Regeringens proposition

 1992/93:186

 om kontroll över ämnen som kan användas

 vid olaglig tillverkning av narkotika

 m.m.

 Regeringen föreslår rikdagen att anta de

 förslag som har tagits upp i bifogade

 utdrag ur regeringsprotokollet den 11

 mars 1993.

 På regeringens vägnar

 Carl[REDACTED_EFTERNAMN]

 Bengt[REDACTED_EFTERNAMN]

 Propositionens huvudsakliga innehåll

 I propositionen föreslås lagstiftning om

 kontroll över vissa ämnen som, utan att

 de i sig utgör narkotika, ofta används

 vid olaglig narkotikatillverkning.

 Sverige har deltagit i det

 internationella samarbete som har

 förekommit i syfte att få till stånd en

 sådan kontroll. De regler som föreslås i

 propositionen uppfyller de rekommenda-

 tioner som har antagits vid detta

 samarbete. De är också förenliga med EG:s

 regler på området. Förslaget innebär att

 lagregler om tillstånd för hantering av

 de aktuella ämnena och regler om

 exporttillstånd i vissa fall införs.

 Vidare föreslås regler om krav på märk-

 ning av förpackningar och skyldighet att

 föra anteckningar. Tillståndsgivning och

 tillsyn över reglernas efterlevnad skall

 enligt förslaget läggas på

 Läkemedelsverket. För att kunna utöva

 tillsynen skall verket ha rätt till

 tillträde till lokaler som används i sam-

 band med tillverkning, handel m.m. med

 dessa ämnen samt att förelägga vite.

 Läkemedelsverkets verksamhet skall finan-

 sieras via uttag av avgifter för

 tillståndsgivningen. För att sanktionera

 reglerna föreslås straff- och förverk-

 andebestämmelser. De nya reglerna om

 kontroll av ämnen som kan användas vid

 olaglig narkotikatillverkning föreslås

 bli införda i lagen (1992:860) om

 kontroll av narkotika. Närmare föreskrif-

 ter avses införas i den förordning om

 kontroll av narkotika som kompletterar

 lagen.

 Riksdagen antog i juni 1992 en ny

 läkemedelslag (1992:859) och den nämnda

 lagen (1992:860) om kontroll av

 narkotika. Vidare har riksdagen hösten

 1992 antagit viss följdlagstiftning till

 de nämnda lagarna. Den nya lagstiftningen

 avsågs träda i kraft samtidigt med

 EES-avtalet, vilket förutsattes bli den 1

 januari 1993. Det föreslås nu att den nya

 lagstiftningen skall träda i kraft den 1

 juli 1993 oavsett om och i så fall när

 EES-avtalet kommer att träda i kraft.

 1

 Propositionens lagförslag

 1 Förslag till

 Lag om ändring i lagen (1992:860) om

 kontroll av narkotika

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen

 (1992:860) om kontroll av narkotika

 dels att det i lagen skall införas fem

 nya paragrafer, 7 a, 7 b, 7 c, 9 a och 13

 a §§ samt närmast före 7 a § en ny rubrik

 av följande lydelse,

 dels att 8, 9, 11, 12 och 13 §§,

 rubrikerna närmast före 8 och 13 §§ samt

 punkt 1 i ikraftträdande- och

 övergångsbestämmelserna skall ha följande

 lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 Kemiska ämnen som

 kan användas vid

 olaglig till-

 verkning av

 narkotika

 7 a §

 Bestämmelserna i

 8-14 §§ skall

 tillämpas även på

 kemiska ämnen som

 kan användas vid

 olaglig till-

 verkning av

 narkotika.

 Regeringen meddelar

 föreskrifter om

 vilka ämnen det

 gäller.

 7 b § Den som

 direkt eller

 indirekt tar

 befattning med

 sådana ämnen som

 avses i 7 a § skall

 vidta de åtgärder

 och i övrigt iaktta

 sådan försiktighet

 som behövs för att

 förhindra att äm-

 nena används vid

 olaglig

 tillverkning av

 narkotika.

 7 c § Regeringen

 får meddela

 föreskrifter om att

 yrkesmässig

 verksamhet avseende

 import, export,

 sändande genom

 tullområdet

 (transit),

 tillverkning,

 handel, transport

 och förvaring av

 ämne som avses i 7

 a § får bedrivas

 endast efter

 tillstånd eller

 efter anmälan om

 verksamheten.

 Tillstånd och Tillstånd och

 tillsyn m.m.

 tillsyn

 8 §

 8 § Läkemedelsverket Läkemedelsverket

 prövar frågor om prövar frågor om

 tillstånd enligt tillstånd enligt

 denna lag. Tillstånd denna lag.

 skall förenas med de Tillstånd skall

 villkor som behövs. förenas med de

 Vid prövningen skall villkor som behövs.

 verket särskilt ta Vid prövningen

 hänsyn till skall verket sär-

 innehållet i de skilt ta hänsyn

 överens- till innehållet i

 de överens-

 kommelser om narko- kommelser om narko-

 tika som Sverige har tika och om kemiska

 biträtt. Ett ämnen som kan an-

 tillstånd får åter- vändas vid olaglig

 kallas av verket, om tillverkning av

 det behövs för att narkotika som

 förebygga missbruk Sverige har

 av narkotika. biträtt. Ett

 tillstånd får

 återkallas av

 verket, om det

 behövs för att

 förebygga missbruk

 av narkotika eller

 för att förebygga

 att ett ämne an-

 vänds till olaglig

 tillverkning av

 narkotika. Ett

 tillstånd får också

 återkallas om

 9 § Den som tillståndshavaren

 importerar, ex- har åsidosatt

 porterar eller föreskrifter eller

 tillverkar narkotika villkor som har

 eller handlar med meddelats med stöd

 narkotika skall föra av lagen eller om

 sådana anteckningar det finns andra

 som behövs för att särskilda skäl till

 kontrollera återkallelse.

 efterlevnaden av Anmälan som avses

 bestämmelserna i i 7 c § skall göras

 denna lag och hos Läkemedels-

 föreskrifter som

 meddelats med stöd verket.

 av lagen. Före-

 ståndare för en 9 § Den som

 vetenskaplig insti- importerar, ex-

 tution där narkotika porterar,

 används i transiterar,

 vetenskapligt syfte, tillverkar eller

 skall föra sådana handlar med

 anteckningar som narkotika eller

 behövs för bedriver

 kontrollen av tillstånds- eller

 användningen. anmälningspliktig

 verksamhet be-

 träffande ämne som

 avses i 7 a § skall

 föra sådana

 anteckningar som

 behövs för att

 kontrollera

 efterlevnaden av

 bestämmelserna i

 denna lag och

 föreskrifter som

 meddelats med stöd

 av lagen.

 Föreståndare för en

 vetenskaplig

 institution där

 narkotika används i

 vetenskapligt

 syfte, skall föra

 sådana anteckningar

 som behövs för

 kontrollen av

 användningen. 9 a

 § Den som yrkes-

 mässigt importerar,

 exporterar, tran-

 siterar, tillverkar

 eller handlar med

 narkotika eller

 ämne som avses i 7

 a § skall på varans

 förpackning genom

 märkning eller på

 annat sätt ange

 narkotikans eller

 ämnets namn.

 11 § Läkemedelsverket har rätt att på

 begäran få de upplysningar och handlingar

 som behövs för tillsynen och får meddela

 de förelägganden och förbud som behövs

 för att denna lag eller föreskrifter som

 har meddelats med stöd av lagen skall

 efterlevas.

 För tillsyn har För tillsyn har

 Läkemedelsverket Läkemedelsverket

 rätt till tillträde rätt till tillträde

 dels till områden, dels till områden,

 lokaler och andra lokaler och andra

 utrymmen som används utrymmen som

 i samband med används i samband

 tillverkning eller med import, export,

 annan hantering av transit, till-

 narkotika, av ut- verkning, handel,

 gångsämnen till transport,

 narkotika eller av förvaring eller

 förpack- annan hantering av

 ningsmaterial, dels narkotika eller

 till utrymmen där förpack-

 prövning av narko- ningsmaterial till

 tikans egenskaper narkotika, dels

 utförs. Verket får i till utrymmen där

 sådana utrymmen göra prövning av

 undersökningar och narkotikans

 ta prover. Läke- egenskaper utförs.

 medelsverket har Detsamma gäller

 dock inte med stöd sådana utrymmen som

 av denna lag rätt används i samband

 till tillträde till med import, export,

 bostäder. transit,

 tillverkning,

 handel, transport

 och förvaring av

 ämne som avses i

 7 a § eller andra

 utgångsämnen till

 narkotika. Verket

 får i sådana

 utrymmen göra

 undersökningar och

 ta prover.

 Läkemedelsverket

 har dock inte med

 stöd av denna lag

 rätt till tillträde

 till bostäder.

 Polismyndigheten

 skall lämna det

 biträde som behövs

 för tillsyn enligt

 denna paragraf.

 På begäran skall den som förfogar över

 sådana varor som avses i andra stycket

 lämna nödvändigt biträde vid

 undersökningen. För uttaget prov betalas

 inte ersättning. Ett beslut om

 föreläggande eller förbud får förenas med

 vite. Om tillträde eller biträde vägras

 får Läkemedelsverket också förelägga

 vite.

 12 § Regeringen 12 § Regeringen

 får i fråga om får i fråga om

 import, export, import, export,

 tillverkning, transit, tillverk-

 handel, förordnande, ning, handel,

 utlämnande och transport,

 anteckningar besluta förvaring,

 om ytterligare förordnande,

 föreskrifter. utlämnande, anteck-

 ningar och märkning

 besluta om

 ytterligare

 föreskrifter.

 Regeringen får överlåta till

 Läkemedelsverket och Generaltullstyrelsen

 att besluta om sådana föreskrifter.

 Ansvar Ansvar m.m.

 13 § Till böter eller fängelse i högst

 ett år döms, om gärningen inte är belagd

 med straff enligt narkotikastrafflagen

 (1968:64) eller enligt lagen (1960:418)

 om straff för varusmuggling, den som

 uppsåtligen eller av oaktsamhet

 1. åsidosätter 1. bedriver sådan

 föreskrift som verksamhet som

 meddelats med stöd avses i 7 c § utan

 av denna lag, eller erforderligt

 tillstånd eller

 utan att

 2. lämnar oriktig föreskriven anmälan

 uppgift i ären- om verksamheten

 de om tillstånd en- gjorts,

 ligt denna lag. 2. bryter mot 9 §

 eller 9 a §,

 3. åsidosätter

 föreskrift som

 meddelats med stöd

 av denna lag, eller

 4. lämnar oriktig

 uppgift i ärende om

 tillstånd eller i

 anmälan om

 verksamhet enligt

 denna lag.

 I ringa fall skall inte dömas till

 ansvar.

 13 a § Ämne som

 avses i 7 a § och

 som har varit för-

 emål för brott

 enligt 13 § eller

 värdet därav samt

 utbyte av sådant

 brott skall

 förklaras förverkat

 om det inte är

 uppenbart oskäligt.

 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser

 1. Denna lag 1. Denna lag

 träder i kraft den träder i kraft den

 dag regeringen 1 juli 1993.

 bestämmer.

 2

 2 Förslag till

 Lag om ändring i lagen (1992:1276) om

 ändring i lagen

 (1992:860) om kontroll av narkotika

 Härigenom föreskrivs dels att 11 a §

 lagen (1992:860) om kontroll av narkotika

 i paragrafens lydelse enligt lagen

 (1992:1276) om ändring i nämnda lag skall

 ha följande lydelse,

 dels att ikraftträdandebestämmelsen till

 lagen (1992:1276) om ändring i lagen

 (1992:860) om kontoll av narkotika skall

 ha följande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 11 a § För att 11 a § För att

 täcka statens täcka statens

 kostnader för kon- kostnader för kon-

 trollen av narkotika trollen av narko-

 skall den som söker tika och av ämnen

 eller har erhållit som kan användas

 tillstånd enligt 3-5 vid olaglig

 §§ erlägga särskilda tillverkning av

 avgifter som bestäms narkotika skall den

 av regeringen. som söker eller har

 erhållit tillstånd

 enligt

 3-5 §§ betala

 särskilda avgifter

 som bestäms av

 regeringen. Det-

 samma gäller den

 som söker eller har

 erhållit tillstånd

 eller gör anmälan

 som avses i 7 c §.

 Denna lag träder i Denna lag träder

 kraft den dag i kraft den 1 juli

 regeringen 1993.

 bestämmer.

 3

 3 Förslag till

 Lag om ändring i läkemedelslagen

 (1992:859)

 Härigenom föreskrivs i fråga om

 läkemedelslagen (1992:859)

 dels att punkt 1 i ikraftträdande- och

 övergångsbestämmelserna skall ha följande

 lydelse,

 dels att i ikraftträdande- och

 övergångsbestämmelserna skall införas en

 ny punkt, punkt 5, av följande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1. Denna lag 1. Denna lag

 träder i kraft den träder i kraft

 dag regeringen såvitt avser 17 §

 bestämmer. första stycket och

 20 § tredje stycket

 den dag regeringen

 bestämmer och i

 övrigt den 1 juli

 1993.

 5. Under tiden

 från den 1 juli

 1993 och fram till

 dess 17 § första

 stycket träder i

 kraft skall

 följande gälla.

 Läkemedel får

 importeras av den

 som har tillstånd

 till tillverkning

 av eller handel med

 läkemedel. Läke-

 medelsverket får

 besluta om särskilt

 tillstånd för

 import. En importör

 skall anlita en

 sakkunnig med

 tillräcklig kom-

 petens och

 tillräckligt

 inflytande som

 skall se till att

 kraven på

 läkemedlens

 kvalitet och

 säkerhet iakttas.

 4

 4 Förslag till

 Lag om ändring i lagen (1992:861) om

 ändring i

 narkotikastrafflagen (1968:64)

 Härigenom föreskrivs att

 ikraftträdandebestämmelsen till lagen

 (1992:861) om ändring i

 narkotikastrafflagen (1968:64) skall ha

 följande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 Denna lag träder i Denna lag träder

 kraft den dag i kraft den 1 juli

 regeringen 1993.

 bestämmer.

 5

 5 Förslag till

 Lag om ändring i lagen (1992:1275) om

 ändring i lagen (1961:181) om försäljning

 av teknisk sprit och

 alkoholhaltiga preparat

 Härigenom föreskrivs att

 ikraftträdandebestämmelsen till lagen

 (1992:1275) om ändring i lagen (1961:181)

 om försäljning av teknisk sprit och

 alkoholhaltiga preparat skall ha följande

 lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 Denna lag träder i Denna lag träder

 kraft den dag i kraft den 1 juli

 regeringen 1993.

 bestämmer.

 6

 6 Förslag till

 Lag om ändring i lagen (1992:1200) om

 ändring i

 förordningen (1968:70) med vissa

 bestämmelser om

 injektionssprutor och kanyler

 Härigenom föreskrivs att

 ikraftträdandebestämmelsen till lagen

 (1992:1200) om ändring i förordningen

 (1968:70) med vissa bestämmelser om

 injektionssprutor och kanyler skall ha

 följande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 Denna lag träder i Denna lag träder

 kraft den dag i kraft den 1 juli

 regeringen 1993.

 bestämmer.

 7

 7 Förslag till

 Lag om ändring i lagen (1992:1201) om

 ändring i lagen

 (1970:205) om detaljhandel med läkemedel

 Härigenom föreskrivs att

 ikraftträdandebestämmelsen till lagen

 (1992:1201) om ändring i lagen (1970:205)

 om detaljhandel med läkemedel skall ha

 följande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 Denna lag träder i Denna lag träder

 kraft den dag i kraft den 1 juli

 regeringen 1993.

 bestämmer.

 8

 8 Förslag till

 Lag om ändring i lagen (1992:1202) om

 ändring i lagen (1975:187) om kontroll

 av fabrikssteriliserade engångsartiklar

 för hälso- och sjukvårdsändamål

 Härigenom föreskrivs att

 ikraftträdandebestämmelsen till lagen

 (1992:1202) om ändring i lagen (1975:187)

 om kontroll av fabrikssteriliserade

 engångsartiklar för hälso- och

 sjukvårdsändamål skall ha följande

 lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 Denna lag träder i Denna lag träder

 kraft den dag i kraft den 1 juli

 regeringen 1993.

 bestämmer.

 9

 9 Förslag till

 Lag om ändring i lagen (1992:1203) om

 ändring i lagen (1992:894) om ändring i

 lagen (1981:49) om begränsning av läke-

 medelskostnader, m.m.

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen

 (1981:49) om begränsning av

 läkemedelskostnader, m.m. att punkt 1 i

 ikraftträdande- och

 övergångsbestämmelserna till lagen

 (1992:894) om ändring i nämnda lag i

 bestämmelsens lydelse enligt lagen

 (1992:1203) om ändring i lagen (1992:894)

 om ändring i lagen (1981:49) om

 begränsning av läkemedelskostnader, m.m.

 skall ha följande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1. Denna lag 1. Denna lag

 träder i kraft träder i kraft

 såvitt avser 1 § såvitt avser 1 §

 andra stycket den andra stycket den 1

 dag regeringen juli 1993 och i

 bestämmer och i övrigt den 1 ja-

 övrigt den 1 januari nuari 1993.

 1993.

 10

 10 Förslag till

 Lag om ändring i lagen (1992:1204) om

 ändring i lagen

 (1985:426) om kemiska produkter

 Härigenom föreskrivs att

 ikraftträdandebestämmelsen till lagen

 (1992:1204) om ändring i lagen (1985:426)

 om kemiska produkter skall ha följande

 lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 Denna lag träder i Denna lag träder

 kraft den dag i kraft den 1 juli

 regeringen 1993.

 bestämmer.

 11

 11 Förslag till

 Lag om ändring i lagen (1992:1205) om

 ändring i

 strålskyddslagen (1988:220)

 Härigenom föreskrivs att

 ikraftträdandebestämmelsen till lagen

 (1992:1205) om ändring i strålskyddslagen

 (1988:220) skall ha följande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 Denna lag träder i Denna lag träder

 kraft den dag i kraft den 1 juli

 regeringen 1993.

 bestämmer.

 12

 Socialdepartementet

 Utdrag ur protokoll vid

 regeringssammanträde den 11 mars 1993.

 Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN],

 ordförande, och statsråden B.[REDACTED_EFTERNAMN],

[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,[REDACTED_EFTERNAMN],

[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Dinkelspiel,[REDACTED_EFTERNAMN],

[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], P.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

 Föredragande: statsrådet B.[REDACTED_EFTERNAMN]

 Proposition om kontroll av ämnen som kan

 användas vid olaglig narkotikatill-

 verkning m.m.

 1 Ärendet och dess beredning

 I Sverige finns det sedan många år

 bestämmelser i lag som reglerar han-

 teringen av narkotika. Den som bryter mot

 dessa bestämmelser kan straffas. Däremot

 finns det ingen lagstiftning med det

 uttryckliga syftet att kontrollera de

 kemiska ämnen som * utan att de i sig

 utgör narkotika * ofta används vid

 olaglig tillverkning av narkotika. På det

 internationella planet har samarbete

 förekommit för att få till stånd en

 kontroll över dessa ämnen. I december

 1988 antogs FN:s narkotikabrottskon-

 vention. Konventionen innehåller bl.a.

 krav på en sådan kontroll. För att

 uppfylla kraven i konventionen har en

 arbetsgrupp bestående av ett antal

 länder, det s.k. Chemical Action Task

 Force, CATF (se avsnitt 2.1.3), antagit

 vissa rekommendationer. Sverige har

 deltagit i arbetet inom CATF. I CATF:s

 rekommendationer upptas de ämnen som

 skall kontrolleras i olika förteckningar.

 Till ett ämne knyts krav på tillstånd för

 vissa förfaranden beroende på i vilken

 förteckning det har tagits upp. Vidare

 föreskrivs ett antal allmänna för-

 siktighetsåtgärder. EG har också beslutat

 om regler för kontroll av dessa ämnen.

 För att i Sverige få till stånd en

 kontroll av ämnena i enlighet med

 resultatet av det internationella sam-

 arbetet har inom Socialdepartementet

 upprättats en departementspromemoria med

 förslag till lagstiftning i detta

 avseende. Promemorian innehåller i allt

 väsentligt samma förslag som det nu

 föreliggande. Promemorians lagförslag bör

 fogas till protokollet i detta ärende som

 bilaga 1. Promemorian har

 remissbehandlats. En förteckning över

 remissinstanserna och en sammanfattning

 av remissyttrandena bör fogas till

 protokollet i detta ärende som

 bilaga 2.

 Regeringen beslutade den 4 februari

 1993 att inhämta Lagrådets yttrande över

 förslagen till lagstiftning rörande

 kontrollen över ämnen som kan användas

 vid olaglig narkotikatillverkning.

 Lagrådsremissens lagförslag bör fogas

 till protokollet i detta ärende som

 bilaga 3. Lagrådet har yttrat sig över

 förslagen. Lagrådets yttrande bör fogas

 till protokollet i detta ärende som

 bilaga 4. Jag har följt Lagrådets förslag

 på alla punkter. Detta har inneburit

 vissa ändringar i förslaget till lag om

 ändring i lagen (1992:860) om kontroll av

 narkotika.

 Inom Socialdepartementet har vidare

 utarbetats förslag till ändring i

 läkemedelslagen (1992:859) och i

 följdlagstiftningen till läkemedelslagen

 med syftet att dessa författningar skall

 träda i kraft den 1 juli 1993 oavsett

 EES-avtalet.

 2 Bakgrund

 2.1 Det internationella arbetet

 2.1.1 FN:s allmänna narkotikakonvention

 och konvention om psykotropa ämnen

 Internationellt har frågan om kontroll av

 ämnen som används eller kan användas vid

 illegal tillverkning av narkotika

 diskuterats i många år. Sålunda anges

 redan i 1961 års allmänna

 narkotikakonvention, (Single Convention

 on Narcotic Drugs), som Sverige har

 tillträtt, i artikel 2 paragraf 8 att

 medlemsstaterna skall göra allt för att

 underställa de ämnen, som inte faller

 under bestämmelserna i konventionen men

 som kan användas vid illegal tillverkning

 av narkotika, de former av kontroll som

 är möjliga att genomföra. Artikeln lämnar

 sålunda stor frihet åt medlemsländerna

 att avgöra vilken typ av åtgärder som bör

 vidtas. Få industriländer har dock

 vidtagit några åtgärder förrän under de

 allra senaste åren. 1971 års konvention

 om psykotropa ämnen, (Convention on

 Psychotropic Substances), som Sverige

 också har tillträtt, innehåller en

 motsvarande bestämmelse (artikel 2

 paragraf 9).

 2.1.2. 1988 års narkotikabrottskonvention

 Den 19 december 1988 antog FN en

 konvention mot olaglig hantering av

 narkotika och psykotropa ämnen (United

 Nations Convention against Illicit

 Traffic in Narcotic Drugs and Psycho-

 tropic Substances, FN:s

 narkotikabrottskonvention). Konventionen

 trädde i kraft den 11 november 1990. Den

 15 juni 1992 hade konventionen tillträtts

 av 59 stater, däribland Sverige, samt av

 EG. Konventionen finns intagen i Sveriges

 överenskommelser med främmande makter

 (SÖ) 1991:41 och i prop. 1990/91:127 om

 Sveriges tillträde till FN:s narkotika-

 brottskonvention, m.m.

 Syftet med konventionen är att

 förstärka det internationella samarbetet

 ytterligare och att effektivisera

 insatserna mot den internationella narko-

 tikabrottsligheten. De straffbestämmelser

 som parterna åtar sig att införa på det

 nationella planet sträcker sig längre än

 bestämmelserna i de tidigare

 konventionerna. Konventionen innehåller

 sålunda förpliktelser för parterna att i

 olika hänseenden straffbelägga inte bara

 illegal framställning, försäljning och

 innehav av narkotika utan också

 förfaranden som innebär hjälp att dölja

 eller omsätta vinsterna från den illegala

 marknaden. Också frågor om förverkande,

 utlämning och annat internationellt

 rättsligt samarbete tas upp i

 konventionen. I konventionen betonas

 betydelsen av bistånd mellan parterna.

 Därutöver innehåller konventionen också

 bestämmelser om ökade kontrollåtgärder i

 andra avseenden. Det gäller olika former

 av samarbete mellan ländernas polis- och

 tullmyndigheter, kontroll av fraktföretag

 och av export- och importförsändelser.

 I konventionen finns också bestämmelser

 om de ämnen som ofta ingår som

 beståndsdelar vid framställning av narko-

 tika och som samtidigt i många fall har

 en omfattande legal användning. I fråga

 om dessa ämnen föreskrivs i konventionen

 ett kontrollsystem liknande dem som finns

 i allmänna narkotikakonventionen och

 psykotropkonventionen.

 I artikel 12 behandlas kontrollen av

 dessa ämnen vilka anges i de till

 konventionen fogade förteckningarna I och

 II. Det är fråga om ämnen som utan att de

 själva klassificeras som narkotika ofta

 används vid olaglig framställning av

 narkotika. De kontrollerade ämnena är av

 två slag. De utgörs dels av s.k.

 prekursorer, dvs. kemikalier som lätt kan

 förändras till ett narkotiskt ämne, dels

 av s.k. essentiella kemikalier, vilka är

 nödvändiga för framställning av

 narkotika.

 Genom artikel 12 åtar sig parterna att

 övervaka tillverkning och distribution av

 ämnena i fråga, t.ex. genom att kräva att

 tillverkare och distributörer skall ha

 särskilda tillstånd eller genom att

 införa begränsningar i fråga om lagring

 m.m. Parterna åtar sig vidare att

 kontrollera den internationella handeln

 med de aktuella ämnena. Kontrollen inne-

 fattar bl.a. en skyldighet att rapportera

 om misstänkta leveranser. Import- och

 exportförsändelser skall förses med

 vederbörliga etiketter. Fakturor, tull-

 och fraktdokument skall innehålla

 uppgifter om vilka ämnen det är fråga om

 samt namn och adress på exportör,

 importör och om möjligt också

 varumottagare. Affärshandlingarna skall

 förvaras under minst två år och vara

 tillgängliga för kontroll av myn-

 digheterna.

 Vissa ytterligare bestämmelser gäller i

 fråga om de ämnen som anges i förteckning

 I (punkt 10). Dessa ämnen utnyttjas

 nästan enbart inom läkemedelsindustrin

 och används totalt sett i mycket mindre

 utsträckning än ämnen enligt förteckning

 II. Tilläggsbestämmelserna innebär bl.a.

 att myndigheterna i importlandet på

 begäran skall förses med upplysningar om

 leveranserna, namn på avsändare och

 mottagare samt tid och plats för

 gränspassering.

 I april 1992 utökades förteckningarna

 med ytterligare tio ämnen och de upptar

 numera samma ämnen som förteckningarna i

 de s.k. CATF-rekommendationerna (se

 avsnitt 2.1.3).

 De avtalsslutande staterna har när det

 gäller dessa ämnen också ålagts årlig

 rapporteringsskyldighet till FN:s narko-

 tikakontrollstyrelse (The International

 Narcotic Control Board, INCB).

 I en särskild undantagsbestämmelse

 anges att föreskrifterna i artikel 12

 inte skall tillämpas på läkemedel eller

 andra preparat som visserligen innehåller

 något av de kontrollerade ämnena men där

 sammansättningen är sådan att ämnet inte

 kan användas eller återvinnas på ett

 enkelt sätt.

 Även andra artiklar i konventionen är

 av intresse. I artikel 3 finns

 bestämmelser om straff för tillverkning,

 transport, distribution och innehav av

 ämnen i förteckning I och II med vetskap

 om att de skall användas i eller för

 olaglig produktion eller framställning av

 narkotika. Även bl.a. organiserande,

 ledande och finansierande av sådana hand-

 lingar skall straffbeläggas när de begås

 uppsåtligen. Vidare finns bestämmelser om

 förverkande (artikel 5).

 Bestämmelserna i artikel 12 lämnar i

 stor utsträckning åt parterna att avgöra

 i vilka former kontrollen bör ske. Av de

 diskussioner som förekom i samband med

 konventionens tillkomst framgår att

 frivilliga överenskommelser med

 tillverkare och försäljare i och för sig

 anses tillräckliga för att uppfylla

 konventionen.

 I den nämnda propositionen 1990/91:127

 om Sveriges tillträde till konventionen

 gjorde departementschefen (s. 33) den

 bedömningen att det då inte fanns behov

 av några författningsändringar i

 anledning av artikel 12. Den slutsatsen

 hade godtagits av remissinstanserna. Det

 angavs dock att det med anledning av det

 då pågående internationella samarbetet

 kunde finnas anledning att återkomma till

 denna fråga i framtiden.

 2.1.3 Chemical Action Task Force (CATF)

 Efter tillkomsten av 1988 års

 narkotikabrottskonvention inleddes på

 olika håll i världen arbete för att

 uppfylla konventionens bestämmelser när

 det gäller de ämnen som används vid

 illegal tillverkning av narkotika. I USA

 hade redan då lagstiftning tillskapats i

 ämnet. Inom de amerikanska staternas

 organisation (OAS) inleddes arbete på en

 modellagstiftning.

 Vid ett möte i Houston sommaren 1990

 fick den s.k. Chemical Action Task Force

 (CATF) i uppdrag av den s.k. G 7-gruppen,

 dvs. de sju rikaste industristaterna, att

 skapa mer detaljerade regler än i FN-kon-

 ventionen och om det skulle visa sig

 nödvändigt vidga kontrollen av de

 aktuella ämnena i syfte att säkerställa

 att de inte kommer på avvägar (s.k.

 diversion) och används vid illegal

 narkotikatillverkning.

 CATF består av de sju staterna inom G

 7-gruppen och ett antal andra stater inom

 vilka det förekommer handel med de

 aktuella ämnena samt representanter för

 den kemiska industrin. 24 stater,

 däribland Sverige, har deltagit i arbetet

 (främst stater i Amerika och Västeuropa

 samt Japan) och tre internationella

 organisationer, FN, EG och OAS. Efter

 förslag av CATF i april 1991 antogs ett

 antal rekommendationer av G 7-gruppen vid

 deras möte i London i juli 1991. Även

 övriga deltagande stater samt EG hade

 ställt sig bakom rekommendationerna (i

 vissa fall med smärre reservationer).

 CATF-rekommendationerna innehåller

 bl.a. följande.

 Alla länder uppmanas att ratificera 1988

 års konvention. Utöver de ämnen som anges

 i 1988 års narkotikabrottskonvention

 föreslås ytterligare tio kemikalier bli

 kontrollerade. Som tidigare nämnts har FN

 numera utökat förteckningarna i

 konventionen med dessa ämnen. Rege-

 ringarna skall enligt rekommendationerna

 säkerställa att de s.k. operatörerna,

 dvs. tillverkare, distributörer, mäklare,

 importörer och exportörer, för lätt

 åtkomliga register tillsammans med samt-

 liga affärshandlingar över transaktioner

 med de aktuella ämnena. Operatörerna

 skall under mer än två år hålla dessa

 register och dokument tillgängliga för

 inspektion. Alla länder skall utveckla

 metoder att följa handeln med ämnena,

 särskilt exporten. Uppdraget kan ges åt

 en särskild myndighet. Förpackningar m.m.

 skall märkas på ett sådant sätt att

 ämnena kan identifieras under

 transitering och förvaring.

 Tullsamarbetsrådet (CCC) uppmanas att ge

 kemikalierna "tariffkoder". Regeringarna

 skall om det är nödvändigt införa en rätt

 för en myndighet att få tillgång till

 register och utrymmen hos privata

 företagare, oberoende av eventuella sek-

 retessföreskrifter. Länderna uppmuntras

 också att utbyta information med varandra

 vid utredningar.

 Staterna skall också införa regler med

 syfte att göra operatörerna vaksamma vid

 transaktioner med ämnena och omgående

 rapportera misstänkta transaktioner till

 myndigheterna.

 Korrekt rapportering kräver enligt

 rekommendationerna insatser av såväl den

 offentliga som den privata sektorn.

 Näringsidkarna måste "känna sina kunder".

 De skall ta reda på kundernas identitet

 och vilket syfte de har med trans-

 aktionen. Vidare skall näringsidkarna ta

 reda på vem som är den slutliga

 mottagaren av ett parti.

 Regeringarna och industrin skall

 samarbeta vid utbildningen av anställda,

 så att personalen kan upptäcka misstänkta

 transaktioner. Utbildningsmaterial skall

 utarbetas och spridas.

 Åtminstone när kemikalierna är

 destinerade för s.k. "target countries",

 dvs. länder där narkotikatillverkning

 förekommer, skall exportländerna kräva

 exporttillstånd för varje individuell

 transaktion. Dessutom skall * om det

 mottagande landet begär det * sådant

 tillstånd endast ges efter det att

 importtillstånd utfärdats av

 myndigheterna i mottagarlandet.

 Exportören skall noggrant uppge vem som

 är slutlig mottagare liksom alla

 mellanhänder inklusive mäklare. Full-

 ständiga uppgifter om transporten skall

 lämnas, bl.a. vilket ämne som sänds,

 mängden av ämnet, typ av förpackning,

 fullständig transportväg för lasten,

 transportsätt, plats för transporten och

 datum för den. Mot bakgrund av dessa upp-

 gifter skall myndigheten medge eller

 vägra transport.

 Importländer skall enligt

 rekommendationerna vara mycket noggranna

 när det gäller att medge import.

 Importlandet måste klargöra att impor-

 tören har tillräcklig kompetens och

 integritet. Det måste också klargöras

 vilken som är den i verkligheten avsedda

 användningen för det importerade ämnet.

 Staterna skall föreskriva lämpliga

 straff för brott mot lagar om kontroll av

 dessa ämnen. Regeringarna skall införa

 bestämmelser om rätt att stoppa

 transporter av ämnena och skall utnyttja

 den rätten om det finns bevis för att

 ämnet kan komma att avledas till illegal

 verksamhet. Regeringarna skall samordna

 undersökningar bl.a. genom att kon-

 trollera leveranser av misstänkta

 varupartier.

 Länderna och FN:s

 narkotikakontrollprogram (UNDCP) skall ge

 tekniskt bistånd i form av utbildning i

 att identifiera, följa och inspektera,

 beslagta och testa dessa ämnen samt

 utrustning som kommunikationsmateriel,

 annan materiel eller speciella kläder.

 Utöver dessa rekommendationer

 uppmuntras länderna att träffa regionala

 uppgörelser, formella eller informella,

 som komplement till dessa åtgärder.

 CATF-rekommendationerna omfattar de 22

 ämnen som räknas upp i bilagan till dem.

 Ämnena indelas i tre kategorier.

 Kategori 1

 Efederin

 Ergometrin

 Ergotamin

 Lysergsyra

 1-fenyl-2-propanon (fenylaceton)

 Pseudoefedrin

 N-acetylantranilsyra

 (2-acetamidbensoesyra)

 3,4-Metylendioxifenylpropan-2-on

 Salter av ämnena när sådana kan

 förekomma

 Kategori 2

 Ättiksyraanhydrid

 Antranilsyra

 Fenylättiksyra

 Piperidin

 Isosafrol (cis och trans)

 Piperonal

 Safrol

 Salter av ämnena när sådana kan

 förekomma

 Kategori 3

 Aceton

 Etyleter (Dietyleter)

 Metyletylketon (MEK) (Butanon)

 Toluen

 Kaliumpermanganat

 Svavelsyra

 Saltsyra (klorväte)

 13

 2.1.4 Europeiskt samarbete för att

 genomföra CATF- rekommendationerna

 Sedan CATF-rekommendationerna utarbetats

 har CATF:s egentliga uppgift slutförts

 och gruppen kommer att upplösas. Inom

 Europa kommer arbetet att drivas vidare

 inom ramen för den s.k. Pompidougruppen,

 som är en samarbetsgrupp för

 narkotikafrågor inom Europarådet. I Pom-

 pidougruppen, som har verkat sedan 1971,

 ingår de flesta västeuropeiska länder och

 några östeuropeiska. Gruppen har

 utarbetat en plan för att sprida kännedom

 om CATF-rekommendationerna. Vidare har

 man dragit slutsatsen att det är

 nödvändigt att länderna i Europa sam-

 arbetar för att utveckla en omfattande

 och effektiv strategi för att förhindra

 diversion av prekursorer. CATF- rekommen-

 dationerna skall utgöra grunden för

 strategin. Så långt möjligt skall

 strategin baseras på harmoniserade

 lagstiftnings- och

 implementeringsprocedurer. Den kemiska

 industrin skall engageras i utarbetandet

 och genomförandet av strategin. Strategin

 skall baseras på att länderna delar med

 sig av sina erfarenheter och sin expertis

 och skall genomföras i samarbete med

 internationella organisationer.

 För att kunna genomföra strategin skall

 bl.a. en inventering göras av de företag

 som tillverkar kemikalier som anges i

 förteckning I och II till 1988 års

 FN-konvention. Så långt det är möjligt

 skall inventeringen även uppta detaljer

 om den internationella handeln med dessa

 ämnen för varje år med början den 1

 januari 1990. En katalog skall upprättas

 för varje land med uppgifter om vem som

 är officiellt ansvarig för genomförandet

 av strategin samt vilka institutioner som

 har ansvaret för nationella föreskrifter

 och rättstillämpning.

 Under Pompidougruppen skall bildas tre

 arbetsgrupper för att hjälpa deltagande

 länder att

 1. etablera en rättslig ram för att

 uppfylla kraven i 1988 års FN-konvention

 såvitt gäller prekursorer,

 2. utveckla effektiva program för

 genomdrivande av lagstiftning för att

 kontrollera handeln med prekursorer och

 för att upptäcka illegala nar-

 kotikalaboratorier, samt

 3. etablera effektiva procedurer för

 att överföra CATF:s rekommendationer till

 nationell lagstiftning.

 För genomförandet av strategin skall en

 styrgrupp bildas. I denna skall ingå

 representanter för länderna i Baltikum,

 Centraleuropa, Östeuropa, EG, EFTA och

 USA. Sverige kommer att ingå i

 styrgruppen såsom representant för EFTA.

 2.1.5 EG:s bestämmelser

 EG antog under hösten 1990 en förordning

 om åtgärder som skall vidtas för att

 motverka spridning av vissa ämnen till

 olaglig narkotikatillverkning, Rådets

 förordning (EEG) 3677/90, Council

 Regulation laying down measures to be

 taken to discourage the diversion of

 certain substances to the illicit

 manufacture of narcotic drugs and

 psychotropic substances. Förordningen

 trädde i kraft den 1 januari 1991 och

 började tillämpas i medlemsstaterna

 fr.o.m. den 1 juli samma år. För att

 tillämpa CATF-rekommendationerna antog EG

 den 31 mars 1992 en förordning om ändring

 i 1990 års förordning, Rådets förordning

 (EEG) 900/92. Ändringsförordningen trädde

 i kraft den 1 januari 1993. Ändringen

 innebär att EG:s regler följer

 CATF-rekommendationerna och att

 förordningen omfattar samma ämnen som

 CATF-rekommendationerna. Vidare har EG

 den 21 december 1992 antagit en

 förordning, Rådets förordning (EEG)

 3769/92, med tillämpningsföreskrifter

 till de båda tidigare antagna

 förordningarna. De nämnda EG-förord-

 ningarna ingår inte i EES-avtalet. Det

 finns även ett EG-direktiv, 92/109 EEG,

 om tillverkning och försäljning av vissa

 substanser som används vid olaglig

 tillverkning av narkotiska droger och

 psykotropa ämnen.

 Följande sammanfattning av innehållet i

 EG-förordningen redovisar bestämmelserna

 efter ändringarna i mars 1992.

 De artiklar som inte behandlar rent

 interna EG-angelägenheter innehåller

 * vissa rättsliga definitioner (artikel

 1)

 * krav på dokumentation, anteckningar och

 märkning vid import, export och

 transit, (artikel 2)

 * krav på tillstånd eller anmälan av

 hanterare (artikel 2a)

 * krav på samarbete mellan myndigheter

 och hanterare, (artikel 3)

 * krav på exporttillstånd (artiklarna 4,

 5 och 5a)

 * krav på att medlemsländerna anpassar

 sin nationella lagstiftning så att

 efterlevnaden av bestämmelserna kan

 kontrolleras (artikel 6)

 * uppgift om kontaktmyndighet (artikel 7)

 * straffbestämmelser (artikel 8).

 I en bilaga till förordningen anges de

 kontrollerade ämnena, vilka är desamma

 som i CATF-rekommendationerna. Genom den

 senast antagna förordningen, (EEG)

 3769/92, har emellertid tre av ämnena i

 kategori 2 överförts till kategori 1,

 nämligen Isosafrol, Piperonal och Safrol.

 Vidare anges att även salter av de ämnen

 som ingår i kategori 3, med undantag för

 svavelsyra och saltsyra, omfattas av

 kontrollen.

 Artikel 2

 Bestämmelserna om dokumentation,

 anteckningar och märkning gäller all

 import, export och transit av samtliga

 kontrollerade ämnen. Transaktioner skall

 vara noggrant dokumenterade. Särskilt

 dokument om handeln såsom fakturor,

 tull-, transport- och andra fraktdokument

 skall innehålla tillräckligt med

 information för att kunna identifiera

 * namnet på ämnet

 * mängd och vikt

 * namn och adress på exportören,

 distributören och den slutliga mot-

 tagaren i enlighet med artiklarna 4, 5

 och 5a.

 Märkningen skall innehålla ämnets namn

 angivet på samma sätt som i förordningen.

 14

 Hanterare som medverkar vid import,

 export och transit av ämnena i bilagan

 skall föra detaljerade anteckningar om

 detta. Anteckningarna och handlingarna

 skall bevaras i tre år efter utgången av

 kalenderåret under vilket transaktionen

 ägde rum. De skall på begäran hållas

 tillgängliga för inspektion av behörig

 myndighet.

 Med hanterare (operators) avses enligt

 artikel 1, punkt 2 e en fysisk eller

 juridisk person som tar del i

 tillverkning eller annan framställning

 eller distribution av aktuella ämnen

 eller som är inblandad i närliggande

 verksamhet såsom import, export, transit,

 mäkleri eller processverksamhet rörande

 ämnena. I begreppet inryms också personer

 som bedriver verksamhet i vilken ingår

 upprättande av tulldeklarationer.

 Artikel 2a

 Hanterare, lagerhållare och transportörer

 som sysslar med import, export eller

 transitering av ämnena i kategori 1 skall

 ha tillstånd för verksamheten från landet

 där verksamheten bedrivs. Tillståndet

 utfärdas efter en prövning av den

 sökandes kompetens och integritet. Det

 kan återkallas omedelbart om det finns

 tillräcklig grund för att anta att till-

 ståndshavaren inte längre uppfyller

 kraven eller att villkoren för utfärd-

 andet inte längre föreligger.

 Hanterare, lagerhållare och transportö-

 rer som sysslar med import, export eller

 transitering av ämnena i kategori 2 eller

 export av ämnena i kategori 3 skall göra

 anmälan om sin verksamhet till behörig

 myndighet. Detta gäller dock inte dem som

 bara exporterar små mängder av kate-

 gori-3-ämnen.

 Medlemsstaterna skall själva bestämma

 villkoren för att utfärda tillstånden,

 giltighetstiden och kostnaden för att

 utfärda dem.

 Artikel 3

 Medlemsstaterna skall vidta nödvändiga

 åtgärder för att skapa samarbete mellan

 behöriga myndigheter och hanterarna så

 att dessa omedelbart varskor myndig-

 heterna om alla omständigheter * såsom

 ovanliga order och transaktioner med de

 förtecknade ämnena * vilka kan tyda på

 att exporten eller importen kan vara

 avsedd för illegal narkotikatillverkning.

 Hanterarna skall översiktligt

 rapportera om export och import på det

 sätt som den behöriga myndigheten kräver.

 Artikel 4

 För export av ämnen som tillhör kategori

 1 krävs individuella exporttillstånd

 (individual export authorizations).

 Ansökan skall innehålla uppgifter om

 * namn och adress på exportör, importör

 och alla andra hanterare som har med

 exporten eller frakten att göra, samt

 den slutliga användaren,

 * namnet på ämnet angivet som i bilagan,

 * mängd och vikt på såväl det rena ämnet

 som * när det rör sig om en blandning *

 mängd, vikt och halt för varje i

 bilagan angivet ämne,

 * detaljer om frakten, såsom beräknad

 avsändningsdag, transportmedel, tull-

 station, om möjligt fraktväg och plats

 för importen. Om detaljerna beträffande

 fraktvägen och transportmedlen inte är

 kända när ansökan görs, skall det

 föreskrivas i exporttillståndet att

 hanteraren är skyldig att klargöra

 detta senast vid själva exporttill-

 fället.

 Om det importerande landet kräver det,

 skall importtillstånd bifogas ansökan om

 exporttillstånd.

 Beslut om exporttillstånd skall i

 normalfallet lämnas inom 15 dagar efter

 det att ansökan lämnats in. Tiden skall

 förlängas om importtillstånd krävs och

 myndigheterna måste fastställa om sådant

 har utfärdats.

 Exporttillstånd skall vägras om

 uppgifterna som lämnas bedöms vara otill-

 räckliga, ofullständiga eller oriktiga,

 om mottagarlandet kräver importtillstånd

 och sådant inte utfärdats av behörig

 myndighet i det landet eller om det finns

 grundade misstankar om att ämnet kommer

 att användas till olaglig narkotikatill-

 verkning. Exporttillståndet skall företes

 när exportdeklarationen avges. Det skall

 åtfölja transporten till tullmyndigheten

 som efter det att exporten fullgjorts

 skall återsända det till den utfärdande

 myndigheten.

 Att exporttillstånd meddelats utesluter

 inte att rättsliga åtgärder kan vidtas

 mot tillståndshavaren.

 Exporttillståndet kan återkallas så

 snart som det finns tillräckliga skäl att

 misstänka att ämnet kommer att användas

 till illegal tillverkning av narkotika.

 Artikel 5

 För export av ämnen som tillhör kategori

 2 krävs individuella exporttillstånd på

 samma villkor som enligt artikel 4 om

 exporten är avsedd för ett land där risk

 finns för att ämnet kan komma att

 användas till illegal narkotikatillverk-

 ning. Vid bedömningen av detta skall im-

 portlandets egen begäran särskilt

 beaktas. I övriga fall krävs att expor-

 tören har ett allmänt individuellt till-

 stånd (open individual authorization).

 Vid prövningen skall hänsyn tas till

 sökandens kompetens och integritet samt i

 vilken utsträckning och på vad sätt han

 hanterar ämnet. Tillstånden kan förenas

 med villkor och återkallas vid ändrade

 förhållanden.

 Artikel 5a

 För export av ämnen som tillhör kategori

 3 krävs individuella exporttillstånd på

 samma villkor som enligt artikel 4 om en

 överenskommelse har träffats med

 mottagarlandet om att importtillstånd

 skall krävas. Detta skall också gälla om

 ämnena skall exporteras till ett land med

 känd illegal tillverkning av heroin eller

 kokain eller där risk finns för diversion

 av ämnena. I övriga fall får export ske

 på samma villkor som enligt artikel 5,

 efter utfärdande av ett världsomfattande

 allmänt individuellt tillstånd (open

 individual authorization). Tillstånds-

 havaren skall för behörig myndighet i

 exportlandet kunna visa upp ett

 importtillstånd, hänförligt till varje

 särskild exporttransaktion, från importl-

 andet.

 Artikel 6

 Medlemsländernas nationella lagstiftning

 skall innefatta möjligheter för myndig-

 heterna att skaffa sig information om

 ämnena och att få tillträde till

 hanterarnas lokaler för att säkra bevis

 på oegentligheter. Bestämmelserna om

 exporttillstånd får inte hindra tullen

 eller annan behörig myndighet att ingripa

 för att förhindra införsel eller utförsel

 av ämnena om det finns befogad grund för

 misstankar att ämnena skall användas till

 illegal narkotikatillverkning. Kontrollen

 av frihamnar och liknande områden skall

 kunna göras lika effektiv som av andra

 ställen.

 Artikel 8

 Tillräckligt kännbara straff skall följa

 vid brott mot bestämmelserna.

 Rådets förordning (EEG) 3769/92

 innehåller förutom den reviderade

 förteckningen över ämnen bl.a. regler om

 att en hanterare av ämnena kan undantas

 från tillämpningen av reglerna om den

 mängd av respektive ämne han hanterar

 årligen understiger en viss, i

 förordningen angiven, gräns. Vidare

 innehåller förordningen föreskrifter om

 villkoren för export av vissa ämnen, vad

 en ansökan om tillstånd skall innehålla,

 hur tillståndsbevis skall vara utformade,

 förutsättningarna för återkallande av

 tillstånd och vissa åligganden för

 tillståndshavaren. I till förordningen

 fogade förteckningar anges också vissa

 länder för vilka det krävs individuella

 exporttillstånd beträffande vissa av

 ämnena. Förordningen trädde i kraft den 1

 januari 1993.

 2.2 Svenska regler om kontroll av

 narkotika

 Såsom beskrivits tidigare har Sverige

 biträtt FN:s konventioner på området,

 nämligen 1961 års allmänna narkotikakon-

 vention med ändringsprotokoll år 1972,

 1971 års konvention om psykotropa ämnen

 och 1988 års narkotikabrottskonvention. I

 Sverige görs * till skillnad från vad som

 gäller internationellt * inte någon

 uppdelning mellan de egentliga narkotiska

 substanserna och psykotropa substanser

 utan här används det enhetliga begreppet

 narkotika. Grunden för de speciella bes-

 tämmelserna enligt konventionerna är

 förteckningar över kontrollerade ämnen i

 listor med olika kontrollnivåer. Listorna

 anger den lägsta kontrollnivå som fordras

 enligt konventionerna, men parterna får

 ställa strängare krav nationellt och även

 förbjuda användningen av vissa

 substanser. I första hand kontrollerar

 FN:s narkotikakontrollstyrelse, INCB,

 efterlevnaden av konventionerna.

 För att undvika spridning av narkotika

 till annat än medicinskt och vetenskap-

 ligt bruk och därav följande missbruks-

 problem har den legala hanteringen av

 narkotika sedan länge varit föremål för

 en sträng reglering i Sverige. I stort

 sett all befattning med narkotika kräver

 särskilt tillstånd.

 Flera av ämnena som omfattas av

 CATF-rekommendationerna och

 EG-förordningen har en omfattande helt

 legal och även önskvärd användning. Vissa

 av ämnena kan emellertid lätt omvandlas

 till narkotika och andra har stor bety-

 delse vid den illegala narkotikatillverk-

 ningen. Som tidigare har påpekats sägs

 det i de narkotikakonventioner som

 Sverige har biträtt att dessa ämnen i den

 mån det är möjligt bör kontrolleras på

 ett liknande sätt som narkotikan. Krav på

 en mer preciserad kontroll följer också

 enligt CATF-rekommendationerna (se

 avsnitt 2.1.3) och föreskrivs i

 EG-förordningarna (se avsnitt 2.1.5).

 Den legala narkotikahanteringen

 regleras idag i narkotikaförordningen

 (1962:704) och Läkemedelsverkets kungö-

 relse (LVFS 1990:45) om tillämpningen av

 narkotikaförordningen (Läkemedelsverkets

 narkotikakungörelse).

 I juni 1992 antog riksdagen ett förslag

 till en lag om kontroll av narkotika

 (prop. 1991/92:107, bet. 1991/92:SoU21,

 rskr. 1992/92:342). Narkotikakontrollagen

 (1992:860) ersätter narkotikaförordningen

 och innehåller de grundläggande

 bestämmelserna om den legala hanteringen

 av narkotika. Den nya lagen skall träda i

 kraft den dag regeringen bestämmer,

 varmed avsetts samtidigt som EES-avtalet.

 Den innebär i huvudsak en modernisering

 av bestämmelserna i

 narkotikaförordningen. Den nya lagen

 innehåller dock även bestämmelser om

 export och innehav av narkotika till

 skillnad från narkotikaförordningen som

 enbart omfattar import, tillverkning,

 saluhållande och överlåtelse. På detta

 sätt kommer den svenska lagstiftningen i

 bättre överensstämmelse med vad som

 gäller enligt de internationella konven-

 tionerna. Vidare utvidgas möjligheterna

 till tillsyn för att kontrollera att

 bestämmelserna efterlevs. Regeringen har

 antagit en förordning om kontroll av

 narkotika (1992:1554) som ansluter till

 narkotikakontrollagen och som avses träda

 i kraft samtidigt med denna.

 I förordningen (1983:366) om att vissa

 substanser skall anses som narkotika

 anges vilka ytterligare ämnen * utöver de

 som kontrolleras enligt FN-konventionerna

 * som skall anses utgöra narkotika i

 Sverige. Vissa substanser klassas som

 narkotika i Sverige, men inte internatio-

 nellt. I förordningen har de delats in i

 huvudgrupperna centralstimulerande medel,

 hallucinogener, smärtstillande medel,

 sömnmedel och lugnande medel. I samband

 med narkotikakontrollförordningens

 ikraftträdande kommer denna förordning

 att upphävas och reglerna i den överförs

 till den nya förordningen. I enlighet med

 1 § narkotikaförordningen upprättar

 Läkemedelsverket förteckningar över

 narkotika (1 § även i narko-

 tikakontrollagen). Detta har senast skett

 genom Läkemedelsverkets föreskrifter

 (LVFS 1990:47) om förteckningar över

 narkotika.

 De narkotiska substanser som behandlas

 i den allmänna narkotikakonventionen och

 konventionen om psykotropa substanser har

 alla förts upp på Läkemedelsverkets

 narkotikaförteckningar. Substanserna i

 den allmänna narkotikakonventionen

 återfinns i förteckningarna I-III, medan

 ämnena i den andra konventionen återfinns

 fördelade på verkets samtliga fem

 förteckningar. Uppdelningen på olika

 förteckningar har gjorts med hänsyn till

 den kontroll som varje ämne skall vara

 underkastad. I sin legala användning

 återfinns substanserna i dessa

 konventioner huvudsakligen bland

 smärtstillande medel, sömnmedel och

 lugnande medel.

 Den legala hanteringen av narkotika i

 Sverige

 Det huvudsakliga motivet till den

 omfattande kriminaliseringen av nar-

 kotikahanteringen är att motverka

 skadeverkningar till följd av missbruk.

 Samtidigt vill man med lagstiftningen

 uppnå en ordnad och kontrollerad

 hantering av narkotika för vissa

 begränsade och specificerade ändamål,

 nämligen medicinskt eller vetenskapligt

 bruk.

 Till narkotikakontrollagen har som

 nämnts ovan överförts narkotikaför-

 ordningens bestämmelser om den legala

 narkotikahanteringen. Den följande

 framställningen bygger på reglerna i

 narkotikakontrollagen och den därtill

 anslutande förordningen vilka i huvudsak

 överensstämmer med reglerna i

 narkotikaförordningen.

 Tillstånd krävs från Läkemedelsverket

 för i princip all import, export,

 tillverkning och handel (3-5 §§

 narkotikakontrollagen). Dessa bestäm-

 melser motsvarar i huvudsak 3 och 5 §§

 samt 6 § 1 mom. narkotikaförordningen

 (1962:704) som dock inte uppställer något

 krav på tillstånd för export av

 narkotika. Narkotika får enligt den nya

 lagen inte importeras, tillverkas,

 exporteras, utbjudas till försäljning,

 överlåtas eller innehas för annat än

 medicinskt eller vetenskapligt bruk (2 §

 narkotikakontrollagen, vilken motsvarar 2

 § narkotikaförordningen med det

 undantaget att den senare inte innehåller

 motsvarande begränsning vad gäller export

 och innehav av narkotika). Enligt den

 allmänna narkotikakonventionen finns

 möjlighet att tillåta viss industriell

 användning utanför dessa områden, t.ex.

 cannabisväxten (hampa) som energiråvara

 eller för att utnyttja fibrerna. I

 Sverige har emellertid detta inte ansetts

 lämpligt på grund av risken för missbruk.

 Även möjligheten att legalt inneha

 narkotika är starkt begränsad enligt

 narkotikakontrollagen (se 7 §, vilken i

 huvudsak motsvaras av 7 §

 narkotikaförordningen). Läkemedelsverket

 prövar frågor om tillstånd enligt

 narkotikakontrollagen (8 §, motsvaras av

 8 § narkotikaförordningen) och har

 tillsynen över efterlevnaden av reglerna

 i lagen och de tillstånd och föreskrifter

 som har meddelats med stöd av den (10 §

 narkotikakontrollagen, motsvaras av 10 §

 narkotikaförordningen). Vid all

 tillståndsprövning åligger det

 Läkemedelsverket att beakta de

 internationella konventioner som Sverige

 biträtt med syfte bl.a. att begränsa den

 totala tillverkningen och importen till

 det legitima behovet. Till beviljade

 tillstånd skall erforderliga villkor

 knytas. Läkemedelsverket kan återkalla

 ett beviljat tillstånd om det behövs för

 att förebygga missbruk av narkotika (8 §

 narkotikakontrollagen, respektive 8 §

 narkotikaförordningen). Importör,

 tillverkare och den som bedriver handel

 med narkotika skall föra detaljerade

 anteckningar (se 9 § i respektive

 författning). Syftet med anteckningarna

 är att möjliggöra kontroll av att

 meddelade bestämmelser om förvärv och

 överlåtelse iakttas. Det åligger även

 föreståndaren för en institution där

 narkotika används i vetenskapligt syfte

 att föra anteckningar för kontroll av

 användningen. Enligt 11 §

 narkotikakontrollagen har Läke-

 medelsverket för att kunna utföra

 tillsynen rätt att på begäran få de

 upplysningar och handlingar som behövs

 och får meddela de förelägganden och

 förbud som behövs för att lagen eller

 föreskrifter som har meddelats med stöd

 av lagen skall efterlevas. Någon sådan

 möjlighet föreligger inte enligt

 narkotikaförordningen. Däremot har verket

 enligt båda författningarna rätt till

 tillträde till lokaler för att fullgöra

 tillsynen (11 § i respektive

 författning). Verket har rätt till

 biträde av den hos vilken tillsynen ut-

 övas och får förelägga vite om biträde

 eller tillträde vägras.

 Tillståndsprövningen

 Narkotika får bara importeras till

 Sverige av den som har tillstånd (3 §

 narkotikakontrollagen, 3 §

 narkotikaförordningen). Ansökan prövas av

 Läkemedelsverket (8 § i respektive

 författning). I Läkemedelsverkets nu

 gällande narkotikakungörelse ges

 detaljerade bestämmelser om införsel av

 narkotika för att i överensstämmelse med

 konventionerna begränsa den totala

 mängden till landet importerad och här

 tillverkad narkotika till att motsvara

 den legala förbrukningen. Något krav på

 ett särskilt godkännande av en exportör

 finns inte, men export får bara ske av

 godkänd importör, tillverkare och

 apotekschef. Tillstånd krävs för all

 tillverkning av narkotika utom för att på

 apotek göra en beredning med narkotiskt

 ämne och för att i vetenskapligt syfte

 framställa narkotika på en

 statsunderstödd vetenskaplig institution

 (4 § narkotikakontrollagen, 5 § narko-

 tikaförordningen). Tillstånd att bedriva

 handel med narkotika omfattar, om

 Läkemedelsverket inte medger annat, bara

 handel med sådan narkotika som utgör

 farmacevtiska specialiteter eller andra

 läkemedel i obrutna orginalförpackningar.

 2.3 Ämnena enligt 1988 års konvention,

 förekomsten i

 Sverige och till ämnena knutna

 restriktioner

 Tillverkning

 Av de ämnen, som finns med i

 CATF-överenskommelsen är det bara svavel-

 syra och saltsyra (kategori 3) som till-

 verkas inom landet av tre respektive sex

 tillverkare (år 1989). Samma år var

 produktionen cirka 900 000 respektive 250

 000 ton. Merparten av syrorna används

 inom landet.

 Import och användning

 Inget av ämnena som hänförts till

 kategori 1 i CATF-rekommendationerna

 importeras till Sverige i ren form.

 Av ämnena i kategori 2 sker import till

 Sverige av ättiksyraanhydrid (nio impor-

 törer importerade år 1990 sammanlagt

 cirka 3 300 ton) och piperonal i ringa

 omfattning.

 Samtliga ämnen som finns upptagna under

 kategori 3 importerades under år 1990 av

 mellan sex och närmare trettio importörer

 i mängder mellan 70 ton

 (kaliumpermanganat) och 130 000 ton

 (svavelsyra).

 Under år 1990 var enligt tullens

 statistik antalet importtransaktioner av

 toluen 145 och av metyletylketon 58. För

 övriga ämnen finns inga motsvarande

 sammanställningar av uppgifter,

 huvudsakligen beroende på att ämnena inte

 har egna tulltaxenummer.

 Export

 I Kemikalieinspektionens produktregister

 finns inte uppgifter om exporterade

 mängder kemiska produkter. Av

 tullstatistiken framgår exporterade

 mängder i den mån ämnena har unika

 tulltaxenummer. Därför finns det bara

 uppgifter om från Sverige exporterad

 mängd för svavelsyra, saltsyra, toluen

 och metyletylketon. Exporten för dessa

 ämnen uppgick år 1990 till cirka 40 000

 respektive 16 000, 450 och 90 ton.

 Enligt uppgifter från tullen var under

 år 1990 antalet exporttransaktioner med

 metyletylketon 37 och med toluen 73. För

 övriga ämnen har tullen inte gjort

 motsvarande sammanställningar eller kan

 inte göra det på grund av att ämnena

 saknar individuella tulltaxenummer.

 Restriktioner

 Den yrkesmässiga tillverkningen regleras

 endast genom arbetsmiljölagstiftningen.

 Tillstånd enligt lagstiftningen om

 kemiska produkter krävs inte.

 För all import av efedrin, ergotamin,

 1-fenyl-2-propanon (kategori 1) och

 antranilsyra (kategori 2) krävs import-

 tillstånd från länsstyrelse, se 17 §

 förordningen (1985:835) om kemiska pro-

 dukter, FKP, och Kemikalieinspektionens

 föreskrifter, KIFS 1986:5, om

 tillståndskrav för livsfarliga och mycket

 farliga produkter. Importtillstånd krävs

 också för privat import av piperidin

 (kategori 2).

 För användningen gäller att tillstånd

 krävs vid handel samt privat hantering av

 de fem ämnen för vilka det finns import-

 restriktioner (17 § FKP och KIFS 1986:5).

 Samtliga ämnen får för närvarande

 exporteras utan några inskränkningar.

 15

 2.4 Lagstiftning om kontrollen av ämnen

 som kan användas vid olaglig

 narkotikatillverkning

 Mitt förslag: Lagregler om kontroll

 över dessa ämnen införs. Reglerna tas

 in i lagen om kontroll av narkotika.

 Vilka ämnen som skall kontrolleras

 genom de nya reglerna anges av rege-

 ringen i en förordning.

 Läkemedelsverket handhar frågor om

 tillståndsgivning och tillsyn be-

 träffande ämnena.

 Departementspromemorians förslag:

 Överensstämmer med mitt förslag.

 Remissinstanserna: Remissinstanserna

 har lämnat förslaget utan erinran.

 Skälen för mitt förslag: Riksdagen

 beslutade den 30 maj 1991 att godkänna

 1988 års narkotikabrottskonvention.

 Sverige har aktivt deltagit i det

 internationella samarbete på

 narkotikakontrollområdet som har fortsatt

 efter tillkomsten av konventionen.

 Statsrådet Bengt[REDACTED_EFTERNAMN] uttryckte i

 ett brev till det amerikanska

 justitiedepartementet den 18 juni 1991

 att den dåvarande svenska regeringen hade

 för avsikt att prioritera arbetet med att

 omsätta CATF-rekommendationerna i svenska

 bestämmelser och de eventuellt andra

 åtgärder som borde vidtas med anledning

 av rekommendationerna. Det är mot denna

 bakgrund angeläget att Sverige fullföljer

 det arbete som skett i internationella

 sammanhang genom att införa lagstiftning

 i linje med resultatet av detta arbete,

 dvs. med CATF-rekommendationerna.

 De förordningar som EG har antagit för

 att uppfylla CATF-rekommendationerna

 ingår som nämnts tidigare inte i

 EES-avtalet. Med hänsyn till strävandena

 mot ett svenskt medlemskap i EG är det

 dock lämpligt att Sverige också i

 görligaste mån försöker anpassa sin

 lagstiftning till EG-förordningarna.

 Det kontrollsystem som har byggts upp

 runt den legala hanteringen av narkotika

 med Läkemedelsverket som till-

 ståndsgivande myndighet med samtidiga

 tillsynsuppgifter kan stå som modell även

 för kontrollen av de ämnen som skall

 kontrolleras enligt 1988 års konvention.

 Ett alternativ vore att knyta de nya

 bestämmelserna till lagstiftningen om

 kemiska produkter. En sådan lösning vore

 dock mindre lämplig eftersom ändamålet

 med denna lagstiftning huvudsakligen är

 ett helt annat än att kontrollera

 användningen av vissa ämnen, nämligen att

 skydda människor och miljö från kemiska

 produkters farliga egenskaper. I stället

 bör bestämmelserna föras in som en änd-

 ring i den nyligen antagna narkotika-

 kontrollagen. Fördelen med en sådan

 lösning är att det regelsystem som finns

 där och som har samma syfte som det nu

 föreslagna relativt lätt kan anpassas

 till att gälla även de aktuella kemiska

 ämnen som skall kontrolleras. Narkotika-

 kontrollagen innehåller bestämmelser om

 bl.a. tillstånd, anteckningsskyldighet

 och Läkemedelsverkets tillsyn. Vidare

 fördes vid riksdagsbehandlingen vissa

 ansvarsbestämmelser över till narkotika-

 kontrollagen från narkotikastrafflagen.

 Att placera de nu aktuella bestämmelserna

 i en särskild lag jämsides med narkotika-

 lagstiftningen skulle kunna leda till

 avgränsningsproblem. Det är därför

 lämpligast att de nu aktuella bestäm-

 melserna inarbetas i narkotikakon-

 trollagen. Den tillståndsgivande

 myndigheten bör få bemyndigande att

 meddela detaljföreskrifter och att

 avgiftsbelägga sin tillståndsgivning (se

 avsnitt 2.8).

 Den nya lagstiftningen skall avse

 kemiska ämnen som kan användas vid

 olaglig narkotikatillverkning. Därmed

 avses också blandningar i vilka ett

 sådant ämne ingår om detta lätt kan

 utvinnas ur blandningen. Vilka ämnen som

 skall omfattas av den nya lagstiftningen

 bör anges av regeringen i en förordning

 genom en hänvisning till förteckningar på

 samma sätt som sker beträffande narkotika

 och ämnen som avses i lagen (1991:341) om

 förbud mot utförsel av vissa produkter

 som kan användas i massförstörelsesyfte.

 I dessa förteckningar bör upptas de ämnen

 som skall kontrolleras enligt 1988 års

 narkotikabrottskonvention. Ytterligare

 ämnen kan tas upp i förteckningarna om

 det anses nödvändigt att få till stånd en

 kontroll också av dem.

 Tillståndsgivningen och tillsynen

 enligt narkotikakontrollagen åvilar i

 första hand Läkemedelsverket. Läke-

 medelsverket har sådana uppgifter också

 vad gäller kontrollen av tekniska

 alkoholprodukter. Vad gäller kontrollen

 över de ämnen som kan användas till

 olovlig narkotikatillverkning ligger

 denna verksamhet väl i linje med verkets

 övriga uppgifter. Det är därför naturligt

 att Läkemedelsverket har dessa uppgifter

 även vad gäller de kemiska produkter som

 kan användas vid olaglig tillverkning av

 narkotika.

 Det är dock lämpligt att

 tullmyndigheterna står för den direkta

 kontrollen i samband med gränspassagen på

 samma sätt som för de flesta andra varor,

 som är underkastade restriktioner vid in-

 eller utförsel. Givetvis är det av

 största vikt att det sker ett nära

 samarbete mellan de myndigheter som

 kommer i beröring med de aktuella

 frågorna.

 2.5 Innehållet i lagstiftningen

 Mitt förslag: Lagstiftningen bör

 ansluta till innehållet i de s.k.

 CATF-rekommendationerna och EG:s

 regler. Dessa innehåller bl.a. krav

 på tillstånd eller anmälan till myn-

 dighet för dem som hanterar de

 aktuella ämnena och krav på

 dokumentation, förande av

 anteckningar och märkning av

 förpackningar.

 Departementspromemorians förslag:

 Överensstämmer i huvudsak med mitt

 förslag.

 Remissinstanserna: Remissinstanserna

 har i huvudsak lämnat förslaget utan

 erinran.

 Skälen för mitt förslag: Efter

 ändringen i mars 1992 av EG-förordningen

 ansluter sig EG:s föreskrifter mycket

 nära till CATF-rekommendationerna. Om

 Sverige inför bestämmelser * i den mån

 sådana inte redan finns * som överens-

 stämmer med de preciserade reglerna i

 EG-förordningarna, uppfylls i allt

 väsentligt även de mer allmänt hållna

 CATF-rekommendationerna.

 På en punkt, nämligen vad gäller

 övervakning av handeln med ämnena så att

 förändrade handelsmönster upptäcks, t.ex.

 användning av i sammanhanget nya ämnen

 och sätt för diversion, går

 CATF-rekommendationerna längre än EG:s

 regler. En sådan övervakning bör enligt

 CATF-rekommendationerna även innefatta en

 möjlighet att upptäcka förändringar i

 exportmönstret till sådana länder som

 inte ställer tillräckligt höga

 kontrollkrav på hur ämnena används[1].

 Inom Tullverket pågår arbete med att

 införa ett tulldatasystem för att hantera

 informationen i export-, import- och

 transitärenden. Uppgifterna skall kunna

 överföras direkt från företagen till

 tullens datasystem. De skall sedan kunna

 användas * förutom för att fastställa

 tull, annan skatt och avgifter * även

 bl.a. till att fullgöra övervaknings-,

 kontroll- och revisionsuppgifter inom

 tullmyndigheternas område, planering och

 tillsyn av tullmyndigheternas verksamhet

 samt framställning av statistik, se 2 §

 tullregisterlagen (1990:137). Genom de

 kontrollmöjligheter som finns inbyggda i

 tulldatasystemet finns alltså instrument

 för att genomföra en övervakning av

 spridningen av ämnena på det sätt som

 föreskrivs i CATF-rekommendationerna.

 För Sveriges del aktualiseras till en

 början bestämmelser om krav på tillstånd

 respektive krav på anmälan av verk-

 samheten för hanterare (EG-förordningens

 artikel 2a). Sådana regler finns

 exempelvis i lagstiftningen om kemiska

 produkter. Dessa täcker dock bara ett

 fåtal av sådana transaktioner som

 regleras i EG-förordningen. Det är

 dessutom bara några få av de aktuella

 produkterna som omfattas av reglerna.

 Bestämmelser om export saknas helt.

 Vidare krävs regler om krav på särskilt

 exporttillstånd i vissa fall. Lagen

 (1975:85) med bemyndigande att meddela

 föreskrifter om in- eller utförsel av

 varor ger regeringen eller myndighet som

 regeringen bestämmer möjlighet att

 reglera exporten av varor om det är

 påkallat av hänsyn bl.a. till hälso-

 vården. Kemikalieinspektionen får meddela

 föreskrifter enligt 11 § lagen om kemiska

 produkter såvitt avser krav på tillstånd

 eller särskilt villkor för bl.a. export

 av en kemisk produkt. Inget av dessa

 regelsystem kan emellertid anses

 tillämpligt i nu aktuella avseenden

 eftersom syftet med dem är ett annat än

 att kontrollera flödet av de aktuella

 kemiska produkterna.

 Vid samtliga import-, export- och

 transittransaktioner skall enligt nu

 gällande svenska regler ett s.k.

 ED-dokument lämnas till tullmyndigheten.

 ED-dokumentet skall innehålla uppgifter

 om det gods som är föremål för

 transaktionen och om dem som är

 inblandade i hanteringen av godset. Genom

 dessa bestämmelser kan EG-förordningens

 krav på dokumentation anses uppfyllda.

 Föreskrifter om anteckningsskyldighet

 finns * såvitt gäller narkotika * i 9 §

 narkotikakontrollagen. Dessa bör utvidgas

 till att också avse de aktuella kemiska

 ämnena. Bestämmelser om skyldighet för

 samtliga hanterare som sysslar med

 export, import eller transit av de

 aktuella ämnena att föra noggranna

 anteckningar om sådana transaktioner bör

 sålunda införas. Anteckningarna bör

 sparas i minst tre år. Några bestämmelser

 om märkning finns dock inte i nar-

 kotikalagstiftningen. Det bör därför

 införas bestämmelser om märkning som

 skall gälla vid alla transaktioner med

 produkterna. Märkningen skall innehålla

 ämnets namn angivet som i

 CATF-rekommendationerna respektive

 EG-förordningarna.

 Det finns inga föreskrifter om

 samarbete mellan hanterare och myn-

 digheter i Sverige för att uppmärksamma

 sådana transaktioner som skulle kunna

 tyda på att ämnen är avsedda för illegal

 narkotikatillverkning. Framför allt genom

 det s.k. Kemikalieprojektet inom ramen

 för Polis- och Tullsamarbetsgruppen i

 Norden (PTN) tillgodoses dock kraven på

 att göra de olika hanterargrupperna

 uppmärksamma på misstänkta transaktioner

 med denna typ av ämnen och på samarbete

 mellan hanterare och myndigheter. Detta

 projekt startade år 1990. Syftet med

 projektet, som sker i nordiskt samarbete,

 är att kontrollera de kemikalier som är

 nödvändiga vid illegal

 narkotikatillverkning. Projektets

 huvudmål är att samla in och bearbeta

 information om import, export och handel

 av och med sådana ämnen som kan

 misstänkas komma till användning vid

 illegal narkotikaframställning. Samtliga

 som hanterar de aktuella ämnena har getts

 information om hur de skall kunna skärpa

 vaksamheten vid hanteringen av ämnena och

 för att få dem att lämna information om

 import och försäljning av dessa.

 Krav på att samarbetsformerna skall

 regleras genom bindande föreskrifter

 ställs inte. Det nordiska samarbetet inom

 Kemikalieprojektet, som fortfarande är

 under uppbyggnad, får anses motsvara EG:s

 regler om samarbete.

 2.6 Kontroll och tillsyn

 Mitt förslag: För att kunna fullgöra

 kontroll och tillsyn över ämnen som

 kan användas vid illegal

 narkotikatillverkning ges Läkemedels-

 verket rätt att kontrollera hand-

 lingar och lokaler m.m. Vid

 kontrollen kan Läkemedelsverket

 begära biträde av polismyndigheten om

 det är nödvändigt.

 Departementspromemorians förslag:

 Överensstämmer i huvudsak med mitt

 förslag förutom att någon möjlighet att

 begära polishandräckning inte föreslagits

 i promemorian.

 Remissinstanserna: Rikspolisstyrelsen

 har anfört att Läkemedelsverket bör ha

 möjlighet att begära biträde av polis-

 myndigheten om verket vägras tillträde

 till lokaler där tillsyn enligt

 narkotikakontrollagen skall genomföras.

 Generaltullstyrelsen har anfört att det

 bör införas en möjlighet för

 tullmyndigheten att kontrollera

 handlingar hos den som sysslar med handel

 m.m. beträffande de aktuella ämnena utan

 att varorna finns inom landets gränser.

 Riksåklagaren har anfört att det bör

 framgå av lagtexten att tillsyns-

 myndigheten också har rätt till tillträde

 till lokaler där den mer

 bokföringsmässiga delen av verksamheten

 äger rum, dvs. där räkenskapsmaterial

 m.m. förvaras.

 Skälen för mitt förslag: Den myndighet

 som bl.a. skall ta hand om tillståndsgiv-

 ningen för export av de aktuella ämnena

 bör också få rätt att utöva tillsyn över

 dem som sysslar med export, import och

 transit av de aktuella ämnena.

 Enligt 10 § narkotikakontrollagen har

 Läkemedelsverket tillsynen över

 efterlevnaden av lagen och över de före-

 skrifter och villkor som har meddelats

 med stöd av den. I 11 § narkotika-

 kontrollagen föreskrivs att

 Läkemedelsverket har rätt att på begäran

 få de upplysningar och handlingar som

 behövs för att utöva tillsynen. Verket

 har också rätt till tillträde till

 lokaler m.m. där narkotika och

 utgångsämnen till narkotika hanteras. Om

 tillträde vägras kan verket förelägga

 vite. Verket bör ha i huvudsak samma möj-

 ligheter till tillträde och tillsyn vad

 gäller ämnen som kan användas vid olovlig

 narkotikatillverkning. På grund av vad

 Lagrådet anfört bör dock tillträdesrätten

 begränsas något jämfört med vad som

 gäller beträffande narkotika. Det bör

 sålunda inte gälla vid "annan hantering"

 och inte heller beträffande

 förpackningsmaterial till ämnena. Rätten

 att få tillträde till lokaler och andra

 utrymmen bör inte begränsas till dem där

 de aktuella ämnena hanteras rent faktiskt

 utan bör också omfatta lokaler där hand-

 lingar rörande godset förvaras, t.ex.

 kontor och liknande administrativa

 utrymmen. I 11 § har bland de lokaler som

 verket har tillträde till, förutom de som

 används vid "tillverkning" och "annan

 hantering", angetts även de som används i

 samband med import, export, transit,

 handel, transport och förvaring. Denna

 uppräkning i förening med bestämmelsen om

 att Läkemedelsverket har rätt att ta del

 av de handlingar som behövs för tillsynen

 klargör enligt min mening att rätten till

 tillträde omfattar alla typer av lokaler

 där verksamhet som rör de aktuella ämnena

 bedrivs inklusive kontorslokaler m.m. och

 således inte bara fabriks- och lager-

 lokaler. Samma regler bör i detta

 avseende gälla för narkotika och för

 ämnen som kan användas vid narkotika-

 tillverkning. Jag delar vidare Rikspolis-

 styrelsens synpunkt att Läkemedelsverket

 bör ha möjlighet att begära biträde av

 polismyndigheten för att få tillträde

 till de lokaler där tillsynen skall

 utföras. Som Rikspolisstyrelsen har

 anfört kan en möjlighet att endast

 förelägga vite när tillträde vägras till

 en lokal resultera i en tidsutdräkt som

 möjliggör för oseriösa handlare att dölja

 såväl brister i hantering som brottslig

 verksamhet.

 Enligt 63 § tullagen (1987:1065) har

 tullmyndigheten rätt att undersöka gods,

 transportmedel och områden för tullupplag

 och liknande. Utöver sådan undersökning

 ger 75 § tullagen myndigheten möjlighet

 till kontroll av handlingar för att

 kontrollera att anmälnings- och uppgifts-

 skyldigheten enligt lagen har fullgjorts.

 Vid misstanke om brott träder bes-

 tämmelserna i lagen om straff för varu-

 smuggling in med dess möjligheter till

 bl.a. beslag och husrannsakan. Eftersom

 tullagen reglerar förhållanden vid

 införsel och utförsel av varor ger den

 inte möjlighet till kontroll av

 försäljning av varor inom landet eller

 den egna användningen. Vidare ger de

 nämnda bestämmelserna endast rätt för

 tullmyndigheten att kontrollera

 handlingar för varor som fysiskt finns

 eller har befunnit sig i landet. General-

 tullstyrelsen har föreslagit att tullen

 skall ges rätt att även i andra fall än

 som avses i 75 § tullagen utöva tillsyn

 hos s.k. brokers, tradingföretag och

 befraktare i syfte att motverka olaglig

 förmedling, handel eller transport av

 ämnen som kan användas vid olaglig

 tillverkning av narkotika. Sådana företag

 tar ingen fysisk befattning med de varor

 som hanteras utan arbetar uteslutande per

 telefon, telex och telefax. I Sverige

 finns ett flertal företag av nämnt slag

 som verkar på den internationella

 marknaden. Generaltullstyrelsen anser att

 om en sådan möjlighet införs skulle detta

 ge tullmyndigheten en möjlighet att

 förhindra operatörer som avser att använ-

 da Sverige som en plattform i förmedling,

 handel eller transport av kemikalier

 avsedda för olaglig

 narkotikaframställning.

 11 § narkotikakontrollagen har

 utformats efter mönster i huvudsak i

 15-17 §§ lagen (1985:426) om kemiska

 produkter (se prop. 1991/92:107 s. 122).

 Enligt förarbetena till 15 § lagen om

 kemiska produkter (prop. 1984/85:118 s.

 51f) omfattar tillsynsmyndighetens

 befogenheter att ta del av handlingar

 alla "relevanta delar av fakturor,

 handelsböcker, följesedlar,

 leveransverifikationer,

 laboratoriejournaler, analysprotokoll och

 likartade handlingar". Som angetts

 tidigare föreslås att Läkemedelsverket

 blir tillstånds- och tillsynsmyndighet

 vad gäller de ämnen som kan användas vid

 illegal narkotikatillverkning. I

 tillsynsmyndighetens befogenheter ingår

 att kontrollera handlingar som innehas av

 dem som tar befattning med de aktuella

 ämnena. Läkemedelsverket har som nyss

 framhållits rätt att erhålla tillträde

 till lokaler där sådana handlingar

 förvaras. Läkemedelsverkets rätt till

 tillsyn skulle således även omfatta

 sådana företag som Generaltullstyrelsen

 har nämnt. Om även tullmyndigheten skulle

 ha rätt att utöva denna tillsyn kunde det

 lätt leda till gränsdragningsproblem och

 oklarheter i fråga om respektive myn-

 dighets kompetensområde. Något behov av

 att båda myndigheterna skulle ha denna

 befogenhet synes inte föreligga utan det

 får anses tillfyllest att

 Läkemedelsverket utövar denna kontroll

 inom ramen för sin tillsynsverksamhet.

 Det är emellertid givetvis ytterst

 angeläget att Läkemedelsverket utövar

 denna verksamhet i nära samarbete med

 tullmyndigheten och att verket drar nytta

 av tullens särskilda sakkunskap och

 erfarenhet att kontrollera företag som

 bedriver handel och transport.

 I övrigt får de nuvarande svenska

 reglerna i tullagstiftningen och narko-

 tikakontrollagen bedömas motsvara före-

 skrifterna i EG-förordningarna.

 **FOOTNOTES**

 [1] Chemical Action Task Force, Final

 Report, juni 1991, Rekommendationerna

 R14-15.

 16

 2.7 Straff, förverkande

 Mitt förslag: Brott mot de nya

 reglerna om kontroll av ämnen som kan

 användas till olaglig

 narkotikatillverkning straff-

 sanktioneras. I straffskalan skall

 fängelse ingå. Straffmaximum skall

 vara ett år. Ämnen som varit föremål

 för brott mot de nya reglerna liksom

 utbyte av sådant brott skall kunna

 förverkas.

 Departementspromemorian: Överensstämmer

 vad gäller straffsanktioneringen med mitt

 förslag. Beträffande förverkande

 innehåller promemorian endast förslag om

 förverkande av utbyte av brott.

 Remissinstanserna: Samtliga

 remissinstanser har instämt i förslaget

 om straffsanktionering.

 Regionåklagarmyndigheten i Linköping har

 föreslagit att straffmaximum vid brott

 mot de nya reglerna borde vara fängelse i

 två år. Socialstyrelsen har anfört att

 normalstraffet vid olaglig hantering av

 ämnen som ingår i förteckning I eller II

 bör vara fängelse. Rikspolisstyrelsen har

 utöver de föreslagna straffreglerna

 anfört att det bör införas en

 straffsanktionerad lagregel om skyldighet

 att underrätta polismyndigheten vid

 misstanke om brott mot reglerna om

 kontroll över ämnen som kan användas vid

 olaglig narkotikatillverkning. Även Läke-

 medelsverket anser att

 kemikalieleverantörer borde kunna åläggas

 att rapportera om misstänkt olagliga

 aktiviteter. Regionåklagarmyndigheten i

 Stockholm har med instämmande av

 Riksåklagaren anfört att förutom utbyte

 av brott borde möjlighet också föreligga

 att förverka de ämnen som omfattas av

 lagen och som har varit föremål för brott

 mot denna.

 Skälen för mitt förslag:

 Ansvarsbestämmelser för förfaranden med

 narkotika finns i narkotikastrafflagen

 och i varusmugglingslagen. Vidare finns

 ansvarsbestämmelser för överträdelse av

 föreskrifter och lämnande av oriktiga

 uppgifter i ansökan om tillstånd i den

 nya narkotikakontrollagen.

 Vad gäller ämnen som kan användas vid

 olaglig narkotikatillverkning bör

 ansvarsbestämmelser införas för följande

 förfaranden

 1. bedrivande av verksamhet utan

 tillstånd i de fall sådant krävs,

 2. underlåtenhet att göra anmälan om

 verksamheten i de fall detta krävs,

 3. export utan exporttillstånd i de

 fall sådant krävs för varje enskild

 transaktion,

 4. oriktiga uppgifter i ansökan om

 tillstånd eller i anmälan,

 5. underlåtenhet att följa reglerna om

 anteckningar och märkning inklusive de

 föreskrifter som meddelats med stöd av

 lagen (bl.a. avseende särskilda

 försiktighetsåtgärder).

 Det är angeläget att de nya reglerna om

 kontroll av ämnen som kan användas vid

 olaglig narkotikatillverkning verkligen

 får genomslag. De ansvarsbestämmelser som

 föreslås syftar till att inskärpa vikten

 av att dessa regler efterföljs så att

 kontrollen blir effektiv. Därutöver kan

 hantering av de aktuella ämnena i syfte

 att de skall användas till olaglig

 narkotikatillverkning också medföra

 ansvar enligt narkotikastrafflagen.

 Närmast torde det kunna bli aktuellt med

 ansvar för försöks- eller för-

 beredelsebrott. Reglerna i narkotika-

 kontrollagen har däremot närmast karaktär

 av ordningsföreskrifter. Av denna

 anledning får ett straffmaximum om ett

 års fängelse anses tillfyllest. Detta

 överensstämmer för övrigt med det

 straffmaximum som gäller enligt 13 § nar-

 kotikakontrollagen i dess nuvarande

 lydelse.

 När det gäller det av

 Rikspolisstyrelsen framförda förslaget om

 straffbeläggande av en underlåtenhet att

 anmäla misstankar om brottsliga

 förfaranden gör jag följande över-

 väganden. Det är en grundläggande princip

 att ingen skall tvingas att avslöja att

 han själv eller någon honom närstående

 har begått en brottslig handling (jfr 36

 kap. 6 § rättegångsbalken). En

 bestämmelse om skyldighet att anmäla

 misstankar om brottslig verksamhet skulle

 lätt kunna komma i konflikt med denna

 princip. Det är också svårt att bestämma

 vilken grund för misstanke som bör före-

 ligga innan anmälningsskyldighet

 inträder. En straffbestämmelse av den typ

 som Rikspolisstyrelsen har föreslagit

 torde därför få endast begränsad verkan.

 Av de anförda skälen bör enligt min men-

 ing någon sådan regel inte införas.

 Jag delar synpunkten att både utbyte av

 brott mot lagen och ämnen som varit

 föremål för sådant brott bör kunna för-

 verkas. Förverkandebestämmelsen kan

 utformas i likhet med den som finns i 22

 § lagen (1985:426) om kemiska produkter.

 2.8 Finansiering av verksamheten

 Mitt förslag: Verksamheten

 finansieras genom avgifter i ärenden

 om tillstånd att hantera ämnen som

 kan användas vid olaglig nar-

 kotikatillverkning och i ärenden om

 anmälan om sådan verksamhet.

 Departementspromemorians förslag:

 Överensstämmer med mitt.

 Remissinstanserna: Läkemedelsverket har

 föreslagit att verksamheten inledningsvis

 finansieras via något anslag på

 statsbudgeten. Kemikontoret har motsatt

 sig en avgiftsfinansiering.

 Skälen för mitt förslag:

 Läkemedelsverket har till stöd för sin

 uppfattning att verksamheten

 inledningsvis borde finansieras genom

 anslag på statsbudgetens utgiftssida

 anfört i huvudsak att de tillstånd som

 kommer att bli aktuella förmodligen

 kommer att bli få och koncentrerade till

 ett fåtal företag. Dessa skulle enligt

 verket kunna drabbas av en opropor-

 tionerligt stor avgift om verksamheten

 vore avgiftsfinansierad.

 Vid bildandet av Läkemedelsverket

 förutsattes att dess verksamhet skulle

 vara avgiftsfinansierad (prop. 1989/90:99

 s. 20f, bet. 1989/90:SoU21, rskr.

 1989/90:270). Att införa kontroll av

 handel och hantering av ämnen som kan

 användas vid olaglig narkotikatill-

 verkning förestavas visserligen av delvis

 andra skäl än den sedvanliga läkeme-

 delskontrollen. Någon anledning att göra

 undantag från principen om

 avgiftsfinansiering finns dock inte. En

 annan sak är att regeringen vid

 bestämmande av avgifternas storlek

 självfallet måste beakta den i många fall

 omfattande legala hantering av de

 aktuella ämnena som förekommer i t.ex.

 industriella processer.

 Läkemedelsverket bör således ha rätt

 att ta ut avgifter i ärenden om tillstånd

 enligt den nya lagstiftningen. Detsamma

 bör gälla i ärenden om mottagande av

 anmälan om sådan verksamhet. Att knyta

 avgiftsuttaget till någon annan grund än

 tillstånd eller anmälan vore knappast

 realistiskt.

 Genom en ändring i

 narkotikakontrollagen (SFS 1992:1276) har

 införts en paragraf som ger

 Läkemedelsverket rätt att ta ut avgifter

 för sin tillståndsgivning enligt lagen.

 Denna paragraf (11 a §) kan kompletteras

 så att den avser även de nu aktuella

 ämnena.

 2.9 Ikraftträdandet av den nya

 läkemedelslagstiftningen

 Mitt förslag: Den nya läke-

 medelslagstiftningen bör oavsett om,

 och i så fall när EES-avtalet börjar

 gälla, träda i kraft den 1 juli 1993.

 Skälen för mitt förslag: I prop.

 1991/92:107 om ny läkemedeslag m.m.

 föreslogs att läkemedelslagen,

 narkotikakontrollagen och en ändring i

 narkotikastrafflagen skulle träda i kraft

 den dag som regeringen bestämmer vilket

 angavs skulle vara samtidigt med

 EES-avtalet. Riksdagen godtog detta

 förslag (se bet. 1991/92:SoU21, rskr.

 1991/92:342). Riksdagen har också antagit

 viss följdlagstiftning till

 läkemedelslagstiftningen (prop.

 1992/93:53, bet. 1992/93:SoU6, rskr.

 1992/93:57). Även denna lagstiftning

 skall träda i kraft den dag regeringen

 bestämmer och det har avsetts att detta

 skall vara samtidigt som läkemedelslagen.

 EES-avtalet trädde inte i kraft den 1

 januari 1993 som väntat. Det är möjligt

 att så kommer att ske den 1 juli 1993 men

 osäkerheten är betydande. Det är dock

 angeläget att den nämnda lagstiftningen

 nu träder i kraft utan ytterligare

 tidsutdräkt. Ikraftträdandebestämmelserna

 bör därför ändras så att lagstiftningen

 träder i kraft den 1 juli 1993, dock med

 undantag för 17 § och 20 § tredje stycket

 läkemedelslagen som hänvisar till

 EES-avtalet och inte bör gälla före

 detta. Ändring av ikraftträdande-

 bestämmelserna kräver riksdagens

 godkännande.

 3 Kostnader och resursbehov

 Tillståndsgivningen enligt de nya

 reglerna om kontroll över ämnen som kan

 användas vid olaglig

 narkotikatillverkning läggs enligt

 förslaget på Läkemedelsverket.

 Läkemedelsverket kommer också att ha

 huvudansvaret för tillsynen av lagens

 tillämpning. Läkemedelsverkets verksamhet

 finansieras helt genom avgifter. Även den

 nu aktuella verksamheten avses bli

 finansierad genom avgifter (se avsnitt

 2.8). Förslagen kan medföra en viss ökad

 belastning på rättsväsendet. Kostnaden

 går för närvarande inte att uppskatta

 närmare men får bedömas vara tämligen

 begränsad. En utvärdering av effekterna

 för rättsväsendet bör därför göras något

 år efter lagstiftningens ikraftträdande.

 Övriga myndigheters verksamhet i

 sammanhanget faller inom ramen för den

 tillsyn som redan idag utövas.

 4 Upprättade lagförslag

 I enlighet med vad jag har anfört har

 inom Socialdepartementet upprättats

 förslag till

 1. lag om ändring i lagen (1992:860) om

 kontroll av narkotika,

 2. lag om ändring i lagen (1992:1276)

 om ändring i lagen (1992:860) om kontroll

 av narkotika,

 3. lag om ändring i läkemedelslagen

 (1992:859),

 4. lag om ändring i lagen (1992:861) om

 ändring i narkotikastrafflagen (1968:64),

 5. lag om ändring i lagen (1992:1275)

 om ändring i lagen (1961:181) om

 försäljning av teknisk sprit och

 alkoholhaltiga preparat,

 6. lag om ändring i lagen (1992:1200)

 om ändring i förordningen (1968:70) med

 vissa bestämmelser om injektionssprutor

 och kanyler,

 7. lag om ändring i lagen (1992:1201)

 om ändring i lagen (1970:205) om

 detaljhandel med läkemedel,

 8. lag om ändring i lagen (1992:1202)

 om ändring i lagen (1975:187) om kontroll

 av fabrikssteriliserade engångsartiklar

 för hälso- och sjukvårdsändamål,

 9. lag om ändring i lagen (1992:1203)

 om ändring i lagen (1992:894) om ändring

 i lagen (1981:49) om begränsning av

 läkemedelskostnader, m.m.

 10. lag om ändring i lagen (1992:1204)

 om ändring i lagen (1985:426) om kemiska

 produkter,

 11. lag om ändring i lagen (1992:1205)

 om ändring i strålskyddslagen (1988:220).

 Förslagen 3 och 6-9 har upprättats i

 samråd med statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN].

 Förslaget 4 har upprättats i samråd med

 chefen för Justitiedepartementet.

 Förslagen 10 och 11 har upprättats i

 samråd med chefen för Miljö- och

 naturresursdepartementet.

 Förslagen 1 och 2 har granskats av

 Lagrådet

 Förslagen 4-8 och 10-11 gäller

 lagstiftning som faller inom Lagrådets

 granskningsområde men är av sådan

 beskaffenhet att Lagrådets hörande skulle

 sakna betydelse.

 17

 5 Specialmotivering

 Förslag till

 Lag om ändring i lagen (1992:860) om

 kontroll av narkotika.

 Kemiska ämnen som kan användas vid

 olaglig tillverkning av narkotika

 I 4 § narkotikakontrollagen finns de

 grundläggande reglerna om den legala

 tillverkningen av narkotika. De nya

 reglerna innebär i och för sig inte några

 ytterligare restriktioner mot tillverk-

 ning av narkotika utan avser att få till

 stånd en kontroll av flödet av vissa

 kemiska ämnen som kan komma till

 användning vid olaglig

 narkotikatillverkning. Det yttersta

 syftet med lagstiftningen är självfallet

 att förhindra eller i vart fall försvåra

 en sådan otillåten användning.

 7 a § Paragrafen anger att 8-14 §§

 förutom narkotika även skall tillämpas på

 vissa kemiska ämnen som kan användas vid

 olaglig narkotikatillverkning. Vilka

 ämnen som skall kontrolleras skall anges

 av regeringen i en förordning. Paragrafen

 avses således kompletteras med bestäm-

 melser i förordningen om kontroll av

 narkotika vilka i sin tur hänvisar till

 förteckningar över de ämnen som skall

 kontrolleras. I dessa bestämmelser skall

 också anges i vilken mån lagreglerna

 skall tillämpas på blandningar som

 innehåller något av de aktuella ämnena.

 Hänvisningar till förteckningar över de

 ämnen som en lagstiftning avser används

 inom narkotikalagstiftningen och i lagen

 (1991:341) om förbud mot utförsel av

 vissa produkter som kan användas i

 massförstörelsesyfte. Den senare

 lagstiftningen är i viss mån parallell

 till den nu föreslagna eftersom den också

 avser prekursorer (utgångsämnen) till

 vissa kemiska produkter.

 Innehav av nu aktuella ämnen är till

 skillnad från vad som är huvudregeln

 beträffande narkotika inte förbjudet i

 sig. Många av ämnena har också legala

 användningsområden och är vitt spridda

 både till företag och enskilda. Det är

 därför inte praktiskt genomförbart att

 kontrollera all hantering av dessa ämnen.

 Den närmare begränsningen av vilka

 förfaranden som skall kontrolleras anges

 i 7 c §.

 7 b § Paragrafen innehåller allmänna

 bestämmelser om försiktighetsåtgärder.

 Aktsamhetsregeln riktar sig till alla som

 på ett eller annat sätt befattar sig med

 de aktuella ämnena.

 Med detta avses inte bara den som tar

 direkt (fysisk) kontakt med ämnet i fråga

 utan även den som indirekt tar befattning

 med ett sådant ämne. Den gäller förutom

 yrkesmässig hantering också användning i

 konsumentledet av sådana ämnen samt

 privat import. Syftet är att undvika att

 de kontrollerade ämnena kommer på

 avvägar.

 Paragrafen får konkret innehåll för

 särskilda situationer genom de följande

 paragraferna i lagen och genom

 föreskrifter som meddelas av regeringen

 eller Läkemedelsverket med stöd av bemy-

 ndigandet i 12 §. Föreskrifter om

 särskilda försiktighetsåtgärder är enligt

 förslaget straffsanktionerade.

 Föreskrifterna kan bl.a. avse angivande

 av vad ämnena skall användas till och vem

 som är slutanvändare och om samarbete

 mellan myndigheter och hanterare av

 kemiska produkter.

 Även enligt lagen (1985:426) om kemiska

 produkter (5 §) kan särskilda

 föreskrifter om försiktighetsåtgärder

 meddelas och de är straffsanktionerade

 enligt 20 § i samma lag. Vissa ämnen kan

 därför komma att omfattas av sådana

 föreskrifter enligt båda

 lagstiftningarna. Detta kan dock knappast

 undvikas eftersom de båda

 lagstiftningarna som tidigare berörts har

 olika syften.

 7 c § Paragrafen innehåller regler om

 möjlighet för regeringen att förordna i

 vilka fall det skall krävas tillstånd för

 respektive anmälan om viss verksamhet med

 de aktuella ämnena. Vad gäller narkotika

 finns tillståndskrav endast vad gäller

 import, export, transit (3 §),

 tillverkning (4 §) och handel (5 §) medan

 det för de aktuella ämnena för att upp-

 fylla CATF-rekommendationerna respektive

 EG:s regler ställs krav på tillstånd

 respektive anmälan även beträffande

 transport och förvaring. Detta beror inte

 på att strängare krav i detta avseende

 skulle ställas på de ämnen som inte är

 narkotika men som kan användas vid

 olaglig narkotikatillverkning än på

 narkotika. I fråga om narkotika är

 nämligen all hantering förbjuden utom den

 som sker för medicinskt eller veten-

 skapligt ändamål (2 §

 narkotikakontrollagen respektive 2 §

 narkotikaförordningen). Beträffande ämnen

 som kan användas vid olaglig narko-

 tikatillverkning är istället huvudregeln

 att rätten att hantera dessa inte är

 inskränkt och från denna görs därefter

 genom de nya reglerna vissa undantag för

 att få till stånd en kontroll av ämnena.

 Enligt EG-förordningen ställs i detta

 sammanhang olika krav beroende på i

 vilken av förteckningarna ett ämne har

 tagits in. Strängast krav ställs på

 ämnena i förteckning I där tillstånd för

 verksamheten skall krävas. För övriga

 kategorier skall det räcka med en anmälan

 om verksamheten. Vidare skall det i vissa

 fall krävas särskilt exporttillstånd för

 varje enskilt tillfälle av utförsel av

 ämnen som avses i 7 a §. Även i detta

 avseende ställs det hårdare krav på

 ämnena i förteckning I. För dessa skall

 det krävas exporttillstånd i varje

 enskilt fall medan det för ämnena i

 övriga förteckningar krävs

 exporttillstånd för utförsel till vissa

 länder, bl.a. länder med känd illegal

 narkotikaproduktion och länder som har

 ställt upp krav på importtillstånd. Det

 är inte möjligt att i lagtexten närmare

 ange vilka länder det rör sig om utan

 detta bör anges av regeringen i den

 anslutande förordningen.

 En förutsättning för att tillstånd

 skall beviljas till en verksamhet eller

 till en exporttransaktion är att sökanden

 kan visa att verksamheten kan bedrivas

 eller exporttransaktionen ske på ett sätt

 som minimerar riskerna för att ämnena

 kommer till användning för tillverkning

 av narkotika.

 18

 Som nämnts i specialmotiveringen till 7

 a § har många av ämnena ett stort

 användningsområde och en omfattande legal

 användning. Det är därför inte möjligt

 att föreskriva att all verksamhet med

 sådana ämnen skall vara tillstånds- eller

 anmälningspliktig. Exempelvis kan det

 inte komma i fråga att föreskriva

 tillstånds- eller anmälningsplikt för

 enskilda att använda sådana ämnen

 huvudsakligen för privat bruk. Det bör

 sålunda krävas att verksamheten är

 yrkesmässig. Vidare kan en verksamhet

 böra vara undantagen från tillämpningen

 av de nya reglerna, t.ex. med hänsyn till

 verksamhetens ringa omfattning eller till

 den mängd av respektive ämne som före-

 kommer där. De krav som bör ställas på

 hanteringen av respektive ämne kan inte

 uttömmande anges i själva lagtexten utan

 blir beroende av regeringens föreskrifter

 enligt denna paragraf jämfört med på

 vilken förteckning ämnet tagits upp efter

 föreskrift enligt 7 a §.

 I de fall tillstånd krävs skall sådant

 kunna vägras om uppgifterna som lämnas i

 en ansökan är otillräckliga,

 ofullständiga eller oriktiga eller om det

 finns grundad anledning att misstänka att

 ämnena kommer till användning vid olaglig

 narkotikatillverkning. Närmare

 föreskrifter om vad en ansökan respektive

 en anmälan skall innehålla bör meddelas i

 förordningen om kontroll av narkotika.

 8 § Läkemedelsverket är

 tillståndsmyndighet för narkotikahante-

 ringen enligt narkotikakontrollagen. Det

 mest näraliggande är att Läkemedelsverket

 får denna uppgift även vad gäller de

 kemiska ämnen som kan användas vid

 olaglig tillverkning av narkotika. Upp-

 giften att ta emot anmälan om verksamhet

 som avses i 7 c § bör också ligga på

 Läkemedelsverket. Ett alternativ vore att

 tillerkänna Kemikalieinspektionen dessa

 uppgifter. Kemikalieinspektionens

 nuvarande uppgifter enligt

 kemikalielagstiftningen är dock att verka

 för dess syfte att skydda människor och

 miljö från kemiska produkters egenskaper.

 När det gäller frågan om att kontrollera

 flödet av kemikalier som kan användas för

 narkotikatillverkning ligger denna

 uppgift dock närmare Läkemedelsverkets

 kompetensområde.

 I 8 § har också angetts

 förutsättningarna för att ett tillstånd

 som har meddelats enligt lagen skall

 kunna återkallas. Så kan ske om det

 behövs för att förebygga missbruk av

 narkotika eller för att förebygga att ett

 ämne används till olaglig framställning

 av narkotika. Ett tillstånd får också

 återkallas om tillståndshavaren har

 åsidosatt föreskrifter eller villkor som

 har meddelats med stöd av lagen eller om

 det finns andra särskilda skäl till

 återkallelse. Med andra särskilda skäl

 för återkallelse avses t.ex. att det

 visar sig att sökanden har lämnat

 oriktiga uppgifter i ansökan om tillstånd

 eller att de försiktighetsåtgärder som

 har vidtagits inte är tillräckliga för

 att hindra att ämnena skall kunna komma

 till användning vid olaglig

 narkotikatillverkning. Ett tillstånd kan

 givetvis också återkallas om

 tillståndshavaren inte betalar de

 avgifter som har fastställts eller om han

 själv begär att tillståndet skall

 upphävas.

 9 § Till narkotikakontrollagens

 bestämmelse om anteckningsskyldighet vad

 gäller transaktioner med narkotika har

 lagts en motsvarande anteck-

 ningsskyldighet vad gäller kemikalier som

 kan användas vid tillverkning av

 narkotika. Skyldigheten gäller endast i

 tillstånds- eller anmälningspliktiga

 verksamheter. Närmare föreskrifter om

 innehållet i anteckningarna och om

 skyldighet att bevara dem viss tid bör

 meddelas av Läkemedelsverket efter

 bemyndigande av regeringen.

 Paragrafen har också gjorts tillämplig

 på transit (sändande genom tullområdet)

 beträffande narkotika.

 9 a § I paragrafen stadgas en skyldighet

 att märka förpackningar och annat som

 innehåller narkotika eller kemiska ämnen

 som kan användas vid tillverkning av

 narkotika. Någon sådan bestämmelse har

 inte tidigare funnits i

 narkotikakontrollagen.

 CATF-rekommendationerna och

 EG-förordningen föreskriver emellertid en

 sådan skyldighet vad gäller de ämnen som

 kan användas vid olaglig

 narkotikatillverkning. För att undvika

 att strängare regler gäller för dessa

 ämnen än för narkotika bör sådana

 bestämmelser införas också för narkotika.

 Det ligger i sakens natur att frågan om

 märkning av varuförpackningar i princip

 bara har betydelse i fråga om yrkesmässig

 verksamhet. Skyldigheten bör därför

 begränsas till sådan verksamhet (jfr dock

 Lagrådets respektive departementschefens

 uttalanden i prop. 1984/85:118 s. 65-66

 och 72).

 Märkningen skall innehålla ämnets eller

 substansens namn angivet på samma sätt

 som i de fastställda förteckningarna över

 narkotika respektive kemiska ämnen som

 kan användas vid olaglig tillverkning av

 narkotika. Närmare föreskrifter om

 märkning kan efter regeringens bemyn-

 digande meddelas av Läkemedelsverket (se

 12 §). I kemikalielagstiftningen finns

 också bestämmelser om märkning (8 §) med

 syftet att lämna produktinformation.

 Eftersom vissa av de nu aktuella ämnena

 också omfattas av

 kemikalielagstiftningens regler i det

 avseendet kan därför vissa produkter

 komma att omfattas av bestämmelser om

 märkning i båda lagstiftningarna. Detta

 blir emellertid en oundviklig följd av

 att lagstiftningarna som tidigare har

 berörts har olika syften. Den närmare ut-

 formningen av märkningen och andra

 samordningsproblem får överlåtas till de

 berörda myndigheterna.

 11 § Paragrafen reglerar

 Läkemedelsverkets tillsynsverksamhet. Av

 samma skäl som har anförts beträffande 8

 § bör Läkemedelsverket även svara för

 tillsynen vad gäller kemiska ämnen som

 kan användas vid olaglig

 narkotikatillverkning. Till bestämmelsen

 har därför lagts en rätt för

 Läkemedelsverket att kontrollera även de

 lokaler där sådana ämnen hanteras. Detta

 gäller även lokaler som disponeras av

 s.k. befraktare. På grund av vad Lagrådet

 anfört har dock beträffande ämnen som kan

 användas vid olaglig

 narkotikatillverkning rätten att erhålla

 tillträde till lokaler där verksamheten

 bedrivs inskränkts något såtillvida att

 en sådan befogenhet inte gäller utrymmen

 där "annan hantering" av sådana ämnen

 sker. Huvudregeln är, som tidigare

 berörts, att hanteringen av dessa ämnen

 är tillåten och de har i många fall ett

 omfattande legalt användningsområde. Det

 skulle föra för långt om verket hade rätt

 att utföra tillsyn i alla de lokaler där

 sådana ämnen kan tänkas hanteras.

 Detsamma bör gälla lokaler där andra

 utgångsämnen till narkotika hanteras.

 Begreppet "utgångsämnen" avser såväl nu

 aktuella ämnen som andra kemikalier som

 kan användas vid narkotikatillverkning än

 de som anges i förteckningarna, andra

 råvaror till narkotika och halvfabrikat.

 Vidare har som utvecklats i avsnitt 2.6

 Läkemedelsverket rätt till tillträde till

 lokaler där handlingar rörande de

 aktuella ämnena förvaras. Läkemedels-

 verkets rätt att få tillträde till

 lokaler där förpackningsmaterial till

 narkotika hanteras torde sammanhänga med

 risken för att narkotika blir föremål för

 brott. Det finns inte anledning att i

 denna del ha en lika långtgående regel i

 fråga om ämnen som kan användas vid

 olaglig narkotikatillverkning.

 I paragrafen i dess tidigare lydelse

 finns en möjlighet för Läkemedelsverket

 att förelägga vite om tillträde vägras.

 Om detta vore den enda möjligheten för

 Läkemedelsverket att framtvinga tillträde

 till en lokal kunde det resultera i en

 tidsutdräkt som möjliggör för oseriösa

 handlare att dölja brister i hanteringen

 eller brottslig verksamhet. Genom ett

 tillägg till paragrafen har

 Läkemedelsverket därför också getts

 möjlighet att om tillträde vägras begära

 biträde av polismyndigheten för att däri-

 genom framtvinga tillträde till de

 lokaler m.m. där tillsynen skall ge-

 nomföras.

 12 § Paragrafen har kompletterats med

 bemyndiganden såvitt gäller föreskrifter

 om transit, transport, förvaring och

 märkning.

 13 § Till paragrafen har lagts

 bestämmelser om ansvar för brott mot

 reglerna om kemiska ämnen som kan

 användas vid olaglig narkotikatill-

 verkning. Dessa ämnen utgör inte

 narkotika i sig och förfaranden med dem

 kan således inte bestraffas enligt

 narkotikastrafflagen. Det är inte, till

 skillnad mot vad som gäller narkotika,

 generellt förbjudet att befatta sig med

 dessa ämnen. I själva verket har de i

 flera fall stora legala

 användningsområden och är vitt spridda.

 Det enda som kan komma ifråga är sålunda

 straffbeläggande av verksamhet utan

 tillstånd eller anmälan i de fall detta

 krävs, brott mot lagens bestämmelser

 eller mot föreskrifter som har meddelats

 med stöd av lagen av regeringen eller

 Läkemedelsverket eller om oriktiga

 uppgifter lämnas i en ansökan om

 tillstånd eller anmälan enligt lagen.

 Straffvärdet för sådana brott torde inte

 vara högre än att de kan rymmas inom den

 angivna strafflatituden böter eller

 fängelse i högst ett år.

 Enligt första stycket första punkten

 straffbeläggs bedrivande av verksamhet

 enligt 7 c § utan erforderligt tillstånd

 eller föreskriven anmälan om

 verksamheten.

 Enligt andra punkten straffsanktioneras

 bestämmelserna om anteckningar i 9 § och

 märkning i 9 a §.

 19

 Ansvarsbestämmelsen i tredje punkten

 har överförts från den tidigare första

 punkten och avser åsidosättande av sådana

 föreskrifter som regeringen eller

 Läkemedelsverket har meddelat med stöd av

 lagen. Detta omfattar bl.a. föreskrifter

 om särskilda försiktighetsåtgärder enligt

 den föreslagna 7 b §. Enligt 11 § kan

 förelägganden eller förbud som Läke-

 medelsverket meddelar för att lagen eller

 föreskrifter som meddelats med stöd av

 lagen skall efterlevas förenas med ett

 vitesföreläggande. I det fall ett

 vitesföreläggande inte är aktuellt, t.ex.

 för att verket får vetskap om en

 transaktion först efter det att den har

 genomförts, bör förfarandet kunna

 bestraffas om det utgör ett brott mot

 gällande föreskrifter.

 Fjärde punkten har överförts från den

 tidigare andra punkten och kompletterats

 med anmälan om verksamhet enligt de nya

 reglerna.

 13 a § Ämnen som har varit föremål för

 brott enligt de nya bestämmelserna liksom

 värdet därav samt utbyte av brott enligt

 lagen skall kunna förverkas. Bestämmelsen

 har utformats med förebild i 22 § lagen

 (1985:426) om kemiska produkter. När det

 gäller brottsliga förfaranden beträffande

 narkotika är förverkandereglerna i

 narkotikastrafflagen och

 varusmugglingslagen tillämpliga.

 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser

 Inom EG liksom inom flera av de andra

 länder som har deltagit i det

 internationella samarbetet om kontroll

 över ämnen som kan användas vid olaglig

 narkotikatillverkning har för-

 fattningsregler om sådan kontroll redan

 införts. Det är angeläget att den

 lagstiftning som nu föreslås i Sverige

 börjar gälla snarast.

 Narkotikakontrollagen, i vilken de nya

 bestämmelserna föreslås införda, skall

 enligt riksdagens beslut träda i kraft

 den dag regeringen bestämmer. Detta har

 förutsatts ske samtidigt med att

 EES-avtalet träder i kraft. Det får dock

 bedömas angeläget att bl.a.

 narkotikakontrollagen träder i kraft

 åtminstone den 1 juli 1993, oavsett

 EES-avtalet.

 Förslag till

 Lag om ändring i lagen (1992:1276) om

 ändring i lagen

 (1992:860) om kontroll av narkotika

 11 a § Som utvecklats i avsnitt 2.8 skall

 Läkemedelsverkets verksamhet avseende

 kontroll av ämnen som kan användas vid

 olaglig narkotikatillverkning finansieras

 genom avgifter. Nuvarande bemyndigande

 för Läkemedelsverket att ta ut avgifter

 för sin tillståndsgivning beträffande

 narkotika har införts genom en ändring i

 narkotikakontrollagen (1992:1276, se 11 a

 §). Paragrafen motsvarar i sak 8 a §

 narkotikaförordningen. Denna paragraf har

 nu justerats så att Läkemedelsverket ges

 rätt att ta ut avgifter för tillstånd

 även beträffande nu aktuella ämnen.

 Detsamma gäller när verket tar emot en

 anmälan om verksamhet beträffande sådana

 ämnen. Regeringen beslutar om avgifternas

 storlek medan Läkemedelsverket får

 utfärda föreskrifter om annat än

 avgifternas storlek.

 6 Hemställan

 Med hänvisning till vad jag har anfört

 hemställer jag att regeringen föreslår

 riksdagen att anta förslagen till

 1. lag om ändring i lagen (1992:860)

 om kontroll av narkotika,

 2. lag om ändring i lagen

 (1992:1276) om ändring i lagen

 (1992:860) om kontroll av narkotika,

 3. lag om ändring i läkemedelslagen

 (1992:859),

 4. lag om ändring i lagen (1992:861)

 om ändring i narkotikastrafflagen

 (1968:64),

 5. lag om ändring i lagen

 (1992:1275) om ändring i lagen

 (1961:181) om försäljning av teknisk

 sprit och alkoholhaltiga preparat,

 6. lag om ändring i lagen

 (1992:1200) om ändring i förordningen

 (1968:70) med vissa bestämmelser om

 injektionssprutor

 och kanyler,

 7. lag om ändring i lagen

 (1992:1201) om ändring i lagen

 (1970:205) om detaljhandel med

 läkemedel,

 8. lag om ändring i lagen

 (1992:1202) om ändring i lagen

 (1975:187) om kontroll av fabriks-

 steriliserade engångsartiklar förhälso-

 och sjukvårdsändamål,

 9. lag om ändring i lagen

 (1992:1203) om ändring i lagen

 (1992:894) om ändring i lagen

 (1981:49) om begränsning av läke-

 medelskostnader, m.m.

 10. lag om ändring i lagen

 (1992:1204) om ändring i lagen

 (1985:426) om kemiska produkter,

 11. lag om ändring i lagen

 (1992:1205) om ändring i strålskyddslagen

 (1988:220).

 7 Beslut

 Regeringen ansluter sig till

 föredragandens överväganden och beslutar

 att genom proposition föreslå riksdagen

 att anta de förslag som föredraganden har

 lagt fram.

 20

 Departementspromemorians lagförslag

 Förslag till

 Lag om ändring i lagen (1992:860) om

 kontroll av narkotika

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 Kemiska ämnen som

 kan användas vid

 tillverkning av

 narkotika

 7 a §

 Bestämmelserna i

 7 b-14 §§ gäller i

 den utsträckning

 regeringen före-

 skriver kemiska

 ämnen som kan

 användas vid

 olaglig narkoti-

 katillverkning.

 7 b § Den som tar

 befattning med

 sådana ämnen som

 avses i 7 a § skall

 vidta de åtgärder

 och i övrigt iaktta

 sådan försiktighet

 som behövs för att

 förhindra att

 ämnena används till

 olaglig nar-

 kotikatillverkning.

 Regeringen eller

 den myndighet som

 regeringen be-

 stämmer får meddela

 föreskrifter om

 särskilda för-

 siktighetsåtgärder.

 7 c § Regeringen

 får föreskriva att

 tillverkning,

 handel, export, im-

 port, sändande

 genom tullområdet,

 transport och för-

 varing av ämnen som

 avses i 7 a § får

 bedrivas endast

 efter tillstånd

 eller efter anmälan

 om verksamheten.

 7 d § Regeringen

 får föreskriva att

 exporttillstånd

 skall krävas för

 utförsel av ämnen

 som avses i 7 a §.

 Tillstånd och Tillstånd och

 tillsyn tillsyn m.m.

 8 § 8 §

 Läkemedelsverket Läkemedelsverket

 prövar frågor om prövar frågor om

 tillstånd enligt tillstånd enligt

 denna lag. Tillstånd denna lag.

 skall förenas med de Tillstånd skall

 villkor som behövs. förenas med de

 Vid prövningen skall villkor som behövs.

 verket särskilt ta Vid prövningen

 hänsyn till inne- skall verket sär-

 hållet i de överens- skilt ta hänsyn

 kommelser om narko- till innehållet i

 tika som de överenskommelser

 om narkotika och om

 Sverige har biträtt.

 Ett tillstånd får kemiska ämnen som

 återkallas av kan användas vid

 verket, om det framställning av

 behövs för att narkotika som

 förebygga missbruk Sverige har

 av narkotika. biträtt. Ett till-

 stånd får återkal-

 las av verket, om

 det behövs för att

 hindra missbruk av

 narkotika eller för

 att förebygga att

 ett ämne används

 till olaglig

 framställning av

 narkotika. Ett

 tillstånd får också

 återkallas om till-

 ståndshavaren har

 åsidosatt före-

 skrifter eller

 9 § Den som villkor som har

 importerar, ex- meddelats med stöd

 porterar eller av lagen eller om

 tillverkar narkotika det finns andra

 eller handlar med särskilda skäl till

 narkotika skall föra återkallelse.

 sådana anteckningar

 som behövs för att 8 a § Anmälan om

 kontrollera efter- verksamhet som

 levnaden av avses i 7 c § skall

 bestämmelserna i göras hos läkeme-

 denna lag och delsverket.

 föreskrifter som

 meddelats med stöd 9 § Den som

 av lagen. Före- importerar, ex-

 ståndare för en porterar,

 vetenskaplig tillverkar eller

 institution där handlar med nar-

 narkotika används i kotika eller sådana

 vetenskapligt syfte, ämnen som avses i 7

 skall föra sådana a § skall föra såd-

 anteckningar som ana anteckningar

 behövs för som behövs för att

 kontrollen av kontrollera efter-

 användningen. levnaden av

 bestämmelserna i

 denna lag och

 föreskrifter som

 meddelats med stöd

 av lagen.

 Föreståndare för en

 vetenskaplig

 institution där

 narkotika används i

 vetenskapligt

 syfte, skall föra

 sådana anteckningar

 som behövs för

 kontrollen av

 användningen.

 9 a § Den som

 tillverkar, im-

 porterar,

 exporterar eller

 handlar med

 narkotika eller

 sådana ämnen som

 avses i 7 a § skall

 på varans förpack-

 ning genom märkning

 eller på annat sätt

 ange ämnets eller

 substansens namn.

 11 § Läkemedelsverket har rätt att på

 begäran få de upplysningar och handlingar

 som behövs för tillsynen och får meddela

 de förelägganden och förbud som behövs

 för att denna lag eller föreskrifter som

 har meddelats med stöd av lagen skall

 efterlevas.

 För tillsyn har För tillsyn har

 läkemedelsverket läkemedelsverket

 rätt till tillträde rätt till tillträde

 dels till områden, dels till områden,

 lokaler och andra lokaler och andra

 utrymmen som används utrymmen som

 i samband med används i samband

 tillverkning eller med tillverkning

 annan hantering av eller annan

 narkotika, av hantering av narko-

 utgångsämnen till tika, av ämnen som

 narkotika eller av avses i 7 a §,

 förpacknings- andra utgångsämnen

 material, dels till till narkotika

 utrymmen där eller av

 prövning av förpackningsmateri-

 narkotikans egen- al, dels till

 skaper utförs. utrymmen där

 Verket får i sådana prövning av

 utrymmen göra narkotikans egen-

 undersökningar och skaper utförs.

 ta prover. Läke- Verket får i sådana

 medelsverket har utrymmen göra

 dock inte med stöd undersökningar och

 av denna lag rätt ta prover. Läke-

 till tillträde till medelsverket har

 bostäder. dock inte med stöd

 av denna lag rätt

 till tillträde till

 bostäder.

 På begäran skall den som förfogar över

 sådana varor som avses i andra stycket

 lämna nödvändigt biträde vid

 undersökningen. För uttaget prov betalas

 inte ersättning. Ett beslut om

 föreläggande eller förbud får förenas med

 vite. Om tillträde eller biträde vägras

 får läkemedelsverket också förelägga

 vite.

 Avgifter

 11 a § Den som

 ansöker om till-

 stånd enligt denna

 lag skall betala

 ansökningsavgift.

 Regeringen

 beslutar om

 avgifternas storlek

 och får meddela

 ytterligare före-

 skrifter om sådana

 avgifter. Efter

 bemyndigande av

 regeringen får

 läkemedelsverket

 meddela ytterligare

 föreskrifter om av-

 gifter som inte

 gäller avgifternas

 storlek.

 Ytterligare föreskrifter

 12 § Regeringen 12 § Regeringen

 får i fråga om får i fråga om

 import, export, import, export,

 tillverkning, tillverkning,

 handel, förordnande, handel, för-

 utlämnande och ordnande,

 anteckningar besluta utlämnande, an-

 om ytterligare före- teckningar och

 skrifter. märkning besluta om

 Regeringen får ytterligare för-

 överlåta till eskrifter.

 läkemedelsverket och Regeringen får

 generaltullstyrelsen överlåta till

 att besluta om läkemedelsverket

 sådana föreskrifter. och general-

 tullstyrelsen att

 besluta om sådana

 föreskrifter.

 Ansvar Ansvar

 12 a §

 Bestämmelser om

 olovlig utförsel

 och försök därtill

 finns i lagen

 13 § Till böter (1960:418) om

 eller fängelse i straff för

 högst ett år döms, varusmuggling.

 om gärningen inte är

 belagd med straff 13 § Till böter

 enligt narkotika- eller fängelse i

 strafflagen högst ett år döms,

 (1968:64), eller om gärningen inte

 enligt lagen är belagd med

 (1960:418) om straff straff enligt

 för varusmuggling narkotika-

 den som uppsåtligen strafflagen

 eller av oaktsamhet (1968:64), eller

 1. åsidosätter enligt lagen

 föreskrift som med- (1960:418) om

 delats med stöd av straff för varu-

 denna lag, eller smuggling den som

 uppsåtligen eller

 2. lämnar oriktig av oaktsamhet

 uppgift i ärende om 1. bedriver sådan

 tillstånd enligt verksamhet som

 denna lag. avses i 7 c § utan

 tillstånd eller

 utan att göra

 anmälan om verk-

 samheten, eller

 I ringa fall skall 2. åsidosätter

 inte dömas till föreskrift som med-

 ansvar. delats med stöd av

 denna lag, eller

 3. lämnar oriktig

 uppgift i ärende om

 tillstånd eller i

 anmälan om verk-

 samhet enligt denna

 lag.

 I ringa fall

 skall inte dömas

 till ansvar.

 13 a § Utbyte av

 brott som avses i

 13 § skall för-

 klaras förverkat.

 49

 Sammanställning av remissyttranden över

 promemorian om kontroll över ämnen som

 kan användas vid olaglig tillverkning

 av narkotika (S92/5881/IFO)

 Socialdepartementet har i en promemoria

 föreslagit vissa lagstiftningsåtgärder

 för att uppfylla Sveriges internationella

 åtaganden vad gäller insatser mot illegal

 narkotikaframställning. I promemorian

 föreslås att Läkemedelsverket får till

 uppgift att kontrollera de ämnen som utan

 att i sig vara narkotika kan användas vid

 framställning av narkotika (s.k.

 prekursorer). Läkemedelsverket skall

 också handha tillståndsgivning för

 införsel av prekursorer och därvid ha

 rätt att uppbära avgifter. Vid den

 direkta kontrollen vid gränserna bör

 tullmyndigheten stå för kontrollen. Nya

 bestämmelser om kontroll av prekursorer

 föreslås införas i lagen (1992:860) om

 kontroll av narkotika och i en kommande

 förordning om kontroll av narkotika m.m.

 Läkemedelsverket föreslås också få rätt

 att utfärda detaljföreskrifter.

 Remissinstanser som har yttrat sig över

 promemorian

 Remissyttranden har inkommit från

 Läkemedelsverket, Kemikalieinspektionen,

 Rikspolisstyrelsen, Generaltullstyrelsen,

 Riksrevisionsverket, Riksåklagaren,

 Statens kriminaltekniska laboratorium,

 Socialstyrelsen, Göta hovrätt, Kammar-

 rätten i Stockholm och Kommerskollegium,

 som alla anmodats att yttra sig.

 Därutöver har ett remissyttrande

 inkommit från Sveriges Kemiska

 Industrikontor (Kemikontoret), som

 beretts tillfälle att yttra sig.

 De flesta av remissinstanserna är

 övervägande positiva till förslagen i

 promemorian. Riksrevisionsverket, Statens

 kriminaltekniska laboratorium och Kom-

 merskollegium har intet att erinra mot

 förslagen och citeras därför inte i denna

 sammanställning.

 Remissinstansernas yttranden över

 lagförslaget

 4 §

 Kammarrätten i Stockholm ifrågasätter om

 inte 4 § skulle innehålla en hänvisning

 till bestämmelserna i 7 b*14 §§ om

 restriktioner mot tillverkning av narko-

 tika.

 7 §

 Rikspolisstyrelsen anser att det finns

 behov av att föreskriva en skyldighet att

 skyndsamt underrätta polismyndigheten vid

 misstankar om brott mot denna lag. Denna

 skyldighet bör lämpligen införas i 7 §

 eller alternativt att Läkemedelsverket

 när det finner nödvändigt får möjlighet

 att föreskriva skyldigheten genom en

 bestämmelse i 8 §. Polisen säger sig ha

 goda erfarenheter av seriösa kemika-

 lieföretag som underrättar

 53

 polisen vid misstankar om brottslig

 användning av prekursorer. Riks-

 polisstyrelsen anför vidare:

 Åsidosättande av den föreslagna

 underrättelseskyldigheten bör vara

 kriminaliserad och straffmaximum bör

 inte understiga ett års fängelse. Genom

 kriminaliseringen markeras att

 samhället ser allvarligt på olaglig

 handel med ämnen som kan användas vid

 olaglig tillverkning av narkotika. Det

 är därmed av största vikt att t.ex.

 kemikalieföretag är särskilt upp-

 märksamma på förekomsten av oseriösa

 köpare. - - -

 Motivet för det föreslagna tillägget

 är inte bara nödvändigheten av en

 effektiv narkotikabekämpning. Illegal

 tillverkning av narkotika kan också

 medföra allvarlig fara för personer och

 egendom i den omgivning där till-

 verkningen sker, eftersom vissa

 processer i tillverkningen kan vara

 förenade med stora explosionsrisker.

 Efter det att ett illegalt

 narkotikalaboratorium avslöjats, torde

 den föreslagna lagstiftningen

 underlätta lagföring av mindre seriösa

 handlare som försett laboratoriet med

 nödvändiga ämnen för tillverkningen.

 7 b §

 Kammarrätten i Stockholm föredrar att

 andra stycket formuleras i analogi med

 5 § lagen om kemiska produkter så att

 "...föreskrifter om särskilda försiktig-

 hetsåtgärder" byts mot "...särskilda

 föreskrifter om försiktighetsåtgärder".

 7 c §

 Göta hovrätt och Kammarrätten i Stockholm

 vill ersätta ordet "bedriva" med "ske"

 för att få en bättre språklig utformning.

 7 c och 7 d §§

 Kammarrätten i Stockholm ifrågasätter om

 det behövs två olika bestämmelser om

 bemyndigande för exporttillstånd i 7 c

 och 7 d §§. Kammarrätten menar att de

 olika typerna av exporttillstånd bör

 kunna återspeglas i förordningen i

 stället och därmed skulle 7 d § kunna

 utgå. Om 7 d § ändå skulle behållas menar

 Kammarrätten att paragrafen bör "utformas

 så att den tydligt anger att den avser

 krav på exporttillstånd ''''för varje

 enskilt tillfälle av'''' utförsel av ämnen

 som avses i 7 a §".

 Generaltullstyrelsen anser att 7 d §

 inte är nödvändig eftersom ex-

 porttillstånd redan är reglerat i 7 c §.

 Styrelsen anser att 7 d § bör utgå.

 8 §

 Kammarrätten i Stockholm anser att det ur

 rättssäkerhetssynpunkt är angeläget att

 bestämmelsen om återkallande av tillstånd

 motiveras närmare i förarbetena. Enligt

 Kammarrätten har tillägget om

 återkallande inte motiverats i promemori-

 an. Detta är angeläget eftersom det

 handlar om att återkalla gynnande beslut.

 Kammarrätten vill därför att motiveringen

 anger vad som avses med "andra särskilda

 skäl".

 9 och 9 a §§

 Riksåklagaren menar att det kan tolkas

 som om sändande genom tullområde

 (transit) inte omfattas av reglerna i 9

 och 9 a §§ eftersom 7 c § anger sändande

 genom tullområde som en självständig form

 av hantering. 9 och 9 a §§ anger bara

 import, export, tillverkning och hand-

 havande av prekursorer. Riksåklagaren

 anser att detta skulle strida mot

 EG-förordningens andra artikel som

 uttryckligen anger transit.

 Kammarrätten i Stockholm anser att

 samma ordningsföljd bör gälla för orden

 importerar, exporterar och tillverkar i

 både 9 och 9 a §§.

 11 §

 Rikspolisstyrelsen anser att

 Läkemedelsverket även skall få möjlighet

 att begära polisens biträde om verket

 vägras tillträde till lokaler där pre-

 kursorer hanteras. Endast vites-

 möjligheten är otillräcklig emedan

 oseriösa handlare under tiden vitet

 utdöms kan hinna dölja spåren av brottet.

 Riksåklagaren menar att 11 § inte ger

 Läkemedelsverket någon rätt till

 tillträde i "lokaler där den mer bok-

 föringsmässiga verksamheten äger rum

 såvida den inte sker i samma lokaler som

 den mer handfasta hanteringen av ämnena".

 Enligt specialmotiveringen till departe-

 mentsförslaget skall Läkemedelsverket ha

 rätt till tillträde till lokaler som

 disponeras av anteckningsskyldiga enligt

 9 §. Denna rätt framgår således inte i

 11 §, anser Riksåklagaren.

 11a §

 Riksåklagaren anser att ordet "sådana"

 bör skjutas in före "ytterligare

 föreskrifter".

 Kemikontoret motsätter sig att

 tillstånden beläggs med avgifter, och

 skriver:

 Att införa kontroll av handel och

 hantering av vissa produkter med hjälp

 av tillstånd meddelade av myndighet

 förestavas av samhällshänsyn. Kost-

 naderna för sådan offentlig verksamhet

 bör enligt vår mening därför bestridas

 med medel över statsbudgeten.

 Den föreslagna tillståndsverksamheten

 får inte innebära att företagens kon-

 kurrensförhållanden snedvrids. Därför

 måste bestämmelserna rymma möjligheter

 till "generella tillstånd" för företag

 som hanterar tillståndspliktiga varor i

 löpande verksamhet utan anknytning till

 narkotikatillverkning. Inte minst

 gäller detta varor, som hanteras i

 mycket stora kvantiteter i industriella

 processer.

 Kemikontoret föreslår också att det får

 tillfälle till ett nära samråd vid

 utarbetandet av tillämpningsföreskrif-

 terna för tillståndsgivningen.

 12 §

 Riksåklagaren är oklar över vilken grund

 regeringen skulle ha för att delegera åt

 Läkemedelsverket och Generaltullstyrelsen

 att besluta om föreskrifter, och frågar:

 "Kan den möjligen härledas till 7 b §

 andra stycket i förslaget?"

 12 a §

 Generaltullstyrelsen finner syftet med 12

 a § svårbegripligt eftersom 13 § reglerar

 de fall där gärningen inte är belagd med

 straff enligt narkotikastrafflagen eller

 varusmugglingslagen. Till skillnad från

 den senare lagen krävs för ansvar i 13 §

 endast oaktsamhet, framhåller

 Generaltullstyrelsen.

 Riksåklagaren ifrågasätter om 12 a §

 fyller någon funktion, och yttrar: "Om

 den skall kvarstå bör den formuleras mera

 neutralt (jfr motsvarande bestämmelse i

 lagen (1991:1969) om förbud mot vissa

 dopningsmedel)."

 13 §

 Socialstyrelsen vill ha skärpt

 straffansvar och anser att fängelse bör

 vara normalpåföljden.

 13 a §

 Riksåklagaren menar att också "de ämnen

 som omfattas av lagen och som varit

 föremål för brott enligt denna" bör kunna

 förverkas. Förslaget i 13 a § avser

 endast förverkande av utbyte av brott och

 torde i praktiken få en mycket begränsad

 tillämplighet, enligt Riksåklagaren.

 Övriga synpunkter från remissinstanserna

 Läkemedelsverket har inget att erinra vad

 gäller förslagen till lag respektive

 förordning. Verket anser att kemikalie-

 leverantörer möjligen kunde åläggas att

 rapportera om misstänkt olovliga

 verksamheter. "Myndighetsuppgifterna

 faller väl in i Läkemedelsverkets

 nuvarande kontroll av narkotika och

 tekniska alkoholprodukter", enligt

 verkets mening. Den föreslagna

 avgiftsfinansieringen är verket tveksamt

 till, och anför följande:

 Avgiften föreslås läggas på tillstånd

 som verket kommer att utfärda. Dessa

 omfatttar företag som har kemikalier i

 förteckning 1 samt anmälda företag

 (förteckning 2 och 3) som exporterar

 till land där tillstånd för import

 krävs. Troligt är att dessa tillstånd

 kommer att bli få och koncentreras till

 ett fåtal företag. Dessa företag skulle

 således komma att belastas av en

 oproportionerligt stor avgift. Mot

 denna bakgrund vill Läkemedelsverket

 föreslå att kostnaderna för kontrollen

 under ett uppbyggnadsskede bekostas av

 statsanslag. Då erfarenhet vunnits

 efter något år eller två bör ett

 säkrare underlag föreligga för en

 avgiftsfinansiering.

 Rimligt är att denna då skulle

 spridas ut på alla de företag som im-

 porterar och exporterar de reglerade

 kemikalierna via en årlig avgift ev.

 försäljningsrelaterad samt en avgift

 för varje beviljat tillstånd. Detta

 skulle sprida kostnaderna på betydligt

 fler företag och därmed ej bli

 betungande och kunna orsaka kon-

 kurrensskevhet mot alternativa

 kemikalier eller mot utländska leveran-

 törer. Osäkerheten om ett sådant

 avgiftssystem är dock stor varför Läke-

 medelsverket anser att införandet bör

 ske först efter att kontrollen byggts

 upp och ett säkrare underlag

 föreligger.

 Läkemedelsverket finner svårt att

 uppskatta resursbehovet för den nya kon-

 trollverksamheten eftersom det inte äger

 exakt kännedom om handeln med de

 kemikalier som kontrollen omfattar. I

 uppbyggnadsskedet torde insatserna bli

 rätt omfattande. Verket avser därför att

 återkomma med en mer exakt uppskattning

 av resursåtgång och medelsbehov.

 Kemikalieinspektionen påpekar att två

 av de sex ämnen som anges i dess före-

 skrifter (KIFS 1986:5) om tillståndskrav

 för livsfarliga och mycket farliga ke-

 miska produkter inte är med på

 förteckningen över de ämnen som avses bli

 kontrollerade. Därför föreslår

 inspektionen att man överväger att de två

 återstående ämnena, amylnitrit och

 isobutylnitrit, tas om hand inom

 läkemedelslagstiftningen.

 Generaltullstyrelsen finner det viktigt

 att även s.k. brokers bör bli föremål för

 tillsyn. Därutöver bör enligt styrelsen

 även vissa tradingföretag och befraktare

 kunna kontrolleras. Gemensamt för dessa

 typer av verksamheter är att någon fysisk

 befattning inte sker med varan. Styrelsen

 yttrar därför:

 För tullverkets del finns vare sig

 skyldighet eller befogenhet att

 kontrollera handlingar för varor som

 fysiskt inte finns eller har befunnit

 sig inom landet. Generaltullstyrelsen

 föreslår att ett tillägg i lagen

 (1992:860) görs, där tullen ges

 befogenhet i andra fall än som avses i

 75 § tullagen att utöva tillsyn hos

 s.k. brokers, tradingföretag och

 befraktare i syfte att motverka olaglig

 förmedling, handel eller transport av

 ämnen som kan användas vid olaglig

 tillverkning av narkotika. Denna typ av

 företag skall tillhandahålla

 upplysningar och handlingar som behövs

 för tillsynen.

 Göta hovrätt vill att lagtexten

 justeras så att ordet "framställning"

 byts ut mot "tillverkning" för att

 lydelsen skall bli konsekvent.

 Kammarrätten i Stockholm anser att

 promemorian är ofullständig och att den

 saknar "en analys och diskussion av

 betydelsen för svenskt vidkommande av de

 redovisade internationella instrumenten".

 Kammarrätten fortsätter:

 Promemorian utgår från att en

 anpassning av svensk lagstiftning skall

 ske och nämner (s. 53) som grund härför

 enbart att FN:s narkotikabrotts-

 konvention har godkänts av riksdagen

 den 30 maj 1991 och att dåvarande

 biträdande socialministern senare * när

 och i vilket sammanhang får man inte

 veta * har uttryck den svenska

 regeringens avsikt att prioritera ar-

 betet med att överväga hur

 CATF-rekommendationerna skulle kunna

 omsättas i svenska bestämmelser och

 andra åtgärder. Det anges också att den

 svenska regeringen i princip har

 godtagit CATF-rekommendationerna. När

 ett sådant principiellt ställnings-

 tagande av regeringen skulle ha skett

 redovisas dock inte.

 Mot bakgrund av det anförda framstår

 det för Kammarrätten som oklart i vad

 mån den egentliga grunden för den

 tillämpade lagstiftningen är narkoti-

 kabrottskonventionen, som Sverige har

 tillträtt utan att vidta

 lagstiftningsåtgärder i nu aktuellt

 avseende, eller CATF-rekommendationerna

 eller eventuellt EG-förordningarna på

 området. Det är därvid att märka att

 CATF-rekommendationerna inte är folk-

 rättsligt bindande instrument och att

 EG-förordningarna enligt uppgift i

 promemorian inte omfattas av

 EES-avtalet.

 Troligen förhåller det sig så, att

 det är angeläget * men inte ofrån-

 komligt * att Sverige vidtar lagstift-

 ningsåtgärder i linje med

 CATF-rekommendationerna, eftersom

 Sverige har deltagit aktivt i det sam-

 arbete på narkotikakontrollområdet som

 har fortsatt efter 1988 års

 narkotikabrottskonvention. Det kan

 också tänkas vara lämpligt att Sverige

 redan nu vidtar förberedelser för an-

 passning av sin lagstiftning till

 EG-förordningarna med hänsyn till

 strävandena mot svenskt medlemskap i

 EG. Om dessa förmodanden beträffande de

 föreliggande motiven för lagstiftning

 är riktiga finns det givetvis inte

 några erinringar från Kammarrättens

 sida mot att föreslagen anpassning

 görs.

 Kammarrätten påtalar också att

 promemorian inte innehåller något förslag

 till ikraftträdande av de nya, ändrade

 reglerna. I övrigt instämmer Kammarrätten

 med promemorian "att de kompletterande

 lagregler som kan behövas lämpligast tas

 in i narkotikakontrollagen".

 54

 Lagrådsremissens lagförslag

 Förslag till

 Lag om ändring i lagen (1992:860) om

 kontroll av narkotika

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen

 (1992:860) om kontroll av narkotika

 dels att det i lagen skall införas sex

 nya paragrafer, 7 a, 7 b, 7 c, 8 a, 9 a

 och 13 a §§ samt närmast före 7 a § en ny

 rubrik av följande lydelse,

 dels att 8, 9, 11, 12 och 13 §§ samt

 rubrikerna närmast före 8 och 13 §§ skall

 ha följande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 Kemiska ämnen som

 kan användas vid

 olaglig till-

 verkning av

 narkotika

 7 a §

 Bestämmelserna i

 7 b-14 §§ gäller i

 den utsträckning

 regeringen

 föreskriver kemiska

 ämnen som kan

 användas vid

 olaglig tillverk-

 ning av narkotika.

 7 b § Den som tar

 befattning med

 sådana ämnen som

 avses i 7 a § skall

 vidta de åtgärder

 och i övrigt iaktta

 sådan försiktighet

 som behövs för att

 förhindra att

 ämnena används till

 olaglig till-

 verkning av

 narkotika.

 Regeringen eller,

 efter regeringens

 bemyndigande, Läke-

 medelsverket, får

 meddela före-

 skrifter om

 särskilda

 försiktighets-

 åtgärder.

 7 c § Regeringen

 får föreskriva att

 yrkesmässig

 verksamhet avseende

 import, export,

 sändande genom

 tullområdet

 (transit),

 tillverkning,

 handel, transport

 och förvaring av

 ämnen som avses i

 7 a § får bedrivas

 endast efter

 tillstånd eller

 efter anmälan om

 verksamheten.

 59

 Tillstånd och Tillstånd och

 tillsyn tillsyn m.m.

 8 § 8 §

 Läkemedelsverket Läkemedelsverket

 prövar frågor om prövar frågor om

 tillstånd enligt tillstånd enligt

 denna lag. Tillstånd denna lag.

 skall förenas med de Tillstånd skall

 villkor som behövs. förenas med de

 Vid prövningen skall villkor som behövs.

 verket särskilt ta Vid prövningen

 hänsyn till skall verket

 innehållet i de särskilt ta hänsyn

 överenskommelser om till innehållet i

 narkotika som de överenskommelser

 Sverige har biträtt. om narkotika och om

 Ett tillstånd får kemiska ämnen som

 återkallas av kan användas vid

 verket, om det be- olaglig

 hövs för att före- tillverkning av

 bygga missbruk av narkotika som

 narkotika. Sverige har

 biträtt. Ett

 tillstånd får

 återkallas av

 verket, om det be-

 hövs för att

 förebygga missbruk

 av narkotika eller

 för att förebygga

 att ett ämne

 används till

 olaglig

 tillverkning av

 narkotika. Ett

 tillstånd får också

 återkallas om

 9 § Den som tillståndshavaren

 importerar, ex- har åsidosatt

 porterar eller föreskrifter eller

 tillverkar narkotika villkor som har

 eller handlar med meddelats med stöd

 narkotika skall föra av lagen eller om

 sådana anteckningar det finns andra

 som behövs för att särskilda skäl till

 kontrollera

 efterlevnaden av återkallelse.

 bestämmelserna i

 denna lag och 8 a § Anmälan om

 föreskrifter som verksamhet som

 meddelats med stöd avses i 7 c § skall

 av lagen. Före- göras hos Läkeme-

 ståndare för en

 vetenskaplig insti- delsverket.

 tution där narkotika

 används i 9 § Den som

 vetenskapligt syfte, importerar, ex-

 skall föra sådana porterar,

 anteckningar som tillverkar, eller

 behövs för handlar med

 kontrollen av narkotika eller

 användningen. bedriver

 tillstånds- eller

 anmälningspliktig

 verksamhet

 beträffande ämnen

 som avses i 7 a §

 skall föra sådana

 anteckningar som

 behövs för att kon-

 trollera

 efterlevnaden av

 bestämmelserna i

 denna lag och före-

 skrifter som

 meddelats med stöd

 av lagen. Detsamma

 gäller den som

 sänder sådana varor

 genom tullområdet.

 Föreståndare för en

 vetenskaplig

 institution där

 narkotika används i

 vetenskapligt

 syfte, skall föra

 sådana anteckningar

 som behövs för

 kontrollen av

 användningen.

 9 a § Den som

 yrkesmässigt impor-

 terar, exporterar,

 tillverkar eller

 handlar med

 narkotika eller

 sådana ämnen som

 avses i 7 a § skall

 på varans

 förpackning genom

 märkning eller på

 annat sätt ange

 narkotikans eller

 ämnets namn.

 Detsamma gäller den

 som sänder en sådan

 vara genom

 tullområdet.

 11 §

 Läkemedelsverket

 har rätt att på

 begäran få de

 upplysningar och

 handlingar som

 behövs för

 tillsynen och får

 meddela de

 förelägganden och

 förbud som behövs

 för att denna lag

 eller föreskrifter

 som har meddelats

 med stöd av lagen

 skall efterlevas.

 För tillsyn har För tillsyn har

 läkemedelsverket Läkemedelsverket

 rätt till tillträde rätt till tillträde

 dels till områden, dels till områden,

 lokaler och andra lokaler och andra

 utrymmen som används utrymmen som

 i samband med används i samband

 tillverkning eller med import, export,

 annan hantering av sändande genom

 narkotika, av tullområdet,

 utgångsämnen till tillverkning,

 narkotika eller av handel, transport,

 förpack- förvaring eller

 ningsmaterial, dels annan hantering av

 till utrymmen där narkotika, av ämnen

 prövning av som avses i 7 a §,

 narkotikans andra utgångsämnen

 egenskaper utförs. till narkotika

 Verket får i sådana eller av

 utrymmen göra under-

 förpackningsmaterial,

 sökningar och ta dels till utrymmen

 prover. Läke- där prövning av

 medelsverket har narkotikans

 dock inte med stöd egenskaper utförs.

 av denna lag rätt Verket får i sådana

 till tillträde till utrymmen göra un-

 bostäder. dersökningar och ta

 prover. Läke-

 medelsverket har

 dock inte med stöd

 av denna lag rätt

 till tillträde till

 bostäder.

 Polismyndigheten

 skall lämna det

 biträde som behövs

 för tillsyn enligt

 denna paragraf.

 På begäran skall den som förfogar över

 sådana varor som avses i andra stycket

 lämna nödvändigt biträde vid

 undersökningen. För uttaget prov betalas

 inte ersättning. Ett beslut om

 föreläggande eller förbud får förenas med

 vite. Om tillträde eller biträde vägras

 får Läkemedelsverket också förelägga

 vite.

 12 § Regeringen 12 § Regeringen

 får i fråga om får i fråga om

 import, export, import, export,

 tillverkning, tillverkning,

 handel, förordnande, handel, sändande

 utlämnande och genom tullområdet,

 anteckningar besluta transport,

 om ytterligare före- förvaring, för-

 skrifter. ordnande, utläm-

 nande, anteckningar

 och märkning

 besluta om

 ytterligare för-

 eskrifter.

 Regeringen får överlåta till

 Läkemedelsverket och Generaltullstyrelsen

 att besluta om sådana föreskrifter.

 Ansvar Ansvar m.m.

 13 § Till böter eller fängelse i högst

 ett år döms, om gärningen inte är belagd

 med straff enligt narkotikastrafflagen

 (1968:64), eller enligt lagen (1960:418)

 om straff för varusmuggling den som

 uppsåtligen eller av oaktsamhet

 1. åsidosätter 1. bedriver sådan

 föreskrift som med- verksamhet som

 delats med stöd av avses i 7 c § utan

 denna lag, eller erforderligt

 tillstånd eller

 utan att göra före-

 2. lämnar oriktig skriven anmälan om

 uppgift i ärende om verksamheten, eller

 tillstånd enligt 2. bryter mot 9 §

 denna lag. eller 9 a §,

 3. åsidosätter

 föreskrift som med-

 delats med stöd av

 denna lag, eller

 4. lämnar oriktig

 uppgift i ärende om

 tillstånd eller i

 anmälan om verk-

 samhet enligt denna

 lag.

 I ringa fall skall inte dömas till

 ansvar.

 13 a § Ämnen som

 avses i 7 a § och

 som har varit

 föremål för brott

 enligt 13 § eller

 värdet därav samt

 utbyte av sådant

 brott skall

 förklaras förverkat

 om det inte är

 uppenbart oskäligt.

 60

 Förslag till

 Lag om ändring i lagen (1992:1276) om

 ändring i lagen

 (1992:860) om kontroll av narkotika

 Härigenom föreskrivs att 11 a § lagen

 (1992:860) om kontroll av narkotika i

 paragrafens lydelse enligt lagen

 (1992:1276) om ändring i nämnda lag skall

 ha följande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 11 a § För att 11 a § För att

 täcka statens kost- täcka statens kost-

 nader för kontrollen nader för kon-

 av narkotika skall trollen av narko-

 den som söker eller tika och av ämnen

 har erhållit till- som kan användas

 stånd enligt 3-5 §§ vid olaglig

 erlägga särskilda tillverkning av

 avgifter som bestäms narkotika skall den

 av regeringen. som söker eller har

 erhållit tillstånd

 enligt

 3-5 §§ erlägga

 särskilda avgifter

 som bestäms av

 regeringen. Det-

 samma gäller den

 som söker eller har

 erhållit tillstånd

 eller gör anmälan

 som avses i 7 c §.

 61

 Lagrådet

 Utdrag ur protokoll vid sammanträde

 1993-02-25

 Närvarande: justitierådet Per Jermsten,

 regeringsrådet Stig von Bahr, justitierå-

 det Inger[REDACTED_EFTERNAMN].

 Enligt protokoll vid regeringssammanträde

 den 4 februari 1993 har regeringen på

 hemställan av statsrådet Bengt[REDACTED_EFTERNAMN]

 beslutat inhämta lagrådets yttrande över

 1. förslag till lag om ändring i lagen

 (1992:860) om kontroll av narkotika,

 2. förslag till lag om ändring i lagen

 (1992:1276) om ändring i lagen (1992:860)

 om kontroll av narkotika.

 Förslagen har inför lagrådet föredragits

 av hovrättsassessorn

 Per[REDACTED_EFTERNAMN].

 Förslagen föranleder följande yttrande av

 lagrådet:

 Förslag till lag om ändring i lagen

 (1992:860) om kontroll av narkotika

 7 a §

 Paragrafen innehåller enligt sin

 ordalydelse ett bemyndigande för

 regeringen att föreskriva i vilken

 utsträckning bestämmelserna i

 7 b-14 §§ skall gälla kemiska ämnen som

 kan användas vid olaglig tillverkning av

 narkotika. Som lagrådet uppfattat saken

 överensstämmer emellertid detta inte helt

 med paragrafens syfte. Avsikten är i

 stället att regeringen i en förordning

 skall ta in en eller flera förteckningar

 utvisande vilka kemiska ämnen som * på

 grund av sin användbarhet vid olaglig

 tillverkning av narkotika * skall

 omfattas av bestämmelserna i

 8-14 §§. Lagrådet föreslår mot bakgrund

 av det anförda att den nu förevarande

 paragrafen ges följande lydelse:

 "Bestämmelserna i 8 * 14 §§ skall

 tillämpas även på kemiska ämnen som kan

 användas vid olaglig tillverkning av

 narkotika. Regeringen meddelar

 föreskrifter om vilka ämnen det gäller."

 7 b §

 Första stycket innehåller en allmän

 bestämmelse om att den som tar befattning

 med ämne som avses i 7 a § skall iaktta

 sådan försiktighet som behövs för att

 förhindra att ämnet används till olaglig

 tillverkning av narkotika. Enligt lagrå-

 dets mening kan uttrycket "tar befattning

 med" uppfattas så att det endast tar

 sikte på den som har direkt (fysisk)

 kontakt med ämnet i fråga. Eftersom

 jämväl andra personer avses skola

 omfattas av kravet på försiktighet kan

 det finnas skäl att utvidga den beskrivna

 personkretsen till den som "direkt eller

 indirekt tar befattning med" sådana ämnen

 som avses i 7 a §.

 Enligt andra stycket får regeringen

 eller, efter regeringens bemyndigande,

 Läkemedelsverket meddela föreskrifter om

 särskilda försiktighetsåtgärder. I

 remissprotokollet har inte diskuterats

 relationen mellan detta bemyndigande och

 det generella bemyndigandet i 12 § för

 regeringen eller * efter vidaredelegering

 * Läkemedelsverket att besluta om ytter-

 ligare föreskrifter i fråga om import,

 export, tillverkning, handel, transit,

 transport, förvaring, förordnande, utläm-

 nande, anteckningar och märkning. Såvitt

 lagrådet kan förstå finns det inget som

 hindrar att bemyndigandet i 12 §

 utnyttjas för utfärdande av förskrifter

 om erforderliga försiktighetsåtgärder vid

 olika slags befattning med kemiska ämnen.

 Bemyndigandet i andra stycket av nu

 förevarande paragraf framstår därmed som

 obehövligt. Lagrådet förordar att

 bemyndigandet slopas.

 8 a §

 Enligt 7 c § får regeringen föreskriva

 att viss där angiven hantering av de

 aktuella ämnena får bedrivas endast efter

 tillstånd eller efter anmälan om verksam-

 heten. I nu förevarande paragraf sägs att

 sådan anmälan om verksamhet som avses i

 7 c § skall göras hos Läkemedelsverket.

 Bestämmelsen härom kan med fördel ingå

 som ett andra stycke i 8 §, som reglerar

 Läkemedelsverkets prövning av frågor om

 tillstånd enligt lagen samt verkets rätt

 att under vissa angivna omständigheter

 återkalla ett meddelat tillstånd.

 Lagrådet föreslår, att den föreslagna 8

 a § får utgå och att till 8 § fogas ett

 nytt andra stycket med följande lydelse:

 "Anmälan som avses i 7 c § skall göras

 hos Läkemedelsverket."

 11 §

 Paragrafen innehåller vissa bestämmelser

 angående Läkemedelsverkets befogenheter

 som tillsynsmyndighet. I andra stycket

 föreskrivs f.n. att verket har rätt att

 få tillträde till bl.a. vissa områden,

 lokaler och utrymmen som används i sam-

 band med tillverkning eller annan han-

 tering av narkotika, utgångsämnen till

 narkotika eller förpackningsmaterial.

 I remissen föreslås att nämnda stycke

 kompletteras med bestämmelser som anger

 att samma tillträdesrätt skall gälla för

 angivna utrymmen vilka används också för

 import, export, transit, handel,

 transport och förvaring * förutom av

 narkotika * av nu aktuella ämnen samt

 andra utgångsämnen till narkotika. I ett

 nytt tredje stycke anges vidare att

 polismyndigheten skall lämna det biträde

 som behövs för den tillsyn paragrafen

 reglerar.

 De föreslagna kompletteringarna i andra

 stycket, i förening med regeln om

 möjlighet att anlita biträde av polis,

 väcker frågan om inte befogenheterna

 enligt nämnda stycke fått en betydligt

 vidare omfattning än som kan antas vara

 nödvändigt. Lagrådet tänker till en

 början på att den vidgade uppräkningen av

 skilda befattningar med angivna varor,

 som ger Läkemedelsverket en rätt till

 tillträde, innebär att regleringen i

 praktiken kommer att omfatta en

 synnerligen stor krets av "områden,

 lokaler och andra utrymmen". Genom

 beskrivningen "annan hantering" i

 förening med "ämnen som avses i 7 a §"

 kan regeln rent av bli tilllämpning på

 t.ex. en verkstad eller annat utrymme där

 det ibland används en mindre kvantitet

 aceton eller saltsyra. Till detta kommer

 att bestämmelsen som nämnts också avses

 gälla "andra utgångsämnen till narkotika"

 samt "förpackningsmaterial".

 Nämnda beskrivningar har enligt uppgift

 vid föredragningen inför lagrådet sina

 motsvarigheter i 24 § läkemedelslagen

 (1992:859). Propositionen med förslag

 till nämnda lag liksom till förevarande

 lag (1991/92:107) innehåller inga upplys-

 ningar om vad som avses med "utgångsämnen

 till narkotika" respektive "för-

 packningsmaterial". Mot bakgrund av vad

 remissen innehåller om vilka kemiska

 ämnen som är så viktiga i förevarande

 sammanhang att de avses bli föremål för

 en föreskrift enligt 7 a § kan

 konstateras, att det redan då i flera

 fall blir fråga om ämnen som till

 alldeles övervägande del används för

 annat än framställning av narkotika. Det

 är därmed sannolikt att detsamma i ännu

 högre grad kan vara fallet beträffande

 sådana ytterligare, mindre viktiga ämnen,

 som kan tänkas falla under beskrivningen

 "andra utgångsämnen till narkotika". Vad

 särskilt gäller "förpackningsmaterial"

 bör vidare framhållas att uttrycket från

 språklig synpunkt lätt kan antas omfatta

 även papper, glas eller annat som används

 vid framställning av förpackningar.

 Det anförda bör enligt lagrådets mening

 föranleda nya överväganden under det

 fortsatta lagstiftningsarbetet angående

 den rimliga omfattningen av ifrågavarande

 befogenheter. Som nämnts ifrågasätter

 lagrådet i synnerhet den föreslagna ut-

 vidgningen såvitt gäller ämnen som avses

 i 7 a § i förhållandet till dels "annan

 hantering" * efter alla nu föreslagna

 uppräknade särskilda befattningar * dels

 "andra utgångsämnen till narkotika" och

 dels "förpackningsmaterial".

 12 §

 Lagrådet hänvisar till vad som anförts i

 anslutning till 7 b §.

 Förslag till lag om ändring i lagen

 (1992:1276) om ändring

 i lagen (1992:860) om kontroll av

 narkotika

 Lagrådet lämnar förslaget utan erinran.

 64

Innehållsförteckning

 Propositionen...........................1

 Propositionens huvudsakliga innehåll....1

 Propositionens lagförslag...............3

 Utdrag ur protokoll vid regeringssam-

 manträde den 11 mars 1993..............17

 1 Ärendet och dess beredning...........17

 2 Bakgrund.............................18

 2.1Det internationella arbetet.......18

 2.1.1FN:s allmänna narkotikakon-

 vention och konvention om

 psykotropa ämnen.............18

 2.1.21988 års narkotikabrottskon-

 vention......................18

 2.1.3Chemical Action Task Force

 (CATF).......................20

 2.1.4Europeiskt samarbete för att

 genomföra CATF- rekommenda-

 tionerna.....................23

 2.1.5EG:s bestämmelser............23

 2.2Svenska regler om kontroll av

 narkotika.........................27

 2.3Ämnena enligt 1988 års konvention,

 förekomsten i Sverige och till

 ämnena knutna restriktioner......30

 2.4Lagstiftning om kontrollen av

 ämnen som kan användas till olag-

 lig tillverkning av narkotika....32

 2.5Innehållet i lagstiftningen.......33

 2.6Kontroll och tillsyn..............35

 2.7Straff, förverkande...............38

 2.8Finansiering av verksamheten......39

 2.9Ikraftträdandet av den nya

 läkemedelslagstiftningen..........40

 3 Kostnader och resursbehov............40

 4 Upprättade lagförslag................41

 5 Specialmotivering....................42

 6 Hemställan...........................48

 7 Beslut...............................48

 Bilaga1 Departementspromemorians

 lagförslag.............................49

 Bilaga 2 Sammanställning av

 remissyttranden........................53

 Bilaga 3 Lagrådsremissens lagförslag...59

 Bilaga 4 Lagrådets yttrande............64

 65