Svensk ekonomi

Förord

Föreliggande bilaga till 1996 års ekonomiska vårproposition beskriver den

internationella och den svenska ekonomins utveckling t.o.m. 1997.

 Bedömningen av den internationella utvecklingen grundar sig på material från

bl.a. OECD. Beskrivningen av den svenska ekonomin baseras främst på underlag

från Statistiska centralbyrån och på den prognos som Konjunkturinstitutet

publicerade den 27 mars 1996. Ansvaret för de redovisade bedömningarna åvilar

dock helt Finansdepartementets ekonomiska avdelning.

 Bilagan innehåller dessutom kalkyler över ekonomins utveckling i ett något

längre perspektiv. Den traditionella prognosen för 1996 och 1997 kompletteras

med två alternativa scenarier över utvecklingen på medellång sikt. Dessa

beräkningar är gjorda med stöd av Konjunkturinstitutets modeller KOSMOS och

FIMO. Arbetet med bilagan har letts av departementsrådet Anders Palmér.

Kalkylerna avslutades den 10 april 1996.

 1

1. Inledning

1.1 Den svenska ekonomin 1996 och 1997

Den svenska ekonomin utvecklades gynnsamt under 1995. Exporten fortsatte att öka

kraftigt. Investeringarna inom näringslivet, och särskilt inom industrin,

expanderade i snabb takt. Däremot blev uppgången i den privata konsumtionen

mycket måttlig beroende på stagnerande realinkomster och en avvaktande attityd

från hushållens sida. BNP-tillväxten uppgick till 3%, vilket medförde en

betydande sysselsättningsökning och möjliggjorde en viss nedgång av den öppna

arbetslösheten. Inflationstrycket dämpades gradvis och ökningen av

konsumentprisindex stannade på 2,6% under loppet av året. Överskottet i

bytesbalansen växte till över 2% av BNP, den högsta siffran sedan 1973. Den

realekonomiska utvecklingen gynnades av en under senare delen av året ned-

åtriktad trend för både korta och långa räntor. Samtidigt förstärktes den

svenska kronan. Underskottet i den offentliga sektorns finansiella sparande

krympte med nästan 3 procentenheter av BNP och bruttoskuldkvoten upphörde i

stort sett att växa.

 Även om tillväxten var förhållandevis hög under 1995, fanns under året

förväntningar om en ännu starkare utveckling vad avser tillväxt, sysselsättning

och offentliga finanser. Under hösten skedde emellertid en kraftig uppbromsning

av den internationella konjunkturen, främst inom EU-området. Detta påverkade

framför allt det fjärde kvartalet som blev svagt i Sverige och ekonomin tappade

fart in i 1996. Dessutom skedde en ofrivillig uppbyggnad av lagren, då företagen

inte hann justera ned sina produktionsplaner i takt med den svagare

efterfrågeutvecklingen.

 Den avgörande frågan är om den nuvarande avmattningen - internationellt och i

Sverige - utgör en tillfällig svacka eller är inledningen till en allvarlig

lågkonjunktur.

 Föreliggande bedömning utgår från att de relativt gynnsamma tillväxt-

föutsättningarna i Europa kommer att leda till en återhämtning under senare

delen av 1996 och under 1997. Räntorna har kommit ned i många länder, vilket med

en viss tidseftersläpning stimulerar tillväxten. Särskilt tydligt väntas

konjunkturomslaget bli i Tyskland och Frankrike. Marknadstillväxten utanför EU

är fortsatt hög. Den amerikanska ekonomin växer i en ganska jämn takt. I Japan

är uppsvinget mycket tydligt. I de nya industriländerna i Fjärran Östern

fortsätter den starka expansionen. Osäkerheterna i den internationella

prognosen är dock betydande. Om arbetslösheten ligger kvar på nuvarande höga

nivåer, eller t.o.m. stiger, kan hushållen hålla tillbaka sin konsumtion. Lägre

tillväxt gör det svårare för EU-länderna att uppnå konvergenskriteriet för

deltagande i den monetära unionens tredje fas om ett underskott i de offentliga

finanserna på högst 3% 1997. Detta kan föranleda ytterligare finanspolitiska

åtstramningar i dessa länder eller oro på de finansiella marknaderna, vilket i

så fall dämpar tillväxten ytterligare.

 Under 1996 kommer den svenska ekonomin att präglas av en klar avmattning.

Exporttillväxten bromsar upp kraftigt. Ett behov av att hålla nere de alltför

stora lagren begränsar också tillväxten. En fortsatt svag arbetsmarknad gör att

hushållen är försiktiga och håller tillbaka sin konsumtion. En positiv faktor är

dock att investeringsplanerna inom näringslivet är fortsatt expansiva. Dessutom

har realräntorna sjunkit, särskilt på den korta sidan, vilket skapar bättre

förutsättningar för såväl investeringar som privat konsumtion. Den offentliga

konsumtionen hålls uppe av omfattande inköp till försvaret, medan kommunerna

planerar en volymnedgång. Inflationstakten blir låg, trots höga löneökningar.

Trots det allmänt svaga ekonomiska läget - med en BNP-tillväxt på under 1,5% -

kommer den öppna arbetslösheten att falla, då volymen av arbetsmarknadspolitiska

åtgärder stiger. Underskottet i den offentliga sektorns finansiella sparande

fortsätter att krympa. Skuldkvoten ökar däremot.

Diagram 1.1 Produktionstillväxten i olika sektorer 1987-1997

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

 Under 1997 väntas det ekonomiska läget förbättras. En internationell

återhämtning får positiva återverkningar på den svenska exporten. Lager-

anpassningen bör vara avklarad, vilket gör att efterfrågan kommer att slå igenom

i ökad produktion. Det bestående låga inflationstrycket och de lägre

realräntorna stimulerar tillväxten. Ökad efterfrågan på arbetskraft stärker

också hushållens framtidstro och därmed den privata konsumtionen. Däremot kommer

sannolikt investeringarna att öka relativt långsamt efter de senaste årens

kraftiga uppgång. Den kommunala konsumtionen hålls uppe på en i stort sett

oförändrad nivå. De offentliga finanserna fortsätter att förbättras.

Bruttoskulden börjar minska och underskottet väntas minska till 3,3 % av BNP,

exklusive de nu aviserade åtgärderna. Ökningen av BNP beräknas bli av

storleksordningen 2%, vilket skapar förutsättningar för en fallande

arbetslöshet.

 Det finns betydande osäkerheter i den här beskrivna konjunkturbilden. Om den

internationella utvecklingen blir sämre får detta direkta återverkningar på

exporten och investeringarna inom den konkurrensutsatta sektorn. De negativa

effekterna sprider sig sedan till den inhemska delen av ekonomin. Ett annat

osäkerhetsmoment är den privata konsumtionen. Sparkvoten antas falla betydligt

nästa år. Om arbetsmarknaden blir svagare eller om det uppstår oro på de

finansiella marknaderna kan hushållen komma att bli mer försiktiga än vad som

här antas.

 Periodiseringen av försvarsinköpen är en annan källa till osäkerhet i prog-

nosen. I och med att dessa inköp fluktuerar kraftigt påverkas tillväxtprofilen i

betydande grad. För att beskriva den underliggande konjunkturutvecklingen kan

förändringen av den statliga konsumtionen sättas till noll 1996 och 1997 i

stället för de + 5,2% resp. - 3,3% som ligger inne i prognosen. I ett sådant

räkneexempel stiger BNP med endast 1% 1996 och med 2,2% 1997.

 Den här presenterade prognosen beaktar inte de tillkommande budget-

förstärkningarna, utöver 118-miljardersprogrammet, som nu föreslås för 1997 och

1998.

Diagram 1.2 BNP-förlopp med oförändrad statlig konsumtion, 1996 och 1997

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

 1

Tabell 1.1 Prognosförutsättningar

Årsgenomsnitt 1994 1995 1996 1997

BNP-tillväxt i OECD 2,8 2,1 2,0 2,5

Konsumentprisökning i OECD 2,3 2,3 2,4 2,4

Dollarkurs (i kr) 7,7 7,1 6,8 6,6

ECU-index 123,8 126,1 117,8 115

Tysk ränta 5 års statsobligation6,2 6,0 5,2 5,5

Svensk ränta 5 års statsobligation9,19,9 7,8 7,2

Svensk ränta 6 månaders ssvx7,7 8,9 7,0 6,5

Källor: OECD och Finansdepartementet.

 En viktig utgångspunkt för prognosen för 1996 och 1997 är ränteutvecklingen. I

denna bedömning antas att relativt små förändringar inträffar under 1996 i

omvärlden, både vad avser korta och långa räntor. I takt med att den

internationella konjunkturen stärks sker en viss åtstramning av penningpolitiken

under 1997. För Sverige antas att det finns utrymme för sjunkande korta räntor

under 1996. De gradvis allt lägre inflationsförväntningarna och förbättrade

statsfinanserna bör möjliggöra att de svenska obligationsräntorna går ned något

fram till slutet av 1997. Trots fallande nominella räntor beräknas realräntorna

ligga på nivån 4½-5%, vilket är högt sett i ett längre historiskt perspektiv och

innebär en hämsko för den ekonomiska utvecklingen. För kronan väntas inga större

förändringar. Möjligen kan en viss förstärkning inträffa.

 Lönerna stiger med 5-5½% för ekonomin som helhet i år och ca 1 procentenhet

långsammare nästa år, under förutsättning att löneglidningen kan begränsas till

historiskt låga nivåer. Industrilönerna beräknas stiga med ca en procentenhet

mer i Sverige än inom EU i genomsnitt per år. Även om de relativt låga

löneökningarna under båda åren kan absorberas av stigande produktivitet och

fallande vinstmarginaler är det inte långsiktigt uthålligt att lönerna i Sverige

ökar snabbare än i omvärlden.

 Inflationen i Sverige har nu kommit ned till ca 2%, trots de relativt höga

löneökningarna. En bidragande orsak till dämpningen har varit den starkare

kronan som lett till minskat pristryck från importen. Sänkningen av mer-

värdesskatten på livsmedel har i stor utsträckning neutraliserat andra pris-

höjande skatte- och subventionsförändringar. Under loppet av 1997 beräknas

konsumentpriserna stiga något snabbare än i år, eller med 2,3 %, bl.a. beroende

på en något starkare efterfrågan. Dessutom väntas importpriserna åter stiga

något.

 Exporttillväxten mer än halveras 1996 jämfört med 1995 för att sedan stiga

något 1997. Förutom den lägre marknadstillväxten väntas också svenska företag

tappa marknadsandelar både i år och nästa år. Konkurrenskraften försämras p.g.a.

den högre kronkursen och de relativt omvärlden snabba löneökningarna. Svenska

företag kommer dock sannolikt att minska sina marginaler för att hålla volymerna

uppe. Priskonkurrensen underlättas av att vinstnivåerna är höga i utgångsläget.

 Den privata konsumtionen, som förra året steg med 0,3%, väntas i år öka

ungefär i takt med de disponibla inkomsterna. Arbetsmarknadsläget gör hushållen

försiktiga. Samtidigt innebär det för svenska förhållanden höga finansiella

sparandet under de senaste åren att hushållen är välkonsoliderade. Lägre räntor

bör också stimulera köplusten. En gynnsammare ekonomisk bild under 1997 med

fallande öppen arbetslöshet och lägre räntor bör möjliggöra en

konsumtionsuppgång av storleksordningen 1½-2%, trots att de realt disponibla

inkomsterna beräknas stiga endast marginellt. Reallönerna ökar långsammare än

tidigare samtidigt som finanspolitiken är stram. Sparkvoten faller därmed med

drygt en procentenhet. Osäkerheten om hushållens konsumtions- och sparbeteende

är emellertid mycket stor.

Tabell 1.2 Försörjningsbalans, 1994-1997

 Miljarder Procentuell volymförändring

 Kr

 1995 1994 1995 1996 1997

BNP 1 634,9 2,6 3,0 1,4 2,0

Import 563,8 13,4 8,7 5,0 4,7

Tillgång 2198,7 4,9 4,3 2,2 2,6

Privat konsumtion 853,5 0,8 0,3 0,8 1,7

Offentlig konsumtion 422,6 -0,5 -2,3 0,9 -1,1

 Stat 131,3 -0,1 -4,5 5,2 -3,3

 Kommuner 291,3 -0,7 -1,2 -1,0 0,0

Bruttoinvesteringar 237,8 -0,2 10,6 10,0 2,4

 Näringsliv 171,6 14,4 24,5 10,9 2,1

 därav industri 60,9 28,6 37,5 17,0 -4,0

 Bostäder 26,7 -35,3 -27,9 19,2 5,6

 Myndigheter 39,4 10,6 1,6 0,1 1,1

Lagerinvesteringar1 17,5 1,5 0,5 -1,0 0,1

Export 667,3 14,1 11,4 4,5 6,1

Användning 2 198,7 4,9 4,3 2,2 2,6

Inhemsk användning 1 531,3 1,9 1,6 1,3 1,1

1 Förändring i procent av föregående års BNP.

Källor: Statistiska centralbyrån, Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet.

 Den samlade investeringsvolymen hålls väl uppe i år. Den senaste investerings-

enkäten tyder på att näringslivets investeringsplaner är fortsatt expansiva. Man

har uppenbarligen en långsiktig syn på kapacitetsutbyggnaden. Dessutom är

lönsamheten god och realräntorna på väg ned. Samtidigt har de

avgiftsfinansierade infrastrukturprojekten nått höga volymer. Under 1997 väntas

dock en tämligen svag investeringutveckling, främst inom industrin. Kapaciteten

är väl utbyggd för att möta efterfrågan och några nya stora projekt inom

basindustrierna verkar inte vara aktuella. Näringslivets lönsamhet kommer

sannolikt också att vara något lägre p.g.a. en starkare krona och ökad

priskonkurrens. Bostadsinvesteringarna väntas vända upp i år, från en mycket låg

nivå, och uppgången hålla i sig under 1997. Bostadsefterfrågan stiger inom vissa

expansiva orter, bla. stimulerad av de lägre realräntorna. Lagerinvesteringarnas

bidrag till tillväxten blir kraftigt negativt i år. Den snabba och överraskande

konjunkturavmattningen under hösten 1995 gjorde att många företag inte hann

anpassa sina insatsvaru- och färdigvarulager till den svagare

efterfrågeutvecklingen. Denna anpassning kommer i stället i år men väntas vara

genomförd 1997.

 Den svagare efterfrågan gör att importen växer allt långsammare framöver.

P.g.a. att exportökningen mattas av kommer ändå nettoexportens bidrag till

tillväxten att avta i år för att därefter återigen stiga. Överskottet i

bytesbalansen krymper under 1996 men växer sedan till 2,5% av BNP nästa år.

Tabell 1.3 Nyckeltal

 1994 1995 1996 1997

Timlön, kostnad 2,4 3,4 5,3 4,3

KPI, dec.-dec. 2,6 2,6 1,9 2,3

NPI, dec.-dec. 1,7 1,0 1,0 1,3

Disponibel inkomst 1,1 -0,1 0,8 0,3

Sparkvot (nivå) 8,6 8,2 8,3 7,0

Industriproduktion 13,8 9,4 2,8 5,4

Relativ enhetsarbetskostnad-4,5 0,0 9,9 2,7

Öppen arbetslöshet (nivå)1 8,0 7,7 7,2 6,5

Arbetsmarknadspolitiska åtgärder15,24,4 5,2 5,2

Handelsbalans (mdr kr) 67,1 108,2 102,7 119,0

Bytesbalans (i % av BNP) 0,4 2,1 1,8 2,5

1 I % av arbetskraften.

Källor: Statistiska centralbyrån, Riksbanken och Finansdepartementet.

 Den relativt låga tillväxten i BNP under 1996 och 1997 (1,4% resp. 2,0%) gör

att ökningen av sysselsättningen blir måttlig. I år kan endast en utökning av de

arbetsmarknadspolitiska åtgärderna förhindra en uppgång av den öppna

arbetslösheten, som väntas hamna på drygt 7%. Nästa år kommer de omfattande

extraordinära utbildningsinsatserna att dämpa utbudet av arbetskraft. Därmed

väntas den öppna arbetslösheten falla till 6,5%.

 Den offentliga sektorns finanser har under de två senaste årens ekonomiska

återhämtning förstärkts med motsvarande 4,5% av BNP. Trots

konjunkturavmattningen under 1996 beräknas det finansiella sparandet i stat och

kommuner fortsätta förbättras i ungefär samma takt som under 1994 och 1995. Det

finansiella underskottet beräknas i år uppgå till 86 miljarder kronor, vilket

motsvarar 5,1% av BNP. Sparandeökningen förklaras främst av ökade inkomster. De

viktigaste skattebaserna utvecklas starkare än BNP, bland annat till följd av

höga löneökningar. Vidare har en rad skattehöjningar genomförts, bl.a. höjd

allmän egenavgift och höjd fastighetsskatt. Sammantaget medför detta en höjning

av skatter och avgifter, mätt som andel av BNP, med nära tre procentenheter. De

offentliga utgifterna växer något långsammare än BNP. Besparingar, bl.a. sänkt

kompensationsgrad i en rad trygghetssystem, resulterar i en real minskning av

transfereringarna till hushållen. De stora försvarsinköpen gör att den

offentliga konsumtionen ökar något, trots att den kommunala verksamheten dras

ned med 1%. Den kraftiga - och tillfälliga - uppgången i den statliga

konsumtionen 1996 ger ett positivt bidrag till BNP-tillväxten på nästan 0,5

procentenheter.

Tabell 1.4 Finansiellt sparande

Procent av BNP, löpande pris

 1994 1995 1996 1997

Bruttosparande 14,6 17,7 17,4 18,2

Realt sparande 14,2 15,6 15,6 15,7

 Fasta investeringar 13,6 14,5 15,6 15,5

 Lagerinvesteringar 0,6 1,1 0,0 0,1

Finansiellt sparande 0,4 2,1 1,8 2,5

 Offentlig sektor -10,8 -8,1 -5,1 -3,3

 Hushåll 6,2 5,8 5,6 4,6

 Företag 5,0 4,4 1,3 1,2

Källor: Statistiska centralbyrån, Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet.

 Under 1997 minskar de offentliga utgifterna i reala termer och utgiftskvoten

reduceras med två procentenheter, till knappt 66% av BNP, samtidigt som den

offentliga sektorns inkomster växer i nästan samma takt med BNP. Utvidgningen av

antalet utbildningsplatser håller uppe den kommunala konsumtionen på en

oförändrad nivå, medan statens konsumtion minskar, bl.a. som följd av

periodiseringen av försvarsinköp. En sjunkande arbetslöshet bidrar till att

reducera transfereringarna till hushållen. Med de samhällsekonomiska för-

utsättningar som föreliggande prognos anger och de beslut som hittills fattats

vad gäller budgetförstärkningar beräknas den offentliga sektorns finansiella

underskott år 1997 uppgå till 57 miljarder kronor. Detta motsvarar 3,3% av BNP

och skulle innebära att Sverige, vid en strikt tillämpning, inte klarar att upp-

fylla konvergenskriterierna för deltagande i den monetära unionen.I den

ekonomiska vårpropositionen lämnar regeringen förslag till budgetförstärkande

åtgärder utöver det program på sammantaget 118 miljarder kronor som

presenterades i det s.k. konvergensprogrammet i juni 1995. Dessa åtgärder

beräknas vara tillräckliga för att Sverige med betryggande marginal skall klara

underskottskriteriet.

1.2 Den svenska ekonomins utveckling fram t.o.m. år 2001

Utöver den vanliga kortsiktsprognosen, vars perspektiv sträcker sig t.o.m. 1997,

har Finansdepartementet även gjort en analys av den svenska ekonomins utveckling

i ett medelfristigt perspektiv. Man bör vara medveten om att osäkerheten är

mycket stor i kalkyler med detta tidsperspektiv. Två kalkyler har gjorts. Det

s.k. basalternativet, som sträcker sig fram till år 2001, illustrerar en

utveckling med förhållandevis måttfulla antaganden avseende utrymmet för

ekonomisk återhämtning utan att det uppstår inflationsproblem. Det s.k.

högtillväxtalternativet beskriver en utveckling med bl.a. en väl fungerande

lönebildning som leder till att den öppna arbetslösheten faller till fyra

procent år 2000.

 2

Ekonomiska-politiska utgångspunkter

Kalkylerna baseras på den ekonomiska politik och de regler som beslutats av

riksdagen samt den finansierade utbildningssatsning som regeringen nu föreslår.

Däremot beaktas i dessa kalkyler inte de tillkommande budgetförstärkande

åtgärder, utöver 118-miljardersprogrammet, som nu aviseras. I de fall där det

ännu inte finns några politiska beslut och där det är orimligt att tänka sig att

inga nya beslut fattas, har ett tekniskt antagande om kommande beslut gjorts.

För perioden 1997 till 2001 finns exempelvis inga beslut om

arbetsmarknadspolitiska åtgärder. I båda alternativen har det antagits att de

arbetsmarknadspolitiska åtgärderna avtar successivt i relativt långsam takt.

Förutsättningar

De internationella förutsättningarna är desamma i båda alternativen.(Se vidare

kap. 2.) De svenska räntorna och växelkursen skiljer sig dock mellan

alternativen.

Tabell 1.5 Förutsättningar 1996-2001

Årsgenomsnitt

 1996 1997 1998 1999 2000 2001

BNP OECD (16) 2,0 2,5 2,5 2,5 2,5 2,5

KPI OECD (16) 2,4 2,4 2,5 2,5 2,5 2,5

Marknadstillväxt, OECD (14)5,2 6,4 6,0 6,0 6,0 6,0

Tysk ränta, 5 års statsobligation5,25,55,86,0 6,0 6,0

Basalternativ:

Svensk ränta,

5 års statsobligation 7,8 7,2 7,0 7,0 7,0 7,0

ECU-index 117,8 115 114 114 114 114

Högtillväxtalternativ:

Svensk ränta,

5 års statsobligation 7,7 7,0 6,5 6,2 6,2

ECU-index 116 113,5 112 112 112

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

Basalternativet

I ett medelfristigt perspektiv är det mycket svårt att pricka in konjunktur-

vändningar. Kalkylerna är i stället uppbyggda kring ett tekniskt antagande om

att det vid utgången av 1997 finns outnyttjade resurser som kan tas i anspråk,

utan att det uppstår ett inflationstryck i ekonomin. Detta extra expansions-

utrymme är beroende av hur väl arbetsmarknaden och lönebildningen fungerar.

Under 1998 och 1999 antas tillväxten ligga 0,5 procentenheter över en mer

långsiktig trend på 2% per år. Därefter stiger BNP i takt med den underliggande

tillväxten. Genom denna metod fokuseras analysen på vad som krävs avseende t.ex.

budgetförstärkningar för att uppnå balans. Metoden ger däremot begränsad

information om vad som kan hända vid alternativa konjunkturförlopp.

 Tillväxtmöjligheterna vid konstant resursutnyttjande, den s.k. underliggande

tillväxten, avgörs av arbetskrafts- och produktivitetsutvecklingen. Den

sistnämnda faktorn beror i sin tur bl.a. på teknisk utveckling, utbildningsnivån

i landet, konkurrensförhållanden, regelsystem som råder samt på produktionens

kapitalintensitet. I slutet av 1980- och i början av 1990-talet genomfördes

flera genomgripande strukturella reformer i syfte att förbättra ekonomins

långsiktiga funktionsförmåga. Dessa reformer tillsammans med ökade

utbildningsinsatser bör ha bidragit till en högre underliggande tillväxt. I

basalternativet antas den underliggande tillväxten uppgå till 2,0 %, fördelat på

1,4 procentenheter i produktivitetsökning och 0,6 procentenheter i stigande

timsysselsättning.

 En viktig utgångspunkt för scenariet är att inflationen skall hålla sig inom

Riksbankens toleransintervall, dvs mellan 1% och 3%. Under senare tid har

förutsättningarna förbättrats för att detta skall kunna uppnås utan att

penningpolitiken för den skull behöver vara särskilt kontraktiv. Inflations-

förväntningarna har exempelvis sjunkit markant och ligger nu inom tolerans-

intervallet även på längre sikt. Förstärkningen av kronan innebär också att det

inte torde återstå några betydande inflationshot efter den kraftiga

deprecieringen av kronan som skedde 1993-1994.

Tabell 1.6 Försörjningsbalans 1996-2001

Miljarder kronor, 1991 års priser, procentuell förändring

 1996 1997 1998 1999 2000 2001

Privat konsumtion 0,8 1,7 2,2 2,4 2,2 2,2

Offentlig konsumtion 0,9 -1,1 -1,2 -0,8 -0,3 -0,1

 Staten 5,2 -3,3 -1,8 -0,9 -1,0 -0,5

 Kommuner -1,0 0,0 -0,9 -0,7 0,0 0,0

Bruttoinvesteringar 10,0 2,4 7,4 6,1 4,0 4,3

 Näringslivet exkl. bostäder10,92,16,8 7,0 4,7 3,6

 Bostäder 19,2 5,6 15,0 10,0 10,0 10,0

 Offentliga myndigheter 0,1 1,1 3,5 -2,0 -6,2 0,9

Lagerförändringar (bidrag)-1,0 0,1 0,0 0,0 0,0 0,0

Export 4,5 6,1 5,4 5,3 5,1 4,9

Import 5,0 4,7 5,3 5,4 5,6 5,7

BNP marknadspris 1,4 2,0 2,5 2,5 2,0 2,0

Källor: Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet.

 Under perioden 1998-2001 antas löneökningarna i ekonomin som helhet uppgå till

4% per år. Industrins arbetskraftkostnad per producerad enhet stiger med 1,8%

per år i genomsnitt. Konkurrenskraften hålls sålunda uppe på ett helt annat sätt

än under 1970- och 80-talen. Företagen antas vara inställda på att i möjligaste

mån försvara marknadsandelar och reducerar sina vinstmarginaler något under

perioden. Sänkningarna är dock ganska blygsamma och vinstnivåerna beräknas hela

tiden ligga på en hög nivå. Den relativt goda utvecklingen av konkurrenskraften

innebär att nettoexporten beräknas ge ett positivt, men avtagande, bidrag till

tillväxten under hela perioden.

 Den långsiktigt uthålliga inflationsutvecklingen och de förbättrade stats-

finanserna medför att förtroendet för den svenska ekonomin förstärks i en sådan

utsträckning att räntemarginalen mot den tyska 5-åriga statsobligationen krymper

till en procentenhet år 1999. Denna räntemarginal antas förbli oförändrad under

resten av perioden. Det innebär att räntan på en 5-årig svensk statsobligation

ligger på 7%. Växelkursen antas vara oförändrad under perioden 1998-2001, på ett

ECU-index av 114.

Diagram 1.3 Förändring av BNP, sysselsättning och produktivitet 1971-2001

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

 Räntenedgången är en omständighet som innebär att investeringsförut-

sättningarna förblir goda under hela perioden. Lönsamheten beräknas också ligga

på en hög historisk nivå, trots en viss sänkning av företagens vinstmarginaler.

Tillgången på arbetskraft och den goda makroekonomiska miljön med sunda

statsfinanser och prisstabilitet befrämjar långsiktiga investeringar. Den

relativt höga investeringsaktiviteten utgör i sin tur en förutsättning för att

kostnadsdrivande flaskhalsar kan undvikas. Ur denna synvinkel sett föreligger

förutsättningar för en god spiral. Även bostadsbyggandet kan förväntas stiga i

samband med att räntorna sjunker och tillväxten i ekonomin i övrigt tilltar. Det

tidigare mycket låga byggandet medför att bristsituationer relativt snabbt kan

uppkomma på vissa orter i landet.

Tabell 1.7 Nyckeltal 1996-2001

Miljarder kronor, 1991 års priser, procentuell förändring

 1996 1997 1998 1999 2000 2001

KPI dec.-dec. 1,9 2,3 2,2 2,3 2,2 2,2

Timlön 5,3 4,3 4,0 4,0 4,0 4,0

Öppen arbetslöshet 7,2 6,5 6,1 5,8 5,7 5,7

Sysselsättning 0,4 0,9 1,3 1,1 0,6 0,6

Arbetsmarknadspolitiska åtgärder5,25,24,64,0 3,8 3,8

Real disponibel inkomst 0,8 0,3 1,3 2,1 1,9 1,8

Hushållens nettosparkvot 8,3 7,0 6,2 5,9 5,6 5,2

Källa: Finansdepartementet.

 Den förbättring av arbetsmarknadsläget som sker redan under 1997 innebär,

tillsammans med de sjunkande räntorna, att hushållens framtidstro successivt

förstärks. Den privata konsumtionen beräknas därmed kunna öka med drygt 2% per

år under perioden. En viss fortsatt sänkning av hushållens sparkvot antas därmed

ske. Sparkvotsnivån i slutet av perioden ligger dock betydligt högre än

genomsnittet för den senaste 20-årsperioden.

Diagram 1.4 Bidrag från produktionssidan till BNP-tillväxten i Sverige 1980-2001

 Sammantaget bedöms tillväxten uppgå till 2,5% såväl 1998 som 1999. BNP-gapet

beräknas därmed vara slutet. Under den efterföljande perioden antas produktionen

öka i takt med den underliggande tillväxten, 2,0% per år. Denna tillväxt

möjliggör en ökning av sysselsättningen med 124 000 personer och en gradvis

sänkning av den öppna arbetslösheten till 5,7% år 2000. De

arbetsmarknadspolitiska åtgärderna antas då ha minskat till en nivå motsvarande

3,8% av arbetskraften.

 Den relativt goda ekonomiska tillväxten tillsammans med de budgetförstärkande

åtgärder som vidtagits innebär en successiv förbättring av de offentliga

finanserna i det medelfristiga perspektivet. Underskottet i den offentliga

sektorns finansiella sparande på 5,1% av BNP år 1996 vänds till ett överskott år

1999, som år 2001 växer till nära 4% av BNP. Förbättringen beror till största

delen på fallande utgifter i förhållande till BNP. Utgifterna i relation till

BNP reduceras med knappt 10 procentenheter mellan åren 1996 och 2001, medan

inkomsterna i relation till BNP i princip är oförändrade under samma period.

Denna utveckling medför att statsskulden som andel av BNP minskar med knappt 19

procentenheter under perioden 1996 till år 2001, för att år 2001 uppgå till 68,1

% av BNP. Den offentliga sektorns bruttoskuld, definierad enligt EU:s

konvergenskriterium, minskar med knappt 17 procentenheter under samma period och

uppgår år 2001 till 65,0 % av BNP. Med beaktande av de tillkommande

budgetförstärkningar som nu föreslås beräknas de offentliga finanserna vara i

balans år 1998. Budgetförstärkningarna och planerade utförsäljningar av statens

aktieinnehav bidrar till att reducera den konsoliderade bruttoskulden till drygt

60 % år 2001.

Diagram 1.5 Den offentliga sektorns finansiella sparande 1970-2001

Anm.: Den streckade linjen anger finansiella sparandet sedan hänsyn tagits till

de tillkommande budgetförstärkningar som föreslås i vårpropositionen.

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

 3

Diagram 1.6 Den offentliga sektorns brutto- och nettoskuld 1980-2001

Anm.: Den streckade kurvan anger bruttoskulden sedan hänsyn tagits till de

tillkommande budgetförstärkningar som föreslås i vårpropositionen.

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

Högtillväxtalternativet

Högtillväxtalternativet beskriver ett ekonomiskt förlopp där arbetslösheten

reduceras till 4 % år 2000. Antaganden som är gemensamma med basalternativet

är de arbetsmarknadspolitiska åtgärdernas omfattning, förändringen av

medelarbetstiden, produktivitetstillväxten inom olika sektorer samt den

internationella utvecklingen.

 I jämförelse med basalternativet bygger emellertid högtillväxtalternativet på

en i grunden ljusare bild av den svenska ekonomins funktionssätt. Samtliga

aktörer i ekonomin antas agera ansvarsfullt och därmed bidra till en utveckling

som är betydligt bättre än i basalternativet. Det gynnsammare alternativet

kännetecknas av en icke-inflationistisk lönebildning och av en framgångsrik

arbetsmarknadspolitik, vilket tar sig uttryck i en väl fungerande arbetsmarknad

och ett kraftigt stärkt förtroende för den svenska ekonomin. Den

arbetskraftsreserv som finns i utgångsläget kan därigenom bättre tas i anspråk

utan att det uppstår några överhettningstendenser som driver upp löner, priser

och räntor. Detta kan också uttryckas som att jämviktsarbetslösheten antas vara

betydligt lägre än i basalternativet.

 Den väl fungerande lönebildningen leder till ett lägre inflationstryck.

Riksbanken antas därför föra en lättare penningpolitik än i basscenariet med

lägre korträntor som följd. Den mindre inflationsbenägenheten, i kombination med

ett allmänt stärkt förtroende för den svenska ekonomin, resulterar också i lägre

obligationsräntor och en viss förstärkning av den svenska kronan.

Räntemarginalen gentemot den tyska 5-åriga statsobligationen krymper till 0,25

procentenheter år 1999 och ECU-index sjunker till 112 i slutet av 1997 för att

sedan ligga kvar på denna nivå under resten av perioden.

 Som en följd av att arbetsmarknaden fungerar bättre i högtillväxtalternativet

antas utrymmet för ekonomisk återhämtning utan att det uppstår in-

flationsdrivande löneökningar vara betydligt högre än i basalternativet. Under

innevarande år antas tillväxten vara densamma som i basalternativet. Därefter är

dock tillväxten ca 0,7 procentenheter högre i genomsnitt per år. Detta förlopp

möjliggör att den öppna arbetslösheten kan falla till 4 % år 2000.

Tabell 1.8 Arbetsmarknad, tusental personer

 Förändring till 2000

 1995 BasalternativHögtillväxtalternativ

Sysselsättning 3 988 176 291

Reguljär sysselsättning3 931 195 309

Öppet arbetslösa 332 -80 -155

Konjunkturberoende

åtgärder 189 21 21

Utbud 4 320 96 135

Underliggande utbud4 451 94 133

 Genom den gynnsammare ekonomiska utvecklingen tenderar de offentliga

finanserna att förbättras snabbare än i basalternativet, vid ett antagande om

samma regelverk i de båda kalkylerna. Beräkningarna baseras dock på antagandet

att underskottet i den offentliga sektorns finansiella sparande år 2000 skall

vara detsamma, som andel av BNP, som i basalternativet. Detta skapar utrymme

för högre offentlig konsumtion och en sänkning av hushållens inkomstskatter,

vilket ger en positiv effekt på disponibelinkomsten och den privata

konsumtionen. Hushållens framtidstro antas förstärkas så att sparkvoten kan

falla mer än i basalternativet. Den privata konsumtionen blir därigenom en motor

i tillväxtprocessen och beräknas öka med i genomsnitt 2,4 % per år under

perioden 1997-2000. Företagens framtidstro tar sig uttryck i högre investeringar

och fler nyanställningar. Lägre realräntor och ökad köpkraft stimulerar även

bostadsbyggandet. Exportföretagen antas agera mer aggressivt i prissättningen

och kan därför hålla en högre exportvolym. Den svenska industrin väntas också i

högre grad börja producera egna insatsvaror, vilket leder till att importandelen

i exporten sjunker något. Utrikeshandeln ger således ett högre bidrag till

tillväxten än i basalternativet.

 Skillnaderna mellan dessa två kalkyler visar tydligt på vinsterna av en väl

fungerande ekonomi. I högtillväxtalternativet är, jämfört med basalternativet,

år 2000 BNP-nivån 2,6 % högre, 115 000 fler personer har sysselsättning, den

privata konsumtionen är 1,2 % högre och den offentliga konsumtionen ligger 2,3 %

högre.

Tabell 1.9 Högtillväxtalternativet, försörjningsbalans och nyckeltal, 1995-2000

Miljarder kronor, 1991 års priser, procentuell förändring

 1995 1996 1997 1998 1999 2000

Privat konsumtion 0,3 0,8 2,0 2,5 2,7 2,5

Offentlig konsumtion -2,3 0,9 -0,7 -0,5 -0,1 0,3

Bruttoinvesteringar 10,6 10,0 4,6 9,1 7,7 5,8

Lagerförändringar (bidrag)0,5 -1,0 0,1 0,0 0,0 0,0

Export 11,4 4,5 6,1 5,8 5,7 5,5

Import 8,7 5,0 5,0 5,6 5,6 5,8

BNP marknadspris 3,0 1,4 2,5 3,2 3,2 2,7

Nyckeltal:

KPI dec.-dec. 2,6 1,9 2,0 2,0 2,0 2,0

Kostnadstimlön 3,4 5,1 4,0 3,5 3,5 3,5

Öppen arbetslöshet1 7,7 7,2 6,1 5,3 4,6 4,0

Arbetsmarknadspolitiska

åtgärder1 4,4 5,2 5,2 4,6 3,9 3,8

Sysselsättning 1,6 0,4 1,4 2,0 1,8 1,4

1 Som andel av arbetskraften.

Källor: Statistiska centralbyrån, Arbetsmarknadsstyrelsen och

Finansdepartementet.

 4

Diagrambilaga till kapitel 1

Diagram D.1 BNP-utveckling enligt bas- respektive högtillväxtalternativ

Diagram D.2 Arbetslöshet enligt bas- respektive högtillväxtalternativ

 5

Diagram D.3 Sysselsättning och arbetskraft enligt bas- respektive

högtillväxtalternativ

Källor: Statistiska centralbyrån, Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet.

 6

2. Den internationella utvecklingen

Den ekonomiska tillväxten i OECD-området mattades betydligt under andra halvåret

1995. Detta gäller särskilt EU-länderna men också i Förenta staterna har till-

växten dämpats. Den japanska ekonomin tycks däremot vara på väg ut ur en

flerårig stagnation. Avmattningen bedöms vara temporär och den ekonomiska

aktiviteten i EU och Förenta staterna väntas tillta igen senare under

prognosperioden. BNP-tillväxten i OECD-området uppskattas till 2,0 % år 1996 för

att öka till 2,5 % år 1997.

Diagram 2.1 Real BNP-tillväxt i EU, Förenta staterna och Japan

Källor: OECD, Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet.

 Den avmattning som skett inom EU under andra halvåret 1995 berodde på flera

faktorer. Den kraftiga ökningen av de långa räntorna under 1994 slog igenom med

fördröjning och den oro som skapades av valutaturbulensen under våren 1995 hade

negativa effekter. Vidare har den ekonomiska politiken varit stram i EU som

helhet. Underskotten i de offentliga finanserna har reducerats samtidigt som de

monetära förhållandena varit förhållandevis strama. Den effektiva växelkursen

för EU mot resten av världen apprecierade 1994-1995 med negativa konsekvenser

för konkurrenskraften som följd. Den kraftiga lageruppbyggnaden som starkt

bidrog till tillväxten 1994 avtog under våren 1995. Dessa faktorer samt den höga

arbetslösheten medförde att konsumenters och företagares förtroende för den

ekonomiska utvecklingen dämpades markant under slutet av året. Detta hämmar

utvecklingen av privat konsumtion och investeringar i år.

Tabell 2.1 Nyckeltal för EU (15) som helhet

 1990 1991 1992 1993 1994 1995

BNP-tillväxt, % förändring3,0 1,6 0,9 -0,6 2,9 2,6

Privat konsumtion, % förändring3,02,21,8-0,3 1,5 1,9

Inflationstakt 5,0 5,0 4,1 3,3 3,0 3,1

Underskott i offentliga finanser,

% av BNP -3,5 -4,3 -5,2 -6,3 -5,5 -4,7

Skuldkvot i offentlig sektor,

% av BNP 55,2 56,0 60,3 66,2 68,1 71,0

Korta räntor, årssnitt 11,7 11,0 11,2 8,6 6,6 7,0

Långa räntor, årssnitt 11,1 10,3 9,9 8,0 8,2 8,6

Real effektiv växelkurs,

(1987=100)1 109 106 110 94 94 98

Bytesbalans, % av BNP -0,7 -1,3 -1,2 0,0 0,1 0,3

1 Nominell växelkurs diskonterad med enhetsarbetskostnad i

tillverkningsindustin.

Källor: EU-kommissionen och Finansdepartementet.

 Det svaga konjunkturläget består sannolikt en bit in i 1996. Efterhand är

emellertid en förstärkning av den ekonomiska aktiviteten i EU att vänta. De

grundläggande tillväxtförutsättningarna i den internationella ekonomin är bättre

än vid inledningen av 90-talet, då den senaste lågkonjunkturen inleddes.

Hushållens och företagens finansiella ställning är förhållandevis god och de

står därför relativt starka inför en avmattning i konjunkturen. Såväl korta som

långa räntor har fallit och situationen på valutamarknaden ser stabilare ut idag

än för ett år sedan.

 Det lägre ränteläget i EU bedöms gradvis få genomslag. De långa räntorna

börjar idag närma sig de nivåer som rådde innan de började stiga i början av

1994. De korta räntorna har kommit ned betydligt. Mot bakgrund av den låga

inflationen, betydande ledig produktionskapacitet och konjunkturavmattningen kan

dessutom ytterligare penningpolitiska lättnader inte uteslutas. Lönsamheten i

industrin är dessutom hög, sett ur ett historiskt perspektiv, vilket

understödjer investeringarna. Export och investeringar främjas också av att

tillväxten utanför OECD-området väntas bli god under 1996 och 1997 vilket håller

uppe efterfrågan på importvaror från EU. Detta gäller speciellt ekonomierna i

Fjärran Östern, vilka växer med nära 10% per år. I Östeuropa och Sydamerika

ligger tillväxten runt 3-5%. Sammantaget väntas värlshandeln öka med 7- 8% 1996

och 1997.

 Det är främst utvecklingen i Tyskland och Frankrike som drar ner den

genomsnittliga BNP-tillväxten i EU 1996. Efter hand väntas den inhemska

efterfrågan tillta och bidra till att öka BNP-tillväxten i EU till 2,5% år 1997.

Arbetslösheten i EU bedöms minska marginellt under prognosperioden och uppgå

till ca 11% år 1997. Inflationen stabiliseras runt 2,5%. Finanspolitiken väntas

bli fortsatt stram mot bakgrund av att många EU-länder behöver förstärka de

offentliga finanserna. Avmattningen under 1995 och 1996 gör det dock svårare för

en rad länder att klara konvergenskriterierna för de offentliga finanserna till

år 1997.

 Den tyska ekonomin dämpades betydligt 1995, främst under slutet av året. BNP

minskade med 0,5% från tredje till fjärde kvartalet och tillväxten för helåret

stannade vid 1,9%. Inflationstrycket har dämpats och inflationen ligger nu under

2%. Det är främst privat konsumtion och export som utvecklats svagt. Hushållen

är försiktiga, delvis beroende på den höga arbetslösheten som stigit under

inledningen av 1996. I februari uppgick arbetslösheten till 11,3% av

arbetskraften. Finanspolitiken är restriktiv. Bundesbank har gradvis sänkt

styrräntan.

 Den ekonomiska aktiviteten väntas förstärkas igen under prognosperioden, när

inhemsk efterfrågan tilltar. BNP-tillväxten år 1996 bedöms dock endast bli drygt

1 % för att sedan stiga till 2,3 % nästa år. Inflationstakten stabiliseras runt

2% per år.

 I Frankrike skedde en avsevärd avmattning under 1995. Den privata konsumtionen

stagnerade och BNP-tillväxten stannade vid 2,5 % . Den svaga utvecklingen i

slutet av året var delvis, men inte enbart, en effekt av oroligheterna på

arbetsmarknaden i november-december. Exportutvecklingen var också svag bl.a. som

en följd av den effektiva apprecieringen av francen, men också pga den svaga

tillväxten på omkringliggande exportmarknader. Sedan valutakrisen våren 1995 har

penningpolitiken lättats. Trots försök att stimulera den franska ekonomin bedöms

tillväxten stanna vid 1,2 % år 1996. En successiv förstärkning är att vänta och

1997 bedöms tillväxten bli 2,6 %. Inflationen beräknas ligga runt ca 2 % både

1996 och 1997.

 I andra EU-länder har den inhemska eferfrågan hållits uppe relativt väl.

Aktiviteten har dock mattats av i takt med att efterfrågan på export till Tysk-

land och Frankrike har sjunkit. I Storbritannien vek konjunkturen av 1995. BNP-

tillväxten för helåret blev 2,6%. Tillväxten hämmades av lageravveckling samt en

svagare utveckling än väntat vad gäller export och privat konsumtion. Industrin

gynnas dock av att det brittiska pundets effektiva växelkurs har deprecierat

realt under de sista åren i motsats till t.ex D-marken. Privat konsumtion väntas

påverkas positivt av genomförda korträntesänkningar och BNP-tillväxten bedöms

bli ca 2% år 1996 för att sedan öka till 2,5% år 1997. I Italien har deprecie-

ringen av liran resulterat i en mycket god exportutveckling under 1995, men

exporten väntas påverkas negativt av avmattningen på närliggande marknader.

Indikatorerna pekar på en fortsatt svag konsumtionsutveckling.

 De nordiska länderna har under de senaste två åren haft en avsevärt starkare

tillväxt än övriga OECD-länder. Liksom i Europa i övrigt mattades tillväxten av

under loppet av 1995.

 I Danmark dämpades under 1995 tillväxten betydligt för de två viktigaste

drivkrafterna bakom de senaste årens kraftiga tillväxt: export och privat

konsumtion. Under 1996 förutses en fortsatt dämpad utveckling av exporten och

den inhemska efterfrågan mot bakgrund av en väntad svag ekonomisk utveckling i

kontinentala Europa och en fortsatt stram inriktning av finanspolitiken i

Danmark. För 1997 föreligger goda förutsättningar för en förstärkning av

tillväxten. En väntad uppgång i marknadstillväxten för exporten och en nedgång i

sparkvoten bidrar till detta. Härmed kan arbetslösheten reduceras något.

Inflationstakten beräknas ligga kring 2½ % under prognosperioden.

 I Finland uppgick BNP-tillväxten 1995 till 4,3%. Tillväxten blev härmed nästan

lika stark som 1994 trots en viss försvagning mot slutet av året. För 1996 och

1997 förutses en nedgång i tillväxten till en årstakt omkring 3% till följd av

en dämpad exporttillväxt, en lägre lönetillväxt samt effekterna av

saneringsprogrammet för de offentliga finanserna. En fortsatt, om än begränsad,

nedgång i den höga arbetslösheten är sannolik. Den för närvarande mycket låga

inflationstakten beräknas stiga något, till knappt 2½ % år 1997.

 I Norge har den ekonomiska aktiviteten ökat kraftigt under de senaste två

åren. För 1995 beräknas BNP-tillväxten ha uppgått till 3,7%, varav 3,2% i

Fastlands-Norge. Sysselsättningen har ökat, de offentliga finanserna har

förstärkts samtidigt som inflationen har legat på en förhållandevis låg nivå.

1996 förutses tillväxttakten i BNP bli av ungefär samma storleksordning som

1995. En dämpning av tillväxttakten till ca 2 1/4% är att vänta 1997 mot

bakgrund av en lägre ökningstakt i oljeproduktionen samt en dämpning av

tillväxten i den privata konsumtionen. Arbetslösheten beräknas minska från ca 5%

1995 till närmare 4% 1997. Inflationstakten väntas ligga kvar kring 2 - 2½%

under de närmaste två åren.

Tabell 2.2 BNP-tillväxt, KPI och arbetslöshet

Årlig procentuell förändring

 1994 1995 1996 1997

BNP:

Förenta staterna 3,5 2,1 2,2 2,5

Japan 0,5 0,9 2,2 2,7

Tyskland 2,9 1,9 1,1 2,3

Frankrike 2,9 2,5 1,2 2,6

Storbritannien 4,1 2,6 2,0 2,6

Norden 3,8 3,4 2,2 2,4

OECD (14) 2,8 2,1 2,0 2,5

EU 2,9 2,6 1,7 2,5

Konsumentpriser:

OECD (14) 2,3 2,3 2,4 2,4

EU 3,0 3,1 2,7 2,6

Norden 1,8 2,3 1,9 2,6

Arbetslöshet i % av arbetskraften:

OECD (14) 8,0 7,8 7,9 7,9

EU 11,5 11,1 11,0 10,9

Norden 10,7 9,7 9,1 8,7

Källor: OECD, Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet.

 I Förenta staterna dämpades BNP-tillväxten betydligt det fjärde kvartalet

1995. Den inhemska efterfrågan försvagades, då både privat konsumtion och

investeringar utvecklades dåligt. En tillfällig faktor som också bidrog var att

den offentliga konsumtionen minskade kraftigt mot slutet av året till följd av

stängningen av vissa myndigheter. Orsaken till detta var avsaknaden av en

uppgörelse beträffande den federala budgeten för budgetåret 1996. Därutöver

avtog takten i lageruppbyggnaden. Penningpolitiken lättades under 1995. BNP-

tillväxten för helåret 1995 uppgick till 2,1 %. Förutsättningarna för en

förstärkning av tillväxttakten är förhållandevis gynnsamma. Exporten väntas

utvecklas väl tack vare en relativt hög tillväxt i vissa ekonomier i Asien och

Latinamerika.Till följd av försvagningen av BNP-utvecklingen mot slutet av 1995,

beräknas emellertid tillväxten 1996 att stanna vid 2,2 % för att sedan stiga

till 2,5 % nästa år. Konsumentpriserna väntas ligga runt 3 % såväl 1996 som

1997.

 Den japanska ekonomin utvecklades mycket svagt under 1995, men mycket pekar

på att en återhämtning nu är på väg. Under första halvan av 1995 inverkade

jordbävningen i Kobe, appreciering av yenen samt sjunkande aktie- och

fastighetspriser negativt på hushållens och företagens framtidstro. Den privata

konsumtionen utvecklades svagt. Under andra halvan av 1995 genomfördes åtgärder

i syfte att få till stånd en depreciering av yenen gentemot dollarn och att

stimulera den inhemska efterfrågan. Åtgärderna tycks ha fått avsedd effekt, då

hushållens och företagens framtidstro har förbättrats. Penningpolitiken lättades

under 1995. Den finansiella sektorns ansträngda situation består emellertid. Den

förbättrade framtidstron, deprecieringen av yenen, den relativt goda

exportefterfrågan samt ytterligare, ännu inte materialiserade, effekter av

stimulansåtgärderna talar för att tillväxten för 1996 blir 2,2 %. År 1997 bedöms

tillväxten bli 2,7 %.

Risk för sämre utveckling

Det går dock inte att bortse från risken att utvecklingen blir mer negativ än

förväntat, speciellt i EU.

 De största bidragen till en ökad tillväxt väntas komma från inhemsk

efterfrågan och denna hämmas i nuläget av företagens och konsumenternas

bristande förtroende för den ekonomiska utvecklingen. Tidigare erfarenheter

tyder på att när väl förtroendet börjar vika kan det ta tid innan det vänder

uppåt igen. Speciellt viktigt ur detta perspektiv blir hur arbetslösheten

utvecklas då denna starkt påverkar stämningsläget bland hushåll.

 Den osäkerhet som finns om den framtida ekonomiska politiken i EU och indirekt

medlemsländernas möjligheter att klara konvergenskraven för den tredje etappen

av den monetära unionen (EMU) kan leda till förnyad turbulens på valuta- och

räntemarknader med negativa effekter.

 Även om de nominella räntorna har sjunkit, är realräntorna fortsatt relativt

höga då inflation och inflationsförväntningar också minskat. Detta gäller

framförallt de långa räntorna, vilka dessutom återigen stigit något sedan början

av året.

Utsikterna fram till år 2001

I de medelfristiga kalkylerna antas tillväxten i OECD-området bli 2,5% per år

mellan 1998 och år 2001. Detta motsvarar den potentiella tillväxten, dvs. summan

av ökningen av produktiviteten och ökningen av arbetskraften. Detta utgör

samtidigt den tillväxt som på sikt kan upprätthållas utan att löner och priser

accelererar. Den genomsnittliga BNP-tillväxten i OECD-området har under den

senaste femtonårsperioden legat nära 2,5% per år. Eftersom industriländerna

befinner sig i olika konjunkturfaser bedöms de aggregerade tillväxttalen för

världsekonomin variera i relativt liten utsträckning under perioden för OECD-

området i sin helhet. Något explicit konjunkturmönster har inte antagits.

 Inflationstakten bedöms stabiliseras på nivåer runt 2,5% fram till prog-

nosperiodens slut. Denna bedömning reflekterar att det har skett en omställning

i industriländerna till en situation med lägre inflation än under 1970- och

1980-talen. Betydelsen av låg inflation betonas idag av alla centralbanker och

regeringar.

Diagram 2.2 BNP-tillväxt och inflation i OECD, 1970-2001

Årlig procentuell förändring

Källor: OECD och Finansdepartementet.

 7

3. Utrikeshandeln

Sveriges export av varor fortsatte att öka starkt under 1995, även om

expansionen avtog mot slutet av året. Drivkraften i exportutvecklingen förra

året var en relativt stark internationell konjunktur samt kvardröjande effekter

av den konkurrenskraftsförbättring som skett under de två senaste åren. Under

1996 väntas en temporär avmattning av den internationella tillväxten samtidigt

som apprecieringen av den svenska kronan beräknas innebära att svensk

exportindustri tappar marknadsandelar. Nästa år förutses exporten öka i takt med

den stigande internationella efterfrågan. Sammantaget beräknas varuexporten växa

med ca 5 % 1996 och med ca 7% 1997. Även varuimporten ökade starkt under 1995.

Bakom uppgången låg en snabb förbättring av industrikonjunkturen. I år avtar

importökningen i samband med att tillväxten i ekonomin dämpas. P.g.a.

sammansättningseffekter förutses importuppgången vara relativt oförändrad under

1997 trots att aktiviteten i ekonomin stiger igen. Den totala varuimporten ökar

med ca 5 % såväl 1996 som 1997.

 Tillväxten inom OECD14-området avtog mot slutet av 1995 och väntas bli

fortsatt svag under 1996. Försvagningen i år beror framför allt på en avmattning

i Europa. Förutsättningarna för att svackan blir temporär anses goda och att

1997 blir ett år med betydligt högre tillväxt. I Förenta staterna och Japan

väntas tillväxten vara relativt stark. Utanför OECD-området växer efterfrågan i

betydligt snabbare takt, runt 10 % per år, och ger ett starkt positivt bidrag

till den totala marknadstillväxten. Sammantaget uppgår marknadstillväxten till

ca 6 % 1996 och ca 7% 1997.

 Under 1995 gynnades exportföretagen av kvardröjande effekter av

konkurrenskraftsförbättringen i samband med deprecieringen av kronan under 1993

och 1994. Marknadsandelsvinsten uppgick till ca 4 %, trots att de sammanvägda

svenska exportpriserna steg snabbare än de internationella konkurrentpriserna.

Under 1996 och 1997 antas kronan appreciera med ca 7 % respektive ca 2 %, mätt

som årsgenomsnitt. Apprecieringen förutses leda till en kraftig press nedåt på

företagens prissättning. Under de senaste åren har vinstmarginalerna avsevärt

förbättrats och lönsamheten är god. Mot bakgrund av detta verkar det rimligt att

företagen värnar om sitt internationella konkurrensläge genom att hålla priserna

nere och sänka vinstmarginalerna. Dessutom byggs produktionskapaciteten ut

ytterligare under 1996 vilket också torde medföra att företagen pressar priserna

för att inte tappa marknadsandelar i alltför stor utsträckning. Trots kraftigt

sänkta svenska exportpriser höjs dock relativpriset med ca 2 % under 1996 och

med ca 1/2 % under 1997. Svensk exportindustri antas tappa marknadsandelar med

drygt 1 % under perioden.

 8

Diagram 3.1 Export, marknadstillväxt och marknadsandelar för bearbetade varor i

OECD (14), 1987-1997

Källor: Statistiska centralbyrån, Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet.

 Skogsindustrin svarar för en större andel av exporten i Sverige än i flertalet

andra länder. Detta medför att exportutvecklingen för industrin totalt påverkas

av efterfrågan på skogsprodukter under prognosperioden. Denna efterfrågan har

avtagit under 1995 och beräknas vara svag även under första halvåret 1996

p.g.a. alltför stora lager. År 1997 beräknas lageravvecklingen vara avslutad och

efterfrågan stiga på nytt. Den totala exporten påverkas därmed negativt under

1996 och positivt 1997 av lageromslaget inom skogssektorn.

 I ett medelfristigt perspektiv, fram till år 2001, ökar exporten med mellan 5

% och 6 %, vilket är något lägre än världsmarknadstillväxten. Svenska exportörer

bedöms tappa marknadsandelar trendmässigt med mellan 1/2 % till 1 % i takt med

att marknaden växer och konkurrensen ökar. Under hela perioden väntas exporten

till OECD-området utvecklas lite svagare än exporten till övriga världen.

 Importen av varor ökade starkt under 1994 och 1995. Bakom uppgången låg

framför allt en snabb förbättring av industrikonjunkturen med höga tillväxttal

för såväl export som maskininvesteringar. I år bedöms importens ökningstakt avta

markant i samband med att tillväxten i den svenska ekonomin dämpas.

Varuexportens och maskininvesteringarnas ökningstakt halveras i princip och

lagerstockarna ligger på oförändrad nivå efter en betydande ökning förra året.

Efterfrågan på import av bearbetade varor växer därmed betydligt långsammare än

under fjolåret, vilket gör att importen av bearbetade varor bedöms öka med ca

5%, att jämföra med ca 12% 1995. Nästa år stiger BNP något snabbare än i år.

Sammansättningseffekter gör dock att importefterfrågan ökar i relativt

oförändrad takt. Den totala varuimporten ökar med ca 5% såväl i år som nästa år.

 Under perioden fram till år 2001 antas importen öka med mellan 5% och 6%. Det

innebär att den även fortsättningsvis antas stiga något snabbare än den inhemska

efterfrågan, dvs importen vinner i viss mån marknadsandelar gentemot inhemsk

produktion. Detta antas främst ske som ett resultat av en fortsatt ökad

internationell specialisering.

Tabell 3.1 Export och import av varor

 MiljarderProcentuell volymutvecklingProcentuell

prisutveckling

 Kr

 1995 1995 1996 1997 1995 1996 1997

Varuexport

Bearbetade varor 484,8 12,8 5,4 6,8 7,5 -3,5 0,0

Fartyg 2,2 -70,6 96,4 3,1 11,9 -9,9-2,3

Petroleumprodukter 10,8 -7,7 -2,0 5,0 7,0 -6,0 -3,8

Övriga råvaror 66,0 7,3 -1,5 4,8 12,8 -13,6 2,9

Summa varuexport 563,8 10,6 4,8 6,6 8,1 -4,7 0,2

Varuimport

Bearbetade varor 374,3 13,2 5,0 5,4 4,8 -3,5 0,5

Fartyg 1,1 -64,5 212,0 -13,1 6,0 -2,0-2,3

Råolja 15,0 -8,5 6,9 3,2 1,0 -7,2-3,8

Petroleumprodukter 11,8 -4,1 -1,9 -0,7 -0,6 -7,2 -2,3

Övriga råvaror 55,5 -2,1 3,7 1,8 8,9 -5,6 -0,6

Summa varuimport 457,8 9,2 5,2 4,6 5,0 -4,0 0,2

Anm.: Varuexporten är i tabellen redovisad enligt utrikeshandelsstatistiken.

Denna har till följd av ändrade statistikrutiner i samband med EU-inträdet

resulterat i en överskattning av den faktiska exporten 1994. I

nationalräkenskaperna har man sökt kompensera för detta genom att lägga in en

korrigering på -3,5 miljarder kronor andra halvåret 1994. Exportutvecklingen år

1995 enligt nationalräkenskaperna respektive utrikeshandelsstatistiken skiljer

sig dessutom åt av ytterligare ett skäl. Tidigare korrigerades i

nationalräkenskaperna för den del av exporten som bestod av återinförsel. Detta

är inte längre möjligt, varför exportutvecklingen i nationalräkenskaperna

överdrivs med storleken på återinförseln.

Källor: Konjunkturinstitutet, Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

 Nettoexporten har under de tre senaste åren bidragit starkt till tillväxten.

Särskilt betydande blev bidraget 1993 då exporten sköt fart, samtidigt som den

inhemska efterfrågan föll dramatiskt. Under 1994 sjönk bidraget från ca 3

procentenheter till ca 1 procentenhet då importen ökade kraftigt trots att

konsumtionen fortfarande var svag. En viss normalisering av importen under 1995,

i kombination med en fortsatt stark export, resulterade i att bidraget ökade

till ca 1,5 procentenheter. I år bedöms tudelningen i ekonomin minska i takt med

att den inhemska efterfrågan ökar samtidigt som exporten utvecklas relativt

svagt. Nettoexportens bidrag till BNP-ökningen blir därmed obetydlig för att

nästa år öka till ca 1 procentenhet då exporten återigen blir något starkare.

 Bytesbalansen visade ett överskott på ca 35 miljarder kronor 1995 vilket var

en förbättring med ca 30 miljarder jämfört med 1994. Förbättringen beror på en

betydligt starkare handelsbalans. Övriga poster försämrades däremot.

Handelsbalansen förstärktes av att exporten ökade snabbare än importen avseende

såväl volym som priser. Priseffekten1 på handelsbalansen uppgick till ca 13

miljarder kronor. I år väntas överskotten i såväl handelsbalans som bytesbalans

bli något lägre då exporten utvecklas svagare än importen. Nästa år är förhål-

landet omvänt och överskotten stiger igen.

Tabell 3.2 Bytesbalans

Miljarder kronor

 1994 1995 1996 1997

Varuexport 468,1 566,6 565,9 604,3

Varuimport 399,1 458,4 463,1 485,3

Korrigeringspost -1,9 0 0 0

Handelsbalans 67,1 108,2 102,7 119,0

Sjöfartsnetto 9,4 9,9 10,9 11,8

Övriga transporter 0,7 -0,5 -1,0 -1,4

Resevaluta -15,8 -14,1 -14,3 -14,8

Övriga tjänster 2,8 -1,8 -1,5 -1,0

Tjänstebalans -2,8 -6,5 -5,9 -5,3

Löner 1,2 0,5 0,3 0,2

Avkastning på kapital -44,6 -46,0 -49,4 -48,2

 därav

 räntenetto -60,3 -64,1 -63,5 -63,0

 direktinvesteringar 16,4 21,0 17,0 16,9

 portföljaktier -0,7 -2,8 -2,9 -2,2

Övriga transfereringar -14,3 -21,2 -16,7 -21,7

Bytesbalansen 6,4 35,0 31,1 43,8

Andel av BNP 0,4 2,1 1,8 2,5

Anm.: Bytesbalansen är enligt Riksbankens definition.

Källor: Konjunkturinstitutet, Riksbanken och Finansdepartementet.

 Resevalutanettot försämras marginellt under prognosperioden. Utlandsresandet

antas öka snabbare än utländsk turism i Sverige men försämringen av

resevalutanettot dämpas av att det blir billigare att resa utomlands till följd

av apprecieringen av kronan. Sjöfartsnettot och handel med övriga tjänster

förbättras under perioden och sammantaget förstärks tjänstebalansen något både

1996 och 1997.

 Räntenettot beräknas förbli i stort sett oförändrat under prognosperioden

trots överskott i bytesbalansen och apprecieringen av kronan. Orsaken till detta

är att svenska aktörer ökar sitt aktieinnehav istället för att minska den

räntebärande utlandsskulden. Därmed minskar inte räntebetalningarna i någon

större omfattning. Dessutom ingår numera även räntebetalningar på finansiella

derivat i räntenettot vilket främst belastar utflödet och därmed drar ned

räntenettot. Avkastningen på både utländska investeringar i Sverige och svenska

investeringar utomlands minskar sannolikt under prognosåren. Resultatet blir att

överskottet i avkastningen på direktinvesteringar minskar eftersom svenska

tillgångar utomlands är betydligt större än utlandets tillgångar i Sverige.

 Under 1996 och 1997 påverkas också bytesbalansen av medlemskapet i EU.

Nettobelastningen på bytesbalansen av avgiften till EU och återflödet till

Sverige uppgick till ca 8 miljarder kronor år 1995 samt beräknas uppgå till ca 5

miljarder kronor 1996 och till ca 10 miljarder kronor 1997.

**FOOTNOTES**

 1 Priseffekten beräknas som skillnaden mellan faktisk

handelsbalans och handelsbalans vid oförändrat relativpris

mellan exporten och importen, dvs. exportpriserna utvecklas

parallellt med importpriserna.

 9

4. Näringslivets produktion

Näringslivets produktion steg med knappt 5% förra året. Den exportledda

uppgången spred sig successivt till allt fler delar av näringslivet. De sektorer

som främst riktar sig mot hushållen hade dock en betydligt svagare utveckling.

Mot slutet av 1995 mattades dock industrikonjunkturen av till följd av lägre

internationell tillväxt och effekterna av den starkare kronan.

Tabell 4.1 Näringslivets produktion

Procentuell volumförändring

 1994 1995 1996 1997

Jordbruk, fiske och skogsbruk1,6 6,3 0,0 2,0

Industri 13,8 9,4 2,8 5,4

El, gas, värme och vattenverk-2,7 3,4 1,0 2,5

Byggnadsindustri -4,5 0,7 3,9 2,7

Näringslivets tjänster 3,7 3,4 2,0 1,6

Summa näringsliv 5,1 4,9 2,1 2,7

Källor: Konjunkturinstitutet, Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

 Produktionen i näringslivet beräknas öka med 2% i år och med knappt 3% 1997.

Innevarande år dämpas produktionstillväxten av en avmattning i

exportutvecklingen. Lagercykeln bidrar dessutom negativt till den inhemska

efterfrågeutvecklingen under 1996. Lageromslaget drar ned produktionen inom

industrisektorn som förväntas öka med knappt 3% i år mot drygt 9% förra året.

 Drivande för produktionstillväxten i näringlivet i år är den fortsatt starka

investeringsutvecklingen. Ökningstakten för investeringarna i de

industrirelaterade sektorerna är i en nedgångsfas nästan lika stor som i slutet

på konjunkturtoppen. Dessutom ger infrastruktursatsningarna och uppgången i

bostadsbyggandet ett positivt bidrag till produktionen. Det innebär att sektorer

såsom uppdragsverksamhet och byggnadsindustrin kan förväntas växa relativt

kraftigt i år.

 Nästa år förutses en tilltagande europeisk tillväxt samt en uppgång i den

privata konsumtionen innebära en stark efterfrågan på industrivaror. Uppgången i

industrikonjunkturen beräknas komma till stånd utan att några flaskhalproblem

uppstår. Den produktionsutbyggnad som förväntas 1995 till 1997 innebär att

kapacitetsutnyttjandet faller. Uppgången i den privata kon-sumtionen beräknas ge

ett positivt bidrag till de komsumtionsrelaterade delarna av

tjänsteproduktionen. Av tjänsteproduktionen går 40% till privat konsumtion.

 I det medelfristiga perspektivet beräknas tudelningen mellan en expanderande

exportsektor och en stagnerande hemmamarknadssektor minska. Lägre realräntor och

stigande disponibelinkomster förutses leda till en stabil uppgång av både

bostadsproduktionen och av produktionen i de hemma-marknadsorienterade delarna

av näringslivet. Den höga lönsamheten samt god tillgång på välutbildad

arbetskraft borgar för att en måttlig expansion kommer till stånd utan

överhettningstendenser.

4.1 Industrin

Industrikonjunkturen mattades av andra halvåret 1995 och försvagades ytterligare

under första kvartalet i år. Uppbromsningen märks tydligast i den cykliska

basindustrin. Efterfrågan på skogsprodukter dämpades kraftigt mellan 1994 och

1995, till stor del till följd av en tidigare lageruppbyggnad bland

slutanvändarna. Branschen har försökt motverka en lageruppbyggnad med

produktionsneddragningar under hösten och inledningen av 1996. Lagren ligger

dock fortfarande på för hög nivå. Den underliggande efterfrågeutvecklingen

bedöms dock vara hygglig samtidigt som en successiv förstärkning i det

europeiska konjunkturläget antas medföra en kraftig produktionsuppgång för

basindustrin under loppet av andra halvåret 1996.Förra året gynnades svensk

industri av den höga ökningstakten för bruttoinvesteringarna både i Sverige och

i Europa. Svensk industri är i hög grad specialiserad på investeringsvaror. Den

oväntat kraftiga avmattningen i Europa i år förväntas innebära en dämpad

investeringsutveckling. Sam-mantaget försämras tillväxtförutsättningarna för

svensk industri i år jämfört med förra året. Denna bild bekräftas av

Konjunkturinstitutets månadsbarometer från februari som visar dämpade

produktionsplaner för första halvåret. Det som begränsar konjunkturavmattningen

är den fortsatt positiva utvecklingen för teleproduktindustrin där den

underliggande efterfrågan är fortsatt stark.

 Under loppet av 1996 förutses industriproduktionen åter börja öka. Företagens

investeringsplaner innebär en fortsatt kraftig utbyggnad av

produktionskapaciteten. Kapitalstocken beräknas växa med ungefär 6% enbart under

1996. Det europeiska konjunkturläget förutses successivt förstärkas från och med

andra halvåret 1996 vilket tillsammans med låga räntor väntas innebära att

investeringskonjunkturen i Europa vänder uppåt.

 De svenska industriföretagen antas uppvisa ett mycket återhållsamt

prisbeteende både 1996 och 1997. Därigenom beräknas också den svenska industrin

kunna växa i takt med den europeiska efterfrågeutvecklingen under nästa år.

Under 1997 beräknas också produktionen inom den inhemskt orienterade

konsumtionsvaruindustrin vända uppåt när den privata konsumtionen förstärks.

 Industrins faktiska kapacitetsutnyttjande låg ännu under fjärde kvartalet 1995

på relativt höga 88,3%, vilket är endast 1,7 procentenheter lägre än högsta

utnyttjandegrad under föregående högkonjunktur. Mot bakgrund av den måttliga

exportillväxten samt av att ny produktionskapacitet tas i bruk under året bedöms

kapacitetsutnyttjandet successivt sjunka. Därigenom kan den förutsedda

produktionsuppgången mot slutet av 1996 samt under 1997 komma till stånd utan

tendenser till överhettning, vilket väntas bidra till en lugn prisutveckling.

Tabell 4.2 Nyckeltal för industrin

Procentuell förändring

 1994 1995 1996 1997

Industriproduktion 13,8 9,4 2,8 5,4

Lönekostnad per timme 3,1 5,5 5,3 4,2

Produktivitet 8,4 3,4 1,7 2,3

Enhetsarbetskostnad, (ULC) -4,9 2,0 3,5 1,9

14 OECD-länders ULC -2,1 0,4 1,3 1,4

14 OECD-länders ULC, SEK -0,4 2,0 -5,8 -0,8

Relativ ULC, SEK -4,5 0,0 9,9 2,7

Vinstmarginal, förändring 1,1 2,3 -2,3 -0,6

Bruttoöverskottsandel1 35,2 41,3 35,2 34,1

1 Bruttoöverskottsandel avser andelen av förädlingsvärdet till faktorpris.

Uppgifterna över lönsamhetsutvecklingen avser industri exkl.

petroleumraffinaderier och varv.

Anm.: Konkurrensländernas ULC (Unit Labour Cost, dvs. Arbetskostnad per

producerad enhet) och växelkurser är viktade med OECD:s konkurrensvikter, som

tar hänsyn till konkurrensen med både export och hemmaproduktion på

exportmarknaden. Konkurrensen gentemot länderna utanför OECD-området är inte

inkluderad.

Källor: Konjunkturinstitutet, Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

 Mellan 1992 och 1995 sjönk industrins relativa enhetsarbetskostnad räknat i

gemensam valuta med 32% jämfört med Sveriges 14 viktigaste konkurrentländer.

Merparten av förbättringen beror på kronförsvagningen men den kan också delvis

förklaras av relativt återhållsamma löneökningar samt den historiskt sett snabba

produktivitetstillväxten. Den positiva utvecklingen bryts i år. Lönekostnaderna

stiger mer än i omvärlden samtidigt som produktivitetstillväxten avtar.

Löneutvecklingen i år sammanhänger dock med industrins mycket höga vinstläge

åren 1994-1995 snarare än med situationen framöver. Därtill skedde

lönejusteringar relativt sent under år 1995, vilket ger en förhållandevis hög

ökning av genomsnittslönen år 1996 jämfört med år 1995. Nästa år väntas avmatt-

ningen i industrikonjunkturen bidra till att lönekostnaderna utvecklas ungefär i

takt med omvärlden samtidigt som produktivitetsstillväxten ökar igen. Den

antagna apprecieringen av kronan innebär dock att konkurrenskraften försvagas.

Räknat i gemensam valuta beräknas industrins relativa enhetsarbetskostnad öka

med knappt 13% från 1995 till 1997, jämfört med Sveriges 14 viktigaste

konkurrentländer. Svensk industris kostnadsläge måste ändå betraktas som

fortsatt fördelaktigt i ett internationellt perspektiv. Möjligheterna till

sänkningar av vinstmarginalerna som ett sätt att motverka de negativa effekterna

av kronförstärkningen är utifrån detta perspektiv goda.

 Industrins lönsamhet, mätt som driftsöverskottet brutto som andel av

förädlingsvärdet, steg ytterligare förra året och nådde en topp på drygt 41%

vilket är mycket högt såväl vid en historisk som vid en internationell

jämförelse. Lönsamhetsförbättringen beror till största delen på kraftigt

stigande världsmarknadspriser på råvarubaserade produkter, som utgör en större

andel av den totala industriproduktionen i Sverige än i merparten andra OECD-

länder.

 I prognosen för 1996 har antagits att kronan apprecieras med ca 7%, mätt som

årsgenomsnitt, vilket motsvarar ungefär oförändrad växelkurs jämfört med läget i

slutet av mars. Konjunkturomslaget för de råvarubaserade sektorerna har lett

till ett rejält internationellt prisfall under hösten och under första kvartalet

1996. Detta tillsammans med kronapprecieringen beräknas innebära att

insatsvarukostnaden sjunker med knappt 1% 1996. Stigande lönekostnadsökningar

medför ändå att de totala rörliga kostnaderna ökar något i år.

 Försvagningen i industrikonjunkturen innebär att utrymmet för ytterligare

prisökningar är begränsat framdeles. Den planerade kapacitetsutbyggnaden inom

exportindustrin väntas också leda till ett återhållsamt prisbeteende hos

exportföretagen medan hemmamarknadsföretagen antas behöva genomföra smärre

marginalförstärkningar i år. Exportföretagens historiskt sett mycket höga

vinstmarginaler ger utrymme för ett aggressivt prisbeteende. Detta stöds också

av Konjunkturinstitutets industribarometer från februari där det framgår att

företagen planerar att sänka sina priser mätt i svensk valuta. Produktpriserna

bedöms sammanvägt sänkas med drygt 2% 1996.

Diagram 4.1 Industrins bruttoöverskottsandel 1980-1997

Källor: Konjunkturinstitutet, Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

 Nästa år beräknas insatsvarukostnaderna stiga med 2% när den internationella

konjunkturen vänder upp igen. Lönekostnadsökningar något över omvärldens medför

att de rörliga kostnaderna sammantaget ökar med 2%. Kronapprecieringen antas

exportföretagen möta med sänkta marginaler. Sammantaget medför prognosen att

industrins lönsamhet sjunker avsevärt från 1995 till 1997. Ställt i förhållande

till den höga utgångsnivån är dock lönsamhetsförändringen sannolikt av mindre

betydelse för industrins fortsatta expansionplaner. Vinstandelen som beräknas

uppgå till 34% 1997 är då fortfarande på god europeisk nivå och högre än

genomsnittet för den senaste 15-årsperioden som ligger på drygt 28 %.

4.2 Byggnadsverksamheten

Byggproduktionen steg med knappt 1% förra året efter att ha minskat med

sammantaget 25% mellan 1990 och 1994. Under prognosperioden beräknas byggandet

öka med 7%. Uppgången under 1995 kan delvis tillskrivas de mycket omfattande

statliga åtgärder som vidtagits. Det gäller bland annat stöd till kommunala ROT-

åtgärder, bidrag till bostadsbyggandet samt möjlighet till direktavdrag för

bygginvesteringar i näringslivet. Den höga real-räntan innebar dock att det

räntekänsliga bostadsbyggandet föll med ytterligare 28 %. Bostadsbyggandets

andel av BNP har inte varit så lågt under hela efterkrigstiden. Näringslivets

bygginvesteringar steg också under året främst på grund av ett kraftigt ökat

industribyggande. Industrins höga lönsamhet samt det höga kapacitetsutnyttjandet

ligger bakom uppgången.

Tabell 4.3 Byggnadsverksamhet

 Miljarder Årlig procentuell förändring

 Kr 1995

 Löpande

 priser 1994 1995 1996 1997

Byggnadsinvesteringar113,2 -9,6 -3,1 7,4 3,5

 Näringslivet 57,2 11,6 13,7 5,6 3,4

 Myndigheter 27,8 10,8 0,1 0,0 1,4

 Bostäder 26,7 -35,3 -27,9 19,2 5,6

Reparationer och underhåll84,8 4,5 8,7 -1,0 1,5

Totalt 198,0 -4,7 1,4 3,92,7

Källor: Konjunkturinstitutet, Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

 Det låga igångsättandet av bostäder 1994 till 1995 innebär att mycket få

bostäder färdigställs innevarande år. En fortsatt sysselsättningsökning samt

sjunkande realräntor beräknas dock leda till stigande bostadsefterfrågan.

Därigenom förväntas vakansgraderna sjunka markant i expansiva områden vilket

reducerar osäkerheten vid bostadsbyggande. Bostadsräntorna beräknas också ha

nått nivåer som möjliggör en relativt stor uppgång i bostadsproduktionen.

Bostadsbyggandet stiger därigenom hela prognosperioden. Till följd av att de

tidigare beslutade temporära bidragen till bostadsproduktion försvinner 1997,

beräknas bostadsinvesteringarna då öka i mindre omfattning än i år.

Industribyggandet expanderar ytterligare i år för att sedan falla tillbaka något

under 1997 när en del stora anläggningar i basindustrin färdigställs. Ett antal

större avgiftsfinansierade infrastrukturprojekt drar upp byggandet under hela

perioden. Den prognosticerade uppgången i den privata konsumtionen samt fallande

räntor väntas också innebära en viss uppgång för bygginvesteringarna inom

varuhandel och fastighetsförvaltning under 1997. Uppgången sker dock från låga

nivåer. Sammantaget beräknas byggnadsverksamheten stiga med knappt 4% i år och

med knappt 3% 1997.

 10

5. Arbetsmarknad

Uppbromsningen av tillväxten har inneburit att också arbetsmarknadsläget

försvagats påtagligt det senaste halvåret. Antalet sysselsatta och lediga

platser planade ut samtidigt som antalet varsel om uppsägningar och konkurser

steg.

 Den öppna arbetslösheten har det senaste halvåret legat något över föregående

års nivå. Däremot har antalet deltagande i konjunkturberoende

arbetsmarknadspolitiska åtgärder varit färre. Summan av åtgärder och öppet

arbetslösa har därmed varit lägre än för ett år sedan. Skillnaden har dock

minskat kontinuerligt och var i februari 1996 endast två tiondelar. Antalet

öppet arbetslösa uppgick till ca 330 000 personer, vilket motsvarar 7,7 % av

arbetskraften. Därutöver deltog ca 5 % i åtgärder.

 En fortsatt stigande medelarbetstid bidrog till att bromsa utvecklingen av

antalet sysselsatta under andra hälften av 1995. Tidigare har minskad

sjukfrånvaro varit den främsta orsaken till uppgången i medelarbetstiden. Under

senaste halvåret har istället en ökad ordinarie arbetstid varit den främsta

anledningen. Det återspeglades i att antalet personer som skulle vilja arbeta

mer, om de inte hindrades av arbetsmarknadsskäl, samtidigt reducerades. Till

följd av en minskad övertid, en sjukfrånvaro som inte längre faller i snabb takt

samt en ökad frekvens av korttidspermitteringar förutses medel-arbetstiden

sjunka något under loppet av 1996 även om helårssiffran fort-farande är svagt

positiv till följd av den starka uppgången under loppet av 1995.

 I ekonomins nedgångsfas i början av 1990-talet steg produktiviteten snabbt.

Detta sammanhängde med omfattande rationaliseringar. Utvecklingen var särskilt

markant i industrin. Utrymmet för produktivitetshöjningar när konjunkturen åter

vände uppåt var därför mer begränsat än i tidigare konjunkturuppgångar. Under

förra året ökade produktiviteten i näringslivet med drygt 1%. Under 1996 och

1997 förutses den låga efterfrågan dämpa produktivitetsutvecklingen till 1- 1,5

%.

 Produktionsökningen 1996 och 1997 räcker inte till för att sysselsättningen

ska kunna stiga i betydande omfattning. En ökning med drygt 50 000 sysselsatta i

genomsnitt väntas mellan år 1995 och år 1997. Bilden av en svag

sysselsättningsökning stöds av den låga nivån på antalet lediga platser och

uppgången av varslen som skett de senaste månaderna. Även AMS:s nyligen

publicerade prognos tyder på en dämpad sysselsättningsutveckling.

 Under förra året fortsatte sysselsättningsuppgången inom industrin och de

industrirelaterade delarna av tjänstesektorn, för att mot slutet av året mattas

något. En viss nedgång väntas under första halvåret i år. Ett tecken på detta är

den senaste tidens varseluppgång, som till största delen kan hänföras till

industrisektorn. Mot slutet av året inleds dock en återhämtning, som bedöms

fortsätta i god takt under 1997. I samband med att produktionsökningarna inom

industrin avtar i år väntas bidraget till den totala sysselsättningsökningen

minska från denna sektor. Istället väntas de mer konsumtionsinriktade delarna av

tjänstesektorn stå för en större andel av sysselsättningsökningen. Inom

byggnadsverksamheten förutses en viss expansion under prognosperioden till följd

av ett ökat bostadsbyggande och tilltagande infrastrukturinvesteringar. (Se

kapitel 4 för närmare redogörelse av utvecklingen inom näringslivet.) Inom den

offentliga verksamheten väntas sysselsättningen fortsätta att falla 1996 och en

utplaning förutses 1997. Som framgår av kapitel 10 beräknas den "underliggande"

kommunala sysselsättningen minska med ca 1% per år 1996 och 1997. Nivån hålls

dock uppe 1997 av de extra satsningarna på den kommunala vuxenutbildningen som

nu föreslås samt av överenskommelsen att kommunerna inte ska säga upp fast

anställd personal under 1997 och 1998.

Tabell 5.1 Arbetsmarknad

Tusental personer (i åldrarna 16-64)

 Nivå Förändring från föregående år

 1995 1994 1995 1996 1997

Sysselsättning:

Jord- och skogsbruk 124 -1 -11 -2 0

Industri 803 -10 41 9 24

Byggnadsverksamhet 224 -17 5 5 4

Privata tjänster 1572 31 34 17 8

Kommunal verksamhet 1079 -27 -8 -11 1

Statlig verksamhet 184 -11 1 -2 -1

Totalt 3988 -38 61 1636

Arbetskraft, totalt 4320 -53 54 -4 4

Arbetslösa, 332 -16 -8 -20 -32

% av arbetskraften, nivå7,7 8,0 7,7 7,2 6,5

Personer i arbetsmarknads-

politiska åtgärder, nivå189 221 189 227 227

% av arbetskraften, nivå4,4 5,2 4,4 5,2 5,2

Anm.: I begreppet arbetsmarknadspolitiska åtgärder ovan ingår ej åtgärderna

jobbsökaraktivitet samt företagsutbildning. Dessa beräknas omfatta ca 13 000

personer år 1996.

Källor: Statistiska centralbyrån (AKU) och Finansdepartementet.

 Bristsituationer på arbetsmarknaden förutses inte utgöra något hinder för

produktions- eller sysselsättningsutvecklingen. Enligt Konjunkturinstitutets

barometer förväntas det inte uppstå någon brist på arbetskraft annat än för

särskilda yrkesgrupper inom vissa branscher, t.ex. gällande tekniskt utbildad

personal.

 I vilken mån arbetslösheten minskar vid den beräknade ökningen av

sysselsättningen är avhängigt arbetskraftsutbudets utveckling. I prognosen

beräknas utbudet falla svagt 1996 och öka något 1997. Innevarande år stiger

antalet deltagande i arbetsmarknadspolitiska åtgärder klassade som utbildning,

och som därmed per definition faller utanför arbetskraften, vilket drar ned

utbudet. Nästa år förutses de extra satsningarna på reguljär utbildning hålla

tillbaka utvecklingen.

 Den öppna arbetslösheten beräknas minska med drygt 50 000 personer från 1995

till 1997. Samtidigt utökas antalet personer i arbetsmarknadspolitiska åtgärder

med närmare 20 000 personer, till en nivå motsvarande drygt 5% av arbetskraften.

Den öppna arbetslösheten beräknas således falla från 7,7 procent 1995 till 6,5

procent 1997. Den s.k. totala arbetslösheten reduceras därmed från drygt 12 %

till 11,7 %.

 Ett oroande tecken är att andelen långtidsarbetslösa kvarstår på en för

svenska förhållanden hög nivå, ca 35% av det totala antalet arbetslösa.

Utvecklingen av antalet personer som varit inskrivna på arbetsförmedlingen

längre tid än två år (som arbetssökande eller som deltagande i någon form av

arbetsmarknadspolitisk åtgärd) visar en än mer dyster tendens. Trots den

ekonomiska återhämtningen har antalet långtidsinskrivna fortsatt att stiga. En

tredjedel av det totala antalet personer inskrivna vid arbetsförmedlingen består

av personer inskrivna längre tid än två år. En hög andel långtidsinskrivna

riskerar att medföra en sämre fungerande arbetsmarknad och lönebildning. De

utbildningssatsningar som nu föreslås syftar till att förbättra arbetsmarknadens

funktionsförmåga samt att förhindra en permanent utslagning från arbetsmarknaden

och därmed hålla nere jämviktsarbetslöshetens nivå.

 Den genomsnittliga tillväxten i basalternativet på drygt 2 % per år under

perioden 1998 till år 2001 beräknas medföra en årlig sysselsättningsökning på i

genomsnitt knappt 1%. Utbudet av arbetskraft väntas stiga efter hand som

arbetsmarknadsläget förbättras samtidigt som volymen av arbetsmar-knadspolitiska

åtgärder antas minska betydligt. Utbudsökningen hålls till-baka av de extra

satsningarna på reguljär utbildning. Vid periodens slut antas antalet uppgå till

130 000 platser, vilket motsvarar ca 3 % av arbetskraften. Summan av öppen

arbetslöshet plus arbetsmarknadspolitiska åtgärder faller därmed successivt till

9,5 % av arbetskraften år 2001 från 11,7 % år 1997. Den öppna arbetslösheten

faller i begränsad utsträckning, till 5,7 % år 2001.

Diagram 5.1 Antal sysselsatta, öppet arbetslösa och personer i arbetskraften

år 1980-1997

Källor: Statistiska centralbyrån (AKU) och Finansdepartementet.

 11

6. Löner

Preliminär statistik visar att löneutvecklingen förra året var något långsammare

än vad som förväntades i tillväxtpropositionen hösten 1995. Det hänger delvis

samman med att avtalen för den offentliga sektorn innebar en förskjutning av

lönehöjningarna från 1995 till 1996 i förhållande till den prognostiserade

utvecklingen. Statistiken har emellertid ännu inte fångat upp utbetalningar av

retroaktiva löner. Enligt den kortperiodiska lönestatistiken steg lönerna med

3,1%. Retroaktiva löneutbetalningar kommer sannolikt att höja siffran till 3,4%,

att jämföra med prognosen som löd på 3,6%. Det förefaller också som att

lönsamhet och arbetsmarknadsläge har haft ett begränsat inflytande på

lönebildningen inom olika branscher. Löneökningen i byggsektorn blev t.ex. bara

en halv procentenhet lägre än inom industrin.

 De centrala avtalsförhandlingarna har nu avslutats för i stort sett hela

arbetsmarknaden. För näringslivet ger avtalen år 1996 och 1997 drygt 4% resp.

drygt 3%. Därtill kommer löneglidningen som beräknas uppgå till ca 1% per år,

vilket är mycket lågt i ett historiskt perspektiv. De främsta orsakerna till

detta är en låg faktisk och förväntad inflation samt den mycket svaga

efterfrågan på arbetskraft. Den avspeglas i få vakanser, liten brist på

arbetskraft samt en hög arbetslöshet. Dessutom inverkar avtalens konstruktion

som innebär att en stor del av löneökningen, drygt hälften i flertalet avtal,

ska fördelas i lokala potter. I viss utsträckning väntas också nyinrättade

bonus- och vinstdelningssystem, som inte fångas upp av den traditionella

löneglidningen genom att de betalas ut genom t.ex. olika typer av

pensionsförsäkringar, dämpa utvecklingen. Förändringar i arbetskraftens samman-

sättning, t.ex. att andelen yngre stiger när sysselsättningen ökar, kan

marginellt hålla tillbaka ökningen av genomsnittslönen. Samma effekt har ett

minskat övertidsuttag. Å andra sidan motverkas detta av att sysselsättningen

stiger i branscher med relativt sett högre lönenivå.

 Avtalen i den offentliga sektorn blev sammantaget något högre än i

näringslivet. Bl.a. som en följd av att löneavtalen börjar gälla senare under år

1995 än i övriga sektorer blev ökningen lägre 1995 men ca 1 procentenhet högre

såväl 1996 som 1997. De höga löneavtalen i år och nästa år väntas motverkas av

en mycket låg löneglidning, runt 0,5%. Löneglidningen är också historiskt sett

lägre i den offentliga sektorn än i näringslivet.

Tabell 6.1 Löner

Årlig procentuell förändring

 1994 1995 1996 1997

Avtal 1,5 2,1 4,4 3,6

Löneglidning 0,9 1,3 0,9 0,7

Summa 2,4 3,4 5,3 4,3

Källor: Konjunkturinstitutet, Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

 Sammantaget beräknas lönerna i hela ekonomin öka med 5,3% 1996 och med 4,3% år

1997, mätt som årsgenomsnitt. Avtalens speciella konstruktion medför att

ökningen helåret 1996 blir något högre än den underliggande utvecklingen under

loppet av året. De avtalade löneökningarna ligger nämligen relativt sent år 1995

medan de ligger tidigt 1996. Detta innebär att den höga ökningen av

genomsnittslönen 1996 till en del förklaras av s.k. överhängseffekter. Om man

istället jämför löneökningarna under loppet av respektive år, och således rensar

bort effekterna av att avtalsrevisionerna sker vid olika tidpunkter under åren,

framgår att den underliggande löneökningstakten ligger på ca 5% i slutet av både

1995 och 1996 och att den avtar till ca 4% 1997.

 Löneökningstakten under prognosperioden ligger över den s.k. Edin-normen, som

innebär en årlig ökning av lönekostnaden på europeisk nivå, ca 3,5%. Med tanke

på den fortsatt höga arbetslösheten måste detta tolkas som ett tecken på brister

i arbetsmarknadens - och särskilt lönebildningens - funktionssätt. För första

gången under 1990-talet väntas reallönen stiga betydligt, särskilt år 1996 men

även 1997. Detta är en uppgång som inte motsvaras av en lika hög

produktivitetstillväxt. Skulle lönerna i Sverige även fortsättningsvis tendera

att öka snabbare än i övriga Europa kan detta försvåra en minskning av

arbetslösheten.

 Att löneökningstakten stiger 1996 tyder på att den faktiska arbetslösheten

ligger nära den s.k. jämviktsarbetslösheten (dvs. den nivå på arbetslösheten som

är förenlig med icke accelererande löner och priser). I det medelfristiga

basscenariot antas lönerna stiga med ca 4% per år, samtidigt som den s.k. totala

arbetslösheten reduceras till 9,5%. Då har också beaktats de omfattande

satsningar som nu görs på utbildning och som under de närmaste åren minskar

utbudet av arbetskraft.

 Även vid en internationell jämförelse är den svenska löneutvecklingen relativt

hög. Industritimlönerna inom OECD beräknas stiga med i genomsnitt ca 3,5% per år

1995 till 1997. I Sverige beräknas ökningen bli drygt 1 procentenhet högre.

Motsvarande jämförelse för hela näringslivet för-svåras av att internationell

statistik avseende timlöneutvecklingen i hela näringslivet saknas. Däremot finns

prognos för hur lönerna per sysselsatt utvecklas. Som framgår av diagram 6.1

beräknas lönerna i ERM(7)-länderna (exklusive Spanien och Portugal) öka med ca

3,5 % per år under perioden 1995 till 1997. Inom OECD-Europa stiger lönerna

något snabbare, med uppåt 4 %. I Sverige dras utvecklingen upp av 1996 års höga

ökningstakt men skillnaden minskar dock 1997. Snittet under perioden blir ändå

ytter-ligare något högre än inom OECD-Europa. Jämförelsen försvåras dock av att

den svenska medelarbetstiden stigit betydligt åren 1992 till 1995. Uppgången av

den svenska medelarbetstiden bidrar till en starkare ökning av lön per

sysselsatt. Slutsatsen blir dock att de svenska arbetskraftskostnaderna ökar

snabbare än i ERM(7)-länderna.

 12

Diagram 6.1 Utveckling av lönekostnad per sysselsatt i näringslivet 1988-1997

Anm.: Sverige-prognosen för 1995 till 1997 avser Finansdepartementets nu

föreliggande prognos. Övrigt underlag utgörs av OECD:s bedömningar i december

1995.

Källor: OECD, Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

 13

7. Inflation

Inflationstrycket i den svenska ekonomin har under de senaste månaderna minskat

i betydande grad. Detta illustreras bl.a. av att inflationstakten, mätt som

ökningen av konsumentprisindex (KPI) räknat över 12 månader, sjunkit från 2,6% i

december förra året till 1,7% i februari. Ökningen av netto-prisindex, i vilket

indirekta skatter och subventioner exkluderas, inskränker sig till 0,6% i

februari i år jämfört med februari 1995. Man får gå tillbaka till slutet av

1960-talet för att hitta motsvarande låga ökningstal. Också i ett

internationellt perspektiv är den svenska inflationstakten låg.

 En av huvudförklaringarna till att inflationstrycket avtagit är den för-

stärkning av den svenska kronan som skett under det senaste halvåret. Detta ger

en direkt effekt på den inhemska prisutvecklingen genom importen. De totala

importpriserna har under de senaste 12 månaderna, t.o.m. februari, fallit med

drygt 2%. Importpriserna på konsumtionsvaror har dock varit oförändrade sett

över 12 månader. Genom kronförstärkningen föreligger det knappast längre någon

risk för kvarvarande inflationseffekter via importpriserna av den tidigare

deprecieringen av kronan.

Diagram 7.1 Producentprisutvecklingen 1991-1996

Källa: Statistiska centralbyrån.

 Kronförstärkningen har också, tillsammans med en vikande internationell

konjunktur, medfört att exportpriserna räknat i svenska kronor hålls tillbaka

samt att efterfrågetrycket riktat mot den svenska industrin dämpats. Industrins

kapacitetsutnyttjande har under vintern sjunkit enligt Konjunkturinstitutets

barometer. Risken för kostnadsdrivande flaskhalsar i produktionen har därmed

avtagit. Den minskade inflationsrisken illustreras tydligt av att ökningstakten,

räknat över 12 månader, för industrins totala hemmamarknadspriser sjunkit från

drygt 9% vid mitten av förra året till 1,7% i januari. För konsumtionsvaror

ligger ökningstakten på 1,4%. Under den närmaste tiden dämpas sannolikt

kostnadstrycket ytterligare i takt med att industrins produktionskapacitet byggs

ut snabbare än produktionen.

 På längre sikt är lönebildningen en avgörande faktor för prisutvecklingen och,

vid ett givet inflationsmål, för sysselsättningsutvecklingen. De träffade

avtalen indikerar att den svenska lönebildningen ännu inte anpassats till en

inflation på god europeisk nivå. Lönebildningen utgör därmed ett

osäkerhetsmoment för den framtida prisutvecklingen. På kort sikt förefaller

emellertid inte lönekostnadernas utveckling äventyra inflationsmålet. Det hänger

dels samman med att löneglidningen inom vissa brancher förefaller bli relativt

låg, dels med att produktiviteten på många håll i ekonomin stiger så snabbt att

arbetskraftkostnaden per producerad enhet ökar i relativt måttlig takt. De

relativt höga löneavtalen tenderar sålunda snarare att hålla nere

sysselsättningen än att driva upp inflationen.

 Såväl löneutveckling som inflationsutveckling bestäms i hög grad av

förväntningar. Den förväntade inflationen påverkar såväl löntagarnas lönekrav

som arbetsgivarnas motstånd mot löneökningar. Dessutom påverkas sannolikt

företagens möjlighet och benägenhet att övervältra ökade kostnader på

efterföljande led. Under det senaste året har inflationsförväntningarna dämpats

betydligt. Enligt den enkät som utförs på uppdrag av Riksbanken har

inflationsförväntningarna på 1-2 års sikt i genomsnitt bland de tillfrågade

grupperna sjunkit med ca 1 procentenhet från juni 1995 till februari i år.

Förväntningarna på fem års sikt har under samma period sjunkit med 0,8

procentenheter. I genomsnitt förväntas inflationen uppgå till 2,7% på ett och

två års sikt och 2,8% på fem års sikt. Samtliga tillfrågade grupper tror enligt

undersökningsresultatet att inflationen kommer att hålla sig inom Riksbankens

toleransram 1-3% under de närmaste 5 åren. Fortfarande ligger dock

föräntningarna generellt sett över målet på 2%. Att inflationsförväntningarna

dämpats kraftigt bekräftas av Aragons enkätundersökning bland penningmarknadens

aktörer. Hushållens inflationsförväntningar har, enligt SCB:s undersökning av

hushållens framtidsförväntningar, under en lång period legat lägre än vad som

framkommer i övriga enkäter, runt 2%. I den senaste mätningen steg dock

förväntningarna markant till 2,8%. Det är emellertid för tidigt att säga om

detta är en tillfällighet eller en faktisk uppdragning av föräntningarna.

 De senaste årens relativt måttliga ökning av den privata konsumtionen har

bidragit till hålla nere inflationen. Mot bakgrund av bl.a. den kraftiga

deprecieringen av den svenska kronan under perioden 1993-1994 skulle inflationen

sannolikt ha blivit högre vid en mer normal utveckling av

konsumtionsefterfrågan. Det är emellertid troligt att ekonomin blivit mindre

inflationsbenägen, vilket bl.a. indikeras av att KPI-ökningen år 1995 blev lägre

än förväntat i t.ex. budgetpropositionen trots att tillväxten blev högre.

Konkurrensen har ökat till följd av skärpt lagstiftning och avreglering av olika

marknader, men också genom ett ökat inslag av utländska produkter, inte minst på

livsmedelsområdet. Den förväntade ökningen av den privata konsumtionen med 0,8%

i år och 1,7% nästa år bör därmed inte innebära att inflationen riskerar att

tillta i någon högre grad.

Tabell 7.1 Konsumentpriser

Årlig procentuell förändring

 1994 1995 1996 1997

KPI, årsgenomsnitt 2,4 2,9 1,6 2,3

KPI, dec.-dec. 2,6 2,6 1,9 2,3

Basbelopp 35 200 35 700 36 200 36 400

NPI, årsgenomsnitt 1,7 1,6 0,5 1,4

NPI, dec.-dec. 1,7 1,0 1,0 1,3

IPI privat konsumtion 3,0 2,7 1,6 2,8

IIKP 2,7 2,9 1,4 2½

OECD, KPI 2,3 2,3 2,4 2,4

Källor: OECD, Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

Anm.: Vid beräkningen av basbeloppen 1995-1997 har en avräkning gjorts på 40% av

uppräkningsfaktorn. Vid framräkning av prisökningstalen har ett tillägg gjorts

för skillnaden mellan december månads långtidsindex och korttidsindex, i

enlighet med Statistiska centralbyråns principer för inflationsberäkning.

 Under loppet av innevarande år bedöms inflationen, mätt som förändringen av

KPI, uppgå till knappt 2%, för att nästa år öka till 2,3%. Ökningen av

inflationen sker mot bakgrund av att fallet i importpriserna förväntas övergå i

en viss uppgång nästa år, samtidigt som efterfrågan stärks något genom den högre

privata konsumtionen.

 I år har en rad förändringar av indirekta skatter genomförts, bl.a på

fastighetsskatteområdet. Dessa omfattar höjd fastighetsskatt, breddat underlag

för fastighetsskatt samt nya taxeringsvärden för småhus. Dessutom skedde från

årsskiftet en höjning av vissa punktskatter samtidigt som mervärdesskatt

infördes på dagstidningar och resor till EU. I september genomförs vidare en

höjning av energiskatterna. Dessa prishöjande åtgärder beräknas samman-taget ge

ett statiskt bidrag till KPI på 1,7 procentenheter. Samtidigt sänktes emellertid

från årsskiftet mervärdesskatten på livsmedel från 21% till 12%, vilket

motsvarar en sänkning av livsmedelspriserna med 7,4% och av KPI med 1,1%.

Sammantaget beräknas dessa åtgärder ge en höjning av KPI med 0,6 procentenheter

vid full övervältring. Den del av fastighetsskattehöjningen som avser egnahem

slår automatiskt igenom i KPI med full effekt, medan det är mer oklart hur

effekten blir av övriga åtgärder. Preliminära mätningar tyder dock på att

sänkningen av livsmedelsmomsen fick ett nära nog fullt genomslag på

konsumentpriserna. Nästa år uppgår bidraget från indirekta skatter och

subventioner till 0,5 procentenheter. Bland förändringarna kan nämnas höjda

punktskatter och höjda energiskatter.

 14

Diagram 7.2 Konsumentprisutvecklingen 1985-1997

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

 Under perioden 1998-2001 bedöms inflationen ligga relativt väl i linje med

inflationsmålet på 2%, vilket är ett resultat av att tillväxten antas ligga på

en sådan nivå att återhämtningen sker utan ökad inflation. De totala timlönerna

beräknas öka med 4% per år vilket resulterar i en uppgång av näringslivets

enhetsarbetskostnad med ca 2,5% per år. Samtidigt väntas vinstmarginalerna

sjunka marginellt i näringslivet. Den privata konsumtionen ökar i relativt

balanserad takt med drygt 2% per år. Dessutom byggs produktionskapaciteten ut i

en takt som innebär att kapacitetsutnyttjandet sjunker successivt, med undantag

för en viss uppgång år 1998.

 För att kunna avgöra vilka länder som uppfyller konvergenskriterierna för

deltagande i EMU:s tredje etapp pågår inom EU ett harmoniseringsarbete avseende

konsumentprisindex. I ett första skede presenterar EU:s statistikkontor Eurostat

siffror för de olika länderna baserade på respektive lands eget KPI från vilket

vissa områden tagits bort, bl.a kapitalkostnader för egnahemsägare,

charterresor, försäkringar, sjukvård och medicin. Beräknat utifrån detta delvis

harmoniserade index, IIKP, uppgick inflationen i Sverige till 1,3% från februari

1995 till februari i år. Det motsvarar den fjärde lägsta inflationstakten inom

EU. Räknat som årsgenomsnitt beräknas IIKP öka med ca 1,4% i år. Anledningen

till att ökningstalet för IIKP blir lägre än för KPI ligger huvudsakligen i att

höjningen av fastighetsskatten för egnahem inte räknas med i IIKP, men i KPI.

Nettot av förändrade indirekta skatter och subventioner ger därmed ett negativt

bidrag till IIKP i år. Från och med januari 1997 kommer IIKP att ersättas av ett

mer fullständigt harmoniserat index, HIKP, vilket utöver de områden som

inkluderas i IIKP bl.a. kommer att innefatta försäkringar och utbildning. HIKP

bedöms under loppet av nästa år öka med med ca 2,5%, vilket torde innebära att

konvergenskravet uppfylls avseende inflationen.

 15

 16