Regeringens proposition

1994/95:171

Beskattningen under kriser och krig

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 16 februari 1995

Ingvar[REDACTED_EFTERNAMN]

 Jan[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen behandlas beskattning, folkbokföring och förtullning under

kriser och krig.

 I propositionen föreslås att nuvarande fullmaktslagstiftning för taxerings-

väsendet under krigsförhållanden m.m., som är från 1950-talet, moderniseras och

anpassas till de krav som kan ställas på en modern krigslagstiftning samt till

den utveckling som har skett för de fredstida beskattningsreglerna under de

senaste årtiondena. Regeringen föreslår därför att lagen (1957:686) om

taxeringsväsendet under krigsförhållanden m.m. ersätts av en ny lag om

beskattning, förtullning och folkbokföring under krig eller krigsfara m.m.

 Den nya lagen föreslås träda i kraft den 1 juli 1995.

 1

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut................................................3

2 Förslag till lag om beskattning, förtullning

 och folkbokföring under krig och krigsfara m.m.....................4

3 Ärendet och dess beredning.............................................7

4 Bakgrund...................................................................7

5 Organisationsfrågor.......................................................10

 5.1 Beredskapsansvaret för skatte- och uppbördsväsendet.....10

 5.2 Allmänt om planeringen för skatte- och uppbördsväsendet

 under höjd beredskap............................................11

 5.3 Skattemyndigheternas och kronofogdemyndigheternas

 organisa-

tion........................................................12

 5.4 ADB-frågor m.m.................................................16

6 Fullmaktslagstiftningen...................................................20

 6.1 Allmänt.............................................................20

 6.2 Skatter, tullar och avgifter.......................................25

 6.3 Folkbokföring m.m...............................................30

 6.4 Registerfrågor......................................................33

 6.5 Överklagande m.m................................................34

 6.6 Delegering av uppgifter till underordnad myndighet........35

7 Övriga frågor...............................................................38

8 Författningskommentar...................................................38

Bilaga 1Sammanfattning av Beskattningssystemets utformning

 och skatteförvaltningens och kronofogdemyndiheternas

 organisation under kriser och i krig (RSV Rapport 1993:3.

 Utgåva 2)............................................................48

Bilaga 2Förteckning över remissinstanser...............................53

Bilaga 3Remissammanställning...........................................54

Bilaga 4Lagrådsremissens lagförslag....................................67

Bilaga 5Lagrådets yttrande................................................70

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde

den 16 februari 1995.........................................................73

 2

3 Ärendet och dess beredning

Genom beslut den 15 december 1988 uppdrog regeringen åt Riksskatteverket (RSV)

att utreda hur taxering, uppbörd och indrivning bör ske under kriser och krig. I

uppdraget ingick även att utreda hur skatteförvaltningen och exekutionsväsendet

bör vara organiserade under sådana förhållanden och att lämna förslag till de

författningsändringar som kan behövas.

 RSV överlämnade i oktober 1993 till Finansdepartementet rapporten

Beskattningssystemets utformning och skatteförvaltningens och kronofog-

demyndigheternas organisation under kriser och i krig (RSV Rapport 1993:3,

Utgåva 2) samt förslag till författningsändringar (RSV Rapport 1993:4). RSV:s

sammanfattning av RSV Rapport 1993:3, utgåva 2 finns i bilaga 1.

 Rapporterna har remissbehandlats. En förteckning över de remissinstanser som

yttrat sig finns i bilaga 2 och en remissammanställning i bilaga 3.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 26 januari 1995 att inhämta Lagrådets yttrande över det

lagförslag som finns i bilaga 4.

 Lagrådets yttrande finns i bilaga 5.

 Regeringen har i propositionen följt Lagrådets förslag till ändringar.

4 Bakgrund

Nuvarande fullmaktslagstiftning

Den nuvarande regleringen av beskattningsförfarandet m.m. under kriser och i

krig är en fullmaktslagstiftning som kom till i slutet av 1950-talet. De

författningar som reglerar beskattningsförfarandet m.m. är dels lagen (1957:686)

om taxeringsväsendet under krigsförhållanden m.m., dels kungörelsen (1958:388)

med vissa bestämmelser rörande taxering, uppbörd och folkbokföring under

krigsförhållanden.

 En fullmaktslag är en lag genom vilken riksdagen ger regeringen rätt -fullmakt

- att meddela föreskrifter som annars skall meddelas genom lag. Den nuvarande

fullmaktslagstiftningen för beskattningsförfarandet kom till före 1975 års

grundlagsreform. Vissa begränsningar som den nya regeringsformen uppställer vad

gäller möjligheten till delegation av uppgifter från regeringen till RSV har

inte beaktats i fullmaktslagstiftningen (se avsnitt 6.6). Under framför allt det

senaste årtiondet har dessutom såväl de materiella reglerna som

förfarandereglerna på skatteområdet varit föremål för genomgripande

förändringar. Detsamma gäller skatteförvaltningens organisation och

arbetsmetoder, där inte minst datoriseringen haft stor betydelse. Lagstiftningen

om beskattningsförfarandet under krigsförhållanden har inte genomgått

motsvarande förändringar utan endast justerats i mindre omfattning. Detta har

fått till följd att fullmaktslagstiftningen blivit föråldrad och måste

moderniseras.

Allmänna utgångspunkter för det civila försvaret

Skatte- och uppbördsväsendet ingår som en del i det civila försvaret som indelas

i samhällssektorer eller funktioner med en ansvarig myndighet för varje

funktion. Funktionsindelningen för det civila försvaret liksom ansvariga

myndigheter och övriga myndigheter med uppgifter inom funktionerna regleras i

beredskapsförordningen (1993:242). I en bilaga till beredskapsförordningen anges

också de myndigheter som är beredskapsmyndigheter. Beredskapsmyndigheter är

myndigheter vars verksamhet har stor betydelse för totalförsvaret och som skall

fortsätta sin verksamhet under höjd beredskap.

 Den s.k. totalförsvarstanken som vårt försvar bygger på kan sägas innebära att

civila och militära resurser skall samverka för att stå emot och lindra ett

krigs verkningar. Den har vuxit fram mot bakgrund av att moderna krig ofta är

totala och drabbar hela samhället. Det fredstida samhället utgör grunden och

basen för vår förmåga att stå emot kriser och krig. Ansvar för en verksamhet i

fred innebär enligt den s.k. ansvarsprincipen motsvarande ansvar under kriser

och krig. I detta ligger även ett ansvar för att nödvändiga beredskapsåtgärder

vidtas. Fredstida organisation och reglering bildar därför utgångspunkt för

krigstida verksamhet.

 Huvuduppgifterna för det civila försvaret är enligt 1992 års försvarsbeslut

(bet. 1991/92:FöU12 Totalförsvarets fortsatta utveckling 1992/93 - 1996/97,

rskr. 1991/92:337) att värna civilbefolkningen mot verkningar av krigshandlingar

och under kriser och krig trygga en livsnödvändig försörjning, att under kriser

och krig stödja Försvarsmakten, samt att, för fullföljande av dessa uppgifter,

under kriser och krig upprätthålla de viktigaste samhällsfunktionerna.

 Planeringen inom det civila försvaret skall enligt försvarsbeslutet främst

utgå från de påfrestningar Sverige kan utsättas för vid ett väpnat angrepp samt

de försörjningsproblem som kan uppstå i samband med allvarliga, krigshotande

internationella kriser och i en neutralitetssituation.

 Det civila försvaret skall bidra till en betryggande förmåga att motstå ett

överraskande angrepp mot vitala funktioner. Planeringen skall utgå från

enhetliga antaganden om krisers och krigs karaktär och längd. Det är emellertid

samtidigt av största betydelse att planering och val av åtgärder präglas av ett

flexibelt synsätt och att handlingsberedskap upprätthålls för att kunna hantera

olika påfrestningar.

 I ett schablonmässigt totalt konfliktförlopp skall till grund för planeringen

läggas dels ett skede med säkerhetspolitiskt betingad kris (krisskede), dels ett

skede med stormaktskrig, vilket kan innefatta ett militärt angrepp på Sverige,

dels ett efterkrigsskede.

Närmare om målen för skatte-, uppbörds- och folkbokföringssystemen under kriser

och krig

Målen för funktionen Skatte- och uppbördsväsende är att under höjd beredskap

säkerställa att skatter, tullar och avgifter blir betalda i rätt tid. Skatter

skall snabbt kunna ändras. Folkbokföringssystemet skall ha hög

funktionssäkerhet.

 Det övergripande syftet med beskattningsförfarandet under kriser och krig är

att det allmänna skall tillförsäkras en löpande uppbörd av skatter och avgifter

för att nödvändig offentlig verksamhet skall kunna bedrivas. Ett fungerande

beskattningssystem är även nödvändigt som styrmedel för den ekonomiska politiken

under kriser och i krig (jfr SOU 1992:75, Ekonomisk politik under kriser och i

krig). Ett flexibelt skattetryck kan bl.a. användas i en krissituation för att

reglera köpkraften och för att styra konsumtionen i syfte att undvika hamstring

eller att bristsituationer uppstår.

 Uppgifter från folkbokföringen är viktiga för den enskildes rättigheter och

skyldigheter även under höjd beredskap. De är viktiga även för flera

beredskapsfunktioner och för myndigheter inom totalförsvaret (jfr avsnitt 6.3).

 En utgångspunkt vid beredskapsplaneringen är att fredstida verksamhet skall

bedrivas så länge det är möjligt, dvs. i princip fram till dess krigstillstånd

råder eller befaras vara nära förestående. De ändringar som sedan görs bör i

huvudsak ske utifrån det fredstida systemet, men i förenklande syfte.

 Som angetts i 1992 års försvarsbeslut bör flexibilitet eftersträvas inom

totalförsvarets civila del. Detta krav gäller även för funktionen Skatte- och

uppbördsväsende. I kravet på flexibilitet ligger att funktionen skall kunna

anpassas till de skiftande förhållanden som kriser och krig kan innebära och

ändå fullgöra sin uppgift. I detta sammanhang aktualiseras frågor som rör

sårbarheten vad gäller el-, tele- och ADB-system samt beredskapen för att kunna

möta sådana problem. Framförallt ADB-frågorna kommer att behandlas under avsnitt

5.4. En annan viktig aspekt vad gäller flexibiliteten är att det alltid skall

finnas ett beslutsbehörigt organ som snabbt kan besluta om ändringar i gällande

skatte- och uppbördssystem. Regler om beslutsbehörighet behandlas i avsnitt 6.1

och 6.6. De ändringar som kan bli aktuella att göra i skattelagstiftningen

behandlas främst i avsnitt 6.2.

 Det fredstida beskattningssystemet ställer krav på omfattande informations-

och utbildningsinsatser och kräver, i vart fall när det gäller mer genomgripande

ändringar och utifrån de krav som kan ställas under höjd beredskap, relativt

långa ställtider.

 För att beslutade ändringar skall få genomslag är det viktigt att

skattesystemet, trots de minskade resurser och de påfrestningar som kriser och

krig innebär, snabbt kan fås att svara mot ändrade krav.

 Möjligheten till snabba förändringar under kriser och krig kommer i hög grad

att vara beroende av krisens art och omfattning. En rimlig utgångspunkt är

emellertid att snabba förändringar i skattesystemet under kriser och krig i

många avseenden kommer att försvåras i jämförelse med vad som gäller under

ordinära förhållanden, inte minst på grund av minskade personalresurser och

störningar i el-, tele- och ADB-system. För att balansera detta krävs fredstida

planläggning, återkommande övningar, ändrade prioriteringar och lägre

ambitionsnivåer. Det är även nödvändigt att de ändringar som görs i det

fredstida beskattningsförfarandet sker i syfte att förenkla hanteringen utan att

effektivitet går förlorad. Samtidigt är det viktigt för den allmänna

betalningsviljan att skattesystemet även under de svåra förhållanden som kriser

och krig innebär uppfattas som effektivt och rättvist.

5 Organisationsfrågor

5.1 Beredskapsansvaret för skatte- och uppbördsväsendet

RSV är enligt beredskapsförordningen (1993:242) ansvarig myndighet för

funktionen Skatte- och uppbördsväsende. Övriga myndigheter med uppgifter inom

funktionen är Tullverket, skattemyndigheterna och kronofogdemyndigheterna.

Funktionen omfattar verksamhet som bedrivs inom skatteförvaltningen och tullen

samt exekutionsväsendet, främst beskattning, uppbörd och folkbokföring samt

verkställighet enligt utsökningsbalken eller annan författning.

 Utredningen om lednings- och myndighetsorganisationen för försvaret (LEMO) har

i delbetänkandet Ansvars- och uppgiftsfördelningen inom det civila försvaret

(SOU 1993:95) föreslagit en ny funktionsindelning där den nuvarande funktionen

Skatte- och uppbördsväsende föreslås utgå. De kriterier som LEMO ställt upp för

att en verksamhet skall utgöra en funktion är att verksamheten skall vara av

särskild betydelse under höjd beredskap, kräva någon form av central styrning

och kräva samordning mellan flera myndigheter eller organ. Regeringen har i 1995

års budgetproposition (prop. 1994/95:100 bil. 5 s. 21) ställt sig bakom de krav

LEMO angett men till skillnad från LEMO funnit att funktionen Skatte-och

uppbördsväsende bör finnas kvar.

 Generaltullstyrelsen (GTS) har i sitt remissvar över RSV:s rapporter ansett

att det bör övervägas om inte den verksamhet som tullen bedriver bör anses som

en funktion inom det civila försvaret och att Tullverket bör utses som ansvarig

myndighet för denna funktion.

 Tullverkets verksamhet har stor betydelse för totalförsvaret. Detta framgår

inte minst mot bakgrund av att Tullverket är beredskapsmyndighet inom

funktionerna Ordning och säkerhet m.m., Utrikeshandel samt Flyktingverksamhet.

Tullverket har också viktiga uppgifter inom funktionen Skatte- och

uppbördsväsende. För funktionen Ordning och säkerhet m.m. är Rikspolisstyrelsen

funktionsansvarig myndighet. För funktionen Utrikeshandel är Kommerskollegium

funktionsansvarig myndighet. Statens invandrarverk är funktionsansvarig

myndighet för funktionen Flyktingverksamhet. Även om Tullverkets verksamhet i

och för sig kan sägas uppfylla de flesta krav som kan ställas på en funktion är

de frågor som handhas av verket av skiftande karaktär och så starkt förknippade

med andra viktiga funktioner inom det civila försvaret att övervägande skäl

talar för att bibehålla den nuvarande funktionsindelningen. Tullverkets roll och

ansvar inom funktionen Skatte- och uppbördsväsende bör dock klargöras genom att

det uttryckligen anges att Tullverket är beredskapsmyndighet inom funktionen.

Regeringen avser också att stärka beredskapsplaneringen inom funktionen genom

att göra skattemyndigheterna till beredskapsmyndigheter. Kronofogdemyndig-

heternas verksamhet är emellertid inte av sådan särskild betydelse under höjd

beredskap att de bör bli beredskapsmyndigheter.

5.2 Allmänt om planeringen för skatte- och uppbördsväsendet under höjd beredskap

Regeringen avstår i huvudsak från att gå in i detalj i den planering RSV gjort i

fråga om skatteförvaltningens och kronofogdemyndigheternas organisation under

kriser och krig. Regeringen kommer dock att ge sin syn på vissa frågor som

väckts vid remissbehandlingen utifrån de mål och riktlinjer som getts i 1992 års

försvarsbeslut och i programplanerna för det civila försvaret. Det är i detta

sammanhang för helhetens skull nödvändigt att ge en schematisk bild av

huvuddragen i den organisatoriska planeringen (se avsnitt 5.3). Först vill vi

dock ge några allmänna synpunkter på RSV:s planering för skatte- och

uppbördsväsendet under höjd beredskap.

 RSV har i sin rapport lämnat en redogörelse för verkets försvarsplanering som

tagits emot väl av remissinstanserna. Några remissinstanser har dock haft en

från RSV avvikande uppfattning i särskilda frågor. Vissa av de påpekanden som

gjorts kommer att behandlas nedan i sina sammanhang.

 Sedan uppdraget lämnades till RSV har författningsregleringen av de statliga

myndigheternas beredskapsplanering ändrats. Den nuvarande regleringen återfinns

i lagen (1992:1403) om höjd beredskap och beredskapsförordningen. Den nya

regleringen innebär att innehållet i RSV:s promemoria är inaktuellt i vissa

delar, t.ex. gäller numera att beredskapsmyndigheter skall fortsätta sin

verksamhet under höjd beredskap och att beredskapsgraderna är skärpt resp.

högsta beredskap. I promemorian har inte heller tillräckligt behandlats

planeringen för de scenarier som kallas strategiskt överfall och

återtagning/resurskomplettering och som betonas i 1992 års försvarsbeslut.

Beredskapsplaneringen för funktionen måste därför utvecklas, vilket ankommer på

RSV som funktionsansvarig myndighet.

 För att de mål som ställts upp för funktionen skall kunna uppnås är det

angeläget att även tullens verksamhet vad gäller organisation, sårbarhet och

prioriteringar m.m. analyseras på det sätt som skett beträffande

skatteförvaltningens verksamhet. I detta sammanhang bör även analyseras mer i

detalj vilka åtgärder som bör komma i fråga inom de ramar som

fullmaktslagstiftningen ger.

 En annan fråga som behöver utredas ytterligare inom funktionen rör åtgärder i

syfte att under kriser och krig förbättra driftsäkerheten hos de privata företag

som har viktiga funktioner inom beskattningen t.ex. vad gäller optisk läsning.

RSV bör också i ökad omfattning samverka med huvudmännen för de system som RSV:s

verksamhetssystem är beroende av, t.ex. Postgirot och DAFA Data AB. Detta

gäller, som Överstyrelsen för civil beredskap (ÖCB) påpekat, även systemen inom

betalningsförmedlingen, socialförsäkringen och hos de större arbetsgivarna. RSV

bör även överväga lämpliga åtgärder i en beredskapssituation med anledning av

Postgirots nya roll som bolag. I detta sammanhang kan vara lämpligt att även

klargöra Bankgirots uppgifter under kriser och krig.

 Regeringen vill i detta sammanhang, i enlighet med vad ÖCB anfört, även betona

vikten av att funktionen säkerställer att nyckelpersoner är krigsplacerade på

myndigheterna och av återkommande övningsverksamhet.

 Även om författningsregleringen ändrats och vissa delar i 1992 års

försvarsbeslut måste föranleda ytterligare planeringsarbete har huvuddragen i

den planläggning som RSV gjort av skatte- och kronofogdemyndigheternas krigstida

organisation och verksamhet fortsatt intresse. I planläggningen ingår en

detaljerad krigsuppgiftsförteckning för skattemyndigheterna. Av denna framgår

vilka av de fredstida uppgifterna som skall fullföljas i krig och var de i så

fall skall handläggas (bilaga 1 till RSV Rapport 1993:3. Utgåva 2). För

kronofogdemyndigheterna har en särskild krigsuppgiftsbeskrivning tagits fram

(bilaga 3 till rapporten).

5.3 Skattemyndigheternas och kronofogdemyndigheternas organisation

Riksskatteverket

RSV är central förvaltningsmyndighet för skatteförvaltningen och

kronofogdemyndigheterna. Skatteförvaltningens och kronofogdemyndigheternas

verksamhet regleras förutom i materiella författningar i förordningen

(1990:1293) med instruktion för skatteförvaltningen resp. förordningen

(1988:784) med instruktion för exekutionsväsendet. Skatteförvaltningens centrala

verksamhetsområden är beskattning och folkbokföring. Kronofogdemyndigheternas

huvudsakliga verksamhetsområden är verkställighet enligt utsökningsbalken och

andra författningar.

 RSV leds av en styrelse. Verksledningen utgörs av en generaldirektör och en

överdirektör. Vid sidan av dessa finns en informell direktion. Under RSV finns

24 skattemyndigheter med 131 lokalkontor och 24 kronofogdemyndigheter med drygt

100 verksamhetsställen över hela landet. Tyngdpunkten i RSV:s verksamhet utgörs

av de centrala verksamhetsområdena skatt och exekution. RSV har även ansvar för

bl.a. vissa frågor med anknytning till allmänna val.

 RSV har till verksamhetsområdena skatt och exekution stödavdelningar som

utgörs av ekonomiavdelningen, personalavdelningen och RSV DataService.

 RSV DataService har en självständig ställning inom verket. Den ingår i RSV som

en uppdragsfinansierad resultatenhet. Arbetsuppgifterna utförs på uppdrag av

RSV:s sakavdelningar eller på uppdrag av skatte- och kronofogdemyndigheterna.

Ett mindre antal uppdrag erhålls också från externa kunder. Verksamheten är

delad i affärsområden. Förutom den centrala organisationen finns även fem

regionala organisationer. RSV bör i enlighet med vad verket anfört i rapporten

se över RSV DataServices roll som självständig uppdragsfinansierad resultatenhet

under kriser och krig (RSV Rapport 1993:3. Utgåva 2 s. 45)

 RSV:s verksamhet kommer enligt krigsuppgiftsförteckningen att begränsas under

krigsförhållanden genom att uppgifter antingen läggs ned eller förs över till

skattemyndigheterna. Verkets organisation kommer att skäras ned.

 När verket intagit krigsorganisation skall styrelsen inte sammanträda.

Verksledningen skall leda skatteförvaltningens och kronofogdemyndigheternas

verksamhet med stöd av ett förstärkt kansli under ledning av en kanslichef.

Tyngdpunkten av verksledningens arbetsuppgifter förutsätts bli att biträda

regering och riksdag i frågor som hänger samman med uttag av skatter och

allmänna avgifter samt att översiktligt planera, samordna och leda

skatteförvaltningens och kronofogdemyndigheternas omställning till

krigsförhållanden och senare återgång till fredsförhållanden.

 Under verksledningen skall finnas fem avdelningar, i vilka kvarvarande

uppgifter så långt som möjligt organiseras enligt fredstida mönster.

Avdelningarna är

- uppbörds- och beskattningsavdelningen

- folkbokföringsenheten

- exekutionsavdelningen

- administrativa avdelningen

- RSV DataService.

 Arbetsuppgifter som rör taxering, revision och utlandskontrollverksamhet

liksom all processverksamhet upphör under krigsförhållanden. Folkbokföringen har

en central roll även under kriser och krig. Huvudparten av den verksamheten

vilar dock på skattemyndigheterna varför endast en resurs för rådgivning,

ledning samt samordning av verksamheten kommer att finnas hos RSV. På

exekutionsavdelningen kommer verksamheten att ha minskad omfattning.

Administrativa avdelningen skall i huvudsak handlägga uppgifter som annars

handläggs av personal- och ekonomiavdelningarna. Bland administrativa

avdelningens krigstida arbetsuppgifter märks t.ex. personalfunktioner,

folkrättsfrågor, arbetsrättsfrågor och informationsverksamhet. RSV DataServices

fredstida organisation kommer i stort behållas, trots att vissa uppgifter

slopas, med hänsyn till behovet av att datordriften skall kunna upprätthållas i

det längsta.

Skattemyndigheterna

Skattemyndigheterna är som tidigare nämnts 24 till antalet. De styrs av en

lekmannastyrelse. Ledningen utövas av en länsskattechef som under sig har ett

sekretariat. Länsskattechefen samt enhets- och kontorscheferna utgör en

ledningsgrupp för myndigheten. Skattemyndigheterna är internt uppdelade på ett

länsskattekontor, en administrativ enhet, en rättsenhet och lokala skattekontor.

 Länsskattekontoret handlägger ärenden som rör länets största företag och deras

ägare samt skattskyldiga med komplicerade inkomst- eller

förmögenhetsförhållanden.

 Den administrativa enheten svarar för internadministrativa frågor inom

skattemyndigheten i länet.

 Rättsenheten är en specialist- och stödenhet för skattemyndigheten i

skattefrågor och frågor som rör processuella spörsmål samt allmänjuridik.

Enheten svarar också för ackordsärenden och gåvobeskattning.

 De lokala skattekontoren handlägger beskattnings- och socialavgiftsärenden för

de flesta skattskyldiga i länet, däribland små och medelstora företag och deras

delägare. De lokala skattekontoren svarar även för folkbokföringen inom sina

områden. De lokala skattekontoren är uppdelade i en eller flera person- och

företagssektioner.

 Skattemyndigheterna i Stockholms, Gotlands, Kopparbergs och Jämtlands län har

dock en från övriga skattemyndigheter något avvikande organisation.

 Det ankommer på skattemyndigheterna själva att i samverkan med RSV utforma

länsvisa detaljerade krigsorganisationsplaner.

 Av krigsuppgiftsförteckningen för skattemyndigheterna framgår att en hel del

arbetsuppgifter faller bort eller får minskad omfattning under krig medan andra

tillkommer. Bland de mer resurskrävande uppgifter som faller bort eller får

minskad omfattning märks kontrollverksamhet, processföring, fastighetstaxering

och vissa administrativa uppgifter.

Personalbehovet uppskattas av RSV till ca 50 procent av den fredstida

bemanningen.

 Styrelsen skall inte sammanträda när myndigheten intagit krigsorganisation.

Länsskattechefen skall leda verksamheten i länet med biträde av ett sekretariat.

Verksamheten skall bedrivas på länsskattekontor och lokalkontor av samma antal

som i fredstid. RSV har i sin planering utgått från att rättsenheten i

krigsorganisationen skall sortera direkt under länsskattekontoret.

 Skattemyndigheterna i Stockholms, Gotlands, Kopparbergs och Jämtlands län

skall liksom i fredstid ha en från övriga län avvikande organisation.

 7

Kronofogdemyndigheterna

Av förordningen (1987:1314) om lokaliseringen av kronofogdemyndigheterna framgår

att det finns en kronofogdemyndighet i varje län. Dessutom finns det som

tidigare nämnts drygt 100 verksamhetsställen över hela landet. Från och med den

1 juli 1994 är kronofogdemyndigheterna organiserade i åtta samverkansområden.

Inom varje område finns en samordningsmyndighet.

 Kronofogdemyndigheterna leds av en styrelse. En länskronodirektör är

myndighetschef. Myndigheterna är vanligen organiserade i en administrativ enhet,

en enhet för betalningsföreläggande, en enhet för tillsyn i konkurs, en

försäljningsenhet, en specialindrivningsenhet och en eller flera fältenheter.

 För kronofogdemyndigheterna har RSV upprättat en krigsuppgiftsbeskrivning där

det framgår vilka uppgifter som skall läggas ned under krigsförhållanden och i

vilken omfattning övrig verksamhet skall bedrivas. Sammanfattningsvis kan sägas

att huvuddelen av kronofogdemyndigheternas verksamhet inte skall upprätthållas

under krig. Om indrivningsåtgärder över huvud taget är möjliga bör de företas

endast mot gäldenärer med höga bearbetningsbara skulder, och mot gäldenärer som

det av annan särskild anledning finns skäl att vidta indrivningsåtgärder mot.

Remissinstanserna har inte haft några invändningar mot dessa ställningstaganden.

Även regeringen delar RSV:s bedömning därvidlag. Indrivningsåtgärder bör förutom

vid grov ekonomisk brottslighet framför allt komma i fråga om gäldenärer på ett

eller annat sätt försöker undandra större belopp från sina borgenärer och det är

fara i dröjsmål.

 Som RSV påpekat kan inte heller uteslutas att även andra frågor än rena

indrivningsfrågor kan komma att aktualiseras hos kronofogdemyndigheterna, t.ex.

handräckningsärenden och viktiga frågor angående summarisk process.

Arbetsuppgifter som sammanhänger med ackord, likvidation, konkurs och

avhysningar kommer att bedrivas i starkt minskad omfattning. Även i sådana fall

planeras handläggning ske av endast prioriterade uppgifter.

 Verksamhetsindragningarna för kronofogdemyndigheterna innebär att betydande

personalindragningar kan ske och att verksamheten kan koncentreras till en eller

två avdelningar i residensstäderna (dock Eskilstuna i Södermanlands län och

Skövde i Skaraborgs län).

 För att uppnå fördelar från bl.a. administrativ synpunkt och i be-

vakningshänseende har RSV planerat att samlokalisera de krigsorganiserade

kronofogdemyndigheterna med skattemyndigheter. Länsstyrelsen i Dalarna och

Kronofogdemyndigheten i Kopparbergs län har motsatt sig en samlokalisering av

skattemyndighet och kronofogdemyndighet i krigsorganisationen. Mot

samlokalisering talar att det kan försvåra för allmänheten att särskilja

myndigheterna och deras uppgifter. Enligt vår uppfattning finns det emellertid

starka skäl som talar för en samlokalisering i krigsorganisationen. Ett av dessa

är att verksamheterna hos myndigheterna förväntas minska i sådan omfattning att

det som blir kvar av organisatoriska skäl vinner på samlokalisering. Till de

organisatoriska fördelarna hör även att en samlokalisering kan underlätta

informationsutbytet mellan myndigheterna t.ex. vad gäller uppgifter från

skattemyndighetens regionala samverkan med länsstyrelsen under höjd beredskap.

Andra skäl som talar för samlokalisering är att resurser för bevakning och

elförsörjning samt tele- och dataförbindelser kan koncentreras. Regeringen

ansluter sig därför till RSV:s uppfattning att samlokalisering bör ske under ett

krigsskede.

5.4 ADB-frågor m.m.

Skatteförvaltningens ADB-system

Flera remissinstanser uttrycker farhågor angående sårbarheten hos

skatteförvaltningens ADB-system. Rikspolisstyrelsen påpekar att polisväsendets

operativa verksamhet till stor del bygger på ett väl fungerande datasystem hos

RSV. Styrelsen uppger dock att de olägenheter i form av ett bortfall av

datorförbindelserna med RSV som en eventuell väpnad konflikt kan tänkas medföra

bedöms som överkomliga. ÖCB anför att det är viktigt att redan i fred bygga upp

maskinellt robusta ADB-system med fortifikatoriskt skydd och att decentralisera

ADB-verksamheten till regional och lokal nivå. ÖCB uppger att system som

uteslutande bygger på centrala lösningar gör hela datasystemmiljön mycket

sårbar. ÖCB noterar med tillfredsställelse att RSV föreslår att

systemstrukturerna utvecklas mot öppna system vilket skulle öka säkerhetsnivån.

Statskontoret anser att RSV:s ADB-säkerhet är otillfredställande. Stats-

tjänstemannaförbundet, Länsstyrelsen i Dalarna och Kronofogdemyndigheten i

Kopparbergs län framför liknande synpunkter och förordar ett decentraliserat

system. Lantmäteriverket anser att kraven på driftsäkerhet bör stämmas av mellan

RSV och de myndigheter som RSV:s ADB-system samverkar med.

 Skatteförvaltningens ADB-system kan i stort sägas följa den organisatoriska

strukturen hos förvaltningen genom att datorerna samverkar på central, regional

och lokal nivå. Samtliga skattemyndigheter och lokalkontor är anslutna till

skatteförvaltningens datanät.

 ADB-systemet utgår från en centraldator hos RSV DataService som innehåller

system för bl.a. uttag av inkomstskatt och mervärdesskatt. Hos de fem regionala

organisationerna har RSV DataService datorer för folkbokföring samt

fastighetstaxering. Systemet för punktskatter finns i Ludvika. För datorstödet

på de olika lokalkontoren används persondatorer hopkopplade i lokala nätverk.

Skatteförvaltningens datanät hanterar kommunikation mellan

arbetsplatsutrustningen och de olika värddatorerna samt även kommunikation

mellan de i systemen ingående värddatorerna. I persondatorerna körs

terminalemuleringar mot de olika värddatormiljöerna (jfr RSV Rapport 1993:8 s.

87).

 Antalet terminaltransaktioner mot det centrala skatteregistret uppgick 1993

till nästan 190 miljoner, vilket vid högbelastning innebär omkring 1 miljon

transaktioner dagligen. Antalet transaktioner mot centrala skatteregistret har

nästan tredubblats under perioden 1989-1993. ADB-beroendet kommer av allt att

döma att fortsätta att öka. Genom lagstiftning som trädde i kraft den 1 juli

1994 (prop. 1993/94:224, bet. 1993/94:SkU42, SFS 1994:764) har

skattemyndigheterna t.ex. fått möjlighet att fr.o.m. 1995 års taxering fatta

vissa beslut av masskaraktär genom ADB. Riksdagen har också nyligen beslutat

regler som gör det möjligt att ersätta den pappersbaserade ärendehanteringen med

elektroniska dokument och elektroniska akter (jfr prop. 1994/95:93, bet.

1994/95:SkU15, SFS 1994:1905 m.fl.). Det övergripande syftet bakom

datoriseringen är att öka effektiviteten i ärendehanteringen. För att

effektiviteten skall kunna upprätthållas under kriser och krig krävs en hög

tillförlitlighet i ADB-systemen redan i fredstid. Ett mått på tillförlitligheten

i fredstid är tillgängligheten för terminaltransaktioner i centraldatorn vilken

för 1993 var 99,69 procent.

 RSV har bl.a. i verkets handlingsplan för ADB-utvecklingen inom

skatteförvaltningen och exekutionsväsendet (RSV Rapport 1991:7) angett att ett

ökat leverantörsoberoende avseende såväl mjukvara som hårdvara eftersträvas

genom införande av s.k. öppna system. Detta möjliggör att programvara kan

flyttas mellan olika typer av hårdvara och att flexibiliteten och därmed även

ADB-säkerheten ökar betydligt.

 I ÖCB:s programplan för det civila försvaret 1994/95-1998/99 redovisas

funktionens förmåga vad gäller ADB-systemen enligt följande. Som önskvärd

förmåga anges bl.a. att reservdrift skall finnas till stordatorn. Reservdrift

skall även finnas för vitala funktioner i folkbokföringssystemet. Som bedömd

förmåga den 30 juni 1994 anges: Reservdrift på stordator är planlagd till annan

anläggning. En första test är genomförd med godkänt resultat. Datorkapacitet och

förmåga till omkoppling av nätet utgör gränssättande faktorer. En utredning om

tekniska möjligheter att med kort varsel genomföra förändringar av skatter har

genomförts. Planläggning av reservdriftsrutiner för folkbokföringssystemet har

inletts och införande bedöms påbörjas före den 30 juni 1994. Målet är att

övergång till reservdrift för hela systemet skall kunna ske inom några dygn.

Under programplaneperioden kommer ett fortsatt arbete att pågå för att ta bort

de gränssättande faktorer som gäller reservdrift på stordatorn. Arbetet att

finna tekniska möjligheter att med kort varsel genomföra förändringar av skatter

kommer att fortsätta. Reservdriftsrutiner för folkbokföringssystemet kommer att

börja tillämpas.

 Av programplanen för det civila försvaret 1995/96-1999/00 framgår att det inom

funktionen pågår en utredning i syfte att fastställa det optimala antalet ADB-

driftställen. Utredningen innefattar även frågor kring skydd och driftsäkerhet

samt anläggningarnas uthållighet under t.ex. ett krigsskede. ÖCB anser att det

är önskvärt att koncentrera datordriften till ett fåtal driftställen. Härigenom

kan uthålligheten ökas bl.a. genom ett bra fortifikatoriskt skydd, möjlighet att

förse driftställena med reservkraft och dubblering av andra stödfunktioner.

Reservdelar till ADB-driften skall säkerställas bl.a. genom ett minskat beroende

av utländska leverantörer. Funktionen har förberett återstart av datorsystemen

på alternativa driftställen. För vissa system är överflyttningen planerad och

övad med gott resultat. För andra pågår färdigställande av katastrofplaner och

förberedelser för drift på alternativa driftställen. Av rapporten framgår att

funktionens ADB-beroende är en gränssättande faktor då det gäller att fullgöra

funktionens uppgifter inom totalförsvaret.

 I den i den senast nämnda programplanen angivna utredningen har RSV kommit

fram till att ADB-verksamheten för folkbokförings- och fastighetstaxeringssyste-

men skall följa RSV Dataservices regionala uppbyggnad och koncentreras till fem

driftsställen. ADB-strukturen för dessa system har också ändrats i enlighet med

detta.

 Regeringen delar uppfattningen att skatteförvaltningens ADB-system utgör en

gränssättande faktor och att det är mycket viktigt att åtgärder vidtas för att

säkra ADB-systemet under kriser och krig. Enligt vår uppfattning måste det

krigstida ADB-systemet vila på fredstida system. Det är därför viktigt att det

fredstida ADB-stödet är robust och uthålligt och att det är tillräckligt

flexibelt för att snabbt kunna anpassas till extraordinära förhållanden.

 Det är som vissa remissinstanser påpekat så att ett centraliserat ADB-system i

sig kan utgöra en större risk för t.ex. sabotagehandlingar än ett

decentraliserat system. En annan svag punkt för system som är uppbyggda kring

centrala funktioner är att kommunikationen med användarna på lokal/regional nivå

måste fungera. Ett centralt system kan dock t.ex. vad gäller möjligheterna till

fortifikatoriskt skydd, reservdrift, möjlighet till dubblering av vissa

stödfunktioner m.m. ha fördelar. Från administrativ synpunkt kan ett centralt

ADB-system också innebära kompetensfördelar. I sammanhanget bör även påpekas att

gränsdragningen mellan centrala och lokala/regionala system inte alltid är lätt

att göra då även lokala/regionala system måste samverka för att riksgemensamma

register skall kunna föras.

 Den nuvarande ordningen med ett stort beroende av centrala funktioner har

historiska skäl och det har först under senare tid blivit tekniskt och

ekonomiskt möjligt med decentraliserade system som bygger på kraftfulla datorer

på lokal/regional nivå. Denna utveckling har under senare år inneburit att allt

fler gått ifrån lösningar med centraldatorer till mer decentraliserade system.

Ett exempel på detta utgör kronofogdemyndigheternas nya ADB-stöd INDEX. Det

nuvarande systemet (REX) bygger på en centraldator i Stockholm. I och med INDEX,

som beräknas vara fullt utbyggt 1997, byts centraldatorn ut mot ett system med

en databas i varje län (se RSV Rapport 1994:2). Även skatteförvaltningens system

bygger som tidigare nämnts på omfattande datorkraft på lokal och regional nivå

och det är främst på dessa nivåer som den senare utvecklingen skett. Det finns

dock som inledningsvis nämnts fortfarande ett stort beroende av centrala

funktioner.

 Att planera för att under krigstid skapa lokala datormiljöer som fungerar helt

självständigt framstår mot bakgrund av den fredstida uppbyggnaden av

skatteförvaltningens ADB-system och de såväl tekniska som personella problem

detta skulle medföra, för närvarande inte som rimligt. Det finns inte heller

skäl att i detta sammanhang föreslå mer genomgripande förändringar i den

fredstida uppbyggnaden av skatteförvaltningens ADB-stöd. Detta gäller inte minst

mot bakgrund av ADB-systemets höga tillförlitlighet i fredstid samt den

planläggning som skett och pågår för att stärka uthålligheten och minska

sårbarheten under kriser och krig och de kostnader som en omläggning skulle

medföra.

 Enligt vår uppfattning är det emellertid viktigt att såväl driftsäkerhet som

sårbarhetsaspekter beaktas i samband med den fortsatta utvecklingen av

skatteförvaltningens ADB-system. Regeringen vill i detta sammanhang understryka

att det mot bakgrund av skatteförvaltningens stora ADB-beroende är angeläget att

flexibiliteten i systemen hålls så hög som möjligt samtidigt som sårbarheten

minimeras. I ett längre perspektiv kan givetvis även frågan om mer självständigt

fungerande lokala/regionala databaser komma att aktualiseras.

 Regeringen står emellertid för närvarande bakom den övergripande inriktning

som ÖCB och RSV har för att säkerställa datordriften. Vår bedömning är att en

övergång till s.k. öppna system kombinerat med de övriga förberedelser som

gjorts bl.a. för alternativa driftställen i betydlig grad har stärkt och, i den

mån arbete återstår, kommer att stärka ADB-säkerheten.

Manuella rutiner

Riksrevisionsverket (RRV) anser att skatteförvaltningen trots ADB-beroendet

borde ha förmåga att upprätthålla den grundläggande funktionen i skattesystemet

så länge betalningssystemet i landet fungerar. RRV anser inte att det klart

framgår om det finns eller är möjligt att utforma de manuella rutiner som kan

krävas i ett yttersta läge. Även Kronofogdemyndigheten i Kopparbergs län anser

att manuella rutiner borde arbetas fram.

 I regeringens uppdrag till RSV 1988 anges att RSV i det fortsatta

planläggningsarbetet bör öka möjligheten att upprätthålla datorstödet men att

planeringen emellertid också bör innefatta att ett till stora delar manuellt

förfarande måste tillgripas.

 Utredningen om översyn av lagstiftningen för det finansiella området under

krigsförhållanden (Dir 1993:55) utreder för närvarande bl.a. hur

betalningsförmedlingen för viktigare betalningar skall gå till i ett datorlöst

tillstånd.

 Regeringen anser att planeringen fortfarande bör utgå från att de

grundläggande funktionerna i beskattningssystemet skall kunna fungera även i ett

datorlöst tillstånd även om ambitionsnivåerna då får sättas betydligt lägre än i

fredstid. Målsättningen bör som RRV påpekar vara att de grundläggande

funktionerna i beskattningssystemet skall fungera så länge som

betalningssystemet fungerar, eftersom en kollaps i skattesystemet skulle kunna

innebära en alltför stor påfrestning på betalningssystemet.

 Planeringen för ett manuellt förfarande är inte minst viktig mot bakgrund av

den sårbarhet som finns generellt i el- och telenätet. Även om

skatteförvaltningens datorsystem blir mer robust genom en övergång till öppna

system och genom möjligheten till reservdrift måste vid bedömningen av

sårbarheten i ADB-hanteringen även beaktas att företagens uppgiftslämnande till

skatteförvaltningen i fredstid i hög grad bygger på datorkraft. Regeringen anser

därför att sådana manuella rutiner som remissinstanserna efterlyst bör arbetas

fram och förberedas av RSV för att finnas till hands som en sista åtgärd under

allvarliga krissituationer. Detta ligger också i linje med vad ÖCB har angett i

sin programplan för det civila försvaret 1995/96-1999/00, nämligen att för vissa

verksamhetsområden inom funktionen skall begränsade manuella rutiner förberedas.

6 Fullmaktslagstiftningen

6.1 Allmänt

Regeringens förslag: Nuvarande fullmaktslagstiftning på beskattningsområdet, som

återfinns i lagen om taxeringsväsendet under krigsförhållanden m.m., skall

ersättas av en ny lag om beskattning, förtullning och folkbokföring under krig

eller krigsfara m.m.

 Den nya lagen skall tillämpas vid beskattning, förtullning, folkbokföring och

förande av vissa register under krig, vid krigsfara eller vid sådana

utomordentliga förhållanden som är föranledda av att det är krig utanför

Sveriges gränser eller av att Sverige har varit i krig eller krigsfara.

 Lagen reglerar regeringens befogenheter att meddela föreskrifter som annars

skall meddelas genom lag.

 En föreskrift av regeringen skall få begränsas till vissa grupper av personer,

varor eller företeelser eller vissa delar av landet.

 Om regeringen meddelat föreskrifter utan att Sverige befinner sig i krig skall

dessa inom viss tid underställas riksdagen.

 RSV:s förslag: RSV:s förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens

förslag. RSV har dock inte föreslagit att tullar skall omfattas av

fullmaktslagen.

 Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker eller har inte något att

erinra mot förslagen.

Skälen för regeringens förslag:

Gällande regler

Regleringen av beskattningsförfarandet m.m. under kriser och krig återfinns i

lagen (1957:686) om taxeringsväsendet under krigsförhållanden m.m., nedan

benämnd 1957 års lag, och kungörelsen (1958:388) med vissa bestämmelser rörande

taxering, uppbörd och folkbokföring under krigsförhållanden.

 Lagen innebär i huvudsak att regeringen eller myndighet som regeringen

bestämmer vid krig eller krigsfara får meddela föreskrifter om

beskattningsförfarandet som avviker från de vanliga fredstida reglerna.

Regeringen får bl.a. förordna att taxering inte skall verkställas eller

verkställas i annan ordning än enligt taxeringslagen (1990:324). Har sådant

förordnande meddelats förutsätts att riksdagen i efterhand beslutar om ordningen

för taxeringen under krigsperioden. Ett sådant förslag skall läggas fram senast

vid den riksdagssession som börjar närmast efter det att förordnandet upphört

att gälla (1 §). I lagen anges vidare att regeringen får förordna att i stället

för vad som stadgas i uppbördslagen (1953:272) och folkbokföringslagen

(1991:481) skall gälla vad regeringen föreskriver (3 §). Lagen innehåller

motsvarande bestämmelser om avvikelser från bestämmelser i andra författningar

om tull, skatt, accis eller annan allmän avgift (4 och 5 §§). Lagen innefattar

inte något bemyndigande för regeringen att besluta om uttagande av nya eller

högre skatter utan innebär endast en rätt att "vidtaga sådana av praktiska skäl

betingade åtgärder som erfordras för taxerings- och uppbördsverksamhetens

bedrivande" (prop. 1957:176 s. 42). På tullområdet ansågs dock förhållandena så

speciella att det bedömdes nödvändigt att lagstiftningen medgav en rätt att

besluta om tullfrihet (jfr 4 § i 1957 års lag).

 Som tidigare nämnts överensstämmer delar av den nuvarande fullmakts-

lagstiftningen inte med regeringsformens regler om delegation. Till detta kommer

att beskattningssystemet har ändrats i sådan omfattning att författningarna inte

längre kan sägas fylla sina syften. Regeringen föreslår därför att den nu

gällande lagstiftningen upphävs och ersätts med en ny lag om beskattning,

förtullning och folkbokföring under krig eller krigsfara m.m. Regeringen avser

att senare besluta om nödvändiga förordningsändringar.

Utgångspunkter för den nya lagstiftningen

Som inledningsvis nämndes är den nuvarande fullmaktslagstiftningen föråldrad och

bör moderniseras. Även om principerna bakom den tidigare lagstiftningen i hög

grad alltjämt har bärighet är ändringsbehoven både språkligt, innehållsmässigt

och redaktionellt av sådan omfattning att det är påkallat med en helt ny

lagstiftning.

 Den lagstiftning vi föreslår har en i förhållande till 1957 års lag och RSV:s

förslag avvikande utformning. En av utgångspunkterna för den nya lagstiftningen

är att bestämmelserna skall utformas på ett generellt och likartat sätt. Både

1957 års lag och RSV:s förslag har disponerats på så sätt att det i de enskilda

paragraferna angetts vilka lagar som omfattas av bestämmelsen och vilka

befogenheter bestämmelsen ger i fråga om de angivna lagarna. Bestämmelserna

kompletteras sedan med en generell fullmakt för skatteområdet (jfr 5 § 1957 års

lag och 9 § i RSV:s förslag). I såväl 1957 års lag som RSV:s förslag anges

därför - förutom vad gäller den generella fullmakten - tämligen detaljerat vilka

befogenheter som åsyftas beträffande de enskilda skatteförfattningarna.

Regeringen anser att en lämpligare utformning är att ange att lagen generellt

tillämpas vid beskattning, förtullning och folkbokföring. De avgifter som

omfattas av lagen och som inte är att hänföra till tullar, anges genom

uppräkning (se 2 §). De åtgärder som kan komma i fråga har också utformats på

ett mer generellt sätt. På så sätt undviks en stel detaljreglering som

fortlöpande behöver anpassas till ändringar i den lagstiftning som omfattas av

fullmaktslagen.

 Regeringen föreslår, i likhet med vad som huvudsakligen gäller enligt

nuvarande regler, att fullmaktslagstiftningen endast skall ta sikte på

förfaranderegler. Avgränsningen mellan förfaranderegler och materiella regler

kan vara svår att göra. Utgångspunkten bör dock vara att beslut om ändring av de

materiella reglerna för t.ex. skatteuttaget och beslut om ändring av själva

skattesatserna bör ankomma på riksdagen - eller på organ som övertar riksdagens

funktioner vid kriser och krig - att fatta. Regeringsformen (RF) medger en stor

flexibilitet vad gäller möjligheten att under kriser och krig fatta beslut om

nya eller ändrade skatter och avgifter. Om förhållandena kräver det skall en

inom riksdagen utsedd särskild krigsdelegation träda i riksdagens ställe (13

kap. 2 § RF). Är riket i krig och kan till följd därav varken riksdagen eller

krigsdelegationen fullgöra sina uppgifter, skall regeringen handha dessa i den

mån den finner det behövligt för att skydda riket och slutföra kriget (13 kap. 5

§ RF).

 Möjligheter att under kriser och krig förordna om avvikelser från fredstida

regler genom fullmaktslagstiftningen bör i enlighet med vad som gäller för

närvarande finnas också på tullområdet (jfr 4 och 5 §§ 1957 års lag).

 I samband med det svenska medlemskapet i EU har den tidigare svenska

tullagstiftningen i stora delar upphävts och ersatts av bestämmelser i form av

gemenskapsförordningar som blivit direkt gällande svensk rätt. På tullområdet

innehåller den nationella lagstiftningen numera endast utfyllande bestämmelser

till EU-bestämmelserna. Även om beslutanderätten på tullområdet sålunda

överlåtits på EU är grunden för samarbetet strikt mellanstatligt.

Medlemsländerna har härvid inte gett upp sina anspråk på att utgöra i

folkrättslig mening suveräna stater (se prop. 1994/95:19, del 1 s. 33-34). Ett

medlemskap i EU kan därför på folkrättslig grund inte utgöra hinder för att

under krig och likartade förhållanden meddela föreskrifter av de slag och med de

begränsningar fullmaktslagen ger på tullområdet (jfr avsnitt 6.2).

 Även om det i tullens verksamhet under kriser och krig kan tänkas uppkomma en

del specifika problem är problemställningarna vad gäller förfarandereglerna i

samband med fastställande av skatter och avgifter likartade. Detta beror bl.a.

på att de skatter och avgifter som hanteras av tullen - i den mån de inte är

desamma - har stora likheter med skatteförvaltningens materia. Tullen svarar i

fredstid t.ex. för en del av mervärdesbeskattningen. De föreslagna

befogenheterna har också en allmän och generell utformning. Vi föreslår därför

att även förfarandereglerna i samband med fastställande och uppbörd av tullar

och de skatter och avgifter som fastställs i samma ordning som gäller för tullar

skall omfattas av den nya fullmaktslagen.

 I 4 § 1957 års lag finns en möjlighet för regeringen att besluta bl.a. om

tullfrihet för importerade varor. Regeln motiverades bl.a. av sårbarhetsskäl då

man ville undvika en anhopning av gods framför allt i importhamnarna. En sådan

anhopning skulle även medföra att varorna inte snabbt nog skulle nå sin adressat

och även medföra problem för tullen vad gäller handhavandet av varorna (jfr

prop. 1957:176 s. 43-45). Mot bakgrund av de rutiner som numera används vid

förtullningen har de skäl som legat till grund för bestämmelserna i 4 § 1957 års

lag fallit bort. Enligt vår uppfattning finns det därför inte skäl att ha

speciella regler om tullfrihet i fullmaktslagstiftningen. I den mån sådana

åtgärder blir aktuella bör, i likhet med vad som gäller på skatte- och

avgiftsområdet i övrigt, beslut från riksdagen eller beslut från organ som satts

i riksdagens ställe kunna avvaktas.

 Det huvudsakliga området för den föreslagna fullmaktslagstiftningen begränsas

därför till regler om förfarande vid fastställande och betalning m.m. av

skatter, tullar och avgifter. Någon uppräkning av de skatte- och

tullförfattningar som omfattas av lagen föreslås inte. Däremot räknas de

avgifter upp som omfattas av fullmaktslagstiftningen genom en hänvisning till de

författningar som reglerar avgifterna i fråga. Anledningen till att

skatteförfattningarna inte räknas upp är att fullmaktslagen skall omfatta

samtliga utskylder som benämns skatter i de författningar som reglerar skatten i

fråga om den inte är att betrakta som tull. Med tull avses de tullar, andra

skatter och avgifter som uppbärs i den ordning som föreskrivs i

gemenskapsförordningarna och tullagen (1994:1550, jfr 1 § tullagen). På

avgiftsområdet i övrigt är däremot lagen inte lika heltäckande. För

tillämplighet krävs att avgiften omnämns i 2 §. Lagens tilllämpningsområde

behandlas ytterligare i författningskommentaren (jfr avsnitt 8).

Sammanfattningsvis kan dock sägas att de avgifter som omfattas av lagstiftningen

är sådana som administreras av skatteförvaltningen eller, om de omfattas av

begreppet "tull" av Tullverket.

 Andra lagar som faller inom den föreslagna fullmaktslagstiftningen är

folkbokföringslagen och vissa registerlagar nämligen skatteregisterlagen

(1980:343), utsökningsregisterlagen (1986:617), lagen (1990:1536) om

folkbokföringsregister och tullregisterlagen (1990:137). Anledningen till att

registerlagarna bör omfattas av lagstiftningen är att krig eller krigsfara kan

medföra speciella problem just vad gäller möjligheten att föra ADB-register.

 Som tidigare påpekats kommer ett krig att innebära att skatte- och

kronofogdemyndigheterna får minskade resurser för att utföra sina uppgifter.

Detta i kombination med de svårigheter som ett krig i sig kan tänkas medföra för

verksamheten innebär att ambitionsnivåerna i många fall kommer att behöva sänkas

och att de viktigaste uppgifterna kommer att behöva prioriteras på bekostnad av

annat.

 Enligt vår uppfattning är det angeläget att planeringen styrs genom att

övergripande mål för verksamheten anges (angående de övergripande målen för

skatte-, uppbörds- och folkbokföringssystemen, se avsnitt 4). De prioriteringar

som sedan görs bör ske utifrån de mål som ställts upp. RSV har som ett led i

planeringen av prioriteringsordningen gjort upp en detaljerad

krigsuppgiftsförteckning för skattemyndigheterna och en motsvarande

krigsuppgiftsbeskrivning för kronofogdemyndigheterna.

 Även om gränsen mellan vad som kan sägas vara rena prioriteringsfrågor och

frågor som inte är det ofta är svår att dra, anser vi att rena

prioriteringsfrågor av myndigheters verksamhet av flera skäl inte lämpar sig för

fullmaktslagstiftningen. Utgångspunkten för fullmaktslagstiftningen bör i

stället vara att skapa nödvändig flexibilitet för att de övergripande målen för

verksamheten under kriser och krig skall kunna uppnås. Vi föreslår därför inte

regler motsvarande de som RSV har föreslagit vad gäller att regeringen skall få

förordna om begränsningar av kronofogdemyndighetens åligganden enligt bl.a.

utsökningsbalken.

 Fullmaktsregleringen föreslås, i likhet med vad som gäller för närvarande och

i enlighet med vad som gäller för fullmaktslagstiftning på andra områden, träda

i omedelbar tillämpning vid krig. Även fortsättningsvis föreslås att

fullmaktslagstiftningen också skall få sättas i tillämpning genom föreskrift av

regeringen, vid sådana utomordentliga förhållanden som är föranledda av att det

är krig utanför Sveriges gränser eller av att Sverige har varit i krig eller

krigsfara.

 Föreskrifter som regeringen meddelar när Sverige inte är i krig bör, i likhet

med vad som gäller enligt 1957 års lag, underställas riksdagen inom en månad

från utfärdandet. Föreskriften upphör att gälla, om den inte underställs

riksdagen i rätt tid eller om riksdagen inte godkänner den inom två månader från

det att den underställdes.

 När fullmaktsregleringen tillämpas bör - även det i likhet med vad som gäller

i dag - inte föreskrifter som meddelats i lag eller annan författning meddelade

föreskrifter gälla om de strider mot bestämmelserna i fullmaktslagen eller mot

föreskrifter som meddelats med stöd av denna.

 I enlighet med vad Lagrådet anfört anges i fullmaktslagen uttryckligen att en

föreskrift av regeringen skall få begränsas till vissa grupper av personer,

varor eller företeelser eller vissa delar av landet.

 I 2 § andra stycket 1957 års lag anges att senast vid den riksdagssession, som

börjar näst efter det att förordnande om ändring i taxeringsförfarandet skett,

skall för riksdagen läggas fram förslag rörande taxeringen för den tid under

vilken förordnandet gällt. Vi anser att bestämmelsen är onödig och i vissa

situationer olämplig. Enligt vår bedömning är det viktigt att flexibiliteten

även vad gäller tidsaspekten är god. Om regeringen med stöd av

fullmaktslagstiftningen meddelat föreskrifter om att taxeringen skall ske på ett

sätt som avviker från taxeringslagen bör detta inte automatiskt medföra att

riksdagen i efterhand genom lag skall kunna ange vilka regler som gällt för

taxeringen. Om det däremot varit nödvändigt att t.ex. för näringsidkare besluta

om en tillfällig taxering är det lämpligt att riksdagen beslutar om hur den

slutliga taxeringen skall gå till. Detta behöver dock inte regleras i

fullmaktslagstiftningen. Enligt vår bedömning medför inte heller ett borttagande

av bestämmelserna i 2 § andra stycket i 1957 års lag att riksdagens möjligheter

försämras att besluta om vad som skall gälla om taxeringen uppskjutits.

 Enligt 10 § förordningen till 1957 års lagstiftning skall vad i taxerings-

förordningen stadgas om tid för anförande av besvär angående taxering inte

gälla. RSV har i förslaget till ny förordning föreslagit en motsvarande

bestämmelse som även skall omfatta omprövningsförfarandet. Bestämmelser om

överklagande och omprövning av beslut återfinns numera uteslutande i lag.

Regeringen anser därför att en bestämmelse med det innehåll RSV föreslagit skall

införas i den nya fullmaktslagen. Bestämmelsen bör ges en generell utformning

för att den skall täcka in samtliga de lagar som fullmaktslagen omfattar.

6.2 Skatter, tullar och avgifter

Regeringens förslag: Regeringen skall få föreskriva att beslut i fråga om skatt,

tull eller avgift tills vidare inte skall fattas eller skall fattas vid annan

tidpunkt, på annat sätt eller för annan period än som annars föreskrivs. En

föreskrift får innefatta att deklarations- eller annan uppgiftsskyldighet tills

vidare inte skall fullgöras eller fullgöras vid annan tid, på annat sätt eller

för annan period än som annars föreskrivs. En föreskrift kan även avse att

skatt, tull eller avgift skall betalas eller återbetalas vid annan tidpunkt, på

annat sätt eller för annan period än som annars föreskrivs.

 Regeringen skall få föreskriva att beslut om skatt, tull eller avgift får

fattas av någon annan myndighet än som anges i de fredstida bestämmelserna.

 RSV:s förslag: RSV:s förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag

förutom att RSV som tidigare nämnts (se avsnitt 6.1) inte lagt några förslag om

tullar.

 Remissinstanserna: Remissinstanserna har tillstyrkt eller inte haft något att

erinra mot förslagen.

 Skälen för regeringens förslag: Förslagen motsvarar i huvudsak reglerna i 1957

års lag. Vissa preciseringar och modifieringar som t.ex. att den överflyttning

av bestämmelser om uppgiftsskyldighet som 1990 skett från taxeringslagen till

lagen (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter beaktas genom de

föreslagna reglerna.

 De föreslagna reglerna medger att regeringen vidtar en rad skiftande åtgärder

på skatteområdet. I det följande skall några av de åtgärder som framför allt kan

komma i fråga behandlas närmare.

 8

Inkomsttaxering

Under mer allvarliga kriser och i krig kan det vara nödvändigt att snabbt kunna

besluta att taxering enligt taxeringslagen inte skall verkställas eller att den

skall verkställas på annat sätt än som anges i taxeringslagen. Det kan även

finnas anledning att taxera endast vissa skattskyldiga t.ex. företag. En sådan

möjlighet finns även enligt 2 § 1957 års lag (jfr prop. 1957:176 s. 41).

 På motsvarande sätt bör regeringen kunna få besluta att uppgiftsskyldighet

inte skall fullgöras eller fullgöras på annat sätt eller för annan period än som

anges där. Den uppgiftsskyldighet som regleras gäller i huvudsak uppgifter till

ledning för egen taxering i form av självdeklaration och uppgifter för kontroll

av annans taxering i form av kontrolluppgifter.

 Kontrolluppgiftsskyldigheten är mycket omfattande och medför betydande

arbetsuppgifter för såväl uppgiftslämnaren som skatteförvaltningen.

Kontrolluppgifter lämnas i stor omfattning elektroniskt i form av ADB-

upptagningar. Företagen lämnar även standardiserade räkenskapsutdrag (SRU)

elektroniskt.

 Ett rimligt antagande är att företagens möjligheter att lämna uppgifter under

kriser och krig kan komma att i hög grad försämras. Även skattemyndigheternas

förmåga att ta emot och bearbeta uppgifter kommer att försämras. Detta gäller

inte minst mot bakgrund av de störningar som kan uppkomma i överföringen av

uppgifter på elektronisk väg och befarade datastörningar samt de

personalminskningar som kan bli nödvändiga. Det kan av dessa skäl bli nödvändigt

att genomföra kraftiga förenklingar i uppgiftsskyldigheten. Regeringen bör

därför ha möjlighet att föreskriva att kontrolluppgiftsskyldighet och

deklarationsskyldighet inte behöver fullgöras eller fullgöras på annat sätt

eller för annan period än som anges i lagen om självdeklaration och

kontrolluppgifter.

 Regeringen bör även ha möjlighet att föreskriva att beslut om taxering skall

få fattas av någon annan myndighet än som anges i fredstida regler. Regeringen

bör t.ex. ges möjlighet att föreskriva att skattemyndighet skall få meddela

beslut om t.ex. taxering i fråga om skattskyldig som vistas inom myndighetens

verksamhetsområde utan att vara folkbokförd där.

Fastighetstaxering

I RSV:s rapport anges att allmän och särskild fastighetstaxering enligt

fastighetstaxeringslagen (1979:1152) är uppgifter som inte bör prioriteras under

kriser och i krig. Regeringen delar den bedömningen och ansluter sig till

förslaget att regeringen skall få förordna att sådan taxering tills vidare inte

skall verkställas. I regeringens befogenheter bör därför även ingå att få

föreskriva att fastighetstaxering skall verkställas vid annan tidpunkt, på annat

sätt eller för annan period än som anges i fastighetstaxeringslagen.

 9

Indirekta skatter

Den indirekta beskattningen har fått allt större betydelse både från

statsfinansiell synpunkt och som ekonomiskt styrmedel. Regler om förfarandet vid

indirekt beskattning återfinns framför allt i mervärdesskattelagen (1994:200)

och lagen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter.

 Delar av den indirekta beskattningen, framför allt vad gäller skatteslag och

skattesubjekt som rör eller omsätter stora belopp, har som RSV redogjort för i

rapporten en hög prioritet även under krigsförhållanden. Andra delar av den

indirekta beskattningen har betydligt lägre prioritet och sådan beskattning bör

under krigsförhållanden helt kunna slopas.

 RSV har i rapporten pekat på att de små och medelstora företagen utgör 95

procent av samtliga företag men att de endast svarar för 30 procent av inbetalad

mervärdesskatt och att en manuell bevakning av inbetalningarna från de största

företagen torde vara genomförbar. Beträffande mindre och medelstora företag

torde endast en stickprovskontroll kunna förekomma.

 Punktskatterna rör ett förhållandevis litet antal skattskyldiga och är av den

anledningen lätta att administrera. Vissa av dem rör å andra sidan från

statsfinansiell synpunkt mindre betydande belopp, varför de av den anledningen

inte behöver prioriteras.

 Regeringen bör därför, i likhet med vad som gäller för närvarande och som

föreslås beträffande inkomsttaxeringen, få föreskriva att beslut om indirekt

beskattning tills vidare inte skall fattas. För de fall där beskattnings-

verksamheten kan fortgå under kriser och krig kan även finnas behov av att vidta

starkt förenklande åtgärder. I regeringens befogenheter bör därför även ingå att

få föreskriva att beskattningen skall få ske på annat sätt än som anges i nämnda

lagar.

Uppbörd

Uppbördslagstiftningen behandlar huvudsakligen förfarandet varigenom skatter och

vissa avgifter betalas in. Regler om uppbörd av skatter och avgifter återfinns

förutom i uppbördslagen t.ex. i lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter

från arbetsgivare, lagen (1958:295) om sjömansskatt, lagen om punktskatter och

prisregleringsavgifter, lagen (1941:416) om arvs- och gåvoskatt samt

mervärdesskattelagen.

 Uppbörden rör bl.a. frågor om debitering av slutlig skatt och betalning av

preliminär skatt samt fastställande av underlag för egenavgifter. Uppbörden

tillhör ett av de områden som måste prioriteras högt under kriser och krig för

att nödvändiga medel skall flyta in i statskassan. Eftersom

taxeringsverksamheten kommer att ha en betydligt lägre prioritet under krig och

krigsfara kommer uppbörden att få en relativt sett ökad betydelse. För att

flexibiliteten i uppbördsförfarandet skall kunna upprätthållas under kriser och

krig bör regeringen, i likhet med vad som gäller för närvarande, ha fullmakt att

vidta nödvändiga förändringar i de lagar som reglerar detta.

 I programplanen för det civila försvaret 1994/95-1998/99 anges som önskvärd

förmåga för uppbördssystemet bl.a. att systemet skall medge att verksamheten

skall kunna upprätthållas i huvudsak i fredstida omfattning. Systemet skall

säkerställa att de förändringar som kan bli nödvändiga i ett kris- eller

krigsskede snabbt skall kunna genomföras.

 Även om utgångspunkten som tidigare nämnts är att det fredstida systemet skall

tillämpas så länge som möjligt kan det vara nödvändigt att i vart fall under

krig göra långtgående förenklingar i uppbördssystemet.

Som angetts under avsnitt 5.4 bör det till och med i sista hand finnas en

möjlighet att manuellt utan ADB-stöd ombesörja att uppbörden kan fortgå.

 I 12 § 1 mom. förordningen till 1957 års lag ges bestämmelser om betalning av

preliminär skatt som avviker från fredstida regler.

 RSV har föreslagit att verket skall få föreskriva att skattskyldig med

preliminär A-skatt skall betala sådan skatt tills vidare med tillämpning av den

honom senast tillställda skattsedeln på preliminär skatt samt att preliminär F-

skatt för visst år skall utgå med samma belopp som för närmast föregående

inkomstår. RSV har även föreslagit att verket skall få föreskriva att jämkning

av preliminär skatt skall få göras efter utgången av stadgad tid och att anstånd

med inbetalning av debiterad skatt skall få beviljas tills vidare.

 Regeringen ansluter sig till RSV:s uppfattning att de föreslagna åtgärderna i

vissa situationer kan vara nödvändiga och att fullmaktslagstiftningen bör ge

utrymme för åtgärder av de slag som angetts. Vid utformningen av bestämmelserna

måste dock de begränsningar som ges i RF om delegation beaktas och

beslutsbefogenheterna exklusivt avse regeringen (se avsnitt 6.6).

Tullar

I förhållande till övriga skatter och avgifter kompliceras möjligheten till

ändringar i förfarandereglerna på tullområdet i viss mån genom Sveriges

medlemskap i EU. För en mer utförlig bild av den rättsliga verkan av ett EU-

medlemskap och regleringen på tullområdet hänvisas till regeringens

propositioner 1994/95:19 om Sveriges medlemskap i Europeiska unionen och

1994/95:34 om den svenska tullagstiftningen vid ett EU-medlemskap. I det

följande skall inledningsvis lämnas endast en översiktlig bild av rättsläget.

 Enligt artikel 9 i Romfördraget baseras gemenskapen bl.a. på en tullunion som

omfattar alla varor. Inom EU finns även en gemensam handelspolitik. Tullunionen

och den gemensamma handelspolitiken innebär att beslut som rör dessa områden i

huvudsak fattas av gemenskapen. I första hand är rådets förordning (EEG) nr

2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättande av en tullkodex för gemenskapen

(tullkodexen) och kommissionens förordning (EEG) nr 2454/93 av den 2 juli 1993

med föreskrifter för verkställighet av tullkodexen (tillämpningskodexen)

styrande för förfarandet vid förtullningen. Bestämmelserna i gemenskaps-

förordningarna utgör stommen för tullförfarandet och för beräkning och uttag av

tull. Alla tullbehandlingsformer och viktiga tullprocedurer av ekonomisk

betydelse och påföringen av avgifter samt betalning av avgifter omfattas av EU:s

förordningar. Tullkodexen innehåller dessutom de övergripande reglerna om

överklagande m.m. Genom medlemskapet har gemenskapsförordningarna blivit direkt

gällande svensk rätt. Inom EU finns också bestämmelser på tullområdet i form av

direktiv. Detta gäller främst bestämmelser om skatter. Ett direktiv medför som

huvudregel inte att en bestämmelse blir gällande nationell rätt utan innebär i

stället en skyldighet för medlemsländerna att ha vissa bestämmelser i den

nationella rätten.

 I tullagen (1994:1550) finns nationella regler som kompletterar tullkodexen

och tillämpningskodexen. Tullagen gäller tull som tas ut vid import eller export

av varor från eller till tredje land (område som inte omfattas av EG:s

tullområde) och Tullverkets övervakning och kontroll av import från och export

till sådant land. Vad som sägs i tullagen om tull gäller även annan skatt samt

tull eller avgift som skall tas ut för varor vid import från tredje land, om

inte annat anges eller uttryckligen framgår av sammanhanget.

 Utgångspunkten är således att beslutanderätten i fråga om tullar och

handelspolitik överlåtits på EG och att EG-rätten är direkt tillämplig i

Sverige. Under sådana extraordinära förhållanden som krävs för att

fullmaktslagstiftningen skall träda i tillämpning och med hänsyn till de övriga

begränsningar som ges i lagen är det, enligt vår uppfattning, möjligt att trots

medlemskapet i EU meddela föreskrifter av det slag som fullmaktslagen anger även

på tullområdet (jfr avsnitt 6.1). Grunden för detta är folkrättsliga principer;

de åtgärder som föreslås är nödvändiga för att tillgodose viktiga nationella

skydds- och säkerhetsintressen. Bedömningen av om från gemenskapsrätten

avvikande bestämmelser skall meddelas kommer att kräva noggranna överväganden

som kan innefatta en rad komplicerade ställningstaganden.

 Med hänsyn till det anförda och det starka sakliga samband som föreligger

mellan skatter, tullar och de avgifter som omfattas av förslaget föreslås som

angivits under avsnitt 6.1 att fullmaktslagen även får omfatta tullar.

Andra skatter och avgifter m.m.

Regeringen bör även beträffande andra skatter och avgifter än som särskilt

nämnts tidigare få meddela föreskrifter av motsvarande slag. Sådana föreskrifter

kan t.ex. bli aktuella enligt lagen (1958:295) om sjömansskatt,

kupongskattelagen (1970:624), fastighetstaxeringslagen (1979:1152), lagen

(1984:668) om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare, fordonsskattelagen

(1988:327), lagen (1991:586) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta,

lagen (1991:591) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta artister m.fl.,

lagen (1994:1744) om allmänna egenavgifter och lagen (1994:1920) om allmän

löneavgift.

6.3 Folkbokföring m.m.

Regeringens förslag: Regeringen skall få meddela andra föreskrifter om för-

farandet vid folkbokföringen än de som annars gäller.

 Regeringen skall också få föreskriva att beslut om ändringar i folkbokföringen

tills vidare inte skall fattas.

 RSV:s förslag: RSV:s förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens

förslag.

 Remissinstanserna: Remissinstanserna har tillstyrkt eller inte haft något att

erinra mot förslagen.

 Skälen för regeringens förslag: Folkbokföringen är av grundläggande betydelse

för den enskildes rättigheter och skyldigheter under såväl fred som höjd

beredskap. Folkbokföringsuppgifterna är samtidigt viktiga för verksamheter vid

flera beredskapsfunktioner och för myndigheter inom totalförsvaret. Flera

remissinstanser, bl.a. Överstyrelsen för civil beredskap (ÖCB) har också pekat

på betydelsen av en fungerande folkbokföring även under kriser och krig.

Jordbruksverket har anmärkt att verket är beroende av uppgifter från

folkbokföringsregistren för att kunna införa ransoneringssystem.

 I programplanen för det civila försvaret 1994/95-1998/99 anges som mål att

folkbokföringssystemet skall ha hög funktionssäkerhet. Reservdrift skall finnas

för vitala funktioner. Systemet skall medge att vitala delar inklusive

kommunikation fungerar. Reservrutiner skall finnas så att lokala och manuella

aviseringar kan ske i begränsad omfattning. Ett system skall även finnas för

lokal manuell insamling av uppgifter för senare uppdatering av folkbokföringen

(minnesbok).

 RSV har i rapporten föreslagit att ändrad bosättning inte skall föranleda

ändringar i folkbokföringen när fullmaktsreglerna är satta i tillämpning om det

inte finns särskilda skäl för en sådan ändring.

 Fullmaktslagstiftningen bör, i likhet med vad som gäller i övrigt, även på

folkbokföringsområdet begränsas till förfarandereglerna. I den mån situationen

påkallar ändringar i de materiella reglerna om folkbokföring bör det i första

hand ankomma på riksdagen, eller på organ som övertagit riksdagens funktion, att

besluta om dessa.

 Folkbokföringen tillhör mot bakgrund av dess stora betydelse för

beskattningen, men också för andra funktioner, en av de verksamheter inom

funktionen Skatte- och uppbördsväsende som har högst prioritet under kriser och

krig. Även under kriser och krig är det av stor betydelse att uppgifterna i

folkbokföringsregistren är korrekta. Målsättningen bör därför liksom för andra

verksamheter under kriser och krig - till skillnad från utgångspunkten i 1957

års lagstiftning - vara att verksamheten skall fortsätta under fredsmässiga

former så länge som möjligt. Enligt vår mening bör utgångspunkten även under

kriser och krig vara att folkbokföringen skall ske efter de regler som gäller i

fredstid. Om ADB-systemet slås ut bör registreringen i enlighet med den

planering som finns ske i minnesböcker för senare uppdatering av

folkbokföringsregistren.

 I det följande skall de situationer som åsyftas med de föreslagna reglerna

behandlas närmare.

 Regler om folkbokföring återfinns främst i folkbokföringslagen (1991:481).

Lagen innehåller bl.a. regler om när anmälan om flyttning skall göras och till

vem den skall lämnas. Enligt 25 § skall den som flyttat inom en vecka anmäla

flyttningen till en skattemyndighet, en allmän försäkringskassa eller ett

postbefordringsföretag som regeringen bestämmer. Även den som ändrar postadress

utan att flyttning skett skall göra anmälan på motsvarande sätt om postadressen

skall gälla för minst sex månader. Främst under krig kan förhållandena motivera

en ökad flexibilitet vad gäller sättet och tiden för flyttningsanmälan.

Regeringen bör därför ha möjlighet att meddela föreskrifter som avviker från 25

§ folkbokföringslagen.

 I 34 § folkbokföringslagen regleras vilken myndighet som skall fatta beslut om

folkbokföring m.m. och när sådant beslut skall fattas. Enligt första stycket

beslutar skattemyndigheten i ärende enligt lagen efter anmälan eller ansökan

eller annars när det finns skäl till det. Rör ärendet folkbokföring på fastighet

eller i församling beslutar, enligt andra stycket, skattemyndigheten i det län

där fastigheten eller församlingen är belägen. Tredje stycket anger att

personnummer fastställs av den skattemyndighet som bestäms av regeringen eller

den myndighet som regeringen förordnar. I fjärde stycket anges att i övriga

ärenden beslutar skattemyndighet inom vars verksamhetsområde en person är eller

senast har varit folkbokförd eller, i fråga om ärende enligt 1 § andra stycket,

den skattemyndighet som enligt särskilda bestämmelser skall underrättas om

händelsen.

 Under framför allt krigsförhållanden går det inte alltid att garantera att

alla skattemyndigheter kan fullgöra sina uppgifter eller att kommunikationerna

med eller mellan myndigheterna går att upprätthålla. Regeringen bör därför, för

att nödvändig flexibilitet skall uppnås, få meddela även från 34 §

folkbokföringslagen avvikande föreskrifter.

 Uppgifter om tillfälliga vistelser under en på förhand bestämd tid av högst

sex månader medför, enligt 8 § folkbokföringslagen, inte några ändringar i en

persons folkbokföring. Detsamma gäller, enligt 9 § samma lag, om en person under

en på förhand bestämd tid regelmässigt tillbringar sin dygnsvila på en annan

fastighet än den där hans familj är bosatt. Utgångspunkten vad gäller flyktingar

och personer som evakuerats bör i regel vara att de skall återvända till

hemorten och att vistelsen på annan plats endast är en tillfällig sådan som inte

skall föranleda någon ändring i folkbokföringen. De fredstida

folkbokföringsreglerna kan därför behöva ändras under sådana kriser och krig som

kan befaras bli långvariga. I avvaktan på att riksdagen eller organ som satts i

riksdagens ställe beslutar om sådana materiella ändringar eller, om

förhållandena blir så svåra att det inte är rimligt att fortsätta med

registerföringen, bör regeringen genom fullmaktslagen ges möjlighet att

föreskriva att beslut om ändringar i folkbokföringen tills vidare inte skall

fattas. En sådan föreskrift bör i regel kunna begränsas till endast en viss del

av landet eller vissa grupper, t.ex. flyktingar och evakuerade.

Registrering vid tillfälliga flyttningar

ÖCB och Länsstyrelsen i Kopparbergs län vill att ansvaret för registrering vid

tillfälliga flyttningar klarläggs.

 RSV har i promemorian utgått från att tillfälliga flyttningar av såväl

evakuerade som flyktingar inte skall registreras i folkbokföringen och att

inhemska flyktingar och evakuerade skall ha kvar den folkbokföringsort som

gällde före flyttningen (jfr 18 och 19 §§ i 1958 års förordning). RSV menar att

om det finns behov av någon form av enkel registrering på den tillfälliga

inflyttningsorten bör ansvaret för denna läggas på kommunerna.

 I kommunernas ansvar enligt lagen (1964:63) om kommunal beredskap ligger en

skyldighet att bistå den som till följd av t.ex. krigsskada eller utrymning

blivit i behov av särskilt bistånd. Därvid skall särskilt beaktas behovet av

bostad och uppehälle. Lagen upphävs den 1 juli 1995 och ersätts av lagen

(1994:1720) om civilt försvar. Genom de nya reglerna läggs ett ökat ansvar för

det civila försvaret på kommunerna. Befolkningsskydd och räddningstjänst blir en

kommunal angelägenhet även under höjd beredskap. Till skillnad från vad som

gällt tidigare är utgångspunkten numera att en så stor del av befolkningen som

möjligt skall stanna kvar på hemorten bl.a. för att totalförsvarsfunktionerna

skall kunna upprätthållas (jfr prop. 1994/95:7 s. 81). Detta innebär att

betydelsen och omfattningen av tillfälliga flyttningar kommer att minska i

förhållande till tidigare beräkningar.

 Även om folkbokföringsregistrens användbarhet under kriser och krig skulle öka

betydligt om uppgifter om tillfälliga vistelser fanns registrerade där bör

enligt regeringens uppfattning dessa uppgifter inte tas in i

folkbokföringsregistren. Detta gäller inte minst mot bakgrund av att uppgifter

om tillfälliga adresser normalt inte förs in i registret. Regeringen finner

dessutom, mot bakgrund av de svårigheter som ett krig kan medföra för

registrering redan av fredstida folkbokföringsuppgifter och de prioriteringar

som måste göras hos skatteförvaltningen under krigsförhållanden, att det inte är

realistiskt att räkna med att utöka ambitionerna under krigstid till att omfatta

även registrering av uppgifter om tillfälliga adresser i

folkbokföringsregistren. Uppgifter om vilka som vistas inom kommunen på

flyktingförläggningar och i evakueringsbostäder bör därför föras av kommunerna,

som har ansvar för befolkningsskyddet. En annan sak är att det av praktiska skäl

kan vara av stor betydelse för skattemyndigheterna att känna till var de

skattskyldiga vistas. Detta gäller inte minst mot bakgrund av att, som Svenska

Bankföreningen påpekat, antalet kontrolluppgifter med adresser som avviker från

folkbokföringsadressen kan förväntas öka under krigsförhållanden. Vilka åtgärder

som bör vidtas med anledning av detta bör i första hand övervägas av RSV som

funktionsansvarig myndighet.

6.4 Registerfrågor

Regeringens förslag: Regeringen skall få meddela andra föreskrifter om skatte-,

tull-, folkbokförings- och utsökningsregister än de som annars gäller.

 RSV:s förslag: RSV:s förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag

förutom att RSV inte lagt några förslag på tullområdet (se avnitt 6.1).

 Remissinstanserna: Remissinstanserna har tillstyrkt eller inte haft något att

erinra mot förslagen.

 Skälen för regeringens förslag: Som nämnts under avsnitt 5.3 kan ett krig

komma att kraftigt störa skatteförvaltningens möjligheter att upprätthålla ADB-

driften. Det kan därför bli nödvändigt att besluta om vissa begränsningar i

skatteförvaltningens skyldigheter att föra ADB-register och att lämna uppgifter

ur dessa register. De lagar som reglerar de omnämnda registren är

skatteregisterlagen (1980:343), utsökningsregisterlagen (1986:617) och lagen

(1990:1536) om folkbokföringsregister. Tullregistret regleras av

tullregisterlagen (1990:137).

 RSV har i rapporten föreslagit att regeringen skall ha möjlighet att

föreskriva

 att vad i skatteregisterlagen och lagen om folkbokföringsregister föreskrivs

angående registeransvariga myndigheters skyldighet att lämna uppgifter eller

underrättelser till andra myndigheter tills vidare inte skall gälla eller att

sådana uppgifter och underrättelser skall ske på annat sätt än med hjälp av

automatisk databehandling,

 att vad i utsökningsregisterlagen föreskrivs angående förande av ett för hela

riket gemensamt utsökningsregister tills vidare inte skall gälla,

 att i lagen om folkbokföringsregister föreskrivet lokalt folkbokförings-

register får föras på annat sätt än med hjälp av automatisk databehandling och

att förandet av i samma lag föreskrivet centralt referensregister för hela

landet får anstå tills vidare.

 Samtliga åtgärder som RSV föreslagit faller inom ramen för vårt förslag. Detta

uttrycks i vårt förslag som att regeringen skall få meddela andra föreskrifter

om skatte-, folkbokförings- och utsökningsregister än de som annars gäller.

 Bestämmelser om förfarandet vid import och export finns som angetts under

avsnitt 6.2 i tullkodexen, tillämpningskodexen och tullagen (1994:1550). I sin

verksamhet enligt tullagen använder tullmyndigheterna ett system för automatisk

databehandling (tulldatasystemet). Närmare bestämmelser om det register som

ingår i systemet finns i tullregisterlagen (1990:137). Även tullregisterlagen

bör omfattas av den föreslagna fullmaktslagen då motsvarande problematik som för

de tidigare nämnda registren föreligger även för tullregistret.

 I detta sammanhang kan nämnas att Svenska Bankföreningen påpekat att det måste

säkerställas att skatteregistret kan ta emot kontrolluppgifter om den uppgivna

adressen inte stämmer med skatteregistrets adress (jfr vad som under avsnitt 6.3

sagts om tillfälliga flyttningar). Det ankommer i första hand på RSV som

funktionsansvarig myndighet att överväga om det finns anledning att vidta

åtgärder med anledning av detta. Regeringen vill dock påpeka vikten av att

kontrolluppgiftsskyldigheten kan fullgöras på ett smidigt sätt även under kriser

och krig.

6.5 Överklagande m.m.

Regeringens förslag: Regeringen skall få föreskriva att bestämmelser om om-

prövning och överklagande av beslut tills vidare inte skall gälla eller att

avvikande bestämmelser skall gälla tills vidare.

 RSV:s förslag: RSV:s förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens

förslag.

 Remissinstanserna: Remissinstanserna har tillstyrkt eller inte haft något att

erinra mot förslagen.

 Skälen för regeringens förslag: Regeringen bör under kriser och krig få

föreskriva att bestämmelser om omprövning och överklagande av beslut enligt de

lagar som omfattas av fullmaktslagstiftningen tills vidare inte skall gälla

eller att avvikande bestämmelser skall gälla tills vidare. Bestämmelsen

motiveras av att de skattskyldiga kan ha problem att överklaga eller begära

omprövning på rätt sätt och inom rätt tid. Ett annat motiv för bestämmelsen är

att skattemyndigheternas kontroll- och processverksamhet kommer att ha en

relativt låg prioritet under kriser och krig och att denna verksamhet kan

återupptas först när förhållandena normaliserats. Det kan också tänkas att

krigsförhållandena medför en relativt sett större andel felaktiga beslut som kan

behöva rättas till i efterhand och att det kan ta tid att t.ex. rekonstruera

inkomstförhållanden. Det finns därför anledning att tro att antalet omprövningar

kommer att öka.

 10

6.6 Delegering av uppgifter till underordnad myndighet

Regeringens förslag: Regeringen skall få överlåta sin befogenhet enligt

fullmaktslagen att meddela föreskrifter om anstånd med att fullgöra en förplik-

telse i fråga om skatter och tullar på Riksskatteverket eller, beträffande

tullar, Generaltullstyrelsen.

 Regeringen skall även få överlåta sin befogenhet enligt fullmaktslagen i fråga

om folkbokföring och register på Riksskatteverket eller, beträffande

tullregister, Generaltullstyrelsen. Regeringen skall dessutom få överlåta sin

befogenhet enligt fullmaktslagen att meddela föreskrifter om omprövning av

beslut på Riksskatteverket eller, beträffande tullar, Generaltullstyrelsen.

 Regeringen skall slutligen få överlåta befogenhet som regeringen har enligt de

skatte-, avgifts-, folkbokförings- och registerförfattningar som reglerar

förhållanden som omfattas av fullmaktslagen på Riksskatteverket eller beträf-

fande tullar och tullregister, Generaltullstyrelsen.

 Om en landsdel under krig är isolerad från riksstyrelsen eller om omedelbara

åtgärder annars måste vidtas skall i övrigt generella regler om delegering av

befogenheter gälla, vilket innebär att i första hand civilbefälhavaren och i

andra hand länsstyrelsen skall fatta beslut.

 RSV:s förslag: Regeringens befogenheter att meddela föreskrifter som avviker

från fredstida regler skall på uppdrag av regeringen få utövas av RSV. Kan under

krig samband mellan någon del av landet och regeringen eller RSV inte eller

endast med trängande svårigheter upprätthållas eller föreligger annars under

krig trängande behov av omedelbara åtgärder föreslås skattemyndigheten och

kronofogdemyndigheten var och en inom sitt verksamhetsområde få utöva

befogenhet, som enligt fullmaktslagen tillkommer regeringen eller RSV. RSV har

inte föreslagit regler om delegation till GTS.

 Remissinstanserna: Remissinstanserna har i stort tillstyrkt eller inte haft

något att erinra mot förslagen. Överstyrelsen för civil beredskap (ÖCB) har

avstyrkt RSV:s förslag vad avser delegation till skattemyndighet eller

kronofogdemyndighet. ÖCB anser inte att RSV redovisat några skäl att frångå den

normala delegeringsordningen, vilken är från regeringen till civilbefälhavare

och i sista hand till länsstyrelse. GTS har varit kritisk mot att Tullverkets

beskattningssystem och organisation inte beaktats i RSV:s förslag.

 Skälen för regeringens förslag: Av 1 kap. 4 § regeringsformen (RF) följer att

riksdagen beslutar om skatt till staten och bestämmer hur statens medel skall

användas. Enligt 8 kap. 3 § RF skall föreskrifter om förhållandet mellan

enskilda och det allmänna, som gäller åligganden för enskilda eller i övrigt

avser ingrepp i enskildas personliga eller ekonomiska förhållanden, t.ex. skatt

till staten, meddelas genom lag. Riksdagen kan dock med stöd av 8 kap. 8 § RF

genom lag ge regeringen rätt att genom förordning meddela föreskrifter om

anstånd med att fullgöra förpliktelser (s.k. moratorium). Enligt 9 § samma

kapitel kan riksdagen på motsvarande sätt ge regeringen rätt att meddela

föreskrifter om tull på införsel av vara och om avgifter som på grund av 8 kap.

3 § RF annars skall meddelas av riksdagen. Om riksdagen bemyndigar regeringen

att meddela föreskrifter i visst ämne enligt bestämmelserna i 8 kap. RF, kan

riksdagen medge att regeringen överlåter till t.ex. förvaltningsmyndighet att

meddela bestämmelser i ämnet (8 kap. 11 § RF). Regeringen får slutligen enligt 8

kap. 13 § första stycket RF genom förordning även besluta om

verkställighetsföreskrifter och om föreskrifter som inte enligt grundlag skall

meddelas av riksdagen. Regeringen får i sådan förordning även överlåta åt

myndighet under regeringen att meddela bestämmelser i ämnet (tredje stycket

samma paragraf). Delegation enligt bestämmelserna i 8 kap. RF kan ske oavsett om

det föreligger kriser och krig eller inte.

 Sammanfattningsvis gäller alltså att regeringen efter bemyndigande i lag

enligt 8 kap. RF kan delegera följande uppgifter till underordnad myndighet.

- Föreskrifter om anstånd att fullgöra förpliktelser.

- Föreskrifter om tull på införsel av vara.

- Föreskrifter om avgifter som på grund av 8 kap. 3 § annars skall meddelas av

riksdagen (betungande avgifter).

- Föreskrifter om verkställighet av lag.

- Föreskrifter som inte genom grundlag skall meddelas av riksdagen.

 Bestämmelser om krig och krigsfara finns i 13 kap. RF. Riksdagen kan under

vissa förutsättningar enligt 13 kap. 6 § RF genom lag ge regeringen rätt

(fullmakt) att genom förordning meddela föreskrifter i visst ämne som enligt

grundlag annars skall meddelas genom lag. Om riket är i krig eller omedelbar

krigsfara, kan regeringen med stöd av riksdagens bemyndigande besluta att

uppgift, som enligt grundlag ankommer på regeringen, skall fullgöras av annan

myndighet (13 kap. 8 § RF). Sådant bemyndigande får inte omfatta befogenhet

enligt 13 kap. 6 § om inte fråga är endast om beslut att lag i visst ämne skall

börja tillämpas. Möjligheten till delegation från regeringen till förvaltnings-

myndighet med stöd av 13 kap. RF är således mycket begränsad.

 RSV:s förslag liksom nuvarande fullmaktslagstiftning innebär att de

befogenheter som lagen ger regeringen på regeringens uppdrag får utövas av

underordnad myndighet (6 § i 1957 års lag). En sådan reglering kan emellertid

inte godtas med hänsyn till de begränsningar som RF ger i fråga om möjligheten

att delegera normgivningen av skatter (förutom tullar). Beträffande övriga

områden som behandlas i den föreslagna fullmaktslagen dvs. avgifter, tullar,

folkbokföring, registerfrågor och överklagande m.m. är möjligheten till

delegation större.

 Även om 13 kap. RF, oavsett fullmaktsbestämmelserna, medger en hög

flexibilitet vad gäller möjligheten att besluta om beskattning m.m. under kriser

och krig är det enligt vår uppfattning angeläget att utnyttja de möjligheter som

RF ger till delegation till underordnad myndighet i stor omfattning för att få

en god flexibilitet. De avgifter som omfattas av funktionen Skatte- och

uppbördsväsende är huvudsakligen sammankopplade med reglerna för beskattningen.

Det finns enligt vår uppfattning inte skäl att i detta sammanhang göra skillnad

mellan tullar, andra skatter och avgifter vad gäller möjligheten till

delegation. Vi föreslår därför att möjligheten till delegation enligt

fullmaktslagen skall följa RF:s delegationsregler i fråga om skatter.

 Av det anförda följer att en möjlighet till delegation till underordnad

myndighet bör finnas för de befogenheter som tilläggs regeringen enligt

förslaget till lag om beskattning, förtullning och folkbokföring under krig

eller krigsfara m.m. Vid bedömningen av vilken myndighet som uppgifter skall

delegeras till finns enligt vår uppfattning inte skäl att frångå de tankegångar

som ligger bakom den s.k. ansvarsprincipen. RSV bör därför ha ansvaret för

uppgifter som hör till verkets fredstida verksamhet även under kriser och krig.

På motsvarande sätt bör GTS ha ansvar för uppgifter som rör tullen även under

kriser och krig.

 I lagen (1988:97) resp. förordningen (1988:1215) om förfarandet hos

kommunerna, förvaltningsmyndigheterna och domstolarna under krig eller i

krigsfara m.m. finns generella regler om delegering av befogenheter i krig.

Enligt dessa får regeringen när t.ex. en landsdel är isolerad från

riksstyrelsen, eller omedelbara åtgärder annars måste vidtas, överlåta åt

civilbefälhavaren att inom sitt område bl.a. fullgöra uppgifter som enligt 8

kap. RF ankommer på regeringen. Reglerna kan däremot inte tillämpas på

befogenheter regeringen har fått med stöd av 13 kap. RF, utöver vad som anges i

fråga om beslut att en viss lag i visst ämne skall börja tillämpas (jfr 13 §

lagen om förfarandet hos kommunerna, förvaltningsmyndigheterna och domstolarna

under krig eller i krigsfara m.m. med 13 kap. 8 § RF). Om förbindelsen brutits

både med riksstyrelsen och civilbefälhavaren har länsstyrelsen enligt de

generella delegationsbestämmelserna motsvarande befogenheter som civilbefäl-

havaren.

 ÖCB har avstyrkt RSV:s förslag att frångå den normala delegeringsordningen

till civilbefälhavare/länsstyrelse eftersom RSV inte har redovisat skäl för en

sådan avvikelse.

 Enligt regeringens uppfattning är det av stor betydelse att bestämmelserna om

delegering av beslutanderätt under krig följer enhetliga principer. Även om

skattemyndigheterna och kronofogdemyndigheterna har stor kompetens på sina

områden utgör detta, enligt vår bedömning, inte tillräckliga skäl att frångå den

generella delegationsordningen under krigsförhållanden.

 11

7 Övriga frågor

Moratorielagen

Ett betalningsmoratorium innebär att en gäldenär eller gäldenärer generellt får

anstånd med betalning av skuld eller att borgenär annars inte kan göra gällande

rättsliga verkningar på grund av dröjsmål med betalning. Regler om moratorium

under krig eller krigsfara samt vissa andra utomordentliga förhållanden finns i

lagen (1940:300) angående förordnande om anstånd med betalning av gäld m.m.

(moratorielagen).

RSV har i rapporten angett att moratorielagen inte längre fyller kraven på en

modern moratorielagstiftning och att behovet och utformningen av bestämmelser om

betalningsmoratorium fordrar en djupare analys än vad RSV har möjlighet att göra

och att frågorna därför bör utredas ytterligare.

 Flera remissinstanser anser att reglerna om betalningsmoratorium bör utredas

ytterligare eller att moratorielagen bör avskaffas bl.a. Överstyrelsen för civil

beredskap, Riksgäldskontoret, Statskontoret, Länsstyrelsen i Kopparbergs län och

Svenska Bankföreningen.

 Regeringen har i april 1993 tillsatt en särskild utredare som skall se över

lagstiftningen på det finansiella området och då bl.a. moratorielagen (Dir.

1993:55). Utredaren beräknas avsluta sitt arbete under år 1995. Frågorna kring

betalningsmoratorium kommer att behandlas i det sammanhanget.

8 Författningskommentar

Lagen om beskattning, förtullning och folkbokföring under krig eller krigsfara

m.m.

Inledande bestämmelser

1 §

Den nya lagen, i fortsättningen benämnd fullmaktslagen, omfattar lagar som

reglerar sådan verksamhet som omfattas av RSV:s och GTS:s fredstida ansvar som

centrala förvaltningsmyndigheter, dvs. verksamhet som bedrivs inom

skatteförvaltningen, tullen och exekutionsväsendet.

 I bestämmelsen anges att lagen tillämpas vid beskattning, förtullning,

folkbokföring och förande av vissa register under krig, krigsfara eller sådana

utomordentliga förhållanden som är föranledda av att det är krig utanför

Sveriges gränser eller att Sverige har varit i krig eller krigsfara.

Formuleringen motsvarar vad avser de extraordinära förhållanden då lagen får

tillämpas nuvarande bestämmelser i 1957 års lag. Utformningen bygger på lydelsen

av 13 kap. 6 § RF, som innehåller den formella grunden för

fullmaktslagstiftningen.

 Den föreslagna lagen har en i förhållande till 1957 års lag och RSV:s förslag

avvikande redaktionell utformning. Såväl 1957 års lag som RSV:s förslag

disponeras på så sätt att det i de enskilda paragraferna anges vilka lagar som

omfattas av bestämmelsen och vilka befogenheter bestämmelsen ger i fråga om de

angivna lagarna. Bestämmelserna kompletteras sedan med en generell fullmakt för

skatteområdet (jfr 5 § 1957 års lag och 9 § i RSV:s förslag). Både i 1957 års

lag och RSV:s förslag anges därför - förutom vad gäller den generella fullmakten

- tämligen detaljerat vilka befogenheter som åsyftas beträffande de enskilda

skatteförfattningarna. Enligt vårt förslag omfattar lagen i stället samtliga

skatter och tullar samt de avgifter som anges i 2 §. Även de åtgärder som kan

komma i fråga har utformats på ett mer generellt sätt.

 Lagen är, som redan nämnts, tillämplig vid beskattningen. Med beskattning

avses fastställande av skatt och underlag för skatt samt debitering och

betalning m.m. av skatt. Med skatt avses samtliga utskylder som - i den

författning som reglerar utskylden i fråga - benämns skatt, om den inte i

enlighet med vad som nedan sägs är att hänföra till tull. Lagen gäller däremot

inte i fråga om övriga utskylder som - i den författning som reglerar utskylden

i fråga - benämns avgift om inte annat följer av 2 §. Detta gäller oavsett om

avgiften statsrättsligt kan vara att betrakta som en skatt eller inte.

 Någon uppräkning av de skatteförfattningar som avses har inte gjorts då lagen

är generellt tillämplig på det skatterättsliga området och då en uppräkning

skulle innebära redaktionella svårigheter genom krav på ändringar i takt med att

skatteförfattningarna ändras.

 De skatteförfattningar som innehåller förfaranderegler som omfattas av

bestämmelserna i fullmaktslagen är bl.a. uppbördslagen (1953:272), lagen

(1958:295) om sjömansskatt, kupongskattelagen (1970:624), fastig-

hetstaxeringslagen (1979:1152), lagen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter, fordonsskattelagen (1988:327), taxeringslagen

(1990:324), lagen (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter, lagen

(1991:586) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta, lagen (1991:591) om

särskild inkomstskatt för utomlands bosatta artister m.fl. och

mervärdesskattelagen (1994:200).

 Lagen är tillämplig även vid förtullning. Förfaranderegler på tullens område

finns framför allt i tullkodexen, tillämpningskodexen och tullagen (1994:1550,

jfr avsnitt 6.2). Med tullar avses de tullar, andra skatter och avgifter som

uppbärs i den ordning som föreskrivs i gemenskapsförordningarna och tullagen

(jfr 1 § tullagen).

 Lagen är tillämplig även i fråga om folkbokföring och vissa register som har

samband med beskattning, förtullning och folkbokföring (jfr 9 och 10 §§).

 12

2 §

Paragrafen anger att reglerna i 6-8 §§ fullmaktslagen om skatter och tullar även

gäller för vissa närmare angivna avgifter. De avgifter som avses regleras av

1. lagen (1981:691) om socialavgifter,

2. 1 kap. 1 § första stycket 1 lagen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter,

3. lagen (1994:1744) om allmänna egenavgifter och

4. lagen (1994:1920) om allmän löneavgift.

 De avgifter som omfattas av uppräkningen är sådana som har starka

beröringspunkter med beskattningsförfarandet eftersom de i aktuella hänseenden

administreras av skatteförvaltningen och har ett nära samband med

beskattningsförfarandet.

 De avgifter som genom begränsningen till 1 kap. 1 § första stycket 1 lagen om

punktskatter och prisregleringsavgifter faller utanför fullmaktslagens

tillämpningsområde är sådana där Fiskeriverket eller Jordbruksverket är

beskattningsmyndighet.

 Regeringens befogenheter vad gäller skatte-, tull- och avgiftsförfattningarna

finns angivna i 6-8 §§. Även bestämmelserna i 11-15 §§ kan avse avgifter som

avses i 2 §.

3 §

I paragrafen anges att 6-14 §§ skall tillämpas om Sverige är i krig. De

befogenheter som ges med stöd av lagen träder alltså under krig i kraft utan

något särskilt beslut om detta.

 Paragrafen anger tillsammans med 4 § första stycket när de befogenheter som

anges i 6-14 §§ kan träda i tillämpning. En skillnad görs därvidlag mellan krig

och andra kriser. Föreskrifterna motsvaras av 1 § i 1957 års lag.

Förutsättningarna för lagens tillämpning korresponderar med lagen (1992:1403) om

höjd beredskap och andra fullmaktslagar.

4 §

Första stycket innebär att regeringen får föreskriva att 6-14 §§ helt eller

delvis skall tillämpas om det råder sådana utomordentliga förhållanden som är

föranledda av att det är krig utanför Sveriges gränser eller av att Sverige har

varit i krig eller krigsfara. Vid krigsfara eller andra i stycket nämnda

extraordinära förhållanden krävs alltid en särskild föreskrift av regeringen för

tillämplighet. Se vidare under kommentaren till 3 §.

 I andra stycket anges att en föreskrift enligt första stycket skall

underställas riksdagen inom en månad från utfärdandet. Sker inte underställning

eller godkänner riksdagen inte föreskriften inom två månader från det

underställningen skedde upphör föreskriften att gälla. Motsvarande bestämmelse

finns i 1 § andra och tredje styckena i 1957 års lag.

5 §

I första stycket föreslås, i enlighet med Lagrådets förslag, en bestämmelse som

anger att en föreskrift av regeringen enligt 6-14 §§ får begränsas till vissa

grupper av personer, varor eller företeelser eller vissa delar av landet.

Bestämmelsen har tillkommit i klargörande syfte och innebär inte någon materiell

ändring i förhållande till vad som annars skulle gällt. I fråga om den

territoriella begränsningen och begränsningen till viss verksamhet

korresponderar bestämmelsen med 2 § lagen (1992:1403) om höjd beredskap. Ett

liknande stadgande återfinns i 2 § 1957 års lag. Där anges att ett förordnande,

som avses i paragrafen, får innefatta att taxering endast skall ske beträffande

vissa grupper skattskyldiga.

 Föreskriften är tillämplig även när delegering sker från regeringen till

underordnad myndighet med stöd av 12-14 §§.

 Andra stycket anger att när föreskrifter som meddelats med stöd av

bestämmelserna i 6-14 §§ skall tillämpas gäller inte föreskrifter som meddelats

i lag eller annan författning om de strider mot föreskrifter i fullmaktslagen

eller mot föreskrifter som meddelats med stöd av lagen. En regel med motsvarande

innehåll finns i 1 § fjärde stycket i 1957 års lag.

Skatter och tullar

6 §

Allmänt

I paragrafen anges att regeringen får föreskriva att beslut i fråga om skatt

eller tull tills vidare inte skall fattas eller skall fattas vid annan tidpunkt,

på annat sätt eller för annan period än som annars föreskrivs. Bestämmelsen har

utformats i enlighet med Lagrådets förslag.

 Vad som menas med skatt och tull har utvecklats i kommentaren till 1 §.

 Uttrycket "beslut om skatt eller tull" i paragrafens första mening har en vid

betydelse och avser att täcka en rad beslut som har med fastställande,

debitering och betalning av skatter och tullar att göra. Även åtgärder som rör

avgifter omfattas genom hänvisningen i 2 §. I det följande skall bl.a. anges

några av de åtgärder som den föreslagna lydelsen av 6 § ger utrymme för. Vissa

andra åtgärder utvecklas under kommentaren till 7 §.

 13

Taxering

Paragrafen behandlar t.ex. regeringens befogenheter vad gäller inkomst- och

fastighetstaxering. Bestämmelsen har i den delen sin motsvarighet i 2 § 1957 års

lag.

 Regeringen kan föreskriva att beslut om taxering enligt taxeringslagen

(1990:324) tills vidare inte skall fattas eller skall fattas på annat sätt eller

för annan period än som anges i nämnda lag.

 Taxeringsverksamheten kommer inte att ha någon högre prioritet under kriser

och krig och den kan till stora delar komma att helt ligga nere (jfr avsnitt 5.2

och 6.2). Behovet av att upprätthålla taxeringsverksamheten är för flertalet

skattskyldiga relativt litet under allvarliga kriser. Taxeringen kommer i

huvudsak endast att ha större betydelse i fråga om företag och det är endast

beträffande dessa det kan finnas ett praktiskt behov av att förändra

taxeringsförfarandet. För löntagare gäller däremot mot bakgrund av de

förenklingar som skett vad gäller deklarations- och uppgiftsskyldigheten samt

den omfattande skyldigheten att betala preliminär skatt att taxeringen bör kunna

anstå. Att under krig och liknande förhållanden genomföra förenklingar i

taxeringsförfarandet för huvudparten av de skattskyldiga ter sig därför inte som

befogat. Särskilt inte mot bakgrund av den snabbhet som präglar det fredstida

taxeringsförfarandet, där inte minst det tekniska stödet har en avgörande be-

tydelse. Det torde i regel vara bättre att avvakta att förhållandena

normaliseras. Reglerna har därför, vilket följer av 5 § första stycket,

utformats för att medge att en föreskrift får avse att taxering skall ske endast

beträffande en viss grupp eller vissa grupper skattskyldiga medan taxeringen för

andra får anstå. På motsvarande sätt bör taxeringen kunna ske på olika sätt för

olika kategorier skattskyldiga. De ändrade reglerna kan också avse endast

skattskyldiga i en viss del av landet.

 Regeringen ges även en möjlighet att föreskriva att beslut om allmän eller

särskild fastighetstaxering enligt fastighetstaxeringslagen (1979:1152) tills

vidare inte skall fattas. Detta motiveras av att fastighetstaxeringen tillhör en

av de uppgifter som kommer att ha låg prioritet under kriser och krig. Det bör

dock även på motsvarande sätt som vid inkomsttaxering finnas en möjlighet för

regeringen att besluta att beslut om fastighetstaxering skall fattas vid annan

tidpunkt, på annat sätt eller för annan period än som anges i

fastighetstaxeringslagen.

Tullar

Nuvarande fullmaktslag innefattar en möjlighet att meddela föreskrifter som

avviker från vad som annars gäller på tullområdet. Vi föreslår i enlighet med

vad som angetts under avsnitt 6.1 att tullar även fortsättningsvis skall

omfattas av fullmaktslagstiftningen.

 Som angetts under avsnitt 6.1 är vissa gemenskapsförordningar direkt gällande

rätt på tullområdet för medlemsländerna i EU. De förordningar som innehåller

bestämmelser som aktualiseras i detta sammanhang är främst rådets förordning

(EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex för

gemenskapen (tullkodexen) och kommissionens förordning (EEG) nr 2454/93 av den 2

juli 1993 med föreskrifter för verkställighet av tullkodexen

(tillämpningskodexen). Gemenskapsförordningarna kompletteras i nationell

lagstiftning genom tullagen (1994:1550). Tullagen reglerar tull som tas ut vid

import eller export av varor från eller till område som inte omfattas av EG:s

tullområde och Tullverkets övervakning och kontroll av import från och export

till sådant land. Vad som sägs i tullagen gäller också annan skatt samt avgift

som skall tas ut för varor vid import från område som inte omfattas av EG:s

tullområde, om inte annat anges eller framgår av sammanhanget. Fullmaktslagen

omfattar på samma sätt som övriga skatter och de avgifter som omfattas av 2 §

även tullar. Vad som avses med tullar utvecklas i författningskommentaren till

1 §.

Indirekt beskattning m.m.

Paragrafen ger regeringen möjlighet att besluta motsvarande föreskrifter

beträffande den indirekta beskattningen som för den direkta beskattningen.

Detsamma gäller avgifter enligt i 2 § angivna lagar som inte omnämnts tidigare i

kommentaren till denna paragraf.

 Bestämmelsen har i den delen ingen direkt motsvarighet i 1957 års

lagstiftning, men faller inom det generella bemyndigande som ges i 5 § nämnda

lag.

7 §

Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. På samma sätt som

regeringen bör ha möjlighet att föreskriva att beslut om skatt, tull eller

avgift tills vidare inte skall fattas eller skall fattas vid annan tidpunkt, på

annat sätt eller för annan period än som annars föreskrivs bör en föreskrift

även få innefatta att deklarations- eller annan uppgiftsskyldighet tills vidare

inte skall fullgöras eller skall fullgöras vid annan tidpunkt, på annat sätt

eller för annan period än som annars föreskrivs. Detta anges i första stycket.

 Regler om deklarations- eller annan uppgiftsskyldighet finns i vissa av de

författningar som har angetts i kommentaren till 1 §. För inkomsttaxeringen

återfinns reglerna i lagen (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter.

 Uppgiftsskyldighet kan avse såväl egen taxering, då uppgifter vanligen lämnas

i form av deklaration, och uppgifter till ledning för annans taxering vilka

lämnas i form av kontrolluppgifter.

 Som angetts i författningskommentaren till 6 § kan stora delar av t.ex.

taxeringsverksamheten komma att ligga nere under kriser och krig. Om taxering

inte sker bör uppgiftsskyldigheten kunna anpassas efter detta. Även sättet på

vilket uppgifter lämnas kan behöva förändras under kriser och krig. Detta gäller

framför allt uppgifter som lämnas på ADB-medium (jfr avsnitt 5.4).

 Regeringen får enligt andra stycket föreskriva att skatt eller tull skall

betalas eller återbetalas vid annan tidpunkt, på annat sätt eller för annan

period än som annars föreskrivs. Föreskriften motsvaras delvis av 3 § i 1957 års

lag.

 Som angetts i allmänmotiveringen tillhör uppbörden av skatter och avgifter de

områden som kommer att ha högst prioritet inom funktionen Skatte- och

uppbördsväsende under kriser och krig, då det övergripande syftet med

beskattningsförfarandet under kriser och krig är att det allmänna skall

tillförsäkras löpande intäkter för att nödvändig offentlig verksamhet skall

kunna bedrivas. Uppbörden har motsvarande betydelse även på tullens område.

 Bestämmelsen innebär tillsammans med bestämmelsen i 2 § t.ex. att regeringen

får föreskriva att uppbörd av skatter och avgifter enligt uppbördslagen, lagen

om sjömansskatt, lagen om punktskatter och prisregleringsavgifter, lagen

(1984:668) om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare och

mervärdesskattelagen tills vidare inte skall ske, eller skall ske vid annan

tidpunkt, på annat sätt eller för annan period än som anges i dessa lagar.

Motsvarande gäller för de föreskrifter som reglerar betalning på tullområdet.

Beträffande regleringen på tullområdet hänvisas till författningskommentaren

till 6 §.

 Som angetts under avsnitt 6.1 ger de föreslagna reglerna utrymme för

regeringen att föreskriva

 att skattskyldig med preliminär A-skatt skall betala sådan skatt tills vidare

med tillämpning av den honom senast tillställda skattsedeln på preliminär skatt

 att preliminär F-skatt för visst år skall utgå med samma belopp som för

närmast föregående inkomstår

 att jämkning av preliminär skatt skall få göras efter utgången av stadgad tid

och

 att anstånd med inbetalning av debiterad skatt skall få beviljas tills vidare.

 Föreskriften om återbetalning är motiverad av de svårigheter som kan uppstå

vid kontroll av om t.ex. mervärdesskatt skall återbetalas under kriser och krig.

Föreskrifter av detta slag kan även behöva tillgripas på grund av resursbrist

hos skatteförvaltningen eller störningar i betalningssystemen. Bestämmelsen är

således motiverad av praktiska och inte statsfinansiella skäl.

8 §

Regeringen bör få föreskriva att beslut om skatt eller tull får fattas av någon

annan myndighet än som annars föreskrivs. Regeringen kan enligt den föreslagna

bestämmelsen t.ex. föreskriva att skattemyndighet får meddela beslut om skatt i

fråga om skattskyldig som vistas inom myndighetens verksamhetsområde utan att

vara folkbokförd där. En sådan föreskrift kan bli aktuell om det är svårt att

upprätthålla kontakten med den ordinarie skattemyndigheten t.ex. vid s.k.

tillfälliga flyttningar. Stadgandet har förutom vid bristande kommunikationer

inom riket även betydelse om en beskattningsmyndighet skulle få svårt att

fullgöra sina uppgifter vilket kan medföra att uppgifter därför kan behöva

läggas över på annan myndighet.

Folkbokföring

9 §

Paragrafen motsvaras delvis av 3 § i 1957 års lag.

Folkbokföringen tillhör de verksamheter som har hög prioritet inom funktionen

Skatte- och uppbördsväsende under kriser och krig. Regler om förfarandet vid

folkbokföringen finns i folkbokföringslagen (1991:481). Utgångspunkten bör såsom

angetts under avsnitt 6.3 vara att folkbokföringen skall fortgå under fredstida

former så länge det är möjligt även under kriser och krig. Regeringen bör dock,

i enlighet med första stycket, ha möjlighet att göra de ändringar i förfarandet

som kan vara nödvändiga t.ex. vad gäller skyldigheten att göra anmälan enligt 25

§ och vad som anges om beslut om folkbokföring i 34 § folkbokföringslagen, för

att nödvändig flexibilitet skall uppnås.

 De materiella ändringar som kan vara påkallade i reglerna om folkbokföring

skall beslutas av riksdagen eller organ som satts i riksdagens ställe under

kriser och krig. Sådana ändringar kan bli nödvändiga framför allt för flyktingar

och personer som evakueras. I avvaktan på sådana regler bör dock regeringen ha

möjlighet att i enlighet med andra stycket föreskriva att beslut om ändringar i

folkbokföringen tills vidare inte skall fattas. Eftersom folkbokföringen har

stor betydelse för det civila försvaret även under höjd beredskap och det är

viktigt att folkbokföringsuppgifterna motsvaras av verkliga förhållanden bör en

sådan föreskrift i regel kunna begränsas till en viss del av landet och t.ex.

gälla endast flyktingar eller evakuerade. En föreskrift enligt andra stycket kan

även komma att aktualiseras om förhållandena är så svåra att det trots

folkbokföringens stora betydelse under höjd beredskap inte längre är rimligt att

fortsätta verksamheten.

Registerfrågor

10 §

Paragrafen innehåller regler som gör det möjligt för regeringen att meddela

föreskrifter som avviker från vad som annars gäller om vissa register som förs

med hjälp av automatisk databehandling. De register som omfattas av bestämmelsen

är skatte-, tull-, folkbokförings- och utsökningsregistren.

 Paragrafen motsvaras inte av någon bestämmelse i 1957 års lag.

 Bestämmelsen är motiverad av att störningar och svårigheter kan uppstå för

ADB-driften under kriser och krig. Fredstida ambitionsnivåer för

registerföringen lär därför inte kunna upprätthållas.

 Regeringen ges enligt paragrafen möjlighet att föreskriva att vad i

skatteregisterlagen (1980:343), lagen (1990:1536) om folkbokföringsregister och

utsökningsregisterlagen (1986:617) föreskrivs angående förande av för hela

landet gemensamma register tills vidare inte skall gälla eller att de får föras

på annat sätt än med hjälp av automatisk databehandling.

 Tullmyndigheterna använder i sin verksamhet ett system för automatisk

databehandling (tulldatasystemet). Närmare bestämmelser om register som ingår i

systemet finns i tullregisterlagen (1990:137). Även formerna för tullregistret

kan behöva ändras under kriser och krig, varför motsvarande möjligheter som för

de andra registren bör finnas även för detta.

Överklagande m.m.

11 §

Bestämmelsen ger regeringen möjlighet att föreskriva att bestämmelser om

omprövning och överklagande av beslut om skatt, tull eller avgift som anges i 2

§ eller folkbokföring tills vidare inte skall gälla eller att avvikande

bestämmelser skall gälla tills vidare.

 En motsvarande bestämmelse beträffande taxering finns i 10 § i förordningen

till 1957 års lag. Bestämmelsen har emellertid samma relevans för hela det

område som omfattas av fullmaktslagstiftningen. Den bör därför utformas mer

generellt och dessutom ges i lag.

Delegering till underordnad myndighet

12 §

Regeringen får överlåta sin befogenhet enligt 6 eller 7 § att meddela

föreskrifter i fråga om anstånd med att fullgöra en förpliktelse på RSV eller,

beträffande tullar, GTS.

 Bestämmelsen, som utformats i enlighet med Lagrådets förslag, grundas på 8

kap. 8 och 11 §§ RF om moratorium och delegation.

 Bestämmelsen reglerar tillsammans med 13 och 14 §§ regeringens möjlighet att

delegera sin normgivningskompetens till underställd myndighet. Reglerna har i

huvudsak utformats för att medge den flexibilitet som regeringsformen tillåter

vad gäller möjligheten att besluta om skatter under kriser och krig (jfr avsnitt

6.6).

 Att möjligheten till delegation beträffande tullar och tullregister (jfr 13

och 14 §§) begränsas till GTS styrs av den s.k. ansvarsprincipen. Eftersom GTS

har ansvar för tullens verksamhet under fredstid ligger det närmast till hands

att delegation sker till styrelsen under kriser och krig. RSV har motsvarande

roll beträffande övriga lagar som omfattas av fullmaktslagen och delegation bör

därför i dessa fall ske till verket.

13 §

Regeringen får överlåta sin befogenhet enligt 9 eller 10 § att meddela

föreskrifter i fråga om folkbokföring och registerfrågor på RSV eller,

beträffande tullregister, GTS. Regeringen får vidare överlåta sin befogenhet

enligt 11 § att meddela föreskrifter om omprövning på RSV eller, beträffande

tullar, GTS.

 Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Att bestämmelser

om överklagande inte omfattas av delegationsbestämmelsen beror på att

föreskrifter om överklagande i fråga om domstolar alltid skall ges genom lag (11

kap. 4 § RF).

14 §

Regeringen får överlåta befogenhet som regeringen har enligt de skatte-, tull-,

avgifts-, folkbokförings- och registerförfattningar som reglerar förhållanden

som omfattas av fullmaktslagen på RSV eller, beträffande tullar och

tullregister, GTS.

 Bestämmelsen, som utformats i enlighet med Lagrådets förslag, innebär att

regeringens befogenheter att i fredstid meddela föreskrifter enligt de

författningar som omfattar sådana förhållanden som fullmaktslagen behandlar

överlåts på RSV resp. GTS.

Verkställighetsföreskrifter

15 §

I paragrafen upplyses om att regeringen, eller den myndighet regeringen

bestämmer, meddelar föreskrifter om verkställigheten av lagen. Upplysningen

grundas på regeringens befogenheter enligt 8 kap. 13 § RF att meddela

verkställighetsföreskrifter och att överlåta åt myndighet under regeringen att

meddela sådana föreskrifter.

 14

Sammanfattning av RSV:s rapport (1993:3. Utgåva 2) Beskattningssystemets

utformning och skatteförvaltningens och kronofogdemyndigheternas organisation

under kriser och i krig

Regeringen har i beslut 1988-12-15 uppdragit åt Riksskatteverket (RSV) att i

enlighet med riktlinjer, som anges i en inom Finansdepartementet upprättad

promemoria, utreda dels hur beskattningssystemet bör vara utformat under kriser

och i krig, dels hur skatteförvaltningen och exekutionsväsendet bör vara

organiserade under sådana förhållanden. Enligt uppdraget bör RSV också lämna

förslag till de författningsändringar som kan behövas.

 Samma dag har regeringen beslutat, att RSV vid sin planering enligt

förordningen (l977:55) om vissa statliga myndigheters beredskap m.m.

(beredskapsförordningen) ska utgå från att verksamheten inom skatteförvaltningen

ska upprätthållas under krig och vid krigsfara. Beslut av samma innebörd har

tidigare meddelats i fråga om kronofogdemyndigheternas verksamhet.

 Redogörelse för innehållet i och bakgrunden till regeringsbesluten 1988 lämnas

i avsnitt 1 och 2.

 Mot bakgrund av RSV:s lednings- och samordningsansvar såsom funktionsansvarig

myndighet för funktionen Skatte- och uppbördsväsende enligt förordningen

(1986:294) om ledning och samordning inom totalförsvarets civila del har verket

utarbetat handböcker som underlag för försvarsplanläggning hos myndigheterna

inom verkets ansvarsområde. RSV:s egen försvarsplanläggning har färdigställts

under 1991.

 Avsnitt 3 innehåller en översiktlig beskrivning av den fredstida verksamheten

hos skatteförvaltningen och kronofogdemyndigheterna.

 I avsnitt 4 behandlas nu gällande bestämmelser om den krigstida verksamheten i

lagen (1957:686) om taxeringsväsendet under krigsförhållanden m.m. och i

kungörelsen (1958:388) med vissa bestämmelser rörande taxering, uppbörd och

folkbokföring under krigsförhållanden. Här återges också de delar av förarbetena

som fortfarande är av intresse vid utformandet av ett tidsenligt

beskattningssystem under krigsförhållanden.

 Utredningar under 1960- och 1970-talen, som behandlat beskattning och uppbörd

i krig, redovisas i avsnitt 5. I 1964 års civilbefälhavareutredning (CB-

utredningen) påpekas, att framför allt kungörelsen redan då blivit föråldrad och

att båda författningarna borde ses över. Promemorian (DsB 1978:12) om

beskattning och uppbörd under krigsförhållanden innehåller bl.a. principförslag

om översyn av 1950-talets lagstiftning. Förslagen innebär tämligen genomgripande

förändringar av fredstida beskattnings- och uppbördssystem.

 I avsnitt 6 lämnas synpunkter på nämnda bestämmelser och utredningar. Där

konstateras, att bestämmelserna nu är så föråldrade, att de mot bakgrund av de

genomgripande förändringar som ägt rum i fråga om skatteförvaltningens och

kronofogdemyndigheternas verksamhet under de senaste tre decennierna och inte

minst under de senaste åren är i starkt behov av aktualisering och modernisering

och att den kritik som utredningar riktat mot bestämmelserna är välgrundad.

 I egenskap av funktionsansvarig myndighet för funktionen Skatte- och

uppbördsväsende har RSV i slutet av år 1988 deltagit i en av regeringen beslutad

studie av ledningen av civilt försvar under kriser och i krig. Studien har för

RSV:s del resulterat i en funktionsbeskrivning, som fastställts 1989-03-06 och

sedan redovisats till Överstyrelsen för civil beredskap (ÖCB). I

funktionsbeskrivningen har fastlagts vissa riktlinjer för den krigstida

ledningen och ansvarsfördelningen. I den mån dessa riktlinjer fortfarande har

aktualitet för beskattningssystem och organisation under kriser och i krig

redovisas de i avsnitt 7.

 Avsnitt 8 innehåller en beskrivning av målen för skatteförvaltningens och

kronofogdemyndigheternas krigstida verksamhet. Målbeskrivningen förutsätter, att

verksamheten i allt väsentligt ska kunna fortgå under fredsmässiga former och

därvid med godtagbart ADB-stöd i ett förkrigsskede och i ett neutralitetsskede

med krig i vår nära omvärld utan att Sverige blir indraget. De störningar i ADB-

driften som kan befaras av olika skäl förutsätts kunna bemästras enligt de

riktlinjer och förfaranden som gäller för tillfälliga driftsavbrott i fred.

Personalminskningar på grund av inkallelser för tjänstgöring inom andra delar av

totalförsvaret får mötas genom omprioriteringar och sänkta ambitionsnivåer.

 I ett krigsskede, dvs. om Sverige redan inledningsvis eller senare blir

indraget i krig, är målsättningen - med beaktande av regeringsuppdragets

riktlinjer - att i första hand säkerställa dels skatte- och avgiftsuppbörden och

de därmed sammanhängande medelsöverföringarna till kommuner, landsting,

Riksförsäkringsverket m.fl., dels ADB-driften, eftersom bl.a. uppbörden är

starkt beroende av datorstöd. Målsättningen i sin helhet sätts emellertid så

högt att alla de arbetsuppgifter som enligt upprättade

krigsuppgiftsförteckningar ska utföras också blir utförda. Denna målsättning

innebär betydande neddragning av fredstida verksamhet men bedöms tillgodose de

krav som rimligen kan ställas av statsmakterna, företag och allmänhet under

sådana förhållanden, som kan förutsättas råda i ett krigsskede. Verksamheten

upphör helt i områden, som utsätts för direkta markstridshandlingar. Detsamma

gäller vid bekämpning med atomstridsmedel eller kemiska stridsmedel.

 I ett efterkrigsskede är målsättningen, att verksamheten så snart

omständigheterna tillåter det ska återgå till full omfattning.

 I avsnitt 9 redovisas situationen hittills i fråga om försvarsplanläggning

inom skatteförvaltningen och kronofogdemyndigheterna.

 Skatteförvaltningens och kronofogdemyndigheternas organisation under kriser

och i krig behandlas i avsnitt 10. Där fastslås inledningsvis, att övergång till

krigsorganisation i allmänhet ska ske när landet befinner sig i krig eller

omedelbar krigsfara, dvs. vid beredskapslarm eller - vid stegvis

beredskapshöjning - när beredskapsgrad I ska intas enligt kungörelsen (1960:515)

om vad som ska iakttas vid beredskapstillstånd m.m. Beredskapen för övergång

till krigsorganisation ska hållas hög redan vid beredskapsgrad II. Flyttning

till särskild krigsuppehållsplats utlöser övergång till krigsorganisation.

Krigsuppehållsplatser är dimensionerade och utrustade för krigstidsbemanning.

Det påpekas, att en krigsorganisation i första hand är beroende av vilken

omfattning myndigheternas verksamhet får under krigsförhållanden. Den i be-

redskapsförordningen föreskrivna krigsuppgiftsförteckningen utgör därför

underlag för organisations- och bemanningsplanläggning. Det är vidare ett krav,

att den fredstida uppbyggnaden av organisation, ansvar och ledning så långt det

är möjligt bibehålls i ett krigsläge.

 RSV, som är totalförsvarsmyndighet på central nivå, har också under

krigsförhållanden ledningsansvaret direkt under regeringen för skatteför-

valtningen och kronofogdemyndigheterna. I krig gäller ledningsansvaret

emellertid också operativa totalförsvarsfrågor. Den principiella ansvars- och

arbetsfördelning som finns i fred mellan regeringen och centrala myndigheter

förutsätts komma att i huvudsak tillämpas också i ett krigsskede. RSV:s centrala

ledning utövas så länge förhållandena medger det från fredslokalerna i Solna och

därefter från krigsuppehållsplats, dit verksledningen och en del av övrig på

verket krigsplacerad personal förflyttas. Krigsuppehållsplatsen har organiserats

i samverkan med Försvarsdepartementets grupp för särskild planläggning (Fö/SP).

 Upprättad krigsorganisationsplan för RSV förutsätter betydande neddragning av

den fredstida verksamheten. Översiktlig beskrivning lämnas av kvarvarande

arbetsuppgifters fördelning i krigsorganisationen.

 Skattemyndigheterna och kronofogdemyndigheterna är totalförsvarsmyndigheter på

lägre regional nivå. En beskrivning lämnas av hur ledning och samverkan i

operativa totalförsvarsfrågor bör utformas på denna nivå med hänsyn till att

skattemyndigheterna ingår bland de myndigheter som länsstyrelserna ska samverka

med i sådana frågor.

 Också de krigsorganisationsplaner som upprättats för skattemyndigheterna utgår

från de neddragningar av den fredstida verksamheten som framgår av

krigsuppgiftsförteckning. Översiktlig beskrivning lämnas av kvarvarande

arbetsuppgifters fördelning i krigsorganisationen, varvid förutsätts, att

antalet lokala skattekontor ska vara detsamma i krig som i fred.

 Bl.a. med hänsyn till de speciella förhållanden som kan förutsättas råda i en

krigssituation med inkallelser till det militära försvaret och andra delar av

totalförsvaret - förhållanden som påverkar indrivningsmöjligheterna - utgår

planläggningen av kronofogdemyndigheternas krigsorganisation från långtgående

neddragning av den fredstida verksamheten.

 Beskattningssystemets utformning behandlas i avsnitt 11. Där erinras om, att

en av de grundläggande målsättningarna för försvarsplanläggningen är att

verksamheten i allt väsentligt ska kunna fortgå under fredsmässiga former och då

med godtagbart ADB-stöd så länge detta över huvd taget är möjligt. Detta betyder

att fredstida beskattnings- och uppbördssystem ska tillämpas ända fram till dess

övergång sker till krigsorganisation.

 I detta avsnitt tas först upp frågan om möjligheten att upprätthålla

datordrift i ett krigsskede mot bakgrund av föreliggande hot mot och risker med

ADB-system. Beträffande möjligheten att övergå till manuella rutiner i ett

datorlöst tillstånd hänvisas till bl.a. en inom ÖCB upprättad rapport

"Strategiskt datorstöd inom det civila totalförsvaret". I rapporten uttalas, att

den spridning som datoriseringen nu nått på många områden genom decentralisering

och spridning av terminaler, persondatorer och basdatorer långt ut i

organisationerna har medfört att möjligheten att i en krigssituation återgå till

manuella rutiner inom flertalet verksamheter måste bedömas som orealistisk.

Denna bedömning stämmer väl in på skatteförvaltningens och

kronofogdemyndigheternas verksamhet med hänsyn till den långtgående datorisering

som skett under senare tid.

 Med nuvarande datorsystem måste man utgå från bortfall av datorstöd i ett

krigsskede. Det bedöms inte som realistiskt att rusta upp befintliga

datoranläggningar så att de uppfyller kraven på fullgott skydd under

krigsförhållanden. I stället får man inrikta sig på att sådana krav beaktas vid

uppbyggnad av nästa datorstruktur.

 En modell till ett nytt datorsystem med annan uppbyggnad än de nuvarande och

som därför skulle skapa förutsättningar för datorstöd också under

krigsförhållanden redovisas. Några förslag om åtgärder för att säkra datorstöd

lämnas emellertid inte nu. RSV återkommer till denna fråga i en kommande rapport

till regeringen.

 Skatteförvaltningen har tilldelats prioriterade postgirokonton och tillgång

till sådana är av avgörande betydelse för att skatte- och avgiftsuppbörden ska

fungera också under krigsförhållanden.

 Gåvobeskattningen och uppbörden av arvs- och gåvoskatt bedöms kunna

upprätthållas även utan datorstöd.

 Enligt regeringsuppdraget bör RSV i utredningsarbetet uppmärksamma de

konsekvenser som kan uppkomma, om det förordnas att lagen (1940:300) angående

förordnande om anstånd med betalning av gäld m.m. (moratorielagen) skall sättas

i kraft.

 Moratorielagen kom till för mer än 50 år sedan under helt andra

samhällsekonomiska förhållanden och med annat kredit- och betalningsväsende än

som nu råder. Redan moratoriekommittén ifrågasatte 1971 i sitt betänkande "Ny

moratorielag" (SOU 1971:56) om det fanns tillräckliga skäl att bibehålla

moratorielagstiftning som ett instrument i den ekonomiska försvarsberedskapen.

Den utveckling som skett på det samhällsekonomiska området sedan dess - dvs.

under de senaste 20 åren - har stärkt denna tvekan.

 En moratorielagstiftning berör inte endast skatteförvaltningen och

kronofogdemyndigheterna utan också stora delar av samhället i övrigt. Frågan om

behov och utformning av bestämmelser om betalningsmoratorium fordrar en djupare

analys än vad RSV har möjlighet att göra. Enligt RSV:s mening kan en sådan

analys lämpligen samordnas med pågående utredningsarbete om den ekonomiska

politikens utformning under krigsförhållanden.

 Ansvaret för folkbokföringen har 1991-07-01 flyttats från Svenska kyrkans

församlingar till skatteförvaltningen. Folkbokföringen är av grundläggande

betydelse för den enskildes rättigheter och skyldigheter i krig som i fred.

Folkbokföringsregistret är också basregister för flera andra register, som finns

hos myndigheter med viktiga uppgifter inom totalförsvaret. En säkerhetsanalys av

folkbokföringssystemet har genomförts. I analysen föreslås bl.a. användande av

lokala datorbaserade reservdriftrutiner. RSV har under sommaren 1993

sammanträffat med mottagarna av folkbokföringsuppgifter vid fredsmässig

avisering för att utreda frågor om krav på avisering i kris och krig.

 48

Förteckning över remissinstanser som yttrat sig över RSV Rapport 1993:3, utgåva

2 och RSV Rapport 1993:4

Domstolsverket, Rikspolisstyrelsen, Värnpliktsverket, Överstyrelsen för civil

beredskap, Vapenfristyrelsen, Riksförsäkringsverket, Posten, Riksgäldskontoret,

Statskontoret, Generaltullstyrelsen, Riksrevisionsverket, Jordbruksverket,

Kammarkollegiet, Lantmäteriverket, Kammarrätten i Göteborg, Svenska

Bankföreningen, Landstingsförbundet, Länsstyrelsen i Kopparbergs län, Sveriges

Industriförbund och Tjänstemännens Centralorganisation.

 Svenska Bankföreningen har yttrat sig i stället för Bankernas Be-

redskapscentral. Landstingsförbundet har till sitt yttrande fogat sin rapport

"Beredskapsplanering av betalningsrutiner i kris och krig". Länsstyrelsen i

Kopparbergs län har till sitt yttrande fogat ett yttrande från Kronofog-

demyndigheten i Kopparbergs län till vilket länsstyrelsen anslutit sig. Svenska

Arbetsgivareföreningen, som beretts tillfälle att yttra sig, har överlämnat

rapporten till Industriförbundet som i stället yttrat sig. TCO har översänt ett

yttrande från Statstjänstemannaförbundet som sitt eget.

 53

Remissammanställning över remissinstanser som

yttrat sig över RSV Rapport 1993:3, utgåva 2 och

RSV Rapport 1993:4

Allmänna synpunkter

Remissinstanserna är i huvudsak positiva till förslagen i de remitterade

promemoriorna, samtliga remissinstanser har i huvudsak tillstyrkt eller inte

haft något att erinra mot förslagen. De frågor som har rests rör främst

sårbarheten i skatteförvaltningens ADB-stöd och flexibiliteten i skatteuttaget.

Andra frågor som berörts rör bl.a. registrering vid tillfälliga flyttningar och

vissa tullfrågor.

 Överstyrelsen för civil beredskap (ÖCB): Sedan uppdraget gavs till RSV i

december 1988 har riksdagen godkänt regeringens proposition om ett nytt

försvarsbeslut om totalförsvarets utveckling till och med budgetåret 1996/97.

Genom det nya försvarsbeslutet förändras förutsättningarna för planeringen inom

försvaret jämfört med tidigare försvarsbeslut.

 Några centrala planeringsbegrepp i detta sammanhang är strategiskt överfall

och återtagning/resurskomplettering. I RSV:s rapport berörs konsekvenser av ett

strategiskt överfall endast översiktligt. Återtagningsproblematiken berörs inte

alls.

 Efter det att RSV har slutfört sitt uppdrag har vidare författningsregleringen

av de statliga myndigheternas beredskapsplanering ändrats. Sålunda har

ledningsförordningen ersatts med en beredskapsförordning (1993:242) och lagen

(1992:1403) om höjd beredskap tillkommit. Som en följd härav gäller t.ex. numera

att alla statliga myndigheter skall fortsätta sin verksamhet under höjd

beredskap samt att tidigare beredskapsgrader ersatts med skärpt resp. högsta

beredskap.

 Av de mål som regeringen fastställt för funktionen Skatte- och uppbördsväsende

framgår att skatte-, uppbörds- och folkbokföringssystemen i största möjliga

utsträckning skall fungera under höjd beredskap.

 Verksamheten inom funktionen är av stor betydelse för totalförsvaret och

kräver samordning mellan ett flertal myndigheter och andra samhällsorgan.

Statsmakterna måste t.ex. under ett krisskede ha möjlighet att med omedelbar

verkan höja skatteuttagen för att kunna finansiera återtagning och mobilisering.

 Vidare är folkbokföringen av grundläggande betydelse för den enskildes

rättigheter och skyldigheter såväl i fred som under höjd beredskap samtidigt som

uppgifterna i folkbokföringsregistret är viktiga för verksamheterna vid andra

funktioner och vid myndigheter inom totalförsvaret.

 Det är således av största vikt att arbetet inom funktionen kan fortgå under

höjd beredskap och i krig under någorlunda fredsmässiga former även om

verksamhetens omfattning sannolikt måste minskas jämfört med situationen i fred.

 För att kunna reducera verksamheten krävs att krigsanpassade rutiner inom

funktionen har förberetts i fred. Funktionen bör vidare ha deltagit i det civila

försvarets planeringsprocess och i utbildnings- och övningsverksamheten.

 ÖCB delar RSV:s grundläggande uppfattning att beskattnings- och

avgiftssystemets utformning under kriser och i krig i allt väsentligt måste utgå

från de förutsättningar som gäller för verksamheten i fred. Sannolikt måste,

enligt både RSV:s och ÖCB:s mening, vissa omprioriteringar och neddragningar i

verksamheten bli nödvändiga. Inskränkningarna i arbetsrutinerna får dock inte

medföra att beskattning och uppbörd av skatt och avgifter leder till en

allvarligt försämrad statlig likviditet. Det är också viktigt för moralen och

den psykiska styrkan hos medborgarna i riket att beskattningssystemet upplevs

som effektivt, funktionellt och rättvist även i en svår situation med kris och

krig.

 Under förutsättning att det allmänna således tillförsäkras en löpande uppbörd

av skatter och avgifter instämmer ÖCB i de förslag som läggs fram i rapporten om

kris- och krigsanpassning av vissa rutiner, nämligen att i beredskap och krig:

 - kunna förlänga deklarationsperioderna,

 - låta beskattningssystemet temporärt bygga på definitiv källbeskattning,

 - mot bakgrund av föreslagna förenklingar bibehålla och i första hand stärka

 den direkta beskattningen eftersom den indirekta skatten drabbar ojämlikt,

 - prioritera och intensifiera uppbörd av skatter och avgifter,

 - förbereda ev. undanförsel och förstöring av känsligt (sekretessbelagt)

 material,

 - ge allmänheten service och skapa förståelse för den verksamhet som bedrivs,

 - i övrigt förenkla och nedprioritera rutiner och uppdrag, särskilt i områden

 som dragits in i krig.

 Riksförsäkringsverket (RFV): RFV instämmer i RSV:s bedömningar och tillstyrker

förslagen om preliminärbeskattning och beräkningen av den pensionsgrundade

inkomsten under kriser och i krig.

 Riksgäldskontoret: Kontoret betonar vikten av att även under beredskap och

krig få de uppgifter om skatteuppbörden som behövs för att kunna beräkna statens

lånebehov.

 Statskontoret: Kontoret tillstyrker de av RSV föreslagna författnings-

ändringarna. RSV:s bedömningar angående beskattningssystemets utformning och

krigsorganisationen förefaller vara rimliga i förhållande till givna

planeringsförutsättningar. I god tid inför en befarad längre krigssituation kan

mycket långtgående förenklingar behöva vidtas för att säkerställa den för

samhället nödvändiga uppbörden. En brist i RSV:S rapport är att den inte

redovisar den administrativa beredskapen (ställtider m.m.) hos myndigheter och

företag för mer omfattande förändringar.

 Riksrevisionsverket (RRV): RRV kan inte bedöma om utredningsarbetet och

förberedelserna för ev. kriser och krig är tillräckliga. RRV avstår därför att i

huvudsak ha synpunkter på utredningen. RRV vill dock peka på några frågetecken

som kan resas kring utredningen vad gäller:

 - flexibiliteten i skatteuttaget

 - beroendet av ADB-stöd

 - informationen till riksredovisningen.

 I den uppsats om moratorielagen och dess konsekvenser som bilagts utredningen

berörs vissa konsekvenser av en omställning av samhällsekonomin från fred till

krigsförhållanden. Det gäller t.ex. förändringar i statens finansieringsbehov

och inflationsdrivande mekanismer som uppstår vid omställning till

krigsförhållanden. Bl.a. anges: "Statens finansieringsuppgift vid en

mobilisering blir därför att införa skatter och uppta lån i så stor utsträckning

att den privata efterfrågan reduceras mer än ökningen i den offentliga

verksamheten" (sid 5).

 En utgångspunkt för planeringen av skatteförvaltningens uppgifter i kriser och

krig bör således vara att statens behov av att kunna förändra skattenivåer måste

kunna hanteras. Därtill torde det vara önskvärt med en hög flexibilitet för att

möjliggöra att skatteuttaget förändras över tiden, i takt med förändringar i

samhällsekonomin i stort.

 Såvitt RRV kan bedöma har inte utredningen beaktat dessa behov. I stället

anges (sid 54) att ändringar i fråga om skattesatser och dylikt måste ske när

skatteförvaltningen har kvar sin fredsorganisation. Även utredningens resonemang

(sid 67) om den preliminärskattsedel som utfärdas före ett krigsutbrott skall

gälla vid även för kommande uppbördsår, om krigsförhållandena sträcker sig över

årsskiftet, visar att utredningen inte varit inriktad mot att skapa en

flexibilitet i skatteuttaget.

 Enligt RRV:s bedömning krävs det särskilda förberedelser för att skapa den

önskvärda flexibiliteten.

 Jordbruksverket: Verket har inget att erinra mot de förslag som lämnas och den

inriktning av RSV:s verksamhet som under kriser och i krig som redovisas i

rapporterna.

 Verket har ansvaret för utformningen av ett ransoneringssystem för

dagligvaror. För att kunna införa en ransonering är Jordbruksverket beroende av

personuppgifter från folkbokföringsregistret. Om en ransonering behöver införas

kommer detta med största sannolikhet att bli aktuellt före ett krigsutbrott

eller under ett efterkrigsskede. I rapporterna konstateras att folkbokföringen

spelar en stor roll för flera statliga myndigheter och att särskild

uppmärksamhet måste ägnas åt folkbokföringen under ett förkrigsskede. Målet vad

gäller folkbokföringen under ett förkrigsskede är, enligt rapporterna att den i

allt väsentligt skall kunna fortgå under fredsmässiga former och med godtagbart

ADB-stöd. Denna målsättning överensstämmer med Jordbruksverkets behov.

 Lantmäteriverket: Verket konstaterar att förslagen till ny lag och förordning

har ett innehåll som väl överensstämmer med nuvarande planeringsförutsättningar.

Författningstexten och rapporterna i sin helhet är lättlästa och mycket konkret

formulerade.

 Landstingsförbundet: Förbundet vill särskilt understryka en av

utgångspunkterna för RSV:s utredningsuppdrag i vad avser kravet att det

allmänna, som t.ex. hälso- och sjukvården, måste tillförsäkras en löpande

uppbörd av skatter för att möjliggöra finansiering av verksamheten även under

krigsförhållanden. Landstingsförbundet har bilagt sin rapport

"Beredskapsplanering av betalningsrutiner i kris och krig".

 Statstjänstemannaförbundet (ST): ST anför att utredningens förslag och

omfattningen av arbetsuppgifter i ett krigstillstånd är rimliga och genomtänkta.

 Länsstyrelsen i Kopparbergs län: Länsstyrelsen instämmer i rapportens förslag

om att beskattningssystemet under kriser och krig skall vara utformat så lika

det fredstida systemet som möjligt. Det bör dock finnas möjligheter att anpassa

systemet efter de specifika förhållanden som kan förekomma under framför allt

krigssituationen. Förberedelser för detta måste vidtas redan i fred.

 Ett bibehållande av fredstida rutiner så långt det är möjligt synes vara en

rimlig målsättning för skattesystemets utformning m.m. och är i överensstämmelse

med övrig civil planering inom totalförsvaret. I rapporten har bl.a. föreslagits

att möjligheter skall finnas i krigssituationen att ändra tillämpningen av

skattelagstiftningen med att exempelvis införa förlängda deklarationsperioder.

Ett sådant förfarande bedöms vara realistiskt och förordas därför av

länsstyrelsen. Likaså delar länsstyrelsen rapportens förslag att ett direkt

skattesystem skall föredras före ett system med indirekta skatter.

Krigsorganisationen

Överstyrelsen för civil beredskap (ÖCB): Enligt RSV skall fredsorganisationen så

långt det är möjligt bibehållas. Även efter krigsorganisering skall, enligt RSV,

en fredstida uppbyggnad av organisation, ansvar och ledning eftersträvas i

möjligaste mån. ÖCB vill i detta sammanhang betona vikten av att funktionen

verkligen säkerställer att nyckelpersoner finns krigsplacerade på myndigheterna

så att de, även i en krigssituation, kommer att finnas tillgängliga på sina

viktiga poster vid funktionens olika myndigheter och motsvarande organ. Vikten

av återkommande övningsverksamhet, följd av omsorgsfull utvärdering och

återkoppling till nästkommande övning, kan inte nog betonas.

 Statstjänstemannaförbundet: En fråga är förslaget till förändring av

skattemyndigheternas organisation i ett krigstillstånd. Det föreslås enligt

organisationsplanen på sidan 49 att administrativa enheten och rättsenheten

placeras under länsskattekontoret. I texten sägs att rättsenhetens uppgifter

upphör vid krigstillstånd varför enheten bör utgå helt från organisationsplanen.

Större delen av administrativa enhetens uppgifter finns kvar vid krigstillstånd.

Det synes därför ej lämpligt att placera in enheten under ett enskilt kontor i

organisationen eftersom enheten skall ge service åt hela myndigheten även i

krigstillstånd. Lämpligen skall enheten ligga kvar som en enhet under

skattechefen eller samordnas med sekretariatet. Förslaget i utredningen bygger

troligen på uppfattningen att länsskattekontoret har en samordnande funktion för

hela myndigheten vilket inte är fallet.

 Länsstyrelsen i Kopparbergs län: Länsstyrelsen motsätter sig ett samgående

mellan kronofogdemyndighet och skatteförvaltning i en krigssituation.

 Kronofogdemyndigheten i Kopparbergs län: Myndigheten har påpekat att det kan

förutses att en renodlad regionalisering av kronofogdemyndigheterna kommer att

genomföras och att detta under kriser och krig, i kombination med

personalnedskärningar, kan medföra att kronofogdemyndigheternas verksamhet

endast kan komma att utföras på myndighetens lokaliseringsort. Myndigheten

avstyrker samlokalisering av kronofogdemyndighet och skattemyndighet eftersom

det berövar kronofogdemyndighetens identitet och framkallar förvirring hos

allmänheten.

Sårbarhetsfrågor m.m.

Rikspolisstyrelsen (RPS): Polisväsendets operativa verksamhet bygger till stor

del på ett väl fungerande datasystem hos RSV. Med de antaganden angående

varaktigheten för en eventuell väpnad konflikt som Sverige kan drabbas av som

återfinns i det senaste försvarsbeslutet (några veckor - 1-2 månader) bedöms

dock de olägenheter som ett bortfall av dataförbindelserna med RSV:s

dataregister som överkomliga. Under den tid som i så fall dataförbindelserna går

förlorade får polisväsendet försöka klara av sin verksamhet med hjälp av

temporär återgång till manuella rutiner. I första hand är det de lokala

polismyndigheterna och skattekontoren som kan bli berörda av databortfall. RPS

har deltagit i överläggningar med RSV angående de reservdriftsmöjligheter som

kan bli aktuella. Allmänna råd härom kommer att sättas in i kommande revidering

av Rikspolisstyrelsens föreskrifter och allmänna råd angående polisväsendets be-

redskapsplanläggning.

 Överstyrelsen för civil beredskap (ÖCB): Inför en kris- och krigssituation är

det viktigt att redan i fred;

 - bygga upp maskinellt robusta datasystem - med fortifikatoriskt skydd -

 enligt principen om beredskapshänsyn i planering och samhällsutveckling (BIS),

 - decentralisera ADB-verksamhet till regional och lokal nivå.

 Av RSV:s rapport framgår att Postgirot även under beredskap och krig har en

viktig uppgift vad gäller registrering, förmedling och redovisning av olika

betalningsuppdrag på skatteområdet. ÖCB vill i detta sammanhang särskilt peka på

att Postgirot - i likhet med posten och för den delen också Televerket -numera

har bolagiserats. Detta innebär bl.a. att frågor på beredskapsområdet, vad

gäller post, tele och postgiro, numera handläggs av Post- och telestyrelsen

(Posten, Telia, m.fl.) resp. Riksbanken (Postgirot). Senare kommer dock, efter

utredningsarbete vid Finansdepartementet, Finansinspektionen sannolikt överta

Riksbankens nuvarande funktionsansvar för postgirofrågorna.

 Det är nödvändigt att den funktionsansvariga myndigheten (Riksbanken,

Finansinspektionen) tillsammans med RSV diskuterar Postgirots nya roll som

statligt bolag i en beredskapssituation. Även Bankgirots uppgifter under kriser

och i krig måste närmare klargöras.

 Störningar av olika slag i en krigssituation på elförsörjnings- och

teleområdena kommer sannolikt att drabba betalningsväsendet, så ock

skattemyndigheterna. I ÖCB:s programplan för det civila försvaret 1994/95 -

1998/99 pekas t.ex. på de initialt stora svårigheterna som elavbrott kan föra

med sig för funktionerna. Det finns därför skäl, enligt ÖCB:s mening, att göra

en annan bedömning om tillgängligheten på el, särskilt på de regionala och

lokala systemen än vad RSV gör i sin analys.

 RSV har på ett förtjänstfullt sätt analyserat verksamhetens beroende av

datorstöd i såväl fred som krig. ÖCB har inget att invända mot RSV:s iaktagelser

och slutsatser.

 RSV konstaterar i sin rapport att inom funktionen finns centralt placerade

stordatorer utan fortifikatoriskt skydd. System som uteslutande bygger på

centrala lösningar gör hela datasystemmiljön mycket sårbar. ÖCB hänvisar till

vikten av beredskapshänsyn i planering och samhällsutveckling (BIS).

 ÖCB noterar med tillfredsställelse att RSV föreslår att systemstrukturerna bör

utvecklas mot öppna system. Detta skulle öka säkerhetsnivån. Det är därför

mycket angeläget att RSV får möjlighet att fullfölja detta arbete. Det skulle

förbättra situationen för såväl RSV som för andra myndigheter i beredskap och

krig.

 Från samhällets synpunkt är det viktigt att de system som samverkar på olika

sätt med RSV:s verksamhet också fungerar tekniskt och driftsmässigt väl. Det

gäller bl.a. systemen inom betalningsförmedlingen, socialförsäkringen och hos de

större arbetsgivarna. Således är det viktigt för RSV:s rutiner att t.ex.

Postgirots och DAFA:s reservrutiner fungerar. Beroendet gäller också de företag

som specialiserat sig på optisk läsning. Dessa är dock i nuläget inte

krigsplanlagda och bedöms inte klara en kris- och krigsproduktion. RSV bör

överväga hur detta problem skall lösas.

 Enligt ÖCB:s uppfattning bör det utredas inom funktionen bank- och betalnings-

väsendet om inte Postgirots reservrutin som endast omfattar 40 000 prioriterade

konton måste utökas att omfatta ett större åtagande. Även inom övrig

betalningsförmedling måste tillfredsställande reservrutiner utvecklas.

 Posten: Posten har i princip inget att erinra mot de förslag som förs fram i

RSV:s promemorior.

 Postgirots planering för sin verksamhet är inriktad på två faser, en fas med

full produktion centralt i Stockholm för samtliga postgirokonton och en

utlokaliserad fas där endast s.k. prioriterade postgirokonton tas med i

produktionen. Postgirot kommer att driva fasen med full produktion så länge som

möjligt även under direkta krigsförhållanden. Först när den centrala

produktionen av någon anledning inte kan fortsätta kommer den utlokaliserade

fasen bli aktuell.

 Planeringen för den utlokaliserade fasen har dock inriktats på det scenario

som kallas för strategiskt överfall. Detta scenario kräver en helt annan

planering än tidigare. Förvarningstiden kan eventuellt vara noll vilket innebär

att all planering måste vara gjord i förväg.

 I motsats till RSV har Postgirot som planeringsförutsättning att el- och

telelinjerna inte kommer att fungera.

 Postgirots utlokaliserade fas är inte längre inriktad mot ett antal

redovisningscentraler utan mot en enda plats. Systemet kommer dock att vara

snabbt flyttbart till ännu en plats om den första blir utslagen.

 Upphandling av ett nytt ADB-system för det utlokaliserade Postgirot är

förberedd och kommer att göras under 1994.

 Postgirot kommer även i den utlokaliserade fasen med prioriterade

postgirokonton att ha tillgång till optiska läsare och kunder med s.k. C-konton

kommer att få redovisning via magnetband och listor.

 Det är rimligt att anta att Postgirots kontohavare under en krigssituation får

svårigheter att fullt ut driva funktioner som avstämning, redovisning,

internkontroll och revision. Postgirot kommer därför i den utlokaliserade fasen

inte att makulera några betalningshandlingar. Avstämmning och revision i

efterhand måste vara möjlig att göra.

 Statskontoret: RSV:s ADB-säkerhet är, enligt Statskontorets bedömning,

otillfredsställande. För att undvika suboptimeringar i förbättringsåtgärder är

det dock nödvändigt att ta hänsyn till att RSV bara är ett av flera led i

uppbördskedjan, dels den riskexponering som ligger i uppbördens koncentration

till ett fåtal större företag och koncerner.

 Riksrevisionsverket (RRV): RRV menar att skatteförvaltningen trots ADB-

beroendet borde ha en förmåga att upprätthålla den grundläggande funktionen i

skattesystemet så länge betalningssystemet i landet fungerar. Det bör således

finnas möjlighet att ta emot inbetalade skattemedel och fördela dem vidare, även

utan ett fungerande ADB-stöd. RRV anser inte att det klart framgår huruvida det

finns eller är möjligt att utforma de manuella rutiner som kan krävas i ett

yttersta läge.

 Betydelsen av den ekonomiska politiken ökar under kriser och i krig, och

följaktligen även behovet av information om de statliga finanserna. Betydelsen

av RRV:s koncernekonomiska information i form av bl.a. inkomstberäkningar,

budgetprognoser, riksredovisning och statskassans ställning ökar således

avsevärt. RRV har därför utformat ett manuellt reservförfarande för

myndigheternas redovisning av uppgifter till RRV:s riksredovisning.

Skatteförvaltningen måste då ha de manuella rutiner som krävs för att kunna

lämna nödvändiga uppgifter även utan ADB-stöd. Det framgår inte klart av

utredningen om så är fallet.

 Lantmäteriverket: Verket anser att kraven på driftssäkerhet bör stämmas av

mellan RSV och de myndigheter som RSV:s datasystem samverkar med.

 Svenska Bankföreningen: Av rapporten framgår att RSV fört diskussioner med

Postgirot om hur skatte- och indrivningsbetalningar skall ske vid kriser och i

krig. Den slutsats man kommit fram till är att Postgirot skall specialbehandla

detta slags betalningsflöden för att vidmakthålla likviditeten i samhället.

Däremot skall inte all underliggande dokumentation till transaktionerna skickas

löpande till RSV utan lagras hos Postgirot till dess att kriget upphört. Sedan

Postgirot numera inte har ensamrätt på skatte- och indrivningsbetalningar, utan

även bankgireringar kan användas, uppstår frågan om inte RSV också borde föra

motsvarande diskussioner även med Bankgirot. Sedan Postgirot den 1 mars 1994

blivit bank är det vidare tveksamt om Postgirot i beredskapsförfattningar kan

åläggas särskilda skyldigheter av aktuellt slag.

 Det är vidare förvånande att inte den civila delen av totalförsvaret planerar

efter samma förutsättningar. Inom funktionen Betalningsväsendet har Riksbanken i

sina anvisningar till bankerna för deras planering pekat på att vissa

försörjningssystem inte är robusta och att bankerna bl.a. har att ta hänsyn till

att el och tele kan störas svårt.

 RSV anser dock att det för att verket skall kunna upprätthålla sin viktiga

funktion, är angeläget att främst elförsörjning, telekommunikationer och

transporter fungerar med sådan robusthet att grundläggande behov kan

tillgodoses. Det framstår som sannolikt att betydande svårigheter kan möta även

skatteförvaltningar i krigstid som en följd av störningar i nämnda stödsystem.

 Statstjänstemannaförbundet: De delar av beskattningssystemet som skall

upprätthållas under en krigssituation bygger på att datakraft finns tillgänglig.

Det väsentliga är att betalningsströmmarna fungerar och de prioritrade

postgirokonton myndigheterna förfogar över skall enligt rapporten fungera även i

ett krigstillstånd.

 RSV:s system för betalningar liksom den helt övervägande delen av ADB-systemet

för beskattning i övrigt bygger på central datakraft placerad på RSV i Solna.

Kärnan i ADB-systemet ligger centralt på RSV även om datakraften i länen nu är

omfattande med hög terminaltäthet, datanätverk och basdatorer.

 Systemet är med den centrala koncentrationen oerhört sårbart i en

krigssituation. I rapporten nämns detta som ett problem men det finns inget

förslag till lösning. Det som sägs är att RSV ämnar återkomma till regeringen i

en kommande rapport hur datorstödet skall säkras i länen.

 Det borde ha lagts ett förslag med innebörden att ADB-systemets struktur skall

vara regional/lokal i en krigssituation. Länen skall ha sina egna länsregister

för länsinnevånarna placerade i regional/lokal miljö.

Utbyte över länsgränserna kan upphöra i en krissituation. Det viktiga är att

mindre enheter kan klara sina åtaganden och leverera in skattemedel och avgifter

till statskassan.

 Med ett centralt system för uppbörd som det nuvarande, finns uppenbara risker

att det blir totalt kaos i betalningssystemet om centraldatorn eller

förbindelserna störs.

 Med den datastruktur som nu finns torde det knappast krävas några omfattande

investeringar för att åstadkomma ett mindre sårbart system än det nuvarande.

 För skatteförvaltningen krävs en ny systemstruktur där registren finns

placerade på länen eller i regionerna där basdatorkraften finns. Stora delar av

ett sådant system skulle kunna genomföras redan nu och vara till gagn för det

ordinarie arbetet. Närheten till registren är till stor fördel för användarna.

Den omfattande arbetsförändring som nu planeras för ADB-användningen i

beskattningen gäller inte den centrala strukturen utan det är i stort enbart

påbyggnads- och sidosystem som läggs på länen.

 Länsstyrelsen i Kopparbergs län: Såväl skatteförvaltningens som

kronofogdemyndighetens beroende av ADB är synnerligen stort. Det är därför

angeläget att resurser avsätts för att skapa så stor ADB-säkerhet som möjligt.

Detta kan exempelvis åstadkommas genom att möjligheter skapas för övergång från

centrala system till regionala och/eller lokala system. Dessutom bör alla

möjligheter tas till vara att vidta lämpliga åtgärder för att skydda särskilt

viktiga anläggningar och känsliga punkter i ADB-systemen. Säkerhetskraven på

register i ADB-systemen kräver också särskilda åtgärder i såväl fred som krig.

 Kronofogdemyndigheten i Kopparbergs län: Utredningens utgångspunkt tycks vara

att skatteuppbörden skall fungera i stort sätt som vanligt trots de svåra

förhållanden som kan råda. I motsats till utredningen finner myndigheten det

helt orealistiskt att tala om någon form av uppbörd av skatter och avgifter som

skulle kunna tillgodose statens behov av medel. Orsaken till myndighetens

uppfattning är att kronofogdemyndigheterna redan i fredstid är synnerligen

sårbara och ständigt utsätts för olika former av driftsavbrott, sannolikt

beroende på att kronofogdemyndigheternas verksamhet lågprioriteras av DAFA.

Sannolikt skulle kronofogdemyndigheternas verksamhet i kris och krigstillstånd

prioriteras ännu lägre, vilket skulle leda till helt oacceptabla förhållanden,

detta trots att ingen ännu hade försökt omöjliggöra datordriften genom direkta

angrepp mot ledningar eller datorer.

 Myndigheten anser att om någon form av indrivning och uppbörd skall kunna äga

rum under de beskrivna förhållandena måste det krävas att skatteförvaltningen

bygger upp ett eget system för kommunikation och bearbetning av data, så långt

som möjligt skyddat för störningar av olika slag och med en hög, redan från

början inbyggd driftssäkerhet. Detta system måste sannolikt bestå av ett antal

regionala system med sådan kapacitet att varje enskild enhet vid behov kan sköta

om intilliggande regioners hela behov av databearbetning och kommunikation.

 Myndigheten anser att RSV redan i dagsläget borde utarbeta manuella rutiner

för kronofogdemyndigheternas verksamhet under kriser och vid krigstillstånd.

 Myndigheten finner det förvånande att utredningen inte har föreslagit ökat

sekretesskydd för de uppgifter som förekommer i kronofogdemyndigheternas

dataregistret (REX-systemet). Uppgifter om enskilda personers skuldsättning kan

vara synnerligen känsliga och kan utnyttjas vid olika former av påtryckningar.

Risken för samkörning med andra känsliga register är uppenbar. Myndigheten anser

att det i alla fall i ett krisläge borde finnas möjlighet att sekretessbelägga

REX-registret.

Beskattningen

Överstyrelsen för civil beredskap (ÖCB): ÖCB delar RSV:s uppfattning att de

gällande författningarna om beskattning, indrivning och folkbokföring under

krigsförhållanden bör ses över. De framlagda förslagen till nya författningar

skulle innebära en välkommen modernisering.

 ÖCB finner skäl att närmare beröra en bestämmelse om delegering i

lagförslaget. Enligt 13 § i lagförslaget får nämligen "skattemyndigheten och

kronofogdemyndigheten under krig utöva befogenhet som tillkommer regeringen

eller RSV om sambandet med regeringen eller verket inte eller endast med

avsevärd svårighet kan uppräthållas eller det annars föreligger behov av

trängande åtgärder".

 Generella regler om delegering av befogenheter i krig när en landsdel är

isolerad från riksstyrelsen eller omedelbara åtgärder annars måste vidtas, finns

i lagen (1988:97) och förordningen (1988:1215) om förfarandet hos kommunerna,

förvaltningsmyndigheterna och domstolarna under krig eller krigsfara m.m. Enligt

13 § lagen och 9 § förordningen får civilbefälhavaren under sådana förhållanden

inom sitt område bl.a. fullgöra de uppgifter som enligt 8 § regeringsformen

ankommer på regeringen. Under samma förutsättningar har länsstyrelsen

motsvarande befogenheter inom sitt område om förbindelsen avbrutits med både

regeringen och civilbefälhavaren. Det finns således en normal ordning för

delegeringen från regeringen till civilbefälhavare och till länsstyrelser i

sådana situationer.

 ÖCB, som har ansvaret för samordningen mellan de statliga myndigheterna under

höjd beredskap, menar att skälen bör vara starka om man skall avvika från den

normala delegeringsordningen. RSV har inte redovisat något sådant stöd för sitt

förslag. ÖCB avstyrker därför förslaget i denna del.

 Om däremot regeringen redan delegerat befogenheter inom ett visst sakområde

till RSV kan det antas att frågan om eventuella samordningsproblem har beaktats

vid beslutet. I detta fall möter det därför inget hinder, från ÖCB:s

utgångspunkt, att befogenheterna delegeras vidare till skattemyndigheten och

kronofogdemyndigheten.

Tillfälliga flyttningar m.m.

Värnpliktsverket: Den personal som inkallas till krigstjänstgöring byter i de

flesta fall "arbetsgivare". För närvarande görs avisering avseende inkallad

personal med pappersmedia från Värnpliktsverket till det lokala

försäkringskontor där den inkallade är mantalsskriven. Även om postgirot har

förutsatts klara av själva likvidhanteringen har i utredningen inte angetts hur

medel, som uttagits av den inkallade eller någon med fullmakt, avses beskattas.

I detta fall kan inte förutsättas att utbetalande och utanordnande

försäkringskontor är detsamma eller har kontakt med varandera varför

erforderliga uppgifter om aktuella skatteförhållanden torde saknas.

 Överstyrelsen för civil beredskap (ÖCB): Det framgår inte klart i RSV:s

rapport var ansvaret ligger när det gäller registreringen av tillfälliga

flyttningar av såväl evakuerade som flyktingar som inte registreras i

folkbokföringen. ÖCB anser att det är angeläget att utreda denna fråga om

ansvarsförhållandena för registreringen vid tillfälliga flyttningar. Vilket

ansvar har t.ex. kommunerna. Klargörs inte ansvaret är det annars lätt hänt att

personuppgifter kan komma bort i en krigssituation.

 Även Länsstyrelsen i Kopparbergs län föreslår en översyn av ansvaret i krig

för registrering av befolkningen vid s.k. tillfälliga flyttningar.

 Svenska Bankföreningen: Av rapporten framgår att någon ändring i

folkbokföringen inte kommer att vidtas under kriser och i krig även om någon har

flyttat. Det kan i ett sådant läge tänkas att bankkunden till banken meddelar

den nya adressen, vilket får till följd att eventuell kontrolluppgift också

registreras med den nya adressen. I detta läge måste man säkerställa att

skatteregistret kan ta emot kontrolluppgifter trots att bankens och RSV:s

adresser inte överensstämmer. Det vore olyckligt om sådan kontrolluppgift

betraktades som felkodad i skatteregistret.

Moratorielagen

Överstyrelsen för civil beredskap tillstyrker förslaget att låta en särskild

arbetsgrupp ytterligare analysera behovet och utformningen av bestämmelser om

betalningsmoratorium. Liknande synpunkter framförs av Riksgäldskontoret,

Statskontoret, Länsstyrelsen i Kopparbergs län och Svenska Bankföreningen.

Tullfrågor

Generaltullstyrelsen (GTS): I rapporten behandlas inte Tullverkets

beskattningssystem och organisation. Påpekandet görs mot bakgrund av att RSV i

det civila försvaret är funktionsansvarig myndighet på central nivå för

funktionen Skatte- och uppbördsväsende. Myndigheter med uppgifter i denna

funktion är skatte- och kronofogdemyndigheterna samt Tullverket.

 Mervärdesskatten svarar under fredstid för en betydande del av statens

skatteinkomster. Denna beskattningsform blir självfallet också - vilket påpekas

i rapporten - mycket viktig under kriser och krig.

 Även om det i planeringen för försörjning med - särskilt strategiskt viktiga -

varor inte skall förutsättas någon utrikeshandel under kriser och i krig, kan

det inte uteslutas att utrikeshandel likväl kommer att förekomma. Erfarenheter

från liknande situationer tidigare har visat att utrikeshandeln trots allt är

relativt omfattande.

 Tullverkets uppbörd av mervärdesskatt, som för närvarande utgör den större

delen av statens nettoinkomster från denna skatt, kan därför förutsättas vara

fortsatt relativt hög även under nämnda lägen. Det får anses som en brist att

detta inte berörts i rapporten.

 I övrigt saknas även synpunkter på tulldatasystemets (TDS) och dess

komponenters (tulldatacentralen i Luleå, telenätet, lokaldatorerna etc)

betydelse för beskattningssystemet under kriser och i krig. Inte heller har

situationen vid ett svenskt medlemsskap i EU belysts.

 I delbetänkandet (SOU 1993:95) av LEMO-utredningen definieras begreppet

funktion inom det civila försvaret enligt följande "en samhällsverksamhet av

särskild betydelse under höjd beredskap med utgångspunkt i det civila försvarets

uppgifter och som kräver någon form av central styrning och som behöver

samordnas mellan flera myndigheter eller organ med annan verksamhet".

 LEMO föreslår vidare att den nuvarande funktionen enligt bilaga 1 till

beredskapsförordningen (1993:242), Skatte- och uppbördsväsende, bör utgå och att

RSV bör kvarstå som beredskapsmyndighet. Vidare ifrågasätter LEMO behovet och

lämpligheten av att "övriga myndigheter med uppgifter inom funktionen" räknas

upp på det sätt som sker för närvarande.

 Tullverkets fredstida verksamhet och uppgifter enligt förordningen (1991:1524)

med instruktion för Tullverket och regeringens regleringsbrev för budgetåret

1993/94 (prop. 1992/93:100 bil.8., SkU23, rskr. 211) är bland annat följande:

 - att fastställa och uppbära tullar, mervärdesskatt och andra skatter samt

 avgifter så att en riktig uppbörd kan säkerställas,

 - att samla in och bearbeta uppgifter för utrikeshandelsstatistiken så att ett

 underlag av god kvalité kan inges,

 - att övervaka och kontrollera trafiken till och från utlandet så att

 bestämmelser om införsel och utförsel av varor efterlevs,

 - att bedriva viss utrednings- och åklagarverksamhet i fråga om brott mot

 dessa bestämmelser,

 - att övervaka och kontrollera trafiken till och från utlandet även i övrigt i

 enlighet med särskilda föreskrifter,

 - att fullgöra vissa andra föreskrivna övervakningsuppgifter.

 Denna verksamhet kräver samordning med andra myndigheter och organ såsom

Sveriges Riksbank, RSV, Statens Jordbruksverk, Livsmedelsverket, Statistiska

centralbyrån, Riksrevisionsverket, Kommerskollegium, Kustbevakningen,

Polisväsendet, Sjöfartsverket, Luftfartsverket m.fl.

 Den samhällsverksamhet som här avses skulle, förslagsvis, kunna kallas

övervakning av gränsöverskridande trafik och handel. Tullverket är därför för

närvarande, vilket framgår av bilaga 1 till beredskapsförordningen, utöver

Skatte- och uppbördsväsende, engagerat i funktionerna Ordning och säkerhet,

Utrikeshandeln och Flyktingverksamhet.

 Mot bakgrund av det ovan anförda skulle det kunna övervägas att beteckna den

samhällsverksamhet Tullverket bedriver som en funktion inom det civila försvaret

och att utse Tullverket som ansvarig för denna funktion. Tullverket skulle

därvid också ha ställning som beredskapsmyndighet. Under förutsättning att detta

beaktas kan GTS kritiska inställning till avsaknaden i rapporten av en

beskrivning av Tullverkets roll som beskattnings- och uppbördsmyndighet samt

dess system och organisation för detta ändamål lämnas därhän.

 Lagen (1957:686) om taxeringsväsendet under krigsförhållanden m.m. innehåller

föreskrifter som berör Tullverket. Bland annat delegeras i 6 § befogenheter

enligt 2-5 §§, såvitt angår förhållanden inom Tullverkets verksamhetsområde,

till GTS eller lokal tullmyndighet (distriktstullanstalt). I förslaget till ny

lag i RSV Rapport 1993:4 saknas sådana föreskrifter.

 Enligt kommentaren till förslaget anser RSV att tullväsendets krigsuppgifter

bör lagregleras i annat sammanhang.

 GTS delar denna uppfattning under vissa förutsättningar. Innan beslut fattas

om att anta lagförslaget bör effekterna på det civila försvaret vid ett

medlemskap i EU analyseras, det slutliga utfallet av LEMO-utredningen avvaktas

och Tullverkets roll i det civila försvaret fastställas.

 54

Lagrådsremissens lagförslag

Förslag till lag om beskattning, förtullning och folkbokföring under krig eller

krigsfara m.m.

 Härigenom föreskrivs följande.

Inledande bestämmelser

1 § Denna lag tillämpas vid beskattning, förtullning, folkbokföring och förande

av vissa register under krig, vid krigsfara eller vid sådana utomordentliga

förhållanden som är föranledda av att det är krig utanför Sveriges gränser eller

av att Sverige har varit i krig eller krigsfara.

 Lagen reglerar regeringens och, efter regeringens bemyndigande,

Riksskatteverkets och Generaltullstyrelsens befogenheter att meddela

föreskrifter som annars skall meddelas genom lag.

 Lagen ger regeringen möjlighet att föreskriva att vissa av regeringens

uppgifter får fullgöras av Riksskatteverket eller Generaltullstyrelsen.

2 § Vad som föreskrivs i 6-8 §§ om skatter och tullar gäller även för avgifter

som avses i

 1. lagen (1981:691) om socialavgifter,

 2. 1 § första stycket 1 lagen (1984:151) om punktskatter och pris-

regleringsavgifter,

 3. lagen (1994:1744) om allmänna egenavgifter och

 4. lagen (1994:1920) om allmän löneavgift.

3 § Är Sverige i krig skall 6-14 §§ tillämpas.

4 § Är Sverige i krigsfara eller råder det sådana utomordentliga förhållanden

som är föranledda av att det är krig utanför Sveriges gränser eller av att

Sverige har varit i krig eller krigsfara, får regeringen föreskriva att 6-14 §§

skall tillämpas.

 En sådan föreskrift skall underställas riksdagen inom en månad från

utfärdandet. Föreskriften upphör att gälla, om den inte underställs riksdagen i

rätt tid eller om riksdagen inte godkänner den inom två månader från det att den

underställdes.

5 § När föreskrifterna i 6-14 §§ skall tillämpas gäller inte föreskrifter som

meddelats i lag eller annan författning om de strider mot föreskrifter i denna

lag eller mot föreskrifter som meddelats med stöd av lagen.

Skatter och tullar

6 § Regeringen får föreskriva att beslut om skatt eller tull tills vidare inte

skall fattas eller skall fattas för annan tid eller på annat sätt än som annars

föreskrivs.

7 § En föreskrift enligt 6 § får innefatta att deklarations- eller annan

uppgiftsskyldighet tills vidare inte skall fullgöras eller fullgöras på annat

sätt eller för annan period än som annars föreskrivs.

 En föreskrift enligt 6 § får även innefatta att skatt eller tull skall betalas

eller återbetalas på annat sätt eller för annan period än som annars föreskrivs.

8 § Regeringen får föreskriva att beslut om skatt eller tull får fattas av någon

annan myndighet än som annars föreskrivs.

Folkbokföring

9 § Regeringen får meddela andra föreskrifter om förfarandet vid folkbokföringen

än de som annars gäller.

 Regeringen får också föreskriva att beslut om ändringar i folkbokföringen

tills vidare inte skall fattas.

Registerfrågor

10 § Regeringen får meddela andra föreskrifter om skatte-, tull-,

folkbokförings- och utsökningsregister än de som annars gäller.

Omprövning och överklagande

11 § Regeringen får föreskriva att bestämmelser om omprövning och överklagande

av beslut om skatt, tull, avgift som anges i 2 § eller folkbokföring tills

vidare inte skall gälla eller att avvikande bestämmelser skall gälla tills

vidare.

Delegering till underordnad myndighet

12 § Regeringen får föreskriva att den befogenhet regeringen har enligt 6 eller

7 § i fråga om att meddela anstånd med att fullgöra förpliktelse i stället får

ges Riksskatteverket eller, beträffande tullar, Generaltullstyrelsen.

13 § Regeringen får föreskriva att en befogenhet som regeringen har enligt 9

eller 10 § i stället får ges Riksskatteverket eller, beträffande tullregister,

Generaltullstyrelsen. Regeringen får vidare föreskriva att den befogenhet

regeringen har att meddela föreskrifter om omprövning enligt 11 § i stället får

ges Riksskatteverket eller, beträffande tullar, Generaltullstyrelsen.

14 § Regeringen får föreskriva att en befogenhet som regeringen har enligt de

skatte-, tull-, avgifts-, folkbokförings- och registerförfattningar som reglerar

förhållanden som omfattas av denna lag i stället får ges Riksskatteverket eller,

beträffande tullar och tullregister, Generaltullstyrelsen.

Verkställighetsföreskrifter

15 § Regeringen, eller den myndighet regeringen bestämmer, meddelar föreskrifter

om verkställigheten av denna lag.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995, då lagen (1957:686) om

taxeringsväsendet under krigsförhållanden m.m. skall upphöra att gälla.

 67

Lagrådet

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1995-02-01

Närvarande: f.d. regeringsrådet Bengt Hamdahl, justitierådet Bo[REDACTED_EFTERNAMN],

regeringsrådet Arne Baekkevold.

Enligt en lagrådsremiss den 26 januari 1995 (Finansdepartementet) har regeringen

beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till lag om beskattning,

förtullning och folkbokföring under krig eller krigsfara m.m.

 Förslaget har inför Lagrådet föredragits av kammarrättsassessorn Stefan
[REDACTED_EFTERNAMN].

 Förslaget föranleder följande yttrande av Lagrådet:

 Andra och tredje styckena i lagförslagets 1 § har inte någon särskild funktion

och bör utgå ur förslaget.

 Enligt motiven och vad som upplysts skall regeringens föreskrifter med stöd av

6-14 §§ kunna begränsas till vissa delar av landet eller till vissa grupper av

personer, varor eller företeelser. Detta bör komma till uttryck i lagtexten,

lämpligen genom ett första stycke i 5 §. Remissförslagets 5 § blir då andra

stycket i paragrafen.

 Lagrådet föreslår en omredigering av 6 och 7 §§ till vinnande av större

enhetlighet och bättre överensstämmelse med författningskommentaren.

 Delegationsbestämmelserna i 12-14 §§ bör utformas i närmare anslutning till

lagtexten i 8 och 13 kap. regeringsformen.

 Lagrådets förslag i fråga om 5-7 och 12-14 §§ framgår av bilaga till detta

protokoll.

 70

 Bilaga till Lagrådets protokoll 1995-02-01

5 §

En föreskrift av regeringen enligt 6-14 §§ får begränsas till vissa grupper av

personer, varor eller företeelser eller vissa delar av landet.

 När föreskrifter som meddelats med stöd av 6-14 §§ skall tillämpas gäller inte

föreskrifter som meddelats i lag eller annan författning om de strider mot

föreskrifter i denna lag eller mot föreskrifter som meddelats med stöd av lagen.

6 §

Regeringen får föreskriva att beslut i fråga om skatt eller tull tills vidare

inte skall fattas eller skall fattas vid annan tidpunkt, på annat sätt eller för

annan period än som annars föreskrivs.

7 §

En föreskrift enligt 6 § får innefatta att deklarations- eller annan

uppgiftsskyldighet tills vidare inte skall fullgöras eller fullgöras vid annan

tidpunkt, på annat sätt eller för annan period än som annars föreskrivs.

 En föreskrift enligt 6 § får även innefatta att skatt eller tull skall betalas

eller återbetalas vid annan tidpunkt, på annat sätt eller för annan period än

som annars föreskrivs.

12 §

Regeringen får överlåta sin befogenhet enligt 6 eller 7 § att meddela

föreskrifter i fråga om anstånd med att fullgöra en förpliktelse på

Riksskatteverket eller, beträffande tullar, Generaltullstyrelsen.

13 §

Regeringen får överlåta sin befogenhet enligt 9 eller 10 § att meddela

föreskrifter på Riksskatteverket eller, beträffande tullregister, Generaltull-

styrelsen. Regeringen får vidare överlåta sin befogenhet enligt 11 § att meddela

föreskrifter om omprövning på Riksskatteverket eller, beträffande tullar,

Generaltullstyrelsen.

 71

14 §

Regeringen får överlåta befogenhet som regeringen har enligt de skatte-, tull-,

avgifts-, folkbokförings- och registerförfattningar som reglerar förhållanden

som omfattas av denna lag på Riksskatteverket eller, beträffande tullar och

tullregister, Generaltullstyrelsen.

 72

Finansdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 16 februari 1995

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN], Hjelm-
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds, Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Heckscher, Hedborg,
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: Statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1994/95:171 om beskattningen under kriser och

krig.

 73