligt 6 §, kan bedömas som grova.

18

i8§

Prop. 1992/93:78

Bestämmelsen, som saknar motsvarighet i den nuvarande lagen, föreskriver straff för den som av oaktsamhet underlåter att fullgöra sina skyldigheter enligt 8 § eller btyter mot en föreskrift eller ett beslut som meddelats enligt 6§.

Förverkande

19§

Bestämmelsen, som har sin motsvarighet i 8 § andra stycket i den nuvarande lagen, har utformats i enlighet med vad som numera är brakligt. Detta inne­bär en viss skärpning i förhåUande tiU de nu gällande reglerna.

Överklagande

20 §

Bestämmelsen som tillkommit på Lagrådets initiativ föreskriver i första stycket förbud mot att överklaga beslut om undanförsel eller förstöring eller beslut om att egendom inte får föras till viss plats.

I andra stycket stadgas att föreläggande om att delta i planering m.m. och beslut om ersättning för kostnader för sådana åtgärder får överklagas till kammarrätten.

7 Ärendet till riksdagen

Regeringen föreslär riksdagen att anta förslaget till lag om undanförsel och förstöring.

19

8 Propositionens lagförslag

Prop. 1992/93:78

Förslag till

Lag om undanförsel och förstöring

Härigenom föreskrivs följande.

Inledande bestämmelser

1

§ Är Sverige i krig, skall 5 - 10 §§ tillämpas.

2

§ Regeringen fär föreskriva att 5 - 10 §§ skall tillämpas, om

I.Sverige är i krigsfara,

2. det råder sådana utomordentiiga förhållanden som är föranledda av att det är krig utanför Sveriges gränser eller av att Sverige har varit i krig eller krigsfara.

3        § En föreskrift enligt 2 § skall underställas riksdagens prövning inom en

månad från det att den utfärdades eller, om riksmöte inte pägär, inom en

månad frän början av närmast följande riksmöte.

Föreskriften upphör att gälla, om

1.

den inte underställs riksdagen inom angiven tid,

2.

riksdagen inte godkänner föreskriften inom tvä månader frän det att den underställdes.

4§ Om det inte längre råder sådana förhållanden som avses i 1 eller 2 §, skall regeringen föreskriva att 5 - 10§§ inte längre skall tillämpas.

Undanförsel

5        § För att förhindra att egendom som har betydelse för totalförsvaret eller

egendom av stor historisk eller kulturell betydelse tUl följd av krigshand­

lingar förstörs eller på annat sätt förloras, får det beslutas att egendomen

skall föras från den plats där den finns till en annan plats.

Även annan egendom än sådan som sägs i första stycket får undanföras, om det finns risk för att egendomen kan falla i en angripares händer och un­derlätta dennes krigsansträngningar.

6        § För de ändamål som sägs i 5 § får även föreskrivas eller i särskilt fall be­

slutas att sådan egendom som avses där inte får föras till en viss del av

landet.

Förstöring

7        § Om undanförsel enligt 5 § inte kan anses vara en tillräcklig åtgärd eller

inte rimligen kan genomföras, får egendomen förstöras, om det finns bety­

dande risk för att egendomen kan falla i en angripares händer och underlätta

dennes krigsansträngningar.

Beslut

8        § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får förelägga

den som äger eller innehar egendom att föra undan eller förstöra den. Om

det är lämpligare, får regeringen eller den myndighet som regeringen be­

stämmer i StäUet besluta att egendomen skall föras undan eller förstöras av

en statiig myndighet.

20

Om den som fått ett föreläggande enligt första stycket inte kan följa detta,     Prop.  1992/93:78 skall han genast anmäla det till den som meddelat föreläggandet.

Om en myndighet skall föra undan eller förstöra egendom, skall ägaren eUer innehavaren lämna den hjälp som behövs.

9§ Regeringen meddelar föreskrifter enligt 6 §. Beslut i särskilt fall enligt samma paragraf meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer.

Förfogande

10      § Har regeringen eller en myndighet beslutat om undanförsel eller förstö­

ring fär regeringen, rayndigheten eller nägon annan myndighet som rege­

ringen bestämmer besluta att ta i anspråk markområde, byggnader, trans­

portmedel, materiel eller annat som behövs för att beslutet om undanförsel

eller förstöring skall kunna verkställas. Härvid skall bestämmelserna i förfo­

gandelagen (1978:262) tillämpas.

Planläggning

11      § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får före­

lägga den som äger eller innehar egendom som kan antas komma i fräga för

undanförsel eller förstöring att medverka vid den planläggning och de andra

förberedelser som behövs för att en sädan åtgärd skall kunna genomföras.

Föreläggandet får förenas med vite.

r Ersättning

12

§ Den som enligt 11 § ålagts att vidta ätgärder har rätt till ersättning av staten för sina kostnader. Är kostnaderna ringa lämnas ingen ersättning. Er­sättningen beslutas av regeringen eller den myndighet som regeringen be­stämmer.

13

§ Ägare till egendom som förstörts har rätt till ersättning av staten mot­svarande vad det vid tidpunkten för förstöringen skulle ha kostat att få egen­domen ersatt med ny egendom av samma slag, efter avdrag för vad egendo­men kan ha förlorat i värde genom ålder och förslitning.

Ägare till egendom som skadats i samband med undanförsel har rätt tUl ersättning av staten motsvarande vad det när skadan inträffade skulle ha kos­tat att återställa egendomen tiU det skick den hade före skadan. Om återstäl­lande inte är möjligt eller inte lämpligen bör ske, skall ersättningen motsvara den värdeminskning som egendomen genomgått till följd av skadan beräk­nad efter egendomens värde när skadan inträffade. Är skadan ringa lämnas ingen ersättning.

14      § Den som enligt 8 § första stycket har ålagts att föra undan eller förstöra

egendom eller som har lämnat hjälp enligt 8§ tredje stycket har rätt tiU er­

sättning av staten för sina kostnader.

Den som äger eller innehar egendom som förts undan har rätt till ersätt­ning av staten för sina kostnader för att återföra egendomen.

Är kostnaden enligt första eller andra stycket ringa lämnas ingen ersätt­ning.

15      § Ersättning enligt 13 och 14 §§ får bestämmas till högre eller lägre belopp

än vad som sägs där ora särskilda skäl talar för detta.

21

16      § Ärenden om ersättning enligt 13 och 14 §§ prövas pä det sätt som före-     Prop.  1992/93:78

skrivs i förfogandelagen (1978:262).

Ansvar

17      § Den som uppsåtiigen underlåter att fullgöra sina skyldigheter enligt 8 §

eller bryter mot föreskrifter eller beslut som meddelats enligt 6 §, döms tUl

böter eller fängelse i högst ett år eller, om brottet är grovt, till fängelse i lägst

sex månader och högst fyra är.

Vid bedömande av om brottet är grovt skall särskUt beaktas om gärningen har begåtts när Sverige är i krig eller avsett egendom som har stor betydelse för totalförsvaret eller som i en angripares händer väsentligt kan underlätta dennes krigsansträngningar.

18      § Den som av oaktsamhet begår sådant brott som sägs i 17 §, döms till

böter eller fängelse i högst ett är.

Förverkande

19      § Egendom som varit föremål för brott enligt denna lag skall förklaras för­

verkad, om det inte är uppenbart oskäligt. 1 stället för egendoraen kan dess

värde förklaras förverkat. Även utbyte av ett sädant brott skall förklaras för­

verkat, om det inte är uppenbart oskäligt.

Överklagande

20      § Beslut av en myndighet med stöd av 8 eller 9 § får inte överklagas.

Beslut av en myndighet enligt 11 och 12 §§ fär överklagas till kammarrät­

ten.

Denna lag träder i kraft den Ijuli 1993, dä lagen (1961:655) om undanför­sel och förstöring skall upphöra att gälla.

22

Sammanfattning av departementspromemorian

Prop. 1992/93:78

(Ds 1992:27) Undanförsel och förstöring

bilaga i

I de båda inledande avsnitten redogörs för nu gällande författningar om un­danförsel och förstöring.

1 avsnitt 1 lämnas en kortfattad historik över lagstiftningen om undanförsel och förstöring fram tiU tillkomsten av den nuvarande lagen (1961:655) om undanförsel och förstöring och dess verkställighetsföreskrifter i form av sam­manlagt åtta kungörelser.

I avsnitt 2 ges inledningsvis definitioner pä begreppen undanförsel och för­störing varefter en bakgrund tecknas av de principer sora var vägledande för lagstiftningen. Den dåvarande planeringen för totalförsvarets verksamhet påverkades i hög grad av massförstördsevapnens utveckling med därav föl­jande konsekvenser bl.a. i form av mycket omfattande befolkningsomflytt­ningar i händelse av krig.

Regeringen utfärdade år 1961 verkställighetsföreskrifter i kungörelsen (1961:656) om undanförsel och förstöring. I kungörelsen föreskriver rege­ringen om vissa ansvarsförhållanden och ålägger dåvarande Överstyrelsen för ekonomiskt försvar (nuvarande Överstyrelsen för civil beredskap) att med vissa närmare angivna undantag ha hand ora planläggningen av undan­försel och förstöring. Regeringen föreskriver vidare att överstyrelsen fär fatta beslut i dessa frågor efter särskilt förordnande av regeringen.

År 1970 utfärdade regeringen ytterligare sju kungörelser (1970:644-650) om undanförsel och förstöring av järnvägs-, elkraft-, tele-, luftfarts-, väg-resp. sjöfartsanläggningar samt av egendom som tillhör eller innehas av stat­lig myndighet. I kungörelserna regleras ansvarsförhållanden i fräga om myn­digheternas ansvar rörande planläggning och beslut.

En granskning av dessa åtta kungörelser ger vid handen bl.a. att formerna för beslut om förstöring inte till alla delar är ensartade.

I avsnittet redovisas vidare de föreskrifter och allmänna räd som getts ut av Överstyrelsen för civil beredskap och av Överbefälhavaren. Av särskilt intresse är att det på militär sida inte finns några föreskrifter och inte heller nägon planläggning för undanförsel. Den militära planläggningen koncen­treras till förstöring och regleras i Överbefälhavarens föreskrifter (FFS 1987:20) om spärrning, blockering och förstöring och beskrivs närmare i Fältarbetsreglemente för försvarsmakten (1988), som beslutats av Överbe­fälhavaren. Pä motsvarande sätt kan konstateras att överstyrelsens verksam­het huvudsakligen är koncentrerad till undanförselområdet.

Avsnitt 3 innehåller synpunkter pä behovet av en förnyelse av det nu gäl­

lande regelverket. Sedan lagens tillkomst har 30 är förflutit och stora och

viktiga förändringar har ägt rum vad avser de faktorer som kan påverka un­

danförsel- och förstöri ngsf rågan. Den vid lagens tillkomst rådande filosofin

om stora utrymningar av civilbefolkningen har ändrats. Inom totalförsvaret

tillämpas också numera alltmer en princip om beredskapshänsyn i den freds­

tida samhällsplaneringen.

v

En mycket omfattande utveckling har skett av samhällets utnyttjande av

system för automatisk databehandling. En särskild beredning, den s.k. sår­

barhetsberedningen, har i ett delbetänkande är 1983 läranat förslag i frägan

23

(Ds Fö 1983:8) Undanförsel och förstöring av ADB-register.

På den organisatoriska sidan har förutsättningarna för ledning och sam-    Prop.  1992/93:78 ordning av den civila delen av totalförsvaret förändrats genom tillkomsten av     Bilaga 1 överstyrelsen för civil beredskap år 1986. Civilbefälhavarna har successivt tillförts ett ökat ansvar i olika avseenden.

Överstyrelsen för civil beredskap lämnade är 1986 till regeringen ett för­slag till vissa ändringar i nu gällande lag och förordningar. 1 stället för att endast genomföra sådana ändringar har det dock i denna promemoria an­setts mer rationellt att mot bakgrund av den utveckling som skett utarbeta en helt ny lagstiftning.

I avsnitt 4 redovisas förslag till denna nya lagstiftning. Det föreslås att den nya lagen bringas i formell överensstämmelse med modern beredskapslag­stiftning. Karaktären av en ramlag bör medföra att lagens detaljeringsgrad minskar till förmån för mer generella och tidlösa bestämmelser. Lagstift­ningen bör även omfatta undanförsel och förstöring av informationssystem, manuella eller ADB- baserade. Härigenom tUlgodoses förslagen som läm­nats av särbarhetsberedningen. Påföljderna vid brott mot beslut om undan­försel och förstöring föreslås bringas i paritet med motsvarande påföljder inom vissa andra beredskapsområden.

De nu gällande kungörelserna föresläs ersatta av en ny förordning.

I förordningen föresläs att ett övergripande ansvar för samordningen av planläggningen koncentreras till Överstyrelsen för civil beredskap. Ansvaret för den direkta planläggningen läggs pä de myndigheter som har ett funk­tionsansvar enligt 5 § förordningen (1986:294) om ledning och samordning inom totalförsvarets civila del. På regional nivå läggs ocksä ett planeringsan­svar på länsstyrelsen. Planläggningen för förstöring av fasta installationer sora huvudsakligen används för funktionen Transporter skall dock genomfö­ras av överbefälhavaren med hänsyn till dessa installationers mer direkta betydelse för de militära operationerna.

Rätten att fatta beslut om undanförsel föresläs ges direkt till civilbefälha­varna. Motsvarande delegering till civilbefälhavarna bör ske även vad gäller förstöring med undantag för fasta installationer som huvudsakligen används för funktionen Transporter. Rätten att fatta beslut om förstöring av sådana installationer bör i stället ges till Överbefälhavaren med rätt för denne att i sin tur delegera beslutanderätten tiU mUitärbefälhavare.

24

Förteckning över remissinstanser som yttrat sig

Prop. 1992/93:78

över departementspromemorian (Ds 1992:27)

's 

Undanförsel och förstöring.

Riksdagens ombudsmän, Justitiekanslem, Göta hovrätt. Kammarrätten i Sundsvall, Datainspektionen, Överbefälhavaren, Krigsarkivet, Statens för­svarshistoriska museer. Överstyrelsen för civil beredskap, Styrelsen för psy­kologiskt försvar. Civilbefälhavaren i Södra civUområdet, Civilbefälhavaren i Mellersta civilomrädet. Civilbefälhavaren i Övre Norrlands civiloraråde. Socialstyrelsen, Banverket, Luftfartsverket, Sjöfartsverket, Statens järnvä­gar. Televerket, Vägverket, Riksarkivet, Kungl. biblioteket. Riksantikvarie­ämbetet med statens historiska museer. Statens livsmedelsverk. Statens jordbruksverk. Närings- och teknikutvecklingsverket. Länsstyrelsen i Stock­holms län. Länsstyrelsen i Södermanlands län. Länsstyrelsen i Malraöhus län. Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län och Landstingsförbundet. Svenska kommunförbundet har avstått från att avge yttrande.

25

Sammanfattning av delbetänkandet (Ds Fö

Prop- 1992/93:78

1983:8) Undanförsel och förstöring av ADB-

''g 3

register

Med uppgift att utreda sårbarheten hos det datoriserade samhället och att föreslå ätgärder för att minska denna tillsattes efter beslut av regeringen vä­ren 1977 särbarhetskommittén (Fö 1977:02). Komraittén, som drog den all­männa slutsatsen att sårbarheten är oacceptabelt hög i dagens genomdatori-serde samhälle, konstaterade i sitt slutbetänkande (SOU 1979:93) bl a att katastrofplanering och planläggning för ADB-verksamhet i krigs- och bered­skapslägen är eftersatta ätgärder och att det finns skäl att fortlöpande se över planeringen beträffande vilka datasystem, som skall förstöras eller undan­skaffas vid en krigssituation sä att inte viktig infonnation kommer i fientiig hand.

Den 25 augusti 1981 tillsatte försvarsministern i enlighet med beslut av re­geringen sårbarhetsberedningen (SÅRB). I direktiven (Dir 1981:48) har SÅRB bl a tilldelats uppgifterna att utreda frågor om säkerhet och sårbarhet inom dataområdet och att vara ett aktivt organ för information och rådgiv­ning inom detta omräde. Såvitt avser utredningsuppdraget har angivits att SÅRB bl a skall överväga frågan om rutiner och lagstiftning för förstöring av personregister. SÅRB har funnit att denna uppgift inte bör begränsas till personregister, utan även omfatta register som på annat sätt är av betydelse från totalförsvarssynpunkt. Enligt SÅRBs mening kan utredningsuppdraget inte heller begränsas till förstöring, utan jämväl omfatta undanförsel, efter­som undanförsel likväl som förstöring är en grundläggande beståndsdel i en beredskapsplanering.

SÅRB konstaterar att inom området för beredskap redan i dag finns ett stort antal författningar och att omrädet kan därför tyckas vara genomregle-rat. Gemensamt för dessa bestämmelser är emellertid att de inte innehåller nägra närmare reglerför hur vi i en kris-eller krigssituation skall förfara med frän totalförsvarssynpunkt känsliga ADB-register.

Enligt SÅRB kan de system/register som är av intresse för en angripare och för vilka undanförsel- eller förstöringsratiner därför bör utarbetas upp­delas i grupperna system/register som pä grund av sitt innehåll är sårbart för

-

rikets försvar och säkerhet

-

rikets ekonomi och ekonomiska försvar

-

personlig säkerhet.

Till gruppen sårbara för "rikets försvar och säkerhet" är att hänföra sy­

stem/register som innehåller inforraation som kan utnyttjas i syfte att under­

lätta en angripares militära krigsföring, medan till gruppen sårbara för "ri­

kets ekonomi och ekonomiska försvar" kan hänföras sådana system/ register,

som äger intresse för angriparen genom att innehavet av den registrerade

informationen kan ge en möjlighet att försvära samhällets ekonomiska över­

levnad. Sårbara för "personlig säkerhet" är system/ register som innehåller

sådan information om enskilda individer, att den av angriparen kan utnyttjas

för att i olika syften utöva pätiyckningar på eller skada den enskUde eller en

grupp av individer.

26

Vid ett ställningstagande till undanförsel eller förstöring måste enligt     Prop.  1992/93:78 SÅRB i första hand beaktas om den registeransvarige skall bedriva verksam-     Bilaga 3 het under krigsförhåUanden. Beredningen menar att undanförsel och förstö­ring på intet sätt står i motsatsförhållande till planläggning för ADB-verk­samhet i krig, utan att sådana ätgärder är en viktig beståndsdel av en bered­skapsplanläggning i stort.

Enligt gällande normer bör undanförsel som bedöms kunna bli särskilt komplicerad eller som måste kunna genomföras med hög säkerhet detalj­planläggas. Att undanskaffa ADB- media torde enligt SÅRB ofta, men långtifrån alltid, medföra mindre praktiska svårigheter än att förstöra sådan media eller information pä dessa. ADB-media är dock en typ av egendom som vid undanförsel ställer särskilda krav pä transporter och mottagningslo­kaler. Information på datamedia och även medierna i sig kan påverkas av magnetiska störfält, lufttemperatur och luftfuktighet. SÅRB gör därför den bedömningen att planläggning av undanförsel avseende ADB-media bör ske i form av detaljplanläggning.

SÅRB konstaterar att tillgängliga metoder för förstöring av information pä ADB-media kan uppdelas i grupperna

-

totalradering

-

överskrivning

-

fysisk förstöring.

Totalradering av information sker genom att utsätta den registrerade mag-netskriften för ett starkt magnetfält. Detta kan ske manuellt eller med hjälp av särskUd utrastning. SÅRB uppger att dessa metoder generellt sett inte kan anses vara tillförlitliga om absolut säkerhet beträffande informationens utplåning vill uppnäs.

En form av avmagnetisering är även överskrivning, vilket kan göras med hjälp av ordinarie program, specialkonstraerat program eller med hjälp av särskUd utrustning. Överskrivning kan vara total eUer partiell. Användande av vanlig registreringsutrastning för överskrivning - vare sig det sker genom ordinarie program eller specialkonstraerat sådant - får endast tUl följd att mediet bär tecken av varierande magnetisk styrka och kan därför enligt SÅRB inte anses som en tillförlitlig metod. SÅRB konstaterar dock att an­vändande av särskild överskrivningsutrustning kan ge ett betydligt tillförlitli­gare, även om inte helt tillfredsställande, resultat.

Fysisk förstöring hänför sig till en totalförstöring av själva databäraren och kan utföras på skilda sätt beroende på mediets beskaffenhet. SÅRB bedö­mer att den fysiska förstöringen är avgjort den tillförlitiigaste metoden. Den är dessutom den minst tidskrävande och beredningen anser den därför vara den under kris- och krigsförhållanden mest realistiska metoden beträffande större mängder information.

Det finns säledes enligt SÅRB ett flertal metoder för förstöring hos vilka tillförlitligheten varierar. Beredningen konstaterar dock att oavsett metod är syftet med åtgärden uppfyllt om användningen av registret i sådan grad försvårats att det inte utnyttjas av en angripare.

Såsom alternativ till förstöring upptar SÅRB kryptering, som enligt be­redningen uppvisar betydande fördelar från den synpunkten att registerin-

formationen finns bibehållen och att metoden kommer i fräga redan då ett     Prop.  1992/93:78 register inrättas eller under pågående produktion och inte då det föreligger     Bilaga 3 extrema samhällsförhållanden.

Enligt SÅRB får vi räkna med att en angripare har ett stort intresse av att komma över inforraation i våra ADB- register. SÅRB menar att vi därför i betydligt större utsträckning än vad som sker i dag mäste söka minska möj­ligheten till åtkomst av denna information. Detta kan enligt beredningen en­dast ske genom att statsmakterna och de som ansvarar för registren upp-märksamraas på, att registren de för kan vara känsliga för landets totalför­svar och att det krävs en planläggning ora hur det skall förfaras raed sådana register i en krigssituation. SÅRB förordar därför att det kommer tUl stånd en närmare reglering inom detta oraråde sä att undanförsel och förstöring av register blir en naturlig del av en beredskapsplanläggning i stort, vare sig fråga är om en planläggning för aweckling av verksamheten eller en plan­läggning för dess fortsatta bedrivande.

Som förslag till reglering presenterar SÅRB en lag om undanförsel och förstöring av register och en därtill hörande förordning med verkställighets­föreskrifter. Förslaget till författningar innebär att register som förs med hjälp av ADB oeh är av betydelse för landets totalförsvar skall planläggas för undanförsel och förstöring.

Ansvarig för planläggningen är den för vars verksamhet ett register förs, om han har möjlighet att förfoga över registret. Samma ansvar har även ålagts sädan myndighet som handhar register för arkiveringsändamål. Från författningarnas tillämpningsområden har dock undantagits register som förs av registeransvariga som ingär i försvarsmakten.

I syfte att erhålla en central samordning bör planläggningen enligt SÅRBs mening ske i samråd med en myndighet inom totalförsvaret. Sora samord­ningsmyndighet har SÅRB funnit överstyrelsen för ekonomiskt försvar (ÖEF) för närvarande vara lämplig.

Sedan planläggning ägt rum och ställning tagits till såväl frägan om vilka register som skall undanföras eller förstöras som frågan vilka förberedande åtgärder som kan vidtas för undanförseln eller förstöringen skall detta enligt förslaget anmälas till ÖEF och länsstyrelse.

Beslut om undanförsel och förstöring skall enligt förslaget fattas dä riket är i krig eller dä krigsfara föreligger. Undanförsel skall därvid komma i fräga i första hand och förstöring vare förbehållet situationer då undanförsel, oav­sett orsak, inte är möjlig eller i fräga om registerinformation som under inga förhållanden bör komma i en angripares hand, pä grund av att detta väsentii­gen skulle kunna underlätta hans krigföring.

Beträffande vem som i den tänkta krigssituationen skall fatta beslut om undanförsel eller förstöring av register bör enligt SÅRBs mening skiljas mel­lan registeransvariga myndigheter och övriga registeransvariga. Sålunda an­ges i förslaget att myndigheterna själva skall fatta sådana beslut, medan be­slut rörande register som förs av övriga registeransvariga skall fattas av ÖEF. Registeransvarig myndighet har dock ålagts att, såvida krigsskuationen inte omöjliggör detta, samråda med ÖEF innan beslut fattas.

I förslaget har givits raöjligheter att i samband med beslut om undanförsel

och förstöring meddela föreskrifter. Undanförsdbeslut skall kunna förenas

28

med föreskrift om att registret skall föras till viss ort eller tUl visst område     Prop.  1992/93:78 samt att undanförseln skall verkställas inom viss tid genom den registeran-     Bilaga 3 svariges försorg. Beträffande förstöring har givits möjlighet att förena beslut med föreskrifter om tidpunkten för förstöringen och om andra förhållanden som kan vara av betydelse för denna, säsom metoden för förstöring.

Har beslut om undanförsel eller förstöring meddelats (x;h har inte annat föreskrivits åligger det enligt förslaget den registeransvarige att ombesörja undanförseln eller förstöringen. Sker verkställigheten genom statsmakter­nas försorg åligger det den registeransvarige att biträda vid dess genomfö­rande.

Annan än den registeransvarige, nämligen servicebyråer m fl, kan emel­lertid ha den fysiska besittningen av ett planlagt register. Skyldigheten att verkställa beslut, biträda vid genomförandet m m har därför i förslaget ålagts även dessa.

29

Förteckning över remissinstanser som yttrat sig

Prop. 1992/93:78

över delbetänkandet (Ds Fö 1983:8) Undanförsel        bilaga 4 och förstöring av ADB-register.

Justitiekanslem, Rikspolisstyrelsen, Centralnämnden för fastighetsdata. Datainspektionen, Hovrätten för Nedre norriand. Överbefälhavaren, För­svarets datacentral. Civilförsvarsstyrelsen, Överstyrelsen för ekonomiskt försvar. Beredskapsnämnden för psykologiskt försvar, Riksförsäkringsver­ket, Bankinspektionen, Försäkringsinspektionen, Riksskatteverket, Riksar­kivet, Landsarkivet i[REDACTED_EFTERNAMN], Landsarkivet i Uppsala, Landsarkivet i Vad­stena, Landsarkivet i Östersund och Landsarkivet i Visby, Arbetsmarknads­styrelsen, Statskontoret, Statistiska centralbyrån. Datamaskincentralen för administrativ databehandling. Länsstyrelsen i Stockholms län. Länsstyrelsen i Kristianstads län. Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län. Länsstyrelsen i Skaraborgs län. Länsstyrelsen i Gävleborgs län. Länsstyrelsen i Västerbot­tens län. Riksbanken, Datalagstiftningskommittén, Svenska kommunför­bundet. Landstingsförbundet, Svenska försäkringsbolagens riksförbund. Tjänstemännens centralorganisation. Centralorganisationen SACO/SR, Landsorganisationen i Sverige, Svenska arbetsgivareföreningen. Svenska bankföreningen. Svenska sparbanksföreningen. Leverantörsföreningen Kontors- och datautrustning, Riksdataförbundet, Servicebyråernas Branschorganisation, Svenska dataföreningen, Datema AB, Kommun-Data AB, Riksförbundet för sexuellt likaberättigande.

30

Lagrådsremissens lagförslag

Prop. 1992/93:78

Bilaga 5 Förslag till

Lag om undanförsel och förstöring 

Härigenom föreskrivs följande.

Inledande bestämmelser

1

§ Är Sverige i krig, skall 5 - 10 §§ tillämpas.

2

§ Regeringen fär föreskriva att 5 - 10 §§ skall tillämpas, om

I.Sverige är i krigsfara,

2.det räder extraordinära förhållanden på grand av att det är krig utanför Sveriges gränser eller av att Sverige har varit i krig eller krigsfara.

3        § En föreskrift enligt 2 § skall underställas riksdagens prövning inom en

månad frän det att den utfärdades eller, om riksmöte inte pågår, inom en

månad från början av närmast följande riksmöte.

Föreskriften upphör att gälla, om l.den inte underställs riksdagen inom angiven tid, 2.riksdagen inte godkänner föreskriften inom två månader från det att den underställdes.

4        § Om det inte längre räder sådana förhållanden som avses i 1 eller 2 §, skall

regeringen föreskriva att 5 - 10§§ inte längre skaU tUlämpas.

Undanförsel

5 § För att förhindra att egendom som har betydelse för totalförsvaret eller egendom av stor historisk eller kulturell betydelse till följd av krigshand­lingar förstörs eller på annat sätt förloras, fär det beslutas att egendomen skall föras från den plats där den finns till en annan plats.

Även annan egendom än sådan som sägs i första stycket får undanföras, om det finns risk för att egendomen kan falla i angriparens händer och un­derlätta dennes krigsansträngningar.

6 § För de ändamäl som sägs i 5 § får även föreskrivas eller i särskilt fall beslutas att sådan egendom som avses där inte får föras till en viss del av landet.

Förstöring

7 § Om undanförsel enligt 5 § inte kan anses tillräcklig eller inte rimligen kan genomföras, får egendomen förstöras, om det finns risk för att egendomen kan falla i angriparens händer och underlätta dennes krigsansträngningar.

Beslut

8 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får förelägga den som äger eller innehar egendom att föra undan eller förstöra den. Om det är lämpligare, fär regeringen eller den myndighet som regeringen be­stämmer i stället besluta att egendomen skall föras undan eller förstöras av en staflig myndighet.

Om den som fått ett föreläggande enligt första stycket inte kan följa detta,

skall han genast anmäla det till den som meddelat föreläggandet.

31

Om en myndighet skall föra undan eller förstöra egendom, skall ägaren     Prop.  1992/93:78

eller innehavaren lämna den hjälp som behövs.

Bilaea 5

9        § Regeringen meddelar föreskrifter enligt 6 §. Beslut i särskilt fall enligt

samma paragraf meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer.

Förfogande

10      § Den som beslutat om undanförsel eller förstöring får ta i anspråk mark­

områden, byggnader, transportmedel, materiel eller annat som behövs för

att beslutet skall kunna verkställas. Härvid skall förfogandelagen (1978:262)

tillämpas.

Planläggning

11      § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer fär före­

lägga den som äger eller innehar egendom som kan antas komma i fräga för

undanförsel eller förstöring att medverka vid den planläggning och de andra

förberedelser som behövs för att en sådan åtgärd skall kunna genomföras.

Föreläggandet får förenas med vite.

Ersättning

12

§ Den som enligt 11 § ålagts att vidta åtgärder har rätt till ersättning av staten för sina kostnader. Är kostnaderna ringa lämnas ingen ersättning. Er­sättningen beslutas av regeringen eller den myndighet som regeringen be­stämmer.

13

§ Ägare till egendom som förstörts har rätt till ersättning av staten mot­svarande vad det vid tidpunkten för förstöringen skulle ha kostat att få egen­domen ersatt med ny egendom av samma slag, efter avdrag för vad egendo­men kan ha förlorat i värde genom ålder och förslitning.

Ägare till egendom som skadats i samband med undanförsel har rätt till ersättning av staten motsvarande vad det när skadan inträffade skulle ha kos­tat att återställa egendomen till det skick den hade före skadan. Om återstäl­lande inte är möjligt eller inte lämpligen bör ske, skall ersättningen motsvara den värdeminskning som egendomen genomgått till följd av skadan beräk­nad efter egendomens värde när skadan inträffade. Är skadan ringa lämnas ingen ersättning.

14      § Den som med enligt 8 § första stycket har ålagts att föra undan eller för­

störa egendom eller som har lämnat hjälp enligt 8 § tredje stycket har rätt till

ersättning av staten för sina kostnader.

Den som äger eller innehar egendom som förts undan har rätt till ersätt­ning av staten för sina kostnader för att återföra egendomen.

Är kostnaden enligt första eller andra stycket ringa lämnas ingen ersätt­ning.

15

§ Ersättning enligt 13 och 14 §§ får bestämmas tUl högre eller lägre belopp än vad som sägs där om särskilda skäl talar för detta.

16

§ Ärenden om ersättning enligt 13 och 14 §§ prövas på det sätt som före­skrivs i förfogandelagen (1978:262).

32

straff

Prop. 1992/93:78

17      § Den som uppsåtligen underlåter att fullgöra sina skyldigheter enligt 8 §     Bilaga 5

eller bryter mot föreskrifter eller beslut som meddelats enligt 6 §, döms till

böter eller fängelse i högst ett är eller, om brottet är grovt, till fängelse i lägst sex månader och högst fyra år.

Vid bedömande av om brottet är grovt skall särskilt beaktas om gärningen har begåtts när Sverige är i krig eller avsett egendom som har stor befydelse för totalförsvaret eller som i angriparens händer väsentligt kan underlätta dennes krigsansträngningar.

18      § Den som av oaktsamhet begår sådant brott som sägs i 17 §, döms till

böter eller fängelse i högst ett år.

Förverkande

19      § Egendom som varit föremål för brott enligt denna lag skall förklaras för­

verkad, om det inte är uppenbart oskäligt. I stället för egendomen kan dess

värde förklaras förverkat. Även utbyte av ett sådant brott skall förklaras för­

verkat, om det inte är uppenbart oskäligt.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1993, dä lagen (1961:655) om undanför­sel och förstöring skall upphöra att gälla.

33

Lagrådet

Prop.  1992/93:78

Bilaga 6 Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1992-10-23

Närvarande: f.d. justitierädet[REDACTED_EFTERNAMN][REDACTED_EFTERNAMN], justitierådet Lars-Åke[REDACTED_EFTERNAMN], regeringsrådet Sigvard Holstad.

Enligt protokoll vid regeringssammanträde den 1 oktober 1992 har rege­ringen pä hemställan av statsrådet Anders[REDACTED_EFTERNAMN] beslutat inhämta lagrådets yttrande över förslag till lag om undanförsel och förstöring.

Förslaget har inför lagrådet föredragits av hovrättsassessorn Lars Arfvidson.

Förslaget föranleder följande yttrande av lagrådet:

2§

Lagrådet föreslär att punkt 2 utformas i enlighet raed ordalagen i 13 kap. 6 § regeringsformen så att orden "sådana utomordentliga förhållanden som är föranledda av" fär ersätta utttycket "extraordinära förhållanden pä grand av" (jfr vad lagrådet anfört inledningsvis i sitt yttrande den 22 oktober 1992 i anledning av en remiss med förslag till lag om beredskapshöjningar).

7§

I förslagets 7 § behandlas föratsättningama för att egendom skall fä förstö­ras. Bestämmelsen har i gäUande lag sin motsvarighet i 5 §. Enligt den para­grafen fär egendom förstöras om den är av beskaffenhet att fiendens innehav därav skulle väsentligen underlätta hans krigsansträngningar. Vidare fordras att hinder möter mot undanförsel av egendom samt att det föreligger en trängande fara för att den skall faUa i fiendens hand.

I remissförslaget har kravet pä att ett absolut hinder skall möta mot undan­försel mjukats upp. Vidare har ordet väsentligen fått utgå. Som skäl för sist­nämnda ändring anförs i raotiveringen att bestämmelsen bör vidgas så att den omfattar all egendom som är sådan att den skulle underlätta en angripa­res krigsansträngningar. Slutligen har i bestämmelsen - utan nägon motive­ring - uttrycket "trängande fara för" ändrats till "risk för".

Sammantaget innebär de tre ändringarna att möjligheterna att besluta om förstöring av egendom vidgas avsevärt i förhållande till gällande rätt. Med tanke pä vilken ingripande åtgärd en förstöring kan vara kan en sädan ord­ning ifrägasättas. Lagrådet har inget att erinra mot förslagen att kravet pä ett absolut hinder mot undanförsel mjukas upp och att ordet väsentligen fär utgå. Däremot finner lagrådet att ändringen från "trängande fara för" till "risk för" ger anledning till invändningar. Utttycket "risk för" är vagt och ger möjlighet att tillgripa förstöring på alltför svaga grunder. Lagrådet anser att det bör införas ett krav pä att en betydande risk skall föreligga för att egen­domen skall falla i en angripares händer och föreslår alltså att utttycket "risk för" skall ersättas av utttycket "betydande risk för".

10 §

Enligt den föreslagna paragrafen får "den som beslutat om undanförsel

eller förstöring ta i anspråk" byggnader, transportmedel, m.m. som behövs

för verkställigheten. Enligt vad som har upplysts vid föredragningen är av-

_ .

sikten att bestämmelsen skall tillämpas när förfogandelagen inte kan använ-     Prop.  1992/93:78 das, exempelvis när det gäller undanförsel av egendom som är av stor histo-     Bilaga 6 risk eller kulturell betydelse. Situationen kan också vara att regeringen be­slutat att undanförsellagen skall träda i tillämpning men inte fattat nägot raotsvarande beslut beträffande förfoganddagen.

Vid föredragningen har ytterligare förklarats följande. Beslut om förfo­gande enligt 10 § skall fattas av regeringen eller den myndighet som beslutat om undanförsel eller förstöring. Regeringen kan också uppdra åt en valfri myndighet att besluta om förfogande. I fråga om verkställighet av förfogan­debeslut, ersättning m.m. skall bestäraraelseraa i förfogandelagen tillärapas.

Den angivna innebörden framgår inte av lagtexten. Lagrådet föreslär att paragrafen fär följande lydelse:

"Har regeringen eller en myndighet beslutat om undanförsel eller förstö­ring fär regeringen, myndigheten eller någon annan myndighet som rege­ringen bestämmer besluta att ta i anspråk markområde, byggnader, trans­portmedel, materiel eller annat som behövs för att beslutet om undanförsel eller förstöring skall kunna verkställas. Härvid skall bestämmelserna i förfo­ganddagen (1978:262) tUlämpas."

överklagande

I det remitterade förslaget finns inga bestämmelser och inte heller några motivuttalanden rörande frågan om det skall vara möjligt att överklaga be­slut av myndighet om undanförsel, förbud enligt 6 § eller förstöring. Vid fö­redragningen inför lagrådet har upplysts att det är avsett att sådana beslut - liksom motsvarande beslut enligt nu gällande lag - inte skall få överklagas och att en bestäraraelse av den innebörden är avsedd att tas in i en regerings­förordning.

Enligt lagrådets mening kan i och för sig rättssäkerhetsskäl anföras för att samtliga nu nämnda typer av beslut skall få överklagas. Det finns anledning att här erinra om att det i 16 § förfogandelagen finns en besvärsbestämmelse som innebär att talan får föras hos regeringen mot beslut om förfogande eller dispositionsförbud som har meddelats av annan myndighet än regeringen. Vid bestämmelsens tillkomst anförde departementschefen bl.a. att kravet pä skyndsamhet i verkställigheten av beslut om förfogande och dispositionsför­bud tiUgodoses genom en bestämmelse att beslutet länder till efterrättelse utan hinder av anförda besvär, om inte annat föreskrivs i beslutet (prop. 1977/78:72 s. 95 f). Å andra sidan skulle en rätt att överklaga beslut av de nu aktuella typerna i de allra flesta fall få ett mycket begränsat värde. Det ligger i sakens natur att besluten normalt mäste fä bli gällande innan nägon över­prövning hinner komma till stånd (jfr prop. 1961:202 s. 30). Mot denna bak­grand vill lagrådet inte direkt motsätta sig en ordning som innebär att över­klagande inte skall få ske.

Det fullföljdsförbud som gäller enligt nuvarande reglering har tagits in i själva lagen (9§). Med hänsyn härtill och till att beslut av förevarande slag kan vara av ingripande natur bör ett fullföljdsförbud även i fortsättningen fiamgå av en bestämmelse i lag.

Inte hellei i fiåga om beslut enligt 11 § innehållei lagförslaget nägon före­skrift som ger besked huravida överklagande är möjligt. Vid föredragningen

inför lagrådet har beträffande beslut enligt den bestämmelsen upplysts att     Prop.  1992/93:78 det är avsett att de skall få överklagas till kammarrätt. Lagrådet har ingen     Bilaga 6 erinran mot den avsedda ordningen men anser att frägan om fullföljd även här bör regleras i lagen.

Bestämmelserna om rätt att överklaga bör under rubriken överklagande tas in sist i lagen. Med det innehåll som föratsätts i det föregående kan de ges förslagsvis följande lydelse:

"20 § Beslut av en myndighet med stöd av 8 eller 9 § får inte överklagas.

Beslut av en myndighet enligt 11 § får överklagas till kammarrätten."

36

Försvarsdepartementet

Prop. 1992/93:78

Bilaga 6 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 29 oktober 1992

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, statsråden B.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], af[REDACTED_EFTERNAMN], Din­kelspiel,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN] och P.[REDACTED_EFTERNAMN]

Statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] anmäler fråga om lagstiftning om undanförsel och förstö­ring.

Regeringen beslutar att genom proposition lämna förslag tUl riksdagen om undanförsel och förstöring i enlighet med bilagan till detta protokoll.

Ur protokollet: Maud[REDACTED_EFTERNAMN]

37

Innehållsförteckning

Prop. 1992/93:78

Propositionens huvudsakliga innehåll..................... 

..... 

1

1

Ärendet och dess beredning.......................... 

2

2

GäUande rätt.............................................. 

3

3

Reformbehovet........................................... 

4

4

Förslag till ny reglering................................. 

5

4.1

Allmänt................................................. 

5

4.2

Medverkan vid planläggning...................... 

..... 

8

4.3

Beslut och verkställighet.......................... 

8

4.4

Ersättning............................................. 

10

4.5

Ansvarsbestämmelser.............................. 

12

4.6

överklagande......................................... 

13

5

Upprättat lagförslag..................................... 

14

6

Specialmotivering........................................ 

... 

14

7

Ärendet till riksdagen................................... 

... 

19

8

Propositionens lagförslag............................... 

20

Bilaga 1 Sammanfattning    av    departementspromemorian    (Ds

1992:27) Undanförsel och förstöring........... 

23

Bilaga 2 Förteckning över remissinstanser som yttrat sig över de­partementspromemorian (Ds 1992:27) Undanförsel och

förstöring.............................................. 

25

Bilaga 3 Sammanfattning av delbetänkandet (Ds Fö 1983:8) Un­

danförsel och förstöring av ADB-register...... 

26

Bilaga 4 Förteckning över remissinstanser som yttrat sig över delbe­tänkandet (Ds Fö 1983:8) Undanförsel och förstöring av

ADB-register.......................................... 

30

Bilaga 5 Lagrådsremissens lagförslag..................... 

31

Bilaga 6 Lagrådets yttrande ............................... 

34

Utdrag ur regeringsprotokollet 1992-10-29............. 

37

38