Regeringens proposition

1997/98:164

Ändringar i lagen (1988:1385) om Sveriges riksbank

Prop.

1997/98:164

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 14 maj 1998

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Erik[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Finansdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I november 1997 överlämnade regeringen till riksdagen en proposition

om Riksbankens ställning (prop. 1997/98:40). Propositionen innehöll

bl.a. förslag till en ny ledningsstruktur för Riksbanken, en bestämmelse

som anger att Riksbanken skall ha ett prisstabilitetsmål för sin

verksamhet samt ändringar beträffande ansvaret för valutapolitiken. I den

nämnda propositionen föreslås omfattande ändringar i lagen (1988:1385)

om Sveriges riksbank. Med anledning härav finns det skäl att se över

lagen i sin helhet.

I denna proposition föreslås att riksbankslagen delas in i kapitel.

Därutöver föreslås att Riksbanken ges en utökad föreskriftsrätt, att

bestämmelserna om Riksbankens kreditgivning förtydligas, att en

bestämmelse om att Riksbanken får tillhandahålla system för avveckling

av betalningar införs och att begreppet kreditinstitut ändras till

finansinstitut.

De föreslagna ändringarna föreslås träda i kraft den 1 januari 1999.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 3

2 Lagtext 4

2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1988:1385) om

Sveriges riksbank 4

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:000) om

ändring i lagen (1988:1385) om Sveriges riksbank 8

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:000) om

ändring i lagen (1988:1385) om Sveriges riksbank 12

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1602) om

valuta- och kreditreglering 13

2.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:168) om

vissa äldre sedlar 16

2.6 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) 17

3 Ärendet och dess beredning 18

4 Överväganden 20

4.1 Lagen om Sveriges riksbank delas in i kapitel 20

4.2 Riksbankens kreditgivning 22

4.3 Föreskriftsrätt för Riksbanken 29

4.4 Begreppet kreditinstitut ersätts av begreppet finansinstitut Fel!

Bokmärket är inte definierat.

5 Ekonomiska konsekvenser 32

6 Författningskommentar 33

6.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1988:1385) om

Sveriges riksbank 33

6.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:000) om

ändring i lagen (1988:1385) om Sveriges riksbank 35

6.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:000) om

ändring i lagen (1988:1385) om Sveriges riksbank 36

6.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1992:1602) om

valuta- och kreditreglering 37

6.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1996:168) om

vissa äldre sedlar 37

6.6 Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) 37

Bilaga 1 Lagrådsremissens lagförslag 38

Bilaga 2 Lagrådets yttrande 53

Bilaga 3 Lagen (1988:1385) om Sveriges riksbank - så som den

föreslås se ut den 1 januari 1999 57

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 14 maj 1998 68

Rättsdatablad 69

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

1. lag om ändring i lagen (1988:1385) om Sveriges riksbank,

2. lag om ändring i lagen (1998:000) om ändring i lagen (1988:1385) om

Sveriges riksbank,

3. lag om ändring i lagen (1998:000) om ändring i lagen (1988:1385) om

Sveriges riksbank,

4. lag om ändring i lagen (1992:1602) om valuta- och kreditreglering,

5. lag om ändring i lagen (1996:168) om vissa äldre sedlar,

6. lag om ändring i sekretesslagen (1980:100).

2 Lagtext

2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1988:1385) om

Sveriges riksbank

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1988:1385) om Sveriges

riksbank

dels att 18 och 19 §§ skall upphöra att gälla ,

dels att rubrikerna närmast före 1, 4, 5, 23, 31, 41, 47 och 50 §§ skall

utgå,

dels att i 3, 22 och 51 §§ ordet kreditinstitut i olika böjningsformer

skall bytas ut mot finansinstitut i motsvarande form,

dels att nuvarande 1 § skall betecknas 1 kap. 1 §, nuvarande 2 § skall

betecknas 10 kap. 1 §, nuvarande 3 § skall betecknas 6 kap. 1 §,

nuvarande 5 8 §§ skall betecknas 5 kap. 1 4 §§, nuvarande 9 § skall

betecknas 6 kap. 2 §, nuvarande 11, 13 16 §§ skall betecknas 7 kap. 2,

4 7 §§, nuvarande 22 § skall betecknas 6 kap. 9 §, nuvarande 22 a § skall

betecknas 7 kap. 8 §, nuvarande 23 28 §§ skall betecknas 8 kap. 1 6 §§,

nuvarande 30 § skall betecknas 9 kap. 7 §, nuvarande 37 § skall

betecknas 9 kap. 3 §, nuvarande 42 a § skall betecknas 4 kap. 3 §,

nuvarande 51 54 §§ skall betecknas 11 kap. 1 4 §§,

dels att de nya 1 kap. 1 §, 5 kap. 1 §, 7 kap. 7 §, 8 kap. 1 § och 11 kap.

2 och 3 §§ skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas tre nya paragrafer, 6 kap. 5, 7 och 8 §§

av följande lydelse,

dels att rubriken till nya 1 kap. skall lyda Verksamhetsmål och

ledning , rubriken till nya 2 kap. skall lyda Fullmäktige , rubriken till

nya 3 kap. skall lyda Direktionen , rubriken till nya 4 kap. skall lyda

 Gemensamma bestämmelser för fullmäktige och direktionen , rubriken

till nya 5 kap. skall lyda Sedlar och mynt , rubriken till nya 6 kap. skall

lyda Penningpolitik och betalningssystem , rubriken till nya 7 kap. skall

lyda Valutapolitik , rubriken till nya 8 kap. skall lyda Övriga

uppgifter , rubriken till nya 9 kap. skall lyda Administrativa

bestämmelser , rubriken till nya 10 kap. skall lyda Budget,

vinstdisposition och ansvarsfrihet och rubriken till nya 11 kap. skall

lyda Avgifter, vite m.m. .

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

1 §

Sveriges riksbank, som enligt

9 kap. 12 § regeringsformen är

landets centralbank och en

myndighet under riksdagen, får

endast bedriva eller ta del i sådan

verksamhet som enligt lag

ankommer på Riksbanken.

Riksbanken, som enligt 9 kap. 12 §

regeringsformen är rikets

centralbank och en myndighet

under riksdagen, får endast

bedriva eller ta del i sådan

verksamhet som enligt lag

ankommer på Riksbanken.

5 kap.

1 §

Enligt 9 kap. 13 § regeringsformen

har Riksbanken ensam rätt att ge

ut sedlar och mynt. Riksbanken

skall bestämma utformningen av

de sedlar och mynt som banken

ger ut.

Enligt 9 kap. 13 § regeringsformen

har Riksbanken ensam rätt att ge

ut sedlar och mynt. Fullmäktige

skall bestämma utformningen av

de sedlar och mynt som banken

ger ut.

Sedlar och mynt som ges ut av Riksbanken är lagliga betalningsmedel.

Penningenheten i Sverige kallas krona. Kronan delas i etthundra öre.

6 kap.

5 §

Riksbanken får i penningpolitiskt

syfte

1. bevilja kredit mot

betryggande säkerhet och ta emot

inlåning,

2. köpa, sälja och förmedla

svenska statspapper, andra lätt

omsättningsbara värdepapper,

valuta samt rättigheter och

skyldigheter som anknyter till

sådana tillgångar,

3. ge ut egna skuldebrev.

Räntevillkoren för Riksbankens

in- och utlåning enligt första

stycket 1 skall offentliggöras.

7 §

Riksbanken får tillhandahålla

system för avveckling av

betalningar och på annat sätt

medverka i betalningsavveckling.

För att främja

betalningssystemets funktion får

Riksbanken bevilja deltagarna i

systemet kredit under dagen.

Kredit får endast beviljas mot

betryggande säkerhet. Staten

behöver inte ställa säkerhet.

8 §

Om det finns synnerliga skäl får

Riksbanken i likviditetsstödjande

syfte på särskilda villkor bevilja

kredit eller lämna garanti till

sådana bankinstitut och svenska

företag som står under tillsyn av

Finansinspektionen.

7 kap.

7 §

Riksbanken får med eller utan

räntegottgörelse ta emot

insättningar i valuta eller guld från

andra stater, mellanstatliga organ

och bankinrättningar. Riksbanken

får göra sådana insättningar hos

bankinrättningar.

Riksbanken får med eller utan

räntegottgörelse ta emot

insättningar i valuta eller guld från

andra stater, mellanstatliga organ

samt svenska och utländska

banker. Riksbanken får göra

sådana insättningar hos svenska

och utländska banker.

Riksbanken får även ingå avtal om skyldigheter och rättigheter som

anknyter till de insättningar som anges i första stycket.

8 kap.

1 §

Riksbanken skall ta emot betalningar till och göra utbetalningar för

staten.

Riksbanken får ta emot inlåning från staten.

Riksbanken får inte bevilja kredit till eller förvärva skuldförbindelse

direkt från staten, annat offentligt organ eller institution inom Europeiska

unionen.

Riksbanken får dock inom

ramen för övriga bestämmelser i

denna lag bevilja kredit till och

förvärva skuldförbindelse från

kreditinstitut som ägs av staten

eller annat offentligt organ.

Riksbanken får dock enligt

6 kap. 7 § andra stycket bevilja

kredit till staten under dagen.

Riksbanken får också inom ramen

för övriga bestämmelser i denna

lag bevilja kredit till och förvärva

skuldförbindelse från finansinstitut

som ägs av staten eller annat

offentligt organ.

11 kap.

2 §

Den särskilda avgiften enligt 51 §

skall svara mot en ränta på

underskottet för varje dag som

uppgår till två gånger den

utlåningsränta som Riksbanken

tillämpar vid beviljande av kredit

till bankinstitut enligt 18 § första

stycket.

Den särskilda avgiften enligt 1 §

skall svara mot en ränta på

underskottet för varje dag som

uppgår till två gånger den

utlåningsränta som Riksbanken

tillämpar vid beviljande av kredit

enligt 6 kap. 5 §.

Om det finns särskilda skäl, får avgiften sättas ned helt eller delvis.

3 §

Den som inte fullgör sin

skyldighet enligt 22 § att lämna

uppgifter eller visa upp handlingar

eller lämnar oriktig uppgift när

skyldigheten fullgörs skall dömas

till böter, om gärningen inte är

belagd med straff i brottsbalken.

Om ett vite har förelagts med stöd

av 22 § fjärde stycket, får dock

inte dömas till straff för gärning

som omfattas av föreläggandet.

Den som inte fullgör sin

skyldighet enligt 6 kap. 9 § att

lämna uppgifter eller visa upp

handlingar eller som lämnar

oriktig uppgift när skyldigheten

fullgörs skall dömas till böter, om

gärningen inte är belagd med straff

i brottsbalken. Om ett vite har

förelagts med stöd av 6 kap. 9 §

fjärde stycket, får dock inte dömas

till straff för gärning som omfattas

av föreläggandet.

I ringa fall skall inte dömas till ansvar.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:000) om

ändring i lagen (1988:1385) om Sveriges riksbank

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1988:1385) om Sveriges

riksbank i dess lydelse enligt lagen (1998:000) om ändring i nämnda lag

dels att 38 och 41 §§ skall upphöra att gälla1

dels att rubriken närmast före 9 § skall utgå,

dels att nuvarande 4 § skall betecknas 1 kap. 2 §, nuvarande 10 § skall

betecknas 7 kap. 1 §, nuvarande 20 § skall betecknas 6 kap. 6 §,

nuvarande 29 § skall betecknas 4 kap. 1 §, nuvarande 31 och 32 §§ skall

betecknas 1 kap. 3 och 4 §§, nuvarande 33 § skall betecknas 2 kap. 1 §,

nuvarande 33 a § skall betecknas 3 kap. 1 §, nuvarande 33 b § skall

betecknas 2 kap. 2 §, nuvarande 34 och 35 §§ skall betecknas 9 kap. 1

och 2 §§, nuvarande 39 § skall betecknas 4 kap. 5 §, nuvarande 39 a §

skall betecknas 4 kap. 4 §, nuvarande 40 § skall betecknas 9 kap. 6 §,

nuvarande 41 a § skall betecknas 3 kap. 2 §, nuvarande 42 § skall

betecknas 6 kap. 3 §, nuvarande 43 § skall betecknas 2 kap. 3 §,

nuvarande 44 § skall betecknas 3 kap. 3 §, nuvarande 45 § skall

betecknas 4 kap. 6 §, nuvarande 46 § skall betecknas 4 kap. 2 §,

nuvarande 47 49 §§ skall betecknas 10 kap. 2 4 §§, nuvarande 50 § skall

betecknas 6 kap. 4 §, nuvarande 56 § skall betecknas 11 kap. 5 §,

dels att de nya 1 kap. 2 §, 6 kap. 6 §, 9 kap. 2 §, 10 kap. 3 § och

11 kap. 5 § skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas fyra nya paragrafer, 1 kap. 5 §, 2 kap.

4 § och 9 kap. 4 och 5 §§, av följande lydelse.

Lydelse enligt prop. 1997/98:40

Föreslagen lydelse

1 kap

2 §

Riksbanken har enligt 9 kap. 12 §

regeringsformen ansvaret för

penningpolitiken.

Riksbanken har enligt 9 kap. 12 §

regeringsformen ansvaret för

penningpolitiken. Riksbanken får

inom detta ansvarsområde utfärda

föreskrifter.

Målet för Riksbankens verksamhet skall vara att upprätthålla ett fast

penningvärde.

Riksbanken skall också främja ett säkert och effektivt

betalningsväsende.

5 §

Ärenden som inte skall avgöras av

fullmäktige avgörs av direktionen.

Direktionen kan besluta att

ärenden får avgöras av

riksbankschefen eller någon annan

tjänsteman i Riksbanken.

2 kap.

4 §

Fullmäktige får för Riksbankens

räkning lämna remissyttranden

inom sitt verksamhetsområde.

6 kap.

6 §

I penningpolitiskt syfte får

Riksbanken genom beslut i

enskilda fall uppställa kassakrav

gentemot kreditinstitut.

Med kassakrav avses att viss

andel, högst femton procent, av

kreditinstitutets placeringar eller

förbindelser, beräknade på det sätt

Riksbanken i det enskilda fallet

bestämmer, skall under angiven tid

motsvaras av medel som med eller

utan räntegottgörelse skall innestå

på räkning för institutet i

Riksbanken. I den utsträckning

Riksbanken i det enskilda fallet

bestämmer likställs med sådana

medel kreditinstitutets

inneliggande kassa.

För ett utländskt kreditinstitut

som har rätt att driva verksamhet

från filial här i landet beräknas

kassakravet på filialens

placeringar eller förbindelser.

Riksbanken får i penningpolitiskt

syfte uppställa kassakrav gentemot

finansinstitut.

Med kassakrav avses att viss

andel, högst femton procent, av

finansinstitutets placeringar eller

förbindelser, beräknade på det sätt

Riksbanken bestämmer, skall

under angiven tid motsvaras av

medel som med eller utan

räntegottgörelse skall innestå på

räkning för institutet i Riksbanken.

I den utsträckning Riksbanken

bestämmer likställs med sådana

medel finansinstitutets

inneliggande kassa.

För ett utländskt finansinstitut

som har rätt att driva verksamhet

från filial här i landet beräknas

kassakravet på filialens

placeringar eller förbindelser.

9 kap.

2 §

Vid huvudkontoret skall det finnas en revisionsenhet samt de övriga

enheter som Riksbanken beslutar.

Verksamheten vid revisionsenheten leds av fullmäktige, om inte annat

följer av lagen (1988:46) om revision av riksdagsförvaltningen m.m.

Fördelningen av ärenden mellan

enheterna skall framgå av den

arbetsordning som avses i 38 §.

Fördelningen av ärenden mellan

enheterna skall framgå av den

arbetsordning som avses i 4 §.

Revisionsenheten vid Riksbanken utför också revision av Riksdagens

förvaltningskontor, Riksdagens ombudsmän och Riksdagens revisorer

enligt revisionsplaner som fastställs av respektive myndighet.

4 §

Fullmäktige beslutar om

arbetsordning i Riksbanken.

Riksbanken beslutar i övrigt i

enskilda fall i frågor som rör

anställda och uppdragstagare hos

banken, om inte annat följer av lag

eller beslut av riksdagen eller av

Riksdagens förvaltningskontor.

5 §

Ledamöter i fullmäktige samt

sådana anställda och

uppdragstagare hos Riksbanken

som Riksbanken bestämmer skall

skriftligen anmäla sitt innehav av

finansiella instrument som anges i

1 kap. 1 § lagen (1991:980) om

handel med finansiella instrument

till Riksbanken. Detsamma gäller

ändringar i innehavet.

Anmälningsskyldigheten enligt

denna paragraf gäller dock inte

för ordföranden och vice ordför-

anden i fullmäktige samt ledamö-

ter i direktionen.

10 kap.

3 §

Riksbanken är bokföringsskyldig och det åligger banken att fullgöra

denna skyldighet på ett sätt som ger erforderlig information för en

bedömning av bankens verksamhet.

Varje år före den 15 februari

skall direktionen till riksdagen,

Riksdagens revisorer och

fullmäktige avge redovisning för

det föregående räkenskapsåret.

Fullmäktige skall till riksdagen

och Riksdagens revisorer lämna

förslag till disposition av

Riksbankens vinst. Redovisningen

skall omfatta resultaträkning,

balansräkning,

förvaltningsberättelse och en

redogörelse för valuta- och

penningpolitiken samt för hur

Riksbanken har främjat ett säkert

och effektivt betalningsväsende.

Varje år före den 15 februari

skall direktionen till riksdagen,

Riksdagens revisorer och

fullmäktige avge redovisning för

det föregående räkenskapsåret.

Fullmäktige skall till riksdagen

och Riksdagens revisorer lämna

förslag till disposition av

Riksbankens vinst. Redovisningen

skall omfatta resultaträkning,

balansräkning,

förvaltningsberättelse och en

redogörelse för penning- och

valutapolitiken samt för hur

Riksbanken har främjat ett säkert

och effektivt betalningsväsende.

11 kap.

5 §

Riksbankens beslut enligt denna

lag får överklagas endast i den

utsträckning och i den ordning

som sägs i lagen (1989:186) om

överklagande av administrativa

beslut av Riksdagens

förvaltningskontor och

myndigheter. Hur talan förs mot

fullmäktiges beslut om skiljande

av en ledamot av direktionen från

hans anställning regleras i 33 b §.

Riksbankens beslut enligt denna

lag får överklagas endast i den

utsträckning och i den ordning

som sägs i lagen (1989:186) om

överklagande av administrativa

beslut av Riksdagens

förvaltningskontor och

myndigheter. Hur talan förs mot

fullmäktiges beslut om skiljande

av en ledamot av direktionen från

hans anställning regleras i 2 kap. 2

§.

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:000) om

ändring i lagen (1988:1385) om Sveriges riksbank

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1988:1385) om Sveriges

riksbank i dess lydelse enligt lagen (1998:000) om ändring i nämnda lag1

att nuvarande 12 § skall betecknas 7 kap. 3 §.

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1602) om

valuta- och kreditreglering

Härigenom föreskrivs att 1 kap. 4 §, 2 kap. 2 och 3 §§ samt 3 kap. 2, 8,

10, 11 och 14 §§ lagen (1992:1602) om valuta- och kreditreglering skall

ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

4 §

Med kreditinstitut enligt denna lag

avses de institut som anges i 3 §

lagen (1988:1385) om Sveriges

riksbank.

Med finansinstitut enligt denna lag

avses de institut som anges i 6 kap.

1 § lagen (1988:1385) om

Sveriges riksbank.

2 kap.

2 §1

Om regeringen har förordnat om valutareglering, får regeringen förordna

att Riksbanken för ett tillstånd till valutatransaktion får

1. ta ut en avgift som skall tillfalla Riksbanken, eller

2. bestämma att ett visst belopp under en viss tid skall vara insatt på

konto i Riksbanken.

Om regeringen har förordnat om

valutareglering, får regeringen

förordna att den som innehar

utländska betalningsmedel,

tillgodohavanden på konton i

utländskt myntslag eller utländska

fondpapper skall erbjuda

Riksbanken att mot betalning i

svenska kronor lösa in

tillgångarna. Riksbanken får, helt

eller delvis, överlåta nämnda

befogenhet till ett kreditinstitut.

Om regeringen har förordnat om

valutareglering, får regeringen

förordna att den som innehar

utländska betalningsmedel,

tillgodohavanden på konton i

utländskt myntslag eller utländska

fondpapper skall erbjuda

Riksbanken att mot betalning i

svenska kronor lösa in

tillgångarna. Riksbanken får, helt

eller delvis, överlåta nämnda

befogenhet till ett finansinstitut.

3 §2

Riksbanken får bemyndiga ett

kreditinstitut att meddela tillstånd

enligt detta kapitel. Anser sig

kreditinstitutet inte kunna bifalla

en ansökan, skall denna

överlämnas till Riksbanken.

Riksbanken får bemyndiga ett

finansinstitut att meddela tillstånd

enligt detta kapitel. Anser sig

institutet inte kunna bifalla en

ansökan, skall denna överlämnas

till Riksbanken.

3 kap.

2 §

Ett förordnande om kreditreglering

kan gälla ett eller flera slag av

kreditinstitut.

Ett förordnande om kreditreglering

kan gälla ett eller flera slag av

finansinstitut.

Regeringen kan på begäran av Riksbanken förordna att även annan

som yrkesmässigt och i betydande omfattning bedriver kreditgivning,

samt, när det gäller emissionskontroll, annan som offentligen utbjuder

obligationer och andra fordringsrätter som är avsedda för allmän

omsättning, skall kunna omfattas av kreditregleringen.

För den som omfattas av ett

förordnande enligt andra stycket

gäller i tillämpliga delar vad som

sägs om kreditinstitut.

För den som omfattas av ett

förordnande enligt andra stycket

gäller i tillämpliga delar vad som

sägs om finansinstitut.

8 §

Med placeringskrav avses att vissa

av ett kreditinstituts placeringar

vid en viss beräkningstidpunkt

skall utgöra en viss andel av

institutets totala placeringar eller

att förändringen under en

beräkningsperiod av sådana

placeringar skall utgöra en viss

procent av förändringen av de

totala placeringarna.

Med placeringskrav avses att vissa

av ett finansinstituts placeringar

vid en viss beräkningstidpunkt

skall utgöra en viss andel av

institutets totala placeringar eller

att förändringen under en

beräkningsperiod av sådana

placeringar skall utgöra en viss

procent av förändringen av de

totala placeringarna.

10 §

Ett kreditinstitut som åsidosätter

en föreskrift som har meddelats

med stöd av ett förordnande om

kreditreglering skall betala en

särskild avgift till staten.

Ett finansinstitut som åsidosätter

en föreskrift som har meddelats

med stöd av ett förordnande om

kreditreglering skall betala en

särskild avgift till staten.

Fråga om särskild avgift prövas av Riksbanken.

11 §

Den särskilda avgiften skall

bestämmas som räntan på ett

belopp som Riksbanken fastställer

(underlagsbeloppet). Räntesatsen

skall motsvara två gånger den

räntesats som gäller enligt 52 §

första och andra styckena lagen

(1988:1385) om Sveriges

riksbank. Avgiften skall motsvara

ränta enligt den angivna

räntesatsen för tiden från den

föregående beräkningstidpunkten

eller, om en tidigare beräkning inte

har skett, från det att föreskriften

började tillämpas eller för

beräkningsperioden.

Den särskilda avgiften skall

bestämmas som räntan på ett

belopp som Riksbanken fastställer

(underlagsbeloppet). Räntesatsen

skall motsvara två gånger den

räntesats som gäller enligt 11 kap.

2 § första stycket lagen

(1988:1385) om Sveriges

riksbank. Avgiften skall motsvara

ränta enligt den angivna

räntesatsen för tiden från den

föregående beräkningstidpunkten

eller, om en tidigare beräkning inte

har skett, från det att föreskriften

började tillämpas eller för

beräkningsperioden.

För utlåningsreglering och placeringskrav skall beräkningstidpunkten

eller beräkningsperioden enligt första stycket vara den som avses i 5 §

respektive 9 §. För emissionskontroll och räntereglering bestämmer

Riksbanken beräkningstidpunkt eller beräkningsperiod särskilt.

14 §

Riksbanken får förelägga ett

kreditinstitut att lämna de

uppgifter som Riksbanken anser

nödvändiga för att bedöma om

kreditreglering behövs eller för att

tillämpa ett meddelat förordnande.

Riksbanken får förelägga ett fi-

nansinstitut att lämna de uppgifter

som Riksbanken anser nödvändiga

för att bedöma om kreditreglering

behövs eller för att tillämpa ett

meddelat förordnande.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:168) om

vissa äldre sedlar

Härigenom föreskrivs att lagen (1996:168) om vissa äldre sedlar skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Av Sveriges riksbank utgivna sedlar enligt nedan angivna författningar

skall upphöra att vara lagligt betalningsmedel den 31 december 1998.

1. Sedlar på 5 kronor enligt kungörelsen (1966:2) om nya sedlar på

fem kronor,

2. sedlar på 10 kronor enligt kungörelsen (1965:68) om nya sedlar på

femtio och tio kronor,

3. sedlar på 10 kronor med anledning av Riksbankens 300-årsjubileum

enligt kungörelsen (1968:128) om nya sedlar på tio kronor,

4. sedlar på 50 kronor enligt kungörelsen (1965:68) om nya sedlar på

femtio och tio kronor,

5. sedlar på 100 kronor enligt kungörelsen (1965:510) om nya sedlar

på etthundra kronor,

6. sedlar på 500 kronor enligt Riksbankens kungörelse (RBFS 1985:2)

om utgivande av sedlar på femhundra kronor,

7. sedlar på 1 000 kronor enligt förordningen (1976:758) om nya sedlar

på ettusen kronor.

Om inlösen av sedlar som

upphört att vara lagligt

betalningsmedel finns

bestämmelser i 8 § lagen

(1988:1385) om Sveriges

riksbank.

Om inlösen av sedlar som

upphört att vara lagligt

betalningsmedel finns

bestämmelser i 5 kap. 4 § lagen

(1988:1385) om Sveriges

riksbank.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2.6 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen

(1980:100)

Härigenom föreskrivs att 9 kap. 23 § sekretesslagen (1980:100)1 skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

9 kap.

23 §2

Sekretess gäller för sådan uppgift

hos myndighet om innehav av

finansiella instrument som har

lämnats till myndigheten till följd

av särskilt beslut enligt 11 §

insiderlagen (1990:1342) eller till

följd av 38 § andra stycket lagen

(1988:1385) om Sveriges riksbank

eller 44 § lagen (1983:1092) med

reglemente för Allmänna

pensionsfonden, om det inte står

klart att uppgiften kan röjas utan

att den som uppgiften rör lider

skada eller men.

Sekretess gäller för sådan uppgift

hos myndighet om innehav av

finansiella instrument som har

lämnats till myndigheten till följd

av särskilt beslut enligt 11 §

insiderlagen (1990:1342) eller till

följd av 9 kap. 5 § lagen

(1988:1385) om Sveriges riksbank

eller 44 § lagen (1983:1092) med

reglemente för Allmänna

pensionsfonden, om det inte står

klart att uppgiften kan röjas utan

att den som uppgiften rör lider

skada eller men.

I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst tjugo år.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

3 Ärendet och dess beredning

Den 13 november 1997 överlämnade regeringen propositionen om

Riksbankens ställning till riksdagen (prop. 1997/98:40). I propositionen

behandlades lagstiftningsfrågor som bl.a. följer av Sveriges åtaganden

enligt EG-fördraget i fråga om den andra etappen av den ekonomiska och

monetära unionen (EMU). Regeringen föreslog bl.a. att Riksbanken skall

ha ett prisstabilitetsmål för sin verksamhet samt att en ny

ledningsstruktur för banken skall införas. Vidare föreslogs vissa

ändringar beträffande ansvaret för valutapolitiken. Propositionen innehöll

förslag till grundlagsändringar.

Propositionen behandlades av riksdagen i betänkandet 1997/98:KU15.

Konstitutionsutskottet gav därvid finansutskottet tillfälle att yttra sig över

propositionen. Finansutskottets yttrande (1997/98:FiU1y) finns bifogat

till betänkandet.

Riksdagen antog den 4 mars 1998 grundlagsändringarna som vilande.

Ett andra och slutligt beslut rörande grundlagsändringarna samt beslut

angående övriga lagförslag avses att fattas efter riksdagsvalet i oktober

1998.

Inom Finansdepartementet utarbetades en promemoria med förslag till

vissa ändringar i lagen (1988:1385) om Sverige riksbank (dnr Fi 98/743).

Ändringarna var framför allt redaktionella och innebar att riksbankslagen

delades in i kapitel. Vidare föreslogs vissa materiella förändringar

rörande Riksbankens föreskriftsrätt och dess kreditgivning. Därutöver

föreslogs att begreppet kreditinstitut ändrades till monetära finansinstitut.

Promemorian remitterades till Sveriges riksbank, Finansinspektionen,

Svenska Bankföreningen och Svenska Fondhandlareföreningen.

Remissvaren finns tillgängliga i Finansdepartementet (dnr Fi 98/743).

Lagrådet

Regeringen beslutade den 16 april 1998 att inhämta Lagrådets yttrande

över de lagförslag som finns i bilaga 1.

Lagrådet har den 23 april 1998 yttrat sig över lagförslagen. Yttrandet

finns i bilaga 2.

Lagrådet har i sitt yttrande i huvudsak föreslagit ändringar i

riksbankslagen. Regeringen har i propositionen i allt väsentligt följt

Lagrådets förslag. Dessa och eventuella avvikelser från Lagrådets förslag

redovisas i övervägandeavsnittet och i författningskommentaren.

Utöver vad som nu angetts har vissa redaktionella ändringar gjorts i

lagförslagen.

Europeiska monetära institutet (EMI)

EMI har den 20 april 1998 enligt artikel 109f(6) i EG-fördraget beretts

tillfälle att avge yttrande.

Regeringen har ännu inte erhållit något yttrande. EMI har i brev den

29 april 1998 meddelat att ett yttrande kommer att lämnas till regeringen.

Regeringen avser att överlämna detta yttrande till riksdagen.

4 Överväganden

4.1 Lagen om Sveriges riksbank delas in i kapitel

Regeringens förslag: Lagen (1988:1385) om Sveriges riksbank skall

delas in i kapitel.

Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens

förslag.

Remissinstanserna tillstyrker eller har inget att erinra mot förslagen.

Fullmäktige i Sveriges riksbank har vissa förslag på redaktionella

ändringar och anser att det tydligt bör framgå av lagen vilket

ansvarsområde det nya fullmäktige kommer att få. Det finns ingen

anledning att avvika från förslaget i såväl partiöverenskommelsen som i

propositionen om Riksbankens ställning (prop. 1997/98:40) att i en

bestämmelse räkna upp vad som är fullmäktiges ansvarsområde. I den

nya lagen bör det därför såsom i den nuvarande riksbankslagen finnas en

uppräkning av de frågor som skall avgöras av nya fullmäktige i en

särskild paragraf. Fullmäktige föreslår att det i 1 kap. 5 § i den nya lagen

tas in ett första stycke som anger de bestämmelser som rör fullmäktiges

ansvarsområde.

Vidare föreslår fullmäktige att de bestämmelser som har med

uppgiftslämnande att göra samlas i ett kapitel. Vidare föreslås att

bestämmelserna om betalningssystemet (6 kap. 6 och 7 §§ i

promemorian) samlas i ett eget kapitel för att förtydliga att Riksbankens

verksamhet är uppdelad på de tre huvudområdena penningpolitik,

valutapolitik och betalningsväsende.

Skälen för regeringens förslag: I propositionen om Riksbankens

ställning (prop. 1997/98:40) föreslås ett stort antal ändringar i lagen

(1988:1385) om Sveriges riksbank. De flesta av dem föranleds av att

Riksbankens ledningsstruktur föreslås förändras. Antas förslaget kommer

riksbankslagen att bli svårläst och oöverskådlig. Det finns därför skäl att

dela in lagen i kapitel.

Konstitutionsutskottet har i sitt betänkande 1997/98:KU15 Riksbank-

ens ställning aviserat några lagändringar med anledning av regeringens

proposition. Emellertid avser utskottet att först efter valet och i samband

med att riksdagen slutligen skall ta ställning till de grundlagsändringar

som föreslås i propositionen, att lägga fram förslag till ändringar av

riksbankslagen.

Fullmäktige i Sveriges riksbank föreslår i sitt remissvar att det införs

en bestämmelse som genom en uppräkning anger fullmäktiges ansvars-

område. Regeringen anser emellertid att det saknas behov av att i en

särskild bestämmelse i lagen räkna upp just fullmäktiges arbetsuppgifter.

Beträffande fullmäktiges förslag att införa ett nytt kapitel om

uppgiftslämnande anser regeringen att ett sådant kapitel skulle splittra

systematiken i kapitelindelningen.

Regeringen delar fullmäktiges uppfattning att det är viktigt att bankens

tre huvuduppgifter på ett tydligare sätt klargörs i lagen. I promemorians

förslag har bestämmelserna om penningpolitik och betalningssystem

placerats i ett kapitel och bestämmelserna om valutapolitik i ett annat.

Regeringen instämmer, till skillnad från fullmäktige, i promemorians

förslag till kapitelindelning men anser att de i promemorian föreslagna

6 kap. 6 och 7 §§ bör placeras närmast före 6 kap. 9 §, som bl.a. handlar

om uppgiftslämnande i samband med bankens övervakning av

betalningssystemets stabilitet. På så sätt samlas de bestämmelser som rör

betalningssystemet på ett ställe, nämligen sist i 6 kap. om Penningpolitik

och betalningssystem.

Lagrådet, som anser att riksbankslagen har fått en lämplig disposition

såväl i fråga om kapitelindelningen som inom de enskilda kapitlen,

ifrågasätter om inte de bestämmelser i 6 kap. Penningpolitik och

betalningssystem, som behandlar både valutaförhållanden och

kreditförhållanden (2 och 4 §§), borde lösas upp och motsvarande

föreskrifter i fråga om valutaförhållanden föras in i 7 kap. Valutapolitik.

Regeringen delar inte Lagrådets uppfattning att dessa bestämmelser

bör lösas upp. När det gäller 6 kap. 2 § anges det i bestämmelsen att

Riksbanken skall följa utvecklingen på valuta- och kreditmarknaderna

samt vidta erforderliga penningpolitiska åtgärder. Syftet med

bestämmelsen är att banken skall skaffa sig erforderlig information för

att kunna fullgöra sin huvuduppgift, att bedriva penningpolitik. Det är

därför mindre lämpligt att, som Lagrådet föreslår, införa motsvarande

föreskrifter i kapitlet om valutapolitik.

Den föreslagna 6 kap. 4 § innehåller bl.a. bestämmelser om

offentliggörande av statistiska uppgifter om valuta- och

kreditförhållanden. På motsvarande sätt innehåller den föreslagna 6 kap.

9 § bestämmelser om institutens uppgiftslämnande för att banken skall

kunna fullgöra sin betalningsbalansstatistik. Eftersom 6 kap. 9 § skall bli

kvar i 6 kap. finns det enligt regeringen starka skäl att även 6 kap. 4 §

kvarstår oförändrad i samma kapitel.

Lagrådet har vidare när det gäller 1 kap. 1 § i den föreslagna

riksbankslagen pekat på att bestämmelsen inleds med orden Sveriges

riksbank, som enligt 9 kap. 12 § regeringsformen är rikets

centralbank... , och anför bl.a. följande. Den angivna bestämmelsen i

regeringsformen inleds emellertid med orden Riksbanken är rikets

centralbank... . I slutet av förevarande bestämmelse och i alla andra

bestämmelser i lagen anges banken som Riksbanken , alltså med stor

bokstav. Det synes därför som bankens firma är Riksbanken , inte

 Sveriges riksbank . Firman bör då användas i inledningen till

förevarande bestämmelse, så mycket mer som detta överensstämmer med

den grundlagsbestämmelse till viken hänvisning sker. Lagens rubrik är

 Lag om Sveriges riksbank . Lagrådet ser trots det nu anförda inte något

hinder mot att lagen får behålla denna rubrik, som får anses ha hävd.

Sveriges riksbank grundades år 1668 och benämndes vid denna

tidpunkt Riksens ständers bank. I samband med ståndsriksdagens

avskaffande år 1866 ändrades namnet till Sveriges riksbank. Regeringen

delar Lagrådets uppfattning att detta namn får anses ha hävd och att lagen

alltjämt skall benämnas Lag om Sveriges riksbank . Att benämningen

 Riksbanken används i lagen innebär inte att bankens firma har ändrats.

Av Myndigheternas skrivregler (Ds 1997:48 s. 38) framgår att

kortformen av Sveriges riksbank är Riksbanken med stor bokstav.

Regeringen kommer därför även fortsättningsvis att använda kortformen

 Riksbanken i lagtext eftersom myndighetens kompletta namn

 Sveriges riksbank skulle göra bestämmelserna alltför långa och

svårlästa.

Beträffande den föreslagna 1 kap. 1 § riksbankslagen anser regeringen

dock att ändring skall göras från Sveriges riksbank till Riksbanken så

att bestämmelsen står i överensstämmelse med regeringsformen.

Ändringen är således endast en anpassning till regeringsformen och inte

ett byte av bankens firma.

4.2 Riksbankens kreditgivning

Regeringens förslag: Bestämmelserna om Riksbankens penning-

politiska operationer skall förtydligas. Riksbanken får möjlighet att

bevilja kredit även till andra företag än bankinstitut.

Skillnaden klargörs mellan kreditgivning i penningpolitiskt syfte

och kreditgivning under dagen som syftar till att främja en säker och

effektiv betalningsavveckling.

Kreditgivning i penningpolitiskt syfte och för att främja

betalningssystemets funktion får beviljas endast mot betryggande

säkerhet.

I likviditetsstödjande syfte får Riksbanken bevilja kredit eller ge

garanti till bankinstitut och svenska företag under

Finansinspektionens tillsyn.

Promemorians förslag överensstämmer med regeringens, utom såvitt

avser vilka motparter Riksbanken får bevilja kredit till och vilka institut

som skall ha rätt till kredit under dagen. I promemorians förslag

begränsas dessa motpartskretsar till bankinstitut och andra företag under

Finansinspektionens tillsyn.

Remissinstanserna har tillstyrkt förslagen eller lämnat dem utan

erinran.

Fullmäktige i Sveriges riksbank delar inte promemorians bedömning

när det gäller vilken motpartskrets Riksbanken får ha enligt den

föreslagna 6 kap. 5 §. För närvarande är motpartskretsen begränsad när

det gäller penningpolitisk kreditgivning enligt 18 §. Däremot finns ingen

sådan begränsning för exempelvis Riksbankens repotransaktioner enligt

19 §. Fullmäktige ställer sig positiv till de synpunkter som anförs i

promemorian att det är svårt att sakligt motivera denna åtskillnad. Dessa

uttalanden talar dock enligt fullmäktiges mening för att motpartskriteriet

bör tas bort beträffande kreditgivning, snarare än att en begränsning

införs avseende övriga operationer.

Riksbanken har i dagsläget avtal med ett par s.k. primary dealers som

är utländska banker och man har för avsikt att utvidga motpartskretsen

ytterligare i framtiden. Med den föreslagna begränsningen av motparts-

kretsen vad avser repotransaktioner och annan värdepappershandel skulle

Riksbanken inte få den valmöjlighet att välja motpart vid sina

marknadsoperationer som finns för närvarande och som det inte finns

någon anledning att ändra på. I andra hand menar dock fullmäktige att

om det även framledes skall finnas en motpartsbegränsning bör denna

endast gälla vid kreditgivning.

Fullmäktige anser att Riksbanken själv bör få besluta inte bara, såsom

föreslås i promemorian, vilka typer av institut som får rätt att delta i

Riksbankens system för betalningsavveckling, RIX-systemet, utan att

också vilka som skall ha rätt till kredit under dagen (intradagskredit).

Riksbanken bör ha rätt att, utan att någon uttrycklig begränsning i lag,

bevilja samtliga typer av deltagare kredit under dagen, förutsatt att

Riksbanken bedömer att kreditmöjligheten har betydelse för

betalningssystemets funktion. Riksbanken har visserligen inte för

närvarande någon deltagare i RIX som inte har fysisk närvaro i Sverige,

s.k. distansdeltagare. Det är dock inte alls uteslutet att det inom en nära

framtid kan finnas behov av att ha med utländska banker som deltagare i

RIX-systemet med möjlighet till intradagskredit så därför bör inte

motpartskretsen begränsas på sätt som föreslagits.

Enligt fullmäktiges mening bör vidare statliga myndigheter som deltar

i RIX också ha möjlighet att få intradagskrediter. Enligt den föreslagna

lagtexten i promemorian har staten inte någon möjlighet att få

intradagskredit på samma sätt som sker för närvarande. Som också riktigt

påpekats i promemorian omfattar förbudet att bevilja kredit till staten inte

den typ av intradagskrediter som nu är i fråga och en statlig myndighet

som deltar i Riksbankens system för betalningsavveckling, RIX, bör

därför kunna beviljas kredit under dagen på samma villkor som övriga

deltagare. I detta sammanhang kan också övervägas om det inte i 8 kap. 1

§, som innehåller bestämmelser om att Riksbanken inte får bevilja kredit

till staten, bör ges en hänvisning till att det finns en särskild bestämmelse

om Riksbankens rätt att bevilja kredit under dagen till staten i den

föreslagna 6 kap. 6 §.

Vad gäller den föreslagna lagtexten i 6 kap. 7 § om lender of last

resort föreslår fullmäktige att i denna paragraf bör anges att dessa lån

får ges på särskilda villkor liksom i den nuvarande 18 §, för att

markera att denna typ av lån kan komma att gälla helt andra villkor än de

som sätts upp i 6 kap. 5 och 6 §§, exempelvis i fråga om fullgoda

säkerheter.

En bestämmelser i den föreslagna lagen där det inte föreslagits någon

materiell ändring men där fullmäktige vill föreslå en ändring är 8 kap. 1 §

första stycket. Denna bestämmelse bör ändras till följande lydelse

 Riksbanken får ta emot betalningar till och göra utbetalningar för

staten . Detta bör inte vara en skyldighet som gör det nödvändigt för

Riksbanken att på statlig myndighets begäran tvingas att ta emot och

utföra betalningar. Ett sådant resonemang stöds också av principen att

Riksbanken huvudsakligen skall hålla på med uppgifter som är relevanta

för en centralbank.

Skälen för regeringens förslag

Aktuella bestämmelser

Enligt 4 § riksbankslagen ansvarar Riksbanken för penningpolitiken och

skall främja ett säkert och effektivt betalningsväsende. De närmare

bestämmelserna om Riksbankens penningpolitiska operationer finns i

18 20 §§. I 18 § regleras Riksbankens kreditgivning i penningpolitiskt

syfte. Därutöver finns i paragrafen bestämmelser som närmast tar sikte

på Riksbankens uppgift att främja säkerheten och effektiviteten i

betalningssystemet. Enligt första stycket får Riksbanken medverka i

betalningsutjämning. I andra stycket finns bestämmelserna om

Riksbankens möjlighet att ge nödkredit ( lender of last resort ), dvs. att

Riksbanken tillhandahåller likviditet när stabiliteten i det finansiella

systemet är hotad.

Bestämmelser om handel med vissa värdepapper och därtill knutna

rättigheter och skyldigheter i penningpolitiskt syfte finns i 19 §.

Riksbankens repotransaktioner (återköpsavtal) och s.k. öppna marknads-

operationer omfattas t.ex. av nämnda bestämmelse. Vidare finns där

bestämmelser om utgivning av egna skuldebrev, s.k. riksbankscertifikat.

Slutligen får Riksbanken enligt 20 § uppställa kassakrav gentemot

kreditinstitut.

Penningpolitiska operationer

Dagens lagreglering innebär att Riksbankens motparter vid olika typer av

penningpolitiska operationer väsentligen skiljer sig åt. Ingen begränsning

gäller således vid repotransaktioner enligt 19 §. Däremot begränsas

kretsen vid kreditgivning och inlåning till bankinstitut i 18 §.

Riksbanken har för sina penningpolitiska operationer träffat avtal med

ett antal svenska och utländska banker och värdepappersbolag, s.k.

primary dealer-avtal. Enligt avtalet åligger det en primary dealer att bl.a.

vara aktiv i Riksbankens marknadsoperationer genom att t.ex. lämna

anbud på repor.

För närvarande tillämpar Riksbanken i huvudsak repotransaktioner när

det är likviditetsunderskott i den finansiella sektorn. Tidigare har

Riksbanken under en period av likviditetsöverskott huvudsakligen

emitterat riksbankscertifikat. För den närmare finjusteringen av

likviditeten kan Riksbanken även agera på dagslånemarknaden. Genom

att 18 § riksbankslagen medger Riksbanken att lämna kredit till och ta

emot inlåning endast från bankinstitut, hindras vissa av Riksbankens

penningpolitiska motparter, primary dealers, från att delta i alla typer av

finjusterande operationer.

All penningpolitisk kreditgivning sker i dag mot betryggande säkerhet.

Ur ett ekonomiskt perspektiv kan därför med fog hävdas att det för såväl

Riksbanken som för en motpart har mindre betydelse om en

penningpolitisk transaktion har formen av kredit mot säkerhet enligt 18 §

riksbankslagen eller som en repotransaktion enligt 19 §. I båda fallen får

motparten ett tillskott av likviditet mot att Riksbanken får värdepapper

som säkerhet.

Bestämmelserna i 18 och 19 §§ är mot den angivna bakgrunden inte

längre ändamålsenliga. Lagen bör således medge att penningpolitiska

transaktioner skall kunna genomföras med samma grupp motparter

oavsett om det är fråga om repotransaktioner eller krediter. I

promemorian föreslogs att motpartskretsen borde begränsas till att avse

bankinstitut och andra företag under Finansinspektionens tillsyn.

Fullmäktige i Sveriges riksbank har instämt i promemorians

bedömning att motpartskretsen bör vara densamma oavsett om det är

fråga om repotransaktioner eller krediter. Emellertid har fullmäktige

ansett att det bör ankomma på banken att bestämma motpartskretsen.

Regeringen delar fullmäktiges bedömning. Mycket talar för att inte

reglera Riksbankens motpartskrets, t.ex. Riksbankens framtida

kreditgivning.

De instrument som Riksbanken tillåts använda i likviditetsstyrande

syfte bör enligt regeringen utvidgas. Således bör Riksbanken få möjlighet

att göra repor med t.ex. aktier som underliggande tillgång samt köpa,

sälja och förmedla valuta och valutaderivat också i penningpolitiskt syfte.

Riksbankslagen föreslås till sist bli tydligare när det gäller skillnaden

mellan kreditgivning i penningpolitiskt syfte och de krediter som

Riksbanken beviljar inom ramen för deltagande i betalningsavveckling.

Krav på säkerhet

Riksbanken beviljar kredit endast mot betryggande säkerhet. Det gäller

såväl vid penningpolitiskt motiverad kreditgivning som vid sådan kredit

som deltagare i Riksbankens system för betalningsavveckling (RIX) kan

beviljas under dagen, s.k. intradagskredit. För närvarande accepterar

Riksbanken i princip endast stats- och bostadspapper som säkerhet. I

sammanhanget kan också nämnas att de nationella centralbanker som

kommer att delta i den gemensamma penningpolitiken inom EMU,

endast får utföra lånetransaktioner mot tillfredsställande säkerhet enligt

artikel 18 i stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska

centralbanken (ECBS-stadgan).

Det nuvarande kravet på säkerhet innebär att Riksbankens och därmed

statens finansiella risktagande begränsas. Krav på säkerhet ger också

privata aktörer större incitament att hantera kreditrisker.

Centralbankskrediter utan krav på säkerhet betyder i praktiken att

kreditrisken för en betalning mellan två deltagare i clearingen kan läggas

över på Riksbanken, genom att kreditutrymmet i Riksbanken utnyttjas.

Detta måste anses som en oönskad effekt då det knappast kan vara en

centralbanks uppgift att, utan möjlighet till beslut i det enskilda fallet, ta

på sig risker som skapas genom affärsuppgörelser mellan enskilda

aktörer.

Frånvaron av krav på säkerhet medför att s.k. moral hazard problem

uppkommer. Aktörerna ges incitament att genomföra transaktioner de

inte skulle ha genomfört genom att risken kan läggas över på Riksbank-

en. Endast genom att belägga all utlåning, såväl över natt som dag, med

krav på fullständiga säkerheter kan kreditriskerna fördelas på de aktörer

som ansvarar för att risken uppkommer.

Av de skäl som redovisas ovan och för att lagfästa de krav som

Riksbanken redan idag ställer upp för krediter, bör Riksbanken få bevilja

kredit endast mot betryggande säkerhet.

Riksbankens betalningssystem (RIX)

Riksbankens roll i penningpolitiken är sammanlänkad med ansvaret för

ett stabilt betalningssystem genom att de transaktioner som görs i

penningpolitiskt syfte ger upphov till betalningar mellan aktörerna på den

finansiella marknaden. Störningar i betalningssystemet kan därför få

återverkningar för Riksbankens möjligheter att bedriva penningpolitik.

Vidare kan ett mindre väl fungerande betalningssystem leda till att

problem hos en aktör kan sprida sig till andra aktörer, vilket i

förlängningen kan medföra risk för hela betalningssystemets stabilitet.

När det gäller frågor om stabiliteten i betalningssystem har

centralbankerna huvudsakligen koncentrerat sig på stora betalningar (s.k.

large value payments), eftersom dessa innebär större påfrestningar på de

finansiella aktörerna. Mot denna bakgrund har Riksbanken, i likhet med

flertalet andra centralbanker, tagit en direkt operativ roll i

betalningssystemet. Riksbanken tillhandahåller sedan lång tid tillbaka

bankerna möjlighet att avveckla betalningsförpliktelser sinsemellan

genom överföringar mellan konton i Riksbanken. Sedan 1990

tillhandahåller Riksbanken ett databaserat system för avveckling av

betalningar mellan deltagande institut, det s.k. RIX-systemet. För

närvarande finns 26 deltagare i systemet, förutom Riksbanken. Till

övervägande del är det banker som är deltagare i systemet. Vid sidan av

dessa är tre svenska clearingorganisationer (Bankgirocentralen,

Värdepapperscentralen VPC och OM) anslutna liksom staten genom

Riksgäldskontoret och Riksrevisionsverket.

Över deltagarnas konton i RIX avvecklas de direkta betalningarna

mellan bankerna, men även sådana betalningsuppdrag från kunder som

förmedlas från en bank till en annan. I systemet avvecklas också

betalningar i de värdepappersaffärer som avvecklas genom VPC och

OM, liksom den betalningsavveckling som Bankgirocentralen

ombesörjer. Den dagliga omsättningen i RIX är i snitt närmare 350

miljarder kronor.

Systemet arbetar enligt principen bruttoavveckling i realtid (real time

gross settlement, vanligen förkortat RTGS). Det innebär att betalningar

avvecklas en och en samt att medel som överförs till deltagares konto på

Riksbanken omedelbart blir tillgängliga för nya betalningar under den tid

systemet är öppet.

För närvarande pågår ett arbete inom EU där de nationella centralbank-

ernas betalningssystem skall länkas ihop för att möjliggöra snabba, säkra

och effektiva betalningar över gränserna (det s.k. TARGET).

Enligt 18 § riksbankslagen får Riksbanken delta i betalningsutjämning.

I övrigt finns inga uttryckliga bestämmelser som tar sikte på denna del av

Riksbankens verksamhet. I Riksbankens uppgift att främja ett säkert och

effektivt betalningsväsende har RIX en central roll. I riksbankslagen bör

därför införas en uttrycklig bestämmelse om att Riksbanken får

tillhandahålla system för avveckling av betalningar.

I princip bör endast institut som har betydelse för betalningssystemet,

främst banker och clearinginstitut, ges möjlighet att delta i systemet.

Utvecklingen på detta område går emellertid fort och det är därför

olämpligt att i lag reglera vilka institut som skall ges tillträde. För

närvarande accepterar Riksbanken som deltagare endast sådana institut

som på ett eller annat sätt fyller en funktion som mellanhand på

betalningsmarknaden, och som uppfyller de krav Riksbanken fastställt

(se RBFS 1997:3). Riksbanken bör även fortsättningsvis bestämma vilka

institut som skall ha rätt att delta i systemet. Riksbanken bör dock

fastställa generella kriterier för sådant deltagande. Dessa kriterier skall

vara offentliga och konkurrensneutrala.

Intradagskredit

För avveckling av betalningar i RIX har deltagarna konton i Riksbanken.

Behållningen på en enskild deltagares konto kan svänga kraftigt under en

dag. För att främja säkerheten och effektiviteten i systemet kan

Riksbanken bevilja deltagarna kredit under dagen, s.k. intradagskredit.

Som ovan nämnts kräver dock Riksbanken att betryggande säkerhet ställs

för att en deltagare skall beviljas kredit. Denna kreditgivning faller enligt

nuvarande tolkning in under 18 § riksbankslagen som bl.a. reglerar att

Riksbanken får medverka i betalningsutjämning. Lagen blir tydligare om

intradagskrediterna i stället regleras i en särskild bestämmelse. Enligt

promemorian bör Riksbanken därför i lag uttryckligen ges rätt att bevilja

bankinstitut och andra företag under Finansinspektionens tillsyn

intradagskredit, förutsatt att Riksbanken bedömer att kreditmöjligheten

har betydelse för betalningssystemets funktion.

Fullmäktige i Sveriges riksbank, som instämmer i att en särskild

bestämmelse skall införas, har däremot ansett att motparterna inte bör

anges i lag utan kan bestämmas av banken. Regeringen instämmer i

denna bedömning och anser att banken skall bestämma sina motparter på

samma sätt som banken bestämmer vilka institut som får rätt att delta i

RIX.

Villkoren för intradagskrediter bör bestämmas av Riksbanken, dock

bör det i bestämmelsen införas ett krav på att kredit får beviljas endast

mot betryggande säkerhet. Riksbanken får bevilja staten kredit utan

säkerhet.

Enligt 23 § riksbankslagen får Riksbanken inte bevilja kredit till staten.

Den bestämmelsen omfattar dock inte intradagskrediter, som nu är i fråga

(se prop. 1994/95:150 s. 106-107). En statlig myndighet som deltar i RIX

bör alltså kunna beviljas kredit under dagen på samma villkor som övriga

deltagare. Bestämmelsen i nya 8 kap. 1 § bör därför anpassas på det sätt

som förslagits av fullmäktige.

Nödkrediter

Riksbanken har idag enligt 18 § andra stycket riksbankslagen möjlighet

att bevilja nödkrediter till svenska bankinstitut och andra svenska företag

som står under tillsyn av Finansinspektionen. Under den svenska

bankkrisen utkristalliserades en arbetsfördelning mellan regeringen och

Riksbanken där regeringen gavs ansvar för åtgärder som avsåg att

förbättra företagens soliditet medan Riksbanken gavs likviditetsstödjande

uppgifter. Det finns anledning att denna ansvarsfördelning slås fast i lag.

Riksbankens nuvarande mandat enligt 18 § andra stycket bör därför

begränsas till att endast avse likviditetsstödjande kreditgivning. Det

innebär att Riksbanken fortsättningsvis inte ges möjlighet att bevilja

krediter till insolventa företag. Frågor om nödkredit är oftast av en sådan

karaktär att beslut måste fattas med mycket kort varsel och med

bristfälligt underlag. Det kan i sådana sammanhang vara svårt att bedöma

institutets finansiella ställning. Kredit bör dock ej beviljas i det fall

institutet vid en sådan bedömning uppenbarligen är insolvent.

I vissa fall kan det finnas lämpligare åtgärder att vidta än kreditgivning

på särskilda villkor, t.ex. att Riksbanken utfärdar en garanti. För att

Riksbanken skall kunna fullgöra sina likviditetsstödjande uppgifter bör

banken därför uttryckligen få ge garanti som ett alternativ till att bevilja

kredit.

Utländska filialer deltar i det svenska betalningssystemet. Det kan

därför under vissa omständigheter finnas skäl för Riksbanken att ge

krediter också till dessa företag i syfte att undvika störningar i

betalningssystemet. Det saknas därför skäl att begränsa Riksbankens

möjligheter att ge stöd till enbart svenska bankinstitut. Riksbanken bör

således också få ge likviditetsstödjande krediter till utländska bankfilialer

i Sverige. Bestämmelsen bör således justeras till att avse bankinstitut och

svenska företag under Finansinspektionens tillsyn.

Fullmäktige i Sveriges riksbank har föreslagit att den nya

bestämmelsen kompletteras med att lånen får ges på särskilda villkor ,

varmed avses att för denna typ av lån kan det komma att gälla helt andra

villkor än de som sätts upp i de föreslagna 6 kap. 5 och 6 §§, exempelvis

i fråga om fullgoda säkerheter. Regeringen ser inget hinder mot att

komplettera bestämmelsen på det sätt som föreslagits.

Däremot delar regeringen inte fullmäktiges bedömning när det gäller

förslag till ändring av 8 kap. 1 § så att Riksbanken inte längre skall ha en

skyldighet att på statlig myndighets begäran ta emot och utföra

betalningar. Denna proposition innehåller ändringar av redaktionell

karaktär och sådana ändringar som lagfäster Riksbankens praxis.

Fullmäktiges förslag, som innebär att Riksbanken upphör att vara

 statens bank , är enligt regeringen inte av sådan karaktär.

4.3 Föreskriftsrätt för Riksbanken

Regeringens förslag: Riksbanken skall ha rätt att utfärda föreskrifter

på det penningpolitiska området.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna har tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan

erinran.

Skälen för regeringens förslag: Enligt 20 § riksbankslagen bestäms

kassakrav formellt genom förvaltningsbeslut i varje enskilt fall. Detta

beror på de begränsade möjligheter att överlåta föreskriftsrätt till

Riksbanken som fanns vid bestämmelsens tillkomst den 1 januari 1989.

Efter en lagändring i 8 kap. 14 § regeringsformen, som trädde i kraft den

1 januari 1992 (SFS 1991:1501), är det möjligt för riksdagen att genom

lag uppdra åt Riksbanken att meddela föreskrifter inom det

penningpolitiska området.

Mot denna bakgrund synes det inte rimligt att det beträffande

kassakrav måste fattas likalydande beslut i varje enskilt fall. Riksbankens

beslut om kassakrav skiljer sig till sin funktion knappast från

normgivning i regeringsformens mening. Det finns därför skäl att nu

bemyndiga Riksbanken att meddela föreskrifter om kassakrav.

Även i övrigt när det gäller Riksbankens verksamhet på det

penningpolitiska området framstår det som ändamålsenligt att den

möjlighet som regeringsformen ger att delegera föreskriftsrätt till

Riksbanken utnyttjas. Ett bemyndigande för Riksbanken att meddela

föreskrifter inom det penningpolitiska området bör därför ges.

4.4 Begreppet kreditinstitut ersätts av begreppet

finansinstitut

Regeringens förslag: Begreppet kreditinstitut i 3 § lagen (1988:1385)

om Sverige riksbank skall ersättas av begreppet finansinstitut.

Promemorians förslag: I promemorians förslag ersätts begreppet

kreditinstitut med begreppet monetära finansinstitut.

Remissinstanserna ansluter sig till eller har inget att erinra mot

promemorians förslag.

Fullmäktige i Sveriges riksbank delar promemorians bedömning att det

inte är tillfredsställande att riksbankslagens definition av kreditinstitut

avviker från definitioner av samma begrepp i andra författningar. Det är

emellertid inte lämpligt att ersätta begreppet kreditinstitut med monetära

finansinstitut. Sistnämnda begrepp har en annan innebörd inom

Europeiska monetära institutet (EMI) vilket är ägnat att skapa

missförstånd. Det finns anledning att avvakta med att anpassa svensk lag

till dess Europeiska centralbanken (ECB) har kommit fram till ett slutligt

beslut om vilka institut som skall omfattas av den nya definitionen.

Skälen för regeringens förslag: I den nuvarande 3 § riksbankslagen

finns definitioner av begreppen bank- och kreditinstitut.

 Med bankinstitut förstås i denna lag bankaktiebolag, sparbanker,

medlemsbanker och utländska bankföretag som med stöd av 1 kap. 4 eller

5 § bankrörelselagen (1987:617) driver bankrörelse från filial här i landet.

Med kreditinstitut förstås bankinstitut, kreditmarknadsföretag, värde-

pappersinstitut, allmänna pensionsfonden, försäkringsföretag med svensk

koncession, landshypoteks- och stadshypoteksinstitutionerna, Svenska

skeppshypotekskassan samt utländska företag som med stöd av 2 kap. 8, 9

eller 10 § lagen (1992:1610) om finansieringsverksamhet driver verksamhet

från filial i Sverige.

Syftet med bestämmelsen är att definiera begreppen bankinstitut och

kreditinstitut eftersom dessa återkommer i andra bestämmelser i lagen.

Definitionerna har sedan dess tillkomst ändrats vid ett antal tillfällen för

att stämma överens med annan lagstiftning.

Vid nu pågående översyn av riksbankslagen finns det anledning att

överväga om alla nuvarande bestämmelser fyller en funktion. Begreppen

bankinstitut och kreditinstitut återkommer i ett flertal andra

bestämmelser i riksbankslagen. Definitionerna av dessa båda begrepp bör

därför finnas kvar.

Riksbankslagens definition av kreditinstitut avviker från definitioner

av samma begrepp i andra författningar. Detta är inte en tillfredsställande

ordning. Det finns en inte obetydlig risk att fel uppstår på grund av

förväxling. Det är dessutom eftersträvansvärt att begreppet kreditinstitut

betyder samma sak i de författningar där det används.

I promemorian föreslås att riksbankslagens definition av begreppet

kreditinstitut ändras så att kreditinstitut byts ut till monetära

finansinstitut. Monetära finansinstitut är ett nytt begrepp som inte

tidigare använts i den svenska finansiella lagstiftningen. Begreppet

diskuteras för närvarande inom EMI. Enligt promemorian har EMI ännu

inte kommit fram till ett slutligt beslut om vilka institut som skall

omfattas av den nya definitionen.

Det skulle kunna anföras, såsom fullmäktige i Sveriges riksbank har

gjort, att en anpassning av svensk lag bör avvakta det resultat som EMI

kommer fram till.

Lagrådet har förståelse för att det finns ett behov av att tillskapa en

definition som är specifik för lagstiftning på Riksbankens område.

Lagrådet ifrågasätter dock om det nu är lämpligt att införa det föreslagna

begreppet monetärt finansinstitut i lagen och anser att begreppet

förefaller inte heller väl anpassat till svensk lagtext. Om en ändring över

huvud taget skall göras redan nu, föreslår Lagrådet att enbart termen

 finansinstitut används, med de följdändringar i övrigt som kan bli

aktuella.

Regeringen instämmer i Lagrådets bedömning när det gäller termen fi-

nansinstitut. Regeringen anser dock att det redan nu finns skäl att

språkligt byta begrepp. På så sätt erhåller Riksbanken ett begrepp som är

unikt för bankens verksamhet. Enligt riksbankslagen används begreppet i

huvudsak när kassakrav skall fastställas. Idag använder sig banken inte

av möjligheten att ställa kassakrav, genom att dessa har satts till 0

kronor. Inom EMI pågår emellertid ett arbete med att fastställa de

bestämmelser som skall gälla om kassakrav införs för de medlemsstater

som deltar i valutaunionen. Riksbanken kommer således, vid ett

eventuellt framtida svenskt deltagande i valutaunionen, att åter få införa

kassakrav, om ECB infört sådana. Det finns därför skäl att nu ändra

begreppet för att vid ett eventuellt deltagande i valutaunionen slutligt

ange vilka institut som skall anses vara finansinstitut.

När det gäller följdändringar i riksbankslagen och andra lagar

kommenterar regeringen dessa i författningskommentaren.

5 Ekonomiska konsekvenser

Förslagen i denna proposition innebär i sak små förändringar vad gäller

Riksbankens verksamhet. Sammantaget väntas därför förslagen ha ringa

ekonomiska konsekvenser. Tre av förslagen ger dock ur ekonomiskt

perspektiv anledning till korta kommentarer.

I avsnitt 4.2 föreslås ett förtydligande av Riksbankens roll som s.k.

lender of last resort. Riksbankens kreditgivning skall endast ske i

likviditetsstödjande syfte. Detta är i linje med det arbetssätt som

tillämpades under krisen i det svenska finansiella systemet under början

av 1990-talet. I den mån det ansågs lämpligt att offentliga medel kom att

användas för att stödja insolventa kreditinstitut användes budgetmedel

och inte medel från Riksbanken.

Vidare föreslås att det i lag införs krav på att kreditgivning i

penningpolitiskt syfte endast får ske mot betryggande säkerhet. Detta är

en formalisering av den i dag rådande ordningen som bidrar till att

minska de ekonomiska risker som staten löper på de finansiella

marknaderna.

Till sist utvidgas kretsen av de institut till vilka Riksbanken får ge

kredit så att den sammanfaller med den krets till vilka Riksbanken tillåts

utföra värdepappersaffärer, t.ex. repotransaktioner. Därmed ges

Riksbanken en större flexibilitet vad gäller valet av penningpolitiska

instrument.

6 Författningskommentar

6.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1988:1385) om

Sveriges riksbank

1 kap. Verksamhetsmål och ledning

1 §

Bestämmelsen, som i viss utsträckning har anpassats till Lagrådets

förslag, motsvarar, efter språklig anpassning till 9 kap. 12 §

regeringsformen, nuvarande 1 §.

5 kap. Sedlar och mynt

1 §

Bestämmelsen motsvarar nuvarande 5 §.

I första stycket har det klargjorts att det är fullmäktige som skall

bestämma utformningen av sedlar och mynt. Ändringen föranleds av att

41 § första stycket upphävs.

6 kap. Penningpolitik och betalningssystem

5 §

Bestämmelsen är ny, men motsvarar i huvudsak nuvarande 19 § samt

18 § första stycket såvitt avser sådan kreditgivning som sker i

penningpolitiskt syfte. Bestämmelsen har justerats i enlighet med

Lagrådets förslag.

I första stycket har angetts att kredit får beviljas mot betryggande

säkerhet. Riksbanken har därutöver getts en möjlighet att köpa, sälja och

förmedla vissa värdepapper och valuta. Motiven härför har redovisats i

avsnitt 4.2.

7 §

Bestämmelsen, som har justerats i enlighet med Lagrådets förslag, är ny

men motsvarar till viss del nuvarande 18 §.

I paragrafens första stycke har uttryckligen angetts att Riksbanken får

ta en operativ roll på betalningsmarknaden genom att tillhandahålla ett

system för avveckling av betalningar.

I andra stycket finns bestämmelser om sådan kreditgivning som sker i

syfte att underlätta betalningsavvecklingen. Motiven härför har

redovisats i avsnitt 4.2. Villkoren för denna kreditgivning bestäms av

Riksbanken förutom att det uttryckligen har angetts att kredit endast får

beviljas mot betryggande säkerhet. Staten behöver inte ställa säkerhet.

8 §

Bestämmelsen är ny, men motsvarar nuvarande 18 § andra stycket som

handlar om Riksbankens möjlighet att bevilja nödkrediter. Bestämmelsen

har utformats i enlighet med Lagrådets förslag.

Det syfte för vilket Riksbanken får bevilja nödkredit har förtydligats.

Dessutom har det förts in en möjlighet att ställa garanti. Motiven härför

har redovisats i avsnitt 4.2.

7 kap. Valutapolitik

7 §

Bestämmelsen motsvarar nuvarande 16 §.

I första stycket har ordet bankinrättningar av redaktionella skäl bytts ut

mot svenska och utländska banker.

8 kap. Övriga uppgifter

1 §

Bestämmelsen, som har utformats i enlighet med Lagrådets förslag,

motsvarar nuvarande 23 §. Uttrycket kreditinstitut har bytts ut mot

uttrycket finansinstitut. Motiven härför har redovisats i avsnitt 4.4.

I fjärde stycket har det gjorts ett förtydligande att Riksbanken får ge

staten kredit under dagen.

11 kap. Avgifter, vite m.m.

2 §

Bestämmelsen motsvarar nuvarande 52 §.

I första stycket har hänvisningarna ändrats och anpassning har skett till

den nya 6 kap. 5 §. Första stycket har justerats i enlighet med Lagrådets

förslag.

3 §

Bestämmelsen motsvarar nuvarande 53 §.

I första stycket har hänvisningarna ändrats och anpassats till den

kapitelindelade lagen. Första stycket har justerats i enlighet med

Lagrådets förslag.

6.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:000) om

ändring i lagen (1988:1385) om Sveriges riksbank

1 kap. Verksamhetsmål och ledning

2 §

Bestämmelsen, som har utformats i enlighet med Lagrådets förslag,

motsvarar 4 § i dess lydelse enligt prop. 1997/98:40 Riksbankens

ställning.

I paragrafens första stycke ges ett bemyndigande för Riksbanken att

meddela föreskrifter inom det penningpolitiska området. Motiven härför

har redovisats i avsnitt 4.3. Bemyndigandet omfattar huvudsakligen de

verksamheter som närmare regleras i 6 kap. 5 och 6 §§.

5 §

Bestämmelsen är ny, men motsvarar 41 § sista stycket i dess lydelse

enligt prop. 1997/98:40 Riksbankens ställning.

2 kap. Fullmäktige

4 §

Bestämmelsen är ny, men motsvarar 41 § andra stycket i dess lydelse

enligt prop. 1997/98:40 Riksbankens ställning.

6 kap. Penningpolitik och betalningssystem

6 §

Bestämmelsen, som har justerats i enlighet med Lagrådets förslag,

motsvarar 20 § i dess lydelse enligt prop. 1997/98:40 Riksbankens

ställning. Uttrycket kreditinstitut har bytts ut mot finansinstitut. Motiven

härför har redovisats i avsnitt 4.4.

Paragrafen har dessutom justerats i konsekvens med införandet av

föreskriftsrätt för Riksbanken enligt 1 kap. 2 §.

9 kap. Administrativa bestämmelser

2 §

Bestämmelsen motsvarar 35 § i dess lydelse enligt prop. 1997/98:40

Riksbankens ställning.

I tredje stycket har hänvisningen anpassats till den kapitelindelade

lagen.

4 §

Bestämmelsen är ny, men motsvarar i huvudsak 38 § första och tredje

styckena i deras lydelse enligt prop. 1997/98:40 Riksbankens ställning.

Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag.

5 §

Bestämmelsen är ny, men motsvarar i huvudsak 38 § andra stycket i dess

lydelse enligt prop. 1997/98: 40 Riksbankens ställning. Bestämmelsen

har utformats i enlighet med Lagrådets förslag.

10 kap. Budget, vinstdisposition och ansvarsfrihet

3 §

Bestämmelsen motsvarar 48 § i dess lydelse enligt prop. 1997/98:40

Riksbankens ställning.

I andra stycket har valuta- och penningpolitiken av redaktionella skäl

ändrats till penning- och valutapolitiken.

11 kap. Avgifter, vite m.m.

5 §

Bestämmelsen motsvarar nuvarande 56 § i dess lydelse enligt prop.

1997/98:40 Riksbankens ställning. Hänvisningen har anpassats till den

nya kapitelindelningen.

6.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:000) om

ändring i lagen (1988:1385) om Sveriges riksbank

7 kap. 3 §

I propositionen 1997/98:154 Förvaltningen av statsskulden har en

redaktionell ändring i 12 § riksbankslagen föreslagits. Denna

bestämmelse erhåller nu en ny beteckning.

6.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1992:1602) om

valuta- och kreditreglering

1 kap. 4 §, 2 kap. 2 och 3 §§ samt 3 kap. 2, 8, 10, 11 och 14 §§

Samtliga bestämmelser har justerats i enlighet med Lagrådets förslag.

Bestämmelserna har ändrats eftersom hänvisningarna bör ske till rätt

bestämmelser i den kapitelindelade riksbankslagen.

Vidare har ordet kreditinstitut bytts ut mot finansinstitut.

6.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1996:168) om

vissa äldre sedlar

Lagen har ändrats eftersom hänvisningen bör ske till rätt bestämmelse i

den kapitelindelade riksbankslagen.

6.6 Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen

(1980:100)

9 kap. 23 §

Bestämmelsen har ändrats eftersom hänvisningen bör ske till rätt

bestämmelse i den kapitelindelade riksbankslagen.

Lagrådsremissens lagförslag

Förslag till lag om ändring i lagen (1988:1385) om Sveriges

riksbank

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1988:1385) om Sveriges

riksbank

dels att 18 och 19 §§ skall upphöra att gälla1

dels att rubrikerna närmast före 1, 4, 5, 23, 31, 41, 47, och 50 §§ skall

utgå,

dels att i 3, 22, och 51 §§ ordet kreditinstitut i olika böjningsformer

skall bytas ut mot monetära finansinstitut i motsvarande form,

dels att nuvarande 1 § skall betecknas 1 kap. 1 §, nuvarande 2 § skall

betecknas 10 kap. 1 §, nuvarande 3 § skall betecknas 6 kap. 1 §,

nuvarande 5-8 §§ skall betecknas 5 kap. 1 4 §§, nuvarande 9 § skall

betecknas 6 kap. 2 §, nuvarande 11, 13 16 §§ skall betecknas 7 kap. 2,

4 7 §§, nuvarande 22 § skall betecknas 6 kap. 9 §, nuvarande 22 a § skall

betecknas 7 kap. 8 §, nuvarande 23 28 §§ skall betecknas 8 kap. 1 6 §§,

nuvarande 30 § skall betecknas 9 kap. 7 §, nuvarande 37 § skall

betecknas 9 kap. 3 §, nuvarande 42 a § skall betecknas 4 kap. 3 §,

nuvarande 51 54 §§ skall betecknas 11 kap. 1 4 §§,

dels att de nya 1 kap. 1 §, 5 kap. 1 §, 7 kap. 7 §, 8 kap. 1 § och 11 kap.

2 3 §§ skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas tre nya bestämmelser, 6 kap. 5 och

7 8 §§ av följande lydelse,

dels att rubriken till nya 1 kap. skall lyda Verksamhetsmål och

ledning , rubriken till nya 2 kap. skall lyda Fullmäktige , rubriken till

nya 3 kap. skall lyda Direktionen , rubriken till nya 4 kap. skall lyda

 Gemensamma bestämmelser för fullmäktige och direktionen , rubriken

till nya 5 kap. skall lyda Sedlar och mynt , rubriken till nya 6 kap. skall

lyda Penningpolitik och betalningssystem , rubriken till nya 7 kap. skall

lyda Valutapolitik , rubriken till nya 8 kap. skall lyda Övriga

uppgifter , rubriken till nya 9 kap. skall lyda Administrativa

bestämmelser , rubriken till nya 10 kap. skall lyda Budget,

vinstdisposition och ansvarsfrihet , rubriken till nya 11 kap. skall lyda

 Avgifter , vite m.m. .

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

1 §

Sveriges riksbank, som enligt 9

kap. 12 § regeringsformen är

landets centralbank och en

myndighet under riksdagen, får

endast bedriva eller ta del i sådan

verksamhet som enligt lag

ankommer på Riksbanken.

Sveriges riksbank, som enligt 9

kap. 12 § regeringsformen är rikets

centralbank och en myndighet

under riksdagen, får endast

bedriva eller ta del i sådan

verksamhet som enligt lag

ankommer på Riksbanken.

5 kap.

1 §2

Enligt 9 kap. 13 § regeringsformen

har Riksbanken ensam rätt att ge

ut sedlar och mynt. Riksbanken

skall bestämma utformningen av

de sedlar och mynt som banken

ger ut.

Enligt 9 kap. 13 § regeringsformen

har Riksbanken ensam rätt att ge

ut sedlar och mynt. Fullmäktige

skall bestämma utformningen av

de sedlar och mynt som banken

ger ut.

Sedlar och mynt som ges ut av Riksbanken är lagliga betalningsmedel.

Penningenheten i Sverige kallas krona. Kronan delas i etthundra öre.

6 kap.

5 §

Riksbanken får i penningpolitiskt

syfte

1. bevilja kredit mot

tillfredsställande säkerhet och ta

emot inlåning,

2. köpa, sälja och förmedla

svenska statspapper, andra lätt

omsättningsbara värdepapper,

valuta samt rättigheter och

skyldigheter som anknyter till

sådana tillgångar,

3. ge ut egna skuldebrev.

Räntevillkoren för Riksbankens

in- och utlåning enligt första

stycket punkt 1 skall

offentliggöras.

7 §

Riksbanken får tillhandahålla

system för avveckling av

betalningar eller på annat sätt

medverka i betalningsavveckling.

För att främja

betalningssystemets funktion får

Riksbanken bevilja deltagarna i

systemet kredit under dagen.

Kredit får endast beviljas mot

tillfredsställande säkerhet. Staten

behöver inte ställa säkerhet.

8 §

Om det finns synnerliga skäl får

Riksbanken i likviditetsstödjande

syfte bevilja kredit på särskilda

villkor eller lämna garanti till

bankinstitut och svenska företag

som står under tillsyn av Finans-

inspektionen.

7 kap.

7 §

Riksbanken får med eller utan

räntegottgörelse ta emot

insättningar i valuta eller guld från

andra stater, mellanstatliga organ

och bankinrättningar. Riksbanken

får göra sådana insättningar hos

bankinrättningar.

Riksbanken får med eller utan

räntegottgörelse ta emot

insättningar i valuta eller guld från

andra stater, mellanstatliga organ

samt svenska och utländska

banker. Riksbanken får göra

sådana insättningar hos svenska

och utländska banker.

Riksbanken får även ingå avtal om skyldigheter och rättigheter som

anknyter till de insättningar som anges i första stycket.

8 kap.

1 §3

Riksbanken skall ta emot betalningar till och göra utbetalningar för

staten.

Riksbanken får ta emot inlåning från staten.

Riksbanken får inte bevilja

kredit till eller förvärva

skuldförbindelse direkt från staten,

annat offentligt organ eller

institution inom Europeiska

unionen.

Riksbanken får inte bevilja

kredit till eller förvärva

skuldförbindelse direkt från staten,

annat offentligt organ eller

institution inom Europeiska

unionen. Enligt 6 kap. 7 § får dock

Riksbanken bevilja kredit till

staten under dagen.

Riksbanken får dock inom

ramen för övriga bestämmelser i

denna lag bevilja kredit till och

förvärva skuldförbindelse från

kreditinstitu som ägs av staten

eller annat offentligt organ.

Riksbanken får dock inom

ramen för övriga bestämmelser i

denna lag bevilja kredit till och

förvärva skuldförbindelse från

monetära finansinstitut som ägs av

staten eller annat offentligt organ.

11 kap.

2 §4

Den särskilda avgiften enligt 51 §

skall svara mot en ränta på

underskottet för varje dag som

uppgår till två gånger den

utlåningsränta som Riksbanken

tillämpar vid beviljande av kredit

till bankinstitut enligt 18 § första

stycket.

Den särskilda avgiften enligt 1 §

skall svara mot en ränta på

underskottet för varje dag som

uppgår till två gånger den

utlåningsränta som Riksbanken

tillämpar vid beviljande av kredit

enligt 6 kap. 5 § första stycket.

Om det finns särskilda skäl, får avgiften sättas ned helt eller delvis.

3 §5

Den som inte fullgör sin

skyldighet enligt 22 § att lämna

uppgifter eller visa upp handlingar

eller lämnar oriktig uppgift när

skyldigheten fullgörs skall dömas

till böter, om gärningen inte är

belagd med straff i brottsbalken.

Om ett vite har förelagts med stöd

av 22 § fjärde stycket, får dock

inte dömas till straff för gärning

som omfattas av föreläggandet.

Den som inte fullgör sin

skyldighet enligt 6 kap. 9 § att

lämna uppgifter eller visa upp

handlingar eller lämnar oriktig

uppgift när skyldigheten fullgörs

skall dömas till böter, om

gärningen inte är belagd med straff

i brottsbalken. Om ett vite har

förelagts med stöd av 6 kap. 9 §

fjärde stycket, får dock inte dömas

till straff för gärning som omfattas

av föreläggandet.

I ringa fall skall inte dömas till ansvar.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

Förslag till lag om ändring i lagen (1998:000) om ändring i

lagen (1988:1385) om Sveriges riksbank

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1988:1385) om Sveriges

riksbank i dess lydelse enligt lagen (1998:000) om ändring i nämnda lag

dels att 38 § och 41 § skall upphöra att gälla1 ,

dels att rubriken närmast före 9 § skall utgå,

dels att nuvarande 4 § skall betecknas 1 kap. 2 §, nuvarande 10 § skall

betecknas 7 kap. 1 §, nuvarande 20 § skall betecknas 6 kap. 6 §,

nuvarande 29 § skall betecknas 4 kap. 1 §, nuvarande 31 32 §§ skall

betecknas 1 kap. 3 4 §§, nuvarande 33 § skall betecknas 2 kap. 1 §,

nuvarande 33 a § skall betecknas 3 kap. 1 §, nuvarande 33 b § skall

betecknas 2 kap. 2 §, nuvarande 34 35 §§ skall betecknas 9 kap. 1 2 §§,

nuvarande 39 § skall betecknas 4 kap. 5 §, nuvarande 39 a § skall

betecknas 4 kap. 4 §, nuvarande 40 § skall betecknas 9 kap. 6 §,

nuvarande 41a § skall betecknas 3 kap. 2 §, nuvarande 42 § skall

betecknas 6 kap. 3 §, nuvarande 43 § skall betecknas 2 kap. 3 §,

nuvarande 44 § skall betecknas 3 kap. 3 §, nuvarande 45 § skall

betecknas 4 kap. 6 §, nuvarande 46 § skall betecknas 4 kap. 2 §,

nuvarande 47 49 §§ skall betecknas 10 kap. 2 4 §§, nuvarande 50 § skall

betecknas 6 kap. 4 §, nuvarande 56 § skall betecknas 11 kap. 5 §,

dels att de nya 1 kap. 2 §, 6 kap. 6 §, 9 kap. 2 §, 10 kap. 3 § och

11 kap. 5 § skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas fyra nya paragrafer, 1 kap. 5 §, 2 kap.

4 § och 9 kap. 4-5 §§, av följande lydelse.

Lydelse enligt prop. 1997/98:40

Föreslagen lydelse

1 kap

2 §

Riksbanken har enligt 9 kap. 12 §

regeringsformen ansvaret för

penningpolitiken.

Riksbanken har enligt 9 kap. 12 §

regeringsformen ansvaret för

penningpolitiken. Riksbanken får

inom detta ansvarsområde utfärda

närmare föreskrifter.

Målet för Riksbankens verksamhet skall vara att upprätthålla ett fast

penningvärde.

Riksbanken skall också främja ett säkert och effektivt

betalningsväsende.

5 §

Ärenden som inte skall avgöras av

fullmäktige avgörs av direktionen.

Direktionen kan besluta att

ärenden får avgöras av

riksbankschefen eller någon annan

tjänsteman i Riksbanken.

2 kap.

4 §

Fullmäktige får för Riksbankens

räkning lämna remissyttranden

inom sitt verksamhetsområde.

6 kap.

6 §

I penningpolitiskt syfte får

Riksbanken genom beslut i

enskilda fall uppställa kassakrav

gentemot kreditinstitut.

Med kassakrav avses att viss

andel, högst femton procent, av

kreditinstitutets placeringar eller

förbindelser, beräknade på det sätt

Riksbanken i det enskilda fallet

bestämmer, skall under angiven tid

motsvaras av medel som med eller

utan räntegottgörelse skall innestå

på räkning för institutet i

Riksbanken. I den utsträckning

Riksbanken i det enskilda fallet

bestämmer likställs med sådana

medel kreditinstitutets

inneliggande kassa.

För ett utländskt kreditinstitut

som har rätt att driva verksamhet

från filial här i landet beräknas

kassakravet på filialens

placeringar eller förbindelser.

Riksbanken får i penningpolitiskt

syfte uppställa kassakrav gentemot

monetära finansinstitut.

Med kassakrav avses att viss

andel, högst femton procent, av det

monetära finansinstitutets

placeringar eller förbindelser,

beräknade på det sätt Riksbanken

bestämmer, skall under angiven tid

motsvaras av medel som med eller

utan räntegottgörelse skall innestå

på räkning för institutet i

Riksbanken. I den utsträckning

Riksbanken bestämmer likställs

med sådana medel det monetära

finansinstitutets inneliggande

kassa.

För ett utländskt monetärt fi-

nansinstitut som har rätt att driva

verksamhet från filial här i landet

beräknas kassakravet på filialens

placeringar eller förbindelser.

9 kap.

2 §

Vid huvudkontoret skall det finnas en revisionsenhet samt de övriga

enheter som Riksbanken beslutar.

Verksamheten vid revisionsenheten leds av fullmäktige, om inte annat

följer av lagen (1988:46) om revision av riksdagsförvaltningen m.m.

Fördelningen av ärenden mellan

enheterna skall framgå av den

arbetsordning som avses i 38 §.

Fördelningen av ärenden mellan

enheterna skall framgå av den

arbetsordning som avses i 4 §.

Revisionsenheten vid Riksbanken utför också revision av Riksdagens

förvaltningskontor, Riksdagens ombudsmän och Riksdagens revisorer

enligt revisionsplaner som fastställs av respektive myndighet.

4 §

Fullmäktige beslutar om

arbetsordning i Riksbanken.

Riksbanken beslutar i övrigt i

enskilda fall i frågor som rör

personal och uppdragstagare hos

banken, om inte annat följer av lag

eller beslut av riksdagen eller av

Riksdagens förvaltningskontor.

5 §

Ledamöter i fullmäktige samt

sådan personal och

uppdragstagare hos Riksbanken

som Riksbanken bestämmer skall

skriftligen anmäla sitt innehav av

finansiella instrument som anges i

1 kap. 1 § lagen (1991:980) om

handel med finansiella instrument

till Riksbanken. Detsamma gäller

ändringar i innehavet.

Anmälningsskyldigheten gäller

dock inte för ordföranden och vice

ordföranden i fullmäktige samt

ledamöter i direktionen.

10 kap.

3 §

Riksbanken är bokföringsskyldig och det åligger banken att fullgöra

denna skyldighet på ett sätt som ger erforderlig information för en

bedömning av bankens verksamhet.

Varje år före den 15 februari

skall direktionen till riksdagen,

Riksdagens revisorer och

fullmäktige avge redovisning för

det föregående räkenskapsåret.

Fullmäktige skall till riksdagen

och Riksdagens revisorer lämna

förslag till disposition av

Riksbankens vinst. Redovisningen

skall omfatta resultaträkning,

balansräkning,

förvaltningsberättelse och en

redogörelse för valuta- och

penningpolitiken samt för hur

Riksbanken har främjat ett säkert

och effektivt betalningsväsende.

Varje år före den 15 februari

skall direktionen till riksdagen,

Riksdagens revisorer och

fullmäktige avge redovisning för

det föregående räkenskapsåret.

Fullmäktige skall till riksdagen

och Riksdagens revisorer lämna

förslag till disposition av

Riksbankens vinst. Redovisningen

skall omfatta resultaträkning,

balansräkning,

förvaltningsberättelse och en

redogörelse för penning- och

valutapolitiken samt för hur

Riksbanken har främjat ett säkert

och effektivt betalningsväsende.

11 kap.

5 §

Riksbankens beslut enligt denna

lag får överklagas endast i den

utsträckning och i den ordning

som sägs i lagen (1989:186) om

överklagande av administrativa

beslut av Riksdagens

förvaltningskontor och

myndigheter. Hur talan förs mot

fullmäktiges beslut om skiljande

av en ledamot av direktionen från

hans anställning regleras i 33 b §.

Riksbankens beslut enligt denna

lag får överklagas endast i den

utsträckning och i den ordning

som sägs i lagen (1989:186) om

överklagande av administrativa

beslut av Riksdagens

förvaltningskontor och

myndigheter. Hur talan förs mot

fullmäktiges beslut om skiljande

av en ledamot av direktionen från

hans anställning regleras i 2 kap. 2

§.

Förslag till lag om ändring i lagen (1998:000) om ändring i

lagen (1988:1385) om Sveriges riksbank

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen om ändring i lagen (1988:1385)

om Sveriges riksbank i dess lydelse enligt lagen (1998:000) om ändring i

nämnda lag1 att nuvarande 12 § skall betecknas 7 kap. 3 §.

Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1602) om valuta- och

kreditreglering

Härigenom föreskrivs att 1 kap. 4 §, 2 kap. 2 och 3 §§ samt 3 kap. 2, 8,

10, 11 och 14 §§ lagen (1992:1602) om valuta- och kreditreglering skall

ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

4 §

Med kreditinstitut enligt denna lag

avses de institut som anges i 3 §

lagen (1988:1385) om Sveriges

riksbank.

Med monetära finansinstitut enligt

denna lag avses de institut som

anges i 6 kap. 1 § lagen

(1988:1385) om Sveriges

riksbank.

2 kap.

2 §1

Om regeringen har förordnat om valutareglering, får regeringen förordna

att Riksbanken för ett tillstånd till valutatransaktion får

1. ta ut en avgift som skall tillfalla Riksbanken, eller

2. bestämma att ett visst belopp under en viss tid skall vara insatt på

konto i Riksbanken.

Om regeringen har förordnat om

valutareglering, får regeringen

förordna att den som innehar

utländska betalningsmedel,

tillgodohavanden på konton i

utländskt myntslag eller utländska

fondpapper skall erbjuda

Riksbanken att mot betalning i

svenska kronor lösa in

tillgångarna. Riksbanken får, helt

eller delvis, överlåta nämnda

befogenhet till ett kreditinstitut.

Om regeringen har förordnat om

valutareglering, får regeringen

förordna att den som innehar

utländska betalningsmedel,

tillgodohavanden på konton i

utländskt myntslag eller utländska

fondpapper skall erbjuda

Riksbanken att mot betalning i

svenska kronor lösa in

tillgångarna. Riksbanken får, helt

eller delvis, överlåta nämnda

befogenhet till ett monetärt

finansinstitut.

3 §2

Riksbanken får bemyndiga ett

kreditinstitut att meddela tillstånd

enligt detta kapitel. Anser sig

kreditinstitutet inte kunna bifalla

en ansökan, skall denna

överlämnas till Riksbanken.

Riksbanken får bemyndiga ett

monetärt finansinstitut att meddela

tillstånd enligt detta kapitel. Anser

sig institutet inte kunna bifalla en

ansökan, skall denna överlämnas

till Riksbanken.

3 kap.

2 §

Ett förordnande om kreditreglering

kan gälla ett eller flera slag av

kreditinstitut.

Ett förordnande om kreditreglering

kan gälla ett eller flera slag av

monetära finansinstitut.

Regeringen kan på begäran av Riksbanken förordna att även annan

som yrkesmässigt och i betydande omfattning bedriver kreditgivning,

samt, när det gäller emissionskontroll, annan som offentligen utbjuder

obligationer och andra fordringsrätter som är avsedda för allmän

omsättning, skall kunna omfattas av kreditregleringen.

För den som omfattas av ett

förordnande enligt andra stycket

gäller i tillämpliga delar vad som

sägs om kreditinstitut.

För den som omfattas av ett

förordnande enligt andra stycket

gäller i tillämpliga delar vad som

sägs om monetära finansinstitut.

8 §

Med placeringskrav avses att vissa

av ett kreditinstituts placeringar

vid en viss beräkningstidpunkt

skall utgöra en viss andel av

institutets totala placeringar eller

att förändringen under en

beräkningsperiod av sådana

placeringar skall utgöra en viss

procent av förändringen av de

totala placeringarna.

Med placeringskrav avses att vissa

av ett monetärt finansinstituts

placeringar vid en viss

beräkningstidpunkt skall utgöra en

viss andel av institutets totala

placeringar eller att förändringen

under en beräkningsperiod av

sådana placeringar skall utgöra en

viss procent av förändringen av de

totala placeringarna.

10 §

Ett kreditinstitut som åsidosätter

en föreskrift som har meddelats

med stöd av ett förordnande om

kreditreglering skall betala en

särskild avgift till staten.

Ett monetärt finansinstitut som

åsidosätter en föreskrift som har

meddelats med stöd av ett

förordnande om kreditreglering

skall betala en särskild avgift till

staten.

Fråga om särskild avgift prövas av Riksbanken.

11 §

Den särskilda avgiften skall

bestämmas som räntan på ett

belopp som Riksbanken fastställer

(underlagsbeloppet). Räntesatsen

skall motsvara två gånger den

räntesats som gäller enligt 52 §

första och andra styckena lagen

(1988:1385) om Sveriges

riksbank. Avgiften skall motsvara

ränta enligt den angivna

räntesatsen för tiden från den

föregående beräkningstidpunkten

eller, om en tidigare beräkning inte

har skett, från det att föreskriften

började tillämpas eller för

beräkningsperioden.

Den särskilda avgiften skall

bestämmas som räntan på ett

belopp som Riksbanken fastställer

(underlagsbeloppet). Räntesatsen

skall motsvara två gånger den

räntesats som gäller enligt 11 kap.

2 § första och andra styckena

lagen (1988:1385) om Sveriges

riksbank. Avgiften skall motsvara

ränta enligt den angivna

räntesatsen för tiden från den

föregående beräkningstidpunkten

eller, om en tidigare beräkning inte

har skett, från det att föreskriften

började tillämpas eller för

beräkningsperioden.

För utlåningsreglering och placeringskrav skall beräkningstidpunkten

eller beräkningsperioden enligt första stycket vara den som avses i 5 §

respektive 9 §. För emissionskontroll och räntereglering bestämmer

Riksbanken beräkningstidpunkt eller beräkningsperiod särskilt.

14 §

Riksbanken får förelägga ett

kreditinstitut att lämna de

uppgifter som Riksbanken anser

nödvändiga för att bedöma om

kreditreglering behövs eller för att

tillämpa ett meddelat förordnande.

Riksbanken får förelägga ett

monetärt finansinstitut att lämna

de uppgifter som Riksbanken

anser nödvändiga för att bedöma

om kreditreglering behövs eller för

att tillämpa ett meddelat

förordnande.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

Förslag till lag om ändring i beredskapsförordningen

(1993:242)

Härigenom föreskrivs att 15 § beredskapsförordningen (1993:242) skall

ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

15 §1

Av bilagan till denna förordning framgår vilka myndigheter som är

funktionsansvariga och de övriga myndigheter som har uppgifter inom

funktionerna. Av bilagan framgår också vilka myndigheter som är

beredskapsmyndigheter.

Av särskilda bestämmelser följ-

er att civilbefälhavarnas och

länsstyrelsernas verksamhet ingår i

vissa funktioner utöver vad som

framgår av bilagan. Enligt 30 §

lagen (1988:1385) om Sveriges

riksbank skall Riksbanken

samråda med Finansinspektionen i

frågor som rör finansiella tjänster

och med Kommerskollegium i

frågor som har samband med

utrikeshandeln. I lagen

(1994:1720) om civilt försvar

finns bestämmelser om

kommunala uppgifter inom

totalförsvaret.

Av särskilda bestämmelser följ-

er att civilbefälhavarnas och

länsstyrelsernas verksamhet ingår i

vissa funktioner utöver vad som

framgår av bilagan. Enligt 9 kap.

7 § lagen (1988:1385) om

Sveriges riksbank skall

Riksbanken samråda med

Finansinspektionen i frågor som

rör finansiella tjänster och med

Kommerskollegium i frågor som

har samband med utrikeshandeln. I

lagen (1994:1720) om civilt

försvar finns bestämmelser om

kommunala uppgifter inom

totalförsvaret.

Svenska kyrkans centralstyrelse leder och samordnar den kyrkliga

beredskapen i enlighet med vad centralstyrelsen avtalar med kyrkliga

kommuner och andra trossamfund. I lagen om civilt försvar finns

bestämmelser om kyrkorådets ansvar för beredskapen inom den kyrkliga

kommunen.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

Förslag till lag om ändring i lagen (1996:168) om vissa äldre

sedlar

Härigenom föreskrivs att lagen (1996:168) om vissa äldre sedlar skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Av Sveriges riksbank utgivna sedlar enligt nedan angivna författningar

skall upphöra att vara lagligt betalningsmedel den 31 december 1998.

1. Sedlar på 5 kronor enligt kungörelsen (1966:2) om nya sedlar på

fem kronor,

2. sedlar på 10 kronor enligt kungörelsen (1965:68) om nya sedlar på

femtio och tio kronor,

3. sedlar på 10 kronor med anledning av Riksbankens 300-årsjubileum

enligt kungörelsen (1968:128) om nya sedlar på tio kronor,

4. sedlar på 50 kronor enligt kungörelsen (1965:68) om nya sedlar på

femtio och tio kronor,

5. sedlar på 100 kronor enligt kungörelsen (1965:510) om nya sedlar

på etthundra kronor,

6. sedlar på 500 kronor enligt Riksbankens kungörelse (RBFS 1985:2)

om utgivande av sedlar på femhundra kronor,

7. sedlar på 1 000 kronor enligt förordningen (1976:758) om nya sedlar

på ettusen kronor.

Om inlösen av sedlar som

upphört att vara lagligt

betalningsmedel finns

bestämmelser i 8 § lagen

(1988:1385) om Sveriges

riksbank.

Om inlösen av sedlar som

upphört att vara lagligt

betalningsmedel finns

bestämmelser i 5 kap. 4 § lagen

(1988:1385) om Sveriges

riksbank.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100)

Härigenom föreskrivs att 9 kap. 23 § sekretesslagen (1980:100)1 skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

9 kap.

23 §2

Sekretess gäller för sådan uppgift

hos myndighet om innehav av

finansiella instrument som har

lämnats till myndigheten till följd

av särskilt beslut enligt 11 §

insiderlagen (1990:1342) eller till

följd av 38 § andra stycket lagen

(1988:1385) om Sveriges riksbank

eller 44 § lagen (1983:1092) med

reglemente för Allmänna

pensionsfonden, om det inte står

klart att uppgiften kan röjas utan

att den som uppgiften rör lider

skada eller men.

Sekretess gäller för sådan uppgift

hos myndighet om innehav av

finansiella instrument som har

lämnats till myndigheten till följd

av särskilt beslut enligt 11 §

insiderlagen (1990:1342) eller till

följd av 9 kap. 5 § lagen

(1988:1385) om Sveriges riksbank

eller 44 § lagen (1983:1092) med

reglemente för Allmänna

pensionsfonden, om det inte står

klart att uppgiften kan röjas utan

att den som uppgiften rör lider

skada eller men.

I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst tjugo år.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

Lagrådets yttrande

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1998-04-23

Närvarande: f.d. justitierådet Staffan Vängby, justititerådet Gertrud

Lennander, regeringsrådet Kjerstin[REDACTED_EFTERNAMN].

Enligt en lagrådsremiss den 16 april 1998 (Finansdepartementet) har

regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1. lag om ändring i lagen (1988:1385) om Sveriges riksbank,

2. lag om ändring i lagen (1998:000) om ändring i lagen (1988:1385)

om Sveriges riksbank,

3. lag om ändring i lagen (1998:000) om ändring i lagen (1988:1385)

om Sveriges riksbank,

4. lag om ändring i lagen (1992:1602) om valuta- och kreditreglering,

5. lag om ändring i beredskapsförordningen (1993:242),

6. lag om ändring i lagen (1996:168) om vissa äldre sedlar,

7. lag om ändring i sekretesslagen (1980:100).

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn Carina

Crantz.

Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

De olika ändringarna i riksbankslagen har blivit tekniskt mycket

komplicerade. Ett bättre förfaringssätt hade varit att låta

kapitelindelningen anstå till dess att en helt ny riksbankslag kunde se

dagens ljus. Ändringarna genomförs emellertid såvitt Lagrådet kunnat

finna på ett tekniskt korrekt sätt och det finns inte anledning att efter det

nedlagda arbetet välja något annat förfarande.

Enligt Lagrådets mening medför förslaget också att riksbankslagen får en

lämplig disposition, såväl i fråga om kapitelindelningen som inom de

enskilda kapitlen, även om vissa placeringar naturligtvis kan diskuteras.

För sin del vill Lagrådet ifrågasätta, om inte de bestämmelser i 6 kap.

Penningpolitik och betalningssystem, som behandlar både

valutaförhållanden och kreditförhållanden (2 och 4 §§), borde lösas upp

och motsvarande föreskrifter i fråga om valutaförhållanden föras in i

7 kap. Valutapolitik.

Enligt lagrådsremissen skall begreppet kreditinstitut bytas ut mot

begreppet monetärt finansinstitut. Som framhålls i remissen finns på

skilda håll i den finansiella lagstiftningen ordet kreditinstitut och det har

därvid fått skiftande innebörd (t.ex. lagen om finansieringsverksamhet,

där f.ö. också det närliggande begreppet finansiellt institut definieras).

Det är lätt att instämma i synpunkten i remissen att de olika

definitionerna inom de här aktuella områdena om möjligt bör ha samma

innebörd. Det finns enligt Lagrådets mening dessutom anledning att

sträva efter att minimera antalet definitioner, något som i så fall bör ske i

samband med en mera genomgripande översyn av den finansiella

lagstiftningen.

Lagrådet kan ha förståelse för att det föreligger ett behov av att tillskapa

en definition som är specifik för lagstiftningen på Riksbankens område.

Det kan dock, såsom har gjorts av fullmäktige i Riksbanken, ifrågasättas

om det nu är lämpligt att införa det föreslagna begreppet monetärt finans-

institut i lagen. Enligt vad som upplysts vid föredragningen av remissen

förekommer uttrycket inom EMI i material angående vissa statistiska

uppgifter. Begreppet har emellertid ännu inte fått något definitivt

innehåll. Att, i avvaktan på att begreppet får ett innehåll efter resultatet

av diskussionerna inom EMI, införa definitionen i lagstiftningen synes

mindre lämpligt. Begreppet förefaller inte heller väl anpassat till svensk

lagtext. Om en ändring över huvud taget skall göras redan nu, föreslår

Lagrådet att enbart termen finansinstitut används, med de

följdändringar i övrigt som kan bli aktuella.

Förslaget till lag om ändring i lagen om Sveriges riksbank

1 kap. 1 §

Paragrafen inleds med orden Sveriges riksbank, som enligt 9 kap. 12 §

regeringsformen är rikets centralbank --- . Den angivna paragrafen i

regeringsformen inleds emellertid med orden Riksbanken är rikets

centralbank --- . I slutet av förevarande paragraf och i alla andra

paragrafer i lagen anges banken som Riksbanken , alltså med stor

bokstav. Det synes därför som om bankens firma är Riksbanken , inte

 Sveriges riksbank . Firman bör då användas i inledningen till

förevarande paragraf, så mycket mer som detta överensstämmer med den

grundlagsbestämmelse till vilken hänvisningen sker.

Lagens rubrik är Lag om Sveriges riksbank . Lagrådet ser trots det nu

anförda inte något hinder mot att lagen får behålla denna rubrik, som får

anses ha hävd. Det bör tilläggas att beteckningen Sveriges riksbank

används också i 1 kap. 9 § bankrörelselagen (1987:617).

6 kap. 5 §

Enligt första stycket 1 får Riksbanken bevilja kredit mot tillfreds-

ställande säkerhet. I övervägandena synes förutsättas att säkerheten

skall vara fullgod . Kravet på att säkerheten skall vara tillfredsställande

ligger emellertid till sin språkliga innebörd närmare ett krav på att den

skall vara nöjaktig eller godtagbar än ett krav på att den skall vara

fullgod eller betryggande. Uttrycket tillfredsställande säkerhet är inte

heller något vedertagen term i svensk krediträtt. Såvitt Lagrådet har sig

bekant förekommer uttrycket endast i 12 kap. 3 och 4 §§ sjölagen

(1994:1009). Enligt 2 kap. 13 § bankrörelselagen (1987:617) får kredit

som huvudregel beviljas endast mot betryggande säkerhet. Enligt

Lagrådets mening bör samma krav ställas på Riksbanken. Ordet

 tillfredsställande bör därför bytas ut mot betryggande .

6 kap. 7 §

Godtas den synpunkt Lagrådet framfört under 5 § bör i andra stycket

ordet tillfredsställande bytas ut mot betryggande .

6 kap 8 §

Enligt paragrafen får, om det finns synnerliga skäl, Riksbanken i

likviditetsstödjande syfte bevilja kredit på särskilda villkor eller lämna

garanti till bankinstitut och svenska företag som står under tillsyn av

Finansinspektionen. Bestämningen på särskilda villkor synes

lämpligen böra hänföras också till möjligheten att lämna garanti och

därför sättas framför bevilja kredit . Avsikten är att likviditetsstödjande

krediter skall få ges också till utländska bankfilialer i Sverige. För att inte

även andra utländska bankinstitut skall omfattas (jfr definitionen 6 kap. 1

§) måste kravet att företag skall stå under Finansinspektionens tillsyn

vara hänförligt också till bankinstitut, något som inte helt tydligt framgår

av ordalydelsen. Bestämmelsen skulle bli tydligare om ordet sådana

infogades före bankinstitut .

8 kap. 1 §

Från en huvudregel i tredje stycket första meningen anges två undantag,

ett i andra meningen i samma stycke och ett i fjärde stycket. Båda

undantagen markeras med ordet dock . Det synes lämpligare att

undantagen sammanförs i fjärde stycket, varvid även hänvisningen till

6 kap. 7 § bör preciseras att avse andra stycket i nämnda paragraf. Fjärde

stycket kan då inledas på följande sätt: Riksbanken får dock enligt

6 kap. 7 § andra stycket bevilja kredit till staten under dagen. Riksbanken

får också inom ramen ---- .

Förslaget till lag om ändring i lagen om ändring i lagen om Sveriges

riksbank (förslag nr 2)

1 kap. 2 §

I paragrafen föreslås - med stöd av 8 kap. 14 § andra stycket

regeringsformen - att Riksbanken skall bemyndigas meddela närmare

föreskrifter inom det ansvarsområde som avser penningpolitiken. Det

anses att delegation av riksdagens normgivningsmakt i princip bör ske

med angivande av de hänseenden i vilka föreskrifter får meddelas,

exempelvis så att regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer

bemyndigas att meddela närmare föreskrifter i vissa avseenden. Ramarna

kan härvid göras ganska omfattande (se Håkan[REDACTED_EFTERNAMN],

Normgivningsmakten enligt 1974 års regeringsform, 2 uppl. s. 122 f).

Det synes svårt att ange begränsningar för Riksbankens kompetens

utöver den att det skall vara fråga om penningpolitiken. Sistnämnda

bestämning får anses utgöra en tillräcklig avgränsning.

Avsikten torde vara att Riksbanken skall ges verklig normgivningsmakt.

Ordet närmare utan vidare bestämningar för tanken till

verkställighetsföreskrifter och bör därför utgå.

Förslaget till lag om ändring i lagen om valuta- och kreditreglering

3 kap. 11 §

Enligt den föreslagna lydelsen skall straffräntan motsvara två gånger

den räntesats som gäller enligt 11 kap. 2 § första och andra styckena

riksbankslagen, dvs. fyra gånger utlåningsräntan enligt 6 kap. 5 § samma

lag. 11 kap. 2 § andra stycket riksbankslagen innehåller inte någon

räntesats och överensstämmer i det hänseendet med 52 § andra stycket

riksbankslagen i gällande lydelse. Att förevarande paragraf nu hänvisar

till andra stycket i 52 § riksbankslagen beror på att paragrafen inte

ändrats i samband med en tidigare ändring av styckeindelningen i 52 §

riksbankslagen. Hänvisningen bör därför endast avse 11 kap. 2 § första

stycket riksbankslagen.

Förslaget till lag om ändring i beredskapsförordningen

Den författning som förslaget avser har tillkommit genom en

regeringsförordning. Senast 15 § ändrades (1995:692) skedde det också

genom en regeringsförordning. Lagrådet kan inte se något skäl att nu

göra bestämmelsen riksdagsbunden, något som bara skulle vara ägnat att

medföra komplikationer för framtiden. Lagrådet förordar därför att detta

förslag inte föreläggs riksdagen.

Övriga lagförslag

Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.

Lagen (1988:1385) om Sveriges riksbank - så som

den föreslås se ut den 1 januari 1999

Härigenom föreskrivs följande.

1 kap. Verksamhetsmål och ledning

1 § Riksbanken, som enligt 9 kap. 12 § regeringsformen är rikets

centralbank och en myndighet under riksdagen, får endast bedriva eller ta

del i sådan verksamhet som enligt lag ankommer på Riksbanken. (1 §)

2 § Riksbanken har enligt 9 kap. 12 § regeringsformen ansvaret för

penningpolitiken. Riksbanken får inom detta ansvarsområde utfärda

föreskrifter.

Målet för Riksbankens verksamhet skall vara att upprätthålla ett fast

penningvärde.

Riksbanken skall också främja ett säkert och effektivt

betalningsväsende. (4 §)

3 § Enligt 9 kap. 12 § regeringsformen har Riksbanken elva fullmäktige,

som väljs av riksdagen.

Fullmäktige väljer inom sig en ordförande samt en vice ordförande.

(31 §)

4 § Enligt 9 kap. 12 § regeringsformen leds Riksbanken av en direktion,

som utses av fullmäktige. Direktionen består av sex ledamöter som utses

för en tid av sex år. Fullmäktige utser ordförande i direktionen, som

samtidigt skall vara chef för Riksbanken, och minst en vice ordförande,

som samtidigt skall vara vice riksbankschef.

Fullmäktige skall när det behövs bestämma i vilken inbördes ordning

vice riksbankschefer skall tjänstgöra i riksbankschefens ställe när

riksbankschefen har förhinder. (32 §)

5 § Ärenden som inte skall avgöras av fullmäktige avgörs av direktionen.

Direktionen kan besluta att ärenden får avgöras av riksbankschefen eller

någon annan tjänsteman i Riksbanken. (41 § sista stycket)

2 kap. Fullmäktige

1 § Ledamöter av fullmäktige får inte

1. vara statsråd,

2. vara ledamot i direktionen,

3. vara ledamot eller suppleant i styrelsen för en bank eller annat

företag som står under Finansinspektionens tillsyn, eller

4. inneha annan anställning eller annat uppdrag som gör dem

olämpliga för uppdraget som fullmäktig.

Ledamöterna får inte heller vara underåriga, i konkurs, underkastade

näringsförbud eller ha förvaltare enligt 11 kap. 7 § föräldrabalken.

Om en ledamot tar en sådan anställning eller ett sådant uppdrag som

kan strida mot bestämmelserna i första stycket skall riksdagen entlediga

ledamoten från uppdraget i fullmäktige. (33 §)

2 § Fullmäktiges rätt att skilja en ledamot av direktionen från hans

anställning följer av 9 kap. 12 § regeringsformen.

Talan mot beslut om skiljande från anställning skall ske inom två

månader från delgivning av beslutet. Riksbankschefen får föra talan vid

EG-domstolen. Övriga ledamöter får väcka talan vid Arbetsdomstolen

enligt lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister.

Arbetsdomstolen kan förklara ett beslut om skiljande från anställning

ogiltigt.

Väcks inte talan inom den tid som föreskrivs i andra stycket har parten

förlorat sin talan. (33b §)

3 § Vid fullmäktiges sammanträden skall protokoll föras.

Fullmäktige är beslutföra när minst åtta av ledamöterna är närvarande.

Varje ledamot som deltar i den slutliga handläggning är skyldig att delta

även i avgörandet. Ingen är dock skyldig att rösta för mer än ett förslag.

Ett beslut om att skilja en ledamot av direktionen från hans anställning

förutsätter att minst åtta av fullmäktiges ledamöter är ense om beslutet.

(43 §)

4 § Fullmäktige får för Riksbankens räkning lämna remissyttranden inom

sitt verksamhetsområde. (41 § andra stycket)

3 kap. Direktionen

1 § Ledamöter av direktionen får inte

1. vara ledamot av riksdagen,

2. vara statsråd,

3. vara anställd i Regeringskansliet,

4. vara anställd centralt av ett politiskt parti,

5. vara ledamot eller suppleant i styrelsen för en bank eller annat

företag som står under Finansinspektionens tillsyn, eller

6. inneha annan anställning eller annat uppdrag som gör dem

olämpliga att vara direktionsledamot.

Ledamöterna får inte heller vara underåriga, i konkurs, underkastade

näringsförbud eller ha förvaltare enligt 11 kap. 7 § föräldrabalken.

Om en ledamot tar en sådan anställning eller ett sådant uppdrag som

kan strida mot bestämmelserna i första stycket skall ledamoten genast

anmäla det till fullmäktige.

Under ett år efter det att en ledamots anställning har upphört får

ledamoten inte utan fullmäktiges medgivande inneha sådan anställning

eller sådant uppdrag som avses i första stycket 5 och 6. (33a §)

2 § Ledamöter av direktionen får inte söka eller ta emot instruktioner när

de fullgör penningpolitiska uppgifter. (41a §)

3 § Vid direktionens sammanträden skall protokoll föras.

Direktionen är beslutför när minst hälften av ledamöterna är

närvarande. Ärenden som kräver ett skyndsamt beslut får dock avgöras

av två ledamöter, om de är ense om beslutet. Varje ledamot som deltar i

den slutliga handläggningen av ett ärende är skyldig att delta även i

avgörandet. Ingen är dock skyldig att rösta för mer än ett förslag.

Ordföranden och vice ordföranden i fullmäktige har rätt att närvara vid

direktionens sammanträden med yttranderätt men utan förslags- och

rösträtt. (44 §)

4 kap. Gemensamma bestämmelser för fullmäktige och direktionen

1 § Uppkommer i Riksbankens verksamhet anledning att väcka en fråga

om författningsändring eller någon annan åtgärd från statens sida, får

fullmäktige eller direktionen inom sitt respektive ansvarsområde göra

framställning i ämnet till riksdagen eller regeringen.

Innan en framställning till riksdagen eller regeringen görs skall

fullmäktige och direktionen samråda med varandra. (29 §)

2 § I skrivelser som fullmäktige eller direktionen avger till riksdagen

eller regeringen skall det anges vilka ledamöter som deltagit i beslutet

och vem som varit föredragande. Har skiljaktig mening anmälts i ärendet,

skall den anges i skrivelsen eller framgå av bifogat protokollsutdrag.

(46 §)

3 § I viktigare frågor som har samband med betalningssystemets

stabilitet eller berör Finansinspektionens tillsynsverksamhet skall

Riksbanken samråda med inspektionen. Vid ett sådant samråd skall

Riksbanken lämna Finansinspektionen de uppgifter som behövs. (42 a §)

4 § Ordföranden och vice ordföranden i fullmäktige samt ledamöterna i

direktionen skall till riksdagen skriftligen anmäla

1. innehav av finansiella instrument som anges i 1 kap. 1 § lagen

(1991:980) om handel med finansiella instrument,

2. innehav av andel i ett handelsbolag eller en ekonomisk förening

utom bostadsrättsförening samt andel i en motsvarande utländsk juridisk

person,

3. ägande, helt eller delvis, av näringsfastighet enligt 1 kap. 5 §

kommunalskattelagen (1928:370),

4. avtal av ekonomisk karaktär med tidigare arbetsgivare, såsom avtal

om löne- eller pensionsförmån som lämnas under den tid som omfattas

av uppdraget i fullmäktige eller anställningen i direktionen, och

5. krediter eller andra skulder samt villkoren för dessa.

Anmälan av tillgångar och avtal enligt första stycket 2-4 behöver inte

göras om dessa tillsammans understiger ett marknadsvärde på 500 000

kronor. Detsamma gäller krediter och andra skulder enligt första stycket

5 om dessa tillsammans understiger 500 000 kronor.

Anmälan enligt första stycket skall göras när uppdraget eller

anställningen påbörjas. Behöver enligt andra stycket tillgångar och avtal

eller krediter och andra skulder inte anmälas vid denna tidpunkt skall

anmälan ske senast inom fyra veckor från det att den i andra stycket

angivna gränsen uppnåtts.

Anmälan skall därefter göras av förändring som innebär att

1. tillgång som avses i första stycket 1 förvärvas,

2. det sammanlagda värdet av tillgångar och avtal enligt första stycket

2-4 eller det sammanlagda beloppet av krediter och andra skulder enligt

första stycket 5 förändrats med mer än 100 000 kronor sedan anmälan

senast gjordes, under förutsättning att det sammanlagda värdet eller

beloppet efter förändringen inte understiger 500 000 kronor eller

3. villkorsändring sker beträffande krediter och andra skulder som har

anmälts.

Anmälan av sådana förändringar som avses i fjärde stycket skall göras

senast fyra veckor från det att förändringen inträffade. (39 a §)

5 § Bestämmelser om ersättning till ledamöter och suppleanter i

fullmäktige finns i lagen (1989:185) om arvoden m.m. för uppdrag inom

riksdagen, dess myndigheter och organ.

Lön och andra anställningsförmåner för ledamöter i direktionen

fastställs av fullmäktige. (39 §)

6 § Fullmäktige och direktionen får inte sammanträda på ett område som

är ockuperat av främmande makt. (45 §)

5 kap. Sedlar och mynt

1 § Enligt 9 kap. 13 § regeringsformen har Riksbanken ensam rätt att ge

ut sedlar och mynt. Fullmäktige skall bestämma utformningen av de

sedlar och mynt som banken ger ut.

Sedlar och mynt som ges ut av Riksbanken är lagliga betalningsmedel.

Penningenheten i Sverige kallas krona. Kronan delas i etthundra öre.

(5 §)

2 § Sedlar får ges ut med valörerna tjugo, femtio, etthundra, femhundra

och ettusen kronor.

Mynt får ges ut med valörerna femtio öre, en krona, fem kronor och tio

kronor.

Dessutom får minnes- och jubileumsmynt med andra valörer ges ut.

(6 §)

3 § Riksbanken skall svara för landets försörjning med sedlar och mynt.

(7 §)

4 § Sedlar och mynt som är skadade eller förslitna får lösas in av

Riksbanken. För sedlar som blivit helt förstörda får Riksbanken betala

ersättning.

Om särskilda skäl finns, får Riksbanken lösa in sedlar och mynt som

upphört att vara lagliga betalningsmedel. (8 §)

6 kap. Penningpolitik och betalningssystem

1 § Med bankinstitut förstås i denna lag bankaktiebolag, sparbanker,

medlemsbanker och utländska bankföretag som med stöd av 1 kap. 4

eller 5 § bankrörelselagen (1987:617) driver bankrörelse från filial här i

landet.

Med finansinstitut förstås bankinstitut, kreditmarknadsföretag,

värdepappersinstitut, allmänna pensionsfonden, försäkringsföretag med

svensk koncession, landshypoteks- och stadshypoteksinstitutionerna,

Svenska skeppshypotekskassan samt utländska företag som med stöd av

2 kap. 8, 9 eller 10 § lagen (1992:1610) om finansieringsverksamhet

driver verksamhet från filial i Sverige. (3 §)

2 § Riksbanken skall följa utvecklingen på valuta- och

kreditmarknaderna samt vidta erforderliga penningpolitiska åtgärder.

(9 §)

3 § Riksbanken skall inför alla viktiga penningpolitiska beslut informera

det statsråd som regeringen utser. (42 §)

4 § Riksbanken skall minst två gånger om året lämna en skriftlig

redogörelse till riksdagen om penningpolitiken.

Riksbanken skall löpande offentliggöra statistiska uppgifter om valuta-

och kreditförhållanden. Riksbanken skall även offentliggöra beslut om

diskontoförändringar. (50 §)

5 § Riksbanken får i penningpolitiskt syfte

1. bevilja kredit mot betryggande säkerhet och ta emot inlåning,

2. köpa, sälja och förmedla svenska statspapper, andra lätt

omsättningsbara värdepapper, valuta samt rättigheter och skyldigheter

som anknyter till sådana tillgångar,

3. ge ut egna skuldebrev.

Räntevillkoren för Riksbankens in- och utlåning enligt första stycket 1

skall offentliggöras. (19 § och 18 § första stycket)

6 § Riksbanken får i penningpolitiskt syfte uppställa kassakrav gentemot

finansinstitut.

Med kassakrav avses att viss andel, högst femton procent, av

finansinstitutets placeringar eller förbindelser, beräknade på det sätt

Riksbanken bestämmer, skall under angiven tid motsvaras av medel som

med eller utan räntegottgörelse skall innestå på räkning för institutet i

Riksbanken. I den utsträckning Riksbanken bestämmer likställs med

sådana medel finansinstitutets inneliggande kassa.

För ett utländskt finansinstitut som har rätt att driva verksamhet från

filial här i landet beräknas kassakravet på filialens placeringar eller

förbindelser. (20 §)

7 § Riksbanken får tillhandahålla system för avveckling av betalningar

och på annat sätt medverka i betalningsavveckling.

För att främja betalningssystemets funktion får Riksbanken bevilja

deltagarna i systemet kredit under dagen. Kredit får endast beviljas mot

betryggande säkerhet. Staten behöver inte ställa säkerhet. (nästan ny)

8 § Om det finns synnerliga skäl får Riksbanken i likviditetsstödjande

syfte på särskilda villkor bevilja kredit eller lämna garanti till sådana

bankinstitut och svenska företag som står under tillsyn av

Finansinspektionen. (18 § andra stycket)

9 § Efter anmodan av Riksbanken skall ett finansinstitut eller annat

företag som står under tillsyn av Finansinspektionen till Riksbanken

lämna de uppgifter som Riksbanken anser nödvändiga för att

1. följa utvecklingen på valuta- och kreditmarknaderna,

2. övervaka betalningssystemets stabilitet.

Den som har utfört en valutatransaktion är skyldig att till Riksbanken

lämna de uppgifter och för Riksbanken visa upp de handlingar

beträffande transaktionen som behövs som underlag för Riksbankens

betalningsbalansstatistik. Detsamma gäller den för vars räkning

transaktionen har utförts.

Om uppgiftsskyldighet föreligger enligt andra stycket skall den för

vars räkning transaktionen utförs till den som förmedlar denna uppge sitt

personnummer eller organisationsnummer, vad betalningen avser och

vilket land betalningen går till eller kommer från samt namn på

betalningsmottagare i utlandet.

Riksbanken får utfärda närmare föreskrifter om uppgiftsskyldigheten

enligt första och andra stycket. Om någon inte fullgör föreskriven

skyldighet får Riksbanken förelägga honom vite. (22 §)

7 kap. Valutapolitik

1 § Riksbanken skall besluta om tillämpningen av det växelkurssystem

som regeringen beslutat om. (10 §)

2 § Det ankommer på Riksbanken att i valutapolitiskt syfte hålla

tillgångar i utländsk valuta, utländska fordringar och guld. (11 §)

3 § I valutapolitiskt syfte får Riksbanken

1. köpa, sälja och förmedla utländsk valuta, utländska statspapper,

andra lätt omsättningsbara skuldebrev i utländsk valuta och guld samt

rättigheter och skyldigheter som anknyter till nämnda tillgångar,

2. ge ut egna skuldebrev i utländsk valuta för de ändamål som avses i

1 § andra stycket lagen (1988:1387) om statens upplåning och

skuldförvaltning. (12 §)

4 § I valutapolitiskt syfte får Riksbanken ta upp utländsk kredit och

kredit i utländsk valuta, bevilja kredit till annan centralbank och till

Internationella valutafonden, bevilja kredit inom ramen för verksamheten

i Bank

en för internationell betalningsutjämning samt bevilja kredit för

Europeiska unionens system för medelfristigt finansiellt stöd.

Efter medgivande av riksdagen får Riksbanken i valutapolitiskt syfte

bevilja kredit till andra internationella finansorgan som Sverige är

medlem i och sluta avtal med annan än centralbank om långsiktiga

internationella låneåtaganden.

Riksbanken får också efter medgivande av riksdagen av egna medel

tillskjuta insatskapital i Internationella valutafonden. (13 §)

5 § Riksbanken får förvärva de särskilda dragningsrätter som tillkommer

Sverige genom deltagandet i Internationella valutafonden. Det åligger

vidare Riksbanken att fullgöra de skyldigheter som följer av Sveriges

deltagande i detta system.(14 §)

6 § Riksbanken får verka som förbindelseorgan i förhållande till

internationella finansorgan som Sverige är medlem i. (15 §)

7 § Riksbanken får med eller utan räntegottgörelse ta emot insättningar i

valuta eller guld från andra stater, mellanstatliga organ samt svenska och

utländska banker. Riksbanken får göra sådana insättningar hos svenska

och utländska banker.

Riksbanken får även ingå avtal om skyldigheter och rättigheter som

anknyter till de insättningar som anges i första stycket. (16 §)

8 § Riksbanken skall på begäran tillhandahålla skattemyndigheter

uppgifter som finns hos Riksbanken och som rör betalningar till eller från

utlandet, om det behövs för myndigheternas kontroll av skatter eller

avgifter. I fråga om uppgifter som behövs för taxering tillämpas i stället

bestämmelserna i 3 kap. 16 § taxeringslagen (1990:324).

Riksbanken skall på begäran tillhandahålla tullmyndigheter uppgifter

som finns hos Riksbanken och som rör betalningar för import eller export

av varor.

Om det finns särskilda skäl får Riksbanken underlåta att lämna

uppgifter enligt första och andra styckena. (22 a §)

8 kap. Övriga uppgifter

1 § Riksbanken skall ta emot betalningar till och göra utbetalningar för

staten.

Riksbanken får ta emot inlåning från staten.

Riksbanken får inte bevilja kredit till eller förvärva skuldförbindelse

direkt från staten, annat offentligt organ eller institution inom Europeiska

unionen.

Riksbanken får dock enligt 6 kap. 7 § andra stycket bevilja kredit till

staten under dagen. Riksbanken får också inom ramen för övriga

bestämmelser i denna lag bevilja kredit till och förvärva skuldförbindelse

från finansinstitut som ägs av staten eller annat offentligt organ. (23 §)

2 § Inom ramen för Riksbankens uppgifter som centralbank får

Riksbanken förvärva aktier, andelar i ekonomiska föreningar och

liknande rättigheter och ta på sig de förpliktelser som är förenade med

dessa rättigheter. (24 §)

3 § Riksbanken får själv eller genom bolag som ägs av banken bedriva

tryckerirörelse, papperstillverkning och tillverkning av sedlar samt

tillverkning av mynt, medaljer och liknande föremål. (25 §)

4 § Riksbanken får förvärva fastigheter och inventarier som är avsedda

för den verksamhet som banken bedriver eller har del i.

För att skydda en fordran får Riksbanken förvärva varje slag av

egendom. Sådan egendom skall avyttras så snart det är lämpligt och

senast när det kan ske utan f`rlust. (26 §)

5 § Riksbanken får mot betalning utföra tjänster som har anknytning till

bankens verksamhet som centralbank. (27 §)

6 § Riksbanken får efter prövning i varje enskilt fall medge ackord samt

besluta om avskrivning, nedsättning eller eftergift av fordran som banken

har. (28 §)

9 kap. Administrativa bestämmelser

1 § Riksbanken bedriver verksamhet vid ett huvudkontor i Stockholm,

där också fullmäktige och direktionen har sitt säte.

Riksbanken får dessutom bedriva verksamhet vid riksbankskontor och

riksbanksdepåer till det antal och på de orter som Riksbanken

bestämmer. (34 §)

2 § Vid huvudkontoret skall det finnas en revisionsenhet samt de övriga

enheter som Riksbanken beslutar.

Verksamheten vid revisionsenheten leds av fullmäktige, om inte annat

följer av lagen (1988:46) om revision av riksdagsförvaltningen m.m.

Fördelningen av ärenden mellan enheterna skall framgå av den

arbetsordning som avses i 4 §.

Revisionsenheten vid Riksbanken utför också revision av Riksdagens

förvaltningskontor, Riksdagens ombudsmän och Riksdagens revisorer

enligt revisionsplaner som fastställs av respektive myndighet. (35 §)

3 § Enligt förutsättningar som anges i 6 § punkterna 2 och 3 lagen

(1994:260) om offentlig anställning får Riksbanken i särskilda fall

besluta att endast svenska medborgare får vara anställda inom

Riksbanken. (37 §)

4 § Fullmäktige beslutar om arbetsordning i Riksbanken.

Riksbanken beslutar i övrigt i enskilda fall i frågor som rör anställda

och uppdragstagare hos banken, om inte annat följer av lag eller beslut av

riksdagen eller av Riksdagens förvaltningskontor. (38 § första och tredje

stycket)

5 § Ledamöter i fullmäktige samt sådana anställda och uppdragstagare

hos Riksbanken som Riksbanken bestämmer skall skriftligen anmäla sitt

innehav av finansiella instrument som anges i 1 kap. 1 § lagen

(1991:980) om handel med finansiella instrument till Riksbanken.

Detsamma gäller ändringar i innehavet. Anmälningsskyldigheten enligt

denna paragraf gäller dock inte för ordföranden och vice ordföranden i

fullmäktige samt ledamöter i direktionen.( 38 § andra stycket)

6 § Hos Riksbanken skall det finnas en personalansvarsnämnd med

riksbankschefen som ordförande. Nämnden skall därutöver bestå av,

förutom personalföreträdarna, de ledamöter som Riksbanken utser.

Följande frågor skall, om de rör andra än ledamöter av direktionen,

prövas av ansvarsnämnden:

1. skiljande från anställning på grund av personliga förhållanden, dock

inte i fråga om provanställning,

2. disciplinansvar,

3. åtalsanmälan,

4. avstängning.

Personalansvarsnämnden är beslutför när ordföranden och minst

hälften av de andra ledamöterna är närvarande. (40 §)

7 § Vid planeringen och genomförandet av Riksbankens verksamhet i

fred skall de krav beaktas som totalförsvaret ställer.

Vid beredskapsplaneringen skall Riksbanken samråda med

Finansinspektionen i frågor om finansiella tjänster och med

Kommerskollegium i frågor som har samband med utrikeshandeln.

(30 §)

10 kap. Budget, vinstdisposition och ansvarsfrihet

1 § Riksbanken skall ha en grundfond som uppgår till ettusen miljoner

kronor, en reservfond som uppgår till femhundra miljoner kronor samt en

dispositionsfond. (2 §)

2 § Riksbankens räkenskapsår är kalenderår.

Varje år före utgången av december månad skall direktionen fastställa

en budget för Riksbankens förvaltningsverksamhet under det följande

räkenskapsåret. Direktionen skall lämna budgeten till Riksdagens

finansutskott, Riksdagens revisorer och fullmäktige för kännedom. (47 §)

3 § Riksbanken är bokföringsskyldig och det åligger banken att fullgöra

denna skyldighet på ett sätt som ger erforderlig information för en

bedömning av bankens verksamhet.

Varje år före den 15 februari skall direktionen till riksdagen,

Riksdagens revisorer och fullmäktige avge redovisning för det

föregående räkenskapsåret. Fullmäktige skall till riksdagen och

Riksdagens revisorer lämna förslag till disposition av Riksbankens vinst.

Redovisningen skall omfatta resultaträkning, balansräkning,

förvaltningsberättelse och en redogörelse för penning- och

valutapolitiken samt för hur Riksbanken har främjat ett säkert och

effektivt betalningsväsende. (48 §)

4 § Riksbankens resultaträkning och balansräkning fastställs av

riksdagen, som också beslutar hur bankens vinst skall disponeras. Har

reservfonden gått ned under femhundra miljoner kronor skall minst tio

procent av årets vinst avsättas till reservfonden tills denna åter nått upp

till detta belopp.

Riksdagen beslutar om ansvarsfrihet för fullmäktige för dess

verksamhet och för direktionen för förvaltningen av Riksbanken.

Ansvarsfrihet får vägras endast om det finns skäl att föra talan om

ekonomiskt ansvar mot en ledamot av fullmäktige eller direktionen eller

om ledamoten bör åtalas för brottsligt förfarande i samband med sitt

uppdrag eller sin anställning. (49 §)

11 kap. Avgifter, vite m.m.

1 § Ett finansinstitut som inte uppfyller uppställda kassakrav skall betala

särskild avgift till staten.

Frågan om särskild avgift prövas av Riksbanken. (51 §)

2 § Den särskilda avgiften enligt 1 § skall svara mot en ränta på

underskottet för varje dag som uppgår till två gånger den utlåningsränta

som Riksbanken tillämpar vid beviljande av kredit enligt 6 kap. 5 §.

Om det finns särskilda skäl, får avgiften sättas ned helt eller delvis.

(52 §)

3 § Den som inte fullgör sin skyldighet enligt 6 kap. 9 § att lämna

uppgifter eller visa upp handlingar eller som lämnar oriktig uppgift när

skyldigheten fullgörs skall dömas till böter, om gärningen inte är belagd

med straff i brottsbalken. Om ett vite har förelagts med stöd av 6 kap. 9 §

fjärde stycket, får dock inte dömas till straff för gärning som omfattas av

föreläggandet.

I ringa fall skall inte dömas till ansvar. (53 §)

4 § Riksbanken skall utan hinder av vad som föreskrivs i 8 kap. 8 § och

9 kap. 4 § sekretesslagen (1980:100) underrätta polismyndighet eller

åklagarmyndighet om det i verksamhet som avses i dessa bestämmelser

framkommer uppgifter som ger anledning att anta att ett brott har begåtts.

Om det finns särskilda skäl får Riksbanken underlåta att lämna sådan

underrättelse. (54 §)

5 § Riksbankens beslut enligt denna lag får överklagas endast i den

utsträckning och i den ordning som sägs i lagen (1989:186) om

överklagande av administrativa beslut av Riksdagens förvaltningskontor

och myndigheter. Hur talan förs mot fullmäktiges beslut om skiljande av

en ledamot av direktionen från hans anställning regleras i 2 kap. 2 §. (56

§)

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999

2. Övergångsbestämmelser, se prop 1997/98:40 Riksbankens ställning.

Finansdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 14 maj 1998

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-
[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1997/98:164 Ändringar i lagen

(1988:1385) om Sveriges riksbank.

Rättsdatablad

Författningsrubrik

Bestämmelser som

inför, ändrar, upp-

häver eller upprepar

ett normgivnings-

bemyndigande

Celexnummer för

bakomliggande EG-

regler

Lag om ändring i lagen

(1998:000) om ändring i

lagen (1988:1385) om

Sveriges riksbank

1 kap. 2 §

 Senaste lydelse av

18 § 1992:1619

19 § 1995:969.

 Senaste lydelse av förutvarande 5 § 1994:1539.

 Senaste lydelse av förutvarande 23 § 1995:969.

 Senaste lydelse av förutvarande 52 § 1995:969.

 Senaste lydelse av förutvarande 53 § 1997:104.

1 Senaste lydelse av

38 § 1996:1021.

41 § 1997:104.

1 Senaste lydelse prop. 1997/98:154.

1 Senaste lydelse 1993:1702.

2 Senaste lydelse 1993:1702.

1 Lagen omtryckt 1992:1474.

2 Senaste lydelse 1996:1017.

1 Senaste lydelse av

18 § 1992:1619.

19 § 1995:969.

2 Senaste lydelse av förutvarande 5 § 1994:1539.

3 Senaste lydelse av förutvarande 23 § 1995:969.

4 Senaste lydelse av förutvarande 52 § 1995:969.

5 Senaste lydelse av förutvarande 53 § 1997:104.

1 Senaste lydelse av

38 § 1996:1021.

41 § 1997:104.

1 Senaste lydelse prop. 1997/98:154.

1 Senaste lydelse 1993:1702.

2 Senaste lydelse 1993:1702.

1 Senaste lydelse 1995:692.

1 Lagen omtryckt 1992:1474.

2 Senaste lydelse 1996:1017.

1

1

Prop. 1997/98:164

3

2

Prop. 1997/98:164

3

2

 Prop. 1997/98:164

7

17

12

17

11

17

12

17

12

17

15

17

17

17

17

17

19

1

19

1

29

5

31

1

30

1

32

1

31

1

37

1

36

1

Prop. 1997/98:164

Bilaga 1

41

17

12

17

45

17

12

17

46

17

49

17

50

17

52

17

54

1

Prop. 1997/98:164

Bilaga 2

56

4

Prop. 1997/98:164

Bilaga 2

55

4

Prop. 1997/98:164

Bilaga 3

67

1

Prop. 1997/98:164

Bilaga 3

59

1

Prop. 1997/98:164

68

1

Prop. 1997/98:164

67

1

Prop. 1997/98:164

69

1

Prop. 1997/98:164

70

1