Regeringens proposition

 1994/95:151

 Droit de suite och längre upphovsrättsligt skydd

 Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

 Stockholm den 23 mars 1995

 Mona[REDACTED_EFTERNAMN]

 Laila Freivalds

 (Justitiedepartementet)

 Propositionens huvudsakliga innehåll

 I propositionen lägger regeringen fram två förslag som kommer att stärka

 det upphovsrättsliga skyddet. Förslagen gäller ändringar i lagen

 (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk.

 För det första föreslår regeringen att det införs bestämmelser om s.k.

 droit de suite. Upphovsmannen skall ha rätt till en ersättning på fem

 procent av försäljningspriset vid yrkesmässig försäljning av exemplar av

 hans konstverk. Rätten till ersättning skall inte gälla alster av

 byggnadskonst och inte heller alster av brukskonst som har framställts i

 flera identiskt lika exemplar. Rätt till ersättning skall finnas under

 verkets skyddstid. Rätten skall vara personlig och inte kunna överlåtas.

 Den skall kunna göras gällande endast av en organisation som företräder

 ett flertal upphovsmän på området. Fordran på ersättning skall vara

 preskriberad, om inte organisationen kräver den ersättningsskyldige på

 ersättningen inom tre år efter utgången av det kalenderår då

 försäljningen ägde rum. Den som yrkesmässigt säljer konst skall vara

 skyldig att överlämna en redovisning till organisationen, om denna begär

 det. I redovisningen skall anges de ersättningsgrundande försäljningar

 som gjorts under de tre närmast föregående kalenderåren. Bestämmelserna

 om rätt till ersättning begränsas så att de skall tillämpas på verk av

 den som är svensk medborgare eller har sin vanliga vistelseort i Sverige.

 Regeringen får förekriva om bestämmelsernas tillämpning med avseende på

 andra länder.

 För det andra föreslår regeringen att vissa av de upphovsrättsliga

 skyddstiderna förlängs och att reglerna om skyddstiden ändras i några

 andra avseenden. Skyddstiden för litterära och konstnärliga verk i

 allmänhet skall sträckas ut från 50 till 70 år. Skyddstiden för filmverk

 skall vara 70 år från dödsåret för den sist avlidne av huvudregissören,

 manusförfattaren, dialogförfattaren och kompositören av verkets speciella

 musik. Utgångspunkten för beräkningen av skyddstiden för utövande

 konstnärers prestationer skall vara tidpunkten för framförandet. Om en

 upptagning av framförandet har getts ut eller offentliggjorts, skall

 utgångspunkten i stället vara tidpunkten för den första av dessa

 åtgärder. Motsvarande utgångspunkt skall gälla för beräkningen av

 skyddstiden för framställare av ljud- och bildupptagningar. Den som för

 första gången lovligen ger ut eller offentliggör ett verk, för vilket

 skyddstiden har gått ut och som inte tidigare har getts ut, skall ha en

 rätt som svarar mot de ekonomiska rättigheter som innefattas i

 upphovsrätten. Rätten skall gälla i 25 år. Skyddet begränsas så att det

 skall tillämpas på utgivningar och offentliggöranden av sådana fysiska

 och juridiska personer som har anknytning till Sverige. Regeringen får

 föreskriva att bestämmelserna skall tillämpas med avseende på andra

 länder. Förslaget innebär att Sverige uppfyller rådets direktiv 93/98/EEG

 om harmonisering av skyddstiden för upphovsrätt och vissa närstående

 rättigheter.

 I propositionen föreslår regeringen också en ändring av

 upphovsrättslagens delegationsbestämmelse om kompetens för regeringen att

 meddela föreskrifter om lagens tillämpning med avseende på andra länder.

 Regeringen skall få meddela föreskrifter om lagens tillämpningsområde

 inte endast under förutsättning av ömsesidighet utan också i de fall det

 följer av ett sådant avtal med en främmande stat eller en mellanfolklig

 organisation som riksdagen godkänt.

 Regeringen föreslår att lagändringarna träder i kraft den 30 juni 1995.

 Innehållsförteckning

 1 Förslag till riksdagsbeslut................................

 5

 2 Lagtext....................................................

 5

 2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1960:729) om

 upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk....

 5

 2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1995:000) om

 ändring i lagen (1960:729) om upphovsrätt till

 litterära och konstnärliga verk.....................

 11

 3 Ärendet....................................................

 12

 4 Allmänna utgångspunkter....................................

 14

 5 Droit de suite.............................................

 15

 5.1 Införande av bestämmelser om droit de suite.........

 15

 5.2 Rättens närmare utformning..........................

 18

 6 Längre upphovsrättsligt skydd..............................

 23

 6.1 Skyddstiden för litterära och konstnärliga verk i

 allmänhet...........................................

 23

 6.2 Särskild skyddstid för filmverk.....................

 25

 6.3 Skyddstiden för närstående rättigheter..............

 26

 6.4 Outgivna verk.......................................

 28

 6.5 Några andra frågor..................................

 29

 7 Ändring av delegationsbestämmelsen.........................

 30

 8 Kostnader och resursbehov..................................

 32

 9 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser..................

 32

 10 Författningskommentarer....................................

 35

 10.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1960:729) om

 upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk....

 35

 10.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1995:000) om

 ändring i lagen (1960:729) om upphovsrätt till

 litterära och konstnärliga verk.....................

 45

 Bilaga 1 Sammanfattning av Upphovsrättsutredningensförslag...

 46

 Bilaga 2 Upphovsrättsutredningens lagförslag................. 47

 Bilaga 3 Förteckning på remissinstanser......................

 50

 Bilaga 4 Rådets direktiv 93/98/EEG...........................

 52

 Bilaga 5 Sammanfattning av Justitiedepartementets promemoria. 61

 Bilaga 6 Promemorians lagförslag.............................

 62

 Bilaga 7 Förteckning på remissinstanser......................

 66

 Bilaga 8 Lagrådsremissens lagförslag.........................

 67

 Bilaga 9 Lagrådets yttrande..................................

 74

 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde

 den 23 mars 1995................................................. 75

 Rättsdatablad....................................................

 76

 1 Förslag till riksdagsbeslut

 Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

 1. lag om ändring i lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och

 konstnärliga verk,

 2. lag om ändring i lagen (1995:000) om ändring i lagen (1960:729) om

 upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk.

 2 Lagtext

 Regeringen har följande förslag till lagtext.

 2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1960:729) omupphovsrätt till

 litterära och konstnärliga verk

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1960:729) om upphovsrätt till

 litterära och konstnärliga verk

 dels att 43 - 46, 60 och 62 §§ skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas ett nytt kapitel, 2 a kap., av

 följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 44 a §, av följande

 lydelse.

 --------------------------------------------------------------------

 --------------------------------------------------------------------

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 2 a kap. Ersättning vid vidare-

 försäljning av exemplar av

 konstverk

 26 j §

 --------------------------------------------------------------------

 Om ett exemplar av ett

 konstverk som har överlåtits säljs

 vidare inom upphovsrättens

 giltighetstid av en näringsidkare

 i hans yrkesmässiga verksamhet,

 har upphovsmannen rätt till

 ersättning av säljaren.

 Upphovsmannen har rätt till

 ersättning även i annat fall, om

 försäljningen förmedlas av en

 näringsidkare i dennes yrkes-

 mässiga verksamhet. I ett sådant

 fall skall ersättningen betalas av

 näringsidkaren. Ersättningen skall

 vara fem procent av försäljnings-

 priset exklusive mervärdesskatt.

 Upphovsmannen har dock inte rätt

 till ersättning,

 1. om försäljningspriset

 exklusive mervärdesskatt inte

 överstiger en tiondel av

 basbeloppet enligt lagen

 (1962:381) om allmän försäkring,

 2. om exemplaret av konstverket

 är ett alster av byggnadskonst

 eller

 3. om exemplaret av konstverket

 är ett alster av brukskonst som

 har framställts i flera identiskt

 lika exemplar.

 Rätten till ersättning är

 personlig och kan inte överlåtas.

 Efter upphovsmannens död är, utan

 hinder av 10 kap. 3 § första

 stycket äktenskapsbalken, före-

 skrifterna om bodelning, arv och

 testamente tillämpliga på rätten.

 Endast organisation som före-

 träder ett flertal svenska

 upphovsmän på området har rätt att

 kräva in ersättningen. Orga-

 nisationen skall kräva in

 ersättningen och betala beloppet

 till den ersättningsberättigade,

 efter avdrag för skälig ersättning

 till organisationen för dess

 omkostnader. Om organisationen

 inte kräver den ersättningsskyldige

 på ersättningen inom tre år efter

 utgången av det kalenderår då

 försäljningen ägde rum, är fordringen

 preskriberad.

 Den som är ersättningsskyldig

 skall på begäran av organi-sationen

 redovisa de ersättnings-grundande

 försäljningar som gjorts under de

 tre närmast föregående kalenderåren.

 43 §[1]

 --------------------------------------------------------------------

 Upphovsrätt till ett verk gäller Upphovsrätt till ett verk gäller

 intill utgången av femtionde året intill utgången av sjuttionde året

 efter det år, då upphovsmannen efter det år då upphovsmannen avled

 avled, eller, beträffande verk eller, i fråga om verk som avses i

 som i 6 § sägs, efter den sist 6 §, efter den sist avlidne upp-

 avlidne upphovsmannens dödsår. hovsmannens dödsår. Upphovsrätt till

 ett filmverk gäller i stället

 intill utgången av sjuttionde året

 efter dödsåret för den sist avlidne

 av huvudregissören, ma-nusför-

 fattaren, dialogförfattaren och

 kompositören av musik som har

 skapats speciellt för verket.

 44 §[2]

 --------------------------------------------------------------------

 För verk, som offentliggjorts För verk som har offentliggjorts

 utan att upphovsmannen blivit utan att upphovsmannen har blivit

 angiven med sitt namn eller med angiven med sitt namn eller med

 sin allmänt kända pseudonym eller sin allmänt kända pseudonym eller

 signatur, gäller upphovsrätten signatur gäller upphovsrätten in-

 intill utgången av femtionde året till utgången av sjuttionde året

 efter det år, då verket offent- efter det år då verket offent-

 liggjordes. Består verket av två liggjordes. Om verket består av två

 eller flera delar med inbördes eller flera delar, räknas tiden för

 sammanhang, räknas tiden från det varje del för sig.

 år, då sista delen offentlig-

 gjordes.

 Blir upphovsmannen inom nämnda Om upphovsmannen inom den tid

 tid angiven såsom i 7 § sägs eller som anges i första stycket avslöjar

 visas att han avlidit innan sin identitet, gäller bestämmelser-

 verket offentliggjordes, gäller na i 43 §.

 vad i 43 § stadgas.

 --------------------------------------------------------------------

 För verk som inte har offent-

 liggjorts och vars upphovsman

 inte är känd gäller upphovsrätten

 intill utgången av sjuttionde året

 efter det år då verket skapades.

 44 a §

 --------------------------------------------------------------------

 Om ett verk inte har getts ut

 inom den tid som avses i 43 eller

 44 §, har den som därefter för första

 gången ger ut eller offentliggör

 verket sådan rätt till verket som

 svarar mot de ekonomiska

 rättigheter som innefattas i

 upphovsrätten. Rätten gäller intill

 utgången av tjugofemte året efter

 det år då verket gavs ut eller of-

 fentliggjordes.

 45 §[3]

 En utövande konstnärs framförande av ett litterärt eller konstnärligt

 verk får inte utan hans samtycke

 1. tas upp på en grammofonskiva, en film eller en annan anordning,

 genom vilken det kan återges, eller

 2. sändas ut i ljudradio eller television eller genom direkt överföring

 göras tillgängligt för allmänheten.

 --------------------------------------------------------------------

 Ett framförande som har tagits Ett framförande som har tagits

 upp på en anordning som avses i upp på en anordning som avses i

 första stycket 1 får inte utan första stycket 1 får inte utan

 konstnärens samtycke föras över frånkonstnärens samtycke föras över från

 en sådan anordning till en annan en sådan anordning till en annan

 eller göras tillgängligt för eller göras tillgängligt för

 allmänheten förrän femtio år har allmänheten förrän femtio år har

 förflutit efter det år då förflutit efter det år då

 upptagningen gjordes. framförandet skedde eller, om

 upptagningen har getts ut eller

 offentliggjorts inom femtio år från

 framförandet, efter det år då upp-

 tagningen först gavs ut eller

 offentliggjordes.

 Bestämmelserna i 3, 6-9, 11-13, 15 och 16 §§, 19 § första stycket andra

 meningen och andra stycket, 21, 22, 25-26 b, 26 e, 26 f, 27, 28 §§, 39 §

 första meningen samt 41 och 42 §§ skall tillämpas i fråga om framföranden

 som avses i denna paragraf.

 46 §[4]

 --------------------------------------------------------------------

 En grammofonskiva, en film En grammofonskiva, en film

 eller en annan anordning på eller en annan anordning på vilken

 vilken ljud eller rörliga bilder ljud eller rörliga bilder har

 har tagits upp får inte utan tagits upp får inte utan fram-

 framställarens samtycke eftergöras ställarens samtycke eftergöras

 eller göras tillgänglig för all- eller göras tillgänglig för

 mänheten förrän femtio år har för- allmänheten förrän femtio år har

 flutit efter det år då upptag- förflutit efter det år då

 ningen gjordes. Som eftergörande upptagningen gjordes eller, om

 anses även att upptagningen förs upptagningen har getts ut eller

 över från en sådan anordning till offentliggjorts inom femtio år från

 en annan. upptagningen, efter det år då upp-

 tagningen först gavs ut eller

 offentliggjordes. Som eftergörande

 anses även att upptagningen förs

 över från en sådan anordning till en

 annan.

 Bestämmelserna i 6-9 §§, 11 § andra stycket, 12, 13, 15 och 16 §§, 19 §

 första stycket andra meningen och andra stycket, 21, 22, 25 - 26 b och 26

 e §§ skall tillämpas i fråga om upptagningar som avses i denna paragraf.

 Dessutom skall 26 f § tillämpas i fråga om andra upptagningar än sådana

 som avses i 47 §.

 60 §[5]Vad i denna lag är stadgat om upphovsrätt är tillämpligt på

 1. verk av den som är svensk medborgare eller har sin vanliga

 vistelseort i Sverige,

 2. verk som först utgivits i Sverige eller samtidigt i Sverige och utom

 riket,

 3. filmverk vars producent har sitt säte eller sin vanliga vistelseort

 i Sverige,

 4. här uppfört byggnadsverk,

 5. konstverk som utgör del av här belägen byggnad eller på annat sätt

 är fast förenat med marken.

 Vid tillämpning av första stycket 2. anses samtidig utgivning ha ägt

 rum, om verket utgivits i Sverige inom trettio dagar efter utgivning

 utomlands. Vid tillämpning av första stycket 3. anses, där ej annat

 visas, den vars namn på sedvanligt sätt utsatts på exemplar av filmverket

 som verkets producent.

 --------------------------------------------------------------------

 Bestämmelserna i 26 j § tillämpas

 på verk av den som är svensk

 medborgare eller har sin vanliga

 vistelseort i Sverige.

 Bestämmelserna i 44 a § tillämpas

 på utgivningar och

 offentliggöranden av den som är

 svensk medborgare eller har sin

 vanliga vistelseort i Sverige.

 Bestämmelserna tillämpas också på

 utgivningar och offentlig-göranden

 av juridiska personer som har säte

 i Sverige.

 Vad i 50 och 51 §§ stadgas äger Bestämmelserna i 50 och 51 §§

 tillämpning på varje litterärt tillämpas på varje litterärt eller

 eller konstnärligt verk, konstnärligt verk, oberoende av

 oberoende av dess ursprung. dess ursprung.

 62 §[6]

 --------------------------------------------------------------------

 Regeringen får under förut- Regeringen får, under förut-

 sättning av ömsesidighet meddela sättning av ömsesidighet eller om

 föreskrifter om denna lags det följer av ett sådant avtal med

 tillämpning med avseende på andra en främmande stat eller en

 länder. Regeringen får också mellanfolklig organisation som

 meddela föreskrifter om lagens riksdagen godkänt, meddela

 tillämpning på verk och föreskrifter om denna lags

 fotografiska bilder som först har tillämpning med avseende på andra

 utgivits av en mellanfolklig länder. Regeringen får också meddela

 organisation och på inte utgivna föreskrifter om lagens tillämpning

 verk och fotografiska bilder som på verk och fotografiska bilder

 en sådan organisation får ge ut. som först har utgivits av en

 mellanfolklig organisation och på

 inte utgivna verk och

 fotografiska bilder som en sådan

 organisation får ge ut.

 1. Denna lag träder i kraft den 30 juni 1995.

 2. De nya bestämmelserna tillämpas även på verk som har kommit till

 före ikraftträdandet.

 3. De nya bestämmelserna tillämpas inte när det gäller åtgärder som har

 vidtagits eller rättigheter som har förvärvats före ikraftträdandet. De

 exemplar av ett verk som har framställts med stöd av äldre bestämmelser

 får fritt spridas och visas. Vad som sägs i 19 § andra stycket och 26 j

 § skall dock tillämpas.[7]

 4. Om någon efter utgången av upphovsrättens giltighetstid enligt de

 äldre bestämmelserna men före ikraftträdandet har börjat att förfoga över

 ett verk genom att framställa exemplar av det, får han utan hinder av de

 nya bestämmelserna om upphovsrättens giltighetstid i nödvändig och

 sedvanlig utsträckning fortsätta den planerade framställningen dock

 längst till den 1 januari 2000. Sådan rätt till förfogande har under

 motsvarande förutsättningar även den som har vidtagit väsentliga åtgärder

 för att framställa exemplar av verket. De exemplar av ett verk som

 framställs med stöd av dessa bestämmelser får fritt spridas och visas.

 Vad som sägs i 19 § andra stycket och 26 j § skall dock tillämpas.[8]

 5. Om ett verk ingår i en upptagning avsedd för radio- eller

 televisionsutsändning och upptagningen är framställd efter utgången av

 upphovsrättens giltighetstid enligt de äldre bestämmelserna men före

 ikraftträdandet, får upptagningen utan hinder av de nya bestämmelserna om

 upphovsrättens giltighetstid användas för radio- eller

 televisionsutsändning dock längst till den 1 januari 2000. Detta gäller

 också för offentligt framförande av filmupptagningar.

 6. Det som sägs i punkt 5 tillämpas också på upptagningar som

 framställs med stöd av punkt 4.

 7. Om upphovsrättens giltighetstid för ett visst verk vid tillämpning

 av de nya bestämmelserna blir kortare än den skulle ha blivit vid

 tillämpning av äldre bestämmelser, tillämpas de äldre bestämmelserna om

 giltighetstid. Bestämmelsen i 44 § tredje stycket tillämpas dock alltid

 efter ikraftträdandet.

 8. Det som sägs i punkt 2 - 7 tillämpas också på framföranden och

 upptagningar som avses i 45 och 46 §§.

 2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1995:000) om änd-ring i lagen

 (1960:729) om upphovsrätt till litterära och

 konstnärliga verk

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1995:000) om ändring i lagen

 (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk att punkt

 6 övergångsbestämmelserna skall upphöra att gälla såvitt avser

 framföranden och ljudupptagningar.

 _________

 Denna lag träder i kraft den 30 juni 1995.

 **FOTNOTER**

 [1] Senaste lydelse 1970:488.

 [2] Senaste lydelse 1970:488.

 [3] Lydelse enligt förslaget i prop. 1994/95:58.

 [4] Lydelse enligt förslaget i prop. 1994/95:58.

 [5] Senaste lydelse 1973:363.

 [6] Senaste lydelse 1994:190.

 [7] 19 § andra stycket enligt föreslagen lydelse i

 prop. 1994/95:58.

 [8] 19 § andra stycket enligt föreslagen lydelse i

 prop. 1994/95:58.

 3 Ärendet

 I den här propositionen lägger regeringen fram två förslag som kommer att

 stärka det upphovsrättsliga skyddet. Förslagen gäller ändringar i lagen

 (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk

 (upphovsrättslagen).

 För det första föreslår regeringen att upphovsmannen skall ha rätt till

 en särskild ersättning när exemplar av hans konstverk säljs vidare, s.k.

 droit de suite. Bildkonstnärerna lever ofta under mera besvärliga för-

 hållanden än vad andra upphovsmän gör trots olika sorters insatser från

 samhället. Det är en gammal tanke att man skulle kunna stärka deras

 ställning genom att ge dem rätt till en upphovsrättslig ersättning när

 exemplar av deras konstverk säljs vidare. Ett sådant system ligger i

 linje med grundläggande upphovsrättsliga tankegångar och det finns redan

 i många europeiska länder. Rätten kallas på franska för "droit de suite".

 Detta skulle kunna översättas med "följdrätt", men i Sverige (liksom i

 andra nordiska länder) brukar man alltid använda den franska termen.

 Droit de suite behandlades av Upphovsrättsutredningen, som tillkallades

 år 1976. Utredningen redovisade sina överväganden i sitt slutbetänkande,

 Översyn av upphovsrättslagstiftningen (SOU 1990:30). Där föreslog

 utredningen att man i upphovsrättslagen skulle införa en rätt för

 konstnären och hans arvingar till ersättning vid yrkesmässig

 vidareförsäljning av konstverk. Betänkandet remissbehandlades. En

 sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig i Justitie-

 departementet (dnr Ju90/1020).

 Den förra regeringen tog upp frågan om droit de suite i proposition

 1992/93:214 Ändringar i upphovsrättslagen men valde att inte lägga fram

 några förslag till lagstiftningsåtgärder. Den hänvisade till att det inom

 Europeiska gemenskapen (EG) pågick en studie som var avsedd att ligga

 till grund för beslut huruvida ett initiativ skulle tas på området. Först

 om kommissionens skulle besluta att inte göra detta borde, enligt den

 dåvarande regeringen, frågan om en svensk lagstiftning tas upp på nytt.

 Lagutskottet instämde, i sitt av riksdagen godkända betänkande, i att det

 fanns anledning att avvakta arbetet inom EG innan något svenskt initiativ

 togs (se bet. 1992/93:LU44 s. 11 f.). Utskottet underströk dock att det

 utgick från att saken skulle komma att tas upp på nytt, om det visade sig

 att kommissionen valde att inte göra något. Frågan behandlades därefter

 på nytt av Lagutskottet i samband med proposition 1993/94:109

 Fotografirättens integration i upphovsrätten (bet. 1993/94:LU16).

 Kommissionen har ännu inte lagt fram något förslag.

 Ett ställningstagande i saken bör inte anstå längre. På grundval av

 Upphovsrättsutredningens förslag lägger regeringen i propositionen fram

 förslag till lagtext om droit de suite.

 Vid tidigare riksdagsbehandling har frågan väckts huruvida en sådan

 upphovsrättslig ordning bör kombineras med en offentligrättslig avgift på

 konst som inte omfattas av något upphovsrättsligt skydd. Den frågan måste

 beredas vidare innan regeringen kan ta ett slutligt ställnings-tagande i

 saken.

 En sammanfattning av Upphovsrättsutredningens förslag om droit de suite

 finns i bilaga 1. Det lagförslag som utredningen lade fram finns i bilaga

 2. En förteckning på remissinstanserna finns i bilaga 3.

 Det andra förslaget som regeringen tar upp i propositionen och som

 kommer att stärka det upphovsrättsliga skyddet rör upphovsrättens

 giltighetstid. Regeringen föreslår att de upphovsrättsliga skyddstiderna

 skall vara längre än vad de är idag.

 Rådet antog den 29 oktober 1993 ett direktiv om harmonisering av

 skyddstiden för upphovsrätt och vissa närstående rättigheter (93/98/EEG).

 I direktivets ingress uttalas bl.a. att det finns skillnader mellan de

 nationella lagar som reglerar skyddstiderna. Detta kan hindra den fria

 rörligheten för varor och friheten att tillhandahålla tjänster. Det kan

 också störa konkurrensen på den gemensamma marknaden. För att den inre

 marknaden skall kunna fungera smidigt bör medlemsstaternas lagar harmoni-

 seras så att skyddstiderna blir likadana inom hela gemenskapen. Denna

 harmonisering bör gälla inte bara skyddstiderna i sig utan också

 exempelvis reglerna om utgångspunkten för beräkningen av varje skyddstid.

 Under hösten 1994 skrevs i Justitiedepartementet en promemoria om

 direktivet (De upphovsrättsliga skyddstiderna, Ds 1994:127). I

 promemorian jämfördes de krav som direktivet ställer med gällande regler

 i den upphovsrättsliga lagstiftningen och förslag till lagändringar lades

 fram. Promemorian remissbehandlades. Remissyttrandena finns tillgängliga

 i Justitiedepartementet (dnr Ju94/4155).

 Alldeles oavsett direktivets krav finns det goda skäl för att stärka

 det upphovsrättsliga skyddet genom längre skyddstider. På grundval av

 promemorians förslag lägger regeringen i propositionen fram förslag till

 lagtext om längre skyddstider och vissa andra ändringar till följd av

 direktivets bestämmelser.

 Direktivet finns i bilaga 4. En sammanfattning av promemorian finns i

 bilaga 5. De lagförslag som lades fram i promemorian finns i bilaga 6. En

 förteckning på remissinstanserna finns i bilaga 7.

 Lagrådet

 Regeringen beslutade den 9 mars 1995 att inhämta Lagrådets yttrande över

 de lagförslag som finns i bilaga 8.

 Lagrådet lämnade förslagen utan någon erinran. Lagrådets yttrande finns

 i bilaga 9.

 I förhållande till lagrådsremissen har vissa redaktionella ändringar

 gjorts i lagtexten.

 Nordiskt samarbete

 Upphovsrätten är ett rättsområde där det traditionellt har funnits en

 likartad lagstiftning i de nordiska länderna. Det är av stort värde att

 vi behåller denna rättslikhet. En likartad nordisk lagstiftning har

 praktisk betydelse för det kulturella utbytet i Norden. Att vi har

 likadana regler i Norden kan också avgöra om vi får gehör för särskilda

 nordiska lösningar i det allt bredare europeiska samarbetet på

 upphovsrättens område.

 Inför utarbetandet av förslagen i propositionen har därför

 överläggningar hållits med företrädare för ansvariga departement och

 ministerier i Danmark, Island, Finland och Norge. När det gäller EG-

 direktivet om harmonisering av skyddstiderna har man vid överläggningarna

 enats om vilken väg man skall gå när direktivet ger valmöjligheter, t.ex.

 om övergångsbestämmelser. Också i övrigt har man försökt att uppfylla

 direktivets föreskrifter på ett likartat sätt. Även vid utarbetandet av

 förslaget om droit de suite har regeringen strävat efter nordisk

 rättslikhet.

 Det förslag till lagtext som regeringen lägger fram i propositionen

 innebär att den nordiska rättslikheten inom upphovsrätten upprätthålls,

 inte bara i sakligt utan också i lagtekniskt hänseende.

 4 Allmänna utgångspunkter

 Upphovsrätten är den del av rättssystemet som har att göra med

 rättigheter till främst litteratur och konst. Enligt upphovsrättslagen

 har författare, kompositörer, konstnärer och andra som skapar litterära

 och konstnärliga verk vissa tidsbegränsade ensamrätter till sina verk.

 Rättigheterna uppkommer när verket skapats och varar normalt i 50 år

 efter upphovsmannens död.

 Upphovsrätten består av den ekonomiska rätten och den ideella rätten.

 Den ekonomiska rätten består av två delar, nämligen rätten att framställa

 exemplar av verket och rätten att göra verket tillgängligt för allmän-

 heten. Verket görs tillgängligt för allmänheten dels när det framförs

 offentligt, dels när det visas offentligt och dels när exemplar av verk

 sprids till allmänheten på annat sätt.

 Också den ideella rätten består av två delar. För det första har

 upphovsmannen en rätt att i den omfattning och på det sätt som god sed

 kräver bli angiven när exemplar av hans verk framställs eller verket görs

 tillgängligt för allmänheten. För det andra har han en rätt att motsätta

 sig att verket ändras så att hans litterära eller konstnärliga anseende

 eller egenart kränks eller att verket görs tillgängligt för allmänheten i

 en sådan form eller i ett sådant sammanhang som är kränkande för honom.

 I fråga om den ekonomiska rätten gäller en rad inskränkningar. Dessa

 finns i 2 kap. upphovsrättslagen. En viktig inskränkning är att ett

 exemplar av ett verk - t.ex. ett konstverk - i princip fritt får spridas

 vidare, om upphovsmannen har överlåtit exemplaret.

 Upphovsrättslagen innehåller också regler om rättigheter som står upp-

 hovsrätten nära, s.k. närstående rättigheter. Dessa rättigheter

 tillkommer utövande konstnärer (artister, musiker, sångare m.fl.),

 framställare av fonogram (grammofonskivor och andra ljudinspelningar) och

 filmer (biograffilm och andra inspelningar av filmverk) samt radio- och

 televisionsföretag. De här kategorierna av rättighetshavare har vissa

 tidsbegränsade ensamrätter att bestämma över utnyttjandet av sina

 prestationer.

 Också rätten till fotografier regleras numera i upphovsrättslagen.

 Fotografiska verk har samma skyddstid som konstverk, vilket innebär att

 skyddet upphör 50 år efter det år då upphovsmannen avled. För sådana

 fotografier som inte uppfyller kravet på självständighet och

 originalitet, det s.k. verkshöjdskravet, upphör skyddet 50 år efter det

 år då bilden togs. Innehållet i skyddet för alla fotografier är utformat

 i enlighet med vad som gäller för konstverk.

 I de närstående rättigheterna och i fotografirätten finns inskränk-

 ningar som svarar mot vad som gäller för den egentliga upphovsrätten.

 Lagstiftningen tillämpas på svenska verk och prestationer.

 Upphovsrätten har dock en starkt internationell prägel. Till följd av

 Sveriges anslutning till olika internationella konventioner tillämpas

 lagstiftningen i betydande utsträckning också på verk och prestationer

 med utländskt ursprung. Den viktigaste konventionen är Bernkonventionen

 för skydd av litterära och konstnärliga verk från år 1886. Den senaste

 reviderade versionen är från år 1971. Drygt 100 länder har anslutit sig

 till konventionen, bl.a. alla EU:s medlemsländer, Japan, Förenta staterna

 och senast också Ryska federationen. En annan viktig konvention är

 Internationella konventionen om skydd för utövande konstnärer,

 framställare av fonogram och radioföretag (Romkonventionen) från år 1961.

 Drygt 40 länder har anslutit sig till konventionen, bl.a. i stort sett

 alla EU:s medlemsländer och Japan men inte Förenta staterna.Sverige ger

 skydd enligt upphovsrättslagen åt verk och prestationer från stater som

 är anslutna till någon av dessa konventioner. Det finns regler om detta i

 den internationella upphovs-rättsförordningen (1994:193).

 Den upphovsrättsliga lagstiftningen är av betydelse för vårt samhälle

 på flera sätt. Den är en grund för det litterära och konstnärliga

 skapandet. När det gäller utformningen av regelverket gör sig olika

 intressen gällande.Upphovsmännens och de närstående rättighets-havarnas

 individuella rättigheter måste tillgodoses. Men att författare,

 kompositörer, konstnärer och andra har ett fullgott upphovsrättsligt

 skydd är också till nytta för hela samhället. Samtidigt måste hänsyn tas

 till dem som konsumerar verken och prestationerna. Utgångspunkten för den

 upphovsrättsliga lagstiftningen måste vara en avvägning av sådana

 intressen.

 5 Droit de suite

 5.1 Införande av bestämmelser om droit de suite

 --------------------------------------------------------------------

 | Regeringens förslag: I upphovsrättslagen skall det införas regler|

 | om rätt till ersättning vid vidareförsäljning av exemplar av |

 | konstverk, s.k. droit de suite. Upphovsrättsutredningens förslag:

 Stämmer överens med regeringens |

 | (se betänkandet s. 540 f.). |

 | Remissinstanserna: Det helt övervägande antalet remissinstanser |

 | har tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan någon invändning.|

 | Några remissinstanser har avstyrkt förslaget. |

 | Skälen för regeringens förslag: Med uttrycket "droit de suite" |

 | avser man att upphovsmannen har rätt till särskild ersättning när|

 | ett exemplar av hans konstverk säljs vidare. Det finns |

 | bestämmelser om saken i Bernkonventionen för skydd av litterära |

 | och konstnärliga verk. Enligt artikel 14.1 har upphovsmannen en |

 | icke överlåtbar rätt till del i de försäljningar av verket som görs|

 | sedan han själv har avhänt sig det. I artikel 14.2 sägs att |

 | skyddet dock kan påkallas endast om lagstiftningen i det land |

 | som upphovsmannen tillhör medger ett sådant skydd. |

 | Bakgrunden till dessa regler är i korthet den här. |

 | En av upphovsmannens ekonomiskt mest betydelsefulla rättigheter |

 | är att han ensam kan bestämma om och på vilka villkor som |

 | exemplar av hans verk skall spridas till allmänheten. Han har |

 | uteslutande rätt att göra verket tillgängligt för allmänheten (2 §|

 | första stycket upphovsrättslagen), och verket görs tillgängligt för|

 | allmänheten bl.a. när exemplar bjuds ut till försäljning eller på|

 | något annat sätt sprids vidare (tredje stycket i samma |

 | paragraf). Detta brukar man kalla för upphovsmannens |

 | spridningsrätt. Men spridningsrätten sträcker sig givetvis inte |

 | hur långt som helst. När ett exemplar av verket med |

 | upphovsmannens samtycke väl har överlåtits, kan han inte hindra |

 | att exemplaret sprids vidare (19 § första stycket, i paragrafens|

 | lydelse enligt förslaget i prop. 1994/95:58). Hans |

 | spridningsrätt är konsumerad. |

 | Reglerna om konsumtion av spridningsrätten innebär att ett |

 | exemplar av ett verk - t.ex. ett konstverk - fritt kan spridas |

 | bland allmänheten genom försäljning, om upphovsmannen en gång har|

 | överlåtit exemplaret. Principen gäller visserligen för alla |

 | upphovsmän. Men reglerna slår olika hårt mot olika grupper av |

 | upphovsmän. De träffar bildkonstnärerna hårdare. |

 | Som har redovisats i avsnitt 4 består upphovsrätten av två |

 | ekonomiska delar: rätten att framställa exemplar av verket och |

 | rätten att göra verket tillgängligt för allmänheten, dvs. |

 | spridningsrätten. För en författare är det främst rätten att |

 | framställa exemplar som är av ekonomisk betydelse; |

 | spridningsrätten är inte lika betydelsefull. Om allmänheten |

 | uppskattar hans verk, kan han ju begära kompensation i form av |

 | royalty när verket skall ges ut i nya upplagor. För kompositörer|

 | är för-hållandena ungefär desamma när det är fråga om utgivning av|

 | noter. Dessutom kan kompositörer och textförfattare begära |

 | ersättning när deras verk framförs offentligt, t.ex. vid |

 | konserter eller i radio eller TV. Dessa kategorier av |

 | upphovsmän kan således i stor utsträckning dra nytta av |

 | upphovsrätten.Bildkonstnärer däremot kan inte på samma sätt utnyttja

 den |

 | ekonomiska delen av sin upphovsrätt. Normalt begränsar sig |

 | konstnärernas rättigheter till överlåtelsen av själva |

 | originalexemplaret eller, som t.ex. vid grafiska verk, till |

 | utgivning av en ganska liten upplaga. Det är därför som principen|

 | om konsumtion av spridningsrätten slår kraftigare mot |

 | bildkonstnärerna än vad den gör mot andra upphovsmän. |

 | Detta bidrar säkert till att många bildkonstnärer lever under sämre|

 | ekonomiska förhållanden. Och samtidigt kan det vara så att andra|

 | säljer exemplar av deras konstverk vidare till höga priser utan |

 | att de själva får något utbyte av den vinst som görs på deras |

 | arbete. Det är givet att detta kan uppfattas som orättvist. Det |

 | finns tungt vägande kulturpolitiska skäl för att ge |

 | bildkonstnärerna - och deras efterlevande - rätt till en andel |

 | av det ekonomiska utbyte som handeln med deras verk ger upphov |

 | till. Det är också en gammal tanke att man skulle kunna stärka|

 | deras ställning genom att ge dem en sådan rätt i upphovsrättslig|

 | utformning. Men också mera rent upphovsrättsliga argument kan |

 | anföras till stöd för detta. När ett exemplar av ett konstverk |

 | säljs vidare görs det ju tillgängligt för en ny personkrets som |

 | kan tillgodogöra sig verket direkt. Precis som när kompositörer |

 | har rätt till ersättning när deras verk framförs offentligt kan |

 | det på goda grunder göras gällande att bildkonstnärer skall ha rätt|

 | till ersättning när deras verk görs tillgängliga för allmänheten|

 | genom vidareförsäljning. |

 | Det är sådana här överväganden som ligger bakom principen om droit|

 | de suite och artikel 14 i Bernkonventionen. |

 | Enligt Bernkonventionen är det inte fråga om någon minimirättighet|

 | som upphovsmännen måste ha. Länderna kan själva välja om de vill|

 | införa rättigheten eller inte. Många europeiska länder har valt |

 | att göra detta. Bland annat Belgien, Frankrike, Italien, |

 | Spanien och Tyskland har gjort det. Även i Norden finns sådan |

 | lagstiftning. Regler om droit de suite finns i Danmark, Island |

 | och Norge. I Finland har regeringen nyligen föreslagit |

 | riksdagen att en sådan rätt till ersättning skall införas (RP |

 | 287/1994 rd). |

 | Upphovsrättsutredningen förordade i sitt slutbetänkande Översyn av|

 | upphovsrättslagstiftningen (SOU 1990:30) att även vi i Sverige |

 | skulle införa en rätt till ersättning vid yrkesmässig |

 | vidareförsäljning av konstverk. Vid remissbehandlingen |

 | välkomnades förslaget av det |

 | helt övervägande antalet remissinstanser. Den dåvarande |

 | regeringen valde ändå att inte lägga fram något förslag i saken |

 | (jfr prop. 1992/93:214 Ändringar i upphovsrättslagen s. 47). Den|

 | hänvisade till att det inom EG pågick en studie om reglering av |

 | rätt för konstnärer till ersättning vid yrkesmässig |

 | vidareförsäljning. Studien var avsedd att ligga till grund för |

 | beslut huruvida kommissionen skulle ta ett initiativ på området.|

 | När riksdagen tog ställning till propositionen utgick den från |

 | att frågan skulle komma att tas upp på nytt, om det visade sig |

 | att kommissionen valde att inte lägga fram något förslag. |

 | Riksdagen har även senare behandlat frågan om införande av droit|

 | de suite. |

 | Enligt regeringens uppfattning bör ett ställningstagande i saken|

 | inte anstå längre. I EG:s arbetsprogram år 1990 nämndes ersättning|

 | för vidareförsäljning men utan att man lyckades presentera något|

 | förslag. I början av år 1995 meddelade kommissionen visserligen |

 | att frågan igen var uppe till prövning. Men det är högst osäkert om|

 | kommissionen verkligen kommer att lägga fram något förslag och |

 | hur ett sådant förslag i så fall ser ut. Utvecklingen har visat |

 | att det kommer att ta lång tid innan det finns någon färdig |

 | rättsakt om harmonisering av medlemsländernas lagstiftning på |

 | området. |

 | Som riksdagen tidigare har slagit fast finns det tungt vägande |

 | kultur-politiska och andra skäl för att ge konstnärerna rätt till|

 | en andel av det ekonomiska utbyte som konsthandeln med deras |

 | verk ger upphov till. I synnerhet bildkonstnärernas ekonomiska |

 | villkor är otillfredsställande trots de insatser som samhället |

 | gör. Regler om droit de suite finns redan i många länder, och de|

 | praktiska erfarenheterna är goda. Det helt övervägande antalet |

 | remissinstanser har därför också välkomnat Upphovsrättsutredningens|

 | förslag att vi inför en sådan rätt i Sverige. Det fåtal |

 | remissinstanser som varit kritiska (bl.a. Riksrevisionsverket, |

 | Aktiebolaget Stockholms Auktionsverk och Sveriges Konst- och |

 | Antikhandlarförening) har egentligen inte haft några större |

 | invändningar mot själva principen om droit de suite utan har i |

 | stället riktat in kritiken mot den av utredningen föreslagna |

 | närmare utformningen av rätten. Statens kulturråd har ansett att|

 | en upphovsrättslig ordning riskerar att mest gynna dem som är i |

 | minst behov av ersättning. Kulturrådet har därför förordat en |

 | offentligrättslig avgift. |

 | Regeringen föreslår att det i upphovsrättslagen skall införas |

 | regler om rätt till ersättning vid vidareförsäljning av exemplar|

 | av konstverk, s.k. droit de suite. |

 | Frågan huruvida en sådan upphovsrättslig ersättning bör kombineras|

 | med en offentligrättslig avgift på vidareförsäljning av konst som|

 | inte omfattas av något upphovsrättsligt skydd måste beredas |

 | ytterligare. Regeringen kan därför inte ta slutlig ställning i |

 | frågan i detta ärende. |

 | |

 | 5.2 Rättens närmare utformning |

 | |

 |

 |

 -------------------------------------------------------------------------

 | Regeringen föreslår därför att krav på ersättning skall kunna göras

gällande

 |

 | endast av en organisation som företräder ett flertal svenska |

 | upphovsmän på området. Organisationen skall vara skyldig att kräva in|

 | ersättningen och betala ut den insamlade ersättningen till den |

 | ersättningsberättigade. |

 | För att underlätta tillämpningen bör det - så som utredningen har |

 | föreslagit - finnas en viss kortare preskriptionstid för |

 | upphovsmannens fordran. Eftersom det rör sig om en fordran mot |

 | säljaren eller i vissa fall mot en förmedlare, bör preskriptionen |

 | avbrytas om någon av dessa ersättningsskyldiga krävs på betalning. I |

 | enlighet med vad som nyss har föreslagits om den insamlande |

 | organisationens ställning bör endast krav från organisationen medföra|

 | att preskriptionen avbryts. Regeringen föreslår därför att en fordran

på|

 | ersättning skall vara preskriberad, om inte organisationen kräver den|

 | ersättningsskyldige på ersättningen inom tre år efter utgången av det|

 | kalenderår då försäljningen ägde rum. |

 | I syfte att göra det möjligt att kontrollera om det finns rätt till |

 | ersättning bör den näringsidkare som kan vara ersättningsskyldig |

 | antingen som säljare eller som fömedlare vara skyldig att redovisa de|

 | försäljningar för vilka det föreligger ersättningsskyldighet. Det bör|

 | vara tillräckligt att detta görs om organisationen begär det. |

 | Utredningen har ansett att redovsningen måste vara attesterad av en |

 | auktoriserad revisor, men enligt regeringens mening är det inte |

 | nödvändigt att ha speciella föreskrifter om detta. |

 | När det gäller reglernas tillämpningsområde finns det inte anledning

att|

 | låta rätten till ersättning tillämpas på varje konstverk som säljs

vidare|

 | i Sverige, oberoende av verkets ursprung. I stället bör bestämmelserna|

 | tillämpas på verk av den som har anknytning till Sverige. Regeringen |

 | föreslår därför att bestämmelserna om rätt till ersättning enligt |

 | upphovsrättslagen skall tillämpas på verk av den som är svensk |

 | medborgare eller har sin vanliga vistelseort i Sverige. Med stöd av |

 | 62 § upphovsrättslagen får regeringen meddela föreskrifter om |

 | tillämpning med avseende också på andra länder (se avsnitt 7). |

 | Utredningen har föreslagit att ersättningsskyldigheten och |

 | redovisningsskyldigheten skall sanktioneras med straffbestämmelser. |

 | Som regeringens förslag är utformat har upphovsmannen en rätt till |

 | ersättning av säljaren (eller i vissa fall av en förmedlare) när denne|

 | säljer ett exemplar av konstverket vidare. Det rör sig då om fall där|

 | spridningsrätten redan är konsumerad enligt bestämmelserna i 19 § |

 | upphovsrättslagen men där den vidare spridningen ger upphovsmannen en|

 | rätt till ersättning. Att inte betala ersättningen innebär inte något|

 | intrång i den till verket knutna upphovsrätten och kan därmed inte |

 | bestraffas enligt det allmänna straffstadgandet i 53 §. Det finns |

 | knappast något större behov av särskilda straffbestämmelser i saken. |

 | Allmänt sett vore det också olämpligt att bestraffa en underlåtenhet |

 | att uppfylla en rent civilrättsligt förpliktelse att betala |

 | ersättning. Inte heller finns det tillräckliga skäl att - vilket |

 | utredningen även har föreslagit - låta skyldigheten att avge en |

 | redovisning vara straffsanktionerad. Enligt regeringens förslag har |

 | organisationen rätt att få en redovisning om den begär detta. För det|

 | fall en viss säljare eller förmedlare skulle vägra att fullgöra den |

 | förpliktelsen kan organisationen säkerställa sin rätt enligt vanliga |

 | regler, t.ex. med handräckning enligt lagen (1990:746) om |

 | betalningsföreläggande och handräckning eller genom ett vites- |

 | föreläggande av domstol. |

 | Den närmare utformning av rätten som regeringen sålunda föreslår

innebär|

 | en klar och enkel ordning som passar väl in i upphovsrätten. |

 | Samtidigt kommer det att finnas ett smidigt och effektivt system för |

 | att göra gällande krav på ersättning. Genom förslaget undviker man |

 | risken för en omfattande byråkrati. Förslaget står dessutom i samklang|

 | både med den danska utformningen av rätten och med vad som nyligen |

 | har föreslagits i Finland. |

 | |

 | |

 -------------------------------------------------------------------------

 | 6 Längre upphovsrättsligt skydd |

 | 6.1 Skyddstiden för litterära och konstnärliga verk iallmänhet |

 | |

 | |

 |

 M |

 Promemorians förslag: Stämmer överens med regeringens (se promemorian

 s. 16).

 Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser har i allt väsentligt

 tillstyrkt promemorians förslag eller lämnat dem utan någon invändning.

 Skälen för regeringens förslag: I avsnitt 3 har nämnts att rådet

 antagit ett direktiv om harmonisering av skyddstiden för upphovsrätt och

 närstående rättigheter. Direktivet innehåller regler om skyddstiden både

 för upphovsrätten och för de närstående rättigheterna. I detta avsnitt

 behandlas direktivets regler om skyddstiden för litterära och

 konstnärliga verk i allmänhet.

 Artikel 1.1 föreskriver att upphovsrätten till ett litterärt eller

 konstnärligt verk skall löpa under upphovsmannens livstid och 70 år efter

 hans död oavsett vilken dag som verket lagligen gjordes tillgängligt för

 allmänheten. Artikel 1.2 föreskriver att skyddstiden för verk med två

 eller flera upphovsmän skall räknas från den sist avlidne upphovsmannens

 dödsdag. Direktivet omfattar enligt artikel 9 inte de ideella rät-

 tigheterna, och någon skyldighet att utsträcka skyddstiden även för dessa

 rättigheter föreligger alltså inte.

 I svensk rätt finns bestämmelser om den upphovsrättsliga skyddstiden i

 43 § upphovsrättslagen. Enligt paragrafen gäller upphovsrätt till ett

 verk intill utgången av femtionde året efter det år då upphovsmannen

 avled. Beträffande verk som har två eller flera upphovsmän vars bidrag

 inte utgör självständiga verk sägs att tiden räknas från den sist avlidne

 upphovsmannens dödsår.

 Upphovsrättslagen skall alltså ändras så att direktivets krav på en

 sjuttioårig skyddstid blir uppfyllt. Men alldeles oavsett direktivet

 finns det enligt regeringens mening goda skäl för en längre skyddstid än

 vad vi har i dag. En förlängning av skyddstiden kommer att ge bättre

 förutsättningar för litterärt och konstnärligt skapande här i landet. Att

 författare, kompositörer och konstnärer har möjlighet till ett fullgott

 upphovsrättsligt skydd ligger i hela samhällets intresse. Den nya, längre

 skyddstiden bör inte gälla bara för upphovsmännens ekonomiska rättigheter

 - vilket direktivet kräver - utan också för deras ideella rättigheter.

 Som flera remissinstanser har framhållit talar mycket för att de ideella

 rättigheterna kommer att få en större betydelse i framtiden än vad de

 haft hittills. Ny teknik öppnar helt nya möjligheter vad gäller t.ex.

 exemplarframställning och ändring av verket. Det är viktigt att

 upphovsmannens ideella rättigheterna inte har ett sämre skydd än vad de

 ekonomiska rättigheterna har.

 Regeringen föreslår därför att skyddstiden för litterära och

 konstnärliga verk i allmänhet skall sträckas ut från 50 till 70 år. Den

 längre skyddstiden kommer att gälla även för fotografiska verk (1 §

 första stycket 5 upphovsrättslagen). I nästa avsnitt behandlas särskilda

 regler för filmverk.

 Vid sidan av denna allmänna förlängning av upphovsrättens giltighetstid

 bör en del bestämmelser i upphovsrättslagen justeras i enlighet med

 direktivets krav.

 Artikel 1.3 föreskriver som huvudregel i fråga om anonyma och

 pseudonyma verk att skyddstiden skall löpa under 70 år från det att

 verket lagligen gjorts tillgängligt för allmänheten. Den föreskrivna

 skyddstiden skall inte tillämpas i två fall. Då skall i stället den i

 artikel 1.1 angivna skyddstiden gälla. Det ena fallet är om

 upphovsmannens pseudonym inte lämnar något utrymme för tvivel om hans

 identitet. Det andra fallet är om upphovsmannen avslöjar sin identitet.

 I svensk rätt finns regler om skyddstiden för anonyma och pseudonyma

 verk i 44 § upphovsrättslagen. Där sägs att när det gäller verk som har

 offentliggjorts utan att upphovsmannen blivit angiven med sitt namn eller

 med sin allmänt kända pseudonym eller signatur så gäller upphovsrätten

 intill utgången av det femtionde året efter det år när verket

 offentliggjordes. Ett verk anses vara offentliggjort när det lovligen har

 gjorts tillgängligt för allmänheten (8 § första stycket). Bestämmelsen i

 44 § är alltså inte tillämplig på anonyma eller pseudonyma verk om

 upphovsmannens pseudonym eller signatur är allmänt känd. Uttrycket

 "allmänt känd" svarar mot vad som i direktivet sägs om att pseudonymen

 inte lämnar något utrymme för tvivel om upphovsmannens identitet. När det

 sedan gäller den andra undantagssituationen i direktivet - att

 upphovsmannen avslöjar sin identitet - finns motsvarande reglering i 44 §

 andra stycket. Enligt den bestämmelsen skall skyddstiden inte räknas från

 offentliggörandet utan från dödsåret, om upphovsmannen inom skyddstiden

 har blivit angiven på det sätt som anges i 7 § eller om det visas att han

 avlidit inom den nämnda tiden. Enligt 7 § skall, där annat inte visas,

 som upphovsman anses den vars namn eller allmänt kända pseudonym eller

 signatur på sedvanligt sätt har satts ut på exemplar av verket eller

 angetts när detta gjorts tillgängligt för allmänheten.

 Dessa regler i upphovsrättslagen täcker delvis samma situationer som

 dem som avses med direktivets undantagsbestämmelse men delvis andra. De

 bör följaktligen ändras för att komma helt i överens-stämmelse med

 direktivets regler. Regeringen föreslår därför att de sär-skilda reglerna

 om skyddstiden för anonyma och pseudonyma verk inte skall tillämpas, om

 upphovsmannen avslöjar sin identitet under skydds-tiden. Om detta sker,

 skall i stället tillämpas den allmänna bestäm-melsen om upphovsrättens

 giltighetstid (43 § upphovsrättslagen).

 Artikel 1.5 handlar om verk som ges ut i delar. Skyddstiden skall då

 beräknas för varje del för sig.

 I svensk rätt finns motsvarande regel i 44 § första stycket andra me-

 ningen upphovsrättslagen. Enligt paragrafen gäller i fråga om verk som

 ges ut i flera delar med inbördes sammanhang att skyddstiden skall räknas

 från den tidpunkt när den sista delen offentliggjordes. Eftersom

 direktivets regel innebär att skyddstiden skall räknas för varje del för

 sig även om det finns ett inbördes sammanhang, måste upphovsrättslagen

 ändras för att komma i överensstämmelse med direktivet. Regeringen

 föreslår därför att skyddstiden för anonyma och pseudonyma verk som ges

 ut i delar inte skall vara beroende av huruvida delarna har ett inbördes

 sammanhang.

 Artikel 1.6 föreskriver att skyddet skall upphöra för sådana verk för

 vilka skyddstiden inte räknas från upphovsmannens död och vilka inte

 lagligen har gjorts tillgängliga för allmänheten inom 70 år efter det att

 de skapades.

 I svensk rätt finns inte någon motsvarande bestämmelse. Principiellt

 sett är skyddstiden för ett anonymt eller pseudonymt verk i Sverige inte

 begränsad så länge verket inte har offentliggjorts. Konsekvensen av detta

 kan i vissa fall bli ett evigt skydd. Detta strider mot direktivets krav,

 och upphovsrättslagen måste följaktligen ändras. Regeringen föreslår

 därför att för verk som inte har offentliggjorts och vars upphovsman inte

 är känd skall upphovsrätten gälla till utgången av 70 år efter det år då

 verket skapades.

 6.2 Särskild skyddstid för filmverk

 --------------------------------------------------------------------

 | Regeringens förslag: Skyddstiden för filmverk skall vara 70 år |

 | från dödsåret för den sist avlidne av huvudregissören, |

 | manusförfattaren, dialogförfattaren och kompositören av verkets |

 | speciella musik. |

 --------------------------------------------------------------------

 Promemorians förslag: Stämmer överens med regeringens (se promemorian

 s. 19).

 Remissinstanserna: Remissinstanserna har i allt väsentligt tillstyrkt

 promemorians förslag eller lämnat det utan någon invändning.

 Skälen för regeringens förslag: I det föregående avsnittet har

 regeringen föreslagit en förlängning av skyddstiden för litterära och

 konstnärliga verk i allmänhet. Direktivet innehåller vissa särskilda

 regler som direkt eller indirekt rör skyddstiden för kinematografiska

 eller audiovisuella verk, dvs. filmverk.

 Artikel 2.1 föreskriver att ett filmverks huvudregissör skall anses som

 dess upphovsman eller en av dess upphovsmän men att medlemsstaterna får

 föreskriva att också andra skall anses som medupphovsmän. I svensk rätt

 är huvudregissören till ett filmverk praktiskt taget undantagslöst en av

 dess upphovsmän. Någon ändring av upphovsrättslagen torde alltså inte

 vara påkallad.

 Artikel 2.2 innehåller en huvudbestämmelse om skyddstiden för filmverk.

 Bestämmelsen är en harmonisering av två olika rättstraditioner på

 området. Enligt nordisk och kontinental rättstradition tillkommer

 upphovsrätten till ett filmverk samtliga de upphovsmän som medverkar vid

 skapandet av filmverket och skyddstiden räknas från den längst levande

 upphovsmannens död. Enligt anglosaxisk rätt tillkommer upphovsrätten till

 ett filmverk däremot principiellt producenten och skyddstiden räknas inte

 från en upphovsmans dödsår utan från när verket gjordes offentligt. Genom

 artikeln harmoniseras de här två systemen. Det sker på ett sådant sätt

 att skyddstiden för ett filmverk skall räknas från en upphovsmans död men

 att antalet upphovsmän som skall beaktas begränsas. Sålunda skall

 skyddstiden vara 70 år räknat från det att den siste inom en kategori av

 fyra personer har avlidit. Kategorin består av huvudregissören, manusför-

 fattaren, dialogförfattaren och kompositören av musik som har skapats

 särskilt för användning i verket.

 I svensk rätt finns det inte några särskilda lagbestämmelser om

 skyddstiden för filmverk. I linje med det nyss sagda om nordisk

 rättstradition på området kan åtskilliga personer anses ha lämnat sådana

 bidrag till ett filmverk att de är upphovsmän till verket. Enligt 6 §

 upphovsrättslagen gäller att om ett verk har två eller flera upphovsmän

 vilkas bidrag inte utgör självständiga verk så tillkommer upphovsrätten

 dem gemensamt. För sådana verk räknas skyddstiden enligt 43 § från den

 sist avlidne upphovsmannens dödsår. Denne behöver emellertid inte

 tillhöra någon av de fyra personkategorier som nämns i direktivet utan

 kan t.ex. vara en dräktdesigner.

 Det anförda betyder att skyddstiden för ett filmverk med tillämpning av

 de nuvarande reglerna i upphovsrättslagen kan bli en annan än den som

 direktivet föreskriver. Lagen måste alltså på denna punkt anpassas till

 direktivet. Regeringen föreslår därför att skyddstiden för filmverk

 skall vara 70 år från dödsåret för den sist avlidne av huvudregissören,

 manusförfattaren, dialogförfattaren och kompositören av verkets speciella

 musik.

 6.3 Skyddstiden för närstående rättigheter

 --------------------------------------------------------------------

 | Regeringens förslag: Utgångspunkten för beräkningen av skyddstiden|

 | för utövande konstnärers prestationer skall vara tidpunkten för |

 | framförandet. Om en upptagning av framförandet har getts ut |

 | eller offentliggjorts, skall utgångspunkten i stället vara |

 | tidpunkten för den första av dessa åtgärder. Motsvarande |

 | utgångspunkt skall gälla för beräkningen av skyddstiden för |

 | framställare av ljud- eller bildupptagningar. |

 --------------------------------------------------------------------

 Promemorians förslag: Stämmer överens med regeringens (se promemorian

 s. 20, 21 och 22).

 Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser har i allt väsentligt

 tillstyrkt promemorians förslag eller lämnat dem utan någon invändning.

 Skälen för förslaget: I de två föregående avsnitten har behandlats

 direktivets regler om skyddstiden för upphovsrättsligt skyddade verk.

 Direktivet innehåller även bestämmelser om skyddstiden för närstående

 rättighetshavares prestationer. Det finns regler om utövande konstnärers

 prestationer. Det finns också regler om rättigheter som tillkommer

 framställare av ljud- och bildupptagningar och om rättigheter som

 tillkommer radio- och televisionsföretag.

 Artikel 3.1 föreskriver att en utövande konstnärs rätt skall löpa ut 50

 år efter framförandet. Om en upptagning av framförandet lovligen har

 getts ut eller offentliggjorts inom 50 år från framförandet, skall enligt

 artikeln utgångspunkten för beräkningen av skyddstiden dock vara den

 tidpunkt då upptagningen gavs ut eller offentliggjordes, beroende på

 vilket som sker först.

 I svensk rätt finns bestämmelser om skyddstiden för utövande

 konstnärers rättigheter i 45 § andra stycket upphovsrättslagen. Enligt

 bestämmelsen får ett framförande som har tagits upp på en anordning genom

 vilken det kan återges inte utan den utövande konstnärens samtycke föras

 över till en annan sådan anordning eller göras tillgängligt för

 allmänheten förrän 50 år har förflutit efter det år då upptagningen

 gjordes (i paragrafens lydelse enligt förslaget i prop. 1994/95:58).

 Utgångspunkten enligt upphovsrättslagen för beräkningen av skyddets

 giltighetstid för utövande konstnärer är således en annan än vad som

 föreskrivs i direktivet. Upphovsrättslagen måste alltså ändras så att

 lagen stämmer överens med direktivet. Regeringen föreslår därför att

 utgångspunkten för beräkningen av skyddstiden för utövande konstnärers

 prestationer skall vara tidpunkten för framförandet eller, om en

 upptagning av framförandet har getts ut eller offentliggjorts, tidpunkten

 för den första av dessa båda åtgärder.

 Artikel 3.2 föreskriver att fonogramframställares rättigheter skall

 löpa ut 50 år efter upptagningen. Om fonogrammet ges ut lagligen eller

 lagligen offentliggörs under denna tid, skall enligt bestämmelsen

 rättigheterna dock löpa ut 50 år efter dagen för första utgivning eller

 offentliggörande, beroende på vilket som sker först. I artikel 3.3 finns

 motsvarande bestämmelser om de rättigheter som tillkommer producenter av

 den första upptagningen av en film.

 I svensk rätt finns bestämmelser om skyddstiden för framställare av

 ljud- eller bildupptagningar i 46 § första stycket upphovsrättslagen.

 Enligt bestämmelsen får en grammofonskiva, en film eller en annan anord-

 ning på vilken ljud eller rörliga bilder har tagits upp inte utan

 framställarens samtycke eftergöras eller göras tillgänglig för allmän-

 heten förrän 50 år har förflutit från det år då upptagningen gjordes (i

 paragrafens lydelse enligt förslaget i prop. 1994/95:58).

 Utgångspunkten enligt upphovsrättslagen för beräkningen av skyddets

 giltighetstid är således en annan än vad som föreskrivs i direktivet.

 Upphovsrättslagen måste alltså ändras så att lagen stämmer överens med

 direktivet.Regeringen föreslår därför att utgångspunkten för beräkningen

 av skyddstiden för framställare av ljud- eller bildupptagningar skall

 vara tidpunkten för upptagningen eller, om upptagningen har getts ut

 eller offentliggjorts, tidpunkten för den första av dessa båda åtgärder.

 Artikel 3.4 föreskriver att televisions- och radioföretags rättigheter

 skall löpa ut 50 år efter det att utsändningen först överförs via tråd

 eller trådlöst, inbegripet via kabel eller satellit.

 I svensk rätt finns bestämmelser om skyddstiden för de rättigheter som

 tillkommer radio- och televisionsföretag i 48 § andra stycket upphovs-

 rättslagen. Enligt bestämmelsen får en ljudradio- eller televisions-

 utsändning som har tagits upp på en anordning genom vilken den kan

 återges inte utan företagets samtycke föras över från en sådan anordning

 till en annan förrän 50 år har förflutit efter det år då utsändningen

 ägde rum; anordningen får inte heller utan företagets samtycke spridas

 till allmänheten förrän samma tid har förflutit (i paragrafens lydelse

 enligt förslaget i prop. 1994/95:58). Begreppet "ljudradio- eller tele-

 visionsutsändning" omfattar kabelsändning och sändning över

 satellit.Upphovsrättslagen stämmer således överens med direktivet, och

 någon lagändring bör enligt regeringens bedömning inte göras.

 6.4 Outgivna verk

 --------------------------------------------------------------------

 | Regeringens förslag: Den som för första gången ger ut eller |

 | offentliggör ett verk för vilket skyddstiden har gått ut och som|

 | inte tidigare har getts ut skall ha en rätt som svarar mot de |

 | ekonomiska rättigheter som innefattas i upphovsrätten. Rätten |

 | skall gälla i 25 år. Skyddet begränsas så att det skall tillämpas på|

 | utgivningar och offentliggöranden av sådana fysiska och |

 | juridiska personer som har anknytning till Sverige. Regeringen |

 | får föreskriva att bestämmelserna skall tillämpas med avseende på|

 | andra länder. |

 --------------------------------------------------------------------

 Promemorians förslag: Stämmer överens med regeringens (se promemorian

 s. 23).

 Remissinstanserna: Remissinstanserna har i allt väsentligt tillstyrkt

 promemorians förslag eller lämnat dem utan någon invändning.

 Skälen för regeringens förslag: Artikel 4 föreskriver att en person

 som efter det upphovsrättsliga skyddets utgång för första gången lagligen

 ger ut eller offentliggör ett verk som inte tidigare har getts ut skall

 ha rätt till ett skydd motsvarande upphovsmannens ekonomiska rättigheter.

 Skyddstiden för sådana rättigheter skall enligt artikeln vara 25 år från

 den dag då verket först lagligen gavs ut eller offentliggjordes. Regeln

 ger en ny sorts skydd. Den syftar till att uppmuntra och ge ett

 ekonomiskt utbyte vid utgivningar av nyupptäckta verk vars

 upphovsrättsliga skyddstid har löpt ut. Ett exempel på detta är när en

 okänd symfoni av Mozart plötsligt hittades i Odense i Danmark för några

 år sedan.

 I svensk rätt är ett verk fritt när skyddstiden har gått ut (om man

 bortser från de åtgärder som kan vidtas enligt 51 § upphovsrättslagen när

 ett verk används på ett sätt som kränker den andliga odlingens

 intressen). Detta gäller även om verket aldrig har getts ut. Upp-

 hovsrättslagen stämmer således i detta avseende inte överens med

 direktivet. En motsvarande bestämmelse måste alltså införas. Regeringen

 föreslår därför att den som för första gången ger ut eller offentliggör

 ett verk för vilket skyddstiden har gått ut och som inte tidigare har

 getts ut skall ha ett skydd som motsvarar upphovsrättens ekonomiska del

 och att skyddet skall gälla under 25 år.

 Direktivet innehåller inte några regler om på vilka utgivningar och

 offentliggöranden som artikel 4 skall tillämpas. Skyddet omfattas inte

 heller av Bernkonventionen eller någon annan internationell

 överenskommelse på området. Enligt regeringens mening framstår det som

 naturligt att det nya skyddet tillämpas på utgivningar och

 offentliggöranden av fysiska och juridiska personer som har anknytning

 till Sverige. Med stöd av 62 § får regeringen meddela föreskrifter om

 tillämpningen med avseende också på andra länder (se avsnitt 7).

 6.5 Några andra frågor

 --------------------------------------------------------------------

 | Regeringens bedömning: Inga andra lagändringar bör göras. |

 --------------------------------------------------------------------

 Promemorians bedömning: Stämmer överens med regeringens (se promemorian

 s. 23 och 24).

 Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser har delat promemorians

 bedömning eller lämnat den utan någon invändning.

 Skälen för regeringens bedömning: Artikel 5 ger medlemsländerna

 möjlighet att föreskriva ett särskilt skydd för kritiska och

 vetenskapliga publikationer för vilka skyddstiden har gått ut eller som

 av någon annan anledning är fria från upphovsrättslig synpunkt. Enligt

 artikeln är den längsta tiden för ett sådant skydd 30 år från första

 lagliga utgivningen. I svensk rätt skyddas kritiska och vetenskapliga

 verk på samma sätt som andra verk, ofta som litterära verk. Följaktligen

 gäller vanliga skyddstider också för sådana verk och de är fria, om

 skyddstiden har gått ut. Enligt regeringens bedömning finns det inte

 någon anledning att ha en särreglering för kritiska eller vetenskapliga

 publikationer.

 Artikel 7.1 föreskriver att om ett verks ursprungsland enligt

 Bernkonventionen är ett tredje land och om upphovsmannen till verket inte

 är medborgare i en medlemsstat, så skall den skyddstid som föreskrivs av

 medlemsstaterna löpa ut den dag då det skydd som gäller i verkets

 ursprungsland löper ut och den får inte överstiga den tid som fastställs

 i artikel 1. Motsvarande bestämmelser för närstående rättigheter finns i

 artikel 7.2. För svensk del ger de här artiklarna inte

 anledning till några lagändringar. Sverige är anslutet till

 konventionerna och ger enligt bestämmelserna i den internationella

 upphovsrätts-förordningen (1994:193) skydd åt upphovsmän och närstående

 rättighetshavare från andra länder. Skyddet enligt svensk rätt gäller

 dock inte när skyddstiden i verkets hemland respektive det land där

 framförandet skedde har gått ut (3 §).

 7 Ändring av delegationsbestämmelsen

 --------------------------------------------------------------------

 | Regeringens förslag: Regeringen skall få meddela föreskrifter om|

 | upphovsrättslagens tillämpning med avseende på andra länder inte|

 | endast under förutsättning av ömsesidighet utan också i de fall |

 | det följer av ett sådant avtal med en främmande stat eller en |

 | mellanfolklig organisation som riksdagen godkänt. |

 --------------------------------------------------------------------

 Skälen för regeringens förslag: Som har nämnts i avsnitt 4 tillämpas

 upphovsrättslagen på svenska verk och på svenska framföranden,

 upptagningar och andra prestationer. Enligt 60 § skall lagens

 föreskrifter om upphovsrätt sålunda tillämpas bl.a. på verk av svenska

 medborgare eller personer som har sin vanliga vistelseort i Sverige och

 på verk som först har getts ut i Sverige. Regler om tillämpningen av

 lagens bestämmelser om närstående rättigheter finns i 61 §. Huvudregeln

 är att bestämmelserna tillämpas på sådana framföranden, ljudupptagningar

 och utsändningar som äger rum i Sverige och på utsändningar där

 sändarföretaget har sitt säte i Sverige. I 61 § finns även regler om

 lagens tillämpning som är grundade på svenskt medborgarskap eller

 liknande. Exempelvis skall enligt paragrafens andra stycke bestämmelserna

 i 49 § (katalogskyddet) som utgångspunkt tillämpas på den som är svensk

 medborgare eller svensk juridisk person.

 Men upphovsrätten är ett rättsområde med en mycket stark internationell

 anknytning, och Sverige är anslutet till flera internationella

 konventioner, bl.a. till Bernkonventionen för skydd av litterära och

 konstnärliga verk och till Internationella konventionen om skydd för

 utövande konstnärer, framställare av fonogram och radioföretag

 (Romkonventionen). Konventionerna bygger på nationell behandling. Med

 detta menas att en stat som har anslutit sig till en konvention måste

 behandla medborgare i en annan medlemstat på samma sätt som sina egna

 medborgare. Genom Sveriges anslutning till konventionerna skyddas

 utländska verk och prestationer i betydande grad här i landet.

 Föreskrifter om upphovsrättslagens tillämpning med avseende på andra

 länder finns i internationella upphovsrättsförordningen (1994:193).

 Exempelvis skall enligt 2 § bestämmelserna om upphovsrätt i

 upphovsrättslagen tillämpas på verk av den som är medborgare eller har

 sin vanliga vistelseort i ett annat land än Sverige, om det landet är

 anslutet till Bernkonventionen.Regeringen har meddelat föreskrifterna i

 förordningen med stöd av en delegationsbestämmelse i upphovs-rättslagen.

 Enligt 62 § får regeringen meddela föreskrifter om lagens tillämpning med

 avseende på andra länder. Regeringen får dock - enligt bemyndigandets

 nuvarande lydelse - meddela sådana föreskrifter endast under

 förutsättning av ömsesidighet.

 Till följd av medlemskapet i EU och EES-avtalet måste Sverige ge skydd

 till andra länder även om det inte föreligger någon ömsesidighet. Enligt

 artikel 6 i Romfördraget i dess lydelse enligt Maastrichtfördraget skall

 nämligen all diskriminering på grund av nationalitet vara förbjuden inom

 fördragets tillämpningsområde och samma princip finns även i EES-avtalet

 (artikel 4). Principen om icke-diskriminering gäller för upphovsrätt och

 närstående rättigheter och ett EES-lands lagstiftning får inte utesluta

 andra samarbetsländers medborgare från sådana rättigheter som lagen ger

 åt den egna statens medborgare (jfr EG-domstolens dom den 20 oktober 1993

 i "Phil Collins-målet", domen är redovisad i Justitiedepartementets

 promemoria De upphovsrättsliga skyddstiderna, Ds 1994:127 s. 27 f.). Av

 EES-avtalet följer alltså att de rättigheter som upphovsrättslagen ger

 till svenska medborgare måste ges till alla personer som är medborgare i

 något EES-land även om det inte föreligger ömsesidighet. Också avtalet om

 handelsrelaterade aspekter av immaterialrätter (TRIPs) kräver i vissa

 fall att rättigheter på upphovsrättslagens område ges till andra länder

 oberoende av ömsesidighet (prop. 1994/95:35 Sveriges anslutning till

 Världs-handelsorganisationen m.m. Del A s. 64 f.). För första gången i

 det multilaterala internationella regelverket om immaterialrätt har man

 infört en bestämmelse om mest-gynnad-nationsbehandling. Denna innebär att

 alla de immaterialrättsliga förmåner som en medlem i

 Världshandelsorganisationen beviljar någon annan medlems medborgare måste

 - med vissa undantag - omedelbart och ovillkorligt ges till alla andra

 medlemsländers medborgare.

 I dag är föreskrifterna om upphovsrättslagens tillämpning med avseende

 på andra länder samlade i internationella upphovsrätts-förordningen. Den

 nuvarande delegationsbestämmelsen i 62 § förutsätter dock ömsesidighet

 och ger därmed regeringen inte rätt att meddela alla de föreskrifter om

 lagens tillämpning som är nödvändiga till följd av EES-avtalet och TRIPs-

 avtalet. Om 62 § inte ändras, måste de föreskrifter som inte grundas på

 ömsesidighet ges direkt i lagen medan de andra föreskrifterna skulle

 finnas kvar i förordningen.

 För den enskilde blir regelverket klarast och enklast, om samtliga

 konventionsbundna föreskrifter om upphovsrättslagens tillämpnings-område

 med avseende på andra länder finns i internationella

 upphovsrättsförordningen. Även av andra skäl är en sådan ordning mest

 ändamålsenlig. En uppräkning i lagen av de länder gentemot vilka

 bestämmelserna skall tillämpas kunde göra det nödvändigt med en

 lagändring - och alltså en riksdagsbehandling - varje gång något land

 ansluter sig till Världshandelsorganisationen. Riksdagen har vid flera

 tillfällen också godtagit att denna typ av föreskrifter delegeras till

 regeringen (jfr Lagrådet i prop. 1985/86:119 s. 51). Ett exempel på detta

 finns på ett näraliggande område. Enligt 15 § lagen (1992:1685) om skydd

 för kretsmönster för halvledarprodukter får regeringen, under

 förutsättning av ömsesidighet eller om det följer av ett sådant avtal med

 en främmande stat eller en mellanfolklig organisation som riksdagen

 godkänt, föreskriva om lagens tillämplighet i förhållande till andra

 stater. Det är lämpligt att 62 § upphovsrättslagen utformas på samma sätt

 som delegationsbestämmelsen i kretsmönsterlagen. Med ett sådant

 bemyndigande från riksdagen kommer regeringen att ha kompetens att

 meddela de föreskrifter om lagens tillämpning som är nödvändiga på grund

 av EES-avtalet och TRIPs-avtalet. De konventionsbundna föreskrifterna om

 lagens tillämpning kommer då också i fortsättningen att finnas samlade i

 internationella uppphovsrättsförordningen. Samtidigt är förutsättningarna

 för regeringens utnyttjande av riksdagens bemyndigande tillräckligt

 begränsade.

 Regeringen föreslår därför att 62 § upphovsrättslagen ändras så att

 regeringen får meddela föreskrifter om lagens tillämpning med avseende på

 andra länder också i de fall det följer av ett sådant avtal med en

 främmande stat eller en mellanfolklig organisation som riksdagen godkänt.

 8 Kostnader och resursbehov

 Lagförslagen medför i sig inte några ekonomiska konsekvenser för det

 allmänna. Däremot kommer naturligtvis den som väljer att utnyttja ett

 verk som åter blir upphovsrättsligt skyddat att kunna drabbas av en

 kostnad som annars inte skulle ha akualiserats.

 9 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

 Artikel 10 i direktivet innehåller bestämmelser om tillämpningen i tiden

 av direktivets bestämmelser.

 I artikel 10.2 finns en regel av innebörd att skyddstiderna i

 direktivet skall tillämpas på alla verk och prestationer som den 1 juli

 1995 är skyddade i åtminstone en medlemsstat enligt den nationella lag-

 stiftningen där. Bestämmelsen innebär att skyddstiden i vissa fall kommer

 att återupplivas.

 De flesta av EU:s medlemsstater har för närvarande, i likhet med

 Sverige, en skyddstid på 50 år. Men några länder har en längre tid. I

 Tyskland är skyddstiden 70 år, i Spanien 60 år och i Frankrike 70 år för

 vissa verk. Med hänsyn till EG-domstolens dom i det tidigare nämnda "Phil

 Collins-målet" måste man utgå från att Tyskland kommer att ge en

 sjuttioårig skyddstid till alla verk av medborgare från EES-länderna. I

 Tyskland kommer det sålunda den 1 juli 1995 att finnas en sjuttioårig

 skyddstid för verk som skapats av medborgare från något EES-land.

 Eftersom skyddstiderna skall tillämpas på verk som den 1 juli 1995 är

 skyddade i åtminstone en medlemsstat, måste EES-länderna vid uppfyllandet

 av direktivet ge en sjuttioårig skyddstid för alla verk av personer som

 är medborgare i något EES-land. EES-länderna är alltså skyldiga att

 återuppliva skyddet för verk där en sjuttioårig skyddstid inte har gått

 ut. Samma bedömning gjordes i Justitiedepartementets promemoria De

 upphovsrättsliga skyddstiderna (Ds 1994:127), och denna bedömning har

 godtagits av det helt övervägande antalet remissinstanser. Även

 kommissionen har gett uttryck för samma uppfattning (jfr kommissionens

 skrivelse till rådet den 19 januari 1995 [4346/95]). En annan uppfattning

 skulle för övrigt innebära att skyddet i Sverige, för en viss tidsperiod,

 typiskt sett skulle bli sämre för svenska upphovsmän än för tyska,

 franska och spanska upphovsmän (jfr promemorians s. 27). En sådan ordning

 framstår inte som lämplig.

 Den nya skyddstiden på 70 år som regeringen föreslår i lagrådsremissen

 skall därför tillämpas även på verk som har skapats innan de nya reglerna

 träder i kraft, oavsett om skyddstiden hade löpt ut enligt de hittills

 gällande bestämmelserna. Detta innebär dock inte att en sjuttioårig

 skyddstid kommer att ges till verk som inte har någon EES-anknytning. I

 dessa fall skall den i Bernkonventionen angivna principen om jämförelse

 av skyddstiden tillämpas (se artikel 7.1 i direktivet; jfr också 3 §

 internationella upphovsrättsförordningen, 1994:193).

 För att det inte skall kunna råda någon tvekan om att den nya

 skyddstiden kan gälla retroaktivt för samtliga svenska verk bör den

 förlängda skyddstiden träda i kraft så att den redan löper den 1 juli

 1995. De föreslagna lagändringarna bör därför träda i kraft den 30 juni

 1995.

 Lagförslaget innebär sålunda att skyddet kommer att återupplivas för

 vissa verk som enligt de nuvarande bestämmelserna redan hunnit bli fria

 eller som kommer att bli fria före den nya lagens ikraftträdande. Det kan

 dock inträffa att någon under den fria tiden hade börjat förfoga över

 verket, genom att framställa exemplar av verket eller genom att göra det

 tillgängligt för allmänheten. Det är därför nödvändigt med

 övergångsregler som skyddar tredje man. I inledningen till direktivet

 konstateras också att hänsyn till förvärvade rättigheter och berättigade

 förväntningar är en del av gemenskapens rättsordning (punkten 27). Enligt

 artikel 10.3 skall direktivet inte påverka sådana utnyttjanden som har

 skett före den 1 juli 1995 och medlemsstaterna skall anta de nödvändiga

 bestämmelserna för att särskilt skydda rättigheter som har förvärvats av

 tredje man.

 En redan vidtagen åtgärd - t.ex. framställning av exemplar av ett verk

 - skall naturligtvis inte kunna angripas med stöd av den återupplivade

 upphovsrätten. Inte heller bör de nya reglerna gripa in i rådande

 avtalsförhållanden. Om någon genom ett avtal har getts rätt att förfoga

 över verket, skall han alltså inte förlora den rätt som han fått. De nya

 bestämmelserna bör således inte tillämpas när det gäller åtgärder som har

 vidtagits eller rättigheter som har förvärvats före ikraftträdandet.

 Övergångsbestämmelser av detta slag föreslogs också i den nyss nämnda

 promemorian från Justitiedepartementet. Vid remiss-behandlingen av

 promemorian har dock flera remissinstanser - bl.a. Hovrätten för Västra

 Sverige och Sveriges Advokatsamfund - kritiserat de föreslagna

 övergångsbestämmelserna för att dessa inte ger ett tillräckligt skydd för

 den som under den fria tiden börjat att förfoga över ett verk.

 Remissinstanserna har framhållit att det är viktigt att projekt som

 inletts när verket var fritt får avslutas på rimliga villkor.

 Enligt regeringens bedömning är denna kritik väl grundad. Eftersom

 förfogandet var lovligt under den fria tiden, har den som gjorde det ett

 berättigat intresse att utan hinder av de nya bestämmelserna få

 tillgodogöra sig det arbete och de kostnader som han har lagt ned på

 företaget. Detta gäller inte minst för förfogande i form av

 exemplarframställning av litterära och musikaliska verk. Här rör det sig

 ju ofta om mycket långsiktiga projekt med stora investeringar. Det finns

 naturligtvis även ett allmänt intresse i att investeringar inte går

 förlorade genom att ett utnyttjande måste upphöra eller inte kan sättas

 igång. Sådana intressen måste skyddas genom särskilda övergångsregler.

 Frågan hur intressena bäst tillgodoses utan att det slår ut det

 upphovsrättsliga skyddet har därför åter tagits upp vid särskilda

 överläggningar mellan ansvariga departement och ministerier i de nordiska

 länderna. Vid de nordiska överläggningarna har frågan diskuterats

 ingående. Man har nått full enighet om hur övergångs-reglerna bör

 utformas.

 Den som under den fria tiden har börjat att förfoga över ett verk genom

 att framställa exemplar av verket bör få avsluta den planerade

 verksamheten utan hinder av att skyddet återupplivas. Det bör även finnas

 ett skydd för den som under den fria tiden förberett ett sådant

 förfogande, t.ex. genom dyra investeringar. Samma rätt bör därför

 tillkomma den som har vidtagit väsentliga åtgärder för att framställa

 exemplar av verket. Att det - trots den återuppväckta upphovsrätten -

 under en obegränsad tid skulle finnas rätt till förfogande över verket är

 emellertid knappast motiverat och det skulle dessutom kunna föranleda

 missbruk. Rätten att fortsätta med exemplarframställningen bör därför

 gälla under en viss övergångstid. Liknande regler till skydd för tredje

 man är för övrigt vedertagna inom immaterialrätten när ensamrätter

 återupplivas (jfr 74 § andra stycket patentlagen [1967:837] och 5

 ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna till lagen [1993:1406] om

 ändring i patentlagen).

 Exemplar av verk som har framställts före ikraftträdandet eller under

 övergångsfristen bör fritt få visas och spridas. Undantag bör dock göras

 för uthyrning och utlåning (19 § andra stycket upphovsrättslagen, i

 paragrafens lydelse enligt proposition 1994/95:58).

 Av praktiska skäl bör verk, som ingår i upptagningar avsedda för radio-

 eller televisionsutsändning och som gjordes under den fria tiden, få

 användas för sådana utsändningar under en övergångstid utan att

 användaren skall behöva inhämta upphovsmannens samtycke. Detsamma bör

 gälla för offentligt framförande av filmupptagningar. Bland andra

 Sveriges Radio Aktiebolag har efterlyst övergångsregler med detta syfte.

 När det gäller de närstående rättigheterna finns det goda skäl för att

 så långt som möjligt behandla dem på samma sätt som upphovsrätten.

 Retroaktivitet bör gälla för de nya bestämmelserna om framföranden och

 andra prestationer på de närstående rättigheternas område från samtliga

 EES-länderna. Samma övergångsregler bör också gälla. En sådan ordning

 innebär att regelsystemet blir enkelt och klart och har också gillats av

 de flesta remissinstanserna.

 I proposition 1994/95:58 Uthyrning och utlåning av upphovsrättsligt

 skyddade verk, m.m. har regeringen föreslagit en övergångs-bestämmelse

 enligt vilken vissa övergångsbestämmelser till lagen (1986:367) om

 ändring i upphovsrättslagen skall gälla. Dessa över-gångsbestämmelser

 innebär i korthet att de nya bestämmelser om skyddstid som då infördes

 skulle gälla också äldre prestationer enligt 45 - 48 §§ men enbart om

 skyddstiden enligt de då gällande äldre bestämmelserna ännu inte hade

 gått ut. Eftersom de regler som regeringen nu föreslår innebär ett

 återupplivande av skyddet för rättigheter enligt 45 och 46 §§ där

 skyddstiden har gått ut, bör övergångsbestämmelserna inte längre gälla

 såvitt avser dessa rättigheter.

 I artikel 10.1 sägs att om en skyddstid löper i ett EU-land den 1 juli

 1995 och är längre än den som föreskrivs i direktivet skall detta inte

 innebära att den skyddstiden förkortas. Denna situation torde för svensk

 del kunna komma i fråga i undantagsfall beträffande filmverk. Dessa är i

 dag skyddade 50 år från den sist avlidne upphovsmannens död. Enligt de

 nya bestämmelserna skall skyddstiden räknas från den sist avlidne

 personens död inom en av fyra bestämda upphovsmannakategorier, nämligen

 huvudregissören, manusförfattaren, dialogförfattaren eller kompositören

 av den speciella musiken. Om den sist avlidne upphovsmannen till verket

 är t.ex. en dräktdesigner, skulle de nya bestämmelserna kunna komma att

 medföra en kortare skyddstid än den som gäller enligt nuvarande

 bestämmelser. Med hänsyn till sådana

 situationer bör det i lagen införas en regel om att de nya reglerna inte

 i något fall får medföra att en kortare skyddstid kommer att gälla än i

 dag.

 Också den föreslagna regeln om upphörande av skyddet för icke

 offentliggjorda okända verk i fråga om vilka skyddstiden i dag är evig

 skulle i och för sig kunna medföra en inskränkning av skyddstiden. Men

 någon undantagsregel i denna situation kan här inte komma i fråga, efter-

 som det skulle innebära en permanentning av den nuvarande situationen och

 strida mot direktivet.

 10 Författningskommentarer

 10.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1960:729) omupphovsrätt till

 litterära och konstnärliga verk

 2 a kap. Ersättning vid vidareförsäljning av exemplar av konstverk

 26 j §

 Om ett exemplar av ett konstverk som har överlåtits säljs vidare inom

 upphovsrättens giltighetstid av en näringsidkare i hans yrkesmässiga

 verksamhet, har upphovsmannen rätt till ersättning av säljaren.

 Upphovsmannen har rätt till ersättning även i annat fall, om

 försäljningen förmedlas av en näringsidkare i dennes yrkesmässiga

 verksamhet. I ett sådant fall skall ersättningen betalas av

 näringsidkaren. Ersättningen skall vara fem procent av försäljningspriset

 exklusive mervärdesskatt.

 Upphovsmannen har dock inte rätt till ersättning,

 1. om försäljningspriset exklusive mervärdesskatt inte överstiger en

 tiondel av basbeloppet enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring,

 2. om exemplaret av konstverket är ett alster av byggnadskonst eller

 3. om exemplaret av konstverket är ett alster av brukskonst som har

 framställts i flera identiskt lika exemplar.

 Rätten till ersättning är personlig och kan inte överlåtas. Efter

 upphovsmannens död är, utan hinder av 10 kap. 3 § första stycket

 äktenskapsbalken, föreskrifterna om bodelning, arv och testamente

 tillämpliga på rätten.

 Endast organisation som företräder ett flertal svenska upphovsmän på

 området har rätt att kräva in ersättningen. Organisationen skall kräva in

 ersättningen och betala beloppet till den ersättningsberättigade, efter

 avdrag för skälig ersättning till organisationen för dess omkostnader. Om

 organisationen inte kräver den ersättningsskyldige på ersättningen inom

 tre år efter utgången av det kalenderår då försäljningen ägde rum, är

 fordringen preskriberad.

 Den som är ersättningsskyldig skall på begäran av organisationen

 redovisa de ersättningsgrundande försäljningar som gjorts under de tre

 närmast föregående kalenderåren.

 Paragrafen, som är ny och finns under ett nytt kapitel, innehåller

 bestämmelser om droit de suite. Den är tillämplig på verk av den som är

 svensk medborgare eller har sin vanliga vistelseort i Sverige (60 §

 tredje stycket). Regeringen kan, under förutsättning av ömsesidighet

 eller om det följer av ett sådant avtal med en främmande stat eller en

 mellanfolklig organisation som riksdagen godkänt, i förordning meddela

 föreskrifter om paragrafens tillämpning med avseende på andra länder (62

 §).

 Första stycket

 I paragrafens första stycke anges de grundläggande bestämmelserna om

 droit de suite. När ett exemplar av ett konstverk med upphovsmannens

 samtycke har överlåtits, får exemplaret spridas vidare (19 § första

 stycket, i paragrafens lydelse enligt förslaget i prop. 1994/95:58).

 Under vissa förutsättningar har upphovsmannen rätt till ersättning när

 exemplaret sprids vidare. Enligt första stycket har upphovsmannen rätt

 till ersättning av säljaren, om ett exemplar av ett konstverk har

 överlåtits och därefter inom upphovsrättens giltighetstid säljs vidare av

 en näringsidkare i hans yrkesmässiga verksamhet. I första stycket sägs

 också att upphovsmannen har rätt till ersättning även i annat fall, om

 försäljningen förmedlas av en näringsidkare i dennes yrkesmässiga

 verksamhet. I andra stycket anges när upphovsmannen inte har någon rätt

 till ersättning trots att förutsättningarna i första stycket är

 uppfyllda.

 För att rätt till ersättning skall finnas krävs således att det rör sig

 om försäljning av ett exemplar av ett konstverk. Begreppet "konstverk"

 omfattar inte bara sådan konst som inte samtidigt fyller ett praktiskt

 ändamål, t.ex. målningar, teckningar och grafik. Det omfattar också

 brukskonst, t.ex. glas, keramik, möbler och textilier, samt

 byggnadskonst. I bestämmelsens andra stycke undantas dock från

 ersättningsrätt alster av byggnadskonst och alster av sådan brukskonst

 som har framställts i flera identiskt lika exemplar. I övrigt omfattar

 rätten till ersättning alla typer av konstverk, dvs. även fotografiska

 verk (jfr 1 § första stycket 5). Det uppställs inte något krav på att

 exemplaret skall kunna betecknas som original eller liknande.

 Det krävs också att försäljningen äger rum under upphovsrättens

 giltighetstid, annars finns inte någon rätt till ersättning. Likaså krävs

 att exemplaret har överlåtits tidigare. Exemplaret skall ha övergått till

 en ny ägare genom köp, byte eller gåva. Den första överlåtelsen av

 exemplaret ger alltså inte rätt till någon ersättning. Däremot ger varje

 följande försäljning rätt till ersättning, om förutsättningarna i övrigt

 är uppfyllda.

 Vidare krävs att det är en näringsidkare som säljer exemplaret av

 konstverket i sin yrkesmässiga verksamhet. Upphovsmannen har då rätt till

 ersättning av säljaren. Även om säljaren inte är en näringsidkare som

 säljer exemplaret i sin yrkesmässiga verksamhet kan upphovsmannen ha rätt

 till ersättning, men då bara om försäljningen förmedlas av en

 näringsidkare i dennes yrkesmässiga verksamhet. Näringsidkaren kan

 förmedla köpet t.ex. som agent eller mäklare. Upphovsmannen har då rätt

 till ersättning av näringsidkaren, dvs. den som förmedlat köpet. Om

 näringsidkaren handlar som kommissionär, vilket ofta är fallet vid

 auktion, föreligger inte något förmedlingsfall. Näringsidkaren är då i

 paragrafens mening att betrakta som säljare och är ersättningsskyldig

 redan av det skälet.

 Ersättningens storlek skall vara fem procent av försäljningspriset

 efter avdrag för mervärdesskatt. Ersättning skall således betalas oavsett

 om det inträffat en värdestegring eller inte.

 Rätten till ersättning är individuell och tillkommer upphovsmannen.

 Rätten gäller gentemot säljaren eller den som förmedlat köpet. Det är

 alltså denne som är skyldig att betala upphovsmannens ersättning. Enligt

 paragrafens fjärde stycke får dock endast en organisation som företräder

 ett flertal svenska upphovsmän på området kräva in ersättningen. I fjärde

 stycket finns även en bestämmelse om preskription av upphovsmannens

 fordran på ersättning.

 Andra stycket

 I paragrafens andra stycke anges när upphovsmannen inte har rätt till

 ersättning trots att förutsättningarna i första stycket är uppfyllda.

 Upphovsmannen har inte rätt till ersättning om försäljningspriset

 exklusive mervärdesskatt inte överstiger en tiondel av gällande basbelopp

 enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring. Han har inte heller rätt

 till ersättning om exemplaret av konstverket är ett alster av

 byggnadskonst. Han har slutligen inte rätt till ersättning om exemplaret

 av konstverket är ett alster av brukskonst som har framställts i flera

 identiskt lika exemplar.

 Tredje stycket

 I paragrafens tredje stycke föreskrivs att rätten till ersättning är

 personlig och inte kan överlåtas. Detta innebär att rätten i sig inte får

 utmätas (5 kap. 5 § första stycket utsökningsbalken). En annan sak är att

 belopp som har betalats på vanligt sätt kan vara föremål för verk-

 ställighet.Efter upphovsmannens död är, utan hinder av 10 kap. 3 § första

 stycket äktenskapsbalken, föreskrifterna om bodelning, arv och testamente

 tillämpliga på rätten. Motsvarande bestämmelse finns för upphovsrättens

 övergång vid upphovsmannens död (41 § första stycket). Några särskilda

 begränsningar i möjligheten att disponera över rätten genom testamente är

 inte föreskrivna.

 Fjärde stycket

 I paragrafens fjärde stycke finns bestämmelser om rättens

 administration. Bestämmelserna är besläktade med reglerna om avtalslicens

 i 26 i §. I stycket finns även en bestämmelse om preskription.

 Rätten till ersättning tillkommer upphovsmannen och gäller enligt

 huvudregeln gentemot säljaren. Krav på ersättning kan dock göras gällande

 endast av en organisation som företräder ett flertal svenska upphovsmän

 på området. Detta innebär att upphovsmannen inte själv får kräva in sin

 ersättning av den ersättningsskyldige. Organisationen är ensam

 legitimerad att göra detta. Organisationen är skyldig att kräva in

 ersättningen och betala den insamlade ersättningen till upphovsmannen

 eller, efter dennes död, den som är ersättningsberättigad. Organi-

 sationen får och skall kräva in ersättning också i de fall där

 upphovsmannen är okänd eller inte har tagit kontakt med organisationen.

 Upphovsmannens fordran mot den som är ersättningsskyldig enligt första

 stycket är preskriberad, om inte organisationen har gjort gällande krav

 på ersättningen hos den ersättningsskyldige inom tre år efter utgången av

 det kalenderår då den aktuella försäljningen ägde rum.

 Femte stycket

 I paragrafens sista stycke finns regler om skyldighet att redovisa

 försäljningar, om det begärs av den organisation som enligt fjärde

 stycket administrerar rätten till ersättning. På begäran skall den som är

 ersättningsskyldig enligt första stycket överlämna en redovisning till

 organisationen. Redovisning skall göras av den näringsidkare som är

 ersättningsskyldig som säljare och den näringsidkare som är ersättnings-

 skyldig som förmedlare. I redovisningen skall anges de ersättnings-

 grundande försäljningar som gjorts under de tre närmast föregående

 kalenderåren. Fullgörande av redovisningsskyldigheten kan säkerställas

 t.ex. med handräckning enligt lagen (1990:746) om betal-ningsföreläggande

 och handräckning eller genom ett vitesföreläggande av domstol.

 43 §

 Upphovsrätt till ett verk gäller intill utgången av sjuttionde året

 efter det år då upphovsmannen avled eller, i fråga om verk som avses i 6

 §, efter den sist avlidne upphovsmannens dödsår. Upphovsrätt till ett

 filmverk gäller i stället intill utgången av sjuttionde året efter dödså-

 ret för den sist avlidne av huvudregissören, manusförfattaren, dialogför-

 fattaren och kompositören av musik som har skapats speciellt för verket.

 Paragrafen innehåller en generell bestämmelse om den upphovsrättsliga

 skyddstiden. Paragrafen har ändrats i två avseenden. Till en början har

 skyddstiden förlängts från 50 till 70 år (artikel 1.1 i direktivet).

 Vidare har det införts särskilda skyddstidsbestämmelser i fråga om

 filmverk (artikel 2.2). För sådana verk skall skyddstiden räknas från

 dödsåret för den siste av en kategori bestående av fyra personer,

 nämligen huvudregissören, manusförfattaren, dialogförfattaren och

 kompositören av den speciella filmmusiken. Detta betyder inte att

 upphovsrätten till ett filmverk inte kan tillkomma andra sorters

 upphovsmän. Upphovsrätten tillhör samtliga dem som genom sitt skapande

 har bidragit till filmverket (jfr 6 §). Att det finns andra upphovsmän

 till filmverket som lever efter det att den siste i den nyssnämnda

 kategorin har avlidit påverkar dock inte skyddstiden för filmverket.

 44 §

 För verk som har offentliggjorts utan att upphovsmannen har blivit

 angiven med sitt namn eller med sin allmänt kända pseudonym eller signa-

 tur gäller upphovsrätten intill utgången av sjuttionde året efter det år

 då verket offentliggjordes. Om verket består av två eller flera delar,

 räknas tiden för varje del för sig.

 Om upphovsmannen inom den tid som anges i första stycket avslöjar sin

 identitet, gäller bestämmelserna i 43 §.

 För verk som inte har offentliggjorts och vars upphovsman inte är känd

 gäller upphovsrätten intill utgången av sjuttionde året efter det år då

 verket skapades.

 I paragrafen finns bestämmelser om skyddstiden för anonyma eller pseudo-

 nyma verk som har offentliggjorts. Förutom språkliga justeringar har den

 ändringen gjorts att skyddstiden har förlängts från 50 till 70 år

 (artikel 1.3 i direktivet). Vidare har beräkningen av skyddstiden för

 verk som ges ut i flera delar gjorts oberoende av om delarna har ett

 inbördes sammanhang (artikel 1.5); varje del räknas för sig. Andra

 stycket har ändrats så att paragrafen inte blir tillämplig om upphovs-

 mannen avslöjar sin identitet (artikel 1.3). Slutligen har ett nytt

 tredje stycke lagts till paragrafen. Den nya bestämmelsen handlar om verk

 som har en okänd upphovsman och som inte har offentliggjorts. För sådana

 verk skall utgångspunkten för beräkningen av skyddstiden vara det år då

 verket skapades (artikel 1.6).

 44 a §

 Om ett verk inte har getts ut inom den tid som avses i 43 eller 44 §,

 har den som därefter för första gången ger ut eller offentliggör verket

 sådan rätt till verket som svarar mot de ekonomiska rättigheter som

 innefattas i upphovsrätten. Rätten gäller intill utgången av tjugofemte

 året efter det år då verket gavs ut eller offentliggjordes.

 Paragrafen, som är ny, ger vissa rättigheter åt den som ger ut eller

 offentliggör ett verk som inte har getts ut inom den "vanliga"

 skyddstiden. Bestämmelserna tillämpas på utgivningar och offent-

 liggöranden av den som är svensk medborgare eller har sin vanliga

 vistelseort i Sverige och på utgivningar och offentliggöranden av

 juridiska personer som har säte i Sverige (60 § fjärde stycket).

 Regeringen kan, under förutsättning av ömsesidighet eller om det följer

 av ett sådant avtal med en främmande stat eller en mellanfolklig

 organisation som riksdagen godkänt, i förordning meddela föreskrifter om

 paragrafens tillämpning med avseende på andra länder (62 §).

 Om ett verk inte har getts ut inom den tid som avses i 43 eller 44 §,

 har den som därefter för första gången offentliggör eller ger ut verket

 sådan rätt till verket som svarar mot de ekonomiska rättigheter som

 innefattas i upphovsrätten; det nya skyddet gäller i 25 år (artikel 4 i

 direktivet).

 Rätten enligt paragrafen är inte begränsad till någon viss typ av verk

 utan gäller för alla sorters verk (jfr 1 §). Verket får dock inte ha

 getts ut inom den tid som avses i 43 eller 44 §, dvs. enligt huvudregeln

 70 år efter det år då upphovsmannen avled. Bestämmelsen gäller också för

 de fall där ett verk av historiska skäl aldrig har varit föremål för

 något upphovsrättsligt skydd men där upphovsmannen har varit död i mer än

 70 år. Rätten tillkommer den som för första gången offentliggör eller ger

 ut verket. Ett verk anses offentliggjort när det lovligen har gjorts

 tillgängligt för allmänheten (8 § första stycket). Ett verk anses utgivet

 när ett exemplar med upphovsmannens samtycke har spritts till allmänheten

 (8 § andra stycket). Den som först vidtar någon av de två åtgärderna får

 rätten. Det betyder att den som gör verket tillgängligt för allmänheten -

 t.ex. genom ett offentligt arkiv - kan åberopa rätten gentemot den som

 senare ger ut verket. Att rättighetshavaren får de

 ekonomiska rättigheter som innefattas i upphovsrätten innebär att han har

 en uteslutande rätt att förfoga över verket genom att framställa exemplar

 av det och genom att göra det tillgängligt för allmänheten (2 § första

 stycket), givetvis med de inskränkningar som följer av 2 kap. Däremot har

 han inte några rent ideella rättigheter till verket (3 §).

 Genom paragrafen ges sålunda en rätt som helt svarar mot den ekonomiska

 delen av upphovsrätten. Ansvarsbestämmelsen i 53 § tillämpas alltså vid

 intrång i rätten.

 45 §

 En utövande konstnärs framförande av ett litterärt eller konstnärligt

 verk får inte utan hans samtycke

 1. tas upp på en grammofonskiva, en film eller en annan anordning,

 genom vilken det kan återges, eller

 2. sändas ut i ljudradio eller television eller genom direkt överföring

 göras tillgängligt för allmänheten.

 Ett framförande som har tagits upp på en anordning som avses i första

 stycket 1 får inte utan konstnärens samtycke föras över från en sådan

 anordning till en annan eller göras tillgängligt för allmänheten förrän

 femtio år har förflutit efter det år då framförandet skedde eller, om

 upptagningen har getts ut eller offentliggjorts inom femtio år från

 framförandet, efter det år då upptagningen först gavs ut eller offent-

 liggjordes.

 Bestämmelserna i 3, 6-9, 11-13, 15 och 16 §§, 19 § första stycket andra

 meningen och andra stycket, 21, 22, 25-26 b, 26 e, 26 f, 27, 28 §§, 39 §

 första meningen samt 41 och 42 §§ skall tillämpas i fråga om framföranden

 som avses i denna paragraf.

 Paragrafen handlar om de utövande konstnärernas rättigheter.

 Utgångspunkten för skyddstidens beräkning är det år då framförandet

 skedde. Om upptagningen av framförandet ges ut eller offentliggörs inom

 femtio år från framförandet, räknas dock skyddstiden inte längre från

 framförandet utan från det år då den första av de nämnda åtgärderna

 vidtogs (artikel 3.1 i direktivet). Begreppen "utgivning" och

 "offentliggörande" är definierade i 8 §.

 46 §

 En grammofonskiva, en film eller en annan anordning på vilken ljud

 eller rörliga bilder har tagits upp får inte utan framställarens samtycke

 eftergöras eller göras tillgänglig för allmänheten förrän femtio år har

 förflutit efter det år då upptagningen gjordes eller, om upptagningen har

 getts ut eller offentliggjorts inom femtio år från upptagningen, efter

 det år då upptagningen först gavs ut eller offentliggjordes. Som efter-

 görande anses även att upptagningen förs över från en sådan anordning

 till en annan.

 Bestämmelserna i 6-9 §§, 11 § andra stycket, 12, 13, 15 och 16 §§, 19 §

 första stycket andra meningen och andra stycket, 21, 22, 25-26b och 26 e

 §§ skall tillämpas i fråga om upptagningar som avses i denna paragraf.

 Dessutom skall 26 f § tillämpas i fråga om andra upptagningar än sådana

 som avses i 47 §.

 Paragrafen handlar om skyddet för framställare av ljudupptagningar och

 framställare av upptagningar av rörliga bilder. Utgångspunkten för

 skyddstidens beräkning är det år då upptagningen gjordes. Om upptagningen

 har getts ut eller offentliggjorts inom femtio år därifrån, räknas dock

 skyddet inte längre från det år då upptagningen gjordes utan från det år

 då den första av nämnda åtgärder vidtogs (artikel 3.2 och 3.3 i

 direktivet). Begreppen "utgivning" och "offentliggörande" är definierade

 i 8 §.

 60 §

 Vad i denna lag är stadgat om upphovsrätt är tillämpligt på

 1. verk av den som är svensk medborgare eller har sin vanliga

 vistelseort i Sverige,

 2. verk som först utgivits i Sverige eller samtidigt i Sverige och utom

 riket,

 3. filmverk vars producent har sitt säte eller sin vanliga vistelseort

 i Sverige,

 4. här uppfört byggnadsverk,

 5. konstverk som utgör del av här belägen byggnad eller på annat sätt

 är fast förenat med marken.

 Vid tillämpning av första stycket 2. anses samtidig utgivning ha ägt

 rum, om verket utgivits i Sverige inom trettio dagar efter utgivningen

 utomlands. Vid tillämpning av första stycket 3. anses, där ej annat

 visas, den vars namn på sedvanligt sätt utsatts på exemplar av filmverket

 som verkets producent.

 Bestämmelserna i 26 j § tillämpas på verk av den som är svensk

 medborgare eller har sin vanliga vistelseort i Sverige.

 Bestämmelserna i 44 a § tillämpas på utgivningar och offentliggöranden

 av den som är svensk medborgare eller har sin vanliga vistelseort i

 Sverige. Bestämmelserna tillämpas också på utgivningar och

 offentliggöranden av juridiska personer som har säte i Sverige.

 Bestämmelserna i 50 och 51 §§ tillämpas på varje litterärt eller

 konstnärligt verk, oberoende av dess ursprung.

 I paragrafen finns bestämmelser om upphovsrättslagens tillämpnings-

 område. Förutom redaktionella ändringar har föreskrifter intagits i

 tredje stycket om tillämpningen av reglerna i 26 j § och i fjärde

 stycket om tillämpningen av reglerna i 44 a §.

 Tredje stycket

 Enligt paragrafens tredje stycke tillämpas bestämmelserna i 26 j § på

 verk av den som är svensk medborgare eller har sin vanliga vistelseort i

 Sverige. Upphovsrättslagen ger alltså inte någon rätt till ersättning vid

 vidareförsäljning av konstverk åt den som inte har en sådan anknytning

 till Sverige. En sådan rätt, t.ex. för personer som är medborgare i något

 annat EES-land, kan i stället följa av regeringsföreskrifter enligt 62 §.

 Fjärde stycket

 Enligt paragrafens fjärde stycke tillämpas bestämmelserna i 44 a § på

 alla utgivningar eller offentliggöranden av den som är svensk medborgare

 eller har sin vanliga vistelseort i Sverige. Bestämmelserna tillämpas

 också på offentliggöranden och utgivningar av juridiska personer som har

 säte i Sverige. Detta innebär att utgivningar av denna krets skyddas i

 Sverige enligt 44 a § oavsett var utgivningen har ägt rum. Om

 bestämmelsens tillämplighet på t.ex. personer som är med-borgare i något

 annat EES-land kan regeringen föreskriva enligt 62 §.

 62 §

 Regeringen får, under förutsättning av ömsesidighet eller om det följer

 av ett sådant avtal med en främmande stat eller en mellanfolklig

 organisation som riksdagen godkänt, meddela föreskrifter om denna lags

 tillämpning med avseende på andra länder. Regeringen får också meddela

 föreskrifter om lagens tillämpning på verk och fotografiska bilder som

 först har utgivits av en mellanfolklig organisation och på inte utgivna

 verk och fotografiska bilder som en sådan organisation får ge ut.

 Paragrafen innehåller ett bemyndigande för regeringen att i förordning

 meddela föreskrifter om lagens tillämpning med avseende bl.a. på andra

 länder. I dessa fall får regeringen meddela föreskrifter om lagens

 tillämpning under förutsättning av ömsesidighet eller om det följer av

 ett avtal med en främmande stat eller en mellanfolklig organisation som

 riksdagen godkänt. Ett exempel på ett sådant avtal är EES-avtalet. Enligt

 artikel 4 i EES-avtalet är all diskriminering på grund av nationalitet

 förbjuden inom avtalets tillämpningsområde. Av EES-avtalet följer således

 att t.ex. rätt till ersättning enligt 26 j § skall ges till alla personer

 som är medborgare i något EES-land (jfr 60 § tredje stycket). Med stöd av

 bemyndigandet i paragrafen får regeringen meddela de nödvändiga

 föreskrifterna.

 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

 1. Denna lag träder i kraft den 30 juni 1995.

 2. De nya bestämmelserna tillämpas även på verk som har kommit till

 före ikraftträdandet.

 3. De nya bestämmelserna tillämpas inte när det gäller åtgärder som har

 vidtagits eller rättigheter som har förvärvats före ikraftträdandet. De

 exemplar av ett verk som har framställts med stöd av äldre bestämmelser

 får fritt spridas och visas. Vad som sägs i 19 § andra stycket och 26 j §

 skall dock tillämpas.

 4. Om någon efter utgången av upphovsrättens giltighetstid enligt de

 äldre bestämmelserna men före ikraftträdandet har börjat att förfoga över

 ett verk genom att framställa exemplar av det, får han utan hinder av de

 nya bestämmelserna om upphovsrättens giltighetstid i nödvändig och

 sedvanlig utsträckning fortsätta den planerade framställningen dock

 längst till den 1 januari 2000. Sådan rätt till förfogande har under

 motsvarande förutsättningar även den som har vidtagit väsentliga åtgärder

 för att framställa exemplar av verket. De exemplar av ett verk som

 framställs med stöd av dessa bestämmelser får fritt spridas och visas.

 Vad som sägs i 19 § andra stycket och 26 j § skall dock tillämpas.

 5. Om ett verk ingår i en upptagning avsedd för radio- eller

 televisionsutsändning och upptagningen är framställd efter utgången av

 upphovsrättens giltighetstid enligt de äldre bestämmelserna men före

 ikraftträdandet, får upptagningen utan hinder av de nya bestämmelserna om

 upphovsrättens giltighetstid användas för radio- eller

 televisionsutsändning dock längst till den 1 januari 2000. Detta gäller

 också för offentligt framförande av filmupptagningar.

 6. Det som sägs i punkt 5 tillämpas också på upptagningar som

 framställs med stöd av punkt 4.

 7. Om upphovsrättens giltighetstid för ett visst verk vid tillämpning

 av de nya bestämmelserna blir kortare än den skulle ha blivit vid

 tillämpning av äldre bestämmelser, tillämpas de äldre bestämmelserna om

 giltighetstid. Bestämmelsen i 44 § tredje stycket tillämpas dock alltid

 efter ikraftträdandet.

 8. Det som sägs i punkt 2 - 7 tillämpas också på framföranden och

 upptagningar som avses i 45 och 46 §§.

 Enligt punkt 1 träder den nya reglerna i kraft den 30 juni 1995.

 Punkt 2 innehåller regeln att de nya föreskrifterna skall tillämpas

 också för de verk som har kommit till före ikraftträdandet. Detta innebär

 att den förlängda skyddstiden gäller för alla verk som skyddas enligt den

 svenska upphovsrättsliga lagstiftningen. Skyddet återupplivas bl.a. för

 sådana verk där skyddstiden visserligen gått ut enligt de gamla

 bestämmelserna men där 70 år inte förflutit från upphovsmannens dödsår.

 Tredje mans intressen skyddas genom bestämmelser i punkt 3 - 6 vilka tar

 sikte på verk där skyddstiden gått ut men där den nu återupplivas.

 Bestämmelserna i punkt 3 skyddar tredje mans intressen vad gäller

 förfoganden som gjorts innan de nya reglerna träder i kraft. De nya

 föreskrifterna tillämpas inte på åtgärder som har vidtagits före

 ikraftträdandet. Detta innebär t.ex. att om någon har framställt exemplar

 före ikraftträdandet under sådan tid då upphovsrätten inte längre gäller,

 så kan förfogandet inte angripas med stöd av de nya reglerna. Inte heller

 tillämpas de nya reglerna på rättigheter som förvärvats före

 ikraftträdandet. Detta innebär att de nya föreskrifterna inte griper in i

 rådande avtalsförhållanden. Utgångspunkten är att exemplar av ett verk

 som har framställts med stöd av de äldre bestämmelserna får spridas och

 visas i fortsättningen. Bestämmelserna om uthyrning och utlåning i 19 §

 andra stycket (i paragrafens lydelse enligt förslaget i prop. 1994/95:58)

 och om ersättning i 26 j § tillämpas dock.

 Bestämmelserna i punkt 4 skyddar tredje mans intressen vad gäller vissa

 förfoganden som görs sedan de nya reglerna trätt i kraft. Om någon efter

 utgången av upphovsrättens giltighetstid enligt de äldre bestämmelserna

 men innan de nya reglerna träder i kraft börjat förfoga över ett verk

 genom att framställa exemplar av det, så får han fortsätta med och

 avsluta den planerade exemplarframställningen även sedan de nya reglerna

 trätt i kraft. Den som har upphovsrätten kan således inte åberopa rätten

 gentemot den som börjat framställa exemplar under den fria tiden utan

 denne har rätt att avsluta den planerade framställningen. Avgörande är

 således vad han har planerat. Exempelvis kan hans planer avse omtryckning

 av exemplar av ett verk eller utgivning av flera band. Han får då avsluta

 denna planerade framställning, men han får inte gå längre än vad som är

 nödvändigt eller sedvanligt. Övergångs-bestämmelserna ger honom inte

 heller under några omständigheter rätt att fortsätta med förfogandet

 längre än till den 1 januari 2000. Samma rätt att avsluta ett planerat

 förfogande har den som under den fria tiden vidtagit väsentliga åtgärder

 för att framställa exemplar av verket. Exempel på sådana åtgärder är

 framställning av tekniska hjälpmedel för tryckning och andra väsentliga

 investeringar. Andra exempel kan vara att avtala med skådespelare om

 medverkan i en filmupptagning eller med musiker om medverkan i en

 fonogramupptagning. De exemplar som framställs med stöd av dessa

 bestämmelser under övergångstiden får fritt spridas vidare och visas.

 Bestämmelserna om uthyrning och utlåning i 19 § andra stycket (i

 paragrafens lydelse enligt förslaget i prop. 1994/95:58) och om

 ersättning i 26 j § tillämpas dock. Av punkt 6 följer att de övergångsvis

 framställda exemplaren under vissa förutsättningar kan användas vid

 offentliga framföranden.

 Punkt 5 innehåller regler som ger rätt att under en övergångstid

 använda upptagningar för radio- och televisionsutsändning utan

 upphovsmannens samtycke. Om ett verk ingår i en upptagning avsedd för

 radio- eller televisionsutsändning och upptagningen är framställd under

 den fria tiden, så får den användas för radio- eller televi-

 sionsutsänding till den 1 januari 2000. Om ett verk ingår i en

 filmupptagning som är framställd under den fria tiden, får upptagningen

 framföras offentligt under samma övergångstid.

 Punkt 6 innehåller en regel som ger rätt att under vissa

 förutsättningar använda de upptagningar som framställs med stöd av

 övergångsregeln i punkt 4 vid offentliga framföranden. Det som sägs i

 punkt 5 tillämpas också på dessa upptagningar.

 Punkt 7 innehåller en regel som innebär att äldre skyddstidsbestämmel-

 ser gäller, om de nya bestämmelserna skulle medföra en förkortning av

 skyddet för ett visst verk. Bestämmelsen i 44 § tredje stycket tillämpas

 dock alltid.

 Enligt punkt 8 har bestämmelserna i punkt 2 - 7 motsvarande tillämpning

 på sådana framföranden och upptagningar som avses i 45 och 46 §§.

 10.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1995:000) omändring i lagen

 (1960:729) om upphovsrätt till litteräraoch konstnärliga verk

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1995:000) om ändring i lagen

 (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk att punkt

 6 övergångsbestämmelserna skall upphöra att gälla såvitt avser

 framföranden och ljudupptagningar.

 Förslaget innebär att punkt 6 i övergångsbestämmelserna till den

 lagändring som föreslås i prop. 1994/95:58 inte längre skall gälla såvitt

 avser framföranden och ljudupptagningar.

 Punkt 6 i de övergångsbestämmelser som föreslås i prop. 1994/95:58

 föreskriver i fråga om framföranden, ljudupptagningar och utsändningar

 för vilka skyddstiden enligt äldre bestämmelser löpte ut före den 1 juli

 1986 att vissa övergångsbestämmelser till lagen (1986:367) om ändring i

 upphovsrättslagen skall gälla. De sistnämnda övergångs-bestämmelserna

 innebär i korthet att de nya bestämmelser om skyddstid som då infördes

 skulle gälla också äldre prestationer enligt 45 - 48 §§ upphovsrättslagen

 men enbart om skyddstiden enligt de då gällande bestämmelserna ännu inte

 hade gått ut.

 De regler som föreslås i propositionen om ändring i upphovsrätts-lagen

 medför att skyddstiden i vissa fall kan komma att återupplivas. Punkten 6

 i övergångsbestämmelserna skall därför inte längre gälla i dessa fall,

 dvs. såvitt avser framföranden (45 §) och ljudupptagningar (46 §).

 Sammanfattning av Upphovsrättsutredningens förslag

 Som ett resultat av Upphovsrättsutredningens särskilda översyn av

 bildkonstnärernas rättigheter föreslås i betänkandet införandet av en ny

 rätt till ersättning vid yrkesmässig vidareförädlingen av konstverk, s.k.

 droit de suite. i 25 § upphovsrättslagen finns bestämmelser om

 spridningsrätten till konstverk. Rätten till ersättning bör införas i 25

 §.

 Bestämmelserna om droit de suite bör utformas som en rätt för

 konstnären till andel av försäljningspriset vid vidareförsäljningen av

 sina verk. Rätten bör bara omfatta offentlig vidareförsäljning som sker

 på auktioner eller genom konsthandeln. En sådan avgränsning innebär att

 försäljning som sker privat faller utanför tillämpningsområdet.

 Ersättningsordningen bör omfatta den s.k. bildkonsten. Det bör inte

 uppställas något krav på att verken skall kunna betecknas som original

 eller liknande. Uppförda byggnadsverk bör inte omfattas. Brukskonst bör

 inte omfattas om verket har framställts i flera identiska exemplar.

 Den föreslagna ersättningsordningen bör utformas som en individuell

 rätt som tillkommer upphovsmannen. Den bör gälla under verkets skyddstid

 enligt bestämmelserna i upphovsrättslagen. Rätten bör inte kunna

 överlåtas. Efter upphovsmannens död bör rätten dock kunna övergå till

 efterlevande make och arvingar och testamenteras enligt vanliga regler.

 Om konstnären inte efterlämnar några arvsberättigade och inte heller

 disponerat över rätten genom testamente, bör ersättningen, i stället för

 att tillfalla allmänna arvsfonden, övergå till den organisation som skall

 förvalta drott de suite-ersättningarna för att användas till kollektiva

 ändamål.

 Ersättningen bör beräknas på försäljningspriset exklusive

 mervärdesskatt eller annan offentlig avgift. En minimigräns för

 avgiftsgrundande försäljningspris bör fastställas i administrativ

 ordning.

 Bevakningen och administrationen av rätten bör handhas av en

 organisation. Rätten till ersättning bör kunna göras gällande endast av

 en enda organisation. Organisationen bör godkännas av regeringen.

 För att göra det möjligt att kontrollera att den ersättningsskyldige

 fullgör sina skyldigheter bör det föreskrivas att denne på begäran av

 organisationen är skyldig att redovisa vilka försäljningar som har ägt

 rum under de tre närmast föregående kalenderåren genom att förete en

 förteckning som är attesterad av en auktoriserad revisor. Ersättnings-

 och uppgiftsskyldigheten bör sanktioneras genom straffbestämmelser.

 Upphovsrättsutredningens lagförslag

 Förslag till lag om ändring i lagen (1960:729) om upphovsrätt till

 litterära och konstnärliga verk

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1960:729) om upphovsrätt till

 litterära och konstnärliga verk

 dels att 15 och 19 §§ skall upphöra att gälla,

 dels att 1, 9, 10, 12 - 14, 16, 18, 20, 22, 22 a, 23, 24, 25, 27, 45,

 46, 48, 49, 53, 58 och 60 §§ skall ha följande lydelse,

 dels att i lagen skall införas två nya paragrafer, 25 a och 52 a §§, av

 följande lydelse.

 --------------------------------------------------------------

 Nuvarande lydelse

 --------------------------------------------------------------

 Föreslagen lydelse

 /---/

 25 §

 --------------------------------------------------------------

 Sedan upphovsmannen överlåtit exemplar av konstverk eller

 verket utgivits, må exemplar, som överlåtits eller omfattas av

 utgivningen, spridas vidare samt verket visas offentligt på

 annat sätt än genom film eller television.

 --------------------------------------------------------------

 Sedan upphovsmannen överlåtit exemplar av konstverk eller

 verket utgivits, får exemplar, som överlåtits eller omfattas av

 utgivningen, spridas vidare samt verket visas offentligt på

 annat sätt än genom film eller television. Vid vidarespridning

 genom försäljning som sker yrkesmässigt har upphovsmannen rätt

 till ersättning som föreskrivs i 25 a §.

 /---/

 25 a §

 --------------------------------------------------------------

 --------------------------------------------------------------

 Ersättning som avses i 25 § första stycket andra meningen utgår

 med fem procent av försäljningspriset efter avdrag av skatt och

 offentliga avgifter. Ersättningen utges av den som yrkesmässigt

 saluhåller eller förmedlar försäljning av konstverket.

 Första stycket gäller inte byggnad och inte heller alster av

 brukskonst, som framställts i flera identiska exemplar.

 Avser vidareförsäljningen verk framställda av ädelmetall eller

 verk vari ingår ädelsten, skall värdet av metallen eller stenen

 dras av från försäljningspriset innan beräkning av ersättning sker

 enligt första stycket.

 Ersättningen utgår inte om försäljningspriset, sedan avdrag

 gjorts enligt första och tredje styckena, underskrider det

 minimipris som regeringen fastställer.

 Rätten till ersättning är personlig och kan inte överlåtas. Efter

 upphovsmannens död övergår rätten enligt reglerna i ärvdabalken.

 Efterlämnar upphovsmannen inte någon som är berättigad enligt

 dessa regler övergår rätten till den i sjätte stycket nämnda

 organisationen i stället för till allmänna arvsfonden.

 Rätten till ersättning kan endast göras gällande av en

 organisation

 som företräder ett flertal svenska upphovsmän på området och som

 godkänts av regeringen. Organisationen ansvarar för att

 ersättningen, efter avdrag för organisationens omkostnader,

 tillställs den som är berättigad till ersättning. Krav mot organi-

 sationen preskriberas efter tre år från utgången av det år då

 vidareförsäljningen skedde.

 Den som yrkesmässigt saluhåller eller förmedlar försäljning av

 konstverk som ger rätt till ersättning enligt denna paragraf är

 skyldig att på begäran av organisationen redovisa vilka

 vidareförsäljningar som ägt rum under de tre närmast föregående

 kalenderåren. Förteckningen skall vara attesterad av en

 auktoriserad revisor.

 /---/

 53 §[Ansvarsbestämmelse]

 --------------------------------------------------------------

 /---/

 --------------------------------------------------------------

 Den som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet inte fullgör sin

 redovisningsskyldighet enligt 25 a § sista stycket, döms till

 böter eller fängelse i högst två år.

 60 §[Lagens tillämpningsområde]

 --------------------------------------------------------------

 /---/

 --------------------------------------------------------------

 Det som föreskrivs i 25 a § gäller för verk av den som svensk

 medborgare eller har sin vanliga hemvist i Sverige.

 /---/

 ____________

 [Vad gäller ikraftträdande- och övergångsbestämmelser hänvisas till SOU

 1990:30 s. 52]

 Förteckning på remissinstanser

 Yttrande över Upphovsrättsutredningens betänkande Översyn av

 upphovsrättslagstiftningen (SOU 1990:30) har avgetts av Hovrätten för

 Nedre Norrland, Stockholms tingsrätt, Kungl. biblioteket (KB), Talboks-

 och punktskriftsbiblioteket, Universitets- och högskoleämbetet (UHÄ),

 Statens kulturråd, Riksrevisionsverket (RRV), Närings-frihetsombudsmannen

 (NO), Juridiska fakultetsstyrelsen vid Lunds universitet, Statens

 konstråd, Närradionämnden, Nordiska muséet, Statens sjöhistoriska muséer,

 Konstvetenskapliga institutionen vid Uppsala universitet, Svenska kyrkans

 centralstyrelse, AB Stockholms Auktionsverk, Föreningen Bildkonst

 Upphovsrätt i Sverige (BUS), Arkitektförbundet, Folkbildningsförbundet,

 BONUS, Konstnärernas riksorganisation (KRO), Konstnärliga och litterära

 yrkesutövares samarbetsnämnd (KLYS), Copyswede, Föreningen Svenska

 tonsättares internationella musikbyrå (STIM), Svenska Teaterförbundet,

 Kooperativa förbundet (KF), Svenska Arkitekters Riksförbund, Svenska

 artisters och musikers intresseorganisation (SAMI), Svenska

 Bokförläggareföreningen, Svenska Fotografers Upphovsrättsråd, Svenska

 gruppen av the International Federation of the Phonographic Industry

 (IFPI), Svenska kommunförbundet, Svenska museiföreningen, Svenska

 Musikförläggareföreningen, Tidningarnas Arbets-givareföreningen (TA),

 Svenska Tidningsutgivareföreningen (TU), Sveriges Advokatsamfund, Svenska

 Arbetsgivareföreningen (SAF), Sveriges Industriförbund, Sveriges

 frikyrkoråd, De fria kristna samfundens råd, Sveriges Konst- och

 Antikhandlareförening, Sveriges Radio AB (SR), Synskadades Riksförbund,

 Teatrarnas Riksförbund (TR), Tjänstemännens centralorganisation (TCO),

 Svenska Journalistförbundet, Örebro Länsbibliotek, Grafiska sällskapet,

 Stiftelsen Upplandsmuseet, Museet i Örnsköldsvik, Stiftelsen Hallands

 länsmuseer, Bildleverantörers Förening, Södermanlands museum, Tekniska

 museet, Riksförbundet för Hembygdsvård, Arbetets museum, Försvarets

 civilförvaltning, Krigsarkivet, Annonsörföreningen, Jämtlands läns

 museum, Föreningen Stockholms Företagsminnen, Föreningen arkivverksamma i

 landsting och kommun, Mariestads missionsförsamling, Statens

 försvarshistoriska museer, Stiftelsen Skaraborgs länsmuseum,

 Landstingsarkivet i Stockholms läns landsting, Föreningen Sveriges

 konsthantverkare och industriformgivare, Arbetar-rörelsens arkiv och

 bibliotek i Stockholm, Näringslivets Arkivråd, Arkitekturmuseet, AB

 Bukowski-Auktioner, Sveriges Författarförbund, Svenska

 Konstnärsförbundet, Riksarkivet, SRF Tal & Punkt AB, Örebromissionen,

 Folkrörelsernas arkivförbund, Museichefskollegiet i Stockholm,

 Livrustkammaren/Skoklosters Slott/Hallwylska Museet, Statens

 handikappråd, Statens lantmäteriverk, Föreningen Svensk Fackpress,

 Sveriges Reklamförbund, Värmlands museum, Folkens museum-etnografiska,

 Riksantikvarieämbetet och Statens historiska museer, Konstnärsnämnden,

 Stockholms stadsmuseum, Dialekt- och ortnamnsarkivet samt Svenskt

 visarkiv, Önskefoto AB, Statens musiksamlingar, Sveriges författarfond,

 DIK-förbundet, Statens konstmuseer, Svenska arkivsamfundet och

 Bibliotekstjänst AB.

 Universitets- och högskoleämbetet har gett in och hänvisat till

 yttranden av Stockholms universitetsbibliotek, Juridiska fakultetsnämnden

 vid Stockholms universitet, Rektorsämbetet vid Uppsala universitet.

 Biblioteksnämnden vid Uppsala universitet, Samhällsvetenskapliga

 institutionen vid Linköpings universitet, Linköpings

 universitetsbibliotek, Rektorsämbetet vid Göteborgs universitet,

 Samhällsvetenskapliga fakultetsnämnden vid Göteborgs universitet,

 Humanistiska utbildnings- och forskningsnämnden vid Göteborgs

 universitet, Linjenämnden för bild- och formutbildningar vid Göteborgs

 universitet, Biblioteksnämnden vid Göteborgs universitetsbibliotek, Umeå

 universitetsbibliotek, Kungl. Tekniska Högskolan (KTH) och Sveriges

 lantbruksuniversitetsbibliotek.

 Rådets direktiv 93/98/EEG

 av den 29 oktober 1993

 om harmonisering av skyddstiden för upphovsrätt och vissa närstående

 rättigheter

 EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV

 med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska

 gemenskapen, särskilt artiklarna 57.2, 66 och 100a i detta,

 med beaktande av kommissionens förslag[1],

 i samarbete med Europaparlamentet[2],

 med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande[3], och

 med beaktande av följande:

 1. I Bernkonventionen för skydd av litterära och konstnärliga verk och

 Internationella konventionen om skydd för utövande konstnärer,

 framställare av fonogram samt radioföretag (Romkonventionen) fastställs

 endast kortare skyddstider för de rättigheter som konventionerna avser,

 vilket innebär att avtalsslutande stater har möjlighet att föreskriva

 längre tider. Vissa medlemsstater har utnyttjat denna möjlighet. Härtill

 kommer att vissa medlemsstater inte har tillträtt Romkonventionen.

 2. Av denna anledning finns det skillnader i den nationella lagstiftning

 som reglerar skyddstiderna för upphovsrätt och närstående rättigheter,

 vilket kan hindra den fria rörligheten för varor och friheten att

 tillhandahålla tjänster samt störa konkurrensen på den gemensamma

 marknaden. För att den inre marknaden skall kunna fungera smidigt bör

 medlemsstaternas lagar harmoniseras så att skyddstiderna blir likadana

 inom hela gemenskapen.

 3. Harmoniseringen måste gälla inte bara skyddstiden i sig, utan också

 vissa tillämpningsföreskrifter, såsom dagen från vilken varje skyddstid

 beräknas.

 4. Bestämmelserna i detta direktiv påverkar inte medlemsstaternas

 tillämpning av bestämmelserna i artikel 14a.2 b-d och 14a.3 i

 Bernkonventionen.

 5. Den kortaste skyddstid som fastställs i Bernkonventionen, nämligen

 upphovsmannens livstid och 50 år efter hans död, var avsedd att ge skydd

 för upphovsmannen och de två första generationerna efterlevande. Den

 genomsnittliga livslängden i gemenskapen har ökat så mycket att denna

 skyddstid inte längre är tillräcklig för att täcka två generationer.

 6. Vissa medlemsstater har föreskrivit en längre tid än 50 år efter

 upphovsmannens död för att uppväga de verkningar som världskrigen haft på

 utnyttjandet av upphovsmäns verk.

 7. För att skydda närstående rättigheter har vissa medlemsstater infört

 en tid på 50 år efter den lagliga utgivningen eller det lagliga

 offentliggörandet.

 8. Enligt den ståndpunkt som gemenskapen intagit inför Uruguay-rundans

 förhandlingar inom ramen för GATT bör skyddstiden för framställare av

 fonogram vara 50 år efter den första utgivningen.

 9. Att ta tillbörlig hänsyn till redan förvärvade rättigheter är en av de

 allmänna rättsprinciper som skyddas av gemenskapens rättsordning. En

 harmonisering av skyddstiderna för upphovsrätt och närstående rättigheter

 kan därför inte leda till en minskning av det skydd som rättshavare för

 närvarande har inom gemenskapen. För att begränsa effekterna av

 övergångsåtgärderna så långt som möjligt och för att den inre marknaden

 skall kunna fungera i praktiken bör harmoniseringen av skyddstiderna ske

 på lång sikt.

 10. I sitt meddelande av den 17 januari 1991 "Uppföljning av grönboken -

 kommissionens arbetsprogram inom området upphovsrätt och närstående

 rättigheter" understryker kommissionen att upphovsrätten och närstående

 rättigheter bör harmoniseras på en hög skyddsnivå, eftersom dessa

 rättigheter är av grundläggande betydelse för det intellektuella

 skapandet, och att skyddet av dessa rättigheter säkerställer att

 skapandet upprätthålls och utvecklas, vilket är av intresse för

 upphovsmännen, kulturindustrin, konsumenterna och samhället i dess

 helhet.

 11. För att upprätta en hög skyddsnivå som både uppfyller den inre

 marknadens krav och behovet av att skapa en rättslig miljö som bidrar

 till en harmonisk utveckling av litterärt och konstnärligt skapande inom

 gemenskapen, bör skyddstiden harmoniseras så att den för upphovsrätt

 fastställs till 70 år efter upphovsmannens död eller 70 år efter det att

 verket lagligen görs tillgängligt för allmänheten, och för närstående

 rättigheter till 50 år efter den händelse som gör att skyddstiden börjar

 löpa.

 12. Samlingsverk skyddas i enlighet med artikel 2.5 i Bernkonventionen om

 de utgör intellektuella skapelser på grund av innehållets urval och

 arrangemang. Dessa verk skyddas som sådana, utan att det påverkar

 tillämpningen av upphovsrätten till vart och ett av de verk som utgör en

 del av ett sådant samlingsverk. Särskilda skyddstider får därför

 tillämpas för verk som ingår i samlingsverk.

 13. I alla fall där en eller fler fysiska personer identifieras som

 upphovsmän bör skyddstiden beräknas från deras död. Frågan om

 upphovsmannaskap till hela eller en del av ett verk är en sakfråga som

 får bedömas av de nationella domstolarna.

 14. Skyddstiderna bör beräkas från den 1 januari året efter den relevanta

 händelsen enligt Bern- och Romkonventionerna.

 15. I artikel 1 i rådets direktiv 91/250/EEG av den 14 maj 1991 om

 rättsligt skydd för datorprogram[4] föreskrivs att medlemsstaterna skall

 ge datorprogram upphovsrättsligt skydd som litterära verk enligt

 Bernkonventionen. Genom det här direktivet harmoniseras skyddstiden för

 litterära verk inom gemenskapen. Artikel 8 i direktiv 91/250/EEG, vilken

 endast inför tillfälliga bestämmelser angående skyddstiden för

 datorprogram, bör därför upphävas.

 16. I artiklarna 11 och 12 i rådets direktiv 92/100/EEG av den 19

 november 1992 om uthyrnings- och utlåningsrättigheter och om vissa

 upphovsrätten närstående rättigheter inom det immaterialrättsliga

 området[5] fastställs endast kortare tillåtna skyddstider, om inte annat

 följer av en ytterligare harmonisering. Det här direktivet medför en

 sådan ytterligare harmonisering. Dessa artiklar bör därför upphävas.

 17. Skyddet av fotografier i medlemsstaterna regleras av olika ordningar.

 För att uppnå en tillräcklig harmonisering av skyddstiden för

 fotografiska verk, särskilt sådana som på grund av sin konstnärliga eller

 yrkesmässiga karaktär är av betydelse för den inre marknaden, är det

 nödvändigt att ange den nivå av originalitet som krävs i detta direktiv.

 Ett fotografiskt verk skall enligt Bernkonventionen anses som originellt

 om det rör sig om upphovsmannens egna intellektuella skapelse och

 avspeglar hans personlighet, utan hänsyn tagen till andra

 bedömningsgrunder såsom värde eller syfte. Skyddet av andra typer av

 fotografier bör överlåtas till nationell lagstiftning.

 18. För att undvika skillnader i skyddstiden vad gäller närstående

 rättigheter är det nödvändigt att fastställa samma utgångspunkt för

 beräkning av skyddstiden inom hela gemenskapen. Framförande, upptagning,

 överföring, laglig utgivning och lagligt offentliggörande, d.v.s. de

 medel som finns för att på alla relevanta sätt göra föremålet för den

 närstående rättigheten tillgängligt för allmänheten, bör tas i beaktande

 vid beräkningen av skyddstiden, oavsett i vilket land uppförandet,

 upptagningen, överföringen, den lagliga utgivningen eller det lagliga

 offentliggörandet sker.

 19. Televisions- och radioföretags rättigheter till sina utsändningar,

 antingen dessa överförs via tråd eller trådlöst, inbegripet via kabel

 eller satellit, bör inte vara evig. Det är därför nödvändigt att

 skyddstiden endast beräknas från den första överföringen av en viss

 utsändning. Avsikten med denna bestämmelse är att undvika att en ny

 skyddstid börjar löpa om en utsändning är identisk med en tidigare

 utsändning.

 20. Medlemsstaterna bör fortsätta att ha rätt att behålla eller införa

 andra närstående rättigheter, särskilt i samband med skydd för kritiska

 och vetenskapliga publikationer. För att säkerställa överskådlighet på

 gemenskapsnivå är det dock nödvändigt att medlemsstater som inför nya

 närstående rättigheter underrättar kommissionen om detta.

 21. Det bör göras klart att den harmonisering som genomförs genom detta

 direktiv inte är tillämplig på ideella rättigheter.

 22. För verk vars ursprungsland enligt Bernkonventionen är ett tredje

 land och vars upphovsman inte är medborgare i en medlemsstat, bör en

 skyddstidsjämförelse ske, i det att den skyddstid som ges inom

 gemenskapen inte får överstiga den tid som fastställs i detta direktiv.

 23. Om en rättshavare som inte är medborgare i en medlemsstat har rätt

 till skydd enligt en internationell överenskommelse bör skyddstiden för

 närstående rättigheter vara den som fastställs i detta direktiv, med det

 undantaget att den inte bör överstiga den tid som fastställts i det land

 där rättshavaren är medborgare.

 24. Skyddstidsjämförelsen bör inte medföra att medlemsstater kommer i

 konflikt med sina internationella förpliktelser.

 25. För att den inre marknaden skall fungera smidigt bör detta direktiv

 tillämpas från och med den 1 juli 1995.

 26. Medlemsstaterna bör fortsätta att ha rätt att anta bestämmelser om

 tolkning, anpassning och vidare genomförande av sådana avtal om

 utnyttjande av skyddade verk och andra skyddade prestationer som ingåtts

 före den förlängning av skyddstiden som detta direktiv medför.

 27. Hänsyn till förvärvade rättigheter och berättigade förväntningar är

 en del av gemenskapens rättsordning. Medlemsstaterna får därför särskilt

 föreskriva att upphovsrätt och närstående rättigheter som under vissa

 omständigheter återupplivas genom detta direktiv, inte får leda till att

 personer som i god tro inlett utnyttjandet av verken vid en tidpunkt då

 dessa verk inte var skyddade av upphovsrätt skall behöva betala för

 detta.

 HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

 Artikel 1

 Upphovsrättens varaktighet

 1. Upphovsrätten till ett litterärt eller konstnärligt verk enligt

 artikel 2 i Bernkonventionen skall löpa under upphovsmannens livstid och

 70 år efter hans död, oavsett vilken dag som verket lagligen gjordes

 tillgängligt för allmänheten.

 2. I fråga om verk med gemensamt upphovsmannaskap skall den skyddstid som

 avses i punkt 1 beräknas från den sist avlidna upphovsmannens dödsdag.

 3. I fråga om anonyma eller pseudonyma verk skall skyddstiden vara 70 år

 efter det att verket lagligen gjordes tillgängligt för allmänheten. Om

 det pseudonym som upphovsmannen antagit inte medger något tvivel om hans

 identitet eller om upphovsmannen avslöjar sin identitet under den tid som

 avses i första meningen, skall dock den skyddstid som fastställs i punkt

 1 tillämpas.

 4. Om en medlemsstat föreskriver särskilda bestämmelser om upphovsrätt

 för kollektiva verk eller om att en juridisk person skall anses som

 rättshavare, skall skyddstiden beräknas enligt punkt 3, utom i fall när

 de fysiska personer som har skapat verket identifieras som upphovsman i

 de exemplar av verket som görs tillgängliga för allmänheten.

 Bestämmelserna i denna punkt skall inte påverka tillämpningen av

 rättigheter som tillkommer de identifierade upphovsmän vars

 identifierbara bidrag ingår i sådana verk, där punkterna 1 och 2 skall

 tillämpas på bidragen.

 5. Om ett verk utges i band, delar, häften, nummer eller avsnitt och

 skyddstiden beräknas från den dag då verket lagligen gjordes tillgängligt

 för allmänheten, skall en separat skyddstid gälla för varje sådan del.

 6. Skyddet skall upphöra för verk för vilka skyddstiden inte beräknas

 från upphovsmannens eller upphovsmännens död och som inte lagligen gjorts

 tillgänliga för allmänheten inom 70 år efter det att de skapades.

 Artikel 2

 Filmverk eller audiovisuella verk

 1. Huvudregissören till ett filmverk eller audiovisuellt verk skall anses

 som dess upphovsman eller en av dess upphovsmän. Medlemsstaterna kan

 föreskriva att andra skall anses som medupphovsmän.

 2. Skyddstiden för filmverk eller audiovisuella verk skall löpa ut 70 år

 efter den tidpunkt då den sist avlidne av följande personer dör, oavsett

 om dessa personer anses som medupphovsmän eller inte: huvudregissören,

 filmmanusets författare, författaren till dialogen och kompositören till

 musik som särskilt skapats för att användas i filmverket eller det

 audiovisuella verket.

 Artikel 3

 Närstående rättigheters varaktighet

 1. Utövande konstnärers rättigheter skall löpa ut 50 år efter dagen för

 framförandet. Om en upptagning av framförandet ges ut lagligen eller

 lagligen offentliggörs under denna tid, skall rättigheterna dock löpa ut

 efter 50 år från den dag då verket först gavs ut eller offentliggjordes,

 beroende på vilken dag som kommer först.

 2. Fonogramframställares rättigheter skall löpa ut 50 år efter

 upptagningen. Om fonogrammet ges ut lagligen eller lagligen offentliggörs

 under denna tid skall rättigheterna dock löpa ut 50 år efter den dag då

 verket först gavs ut eller offentliggjordes, beroende på vilken dag som

 kommer först.

 3. De rättigheter som tillkommer producenter av den första upptagningen

 av en film skall löpa ut 50 år efter upptagningen. Om filmen ges ut

 lagligen eller lagligen offentliggörs under denna tid skall rättigheterna

 dock löpa ut 50 år efter den dag då verket först gavs ut eller

 offentliggjordes, beroende på vilken dag som kommer först. Uttrycket

 "film" skall avse ett kinematografiskt eller audiovisuellt verk eller

 rörliga bilder, med eller utan ljud.

 4. Televisions- och radioföretags rättigheter skall löpa ut femtio år

 efter det att utsändningen först överförs via tråd eller trådlöst,

 inbegripet via kabel eller satellit.

 Artikel 4

 Skydd för inte tidigare utgivna verk

 En person som efter det upphovsrättsliga skyddets utgång för första

 gången lagligen ger ut eller lagligen offentliggör ett inte tidigare

 utgivet verk skall ha rätt till ett skydd motsvarande upphovsmannens

 ekonomiska rättigheter. Skyddstiden för sådana rättigheter skall vara 25

 år från den dag då verket först lagligen gavs ut eller lagligen

 offentliggjordes.

 Artikel 5

 Kritiska och vetenskapliga publikationer

 Medlemsstaterna får skydda kritiska och vetenskapliga utgåvor av verk som

 inte längre skyddas av upphovsrätt. Skyddstiden för sådana rättigheter

 skall vara högst 30 år från den dag då verket först lagligen gavs ut.

 Artikel 6

 Skydd för fotografier

 Fotografier som är originella på så sätt att de är upphovsmannens egna

 intellektuella skapelse skall skyddas enligt artikel 1. Inga andra

 bedömningsgrunder skall tillämpas för rätten till skydd. Medlemsstaterna

 för fastställa skydd för andra fotografier.

 Artikel 7

 Skydd i förhållande till tredje land

 1. Om ett verks ursprungsland enligt Bernkonventionen är ett tredje land

 och om upphovsmannen till verket inte är medborgare i en medlemsstat,

 skall den skyddstid som föreskrivs av medlemsstaterna löpa ut den dag då

 det skydd som gäller i verkets ursprungsland löper ut, och den får inte

 överstiga den tid som fastställs i artikel 1.

 2. De skyddstider som föreskrivs i artikel 3 skall också tillämpas om

 rättshavaren inte är medborgare i en medlemsstat, förutsatt att

 medlemsstaterna ger honom skydd. Utan att det påverkar tillämpningen av

 medlemsstaternas internationella förpliktelser skall dock den skyddstid

 som ges av medlemsstaterna löpa ut senast den dag då det skydd som ges i

 det land där rättshavaren är medborgare löper ut, och den får inte

 överstiga den tid som fastställs i artikel 3.

 3. Medlemsstater som då detta direktiv antas särskilt i enlighet med sina

 internationella förpliktelser ger en längre skyddstid än den som följer

 av bestämmelserna i punkterna 1 och 2, får behålla detta skydd till dess

 internationella överenskommelse om skyddstiden för upphovsrätt eller

 närstående rättigheter har ingåtts.

 Artikel 8

 Beräkning av skyddstider

 De skyddstider som föreskrivs i detta direktiv beräknas från den 1

 januari det år som följer på den händelse som ger upphov till skyddet.

 Artikel 9

 Ideella rättigheter

 Bestämmelserna i detta direktiv skall inte påverka tillämpningen av

 medlemsstaternas bestämmelser om de ideella rättigheterna.

 Artikel 10

 Tillämpning i tiden

 1. Om en skyddstid som är längre än den motsvarande skyddstid som

 föreskrivs i detta direktiv redan löper i en medlemsstat på den dag som

 avses i artikel 13.1 skall detta direktiv inte medföra att skyddstiden

 förkortas i den medlemsstaten.

 2. De skyddstider som fastställs i detta direktiv skall tillämpas på alla

 verk och prestationer som skyddas i minst en medlemsstat på den dag som

 avses i artikel 13.1, i enlighet med de nationella bestämmelserna om

 upphovsrätt eller närstående rättigheter eller som uppfyller kriterierna

 för skydd enligt direktiv 92/100/EEG.

 3. Detta direktiv skall inte påverka sådana utnyttjanden som skett före

 den dag som avses i artikel 13.1. Medlemsstaterna skall anta de

 nödvändiga bestämmelserna för att särskilt skydda rättigheter som

 förvärvats av tredjeman.

 4. Medlemsstater behöver inte tillämpa bestämmelserna i artikel 2.1 på

 filmverk eller audiovisuella verk som skapats före den 1 juli 1994.

 5. Medlemsstaterna får fastställa den dag från vilken artikel 2.1 skall

 tillämpas, förutsatt att den dagen inte är senare än den 1 juli 1997.

 Artikel 11

 Teknisk anpassning

 1. Artikel 8 i direktiv 91/250/EEG skall upphöra att gälla.

 2. Artiklarna 11 och 12 i direktiv 92/100/EEG skall upphöra att gälla.

 Artikel 12

 Anmälningsförfarande

 Medlemsstaterna skall omgående till kommissionen anmäla eventuella

 officiella förslag om att föreskriva nya närstående rättigheter,

 inbegripet de viktigaste orsakerna för att införa dem och den skyddstid

 som planeras.

 Artikel 13

 Allmänna bestämmelser

 1. Medlemsstaterna skall före den 1 juli 1995 sätta i kraft de lagar och

 andra författningar som är nödvändiga för att uppfylla artikel 1-11 i

 detta direktiv.

 När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en

 hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när

 de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras

 skall varje medlemsstat själv utfärda.

 Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till

 bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som

 omfattas av detta direktiv.

 2. Medlemsstaterna skall tillämpa artikel 12 från dagen för anmälan av

 detta direktiv.

 Artikel 14

 Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

 Utfärdat i Bryssel den 29 oktober 1993.

 På rådets vägnar

 R.URBAIN

 Ordförande

 **FOTNOTER**

 [1]EGT nr C 92, 11.4.1992, s.6 och

 EGT nr C 27, 30.1.1993, s. 7.

 [2]EGT nr C 337, 21.12.1992, s. 205, och

 beslut av den 27 oktober 1993 (ännu inte

 offentliggjort i EGT).

 [3]EGT nr C287, 4.11.1992, s.53.

 [4]EGT nr L 122, 17.5.1991, s. 42.

 [5]EGT nr L 346, 27.11.1992, s. 61.

 Sammanfattning av Justitiedepartementets promemoria

 Den Europeiska Gemenskapens ministerråd antog den 29 oktober 1993 ett

 direktiv om harmonisering av skyddstiden för upphovsrätt och vissa

 närstående rättigheter. I promemorian föreslås att den svenska

 lagstiftningen anpassas till innehållet i direktivet. Detta föranleder

 vissa ändringar i lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och

 konstnärliga verk.

 Skyddstiden för litterära och konstnärliga verk i allmänhet - inklusive

 fotografiska verk - skall sträckas ut från 50 till 70 år. Skyddstiden för

 filmverk skall vara 70 år från dödsåret för den sist avlidne av

 huvudregissören, manusförfattaren, dialogförattaren och kompositören av

 verkets speciella musik. Utgångspunkten för beräkningen av skyddstiden

 för utövande konstnärers prestationer skall vara tidpunkten för

 framförandet eller, om en upptagning av framförandet har getts ut eller

 offentliggjorts, tidpunkten för den första av de båda sistnämnda

 åtgärderna. Motsvarande utgångspunkt skall gälla för beräkningen av

 skyddstiden för framställare av fonogram och upptagningar av rörliga

 bilder. Den som för första gången lovligen ger ut eller offentliggör ett

 verk för vilket skyddstiden har gått ut och som är outgivet skall ha ett

 upphovsrättsligt skydd under 25 år.

 Det föreslås att lagstiftningen träder i kraft den 30 juni 1995.

 Promemorians lagförslag

 1 Förslag till lag om ändring i lagen (1960:729) om

 upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1960:729) om upphovsrätt till

 litterära och konstnärliga verk

 dels att 43, 44, 45 och 46 §§ skall ha följande lydelse,

 dels att i lagen skall införas två nya paragrafer, 44 a och 44 b §§, av

 följande lydelse.

 --------------------------------------------------------------------

 --------------------------------------------------------------------

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 43 §

 --------------------------------------------------------------------

 Upphovsrätt till ett verk gäller Upphovsrätt till ett verk gäller

 intill utgången av femtionde året intill utgången av sjuttionde året

 efter det år, då upphovsmannen efter det år då upphovsmannen avled

 avled eller, beträffande verk som eller, i fråga om verk som avses i

 i 6 § sägs, efter den sist avlidne 6 §, efter den sist avlidne upp-

 upphovsmannens dödsår. hovsmannens dödsår. Upphovsrätt till

 ett filmverk gäller i stället

 intill utgången av sjuttionde året

 efter dödsåret för den sist avlidne

 av huvudregissören, manusför-

 fattaren, dialogförfattaren och

 kompositören av musik som har

 skapats speciellt för verket.

 44 §

 --------------------------------------------------------------------

 För verk, som offentliggjorts För verk som har offentliggjorts

 utan att upphovsmannen blivit utan att upphovsmannen har blivit

 angiven med sitt namn eller med angiven med sitt namn eller med

 sin allmänt kända pseudonym eller sin allmänt kända pseudonym eller

 signatur, gäller upphovsrätten signatur gäller upphovsrätten

 intill utgången av femtionde året intill utgången av sjuttionde året

 efter det år, då verket efter det år då verket offent-

 offentliggjordes. Består verket liggjordes. Om verket består av två

 av två eller flera delar med in- eller flera delar räknas tiden för

 bördes sammanhang, räknas tiden varje del för sig.

 från det år, då sista delen Om upphovsmannen inom nämnda tid

 offentliggjordes. avslöjar sin identitet, gäller

 Blir upphovsmannen inom nämnda bestämmelserna i 43 §.

 tid angiven såsom i 7 § sägs eller

 visas att han avlidit innan

 verket offentliggjordes, gäller

 vad i 43 § stadgas.

 44 a §

 --------------------------------------------------------------------

 För verk som inte har offent-

 liggjorts och vars upphovsman

 inte är känd gäller upphovsrätten

 intill utgången av sjuttionde året

 efter det år då verket skapades.

 44 b §

 --------------------------------------------------------------------

 Om ett verk varken har getts ut

 eller offentliggjorts inom den

 tid som avses i 43 - 44 a §§, har

 den som därefter för första gången

 ger ut eller offentliggör verket,

 med de begränsningar som anges i 2

 kap., de rättigheter till verket

 som sägs i 2 § intill utgången av

 tjugofemte året efter det år då

 verket gavs ut eller offentlig-

 gjordes.

 45 §

 En utövande konstnärs framförande av ett litterärt eller konstnärligt

 verk får inte utan hans samtycke

 1. tas upp på en grammofonskiva, en film eller en annan anordning genom

 vilken det kan återges, eller

 2. sändas ut i ljudradio eller television eller genom direkt överföring

 göras tillgängligt för allmänheten.

 --------------------------------------------------------------------

 Ett framförande som har tagits Ett framförande som har tagits

 upp på en anordning som avses i upp på en anordning som avses i

 första stycket 1 får inte utan första stycket 1 får inte utan

 konstnärens samtycke överföras frånkonstnärens samtycke överföras från

 en sådan anordning till en annan en sådan anordning till en annan

 eller göras tillgänglig för eller göras tillgänglig för

 allmänheten förrän femtio år har allmänheten förrän femtio år har

 förflutit efter det år då förflutit efter det år då

 upptagningen gjordes. framförandet skedde eller, om

 upptagningen har getts ut eller

 offentliggjorts inom femtio år

 därifrån, efter det år då upptag-

 ningen först gavs ut eller offent-

 liggjordes.

 I fråga om användning av ljudupptagningar för offentligt framförande

 gäller 47 §.

 Bestämmelserna i 3, 6-9, 11-13, 15 och 16 §§, 19 § första stycket andra

 meningen och andra stycket, 21, 22, 25-26 b, 26 e, 26 f, 27 och 28 §§, 39

 § första meningen, 41 och 42 §§ skall tillämpas i fråga om framföranden

 som avses i denna paragraf.

 46 §

 --------------------------------------------------------------------

 En grammofonskiva, en film En grammofonskiva, en film

 eller en annan anordning på eller en annan anordning på vilken

 vilken ljud eller rörliga bilder ljud eller rörliga bilder har

 har tagits upp får inte utan tagits upp får inte utan fram-

 framställarens samtycke eftergöras ställarens samtycke eftergöras

 eller göras tillgänglig för all- eller göras tillgänglig för

 mänheten femtio år har förflutit allmänheten förrän femtio år har

 efter det år då upptagningen förflutit efter det år då

 gjordes. Som eftergörande anses upptagningen gjordes eller, om

 även att upptagningen överförs frånupptagningen har getts ut eller

 en sådan anordning till en annan. offentliggjorts inom femtio år

 därifrån, efter det år då upptag-

 ningen först gavs ut eller offent-

 liggjordes. Som eftergörande anses

 även att upptagningen överförs från

 en sådan anordning till en annan.

 I fråga om användning av ljudupptagningar för offentligt framförande

 gäller 47 §.

 Bestämmelserna i 6-9 §§, 11 § andra stycket, 12, 13, 15 och 16 §§, 19 §

 första stycket andra meningen och andra stycket, 21, 22, 25-26b och 26 e

 §§ skall tillämpas i fråga om upptagningar som avses i denna paragraf.

 Dessutom skall 26 f § tillämpas i fråga om andra upptagningar än sådana

 som avses i 47 §.

 1. Denna lag träder i kraft den 30 juni 1995.

 2. Med de undantag som anges i punkt 3 tillämpas de nya föreskrifterna

 även på verk och prestationer som har kommit till före ikraftträdandet.

 3. Sådana exemplar av ett verk eller en prestation som har framställts

 med stöd av äldre bestämmelser får fritt spridas vidare och visas. De nya

 föreskrifterna tillämpas inte heller i övrigt när det gäller åtgärder som

 har gjorts eller rättigheter som har förvärvats före ikraftträdandet.

 Bestämmelserna i 19 § andra stycket samt 45 och 46 §§ såvitt gäller

 hänvisningen till 19 § andra stycket tillämpas dock alltid från tiden för

 ikraftträdandet.

 4. Om vid tillämpning av de nya föreskrifterna skyddstiden för ett

 visst verk blir kortare än den skulle ha blivit vid tillämpning av äldre

 bestämmelser tillämpas de äldre bestämmelserna om skyddstid. Detsamma

 gäller i fråga om framföranden och upptagningar som avses i 45 och 46 §§.

 Bestämmelsen i 44 a § tillämpas dock alltid från ikraftträdandet.

 2 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:000) omändring i lagen

 (1960:729) om upphovsrätt till litteräraoch konstnärliga verk

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1994:000) om ändring i lagen

 (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk att punkt

 6 i övergångsbestämmelserna skall upphöra att gälla.

 Denna lag träder i kraft den 30 juni 1995.

 Förteckning på remissinstanser

 Yttrande över Justitiedepartementets promemoria De upphovsrättsliga

 skyddstiderna (Ds 1994:127) har avgetts av Hovrätten för Västra Sverige,

 Stockholms tingsrätt, Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms

 universitet, Statens kulturråd, Kungl. biblioteket, Konkurrensverket,

 Riksåklagaren, Handelshögsolan i Stockholm, Bildleverantörernas förening,

 föreningen BONUS, Konstnärliga och Litterära Yrkesutövares Samarbetsnämnd

 (KLYS) och Copyswede, föreningen Bildkonst Upphovsrätt i Sverige, Svenska

 Bokförläggare-föreningen och Föreningen Svenska Läromedelsproducenter,

 föreningen Svenska tonsättares internationella musikbyrå (STIM),

 Konstnärernas Riksorganisation (KRO), Konstnärsnämnden, Svenska Artisters

 och Musikers Intresseorganisation (SAMI), Svenska Fotografernas

 Upphovsrättsråd, Svenska gruppen av the International Federation of the

 Phonographic Industry (IFPI), Svenska kommunförbundet, Svenska

 musikförläggareföreningen, Svenska Konstnärsförbundet, Svenska

 Teaterförbundet, Sveriges advokatsamfund, Sveriges författarförbund,

 Sveriges Industriförbund, Sveriges Radio Aktiebolag, Sveriges Television

 Aktiebolag, Teatrarnas Riksförbund, Svenska Tidningsutgivareföreningen,

 International Magazine Service och Statens musiksamlingar samt av

 enskilda.

 Lagrådsremissens lagförslag

 1 Lagtext

 1.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1960:729) omupphovsrätt till

 litterära och konstnärliga verk

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1960:729) om upphovsrätt till

 litterära och konstnärliga verk

 dels att 43 - 46, 60 och 62 §§ skall ha följande lydelse,

 dels att i lagen skall införas två nya paragrafer, 26 j och 44 a §§, av

 följande lydelse,

 dels att det närmast före 26 j § skall införas en ny rubrik av följande

 lydelse.

 --------------------------------------------------------------------

 --------------------------------------------------------------------

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 2 a kap. Ersättning vid

 vidareförsäljning av exemplar av

 konstverk

 26 j §

 --------------------------------------------------------------------

 Om ett exemplar av ett

 konstverk som har överlåtits säljs

 vidare inom upphovsrättens

 giltighetstid av en näringsidkare

 i hans yrkesmässiga verksamhet,

 har upphovsmannen rätt till

 ersättning av säljaren.

 Upphovsmannen har rätt till

 ersättning även i fall då säljaren

 inte är en näringsidkare som nyss

 sagts, om köpet förmedlas för

 säljaren av en näringsidkare i

 dennes yrkes-mässiga verksamhet. I

 ett sådant fall skall ersättningen

 betalas av näringsidkaren.

 Ersättningen skall vara fem

 procent av försäljnings-priset

 exklusive mervärdesskatt.

 Upphovsmannen har dock inte

 någon rätt till ersättning,

 1. om försäljningspriset

 exklusive mervärdesskatt inte

 överstiger en tiondel av gällande

 basbelopp enligt lagen (1962:381)

 om allmän försäkring,

 2. om exemplaret av konstverket

 är ett alster av byggnadskonst

 eller,

 3. om exemplaret av konstverket

 är ett alster av brukskonst som

 har framställts i flera identiskt

 lika exemplar.

 Rätten till ersättning är

 personlig och kan inte överlåtas.

 Efter upphovsmannens död är, utan

 hinder av 10 kap. 3 § första

 stycket äktenskapsbalken, före-

 skrifterna om bodelning, arv och

 testamente tillämpliga på rätten.

 Endast en organisation som

 företräder ett flertal svenska

 upphovsmän på området får kräva in

 ersättningen. Organisationen skall

 kräva in ersättningen och betala

 den insamlade ersättningen till

 den ersättningsberättigade, efter

 avdrag för skälig ersättning till

 organisationen för dess

 omkostnader. Om organisationen

 inte kräver den ersättningsskyldige

 på ersättningen inom tre år efter

 utgången av det kalenderår då

 försäljningen ägde rum, är fordringen

 preskriberad.

 Den som är ersättningsskyldig

 skall på begäran av organi-sationen

 redovisa de ersättnings-grundande

 försäljningar som gjorts under de

 tre närmast föregående kalenderåren.

 43 §[1]

 --------------------------------------------------------------------

 Upphovsrätt till ett verk gäller Upphovsrätt till ett verk gäller

 intill utgången av femtionde året intill utgången av sjuttionde året

 efter det år, då upphovsmannen efter det år då upphovsmannen avled

 avled, eller, beträffande verk eller, i fråga om verk som avses i

 som i 6 § sägs, efter den sist 6 §, efter den sist avlidne upp-

 avlidne upphovsmannens dödsår. hovsmannens dödsår. Upphovsrätt till

 ett filmverk gäller i stället

 intill utgången av sjuttionde året

 efter dödsåret för den sist avlidne

 av huvudregissören, ma-nusför-

 fattaren, dialogförfattaren och

 kompositören av musik som har

 skapats speciellt för verket.

 44 §[2]

 --------------------------------------------------------------------

 För verk, som offentliggjorts För verk som har offentliggjorts

 utan att upphovsmannen blivit utan att upphovsmannen har blivit

 angiven med sitt namn eller med angiven med sitt namn eller med

 sin allmänt kända pseudonym eller sin allmänt kända pseudonym eller

 signatur, gäller upphovsrätten signatur gäller upphovsrätten in-

 intill utgången av femtionde året till utgången av sjuttionde året

 efter det år, då verket offent- efter det år då verket offent-

 liggjordes. Består verket av två liggjordes. Om verket består av två

 eller flera delar med inbördes eller flera delar, räknas tiden för

 sammanhang, räknas tiden från det varje del för sig.

 år, då sista delen offentlig-

 gjordes.

 Blir upphovsmannen inom nämnda Om upphovsmannen inom den tiden

 tid angiven såsom i 7 § sägs eller avslöjar sin identitet, gäller

 visas att han avlidit innan bestämmelserna i 43 §.

 verket offentliggjordes, gäller

 vad i 43 § stadgas.

 --------------------------------------------------------------------

 För verk som inte har offent-

 liggjorts och vars upphovsman

 inte är känd gäller upphovsrätten

 intill utgången av sjuttionde året

 efter det år då verket skapades.

 44 a §

 --------------------------------------------------------------------

 Om ett verk inte har getts ut

 inom den tid som avses i 43 eller

 44 §, har den som därefter för första

 gången ger ut eller offentliggör

 verket sådan rätt till verket som

 svarar mot de ekonomiska

 rättigheter som innefattas i

 upphovsrätten. Rätten gäller intill

 utgången av tjugofemte året efter

 det år då verket gavs ut eller of-

 fentliggjordes.

 --------------------------------------------------------------------

 45 §[3]

 En utövande konstnärs framförande av ett litterärt eller konstnärligt

 verk får inte utan hans samtycke

 1. tas upp på en grammofonskiva, en film eller en annan anordning,

 genom vilken det kan återges, eller

 2. sändas ut i ljudradio eller television eller genom direkt överföring

 göras tillgängligt för allmänheten.

 --------------------------------------------------------------------

 Ett framförande som har tagits Ett framförande som har tagits

 upp på en anordning som avses i upp på en anordning som avses i

 första stycket 1 får inte utan första stycket 1 får inte utan

 konstnärens samtycke föras över frånkonstnärens samtycke föras över från

 en sådan anordning till en annan en sådan anordning till en annan

 eller göras tillgängligt för eller göras tillgängligt för

 allmänheten förrän femtio år har allmänheten förrän femtio år har

 förflutit efter det år då förflutit efter det år då

 upptagningen gjordes. framförandet skedde eller, om

 upptagningen har getts ut eller

 offentliggjorts inom femtio år

 därifrån, efter det år då upptag-

 ningen först gavs ut eller offent-

 liggjordes.

 Bestämmelserna i 3, 6-9, 11-13, 15 och 16 §§, 19 § första stycket andra

 meningen och andra stycket, 21, 22, 25-26 b, 26 e, 26 f, 27, 28 §§, 39 §

 första meningen samt 41 och 42 §§ skall tillämpas i fråga om framföranden

 som avses i denna paragraf.

 46 §[4]

 --------------------------------------------------------------------

 En grammofonskiva, en film En grammofonskiva, en film

 eller en annan anordning på eller en annan anordning på vilken

 vilken ljud eller rörliga bilder ljud eller rörliga bilder har

 har tagits upp får inte utan tagits upp får inte utan fram-

 framställarens samtycke eftergöras ställarens samtycke eftergöras

 eller göras tillgänglig för all- eller göras tillgänglig för

 mänheten förrän femtio år har för- allmänheten förrän femtio år har

 flutit efter det år då upptag- förflutit efter det år då

 ningen gjordes. Som eftergörande upptagningen gjordes eller, om

 anses även att upptagningen förs upptagningen har getts ut eller

 över från en sådan anordning till offentliggjorts inom femtio år

 en annan. därifrån, efter det år då upptag-

 ningen först gavs ut eller offent-

 liggjordes. Som eftergörande anses

 även att upptagningen förs över från

 en sådan anordning till en annan.

 Bestämmelserna i 6-9 §§, 11 § andra stycket, 12, 13, 15 och 16 §§, 19 §

 första stycket andra meningen och andra stycket, 21, 22, 25 - 26 b och 26

 e §§ skall tillämpas i fråga om upptagningar som avses i denna paragraf.

 Dessutom skall 26 f § tillämpas i fråga om andra upptagningar än sådana

 som avses i 47 §.

 60 §[5]Vad i denna lag är stadgat om upphovsrätt är tillämpligt på

 1. verk av den som är svensk medborgare eller har sin vanliga

 vistelseort i Sverige,

 2. verk som först utgivits i Sverige eller samtidigt i Sverige och utom

 riket,

 3. filmverk vars producent har sitt säte eller sin vanliga vistelseort

 i Sverige,

 4. här uppfört byggnadsverk,

 5. konstverk som utgör del av här belägen byggnad eller på annat sätt

 är fast förenat med marken.

 Vid tillämpning av första stycket 2. anses samtidig utgivning ha ägt

 rum, om verket utgivits i Sverige inom trettio dagar efter utgivning

 utomlands. Vid tillämpning av första stycket 3. anses, där ej annat

 visas, den vars namn på sedvanligt sätt utsatts på exemplar av filmverket

 som verkets producent.

 --------------------------------------------------------------------

 Bestämmelserna i 26 j § tillämpas

 på verk av den som är svensk

 medborgare eller har sin vanliga

 vistelseort i Sverige.

 Bestämmelserna i 44 a § tillämpas

 på utgivningar och

 offentliggöranden av den som är

 svensk medborgare eller har sin

 vanliga vistelseort i Sverige.

 Bestämmelserna tillämpas också på

 utgivningar och offentlig-göranden

 av juridiska personer som har säte

 i Sverige.

 Vad i 50 och 51 §§ stadgas äger Bestämmelserna i 50 och 51 §§

 tillämpning på varje litterärt tillämpas på varje litterärt eller

 eller konstnärligt verk, konstnärligt verk, oberoende av

 oberoende av dess ursprung. dess ursprung.

 62 §[6]

 --------------------------------------------------------------------

 Regeringen får under förut- Regeringen får, under förut-

 sättning av ömsesidighet meddela sättning av ömsesidighet eller om

 föreskrifter om denna lags det följer av ett sådant avtal med

 tillämpning med avseende på andra en främmande stat eller en

 länder. Regeringen får också mellanfolklig organisation som

 meddela föreskrifter om lagens riksdagen godkänt, meddela

 tillämpning på verk och föreskrifter om denna lags

 fotografiska bilder som först har tillämpning med avseende på andra

 utgivits av en mellanfolklig länder. Regeringen får också meddela

 organisation och på inte utgivna föreskrifter om lagens tillämpning

 verk och fotografiska bilder som på verk och fotografiska bilder

 en sådan organisation får ge ut. som först har utgivits av en

 mellanfolklig organisation och på

 inte utgivna verk och

 fotografiska bilder som en sådan

 organisation får ge ut.

 1. Denna lag träder i kraft den 30 juni 1995.

 2. De nya bestämmelserna tillämpas även på verk som har kommit till

 före ikraftträdandet.

 3. De exemplar av ett verk som har framställts med stöd av äldre

 bestämmelser får fritt spridas vidare och visas. De nya bestämmelserna

 tillämpas inte heller i övrigt när det gäller åtgärder som har vidtagits

 eller rättigheter som har förvärvats före ikraftträdandet. Vad som sägs i

 19 § andra stycket och 26 j § skall dock tillämpas.[7]

 4. Om någon efter utgången av upphovsrättens giltighetstid enligt de

 äldre bestämmelserna men före den 30 juni 1995 har börjat att förfoga

 över ett verk genom att framställa exemplar av det, får han utan hinder

 av de nya bestämmelserna om upphovsrättens giltighetstid i nödvändig och

 sedvanlig utsträckning avsluta den planerade framställningen till den 1

 januari 2000. Sådan rätt till förfogande har under motsvarande

 förutsättningar även den som har vidtagit väsentliga åtgärder för att

 framställa exemplar av verket. De exemplar av ett verk som framställs med

 stöd av dessa bestämmelser får fritt spridas vidare och visas. Vad som

 sägs i 19 § andra stycket och 26 j § skall dock tillämpas.[8]

 5. Om ett verk ingår i en upptagning avsedd för radio- eller

 televisionsutsändning och upptagningen är framställd efter utgången av

 upphovsrättens giltighetstid enligt de äldre bestämmelserna men före den

 30 juni 1995, får upptagningen utan hinder av de nya bestämmelserna om

 upphovsrättens giltighetstid användas för radio- eller

 televisionsutsändning till den 1 januari 2000. Detta gäller också för

 offentligt framförande av filmupptagningar.

 6. Det som sägs i 5 tillämpas också på upptagningar som framställs med

 stöd av 4.

 7. Om upphovsrättens giltighetstid för ett visst verk vid tillämpning

 av de nya bestämmelserna blir kortare än den skulle ha blivit vid

 tillämpning av äldre bestämmelser, tillämpas de äldre bestämmelserna om

 upphovsrättens giltighetstid. Bestämmelsen i 44 § tredje stycket

 tillämpas dock alltid från tiden för ikraftträdandet.

 8. Det som sägs i 2 - 7 tillämpas också på framföranden och

 upptagningar som avses i 45 och 46 §§.

 1.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1995:000) omändring i lagen

 (1960:729) om upphovsrätt till litteräraoch konstnärliga verk

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1995:000) om ändring i lagen

 (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk att 6

 övergångsbestämmelserna skall upphöra att gälla såvitt avser framföranden

 och ljudupptagningar.

 _________

 Denna lag träder i kraft den 30 juni 1995.

 **FOTNOTER**

 [1] Senaste lydelse 1970:488.

 [2] Senaste lydelse 1970:488.

 [3] Lydelse enligt förslaget i prop. 1994/95:58.

 [4] Lydelse enligt förslaget i prop. 1994/95:58.

 [5] Senaste lydelse 1973:363.

 [6] Senaste lydelse 1994:190.

 [7] 19 § andra stycket enligt föreslagen lydelse i

 prop. 1994/95:58.

 [8] 19 § andra stycket enligt föreslagen lydelse i

 prop. 1994/95:58.

 Lagrådets yttrande

 Utdrag ur protokoll vid sammanträde den 16 mars 1995.

 Närvarande: justitierådet Torkel Gregow, justitierådet Lars Å.[REDACTED_EFTERNAMN],

 regeringsrådet Sigvard Holstad.

 Enligt en lagrådsremiss den 9 mars 1995 (Justitiedepartementet) har

 regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

 1. lag om ändring i lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och

 konstnärliga verk,

 2. lag om ändring i lagen (1995:000) om ändring i lagen (1960:729) om

 upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk.

 Förslagen har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn Dag

[REDACTED_EFTERNAMN].

 Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.

 Justitiedepartementet

 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 23 mars 1995

 Närvarande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],

[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

 Heckscher, Hedborg,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

[REDACTED_EFTERNAMN]

 Föredragande: statsrådet Freivalds

 Regeringen beslutar proposition 1994/95:151 Droit de suite och längre

 upphovsrättsligt skydd.

 Rättsdatablad

 --------------------------------------------------------------------

 Författningsrubrik Bestämmelser som inför, Celexnummer för

 ändrar, upphäver eller bakomliggande EG-

 upprepar ett regler

 normgivnings-

 bemyndigande

 --------------------------------------------------------------------

 Lag om ändring i lagen 62 § 393L0098

 (1960:729) om

 upphovsrätt till

 litterära och

 konstnärliga verk

 --------------------------------------------------------------------

 Lag om ändring i lagen 393L0098

 (1995:000) om ändring

 i lagen (1960:729) om

 upphovsrätt till

 litterära och

 konstnärliga verk