Regeringens proposition

1991/92:19

om vissa ersättningar till sjukvårdshuvudmännen

m.m.

Regeringen förelägger riksdagen vad som tagits upp i bifogade

utdrag ur regeringsprotokollet den 12 september 1991 för den

åtgärd och det ändamål som framgår av föredragandens hemställan.

På regeringens vägnar

Odd[REDACTED_EFTERNAMN]

 Bengt[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen redovisas en överenskommelse som träffats med

företrädare för sjukvårdshuvudmännen om vissa ersättningar från

sjukförsäkringen m.m. för år 1992. Den ansluter till det system

med schabloniserade ersättningar till sjukvårdshuvudmännen som

infördes fr.o.m. år 1985.

 Till skillnad från år 1991 har parterna kunnat enas även

om storleken på den allmänna sjukvårdsersättningen för år 1992.

Till följd av den s.k. äldrereformen överförs ca 21 % av

kostnaderna för hälso- och sjukvården från sjukvårdshuvudmännen

till kommunerna, varför den allmänna sjukvårdsersättningen har

reducerats med drygt 3 miljarder kr. Om man bortser från detta

ökar dock det totala ersättningsbeloppet från sjukförsäkringen

med 100 milj.kr. under år 1992.

 Därtill kommer ett bruttotillskott till

sjukvårdshuvudmännen på sammanlagt ca 200 milj.kr. till följd av

att dessa fr.o.m. år 1992 förväntas överta debitering och

uppbörd av sjukhusvårdsavgifter för bl.a. sjukpenningförsäkrade.

Denna systemförändring är föranledd av att en arbetsgivarperiod

på 14 dagar då kommer att införas inom sjukförsäkringen.

Förändringen förutsätter vissa ändringar i bl.a. lagen

(1962:381) om allmän försäkring. I propositionen läggs därför

fram förslag om sådana lagändringar.

 Den år 1991 införda särskilda ersättningen på 400

milj.kr. för rehabiliterings- och behandlingsinsatser har också

höjts och uppgår under år 1992 till högst 485 milj.kr.

 En viktig utgångspunkt för överenskommelsen är att

parterna gemensamt formulerat den fortsatta inriktningen på det

utvecklings- och förändringsarbete som numera bedrivs inom

hälso- och sjukvården. Behovet av att kunna följa upp och

utvärdera arbetet inom hälso- och sjukvården, inte minst det

pågående intensiva utvecklings- och förändringsarbetet, har

därvid särskilt uppmärksammats. Parterna har också redovisat ett

antal pågående eller nyligen avslutade aktiviteter som visar att

ett stort antal aktörer är engagerade i detta arbete.

 Parterna är eniga om nödvändigheten av att stödja sådana

åtgärder hos sjukvårdshuvudmännen som syftar till en bättre

informationsförsörjning på alla nivåer inom hälso- och

sjukvården. Enligt överenskommelsen avsätts högst 20 milj.kr.

under år 1992 för detta ändamål, inkl. medel för nationella

register för produktkontroll.

 För att effektivisera informationsförsörjningen bl.a. med

inriktning på att förbättra folkhälsan skall inrättas ett

epidemiologiskt centrum vid socialstyrelsen. För år 1992 avsätts

högst 5 milj.kr. för delfinansiering av ett sådant centrum.

 Prop. 1991/92:19

Propositionens lagförslag

1 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring

 Härigenom föreskrivs att 3 kap. 4 § och 4 kap. 8 § lagen

(1962:381) om allmän försäkring1 skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 3 kap.

 4 §2

Om inte annat följer av 10 - 10 b §§ utgör hel sjukpenning för

dag följande andel av den fastställda sjukpenninggrundande in-

komsten, delad med 365, nämligen

 1. 65 procent för de första tre dagarna med sjukpenning i

varje sjukperiod, dock med undantag som anges i 4 b §,

 2. 80 procent för tid därefter till och med den nittionde

dagen i sjukperioden,

 3. 90 procent för tid därefter. Sjukpenningen avrundas till

närmaste hela krontal.

 För varje dag då den för-

säkrade får sjukhusvård skall

sjukpenning enligt denna lag

minskas med 70 kronor, dock med

högst en tredjedel av sjuk-

penningens belopp. Därvid skall

det belopp varmed minskning

sker avrundas till närmast läg-

re hela krontal.

 Andra stycket gäller inte i

fråga om sjukpenning för tid då

den försäkrade uppbär hel

ålderspension enligt denna lag.

 Om den försäkrade av arbetsgivaren erhåller lön under sjukdom

för samma tid som sjukpenningen avser, skall sjukpenning som

utges med den procentandel som anges i första stycket 1 eller 2

minskas med det belopp som lönen under sjukdom överstiger 10

procent av vad den försäkrade skulle ha fått i lön om han varit

i arbete, och sjukpenning som utges med den procentandel som

anges i första stycket 3 minskas med hela lönen under sjukdom.

Till den del lönen under sjukdom utges i förhållande till lön i

arbete som för år räknat överstiger den högsta sjuk-

penninggrundande inkomst som kan beräknas enligt 2 § skall

minskning dock endast ske med belopp som överstiger 75 procent

av lönen i arbete när sjukpenning utges med den procentandel som

anges i första stycket 1 och 90 procent av lönen i arbete när

sjukpenning utges med den procentandel som anges i första

stycket 2 eller 3.

1 Lagen omtryckt 1982:120.

2 Senaste lydelse 1991:325.

 Prop. 1991/92:19

 Vid tillämpning av bestämmel- Vid tillämpning av bestämmel-

serna i fjärde stycket skall serna i andra stycket skall

ersättning som utges på grund ersättning som utges på grund

av förmån av fri gruppsjukför- a v f ö r m å n a v f r i

säkring som åtnjuts gruppsjukförsäkring som åtnjuts

enligt grunder som fastställs i enligt grunder som fastställs i

kollektivavtal mellan arbets- kollektivavtal mellan arbets-

marknadens huvudorganisationer marknadens huvudorganisationer

anses som lön under sjukdom anses som lön under sjukdom

från arbetsgivare. från arbetsgivare.

 Det belopp varmed minskning skall göras avrundas till närmast

lägre hela krontal. Avräkning skall i första hand göras vid

utbetalning av sjukpenning som avser samma tid som den lön under

sjukdom som föranlett minskningen men får också göras vid

närmast följande utbetalning av sjukpenning.

 4 kap.

 8 §3

 Föräldrapenning får utges med belopp som motsvarar hel, halv

eller fjärdedels garantinivå när föräldern arbetar högst tre

fjärdedelar av normal arbetstid.

 Bestämmelserna i 3 kap. 4 §

andra stycket om minskning av

sjukpenning tillämpas på för-

äldrapenning när den försäkrade

får sjukhusvård. Hel

föräldrapenning utges dock

alltid lägst med belopp mot-

svarande garantinivån enligt

6 § första stycket. I den mån

den försäkrade inte har begärt

att förmånen utges för tid då

sjukhusvården pågår, skall

minskningen i stället göras på

föräldrapenning som utges till

den försäkrade därefter.

________________

 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1992.

 2. Äldre föreskrifter tillämpas fortfarande i fråga om

minskning av sjukpenning eller föräldrapenning som avser tid

före ikraftträdandet.

3 Senaste lydelse 1987:1321.

 Prop. 1991/92:19

2 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1990:1466) om ändring i lagen (1962:381)

om allmän försäkring

 Härigenom föreskrivs att 3 kap. 4 a § och 20 kap. 8 § lagen

(1962:381) om allmän försäkring1 i paragrafernas lydelse enligt

lagen (1990:1466) om ändring i nämnda lag skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 3 kap.

 4 a §

 Vad som sägs i 4 § andra och För varje dag då en försäk-

tredje styckena gäller också en rad vistas vid en sådan vår-

försäkrad som vistas vid en dinrättning som enligt lagen

sådan vårdinrättning som enligt (1990:1402) om övertagande av

lagen (1990:1402) om vissa sjukhem och andra vår-

övertagande av vissa sjukhem dinrättningar övertagits av

och andra vårdinrättningar kommunen skall sjukpenning

övertagits av kommunen. enligt denna lag minskas med 70

 kronor, dock med högst en

 tredjedel av sjukpenningens

 belopp. Därvid skall

 det belopp varmed minskning

 sker avrundas till närmast

 lägre hela krontal.

 Första stycket gäller inte i

 fråga om sjukpenning för tid då

 den försäkrade uppbär hel

 ålderspension enligt denna lag.

 20 kap.

 8 §

 Den som är försäkrad eller eljest äger rätt till ersättning

enligt denna lag åligger att, i enlighet med de föreskrifter som

meddelas av regeringen eller, efter regeringens bestämmande, av

riksförsäkringsverket, lämna de uppgifter, som är av betydelse

för tillämpningen av lagen. Beträffande den som är omyndig eller

har god man eller förvaltare enligt föräldrabalken har

förmyndaren eller, om det kan anses följa av uppdraget, gode

mannen eller förvaltaren skyldighet att lämna uppgifterna.

 Den som driver en Den som driver en sjuk-

sjukvårdsinrättning som är att vårdsinrättning som är att anse

anse som sjukhus enligt denna som sjukhus enligt denna lag är

lag är skyldig att meddela den skyldig att meddela den

allmänna försäkringskassan när allmänna försäkringskassan när

en patient tas in för vård på en patient, som avses i 2 kap.

sjukhuset och när sjukhusvården 12 §, tas inför vård på

upphör. Sådan uppgift skall sjukhuset och när sjukhus-

utan dröjsmål lämnas till den vården upphör. Sådan uppgift

försäkringskassa där patienten skall utan dröjsmål lämnas till

är inskriven. den försäkringskassa där

 patienten är inskriven.

1 Lagen omtryckt 1982:120.

 Prop. 1991/92:19

 Andra stycket äger motsvaran- Den som driver en vårdinrätt-

de tillämpning på den som ning som enligt lagen

driver en vårdinrättning som (1990:1402) om övertagande av

enligt lagen (1990:1402) om vissa sjukhem och andra vårdin-

övertagande av vissa sjukhem rättningar övertagits av

och andra vårdinrättningar kommunen är skyldig att meddela

övertagits av kommunen. den allmänna försäkringskassan

 när en försäkrad tas in på

 vårdinrättningen och när

 vistelsen där upphör. Sådan

 uppgift skall utan dröjsmål

 lämnas till den försäk-

 ringskassa där den försäkrade

 är inskriven.

 Prop. 1991/92:19Nuvarande

lydelseFöreslagen lydelse

3 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1991:1040) om ändring i lagen (1962:381)

om allmän försäkring

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1991:1040) om ändring i

lagen (1962:381) om allmän försäkring1

 dels att 22 kap. 14 § skall upphöra att gälla,

 dels att 3 kap. 15 § skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 3 kap.

 15 §

Sjukpenning utgår ej för tid då den försäkrade

 a) fullgör värnpliktstjänstgöring eller vapenfri tjänst, om

tjänstgöringen inte avser grundutbildning eller därtill

omedelbart anslutande repetitionsutbildning;

 b) är intagen i sådant hem som avses i 12 § lagen (1990:52)

med särskilda bestämmelser om vård av unga med stöd av 3 § sagda

lag;

 c) är häktad eller intagen i kriminalvårdsanstalt;

 d) i annat fall än under b) eller c) sagts av annan orsak än

sjukdom tagits om hand på det allmännas bekostnad;

 e) vistas utomlands i annat fall än då den försäkrade

insjuknar medan han utför arbete som ett led i en här i riket

bedriven verksamhet eller som sjöman anställd på svenskt

handelsfartyg eller under sjukdom eller i fall som avses i 7 b §

reser till utlandet med försäkringskassans medgivande.

 För varje dag då en försäk- För varje dag då en försäk-

rad bereds vård i ett sådant rad bereds vård i ett sådant

hem för vård eller boende eller hem för vård eller boende eller

familjehem enligt soci- familjehem enligt soci-

altjänstlagen (1980:620) som altjänstlagen (1980:620) som

ger vård och behandling åt ger vård och behandling åt

missbrukare av alkohol eller missbrukare av alkohol eller

narkotika, skall sjukpenning på narkotika, skall sjukpenningen

begäran av den som svarar för på begäran av den som svarar

vårdkostnaderna minskas på det för vårdkostnaderna minskas med

sätt som framgår av 4 § andra 70 kronor, dock med högst en

stycket. Det belopp som tredjedel av sjukpenningens

sjukpenningen minskas med skall belopp. Därvid skall det belopp

betalas ut till den på vars be- varmed minskning sker avrundas

gäran minskningen har gjorts. till närmast lägre hela kron-

 tal. Det belopp som

 sjukpenningen minskas med skall

 betalas ut till den på vars

 begäran minskningen har gjorts.

 Utan hinder av första stycket utgår sjukpenning till försäkrad

som avses under c) vid sjukdom som inträffar under tid då han

får vistas utom anstalt och därvid bereds tillfälle att

förvärvsarbeta.

1 Lagen omtryckt 1982:120.

 Prop. 1991/92:19

4 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring

 Härigenom föreskrivs att 3 kap. 8 § lagen (1976:380) om

arbetsskadeförsäkring1 samt punkt 1 av ikraftträdande- och

övergångsbestämmelserna till lagen skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 3 kap.

 8 §2

 För dag då den försäkrade

erhåller sjukhusvård minskas

sjukpenningen med belopp som

framgår av 3 kap. 4 § andra

stycket lagen (1962:381) om

allmän försäkring.

 Bestämmelserna i 3 kap. 14 och 15 §§ lagen om allmän

försäkring skall tillämpas även beträffande sjukpenning som

utges från arbetsskadeförsäkringen.

_______________

 1. Denna lag3 träder i kraft 1. Denna lag3 träder i kraft

den 1 juli 1977, då lagen den 1 juli 1977, då lagen

(1954:243) om yrkesska- (1954:243) om yrkesska-

deförsäkring skall upphöra att deförsäkring skall upphöra att

gälla. Äldre bestämmelser gälla. I fråga om skada som har

gäller fortfarande i fråga om inträffat före ikraftträdandet

skada som har inträffat före gäller fortfarande äldre

ikraftträdandet. bestämmelser, dock med undantag

 av 13 § andra stycket nämnda

 lag såvitt avser avdrag på

 sjukpenning vid sjukhusvård.

_______________

 1. Denna lag4 träder i kraft den 1 januari 1992.

 2. Äldre föreskrifter tillämpas fortfarande i fråga om

minskning av eller avdrag på sjukpenning som avser tid före

ikraftträdandet.

1 Lagen omtryckt 1977:264.

2 Senaste lydelse 1990:163.

3 1976:380.

4 1991:0000.

 Prop. 1991/92:19

5 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1991:1043) om ändring i lagen

(1990:1469) om ändring i lagen (1989:225) om ersättning till

smittbärare

 Härigenom föreskrivs att 9 § lagen (1989:225) om ersättning

till smittbärare i paragrafens lydelse enligt lagen (1991:1043)

om ändring i lagen (1990:1469) om ändring i nämnda lag skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 9 §

 I fråga om smittbärarpenning tillämpas även följande

föreskrifter i lagen (1962:381) om allmän försäkring, nämligen

 3 kap. 3 § om ersättning när förtidspension utges m.m.,

 3 kap. 4 § andra stycket och 3 kap. 4 a § om minskning av

4 a § om minskning av ersättning,

ersättning,

 3 kap. 6 § om anmälan av inkomstförhållanden m.m.,

 3 kap. 10 § tredje stycket om tid som skall jämställas med tid

för förvärvsarbete,

 3 kap. 15 § första stycket a) - d) samt andra och tredje

styckena om ersättning när värnpliktstjänstgöring fullgörs m.m.,

 3 kap. 16 § om arbetsgivarinträde,

 3 kap. 17 § om indragning eller nedsättning av ersättning.

 I fråga om den som uppbär smittbärarpenning tillämpas även

föreskrifterna om åtgärder för rehabilitering i 22 kap. 5 och

6 §§ lagen om allmän försäkring.

 Prop. 1991/92:19

6 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1977:265) om statligt

personskadeskydd

 Härigenom föreskrivs att punkt 1 av ikraftträdande- och

övergångsbestämmelserna till lagen (1977:265) om statligt

personskadeskydd skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse

 1. Denna lag1 träder i kraft den 1 juli 1977.

 Genom lagen upphäves

 a) militärersättningslagen (1950:261),

 b) förordningen (1954:249) om ersättning i anledning av

kroppsskada, ådragen under tjänstgöring i civilförsvaret,

 c) förordningen (1954:250) om ersättning i anledning av

kroppsskada, ådragen under vistelse å anstalt m.m.

 Äldre bestämmelser gäller I fråga om skada som har in-

fortfarande i fråga om skada träffat före ikraftträdandet

som har inträffat före gäller fortfarande äldre

ikraftträdandet. bestämmelser, dock med undan-

 tag av 6 § 2 mom. andra stycket

 militärersättningslagen såvitt

 avser avdrag på sjukpenning vid

 sjukhusvård.

_______________

 1. Denna lag2 träder i kraft den 1 januari 1992.

 2. Äldre föreskrifter tillämpas fortfarande i fråga om avdrag

på sjukpenning som avser tid före ikraftträdandet.

1 1977:265.

2 1991:0000.

 Prop. 1991/92:19

Socialdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 12 september

1991

Närvarande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] ordförande, och statsråden

S.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], R.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], G.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om vissa ersättningar till

sjukvårdshuvudmännen m.m.

1 Inledning

Det nuvarande systemet med schabloniserad ersättning från den

allmänna sjukförsäkringen till sjukvårdshuvudmännen har gällt

fr.o.m. år 1985. Det innebar när det infördes en successiv

övergång från prestationsbundna ersättningar till en samlad

ersättning per invånare i form av en allmän sjukvårdsersättning.

Härvid skedde även en samordning med försäkringens ersättningar

till försäkringsanslutna privatpraktiserande läkare och sjuk-

gymnaster för att förbättra förutsättningarna för en samordnad

planering av den offentliga och den privata hälso- och

sjukvården i enlighet med hälso- och sjukvårdslagen (1982:763).

 Förutom en allmän sjukvårdsersättning har varje år

lämnats ett varierande antal särskilda ersättningar för olika

ändamål till sjukvårdshuvudmännen. Under år 1991 utges från

sjukförsäkringen sammanlagt

15 262 milj.kr., varav 14 772,5 milj.kr. utgör allmän

sjukvårdsersättning. År 1988 skedde en viktig förändring vid

fördelningen av den allmänna sjukvårdersättningen till

sjukvårdshuvudmännen. Då kompletterades principen om en

invånarbaserad ersättning med ett antal behovskriterier. Den

sålunda utvecklade fördelningsmodellen var helt genomförd

fr.o.m. år 1990. De fördelningskriterier som ligger till grund

för den behovsrelaterade fördelningen är skillnader i

befolkningens dödlighet, sjukfrånvaro och förtidspensionering

samt antalet ensamboende äldre. Fördelningsmodellen har givit

sjukvårdshuvudmännen ökade förutsättningar att anpassa hälso-

och sjukvårdens resurser till skillnader i vårdbehoven.

 Genom överenskommelsen för år 1991 beslöts två större

förändringar i ersättningssystemet. I linje med utvecklingen mot

ökad mål- och resultatstyrning med uppföljning och utvärdering

av sjukvårdshuvudmännens

 Prop. 1991/92:19

verksamhet inordnades de särskilda ersättningarna för

avinstitutionalisering, förebyggande åtgärder samt

tillhandahållande av hjälpmedel åt handikappade i den allmänna

sjukvårdsersättningen. Samtidigt infördes, som ett led i den

ökade satsningen inom rehabiliteringsområdet, en särskild

ersättning för att förbättra kapaciteten inom hälso- och

sjukvården för rehabiliterings- och behandlingsinsatser. Dessa

medel, som skall bidra till att sänka det s.k. ohälsotalet,

utbetalas först sedan försäkringskassan och sjukvårdshuvudmannen

kommit överens om hur medlen bäst skall användas för att

förbättra kapaciteten på just detta område inom hälso- och

sjukvården.

 Den överenskommelse som nu har träffats för år 1992

följer i allt väsentligt de principer som lagts fast i tidigare

träffade överenskommelser fr.o.m. år 1985. Överenskommelsen

innehåller dock några viktiga moment som jag särskilt vill

nämna.

 Som utgångspunkt för överenskommelsen för år 1991

preciserade parterna gemensamt inriktningen på utvecklings- och

förändringsarbetet inom hälso- och sjukvården under år 1991. En

viktig målsättning med detta arbete, som har ett

flerårsperspektiv, är att säkra hälso- och sjukvårdens kvalitet

och ett effektivt utnyttjande av tillgängliga ekonomiska och

personella resurser. I den för år 1992 träffade överenskommelsen

lämnas en redovisning av detta pågående arbete på olika områden,

varvid framgår att många aktörer är engagerade. Ur

statsmakternas perspektiv är det angeläget att utvecklingen kan

följas på nationell nivå och att nationella uppföljningar och

utvärderingar kan göras. Det är emellertid i första hand

sjukvårdshuvudmännens ansvar att kontinuerligt följa upp

verksamheten och utvärdera förändringsarbetet.

 Parterna är mot den bakgrunden överens om att det är

nödvändigt att stödja åtgärder som syftar till en förbättrad

informationsförsörjning inom hälso- och sjukvården på alla

nivåer. Ett viktigt led i en förbättrad informationsförsörjning

för att bl.a. förbättra folkhälsan är inrättandet av ett

epidemiologiskt centrum vid socialstyrelsen med uppgift att på

nationell nivå följa och analysera orsaker till ohälsa och

förekomst av olika sjukdomar m.m. Parterna har därför i

överenskommelsen för år 1992 enats om att avsätta högst 20

milj.kr. för att i första hand utveckla och förbättra

informationsförsörjningen inom hälso- och sjukvården och högst

5 milj.kr. som delfinansiering av ett epidemiologiskt centrum

vid socialstyrelsen.

 Erfarenheterna av den fr.o.m. år 1991 införda särskilda

ersättningen för rehabiliterings- och behandlingsinriktade

insatser har varit mycket positiva enligt parternas bedömning.

Överenskommelsen för år 1992 innebär därför en ökning av denna

ersättning från 400 till 485 milj.kr. Sjukvårdshuvudmännen skall

senast under mars 1992 inkomma till resp. försäkringskassa med

en resultatredovisning för medlens användning för år 1991. Dessa

redovisningar bör läggas till grund för en utvärdering av denna

ersättningsform inför nästa överläggningstillfälle.

 Prop. 1991/92:19

 Parterna har också enats om att sjukvårdshuvudmännen

fr.o.m. år 1992 skall handha debitering och uppbörd av

avgifterna för sjukhusvård för bl.a. de sjukpenningförsäkrade,

varvid ordningen med sjukhusvårdsavdrag från sjukpenning skall

upphöra. Denna förändring föranleds av att riksdagen nyligen

beslutat om att införa en arbetsgivarperiod med sjuklön under de

första 14 dagarna av en sjukperiod.

 I övrigt vill jag framhålla att äldrereformens

genomförande den

1 januari 1992 kommer att medföra en betydande överföring av

kostnader för hälso-och sjukvård från sjukvårdshuvudmännen till

kommunerna. Till följd härav skall en motsvarande reduktion

göras av den allmänna sjukvårdsersättningen för år 1992. Denna

reduktion har beräknats till

3 066 milj.kr.

 Jag förordar att de i överenskommelsen angivna åtgärderna

genomförs på det sätt som jag redovisar i det följande.

Förslaget om att sjukvårdshuvudmännen övertar administrationen

av sjukhusvårdsavgifter för bl.a. de sjukpenningförsäkrade

förutsätter ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring

(AFL) och i viss angränsande lagstiftning. I övrigt ankommer det

på regeringen att fatta nödvändiga beslut. Riksdagen bör beredas

tillfälle att ta del av överenskommelsen genom att den fogas

till protokollet i detta ärende som bilaga 1. Chefen för

socialdepartementet kommer senare att föreslå regeringen de

förordningsändringar som krävs för genomförandet.

 Jag förutsätter att sjukvårdshuvudmännen informerar

berörd personal inom hälso- och sjukvården om innehållet i den

träffade överenskommelsen.

2 Gällande ersättningsregler m.m.

2.1 Ersättningssystemet fr.o.m. år 1985

Sjukvårdsersättning från den allmänna sjukförsäkringen utges

enligt

2 kap. AFL i form av ersättning för bl.a. öppen hälso- och

sjukvård, läkarvård, sjukvårdande behandling som utförs av annan

än läkare, sjukhusvård, tandvård samt för resekostnader i

samband med vården eller behandlingen. Vidare utges viss

ersättning för sjukvårdshuvudmännens kostnader för

handikapphjälpmedel samt ersättning för avinstitutionalisering

och förebyggande hälsovård. Ersättningarna utbetalas enligt

grunder som regeringen fastställer.

 I anslutning till att nya regler infördes fr.o.m. år 1985

för ersättning från sjukförsäkringen till sjukvårdshuvudmännen

ändrades även reglerna för anslutning av privatpraktiserande

läkare och sjukgymnaster till sjukförsäkringens

ersättningssystem. Den då införda ordningen för anslutning

gäller fortfarande med vissa mindre ändringar.

 Prop. 1991/92:19

2.2 Ersättningar och ersättningsbelopp för år 1991

Det totala ersättningsbelopp som lämnas från sjukförsäkringen

till sjukvårdshuvudmännen uppgår till 15 262 milj.kr. för år

1991. Av detta belopp utgörs 14 772,5 milj.kr. av en allmän

sjukvårdsersättning som fördelas mellan sjukvårdshuvudmännen

efter en behovsbaserad modell. Denna ersättning avser inte bara

primärvård och övrig öppen vård, sjukhusvård samt

sjuktransporter utan fr.o.m. år 1991 även avinstitutionalise-

ring, förebyggande åtgärder samt tillhandahållande av hjälpmedel

åt handikappade. I beloppet ingår även summan av de avgifter som

tas ut av sjukpenningförsäkrade och pensionärer vid sjukhusvård.

 Den allmänna sjukvårdsersättningen fördelas sedan år 1988

enligt en behovsbaserad modell mellan sjukvårdshuvudmännen,

vilka delas in i tre behovsklasser. Differensen i ersättning per

invånare mellan klasserna är 50 kr. Det innebär således att

ersättningen per invånare i klass 3 är

100 kr. högre än i klass 1. Den allmänna ersättningen

finansieras till ca 29 % genom att 4 300 milj.kr. av

statsbidraget till allmän sjukvård m.m. utges till

sjukvårdshuvudmännen.

 Fr.o.m. år 1991 infördes en särskild ersättning till

sjukvårdshuvudmännen på sammanlagt högst 400 milj.kr. för att

förbättra kapaciteten inom hälso- och sjukvården för

rehabiliterings- och behandlingsinsatser.

 Vidare infördes fr.o.m. år 1991 särskilda ersättningar

för handledning av kiropraktorer, för vissa patientöverföringar

till Finland samt för anordnande av rikssjukvård för

HIV-smittade med högst 1, 2 resp. 5 milj.kr.

 I likhet med tidigare år finansieras, enligt en särskild

överenskommelse mellan staten och Landstingsförbundet,

Handikappinstitutets verksamhet inom ramen för den allmänna

sjukförsäkringen. Bidraget, som tidigare ingick i ersättningen

för tillhandahållande av hjälpmedel åt handikappade, utges

fr.o.m. år 1991 som ett direkt bidrag från sjukförsäkringen och

uppgår till 46,5 milj.kr.

 Vidare lämnas under år 1991 en särskild ersättning med

sammanlagt högst 21 milj.kr. till sjukvårdshuvudmännen för att

göra det möjligt för dessa att öka tillgången på

psykoterapeutiska behandlingsresurser.

 Under år 1991 lämnas även en ersättning på högst 10

milj.kr. för att öka tillgängligheten och kapaciteten inom

hälso- och sjukvården samt sammanlagt högst 4 milj.kr. till de

sjukvårdshuvudmän som åtar sig att svara för nationella register

för produktkontroll.

 Nu redovisade ersättningsbelopp och grunderna för dem har

- med undantag för statsbidraget till allmän sjukvård m.m. -

fastställts av regeringen i förordningen (1984:908) om vissa

ersättningar till sjukvårdshuvudmännen från sjukförsäkringen

enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring.

 Enligt en särskild överenskommelse mellan staten och

sjukvårdshuvudmännen skall ett särskilt bidrag utges till den

psykiatriska vården under åren 1982-1991. För år 1991 uppgår

bidraget till 186 milj.kr. med fördelning mellan

sjukvårdshuvudmännen efter särskilda regler.

 Prop. 1991/92:19

2.3 Patientavgifter

Genom överenskommelsen för år 1991 enades parterna om att den

statliga regleringen av avgifterna inom den öppna hälso- och

sjukvården skulle avskaffas fr.o.m. den 1 januari 1991. Denna

förändring omfattade även avgiftssystemet för de till

sjukförsäkringssystemet anslutna privatpraktiserande läkarna och

sjukgymnasterna. Det förutsattes också att avgifterna för den

sjuk- och hälsovård som lämnas inom företags- och studerandehäl-

sovården skulle anpassas till sjukvårdshuvudmännens

avgiftssystem.

 Motivet för att avreglera systemet med öppenvårdsavgifter

var att skapa förutsättningar för sjukvårdshuvudmännen att

effektivare kunna utnyttja hälso- och sjukvårdens organisation

och resurser t.ex. genom att differentiera avgiftssättningen

mellan olika typer av mottagningar eller genom att införa

enhetliga avgifter för öppenvård.

 Parterna var eniga om att denna avreglering krävde

ändringar i det s.k. högkostnadsskyddet för öppen sjukvård och

läkemedel. Härmed avsågs en övergång från ett egenkostnadstak

baserat på antal vårdbesök eller läkemedelsinköp inom en

12-månadersperiod till ett egenkostnadstak för de försäkrade på

högst 1 500 kr. under en motsvarande period. En sådan ändring

förutsatte dock beslut av riksdagen.

 Riksdagen beslutade under hösten 1990 i enlighet med ett

förslag från regeringen om nämnda ändring i högkostnadsskyddet.

 Det nya avgiftssystemet, som trädde i kraft fr.o.m. år

1991, har medfört att ett antal sjukvårdshuvudmän har

differentierat sina avgifter mellan olika typer av mottagningar.

Landstingsförbundet har gjort en sammanställning över avgifterna

inom öppenvården fr.o.m. den 1 januari 1991. Denna visar att

avgiften för läkarvård inom primärvården i allmänhet är 100 kr.

Vid sjukhusanslutna öppna mottagningar (länssjukvård) är motsva-

rande avgift hos en del huvudmän något högre, dock högst 150 kr.

För annan sjukvårdande behandling än läkarvård varierar

avgifterna mellan 40 och 75 kr, men är i regel 50 eller 60 kr.

 Det belopp när högkostnadsskyddet skall inträda är enligt

riksdagens beslut maximerat till 1 500 kr. Av

Landstingsförbundets sammanställning framgår att samtliga

sjukvårdshuvudmän beslutat tillämpa ett lägre belopp. I regel

ligger detta mellan 1 000 - 1 200 kr.

 För sluten sjukhusvård tas avgift ut genom

försäkringskassans försorg. För förvärvsarbetande sker detta i

form av ett avdrag på sjukpenningen med högst 70 kr. per

vårddag. Ett motsvarande avgiftssystem tillämpas för pensionärer

med hel ålderspension och pensionärer med hel förtidspension.

För pensionärer utgör avgiften, per dag räknat, en tredjedel av

utgående pensioner från den allmänna försäkringen före skatt,

dock högst 65 kr. för varje vårddag.

 Prop. 1991/92:19

2.4 Villkoren för privatpraktiserande läkares och

 sjukgymnasters anslutning till försäkringen m.m.

Vid införandet av det nya ersättningssystemet till

sjukvårdshuvudmännen fr.o.m. år 1985, ändrades reglerna för

privatpraktiserande läkares och sjukgymnasters anslutning till

försäkringskassans ersättningssystem.

 Enligt huvudregeln får därmed en privatpraktiserande

läkare eller sjukgymnast anslutning till försäkringssystemet

endast om sjukvårdshuvudmannen tillstyrker detta. En sådan

tillstyrkan sker i regel genom att ett samverkansavtal träffas.

Vid omläggningen år 1985 infördes på försök även fri

etableringsrätt inom stödområdena A,B och C för privatpraktiker

med heltidsverksamhet. Denna försöksverksamhet permanentades

fr.o.m. år 1988. Då permanentades också en annan fr.o.m. år 1985

införd försöksverksamhet med fri ersättningsetablering över hela

landet.

 Därefter har vissa andra smärre justeringar och

kompletteringar gjorts i villkoren för försäkringsanslutning. Av

dessa kan nämnas ändringarna i den fria ersättningsetableringen

den 1 juli 1989. Då begränsades denna till att gälla endast i de

fall tillträdande privatläkare avser att driva verksamheten

vidare med i huvudsak oförändrad inriktning. Vidare infördes

möjlighet för privatläkare att vid överlåtelse av befintlig

praktik i samband med pensionering under kortare tid arbeta

parallellt med den tillträdande läkaren.

 Den 1 juli 1990 slopades den nämnda

stödområdesindelningen A, B och C och ersattes av en indelning i

två stödområden, benämnda 1 och 2. Ändringen innebar att vissa

kommuner eller delar av kommuner som ingick i stödområde C inte

längre ingick i ett permanent stödområde. Denna ändring var av

betydelse för bestämmelserna om fri nyetablering för

privatpraktiserande läkare och sjukgymnaster. Enligt beslut av

regeringen har den nya stödområdesindelningen fr.o.m. år 1991,

med några undantag, lagts till grund för reglerna om

nyanslutning till försäkringskassan.

 Fr.o.m. år 1991 gäller också - till skillnad från vad som

gäller för läkare i övrigt - att läkarpsykoanalytiker kan

kombinera en tjänstgöring på halvtid hos offentlig

sjukvårdshuvudman med verksamhet som privatpraktiker.

3 Utvecklingsarbete inom hälso- och sjukvården

 m.m.

I likhet med tidigare år har parterna gemensamt formulerat vissa

allmänna utgångspunkter för utvecklingsarbetet inom hälso- och

sjukvården. Under de senaste åren har allt större vikt lagts vid

behovet av att intensifiera utvecklingsinsatserna inom hälso-

och sjukvården för att bl.a. säkerställa kvalitet och ett

effektivt utnyttjande av tillgängliga ekonomiska och personella

resurser. Rikrevisionsverket har nyligen i en rapport till

regeringen framhållit att det saknas en återkommande samlad

uppföljning och ut-

 Prop. 1991/92:19

värdering av hälso- och sjukvården mot de angivna målen för

verksamheten. Det pågående intensiva utvecklings- och

förändringsarbetet understryker också behovet av en relevant

utvärdering.

 Det pågår för närvarande ett flertal aktiviteter som är

inriktade på uppföljning och utvärdering av hälso- och

sjukvården. Mycket av detta arbete har dock ett mer långsiktigt

perspektiv och förutsätter både bättre grunddata och inte minst

större enhetlighet i sjukvårdshuvudmännens redovisningssystem

för att relevant utvärdering skall kunna ske. För både regering

och riksdag är det mycket angeläget att framför allt

utvecklingen på riksnivå kan följas och att uppföljningar och

utvärderingar kan göras på denna nivå. En mer fullständig

redovisning kan emellertid företas först när bättre och enhet-

ligare grunddata finns.

 Som ett resultat av föregående års överenskommelser om

inriktningen av utvecklingsarbetet inom hälso- och sjukvården

har en nationell samrådsgrupp för kvalitet inom hälso- och

sjukvården bildats. Gruppen förväntas inom en nära framtid

redovisa vissa förslag om hur kvalitetssäkringsarbetet bör

bedrivas och organiseras. Vidare pågår ett arbete under med-

verkan av expertgrupper inom socialstyrelsen med att utveckla

kriterier och indikationer för att föra upp patienter på

väntelista resp. erbjuda vård vid vissa tillstånd/diagnoser. En

redovisning av det arbetet beräknas kunna ske vid årsskiftet

1991/92.

 Landstingsförbundet har nyligen publicerat två rapporter

som ger viss möjlighet att studera skillnader i resursfördelning

och resursutnyttjande mellan och inom landstingen och som ger

visst underlag för att belysa vad hälso- och sjukvården

presterar samt att bedöma hur väl insatta resurser utnyttjats.

På grund av olikheter i sjukvårdshuvudmännens uppföljnings-och

redovisningssystem är dock möjligheterna till jämförelser mellan

huvudmännen begränsade.

 Vidare har Landstingsförbundet med start i april 1991

inlett fortlöpande rapportering av väntelistsituationen för ett

antal väldefinierade diagnoser.

 Inom ramen för det s.k. Dagmar 50-projektet har en

uppföljning och utvärdering av resursutnyttjande och

tillgänglighet företagits och redovisats inom de sex

specialiteterna ortopedi, kirurgi, internmedicin, urologi,

kvinnosjukvård och ögonsjukvård. När nämnda projekt avslutas vid

utgången av detta år kommer även förslag att lämnas om hur denna

typ av uppföljningar skall kunna företas kontinuerligt.

 En arbetsgrupp med företrädare för socialdepartementet

och Landstingsförbundet bereder för närvarande frågan om hur

sjukvårdshuvudmännen skall kunna redovisa uppgifter om

prestationer i öppen och sluten vård, resurser, köer och

väntetider för vissa ingrepp, väntetider inom den öppna delen av

primärvården, antal färdigbehandlade patienter, effekter av

vården m.m.

 Enligt den nuvarande ansvarsfördelningen inom hälso- och

sjukvården är det främst sjukvårdshuvudmännens ansvar att

kontinuerligt följa upp verksamheten och utvärdera

förändringsarbetet. Parterna har genom den träffade

överenskommelsen varit eniga i bedömningen att det är nödvändigt

att stödja åtgärder som syftar till en förbättrad

informationsförsörj

 Prop. 1991/92:19

ning på alla nivåer inom hälso- och sjukvården. En utgångspunkt

för detta är det utredningsarbete som den s.k.

informationsstruktur-utredningen (INFHOS) nyligen redovisat (SOU

1991:7). Utredningen behandlade och klargjorde främst frågor om

ansvarsfördelningen mellan de olika aktörerna och framhöll att

arbetet med en gemensam informationsstruktur bör ses som en

fortlöpande utvecklingsprocess, vars innehåll och form fort-

löpande kommer att påverkas av förändringar i hälso- och

sjukvårdens organisation, ledning och styrning, datateknikens

utveckling samt verksamhetens behov.

 Ett annat enligt parterna viktigt led i en förbättrad

informationsförsörjning med inriktning på att bl.a. förbättra

folkhälsan är inrättandet av ett epidemiologiskt centrum vid

socialstyrelsen. Dess främsta uppgift skall vara att på

nationell nivå följa, analysera och rapportera om utvecklingen

av folkhälsoproblem, sjukdomar och sociala problem samt

motsvarande riskfaktorers utbredning i olika befolkningsgrupper.

För att det skall vara möjligt att upprätta och vidmakthålla

relevanta register blir dock centrumet helt beroende av att

korrekt och enhetlig information inges av samtliga berörda

huvudmän.

 Parterna har, mot bakgrund av behovet av att snabba

åtgärder krävs hos sjukvårdshuvudmännen för förbättringar i

informationsförsörjningen, enats om att avsätta sammanlagt högst

20 milj.kr. för främst detta ändamål under år 1992. Dessutom har

enighet nåtts om att ytterligare högst 5 milj.kr. avsätts för

att möjliggöra inrättandet av ett epidemiologiskt centrum vid

socialstyrelsen.

 Avslutningsvis vill jag nämna att parterna som ett

ytterligare led i utvecklingsarbetet inom hälso- och sjukvården,

i enlighet med överenskommelsen för år 1991, gemensamt utrett

förutsättningarna för att överföra kostnadsansvaret för

läkemedel inom öppenvården från riksförsäkringsverket till

sjukvårdshuvudmännen. På grundval av denna utredning har

parterna enats om att snarast påbörja överläggningar med

inriktning på att senare under år 1991 träffa en särskild

överenskommelse om ett sådant överförande med ett beräknat

genomförande den 1 januari 1993.

4 Ersättningar till sjukvårdshuvudmännen för år

 1992

I samband med äldrereformens genomförande den 1 januari 1992

överförs ca 21 % av sjukvårdshuvudmännens kostnader för hälso-

och sjukvård till kommunerna. Med anledning härav skall ett

ersättningsbelopp av motsvarade storlek föras över från

sjukvårdshuvudmännen till kommunerna. För sjukvårdshuvudmännens

vidkommande innebär detta bl.a. en reduktion av den allmänna

sjukvårdsersättningen med 3 066 milj.kr. Denna reduktion skall

hos samtliga sjukvårdshuvudmän ske med ett lika stort belopp

räknat per invånare.

 Prop. 1991/92:19

 Den 1 januari 1992 införs en arbetsgivarperiod på 14

dagar inom sjukförsäkringen. Arbetsgivarna kommer att under

denna period svara för sjukersättning i form av sjuklön.

Försäkringskassan kommer därför inte att under

arbetsgivarperioden kunna ta ut avgifter för sjukhusvård genom

avdrag på sjukpenningen. Sjukvårdshuvudmännen erhåller för

närvarande dessa avgifter genom att ett belopp motsvarande

summan av sjukpenningavdragen, ca 200 milj.kr., ingår i den

allmänna sjukvårdsersättningen. Det är med stor

tillfredsställelse jag konstaterar att parterna har kunnat enas

om att sjukvårdshuvudmännen fr.o.m. år 1992 skall överta

administrationen för debitering och uppbörd av dessa avgifter.

Någon reducering av den allmänna sjukvårdsersättningen med

nämnda belopp skall därvid inte ske. Detta innebär i praktiken

ett bruttotillskott till sjukvårdshuvudmännen på sammanlagt 200

milj.kr., då de ges rätt att ta ut dessa avgifter av de

försäkrade med ett i princip lika stort belopp.

 Erfarenheterna av den år 1991 införda särskilda

ersättningen på

400 milj.kr. för att förbättra kapaciteten inom hälso- och

sjukvården för rehabiliterings- och behandlingsinsatser har

hittills - enligt vad alla inblandade parter framhållit - varit

mycket positiva. Detta gäller såväl samarbetet mellan

försäkringskassan och sjukvårdshuvudmannen som inriktningen av

de lokalt träffade överenskommelserna angående dessa nyinsatta

resurser. Jag anser därför att det är angeläget att fortsätta

med att utveckla detta nya sätt att samarbeta. Den överenskomna

höjningen av ersättningen till högst 485 milj.kr. för år 1992 är

ett uttryck för detta.

 I överenskommelsen har parterna framhållit att

uppföljning och utvärdering av utvecklingen inom hälso- och

sjukvården måste förbättras i olika avseenden. Inte minst

behöver åtgärder vidtas hos sjukvårdshuvudmännen för en bättre

informationsförsörjning. För detta arbete har parterna som

nämnts i det föregående enats om att avsätta högst 20 milj.kr.

under år 1992. I detta belopp ingår även den under föregående år

i särskild ordning beslutade ersättningen till de

sjukvårdshuvudmän som åtagit sig att svara för nationella

register för produktkontroll. Det förutsätts att Landstings-

förbundet i sitt arbete med dessa frågor samarbetar med social-

styrelsen. Landstingsförbundet lämnar förslag till fördelning av

dessa medel till riksförsäkringsverket för beslut.

 Parterna har som också nämnts enats om att under år 1992

avsätta högst 5 milj.kr. som delfinansiering av ett

epidemiologiskt centrum vid socialstyrelsen. Centrumets uppgift

skall i huvudsak vara att på nationell nivå följa och analysera

orsaker till ohälsa och förekomst av olika sjukdomar. Åtgärden

att inrätta detta centrum bör enligt min uppfattning också ses

som ett led i en förbättrad informationsförsörjning.

Socialstyrelsen och Landstingsförbundet skall lämna en gemensamt

upprättad plan över verksamheten vad avser hälso-och sjukvård

vid detta centrum till riksförsäkringsverket för beslut om

ersättning.

 I likhet med vad som bestämdes för de två närmast

föregående åren har parterna enats om att en särskild ersättning

för psykoterapeutisk verksamhet bör lämnas till

sjukvårdshuvudmännen även under år 1992. Detta ekonomiska stöd

gör det möjligt för huvudmännen att genom

 Prop. 1991/92:19

vårdavtal med legitimerade privata vårdgivare öka tillgången på

psykoterapeutisk behandling till rimliga kostnader för de

försäkrade. Nästan alla huvudmän har också utnyttjat denna

möjlighet till resursförstärkning. Det är därför rimligt att

denna ersättningsform kvarstår under år 1992 och att beloppet

med hänsyn till den allmänna kostnadsutvecklingen höjs till

högst 23 milj.kr. Det är också - som framgår av överenskommelsen

- nödvändigt att parterna gör en gemensam uppföljning av medlens

användning inför nästa överläggningstillfälle.

 Vidare har parterna - i enlighet med en särskild

överenskommelse - enats om att även under år 1992 utge direkt

ersättning från sjukförsäkringen för finansiering av

Handikappinstitutets verksamhet. Ersättningsbeloppet bör med

hänsyn till den allmänna kostnadsutvecklingen höjas till 49

milj.kr. Denna särskilda överenskommelse framgår av bilaga 2.

 I övrigt har parterna enats om att de fr.o.m. år 1991

införda särskilda ersättningarna till sjukvårdshuvudmännen för

handledd praktiktjänstgöring av kiropraktorer, för överföring av

vissa patienter från Sverige till Finland samt för anordnande av

rikssjukvård för HIV-smittade skall utges även under år 1992. De

totala ersättningsbeloppen som för år 1991 var högst 1, 2 resp.

5 milj.kr. skall för år 1992 vara högst 1, 1,25 resp.

5,25 milj.kr. Ersättningen för överföring av vissa patienter

från Sverige till Finland har reducerats, eftersom parterna

anser det sannolikt att den endast kommer att utnyttjas

sporadiskt. För samtliga dessa tre ersättningsformer gäller att

socialstyrelsen svarar för handläggningen av förekommande

ärenden och lämnar ett underlag till riksförsäkringsverket för

beslut.

 Som framgår av vad jag redovisat under avsnitt 2.2 lämnas

efter år 1991 inte något särskilt bidrag till den psykiatriska

vården.

 Ersättningarna till sjukvårdshuvudmännen skall i enlighet

med vad jag ovan redovisat sammanfattningsvis vara följande.

 a) Allmän sjukvårdsersättning avseende såväl öppen som

sluten vård m.m. med fördelning enligt den behovsmodell som

gällt sedan år 1988 och som jag tidigare beskrivit. Er-

sättningsbeloppet har i enlighet med överenskommelsen i

förhållande till år 1991 reducerats med

3 066 milj.kr. till följd av äldrereformen.

 Totalt utges en allmän sjukvårdsersättning med 11 706,5

milj.kr. för 1992. Fördelningen av ersättningen mellan

sjukvårdshuvudmännen framgår av bilaga 1:2.

 Vid utbetalning av den allmänna ersättningen till resp.

sjukvårdshuvudman skall försäkringskassan som tidigare frånräkna

det belopp som motsvarar under närmast föregående år utbetalade

försäkringsersättningar till de försäkringsanslutna

privatpraktiserande läkare och sjukgymnaster som var verksamma

inom resp. sjukvårdshuvudmans geografiska område.

 b) För att förstärka hälso- och sjukvårdens resurser

för rehabiliterings- och behandlingsinsatser utges under vissa

förutsättningar ersättning med sammanlagt 485 milj.kr.

Fördelningen av dessa medel mellan sjukvårdshuvudmännen sker

enligt en särskild fördelningsmodell, som är baserad på det s.k.

ohälsotalet och invånarantalet. Medlen

 Prop. 1991/92:19

utbetalas av försäkringskassan först när kassan och huvudmannen

träffat en lokal överenskommelse om medlens användning.

Fördelningen av ersättningen mellan huvudmännen framgår av

bilaga 1:3.

 c) För finansiering av Handikappinstitutets verksamhet

lämnas ersättning med 49 milj.kr. enligt en särskild

överenskommelse mellan staten och Landstingsförbundet.

Ersättningen utbetalas av riksförsäkringsverket.

 d) För att möjliggöra för sjukvårdshuvudmännen att öka

tillgången på psykoterapeutiska behandlingsresurser utges

ersättning med sammanlagt högst 23 milj.kr. Ersättningen

fördelas mellan huvudmännen och utges dels med 300 000 kr. per

huvudman, dels med 1,80 kr. per invånare. Den lämnas efter

särskild rekvisition av riksförsäkringverket under förutsättning

att sjukvårdshuvudmannen träffat av socialstyrelsen godkända

vårdavtal med legitimerade privata vårdgivare.

 e) För åtgärder hos sjukvårdshuvudmännen som syftar

till en förbättrad informationsförsörjning och till de

sjukvårdshuvudmän som åtar sig att svara för nationella register

för produktkontroll samt för att fortsätta arbetet med att öka

tillgängligheten och kapaciteten inom hälso- och sjukvården

utges ersättning med sammanlagt högst 20 milj.kr. Det förutsätts

att Landstingsförbundet samarbetar i dessa frågor med socialsty-

relsen. Landstingförbundet lämnar förslag till fördelning av

medlen till riksförsäkringsverket för beslut om fördelning och

utbetalning av ersättningen.

 f) För inrättande av ett epidemiologiskt centrum vid

socialstyrelsen lämnas ersättning med högst 5 milj.kr.

Socialstyrelsen och Landstingsförbundet lämnar - för den del som

omfattar hälso- och sjukvården - en gemensamt upprättad plan

över denna verksamhet vid centrumet till riksförsäkringsverket

för utbetalning av ersättningen.

 g) För de sjukvårdshuvudmän som svarar för handledd

praktiktjänstgöring av kiropraktorer enligt socialstyrelsens

anvisningar utges ersättning med sammanlagt högst 1 milj.kr.

Ersättning lämnas med högst

90 000 kr. per praktikant. Socialstyrelsen svarar för

handläggningen av dessa ärenden och tillställer riksförsäkrings-

verket ett underlag för utbetalning av ersättningen.

 h) För överföring av vissa patienter från Sverige till

Finland utges ersättning med sammanlagt högst 1,25 milj.kr. I

varje enskilt fall lämnas ersättning för hälften av den

vårdkostnad som uppkommer sedan sjukvårdshuvudmannens ansvar för

kostnaden upphört efter ett halvt år. Socialstyrelsen svarar för

handläggningen av dessa ärenden och tillställer

riksförsäkringsverket ett underlag för den årsvisa utbetalningen

av ersättningen.

 i) För anordnande av institutioner för HIV-smittade som

omhändertas för isolering enligt smittskyddslagen lämnas

ersättning med sammanlagt högst 5,25 milj.kr. Ersättning utges

därvid med högst 525 000 kr. per plats och år. Socialstyrelsen

svarar för handläggningen av dessa ärenden och tillställer

riksförsäkringsverket ett underlag för utbetalning av ersätt-

ningen.

 Prop. 1991/92:19

 Den totala ekonomiska omfattningen av överenskommelsen om

ersättning till sjukvårdshuvudmännen från sjukförsäkringen för

år 1992, framgår av följande sammanställning.

____________________________________________________________

ÄndamålTotalbelopp

 milj.kr.

____________________________________________________________

1. Allmän sjukvårdsersättning 11 706,5

2. Särskild ersättning för rehabili-

 terings- och behandlingsinsatser 485

3. Ersättning till Handikappinstitutet 49

4. Särskild ersättning för psykotera-

 peutisk verksamhet 23

5. Särskild ersättning för informations-

 försörjning och produktkontroll 20

6. Särskild ersättning till epidemio-

 logiskt centrum 5

7. Särskild ersättning för handledning

 av kiropraktorer 1

8. Särskild ersättning för vissa patient-

 överföringar 1,25

9. Särskild ersättning för rikssjukvård

 för HIV-smittade 5,25

 12 296,00

____________________________________________________________

 Överenskommelsen innebär i förhållande till år 1991 att

det totala ersättningsbeloppet från sjukförsäkringen till

sjukvårdshuvudmännen minskar med 2 966 milj.kr. Om man bortser

från reduceringen av ersättningen på 3 066 milj.kr. till följd

av äldrereformen, ökar emellertid ersättningsbeloppet med 100

milj.kr. under år 1992. Härutöver får sjukvårdshuvudmännen genom

överenskommelsen behålla ersättningsbeloppet på ca 200 milj.kr.

avseende sjukhusvårdsavdragen för sjukpenningförsäkrade samt

laglig rätt att ta ut dessa avgifter med ett i princip lika

stort totalbelopp. Detta innebär i praktiken ett bruttotillskott

på ytterligare ca 200 milj.kr.

 Ersättningarna skall i likhet med tidigare år till större

delen utges från den allmänna sjukförsäkringen. För

sjukförsäkringens finansiering lämnas också ett särskilt

statsbidrag. I årets budgetproposition (prop. 1990/91:100,

bil.7) har för budgetåret 1991/92 under punkt E 15. Bidrag till

allmän sjukvård m.m. tagits upp ett förslagsanslag på

4 512 682 000 kr. I avvaktan på de nu slutförda överläggningarna

med företrädare för sjukvårdshuvudmännen har förutsatts att från

det särskilda statsbidraget skall utges bidrag till den allmänna

sjukvårdsersättningen med oförändrat belopp 4 300 milj.kr. för

år 1992. Utbetalning från nämnda

 Prop. 1991/92:19

anslag följer de allmänna utbetalningsregler som gäller för den

allmänna sjukvårdsersättningen, vilket innebär att

sjukvårdshuvudmännen får ersättningen månadsvis i efterskott.

5 Avgiftssystemet för sjukhusvård

5.1 Ändrad administration för debitering och uppbörd av

 avgifter

 Mitt förslag: Den 1 januari 1992 överförs

 administrationen av avgifterna för sjukhusvård för

 försäkrade som uppbär sjukpenning, föräldrapenning eller

 smittbärarpenning från försäkringskassorna till

 sjukvårdshuvudmännen. Avgifterna för sjukhusvård för den

 som uppbär sjuklön eller rehabiliteringspenning enligt de

 nya lagregler som träder i kraft den 1 januari 1992 skall

 också administreras av sjukvårdshuvudmännen.

 Skälen för mitt förslag: Vid sjukhusvård tillämpas för

närvarande den ordningen att försäkringskassan tar ut en avgift

av patienten för varje vårddag på sjukhus. Beroende på om

patienten är förvärvsarbetande eller ålders- eller

förtidspensionär sker detta genom att ett avdrag beräknas och

görs på sjukpenning eller på utgående pensionsförmåner från den

allmänna försäkringen före skatt. Denna avgift, som är högst 70

kr. resp. 65 kr. per vårddag, motsvarar i huvudsak kostnader för

kost och logi under sjukhusvistelsen.

 Dessa avdrag beräknas bl.a. på grundval av uppgifter om

patienternas in- och utskrivningsdagar som sjukvårdshuvudmännen

inrapporterar till försäkringskassorna. Det är således kassorna

som svarar för uppbörden av dessa avgifter. Medel motsvarande

summan av sjukpenningavdragen för sjukhusvård ingår i den

allmänna sjukvårdsersättning som utges till

sjukvårdshuvudmännen.

 Genom beslut av riksdagen (prop. 1990/91:181, SfU18,

rskr.372) kommer den 1 januari 1992 en arbetsgivarperiod på 14

dagar att införas inom sjukförsäkringen. Arbetsgivarna kommer

att under denna period svara för utbetalning av sjuklön till

sina anställda vid deras sjukfrånvaro. Det innebär att

förutsättningar inte föreligger för försäkringskassan att under

arbetsgivarperioden ta ut avgifter för sjukhusvård genom avdrag

på sjukpenningen.

 Till följd härav har fråga uppkommit om det är möjligt

att föra över administrationen för debitering och uppbörd av

dessa sjukhusvårdsavgifter från försäkringskassorna till

sjukvårdshuvudmännen. Det är med stor tillfredsställelse som jag

nu konstaterar att en överenskommelse har kunnat nås om en

modell för en sådan förändring som jag kan ansluta mig till. Den

innebär att administrationen inte bara omfattar avgifter för

 Prop. 1991/92:19

tid under vilken sjuklön skall utbetalas, utan även avgifter när

sjukpenning, föräldrapenning, rehabiliteringspenning eller

smittbärarpenning utges. Jag vill i samband härmed också

framhålla att det är naturligt att den som svarar för sjukvården

debiterar och uppbär avgifter till följd av denna. Så sker ju

också i fråga om avgifterna för den öppna hälso- och sjukvården.

Trots att sjukvårdshuvudmännen fr.o.m. år 1992 övertar denna

administrativa uppgift från försäkringskassorna måste huvudmän-

nen i vissa fall kunna inhämta uppgifter från

försäkringskassorna för att korrekta avgifter skall kunna

debiteras. Jag förutsätter att detta informationsbehov kommer

att tillgodoses på ett smidigt sätt.

 Enligt överenskommelsen skall sjukvårdshuvudmännen inte

erhålla särskild kompensation för de administrativa merkostnader

som kan uppkomma till följd av detta nya åtagande. För

försäkringskassornas vidkommande uppkommer genom denna

förändring en mindre administrativ besparing.

 När det gäller frågan om en motsvarande överföring av

administrationen av sjukhusvårdsavgifterna för ålders- och

förtidspensionärer i landstingskommunal vård har parterna enligt

överenskommelsen varit ense om att denna skall tas upp i de

överläggningar som skall avse ersättningar från sjukförsäkringen

för tiden efter år 1992. Som jag framhållit i det föregående är

det naturligt att den som svarar för sjukvården debiterar och

uppbär avgifter för denna. Jag vill i detta sammanhang erinra om

att kommunerna fr.o.m år 1992 övertar ansvaret för betydande

delar av hälso- och sjukvården för de äldre, vilket innebär att

även kommunerna kommer att inrapportera nämnda uppgifter till

försäkringskassan. Frågan om en ev. ansvarsförändring vad gäller

den återstående administrationen av sjukhusvårdsavgifterna

kommer således att beröra även kommunerna.

 Vad jag nu redovisat förutsätter att reglerna i AFL

rörande avdrag på sjukpenning, föräldrapenning resp.

rehabiliteringspenning i samband med sjukhusvård upphävs. I

lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring och lagen (1989:225)

om ersättning till smittbärare liksom i vissa äldre författ-

ningar, nämligen lagen (1954:243) om yrkesskadeförsäkring och

militärersättningslagen (1950:261), finns hänvisningar till de

nämnda reglerna i AFL. Dessa hänvisningar skall följaktligen

utgå. Den som driver en sjukvårdsinrättning skall

fortsättningsvis till försäkringskassan lämna in- och

utskrivningsuppgift endast angående patienter som har hel

ålders- eller förtidspension. Detta föranleder ändring i 20 kap.

8 § andra stycket AFL. Vidare skall göras redaktionella

ändringar i 3 kap. 4a § och 20 kap. 8 § tredje stycket resp. 3

kap. 15 § andra stycket AFL, som gäller avdrag på sjukpenning i

samband med vistelse vid vissa sjukhem och andra

vårdinrättningar som övertagits av en kommun resp. i samband med

viss vård enligt socialtjänstlagen (1980:620).

5.2 Följdändringar i avgiftssystemet

Mot bakgrund av den avsedda ändringen av administrationen av

sjukhusvårdsavgiften har parterna i överenskommelsen förordat

ett avgiftssystem

 Prop. 1991/92:19

som i princip innebär att sjukvårdshuvudmännen under år 1992 får

ta ut en högsta avgift på 70 kr. per vårddag och att det blir

sjukvårdshuvudmannen som beslutar om ev. regler för nedsättning

av sjukhusvårdsavgiftens storlek. Det nya avgiftssystemet

förutsätts enligt överenskommelsen komma att gälla för alla

försäkrade, oavsett om de uppbär sjuklön, sjukpenning,

föräldrapenning, rehabiliteringspenning eller smittbärarpenning.

Av bl.a. administrativa skäl är det inte motiverat att ha olika

avgiftssystem för sjukpenningförsäkrade. Det nya systemet ger

sjukvårdshuvudmännen möjlighet att besluta om lägre avgift än 70

kr. per vårddag. Särskild hänsyn bör därvid tas till de grupper

av sjukförsäkrade som i dag inte uppbär någon sjukpenning eller

har låg sjukpenning och därmed inte betalar någon avgift eller

en låg avgift för sjukhusvård. Detta gäller bl.a. barn och

hemmamakeförsäkrade.

 Jag vill erinra om att omläggningen av administrationen

av sjukhusvårdsavgifterna innebär att de beslut som

sjukvårdshuvudmännen fattar i fråga om sjukhusvårdsavgift inte

kommer att kunna överklagas enligt socialförsäkringens

bestämmelser för besvärsprövning.

6 Upprättade lagförslag

I enlighet med vad jag har anfört har inom socialdepartementet

upprättats förslag till

 1. lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän

försäkring,

 2. lag om ändring i lagen (1990:1466) om ändring i lagen

(1962:381) om allmän försäkring,

 3. lag om ändring i lagen (1991:1040) om ändring i lagen

(1962:381) om allmän försäkring,

 4. lag om ändring i lagen (1976:380) om

arbetsskadeförsäkring,

 5. lag om ändring i lagen (1991:1043) om ändring i lagen

(1990:1469) om ändring i lagen (1989:225) om ersättning till

smittbärare,

 6. lag om ändring i lagen (1977:265) om statligt

personskadeskydd.

7 Hemställan

Med hänvisning till vad jag nu anfört hemställer jag att

regeringen föreslår riksdagen att

 1. anta lagförslagen.

 Vidare hemställer jag att regeringen bereder riksdagen

tillfälle att

 2. ta del av vad jag har anfört om ersättningarna

från sjukförsäkringen till sjukvårdshuvudmännen och därmed

sammanhängande

 frågor.

 Prop. 1991/92:19

8 Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och

beslutar att genom proposition förelägga riksdagen vad

föredraganden har anfört för den åtgärd och det ändamål som

föredraganden har hemställt om.

 Prop. 1991/92:19

SOCIALDEPARTEMENTET

LANDSTINGSFÖRBUNDET1991-06-20

Överenskommelse om vissa ersättningar från

sjukförsäkringen till sjukvårdshuvudmännen m.m.

för år 1992

Efter överläggningar mellan representanter för staten och

sjukvårdshuvudmännen har överenskommelse träffats om

ersättningar från sjukförsäkringen till sjukvårdshuvudmännen

under år 1992 enligt följande. Överenskommelsen grundas på

motsvarande överenskommelser år 1984, 1986, 1987, 1989 samt 1990

avseende ersättningar för åren 1985 t.o.m. 1991.

1 Nuvarande ersättningsbelopp

Följande ersättningar utges till sjukvårdshuvudmännen enligt nu

gällande överenskommelser för år 1991 och enligt beslut av

regeringen.

 a) Allmän sjukvårdsersättning avseende såväl öppen som

sluten vård med 14 772,5 milj.kr.

 b) Ersättning till Handikappinstitutet med 46,5 milj.kr.

 c) Särskild ersättning för rehabiliterings- och

behandlingsinsatser med 400 milj.kr.

 d) Särskild ersättning för psykoterapeutisk verksamhet

med 21 milj.kr.

 e) Särskild ersättning för ökad tillgänglighet och

kapacitet i hälso- och sjukvården med 10 milj.kr.

 f) Särskild ersättning till register för produktkontroll

med 4 milj.kr.

 g) Särskild ersättning för handledning av kiropraktorer

med 1 milj.kr.

 h) Särskild ersättning för vissa patientöverföringar till

Finland med

2 milj.kr.

 i) Särskild ersättning för anordnande av rikssjukvård för

HIV-smittade med 5 milj.kr.

 Totalt utges till sjukvårdshuvudmännen ersättningar från

sjukförsäkringen och bidrag till allmän sjukvård enligt

punkterna a)-i) med

15 262 milj.kr. för år 1991.

2 Ersättningar för år 1992

Den behovsbaserade fördelningen av den allmänna

sjukvårdsersättningen genomfördes fullt ut fr.o.m. år 1990. Den

innebär att skillnaden i ersättning är 50 kr. per invånare

mellan var och en av de tre behovsklasser som

sjukvårdshuvudmännen är uppdelade i. Genom äldrereformens genom-

förande den 1 januari 1992 överförs ca 21 % av sjukvårdshuvud-

männens kostnader för hälso- och sjukvård till kommunerna. Till

följd

 Prop. 1991/92:19

 Bilaga 1

härav skall en motsvarande reduktion göras av den allmänna

sjukvårdsersättning som lämnas till sjukvårdshuvudmännen för år

1992. Denna reduktion uppgår till 3 066 milj.kr. Reduktionen

skall göras med ett visst antal kronor per invånare, samma för

alla sjukvårdshuvudmän. Det innebär att utgångsläget för

beräkning av den allmänna sjukvårdsersättningen för år 1992 är

11 706,5 milj.kr.

 Den 1 januari 1992 införs en arbetsgivarperiod på 14

dagar inom sjukpenningförsäkringen. Detta innebär att

arbetsgivarna under denna period kommer att betala ut sjuklön.

För arbetsgivarperioden utges i princip inte sjukpenning från

försäkringskassan. Det blir således inte längre möjligt för

försäkringskassorna att genom avdrag på sjukpenningen ta ut

denna avgift under nämnda 14-dagarsperiod. Den totala storleken

på sjukpenningavdragen beräknas under år 1992 uppgå till ca 200

milj.kr.

 Mot denna bakgrund har parterna enats om att

sjukvårdshuvudmännen fr.o.m. år 1992 övertar administrationen

med uttag av sjukhusvårdsavgifter avseende tid för vilken

sjuklön, sjukpenning eller föräldrapenning utbetalas. I

anslutning till kommande års överenskommelser kommer parterna

att överväga om administrationen av samtliga sådana avgifter,

dvs. även för ålders- och förtidspensionärer, skall föras över

till berörda vårdgivare vid en senare överenskommen tidpunkt.

 Medel motsvarande sjukpenningavdragen för sjukhusvård

ingår redan i den allmänna sjukvårdsersättning som utges till

sjukvårdshuvudmännen. Parterna är dock överens om att den

allmänna sjukvårdsersättningen till huvudmännen inte skall

reduceras med anledning av att sjukvårdshuvudmännen övertar

administrationen av avdragen. Beloppet om ca 200 milj.kr. utgör

således ett tillskott till sjukvårdshuvudmännen.

 Beträffande den särskilda ersättning på 400 milj.kr. för

rehabiliterings-och behandlingsinsatser inom hälso- och

sjukvården som infördes fr.o.m. år 1991 har parterna enats om

att ett belopp på 485 milj.kr. skall utges för år 1992 för detta

ändamål. En utvärdering av denna nya ersättningsform skall ske

senast under mars 1992 i enlighet med överenskommelsen för år

1991.

 Handikappinstitutets verksamhet finansieras fr.o.m. år

1991 via ett direkt bidrag inom ramen för den allmänna

sjukförsäkringen. I samband härmed ändrades även

Handikappinstitutets inriktning och verksamhet bl.a. genom att

institutets roll inom forskning och utveckling på hjälpme-

delsområdet ytterligare accentuerades. Parterna har enats om att

ersättningen till Handikappinstitutet för år 1992 skall vara 49

milj.kr. enligt en särskild överenskommelse som träffats mellan

staten och Landstingsförbundet om finansieringen av

Handikappinstitutet år 1992.

 För att även under år 1992 öka tillgången på

psykoterapeutiska behandlingsresurser till rimliga kostnader för

den enskilde har parterna enats om att den särskilda

ersättningen för detta ändamål till sjukvårdshuvudmännen för år

1992 bör vara sammanlagt 23 milj.kr. Ersättningen utges med ett

grundbelopp på 300 000 kr. per huvudman och dessutom med 1,80

kr. per invånare. Parterna är också överens om att så snart

medlen för år 1992 har fördelats skall en gemensam uppföljning

göras av medlens

 Prop. 1991/92:19

 Bilaga 1

användning under de tre år som denna särskilda ersättning

lämnats till sjukvårdshuvudmännen. Uppföljningen skall

presenteras senast i mars 1992.

 För att dels förbättra informationsförsörjningen inom

hälso- och sjukvården, dels ge ersättning till de

sjukvårdshuvudmän som åtar sig att svara för nationella register

för produktkontroll samt fortsätta arbetet med att öka

tillgänglighet och kapacitet inom hälso- och sjukvården har

parterna enats om att utge en särskild ersättning med sammanlagt

högst 20 milj.kr. för år 1992.

 Vidare är parterna överens om att - som ett ytterligare

led i en förbättrad informationsförsörjning - en särskild

ersättning med 5 milj.kr. skall utges under år 1992 för

inrättade av ett epidemiologiskt centrum vid socialstyrelsen.

 När det gäller övriga särskilda ersättningar som utges

till sjukvårdshuvudmännen under år 1991 är parterna överens om

att dessa bör utges även under år 1992. Den särskilda

ersättningen avseende institutioner för HIV-smittade som

omhändertas enligt smittskyddslagen bör dock höjas med 0,25

milj.kr. till 5,25 milj.kr., medan den särskilda ersättningen

för vissa patientöverföringar till Finland reduceras med 0,75

milj.kr. till högst 1,25 milj.kr.

 Ersättningarna till sjukvårdshuvudmännen för år 1992

skall mot denna bakgrund vara följande.

 a) Allmän sjukvårdsersättning avseende såväl öppen som

sluten vård utges med fördelning mellan sjukvårdshuvudmännen

efter behovsbaserad modell och efter reduktion av ersättningen

med den andel av hälso- och sjukvården som övertas av kommunerna

i enlighet med äldrereformen. Vidare har hänsyn tagits till vad

som redovisats i fråga om den ändrade administrationen av

avdraget för sjukpenningförsäkrade vid sjukhusvård. Sammanlagt

utges allmän sjukvårdsersättning med 11 706,5 milj.kr. för år

1992. Fördelningen av den allmänna ersättningen mellan

huvudmännen framgår av bilaga 1:2. Vid utbetalning av den

allmänna ersättningen till resp. sjukvårdshuvudman skall i

likhet med tidigare avräknas det belopp som motsvarar under

närmast föregående år utbetalade försäkringsersättningar till de

privatpraktiserande läkare och sjukgymnaster som var verksamma

inom respektive sjukvårdshuvudmans geografiska område.

 b) För rehabiliterings- och behandlingsinsatser lämnas

ersättning med högst 485 milj.kr. Fördelning av medlen skall ske

enligt en särskild fördelningsmodell som är baserad på det s.k.

ohälsotalet och invånarantalet. Fördelningen av denna ersättning

mellan sjukvårdshuvudmännen framgår av bilaga 1:3. Medlen

utbetalas av försäkringskassan efter det att en överenskommelse

träffats mellan kassan och huvudmannen om medlens användning.

 c) För Handikappinstitutets verksamhet lämnas särskild

ersättning med 49 milj.kr. enligt en separat överenskommelse

mellan staten och Landstingsförbundet.

 d) För att möjliggöra för sjukvårdshuvudmännen att öka

tillgången på psykoterapeutiska behandlingsresurser utges

särskild ersättning med

 Prop. 1991/92:19

 Bilaga 1

sammanlagt högst 23 milj.kr. Ersättningen utges till huvudmännen

dels med 300 000 kr. per huvudman, dels med 1,80 kr. per

invånare och lämnas efter särskild rekvisition av

riksförsäkringsverket under förutsättning att

sjukvårdshuvudmannen träffar av socialstyrelsen godkända vård-

avtal med legitimerade privata vårdgivare.

 e) För åtgärder hos sjukvårdshuvudmännen som syftar till

en förbättrad informationsförsörjning m.m. utges ersättning med

sammanlagt högst

20 milj.kr. Det förutsätts att landstingsförbundet i sitt arbete

med dessa frågor samarbetar med socialstyrelsen.

Landstingsförbundet lämnar förslag till fördelning av medlen

till riksförsäkringsverket, som på grundval härav beslutar om

fördelning och utbetalning av ersättningen.

 f) För inrättande av ett epidemiologiskt centrum vid

socialstyrelsen lämnas särskild ersättning med högst 5 milj.kr.

Socialstyrelsen och Landstingsförbundet lämnar en gemensamt

upprättad plan över verksamheten vid detta centrum i den del som

avser hälso- och sjukvården till riksförsäkringsverket som

därefter beslutar om utbetalning av ersättningen.

 g) För de sjukvårdshuvudmän som svarar för handledd

praktiktjänstgöring av kiropraktorer enligt socialstyrelsens

anvisningar utges ersättning med sammanlagt högst 1 milj.kr.

Ersättning lämnas med högst

90 000 kr. per praktikant. Socialstyrelsen svarar för

handläggningen av dessa ärenden och lämnar underlag till

riksförsäkringsverket som svarar för utbetalning av

ersättningen.

 h) För överföring av vissa patienter från Sverige till

Finland utges ersättning med sammanlagt högst 1,25 milj.kr.

Ersättning skall i varje enskilt fall lämnas med hälften av den

vårdkostnad som uppkommer när sjukvårdshuvudmannens ansvar för

kostnaden upphör efter ett halvt år. Socialstyrelsen svarar för

handläggningen av dessa ärenden och lämnar underlag till

riksförsäkringsverket som svarar för den årsvisa utbetalningen

av ersättningen.

 i) För institutioner för HIV-smittade som omhändertas för

isolering enligt smittskyddslagen lämnas ersättning med

sammanlagt högst

5,25 milj.kr. Ersättning utges med 525 000 kr. per plats och år.

Socialstyrelsen svarar för handläggningen av dessa ärenden och

lämnar erforderligt underlag till riksförsäkringsverket för

utbetalning av ersättningen.

 Den ekonomiska omfattningen av överenskommelsen framgår

av bilaga 1:1. Totalt beräknas ersättningarna till

sjukvårdshuvudmännen från sjukförsäkringen enligt punkterna

a)-i) till 12 296 milj.kr. för år 1992.

3 Uppföljning och utvärdering av utvecklingen inom

 hälso- och sjukvården m.m.

I Dagmaröverenskommelserna läggs stor vikt vid behovet av

uppföljning och utvärdering. Riksrevisionsverket har under våren

1991 överlämnat en rapport till regeringen, Statsbidragen till

sjukvården - en analys av Dagmarreformen m.m. (Fu 1991:3), som

omfattar statsbidragsgivningen åren 1984 - 1988. I rapporten

behandlas bl.a. uppföljning och utvärdering

 Prop. 1991/92:19

 Bilaga 1

samt informationsvärdet av tillgänglig statistik. Bl.a.

konstateras att det saknas en återkommande samlad uppföljning

och utvärdering av hälso- och sjukvården mot de angivna målen.

Vidare framhålls att det är nödvändigt att åstadkomma ett

fördjupat och mer relevant underlag för uppföljning och

utvärdering.

 I prop. 1987/88:63 om vissa ersättningar till

sjukvårdshuvudmännen m.m. för åren 1988 och 1989 enades parterna

om att tillsätta en gemensam utredning, sedermera den s.k.

informationsstrukturutredningen, INFHOS. Syftet var att skapa

tillgång till ett för staten och sjukvårdshuvudmännen gemensamt

underlag för planering, styrning, uppföljning och utvärdering av

verksamheten på olika nivåer. Under den begränsade tid som stod

till utredningens förfogande kunde dock detta syfte inte helt

uppnås. Utredningen behandlade och klargjorde främst frågor om

ansvarsfördelningen mellan de olika aktörerna och framhöll att

arbetet med en gemensam informationsstruktur för hälso- och

sjukvården bör ses som en fortgående utvecklingsprocess, vars

innehåll och form fortlöpande kommer att påverkas av

förändringar i hälso- och sjukvårdens organisation, ledning och

styrning, datateknikens utveckling och verksamhetens behov.

 I nu gällande överenskommelse enades parterna om att

intensifiera utvecklingsarbetet inom hälso- och sjukvården under

år 1991. Arbetet har dock ett flerårsperspektiv och en viktig

målsättning är att säkra hälso-

och sjukvårdens kvalitet och ett effektivt utnyttjande av

tillgängliga ekonomiska och personella resurser.

 Det pågående intensiva förändringsarbetet understryker

ytterligare behovet av relevant utvärdering. Som följd av

föregående års överenskommelser om inriktningen av

utvecklingsarbetet inom hälso- och sjukvården har en nationell

samrådsgrupp för kvalitet i hälso- och sjukvården bildats. I

gruppen ingår socialstyrelsen, Landstingsförbundet, Spri och

företrädare för sjukvårdsprofessionen. Fackliga representanter

kan adjungeras vid behov. Gruppen förväntas inom kort presentera

vissa förslag till hur kvalitetssäkringsarbetet bör bedrivas och

organiseras.

 Vidare pågår ett arbete med att utarbeta kriterier och

indikationer för att föra upp patienter på väntelista resp.

erbjuda vård vid vissa tillstånd/diagnoser under medverkan av

expertgrupper inom socialstyrelsen, Landstingsförbundet och

Svenska Läkarsällskapet. Vid årsskiftet 1991/92 beräknas en

redovisning av arbetet kunna ske.

 Landstingsförbundet har nyligen publicerat två rapporter,

dels Landstingen i diagram och siffror, som belyser utvecklingen

1980 - 1989 på grundval av material från LKELP-undersökningen,

dels Jämförelsetal för landstingen 1989, som redovisar

jämförelsetal på landstings- och kliniknivå. Detta ger

möjligheter att studera skillnader i resursfördelning och

resursutnyttjande mellan och inom landstingen och ger visst

underlag för att belysa vad hälso- och sjukvården presterar samt

att bedöma hur väl de insatta resurserna använts. Olikheter i

sjukvårdshuvudmännens uppföljnings- och redovisningssystem

begränsar dock möjligheterna till jämförelser mellan

huvudmännen.

 Prop. 1991/92:19

 Bilaga 1

 Landstingsförbundet har också i april 1991 börjat att

fortlöpande belysa väntelistsituationen kvartalsvis för ett

antal väldefinierade diagnoser.

En arbetsgrupp med representanter för socialdepartementet och

Landstingsförbundet bereder för närvarande frågan om hur

sjukvårdshuvudmännen kan redovisa uppgifter om prestationer i

öppen och sluten vård, resurser, köer och väntetider för vissa

ingrepp, väntetider inom den öppna primärvården, antal

färdigbehandlade patienter, effekter av vården m.m.

 Som en följd av den uppföljning och utvärdering som

genomförts inom det s.k. Dagmar 50-projektet har

resursutnyttjande och tillgänglighet inom de sex specialiteterna

ortopedi, kirurgi, internmedicin, urologi, kvinnosjukvård och

ögonsjukvård nyligen redovisats i lika många rapporter. I

samband med att nämnda projekt skall avslutas vid utgången av år

1991, kommer även förslag att lämnas om hur denna typ av

uppföljningar skall kunna företas kontinuerligt.

 Härutöver kan nämnas att en arbetsgrupp inom

civildepartementet arbetar med att ta fram metoder för

uppföljning och utvärdering av kommunal verksamhet bl.a. inom

hälso- och sjukvården. Dessutom pågår ett arbete inom den

kommunalekonomiska kommittéen om nyckel- och jämförelsetal för

den kommunala verksamheten.

 Utvecklingsarbete i syfte att skapa datoriserade

informationssystem bedrivs lokalt hos flertalet

sjukvårdshuvudmännen. Bl.a. görs försök med datoriserad

journalhantering.

 Många aktörer är således inblandade i uppföljningen och

utvärderingen av hälso- och sjukvården. Mycket av det som f.n.

diskuteras har ett mer långsiktigt perspektiv och förutsätter

förbättrade grunddata och framförallt större enhetlighet i

sjukvårdshuvudmännens redovisningssystem för att en relevant

utvärdering skall kunna ske. Ur statsmakternas perspektiv är det

angeläget att utvecklingen kan följas på nationell nivå och att

nationella uppföljningar och utvärderingar kan göras. För ett

mer långsiktigt perspektiv på en förbättrad återföring har riks-

revisionsverket i sin tidigare nämnda rapport flera förslag. Det

är emellertid främst sjukvårdshuvudmännens ansvar att

kontinuerligt följa upp verksamheten och utvärdera

förändringsarbetet. Parterna är överens om att det är nödvändigt

att stödja åtgärder som syftar till en förbättrad

informationsförsörjning inom hälso-och sjukvården på alla

nivåer.

 Parterna är också överens om att ett viktigt led i en

förbättrad informationsförsörjning i syfte bl.a. att förbättra

folkhälsan är inrättandet av ett epidemiologiskt centrum vid

socialstyrelsen. Dess uppgift skall vara att på nationell nivå

följa, analysera och rapportera om utvecklingen av

folkhälsoproblem, sjukdomar och sociala problem samt motsvarande

riskfaktorers utbredning i olika befolkningsgrupper. Avnämare

för centrumets verksamhet är - utöver statsmakterna, landsting

och kommuner - forskningsinstitutioner, andra myndigheter,

folkhälsoinstitutet och vissa organisationer. För att kunna

skapa och upprätthålla relevanta register är dock

socialstyrelsen helt beroende av att korrekt underlag inges av

berörda huvudmän.

 Prop. 1991/92:19

 Bilaga 1

 Mot denna bakgrund är parterna överens om att avsätta

dels 20 milj.kr. för informationsförsörjning inkl. register för

produktkontroll, dels

5 milj.kr. för inrättande av ett epidemiologiskt centrum i den

del som berör hälso- och sjukvården. I sistnämnda fall skall

socialstyrelsen i samråd med Landstingsförbundet upprätta en

plan för verksamheten vid centrumet avseende hälso- och

sjukvården för år 1992, vilken inlämnas till

riksförsäkringsverket innan utbetalning av medlen sker.

4 Patientavgifter

Genom den av parterna träffade överenskommelsen om ersättningar

från sjukförsäkringen till sjukvårdshuvudmännen för år 1991

slopades den statliga regleringen av avgifterna inom den öppna

hälso- och sjukvården fr.o.m. den 1 januari 1991. Ändringen

omfattade även de till försäkringen anslutna privatpraktiserande

läkarna och sjukgymnasterna. Systemförändringen förutsatte också

ändringar i det s.k. högkostnadsskyddet.

 Landstingsförbundet skall enligt överenskommelsen för år

1991 följa hur sjukvårdshuvudmännen utnyttjar avregleringen av

avgifterna och redovisa detta för regeringen i samband med nästa

års överläggningar om ersättningar från sjukförsäkringen till

sjukvårdshuvudmännen. Någon mer underbyggd och fullständig

redovisning har dock inte kunnat göras på grund av att det

statistiska underlaget omfattar en alltför kort tidsperiod.

Landstingsförbundet kommer därför att senast i mars 1992 lämna

denna redovisning till regeringen.

5 Administration av avgifterna för sluten vård

Den 1 januari 1992 kommer en arbetsgivarperiod på 14 dagar att

införas inom sjukpenningförsäkringen. Detta innebär att

förutsättningarna för försäkringskassan att ta ut avgifter för

sjukhusvård genom avdrag på sjukpenningen inte längre

föreligger, eftersom den försäkrade under nämnda period uppbär

sjuklön.

 Mot denna bakgrund har parterna enats om att

sjukvårdshuvudmännen från nämnda tidpunkt övertar

administrationen av debitering och uppbörd av dessa avgifter för

alla försäkrade, oavsett om de uppbär sjuklön sjukpenning eller

föräldrapenning. Sjukvårdshuvudmännen övertar därmed

avgiftsinkomster om ca 200 milj.kr. Därvid kommer ett ändrat

avgiftssystem att införas som i princip innebär att

sjukvårdshuvudmännen under år 1992 får ta ut en högsta avgift på

70 kr. per vårddag. Det förutsätts att försäkringskassorna

lämnar sjukvårdshuvudmännen de uppgifter som huvudmännen kommer

att behöva för att korrekta avgifter skall kunna tas ut.

 Den överenskomna ordningen innebär att

sjukvårdshuvudmännen ges möjlighet att ta ut avgifter för sluten

vård med sammanlagt ca

200 milj.kr. per år fr.o.m. år 1992, utan att en motsvarande

reducering sker av den allmänna sjukvårdsersättningen. Detta

innebär ett resurstillskott till sjukvårdshuvudmännen. Parterna

är överens om att sjukvårds

 Prop. 1991/92:19

 Bilaga 1

huvudmännen åtar sig de administrativa merkostnader som kan upp-

komma genom det nya åtagandet.

 Parterna är också ense om att vid en senare tidpunkt

pröva om sjukvårdshuvudmännen skall överta administrationen av

ålderspensionärers och förtidspensionärers avgifter för

landstingskommunal sluten vård från försäkringskassorna och att

denna fråga skall tas upp i de överläggningar som skall avse

ersättningar från sjukförsäkringen till sjukvårdshuvudmännen för

tiden efter år 1992.

6 Kostnadsansvaret för läkemedel inom öppen hälso- och

 sjukvård

Parterna har, i enlighet med nu gällande överenskommelse,

gemensamt utrett förutsättningarna för att ge

sjukvårdshuvudmännen det direkta kostnadsansvaret för läkemedel

inom den öppna hälso- och sjukvården. Enligt denna utredning bör

ett ändrat kostnadsansvar för läkemedel inom den öppna hälso-

och sjukvården skapa förutsättningar för en rationellare och

mindre kostnadskrävande läkemedelsanvändning än för närvarande.

Utredningen har därvid visat dels på ett antal problem som

uppkommer vid ett överförande, dels på olika åtgärder som kan

bidra till att lösa dessa problem.

 Parterna är överens om att - med utgångspunkt i nämnda

utredning - snarast påbörja överläggningar med inriktning på att

nå en överenskommelse senare under år 1991. Ett överförande till

sjukvårdshuvudmännen av det direkta kostnadsansvaret för

läkemedel inom den öppna hälso- och sjukvården skulle därmed

kunna ske den 1 januari 1993.

7 Utbetalningsregler m.m.

Ersättning enligt punkterna 2a) och 2c) utbetalas utan särskild

rekvisition månadsvis i efterskott. Övriga ersättningar utges

efter särskild rekvisition av försäkringskassa avseende 2b) och

i övrigt av riksförsäkringsverket när villkoren för respektive

ersättning är uppfyllda.

 Överenskommelsen gäller under förutsättning att den

godkänns av regeringen och Landstingsförbundets styrelse samt

att riksdagen beslutar om de lagändringar som är nödvändiga för

genomförandet av överenskommelsen. Lagförslag och de

författningsändringar som behövs för genomförandet av

överenskommelsen kommer att utarbetas av socialdepartementet.

Erforderliga tillämpningsanvisningar utarbetas av

riksförsäkringsverket i samråd med Landstingsförbundet.

 Vidare har parterna träffat en separat överenskommelse om

finansieringen av Handikappinstitutet för år 1992.

För staten För Landstingsförbundet

Anna Hedborg Gunnar Hofring

 Prop. 1991/92:19

 Bilaga 1

Den ekonomiska omfattningen av överenskommelsen för år

1992

____________________________________________________________

ÄndamålTotalbelopp

 milj kr

 1992

____________________________________________________________

1. Allmän sjukvårdsersättning 11 706,5

2. Särskild ersättning för rehabiliterings-

 och behandlingsinsatser 485

3. Ersättning till Handikappinstitutet 49

4. Särskild ersättning för psykoterapeutisk

 verksamhet 23

5. Särskild ersättning för informations-

 försörjning och produktkontroll 20

6. Särskild ersättning för handledning av

 kiropraktorer 1

7. Särskild ersättning för vissa patient-

 överföringar 1,25

8. Särskild ersättning för rikssjukvård för

 HIV-smittade 5,25

9. Särskild ersättning till epidemiologiskt

 centrum 5

 12 296

____________________________________________________________

 Prop. 1991/92:19

 Bilaga 1:1

36>

Fördelningen av allmän sjukvårdsersättning år 1992

____________________________________________________________

Sjukvårdshuvudman Milj.kr.

 1992

____________________________________________________________

AB 2 270,0

C 358,5

D 353,5

E 537,0

F 411,0

G 237,0

H 321,0

K 208,0

L 385,5

M 727,0

N 339,5

O 409,0

P 588,0

R 369,0

S 391,5

T 363,0

U 344,5

W 400,0

X 400,0

Y 361,0

Z 188,0

AC 348,5

BD 364,5

I 76,0

MM 335,0

OG 620,5

 11 706,5

____________________________________________________________

 Prop. 1991/92:19

 Bilaga 1:2

37>

Fördelning av särskild ersättning för rehabiliterings- och

behandlingsinsatser inom hälso- och sjukvården år 1992

____________________________________________________________

Sjukvårdshuvudman Milj.kr.

 1992

____________________________________________________________

AB 83

C 13

D 17

E 22

F 15

G 9

H 13

K 9

L 16

M 28

N 12

O 17

P 24

R 12

S 17

T 16

U 16

W 18

X 20

Y 17

Z 9

AC 17

BD 17

I 3

MM 16

OG 29

 485

____________________________________________________________

 Prop. 1991/92:19

 Bilaga 1:3

38>

SOCIALDEPARTEMENTET

LANDSTINGSFÖRBUNDET1991-06-20

Överenskommelse mellan staten och

Landstingsförbundet om finansiering av

Handikappinstitutet år 1992

I anslutning till 2 § i avtalet den 24 mars 1977 mellan staten

och Landstingsförbundet om Handikappinstitutet har parterna

träffat följande överenskommelse för år 1992.

 1 För Handikappinstitutets finansiering har parterna

tillfört institutets fond 49 milj. kr för 1992 års verksamhet.

Beloppet tillförs fonden i enlighet med överenskommelsen om

vissa ersättningar från sjukförsäkringen till

sjukvårdshuvudmännen för år 1992. Beloppet utbetalas av

riksförsäkringsverket med en tolftedel för varje månad i

efterskott.

 2 Medel som ingår i Handikappinstitutets fond

disponeras med de undantag som följer av punkterna 3 och 4 nedan

- av institutets styrelse för verksamheten i enlighet med

institutets stadgar.

 Anmärkning: Styrelsen bör i sammanhanget beakta vad som

stadgas om utredningsarbete på regeringens respektive

sjukvårdshuvudmännens uppdrag.

 3 Från institutets fond skall utbetalas 5 100 000 kr.

för år 1992 till Sjukvårdshuvudmännens Upphandlingsbolags (SUB)

verksamhet.

 4 Av Handikappinstitutets fond skall för år 1992

avdelas

4 000 000 kr. att av institutets styrelse disponeras för att

initiera och stimulera tillverkningen av vissa

handikapphjälpmedel, för vilka föreligger svårigheter att

etablera produktion på gängse villkor. Medlen får även användas

som förlustgaranti. Härutöver får institutet möjlighet att

utnyttja 4 000 000 kr. såsom förlustgaranti i samband med

beställningar av hjälpmedel. Erforderliga avtal för genomförande

härav skall tecknas av SUB i nära samarbete med institutet.

 Överenskommelsen blir giltig när den godkänts av

regeringen och Landstingsförbundets styrelse.

För staten För Landstingsförbundet

Sture Korpi Gunnar Hofring

 Prop. 1991/92:19

 Bilaga 2

Innehållsförteckning

Propositionens huvudsakliga innehåll 1

Propositionens lagförslag 3

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 12 september

1991 11

1 Inledning 11

2 Gällande ersättningsregler m.m. 13

 2.1 Ersättningssystemet fr.o.m. år 1985 13

 2.2 Ersättningar och ersättningsbelopp för år 1991 14

 2.3 Patientavgifter 15

 2.4 Villkoren för privatpraktiserande läkares och sjuk-

 gymnasters anslutning till försäkringen m.m. 16

3 Utvecklingsarbete inom hälso- och sjukvården m.m. 16

4 Ersättningar till sjukvårdshuvudmännen för år 1992 18

5 Avgiftssystemet för sjukhusvård 23

 5.1 Ändrad administration för debitering och uppbörd av

 avgifter 23

 5.2 Följdändringar i avgiftssystemet 24

6 Upprättade lagförslag 25

7 Hemställan 25

8 Beslut 26

Bilaga 1

Överenskommelse om vissa ersättningar från sjukförsäkringen

till sjukvårdshuvudmännen m.m. för år 1992 27

Bilaga 2

Överenskommelse mellan staten och Landstingsförbundet om finan-

siering av Handikappinstitutet år 1992 38