Regeringens proposition

1995/96:33

Ändring av samarbetsöverenskommelsen mellan Danmark, Finland, Island, Norge och

Sverige (Helsingforsavtalet)

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 12 oktober 1995

Ingvar[REDACTED_EFTERNAMN]

 Mats[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Utrikesdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att riksdagen godkänner en överenskommelse om ändring

av 1962 års nordiska samarbetsöverenskommelse, det s.k. Helsingforsavtalet.

Genom ändringen införs bl.a. principen om lika-behandling för medborgare i de

nordiska länderna i Helsingforsavtalet. Ändringen syftar också till effektivare

arbetsformer inom Nordiska rådet.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut................................ 3

2 Ärendet och dess beredning................................. 3

3 Bakgrund................................................... 5

 3.1 Reformeringen av det nordiska samarbetet............ 5

 3.2 Införandet av en nordisk likabehandlingsprincip..... 6

4 Förändringar i Nordiska rådets organisation och arbetssätt 8

5 Ändringarna i Helsingforsavtalet........................... 9

6 Godkännande av överenskommelsen............................ 9

Bilaga

Överenskommelse om ändring av samarbetsöverenskommelsen

mellan Danmark, Finland, Island, Norge och Sverige . . . . . . . . . . . . .11

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde

den 12 oktober 1995.............................................. 14

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

 godkänner överenskommelsen om ändring av samarbetsöverenskom-melsen mellan

Danmark, Finland, Island, Norge och Sverige.

2 Ärendet och dess beredning

Helsingforsavtalet är den grundläggande nordiska samarbetsöverens-kommelsen. I

avtalet anges de övergripande målsättningarna för det nordiska samarbetet samt

formerna för det nordiska samarbetet inom Nordiska rådet och Nordiska

ministerrådet.

 Avtalet ingicks ursprungligen år 1962. Det har därefter ändrats sex gånger,

senast år 1993 (prop. 1992/93:247, bet. 1992/93:UU29, rskr. 1992/93:339).

 Helsingforsavtalet kompletteras av en rad andra nordiska samarbetsavtal inom

olika områden samt av mer detaljerade bestämmelser i arbetsordningar m.m. för

verksamheten inom Nordiska rådet resp. Nordiska ministerrådet.

 Den senaste ändringen av Helsingforsavtalet år 1993 gjordes mot bakgrund av

den översyn av det nordiska samarbetet som initierades av de nordiska

statsministrarna år 1991. Syftet med ändringen var bl.a. att markera vikten av

nordiskt samråd i europeiska och andra internationella frågor, statsministrarnas

ansvar för den övergripande samordningen och Nordiska rådets roll i

budgetarbetet.

 De nordiska statsministrarna begärde i juli 1993 en utredning om problem som

kan uppstå för nordiska medborgare när de arbetar, studerar eller på annat sätt

uppehåller sig i ett annat nordiskt land.

 I sin rapport i november samma år föreslog utredningsmannen, f.d. statsrådet

Nils G.[REDACTED_EFTERNAMN], bl.a. att man skulle göra en närmare utredning av möjligheterna

och ändamålsenligheten av en nordisk icke-diskrimineringsprincip.[REDACTED_EFTERNAMN] fick i

december 1993 i uppdrag av Nordiska ministerrådet att med stöd av juridisk

expertis från länderna klarlägga de formella förutsättningarna för en sådan

princip.

 I rapporten Lika behandling i Norden (Tema Nord 1995:549) föreslog[REDACTED_EFTERNAMN] i

januari 1995 att en nordisk likabehandlingsregel skulle införas i

Helsingforsavtalet. Rapporten innehöll också en principskiss till en sådan

klausul.

 Rapporten har remissbehandlats i de nordiska länderna. I Sverige har yttranden

kommit in från Justitieombudsmannen, Hovrätten för Västra Sverige,

Justitiekanslern, Kammarrätten i Stockholm, Handikappinstitutet,

Riksförsäkringsverket, Socialstyrelsen, Generaltullstyrelsen, Riksskatte-verket,

Statens arbetsgivarverk, Centrala studiestödsnämnden, Statens

skolverk, Verket för högskoleservice, Arbetsmarknadsstyrelsen, Statens

invandrarverk, Svenska Kommunförbundet, Landstingsförbundet, Tjänste-männens

Centralorganisation, Sveriges Akademikers Centralorganisation,

Landsorganisationen i Sverige, Svenska Arbetsgivareföreningen,

Handikappförbundens Samarbetsorgan, Sveriges Förenade Studentkårer. Flertalet av

remissinstanserna hade ingen erinran mot förslaget eller ställde sig positiva.

Remissyttrandena finns tillgängliga hos Utrikes-departementet (dnr R 346-1995).

 Statsministrarna och Nordiska rådets presidium beslutade i november 1994 att

tillsätta en gemensam arbetsgrupp (reformgruppen) för att analysera det nordiska

samarbetet och lämna förslag till den framtida inriktningen av samarbetet.

Reformgruppens rapport överlämnades till statsministrarna och Nordiska rådets

presidium den 27 februari 1995.

 Förslaget behandlades på Nordiska rådets session i mars 1995. Då godkände

rådet målen och prioriteringarna i rapporten och rekommenderade Nordiska

ministerrådet och de nordiska ländernas regeringar att i samråd med Nordiska

rådet utarbeta förslag till ändringar i Helsingforsavtalet. Nordiska rådet

beslutade också att fortsätta uppföljningen av rapportens förslag beträffande

Nordiska rådets interna organisation.

 Reformarbetet har efter Nordiska rådets session följts upp inom Nordiska

ministerrådet och Nordiska rådet. Nordiska ministerrådet lämnade i september

1995 bl.a. ett ministerrådsförslag till Nordiska rådet om ändringar i

Helsingforsavtalet. I ministerrådets förslag till ändringar av

Helsingforsavtalet ingick som en central punkt ett förslag om en nordisk

likabehandlingsregel, vilken i stort överensstämde med det förslag som hade

lagts fram i rapporten Lika behandling i Norden i januari.

 Regeringen beslutade den 28 september 1995 att Sverige skulle underteckna en

överenskommelse om ändring av Helsingforsavtalet.

 Nordiska rådet behandlade ministerrådsförslaget under sin extrasession den 29

september 1995. Därvid antog rådet en rekommendation (rek. 23/1995) till

regeringarna i de nordiska länderna att göra vederbörliga ändringar i

Helsingforsavtalet.

 Efter Nordiska rådets behandling fastställde Nordiska ministerrådet

(samarbetsministrarna) samma dag ändringarnas lydelse i enlighet med Nordiska

rådets rekommendation. Därefter undertecknade samarbets-ministrarna

överenskommelsen om ändring av Helsingforsavtalet.

 Överenskommelsen har upprättats på de fem nordiska språken och texterna har

lika giltighet. Den svenska texten till överenskommelsen fogas som bilaga till

propositionen.

 Överenskommelsen träder i kraft femton dagar efter den dag då samtliga

avtalsslutande parter godkänt den. Avsikten är att överenskommelsen skall träda

i kraft den 1 januari 1996.

3 Bakgrund

3.1 Reformeringen av det nordiska samarbetet

 Utvecklingen i Europa, särskilt den europeiska integrationsprocessen, var en

utgångspunkt för den reformering av det nordiska samarbetet som sedan år 1991

bedrivits på initiativ av statsministrarna. Syftet med reformarbetet har varit

att finna former för ett stärkt och vitaliserat nordiskt samarbete inom en

europeisk ram.

 Det politiska samarbetet har stärkts och utvecklats i europeiska och regionala

samarbetsfrågor, bl.a. genom tätare möten på statsminister- och

utrikesministernivå. Verksamheten inom Nordiska ministerrådet har koncentrerats.

Särskild tonvikt har lagts på satsningar på kultur- och utbildningssamarbetet.

Samarbetet med närområdet har utvidgats och miljöfrågorna har getts hög

prioritet.

 Genom att Finland och Sverige har blivit medlemmar i EU är nu tre nordiska

länder medlemmar i unionen. Island och Norge har ett nära samarbete med unionen

genom EES-avtalet.

 För att analysera det nordiska samarbetet i denna nya situation beslutade

statsministrarna och Nordiska rådets presidium i november 1994 att tillsätta en

gemensam arbetsgrupp. I gruppen ingick de nordiska samarbetsministrarna och

parlamentariker från Nordiska rådet. Denna s.k. reformgrupp presenterade i

februari 1995 i sin rapport Nordiskt samarbete i en ny tid förslag till

inriktning av det framtida samarbetet.

 Reformgruppens mening är att nordiskt samarbete även i framtiden kommer att

fylla en viktig funktion. Det officiella nordiska samarbetet mellan regeringar

och parlament bör föras vidare och fördjupas.

 Enligt reformgruppen behöver dock samarbetet förnyas, moderniseras och

rationaliseras och innehållet koncentreras. Arbetsformerna måste vitaliseras och

anpassas till den nya situation som råder efter folkomröstningarna om medlemskap

i EU i Finland, Norge och Sverige. Utvecklingen har visat att det nordiska

samarbetet inte är ett alternativ utan en del av ett bredare europeiskt

samarbete. Det är därför av betydelse att sambanden mellan den nationella, den

nordiska och den europeiska nivån stärks, för att säkerställa att varje sakfråga

hanteras i rätt sammanhang och för att undvika dubbelarbete.

 Enligt rapporten skall samarbetet koncentreras till följande tre huvudområden:

- samarbete inom Norden

- Norden och Europa/EU/EES

- Norden och dess närområden.

 Samarbetet inom Norden avser samhällsuppgifter som utvecklar den nordiska

värdegemenskapen och där samnordiska lösningar ger fördelar för medborgarna

framför nationella eller vidare internationella lösningar.

 Norden och Europa/EU/EES avser samverkan i frågor där de nordiska länderna har

en värdegemenskap och sammanfallande intressen. Det nordiska samarbetet skall

utgöra en plattform för initiativ i frågor där

länderna vill påverka den europeiska dagordningen. Det nordiska samarbetet skall

också kunna medverka till att göra uppföljningen av direktiv och andra EU/EES-

regler enhetlig.

 Norden och dess närområden avser utvecklingen i Östersjöregionen och Arktis.

Frågorna är av stor politisk vikt för de nordiska länderna. Ett utbyggt

samarbete med de baltiska staterna och nordvästra Ryssland är ett viktigt bidrag

till stabilitet och demokrati i regionen.

 Det framhölls i rapporten att satsningen på kultur- och undervisnings-

samarbetet bör fortsätta. Samtidigt bör en politisk värdering genomföras av

institutioner inom Nordiska ministerrådets område och en granskning göras av

projektverksamheten.

 En generell regel för lika behandling av medborgare i de nordiska länderna bör

vara vägledande för det framtida samarbetet.

 I avseende på Nordiska rådets organisation och arbetsformer lämnade också

reformgruppen en rad förslag. Man menade att partigruppernas roll bör stärkas,

att ledningsfunktionen bör tydliggöras och att utskotts-organisationen bör göras

om. Även Nordiska rådets mötesformer bör förändras så att man håller en årlig

session och vid behov temamöten eller specialsessioner.

 Reformgruppens rapport överlämnades till statsministrarna och Nordiska rådets

presidium vid deras gemensamma möte den 27 februari 1995. Statsministrarna

konstaterade att rapporten utgjorde ett gott underlag för anpassning av

samarbetets former och prioriteringar inför framtiden.

3.2 Införandet av en nordisk likabehandlingsprincip

Som förut har sagts lades fram ett förslag till en nordisk likabehandlingsregel

i Helsingforsavtalet i rapporten Lika behandling i Norden (Tema Nord 1995:549).

I rapporten betonas att förslaget inte gäller en icke-diskrimineringsklausul av

samma juridiska natur som EG-rättens. Den principen ingår i ett överstatligt

rättssystem, som helt skiljer sig från traditionella nordiska samarbetsformer.

Förslaget har visserligen hämtat sin inspiration i EG-rätten men utgått från det

nordiska samarbetets karaktär, där enhällighet i gemensamma beslut är ett

viktigt element. Det var också angeläget att undvika oklarheter och eventuella

konflikter mellan EG-rättens princip och en nordisk princip. En sådan princip

kan inte heller bli nationellt tillämplig utan måste införlivas med den

nationella rättsordningen. För att markera skillnaden valde utredningen

beteckningen likabehandlingsprincip.

 Nordiska ministerrådet överlämnade med en positiv signal i februari 1995

rapporten till Nordiska rådet. Vid Nordiska rådets behandling vann förslagen i

rapporten allmänt gillande.

 Förslaget har sedan bearbetats ytterligare. Ett förslag som i huvudsak

överensstämde med rapporten ingick i Nordiska ministerrådets förslag i september

1995 till Nordiska rådet om ändringar i Helsingforsavtalet. På några punkter

skedde dock ändringar.

 Ministerrådsförslaget innebär att den nya klausulen ersätter den nuvarande

formuleringen i artikel 2 i Helsingforsavtalet, som innehåller en allmän

politisk viljeförklaring att fortsätta verka för största möjliga rättsliga

likställighet mellan nordiska medborgare som vistas i annat nordiskt land än det

egna, och vistelselandets medborgare. Förslaget till ny formulering innebär att

det införs ett mera långtgående, klart folkrättsligt åtagande att likabehandla

medborgare från andra nordiska länder. Det finns därför ingen anledning att

behålla den nu gällande artikel 2.

 Förslaget innebär en princip om likabehandling som skall beaktas vid

utformningen av lagar och andra föreskrifter i de nordiska länderna. Principen

riktar sig därför till alla offentliga normgivande organ, dvs. riksdagar,

regeringar och andra myndigheter i Norden.

 Ministerrådsförslaget innebär inte något krav på att länderna skall göra en

nationell inventering av befintliga regler för att göra eventuella justeringar.

I stället bör en nödvändig anpassning ske om och när det visar sig att

nationella regler inte leder till likabehandling.

 Det är nödvändigt med en möjlighet till avsteg från principen i vissa

situationer. Förslaget innebär att undantag kan göras i de fall krav på

medborgarskap är fastlagda i grundlag, eller följer av ländernas internationella

förpliktelser. Härmed avses bl.a. förpliktelserna inom EU och EES. Undantag kan

också göras när det i övrigt av särskilda skäl är nödvändigt. Någon närmare

precisering av vad som avses med särskilda skäl har inte gjorts. Det råder dock

enighet om att möjligheten till undantag skall utnyttjas restriktivt, men att

det i sista hand är varje land som självt avgör när avsteg måste ske.

 Från svenskt håll har under diskussionerna om klausulerna som exempel nämnts

bl.a. medborgarskapskrav för kommunal rösträtt och valbarhet (i den mån det inte

regleras av EG-regler eller nordiska överenskommelser) som inte regleras i

grundlag i Sverige. Andra frågor som nämnts är medborgarskapskrav för innehav av

vissa tjänster med hänsyn till nationell säkerhet, rätten till studiestöd där

oinskränkt likabehandling kan leda till stora finansiella konsekvenser för

länderna, samt i övrigt områden som redan regleras i särskilda nordiska avtal.

 För att få till stånd en kontroll av hur länderna uppfyller sina åtaganden om

likabehandling bör någon form av förfarande skapas på nordisk nivå. Ett sådant

förfarande kan emellertid inte gälla överprövning i enskilda ärenden, vilket är

en sak som måste hanteras nationellt. Det bör i stället syfta till att

identifiera områden där befintliga nationella regler inte medför likabehandling

och starta en procedur som leder till en ändring i reglerna.

 Det förekommer redan nu i viss utsträckning att det framförs klagomål om

bristande likabehandling till de nordiska samarbetsorganen. Hur en mera

systematisk hantering av sådana frågor kan se ut kräver närmare överväganden,

och behandlas inte i ministerrådsförslaget. Det bör närmast ankomma på Nordiska

rådet och Nordiska ministerrådet att diskutera frågan. Den kan regleras i beslut

av de nordiska samarbetsorganen.

4 Förändringar i Nordiska rådets organisation och arbetssätt

Mot bakgrund av bl.a. reformgruppens förslag avser Nordiska rådet att genomföra

en förändring i sin interna organisation, något som också kommer att påverka

arbetssättet inom rådet.

 Syftet är att anpassa organisationen till de förändrade förutsättningarna i

omvärlden och därmed skapa möjlighet för att på ett effektivare sätt kunna

hantera nya politiska frågor. För detta krävs förenklade mötesformer och en mer

ändamålsenlig intern organisation som följer av rådets beslut på grundval av

reformrapporten.

 Vid Nordiska rådets session i mars 1995 slogs fast att det är nödvändigt att

organisationen utvecklas, moderniseras och rationaliseras så att den blir mer

effektiv och resultatorienterad med en starkare koppling till de nationella

parlamenten. Samarbetsformerna bör förenklas för att åstadkomma en koncentration

till politiskt viktiga frågor. Dubbelarbete bör undvikas. Nordiska rådets

sessioner skall inriktas på mer breda, genuint politiska frågor, bl.a. genom

temasessioner.

 Innebörden av de organisatoriska förändringar som nu görs är bl.a. att

Nordiska rådets presidium skall vara rådets ledningsorgan bestående av 11-13

medlemmar. Strävan är att få en starkare representation för partigrupperna i

presidiet.

 Vidare skall Nordiska rådets nuvarande sex utskott ersättas med tre nya

utskott som svarar mot de tre huvudområdena för det framtida nordiska

samarbetet. Det innebär att det inrättas ett Nordenutskott för den konkreta och

praktiskt inriktade verksamheten bl.a. på kultur- och utbildnings-området, ett

Europautskott med uppgift att i ett tidigt skede av den europeiska

beslutsprocessen identifiera frågor lämpliga för nordiska parlamentariska

initiativ och ett Närområdesutskott för utveckling av kontakterna med

samarbetspartners i närområdet.

 En särskild kontrollkommitté inrättas för kontroll av den verksamhet som

finansieras över Nordiska ministerrådets budget.

 De ändringar som föreslås i Helsingforsavtalet syftar till att tillgodose de

organisatoriska förändringar som Nordiska rådet önskar genomföra samt till att

lyfta av Helsingforsavtalet en del bestämmelser som i stället kommer att

regleras i Nordiska rådets arbetsordning. Därmed blir innehållet i

Helsingforsavtalet mer övergripande med avseende på Nordiska rådets organisation

och en bättre överensstämmelse nås med regleringen av Nordiska ministerrådets

verksamhet i detta avseende.

 Arbetet inom Nordiska rådet med att revidera arbetsordningen pågår f.n. med

sikte på att beslut om en ny arbetsordning skall kunna tas i samband med

sessionen i november 1995. Avsikten är att arbetsordningen skall träda i kraft

samtidigt med ändringarna i Helsingforsavtalet.

5 Ändringarna i Helsingforsavtalet

I inledningen markeras att de nordiska länderna önskar ytterligare förnya och

utveckla det nordiska samarbetet i ljuset av de nordiska ländernas utvidgade

deltagande i europeiskt samarbete.

 Artikel 2 får en helt ny utformning. Den tidigare skrivningen om största

möjliga rättsliga likställighet mellan medborgare i nordiskt land som vistas i

annat nordiskt land än det egna, ersätts med den nya lika-behandlingsregeln.

 Artikel 48 ändras som följd av ändringar i artiklarna 52, 53 och 54. I

konsekvens med dessa ändringar utgår i tredje stycket de tidigare referenserna

till dessa artiklar så att endast hänvisningen till artikel 58 andra stycket,

kvarstår.

 I artikel 51 andra stycket, införs det nya begreppet temasession .

 I artikel 52 byts i första stycket år ut mot kalenderår och första årliga

ordinarie session mot årlig ordinarie session . I andra stycket ändras

skrivningen om hur presidiet skall vara sammansatt. Närmare bestämmelser om

detta kommer i stället att tas in i Nordiska rådets arbetsordning. Andra stycket

ändras också så att det reflekterar strävan att företrädare för varje partigrupp

skall ingå i presidiet. Det nuvarande tredje styckets bestämmelser om

fyllnadsval till presidiet utgår helt. Avsikten är att i stället ta in en sådan

bestämmelse i Nordiska rådets arbetsordning. Ett nytt sista stycke om rotation

av presidentskapet i rådet tillkommer.

 I artikel 53 utgår i första stycket reglerna om antalet medlemmar i utskotten.

Dessa regler förs i stället in i Nordiska rådets arbetsordning.

 I artikel 54 anpassas reglerna i första stycket om presidiesekretariatet och

det s.k. sekreterarkollegiet till motsvarande bestämmelser om Nordiska

ministerrådets sekretariat. Reglerna i nuvarande andra stycket om de nationella

delegationerna utgår helt och regleras i stället nationellt.

 I artikel 55 utgår det nuvarande andra stycket om beredningen av förslag inom

Nordiska rådet. Detta kommer i stället att regleras i Nordiska rådets

arbetsordning.

6 Godkännande av överenskommelsen

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Riksdagen godkänner överenskommelsen om |

| ändring av samarbetsöverenskommelsen mellan Danmark, Finland, |

| Island, Norge och Sverige. |

--------------------------------------------------------------------

Skälen för regeringens förslag: Ett nära samarbete mellan de nordiska länderna

är viktigt. Efter folkomröstningarna i Finland, Norge och Sverige om medlemskap

i EU inleddes en ny reformprocess i det nordiska

samarbetet i syfte att anpassa det till de nya förutsättningarna och göra det

mer effektivt och koncentrerat. Sverige är pådrivande i detta arbete. Regeringen

vill bidra till att det kulturella samarbetet stärks, till att nordiska

intressen och värderingar får genomslag i EU och till att samarbetet med Nordens

närområden intensifieras.

 Genom ändringar i Helsingforsavtalet under åren har det nordiska samarbetet

fördjupats.

 De förslag till ändringar som undertecknades i Köpenhamn den 29 september 1995

är ett led i den pågående reformeringen av det nordiska samarbetet. Förslagen

har lagts fram mot bakgrund av initiativ från de nordiska statsministrarna och

Nordiska rådets presidium och förslag från den s.k. reformgruppen. Förslagen har

därefter behandlats både inom Nordiska rådet och Nordiska ministerrådet. De är

därför väl förankrade i den nordiska samarbetsorganisationen.

 De föreslagna ändringarna är enligt regeringens mening väl motiverade. De bör

bidra till att säkra en likabehandling av nordiska medborgare som vistas i andra

nordiska länder. Ändringarna bör också leda till effektivare arbetsformer inom

Nordiska rådet.

 Liksom tidigare ändringar av Helsingforsavtalet bör de nu aktuella ändringarna

godkännas av riksdagen.

 ÖVERENSKOMMELSE

om ändring av samarbetsöverenskommelsen mellan Danmark, Finland, Island, Norge

och Sverige

Danmarks, Finlands, Islands, Norges och Sveriges regeringar,

som genom överenskommelser den 13 februari 1971, den 11 mars 1974, den 15 juni

1983, den 6 maj 1985, den 21 augusti 1991 och den 18 mars 1993 ändrat

samarbetsöverenskommelsen av den 23 mars 1962 mellan de nordiska länderna, och

som önskar ytterligare förnya och utveckla det nordiska samarbetet i ljuset av

de nordiska ländernas utvidgade deltagande i europeiskt samarbete,

har kommit överens om följande:

I

Samarbetsöverenskommelsens artiklar 2, 48, 51, 52, 53, 54 och 55 ändras och får

följande ordalydelse:

Artikel 2

Vid utformningen av lagar och andra rättsregler i de nordiska länderna skall

medborgare i de övriga nordiska länderna behandlas lika med landets egna

medborgare. Det gäller inom samarbetsöverenskommelsens tillämpningsområde.

Undantag från första stycket kan dock göras, om krav på medborgarskap är

grundlagsfäst, nödvändigt på grund av andra internationella åtaganden eller det

i övrigt av särskilda skäl bedöms nödvändigt.

Artikel 48

Danmarks rikes delegation består av de av folketinget valda medlemmarna och de

av regeringen utsedda representanterna samt av Färöarnas och Grönlands i andra

stycket nämnda delegationer. Finlands delegation består av de av riksdagen valda

medlemmarna och de av regeringen utsedda representanterna samt av Ålands i andra

stycket nämnda delegation. För ettvart av de övriga länderna består delegationen

av de av folkrepresentationen valda medlemmarna och de av regeringen utsedda

representanterna.

Färöarnas delegation består av de av lagtinget valda medlemmarna och de av

landsstyret utsedda representanterna. Grönlands delegation består av de av

landstinget valda medlemmarna och de av landsstyret utsedda representanterna.

Ålands delegation består av de av lagtinget valda medlemmarna och de av

landskapsstyrelsen utsedda representanterna.

Med "delegation" förstås i artikel 58, andra stycket, landets delegation.

Artikel 51

Plenarförsamlingen utgöres av alla medlemmar av rådet.

Plenarförsamlingen håller ordinarie session minst en gång om året. Extra session

eller temasession hålles när presidiet så beslutar eller när minst två

regeringar eller minst tjugofem valda medlemmar begär det.

Rådets befogenheter utövas av plenarförsamlingen, om icke annat är särskilt

föreskrivet.

Plenarförsamlingens förhandlingar är offentliga, om plenarförsamlingen icke

beslutar annat.

Artikel 52

Plenarförsamlingen utser för ett kalenderår vid årlig ordinarie session ett

presidium bestående av en president och det antal andra medlemmar som anges i

arbetsordningen för Nordiska rådet.

Olika politiska meningsriktningar skall vara företrädda i presidiet. Varje land

skall vara representerat i presidiet.

Medlem av presidiet skall vara vald medlem av rådet.

Presidiet handhar rådets löpande angelägenheter och företräder i övrigt rådet i

den utsträckning som framgår av denna överenskommelse och rådets arbetsordning.

Presidentskapet i rådet roterar mellan de nordiska länderna på det sätt som

framgår av arbetsordningen för Nordiska rådet.

Artikel 53

Plenarförsamlingen bestämmer utskottens antal och verksamhetsområden. Utskotten

har till uppgift att förbereda sakernas behandling i rådet.

Artikel 54

Rådet bistås i sin verksamhet av ett presidiesekretariat.

Artikel 55

Regeringarna, Färöarnas landsstyre, Grönlands landsstyre, Ålands

landskapsstyrelse, ministerrådet, rådets presidium och utskotten samt medlem har

rätt att väcka förslag i rådet.

II

Överenskommelsen träder i kraft femton dagar efter den dag då samtliga parter

meddelat det finska utrikesministeriet att överenskommelsen godkänts.

Det finska utrikesministeriet meddelar de övriga parterna om mottagandet av

dessa meddelanden och om tidpunkten för överenskommelsens ikraftträdande.

III

Originalexemplaret till denna överenskommelse deponeras hos det finska

utrikesministeriet, som tillställer de övriga parterna bestyrkta kopior därav.

Till bekräftelse härav har de vederbörligen befullmäktigade ombuden undertecknat

denna överenskommelse.

Som skedde i Köpenhamn den 29 september 1995 i ett exemplar på danska, finska,

isländska, norska och svenska språken, vilka samtliga texter äger lika

giltighet.

Utrikesdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 12 oktober 1995

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

Heckscher, Hedborg,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1995/96:33 Ändring av samarbets-överenskommelsen

mellan Danmark, Finland, Island, Norge och Sverige (Helsingforsavtalet).