Regeringens proposition

1995/96:25

En politik för arbete, trygghet och utveckling

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 31 oktober 1995

Ingvar[REDACTED_EFTERNAMN]

 Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Finansdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen redovisar regeringen en dagordning för sitt arbete de närmaste

tre åren för att främja tillväxt och sysselsättning. Politiken inriktas på tre

områden: att bibehålla en stark makroekonomisk grund för tillväxten, att ge goda

förutsättningar för näringslivet samt att ge individerna möjligheter att stärka

sina kunskaper och sin kompetens. Vidare ingår åtgärder som bidrar till att

stärka samhällsmoralen genom att motverka skattefusk och överutnyttjande av

bidragssystemen. En bärande princip i arbetet med propositionen har varit att de

offentliga finanserna inte får försvagas.

 1

Innehållsförteckning

1 Politikens inriktning.................... 4

2 Den ekonomiska utvecklingen.............. 22

 2.1 Sveriges ekonomiska tillväxt i ett historiskt, långsiktigt

 och internationellt perspektiv....... 22

 2.2 Den internationella utvecklingen..... 25

 2.3 Utvecklingen i Sverige............... 26

 2.4 Utvecklingen till och med år 2000......... 31

 2.5 Avstämning av konvergensprogrammet... 36

3 Tillväxtens förutsättningar................... 39

 3.1 Tillväxtens drivkrafter.............. 40

 3.2 Den goda grunden..................... 41

 3.3 Den nya utmaningen........................ 43

4 En politik för tillväxt och sysselsättning.... 51

 4.1 Finanspolitiken...................... 51

 4.2 Penning- och valutapolitiken......... 61

 4.3 Lönebildningen....................... 64

 4.4 Arbetsmarknadspolitiken.............. 65

 4.5 Utbildning, kompetensutveckling och

 forskningspolitik.................... 72

 4.6 Kulturen............................. 79

 4.7 Närings- och energipolitik........... 81

 4.8 Miljöpolitiken....................... 102

 4.9 Europeiska unionen................... 110

 4.10En svensk agenda för Östersjöområdet. 114

5 Finansdepartementets verksamhetsområde... 120

 5.1 Ärendet och dess beredning........... 120

 5.2 Upprättade lagförslag................ 120

 5.3 Författningskommentar................ 120

 5.3.1 Förslaget till lag om ändring i lagen

 (1995:915) om ändring i lagen (1978:69)

 om försäljningsskatt på motorfordon 120

 5.3.2 Förslaget till lag om ändring i

 fordonsskattelagen (1988:327).. 121

6 Arbetsmarknadsdepartementets verksamhetsområde 122

 6.1 Starkare betoning av arbetslinjen i arbets-

 löshetsförsäkringen.................. 122

 6.2 Upprättade lagförslag................ 130

 2

7 Näringsdepartementets verksamhetsområde.. 131

 7.1 Ärendet och dess beredning........... 131

 7.2 Stöd till vindkraft.................. 131

 7.3 Stöd till solenergiområdet........... 132

 7.4 Användning av alternativa drivmedel.. 134

 7.5 Användning av medel för förbättring av

 inomhusmiljön........................ 136

 7.6 Klimatpolitiska åtgärder i Baltikum och Östeuropa 137

8 Lagtext.................................. 139

 8.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1995:915) om

 ändring i lagen (1978:69) om försäljningsskatt på

 motorfordon.......................... 139

 8.2 Förslag till lag om ändring i fordonsskatte-

 lagen (1988:327)..................... 143

 8.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1973:370) om

 arbetslöshetsförsäkring.............. 151

 8.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1973:371) om

 kontant arbetsmarknadsstöd........... 156

 8.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1995:409) om

 arbetslivsutveckling................. 161

9 Förslag till riksdagsbeslut.............. 162

Bilagor:

Bilaga 1Svensk ekonomi. Konjunkturbedömning och medelfristiga

 scenarier

Bilaga 2Avstämning av det svenska konvergensprogrammet

Bilaga 3Remissvaren på 1995 års Långtidsutredning

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde

den 31 oktober 1995

 3

1 Politikens inriktning

Regeringen lägger härmed fram en proposition med en politik för arbete, trygghet

och utveckling. Propositionen är den första i en serie förslag och redovisar en

dagordning för regeringens arbete de närmaste tre åren för att stärka tillväxten

och sysselsättningen. Regeringens utgångspunkt för detta arbete är att det är

med trygga, kunniga, jämlika och jämställda människor Sverige som nation kan

utvecklas och nå en effektivare produktion och fler i arbete.

 Regeringen och Centerpartiet träffade våren 1995 en över-enskommelse om bland

annat kompletteringspropositionen. I syfte att vidareutveckla flera av förslagen

i kompletteringspropositionen och beträffande de riktlinjer och förslag som

redovisas i denna proposition har överläggningar förts med Centerpartiet som

därför står bakom propositionen. Miljöpartiet, som också stod bakom vårens kon-

vergensprogram, står även bakom de riktlinjer och förslag som nu föreläggs

riksdagen för beslut.

 En långsiktigt hållbar ekonomisk tillväxt är av grundläggande betydelse för

samhällets fortsatta utveckling. En tillräcklig ekonomisk tillväxt kan skapa de

resurser som är nödvändiga för att hushållen skall kunna få ökad köpkraft, för

att bevara och utveckla de allmänna försäkringssystemen och för att den

offentliga sektorn skall klara sina åtaganden när det gäller vård, omsorg,

utbildning och andra viktiga samhällsfunktioner. En ekonomisk tillväxt som

kommer till stånd genom en ökad sysselsättning är vidare avgörande för

möjligheterna att främja jämställdhet och att motverka växande ekonomiska och

sociala klyftor.

 Samhällsutvecklingen har emellertid fler dimensioner än enbart den ekonomiska.

För en hållbar utveckling mot ökad välfärd krävs inte bara en ekonomisk tillväxt

utan också en tillfredsställande mänsklig, social och ekologisk utveckling. Om

den ekonomiska tillväxten kommer till stånd genom att föröda samhällets

mänskliga, sociala och ekologiska tillgångar kommer de sammantagna utvecklingen

att innebära en minskad välfärd.

 Regeringens politik vilar på övertygelsen att ekonomisk tillväxt, rättvisa,

jämlikhet och god miljö inte bara går att förena, utan också är beroende av

varandra. Tillsammans förmår de att skapa en god cirkel för utvecklingen av det

svenska samhället och det svenska näringslivet. Tillväxtpolitiken kommer att

utformas så att den står i samklang med de övergripande sociala och miljömässiga

målen.

 Regeringen avvisar således synsättet att en väl utvecklad välfärd, aktiva

jämlikhetssträvanden och ambitiösa miljökrav skulle utgöra hinder för en

ekonomisk tillväxt. En tillväxt som leder till miljöskador är inte uthållig. En

tillväxt till priset av utarmad välfärd och växande klyftor kommer inte att i

längden få folkligt stöd. Ett väl fungerande välfärdssamhälle som tar tillvara

både kvinnors och mäns vilja att arbeta och utvecklas är däremot en bra grund

för tillväxt. Genom att bryta

könsuppdelningen på arbetsmarknaden kan outnyttjade resurser hos kvinnor bättre

bidra till ökad produktivitet.

 För att erhålla en ökad tillväxt i Sverige måste hela landets resurser tas

tillvara. Goda förutsättningar måste skapas så att näringslivet kan utvecklas

över hela landet. För detta krävs en rikstäckande infrastruktur. Det är

dessutom av betydelse att det finns goda möjligheter till högre utbildning i

hela landet. Det fortsatta arbetet med tillväxtfrågorna måste präglas av ett

synsätt som ger god utveckling i hela landet.

 Den djupa lågkonjunkturen i början av 1990-talet har på ett tydligt sätt visat

vilka problem som uppkommer i en krympande ekonomi. Under åren 1991-1993

minskade BNP med 5 procent. Mer än 500 000 arbeten försvann. Den öppna

arbetslösheten steg till 8 procent och den totala arbetslösheten, där man

inräknar personer i arbets-marknadspolitiska åtgärder, till 13 procent.

Underskottet i de offentliga finanserna steg till över 13 procent av BNP, större

än i något annat industriland. Sverige var i kris.

Den goda grunden

Den ekonomiska politiken och näringslivets återhämtning har lagt en god grund

för en stark ekonomi med god tillväxt och hög sysselsättning. Budgetpolitiken

har inriktats på att hejda skulduppbyggnaden och att eliminera underskottet i de

offentliga finanserna. Ett omfattande budgetsaneringsprogram har beslutats. Det

uppgår till 118 miljarder kronor, vilket motsvarar 7,5 procent av BNP.

 Denna politik har varit nödvändig för att sanera statsfinanserna, öka

förtroendet för den svenska ekonomin, få ned räntorna och få igång tillväxten.

Genom en kombination av skattehöjningar och besparingar har bördorna fördelats

rättvist. Den femtedel av hushållen som har den högsta standarden bidrar med 40

procent av budgetförstärkningen, medan den femtedel som har den lägsta stan-

darden bidrar med 13 pro-cent.

 Statsfinanserna är nu under kontroll. Underskottet i de offentliga finanserna

minskar snabbt. Det beräknas minska från 13,4 procent av BNP år 1993 till 4,4

procent av BNP år 1996. De offentliga finanserna beräknas vara i balans 1998

även utan budgetförstärkningar utöver det budgetsaneringsprogram som redan har

beslutats. Statsskulden som andel av BNP beräknas stabiliseras redan i år och

börja minska nästa år. Stabiliseringen av statsskulden sker därmed ett år

tidigare än regeringen räknade med i kompletteringspropositionen och två år

tidigare än enligt budgetpropositionen.

 I det svenska konvergensprogram som överlämnades till Europeiska unionen (EU)

i juni 1995, redovisade regeringen hur Sverige skulle kunna uppfylla EU:s så

kallade konvergenskriterier. Programmet hade ett brett parlamentariskt stöd. Den

granskning som gjordes av kommissionen och EU-ländernas finansministrar

resulterade i mycket positiva omdömen om den svenska ekonomiska politiken. Den

uppföljning som nu görs av konvergensprogrammet visar att den allmänna

ekonomiska utvecklingen är bättre än tidigare beräknat och att de offentliga

finanserna förbättras, till och med snabbare än enligt konvergensprogrammet.

Det är regeringens bedömning att det inte finns någon anledning att nu föreslå

ytterligare budgetförstärkningar. En ny prövning kommer emellertid att ske våren

1996.

 De positiva effekterna av den ekonomiska politiken blir allt mer påtagliga.

Tillväxten är stark och sysselsättningen ökar snabbt. BNP beräknas öka med 3,5

procent i år. Sysselsättningen beräknas öka med ca 70 000 personer mellan

årsgenomsnitten 1994 och 1995. Dock minskar arbetslösheten betydligt långsammare

eftersom allt fler söker arbete i takt med att läget på arbetsmarknaden

förbättras. Bytesbalansen uppvisar betydande överskott. Räntan på 5-åriga

statsobligationer har sjunkit från ca 11 procent i april till ca 9 procent i

oktober. Kronan har stärkts med ca 10 procent mot D-marken sedan i april.

Förtroendet för den svenska ekonomin blir allt bättre både internationellt och

här hemma.

 Även i flera andra avseenden är förutsättningarna för en god tillväxt i

Sverige gynnsamma. Sverige har ett internationellt inriktat näringsliv med flera

stora företag som står sig väl i konkurrensen på världsmarknaden. Vi har en

arbetskraft med god utbildning och kompetens. På områden som forskning och

utveckling (FoU), industrirobotteknik och datormognad ligger vi väl framme. Den

svenska företagsbeskattningen är låg i internationell jämförelse. Sverige är

socialt och politiskt stabilt. Det svenska välfärdssystemet ger arbetstagarna

trygghet att möta strukturella förändringar i den svenska ekonomin och medverkar

till en hög förvärvsfrekvens bland både män och kvinnor, bland annat genom en

väl utbyggd barn- och äldreomsorg.

 Den ekonomiska politiken går nu in i en ny fas där huvuduppgiften är att ta

vara på dessa goda förutsättningar och säkerställa att åter-hämtningen i den

svenska ekonomin åtföljs av en bestående hög tillväxt. Återhämtningen är redan

stark i den exportinriktade industrin och de delar av den privata tjänstesektorn

som är industriinriktade. Den sprider sig nu också till andra delar av ekonomin.

Byggbranschen har lämnat bottennivån och en uppgång förutses nästa år.

Hemmamarknaden har också stärkts påtagligt under senare tid. Förutsättningarna

är goda för att återhämtningen skall utvidgas till allt fler delar av ekonomin

och att tillväxttalen blir relativt höga även de närmaste åren.

 I de bedömningar som redovisas i denna proposition beräknas tillväxten i det

så kallade huvudalternativet bli i genomsnitt drygt 2 procent per år de närmaste

fem åren. I detta alternativ skulle sysselsättningen komma att öka med närmare

300 000 personer under perioden 1994-2000 och den öppna arbetslösheten sjunka

från 8 procent till 6 procent. Huvudalternativet får betraktas som en försiktig

beräkning med hänsyn till den djupa konjunktursvacka den svenska ekonomin just

har genomgått. I propositionen redovisas därför också ett så kallat

tillväxtalternativ med en genomsnittlig tillväxt på drygt 2,5 procent per år. I

detta alternativ skulle sysselsättningen komma att öka med närmare 400 000 per-

soner under perioden 1994-2000 och den öppna arbetslösheten sjunka till 5

procent.

 Det är regeringens bestämda ambition att inrikta de närmaste årens politik på

att stärka tillväxten. Förutsättningarna att nå den högre tillväxtbanan bedöms

som goda, och därmed även förutsättningarna att nå högre sysselsättning samt

lägre arbetslöshet. Det är samtidigt viktigt att klargöra att krisen i den

svenska ekonomin ännu inte är övervunnen. Statens budgetunderskott är

fortfarande mycket stort och arbetslösheten är ännu mycket hög. Det kommer

därför att krävas fortsatta insatser från regering och riksdag för att stärka

tillväxten och det kommer att krävas en medverkan och uppslutning omkring

tillväxtpolitiken från andra parter i det svenska samhället.

 Ett hot mot en god utveckling är att olika delar av samhället i förtid

intecknar ett kommande utrymme för standardförbättringar. Kraven på att få del

av den växande produktionen kan bli för stora. Tillväxten kan tas ut på olika

sätt: som stigande vinster, som stigande reallöner, som förbättrade offentliga

finanser, som utökad offentlig verksamhet, som förbättrade sociala förmåner, som

kortare arbetstid m.m. Men den räcker inte till allt på en gång. Därför måste

kraven hållas inom rimliga gränser. För närvarande måste högsta prioritet ges åt

att förbättra de offentliga finanserna. Statsskulden som andel av BNP måste

minska så att svensk ekonomi står bättre rustad för kommande lågkonjunkturer och

internationella kriser.

En dagordning för tillväxt

I denna proposition presenteras en ekonomisk politik för att stärka tillväxten

samtidigt som inflationen hålls nere på en låg nivå. Den är inriktad på tre

områden: att bibehålla en stark makroekonomisk grund för tillväxten, att ge goda

förutsättningar för näringslivet att växa och att ge individerna möjligheter att

stärka sina kunskaper och sin kompetens. Vidare ingår åtgärder som bidrar till

att stärka samhällsmoralen genom att motverka skattefusk och överutnyttjande av

bidragssystemen. En bärande princip i arbetet med propositionen har varit att de

offentliga finanserna inte får försvagas.

 Till det första området hör en fortsatt budgetsanering, en fast penning- och

valutapolitik, en förbättrad lönebildning och en fortsatt reformering av

välfärdspolitiken. Till det andra området hör en före-tagsvänlig närings- och

skattepolitik, en miljöpolitik som bidrar till näringslivets förnyelse, en

långsiktigt hållbar energipolitik och de nya möjligheter som ges av EU-

medlemskapet och öppnandet av marknaderna i Central- och Östeuropa. Till det

tredje området hör en aktiv arbetsmarknads- och utbildningspolitik som bl.a. bör

inriktas på att

bryta den könsuppdelade arbetsmarknaden så att både kvinnors och mäns resurser

bätttre tas tillvara i arbetslivet.

Finanspolitiken

Det viktigaste för tillväxten är även i fortsättningen att hålla fast vid

saneringen av de offentliga finanserna. Budgetunderskottet är fortfarande stort

och landet är fortfarande sårbart vid internationella kriser. Budgetdisciplinen

måste förbli sträng. Det kan inte bli tal om vare sig ökade utgifter eller

ofinansierade skattesänkningar. Målen för budgetpolitiken ligger fast:

statsskuldens andel av BNP skall stabiliseras 1996 och de offentliga finanserna

skall vara i balans 1998. Med nuvarande beräkningar kommer det första målet

rörande statsskuldens stabilisering att nås redan i år. Trots att statsskulden

stabiliseras kvarstår emellertid stora obalanser i de offentliga finanserna,

inte minst till följd av de mycket stora ränteutgifterna för statsskulden..

 Regeringen kommer att fortsätta arbetet med att strama upp budgetprocessen.

Riksdagen fattade 1994 ett principbeslut om att införa en rambudgetprocess i

riksdagen samtidigt som mandatperioden förlängdes till fyra år och

kalenderbudgetår infördes. Regeringen avser att genomföra motsvarande

uppstramning av andra delar av budgetprocessen med början våren 1996. Regeringen

kommer dessutom i detta sammanhang att föreslå ett flerårigt utgiftstak för den

offentliga sektorn och pröva om det krävs ytterligare budgetförstärkningar för

att nå de budgetpolitiska målen enligt konvergensprogrammet. Slutligen kommer

krav att återinföras på att kommunerna måste balansera sina budgetar.

 Regeringen genomför för närvarande en genomgripande översyn av de svenska

välfärdssystemen. Det övergripande målet för reformarbetet är att förbättra

systemens effektivitet och att stärka drivkrafterna för arbete, samtidigt som

inriktningen på trygghet och rättvisa bibehålls. Förändringarna berör i stort

sett alla transfereringssystem: förtids-pensioner, sjukförsäkring,

arbetslöshetsförsäkring, socialbidrag, familje-stöd, studiestöd etc.

 Regeringen avser också att genomföra förändringar som motverkar

överutnyttjande och missbruk av de offentliga transfereringssystemen. Det är

väsentligt för välfärdssystemens legitimitet och fortbestånd, inte minst i tider

av resursknapphet. Mot bakgrund av de offentliga utgifternas omfattning är det

lika viktigt att bidragssystemen inte missbrukas som att av riksdagen beslutade

skatter och avgifter erläggs av de skattskyldiga. Det reformarbete som nu

bedrivs kommer att minska möjligheterna till och drivkrafterna för

överutnyttjande och fusk. I detta arbete kommer även möjligheterna att prövas

att öka utbytet av information mellan myndigheterna.

 Det säkerhetspolitiska läget möjliggör besparingar inom försvaret. Regeringen

har i en uppgörelse med Centerpartiet (prop. 1995/96:12 Totalförsvar i

förnyelse) föreslagit besparingar om sammanlagt fyra miljarder kronor jämfört

med budgetåret 1994/95. Besparingarna genomförs med två miljarder kronor fram

till budgetåret 1998 samt med ytterligare två miljarder kronor t.o.m. budgetåret

2001.

 Statsskuldspolitiken kommer att ses över. Räntorna på statsskulden är den

enskilt största utgiften på statsbudgeten. De beräknas i år uppgå till över 101

miljarder kronor och även en liten förändring i genomsnittlig räntenivå

motsvarar mycket stora belopp. En utredning som skall analysera formerna för och

konsekvenserna av olika alternativ för den statliga upplåningen kommer att

tillsättas .

 Regeringen avser att i det korta perspektivet fortsätta upplåningen i utländsk

valuta. Det minskar påfrestningarna på den inhemska upp-åningen och markerar att

regeringen inte har för avsikt att låta inflationen urholka statsskulden.

Riksgäldskontoret skall under 1995 låna minst 30 miljarder kronor netto i

utländsk valuta. Därutöver har Riksgäldskontoret möjlighet att i viss

utsträckning låna i utländsk valuta, i den mån goda finansieringsvillkor kan

erhållas på den internationella kapitalmarknaden. Riksgäldskontoret kommer inom

kort att få i uppdrag att genomföra en fortsatt nettoupplåning i utländsk valuta

även under 1996.

 Statsskuldens ökning begränsas de närmaste åren av vissa organisatoriska

förändringar och försäljningar av statliga tillgångar. I konvergensprogrammet

beräknades sådana förändringar reducera statsskulden med ca 80 miljarder kronor

under perioden 1995-2000. Det gällde bland annat en förändring rörande de

statliga bostadslånen, vilken minskar statsskulden med ca 30 miljarder kronor. I

höst tillkommer försäljningen av en del av Nordbanken, vilket tillsammans med en

extra utdelning reducerar statsskulden med ca 8 miljarder kronor. Nästa år

överflyttas kärnbränslefonden från Riksbanken till Riksgäldskontoret, vilket

minskar statsskulden och upplåningsbehovet med ca 18 miljarder kronor.

 Skattepolitiken har det senaste året präglats av behovet av att sanera de

offentliga finanserna. Det har varit nödvändigt att höja skatteuttaget både för

att minska de mycket stora budgetunderskott som uppstod i början av 1990-talet

och för att få en rimlig fördelningsprofil i budgetsaneringen. Samtidigt har det

varit nödvändigt att begränsa skattehöjningarna så långt som möjligt för att

inte i onödan försvaga den inhemska efterfrågan och försämra ekonomins

funktionssätt. Utrymmet för fler skattehöjningar är nu ytterst begränsat.

 Ett antal skatteförändringar sker nästa år, varav några kommenteras nedan. Den

1 januari 1996 sänks mervärdesskatten på livsmedel från 21 till 12 procent.

Detta gynnar särskilt barnfamiljer, pensionärer och låginkomsttagare, vilka i

allmänhet använder en relativt stor andel av sin hushållsbudget till matinköp.

Genom att matmomsen sänks beräknas ökningen av konsumentprisindex bli ca en

procentenhet lägre under 1996. Regeringen har tillsatt en priskommission, som

kommer att följa upp skattesänkningen för att säkerställa att den leder till

lägre matpriser.

 Regeringen kommer att ta en rad initiativ för att motverka skattefusk och

ekonomisk brottslighet. Tilltron till skattepolitiken - och därmed ytterst till

möjligheterna att bevara det svenska välfärdssamhället - förutsätter både en

bred uppslutning kring skattereglerna och ett effektivt debiterings- och

uppbördssystem. Två utredningar arbetar med att stärka skattekontrollen och de

skall vara klara före utgången av 1996. Inom regeringskansliet finns dessutom en

ekobrottsberedning, vilken behandlar den fortsatta frågan om bekämpning av

ekonomisk brottslighet.

Penning- och valutapolitiken

Sveriges medlemskap i EU har förändrat förutsättningarna för penning- och

valutapolitiken. Sverige har nu möjligheter att efter eget val delta i det

europeiska valutasamarbetet och skall senare ta ställning till deltagande i den

europeiska växelkursmekanismen (ERM) och den monetära unionens tredje etapp

(EMU). Sverige har vidare anslutit sig till EG-fördraget, som innehåller

konvergenskriterier för bl.a. inflationen. Dessa kriterier har medlemsländerna

åtagit sig att uppfylla. Det ligger i Sveriges eget intresse att uppfylla dessa

konvergenskriterier, oavsett ställningstagande till EMU:s tredje etapp. Sverige

har också ställt sig bakom gemensamma allmänna mål för den ekonomiska politiken,

inklusive mål för inflationen. Inriktningen i fördraget är att penningpolitiken

utan att åsidosätta målet om prisstabilitet bör bidra till att uppfylla övriga

mål för den ekonomiska politiken såsom hållbar tillväxt och hög sysselsättning.

Fördraget innebär också vissa åtaganden rörande Riksbankens ställning. Detta har

också uppmärksammats av Riksbanksfullmäktige, som i en skrivelse till riksdagens

finansutskott begär en översyn av den svenska lagstiftningen rörande Riksbanken.

 Den ekonomiska politiken i Sverige har vunnit ett allt större för-troende och

därmed bidragit till en förstärkning av kronan och lägre obligationsräntor.

Prisstegringen under loppet av 1995 beräknas nu bli en halv procentenhet lägre

än enligt kompletteringspropositionen och inflationsförväntningarna har minskat.

Delvis är dämpningen av inflationen en följd av att kronan har stärkts.

 En stabilitet i växelkursutvecklingen är önskvärd, men måste för att vara

robust underbyggas med låg inflation och god balans i de offentliga finanserna.

Det är inte aktuellt att knyta kronan till ERM.

 Penningpolitiken bedrivs självständigt av Riksbanken och har som övergripande

uppgift att säkerställa prisstabilitet. Det är av yttersta vikt för tillväxten

att Sverige kan ha en prisstabilitet på god europeisk nivå.Riksbanksfullmäktige

har definierat målet prisstabilitet som att ökningen i konsumentpriserna skall

begränsas till två procent med en tolerans om en procentenhet uppåt och nedåt.

Penningpolitiken verkar med lång eftersläpning. Erfarenheten visar att det tar

ett till två år innan en penningpolitisk åtgärd får full effekt. Därför kan det

inte vara dagens inflationstakt som ligger till grund för bedömningen av

penning-politikens uppläggning. I stället är det den framtida inflationen som

enligt Riksbanken står i centrum. Riksbankens mål ligger väl i linje med vad

som kan bedömas vara en god europeisk nivå.

 Regering och riksdag kommer senare att få ta ställning till frågan om ett

svenskt deltagande i EMU. Sverige deklarerade i medlems-förhandlingarna att ett

slutligt svenskt ställningstagande avseende övergången från den andra till den

tredje etappen av EMU kommer att göras i ljuset av den fortsatta utvecklingen

och i enlighet med fördraget. Såvitt nu kan bedömas kommer ett sådant beslut att

behöva fattas av riksdagen våren 1997 eftersom ett beslut i EU om vilka länder

som skall ingå i EMU den 1 januari 1999 väntas vid eller strax efter årsskiftet

1997/98. Det är viktigt att beslutet förbereds väl med både faktaunderlag och en

bred allmän debatt. Regeringen har därför nyligen tillsatt en expertutredning

för att ta fram underlag inför beslutet. Den skall vara klar i oktober 1996.

 Sverige har för närvarande en annan ordning än övriga EU-länder när det gäller

ansvarsfördelningen avseende valutapolitiken. I Sverige är det Riksbanken som

beslutar om växelkursregimen medan motsvarande beslutskompetens ligger hos

regeringen i övriga EU-länder. Sådana skillnader kan försvåra samarbetet med

andra länder inom EU. Mot denna bakgrund vore det naturligt att ansvaret för

dessa frågor ligger hos regeringen.

 Mot bakgrund av alla nya förutsättningar för penning- och valutapolitiken som

beskrivits ovan avser regeringen att förbereda de förändringar i lagstiftningen

som är motiverade i den nya situationen.

Lönebildningen

I kompletteringspropositionen uttalade regeringen att det vore ytterst

värdefullt om den lönenorm som konstruerats av den så kallade Edin-

gruppen kunde upprätthållas. Edingruppen, som bestod av ekonomer från de

fackliga organisationerna och arbetsgivarorganisationerna, kom fram till att

lönekostnaderna i Sverige inte får öka snabbare än i de europeiska OECD-länderna

de närmaste åren. Den genomsnittliga timlönen beräknas nu öka med ca 5 procent

per år under de närmaste två åren. Löneökningstakten i Sverige väntas därmed

överstiga den i övriga Europa. Det är svårt att förena löneökningstal på denna

nivå med en prisstabilitet på god europeisk nivå.

 Om lönebildningen även fortsättningsvis fungerar på detta sätt kommer det att

vara mycket svårt att väsentligt pressa ned arbetslösheten. Alltför stora

nominella löneökningar riskerar att bromsa den ekonomiska tillväxten i förtid

och att permanenta arbetslösheten på en hög nivå.

 Förhandlingarna om löneavtal har under 1995 genomförts utan central

samordning. Därigenom har avtalsperiodernas längd kommit att variera

från ett till tre år. Detta kan innebära en risk för att de först tecknade

avtalen blir golv för kommande avtal vid nästa avtalsrörelse.

 Regeringen kommer att under år 1996 ta kontakt med arbets-marknadens parter

för att få deras syn på den framtida lönebildningen. Bland annat bör parterna

gemensamt inom ett år redovisa hur löne-bildningen i Sverige ska ge en

lönekostnadsutveckling på god europeisk nivå vid låg arbetslöshet.

Arbetsmarknadspolitiken

De första åren av 1990-talet ökade arbetslösheten på den svenska arbetsmarknaden

kraftigt. Sverige hade fram till i början av 1990-talet den högsta

sysselsättningsgraden av samtliga OECD-länder. Mellan år 1991och 1994 minskade

emellertid sysselsättningen med över 500 000 personer och den öppna

arbetslösheten steg till 8 procent. Denna utveckling har medfört att

arbetsmarknadspolitiken har utsatts för mycket stora påfrestningar.

 Utvecklingen har nu vänt och sysselsättningen ökar. Arbets-marknadsstyrelsens

prognoser pekar på en förbättring av läget på arbetsmarknaden nästa år. De

prognoser som redovisas i denna proposition tyder också på en positiv

utveckling. Detta ger en möjlighet att utveckla och förnya

arbetsmarknadspolitiken.

 Arbetsmarknadspolitiken har av tradition en central roll i den ekonomiska

politiken. Den skall främja tillväxt och sysselsättning genom att öka

flexibiliteten på arbetsmarknaden, motverka inflationsdrivande bristsituationer,

stärka arbetskraftens kompetens och förebygga perma-ent utslagning av personer

från arbetslivet. Den skall också bidra till en trygghet för arbetstagarna vid

förändringar i samhällsekonomin. Det stärker flexibiliteten och gör att den

enskilde vågar ta de steg som krävs för att utvecklas. I första hand bör denna

flexibilitet uppnås genom aktiva insatser för kompetensutveckling och för att

främja övergång till reguljär sysselsättning.

 Om det trots insatser av detta slag inte är möjligt att få ett arbete måste

det finnas en försäkring som skyddar mot inkomstbortfall. Men

arbetslöshetsförsäkringen får inte utvecklas till en försörjningsförsäkring.

Arbetslöshetsnivån är fortfarande mycket hög och nivån faller för långsamt.

Detta gör att allt fler riskerar att bli arbetslösa under långa perioder.

Regeringen anser därför att ytterligare åtgärder krävs för att minimera

förekomsten av långa arbetslöshetsperioder. Samtidigt är det nödvändigt att

ytterligare understryka arbetslöshetsförsäkringens roll som

omställningsförsäkring. Det måste finnas en bortre parentes. Detta förutsätter

dock ökade insatser från samhället för att individen skall få arbete eller

utbildning.

 Även om arbetslösheten nu faller så är den fortfarande mycket hög. Det ställer

ökade krav på en tydligare gränsdragning mellan arbetsmarknadspolitik och

reguljär utbildning. Den höga arbetslösheten belastar arbetsmarknadspolitiken

för hårt. Regeringen avser att tidigast möjligt återkomma med förslag för att

göra skiljelinjen tydlig mellan reguljär utbildning och omställningsutbildning.

 Det finns vidare en risk att arbetslöshetsersättningen överutnyttjas.

Arbetslöshetsförsäkringens karaktär av omställningsförsäkring bör stärkas genom

att arbetsvillkoret skärps och reglerna för arbets-löshetsersättningen stramas

upp. Arbetsvillkoret för att få ersättning skärps och avstängningstiden för en

person som säger upp sig själv utökas från 20 till 40 dagar och till 60 dagar

för dem som avvisar lämpliga arbeten. I de fall individen säger upp sig på grund

av kränkande särbehandling gäller dock inte dessa avstängningstider. De som

ertappas med att fuska med arbetslöshetsersättningen avstängs från rätten till

ersättning till dess personen haft ett reguljärt arbete under 80 dagar.

 De analyser av arbetsmarknadspolitiken, som nu pågår inom olika utredningar,

bör redovisa överväganden och förslag i centrala frågor i februari 1996.

Regeringen avser att därefter återkomma till riksdagen med förslag till en

fortsatt förnyelse av arbetsmarknadspolitiken. Dessutom kommer regeringen inom

kort att tillsätta en ungdomspolitisk utredning. Även i detta sammanhang kommer

arbetsmarknadspolitiska frågor att beröras.

 Arbetsrätten behöver förändras. Arbetsrätten skall ge den enskilde löntagaren

ett gott rättsskydd och medbestämmande på arbetsplatsen samt stimulera det

utvecklande arbetet. Den skall dock också vara utformad så att den inte

försvårar för företagen att expandera och nysatsa. Arbetsrättskommissionen, med

företrädare för arbetsmarknadens parter, diskuterar den fortsatta utvecklingen

inom detta område. I kommissionens arbete ingår att se över

anställningsformerna, exempelvis tiderna för visstidsanställning vid

arbetsanhopning, och reglerna för återanställning. I första hand skall

kommissionen söka avtalslösningar på de problem den diskuterar. Kommissionen

skall vara klar i början av 1996.

 I anslutning till denna proposition redovisar regeringen ett flerårigt

sysselsättningsprogram. Detta kommer att överlämnas till EU i november för att

tillsammans med andra länders sysselsättningsprogram utgöra ett underlag för

Europeiska rådets möte i Madrid i december 1995. I det svenska

sysselsättningsprogrammet redovisas regeringesn ekonomiska politik för att

återskapa balans i ekonomin och en stabil grund för tillväxt och sysselsättning.

Programmet redovisar särskilt den svenska arbetsmarknadspolitiken och dess

bidrag till att främja sysselsättningen.

Utbildnings- och forskningspolitiken

Arbetskraftens kunskaper och kompetens är en avgörande förutsättning för

produktivitetsutveckling och tillväxt. Att Sverige under 1900-talet så snabbt

kunde utvecklas från fattigdom till ett välfärdssamhälle berodde till stor del

på en tidig insikt om betydelsen av att lyfta hela folkets utbildningsnivå. Som

ett led i politiken för att stärka tillväxten avser regeringen att under de

kommande åren genomföra en bred satsning på utbildning och kompetensutveckling,

i takt med att en sådan kan finansieras. Utbildning och kompetensutveckling är

också betydelsefullt ur många andra aspekter. Särskilt i ett skede med snabba

förändringar i arbetsliv och samhälle får utbildning och kompetens en viktig

fördelningspolitisk roll. Skall Sverige kunna undvika problem liknande dem som

finns i USA med stora grupper mycket lågavlönade och de som finns i Europa med

stora grupper arbetslösa, måste utbildnings- och kompetenssatsningarna omfatta

hela arbetskraften. En hög kunskapsnivå är därför avgörande för våra möjligheter

att bekämpa arbetslösheten och förhindra utslagning. En hög kunskapsnivå bidrar

till en utveckling av kulturlivet och till ett bättre samhällsklimat präglat av

tolerans och solidaritet. Ny kunskap och kompetens krävs för att vi skall få

till stånd en miljömässigt hållbar utveckling. Utbildning och kunskaper ger den

enskilde bättre förutsättningar för ett rikare liv, med möjligheter till ett

större inflytande och utveckling i arbetslivet.

 Sverige ligger långt framme i internationella jämförelser när det gäller

förskolan, grundskolan, gymnasieskolan och en väl utbyggd vuxenutbildning. Denna

internationella tätposition bör vi behålla. Därför avser regeringen att vidta

ytterligare åtgärder för att vidmakthålla och förbättra kvaliteten i den

grundläggande utbildningen. Ett livslångt lärande måste grundläggas redan i

skolan. Regeringen avser att under våren 1996 ta ställning till en tioårig

grundskola. I beredningen ingår bland annat att analysera de ekonomiska

konsekvenserna utifrån finansieringsprincipens tillämpning.

 Däremot har Sverige en för låg andel ungdomar som går vidare till kvalificerad

eftergymnasial yrkesutbildning och högskolestudier. Det innebär att Sverige kan

få allt svårare att konkurrera om de kvali-ficerade arbetsuppgifterna.

Internationell statistik visar dessutom att utbudet av tekniskt och

naturvetenskapligt högskoleutbildade hittills har varit lägre i Sverige än i

andra OECD-länder. Det beror framför allt på att intresset för de tekniska och

naturvetenskapliga utbildningarna på gymnasienivå är alltför lågt i Sverige.

 Regeringen har för läsåret 1995/96 avsatt arbetsmarknadsmedel på högre

utbildning, kommunal vuxenutbildning, gymnasieutbildning och folkbildning.

Regeringen avser att återkomma med förslag gällande omfattning och inriktning av

dessa åtgärder läsåret 1996/97. På längre sikt är det dock inte rimligt med

satsningar inom utbildningsområdet på konjunkturell grund.

 Regeringens politik kommer därför att inriktas på att under återstoden av

mandatperioden inleda en utbyggnad av den högre utbildningen och

vuxenutbildningen, särskilt på de naturvetenskapliga och tekniska områdena.

 Utöver att lyfta Sveriges konkurrenskraft är en utbyggnad av den högre

utbildningen en stark regionalpolitisk faktor. Det kan exemplifieras med vad

etableringen av universitet och högskolor har betytt för utvecklingen i

Linköping, Umeå och Luleå. Huvuddelen av den utbyggnad som nu bör komma till

stånd bör ske vid de mindre och medelstora högskolorna med särskild tyngd på

Bergslagen, Malmö och Sundsvall-Härnösand-Östersund. Dessutom bör en utbyggnad

ske i sydöstra Sverige. En kommitté tillsätts för att utreda hur en etablering

av en ny högskola i Malmö skall kunna genomföras.

 Av stor vikt för att möta näringslivets ökade kompetenskrav och därmed undvika

risken för flaskhalsar är att det finns tillgång till arbetskraft med

kvalificerad yrkesutbildning. För att tillgodose detta kompetensbehov är det

viktigt att ge möjligheter för både ungdomar och äldre med några år på

arbetsmarknaden att ta del av kvalificerad eftergymnasial yrkesutbildning. En

försöksverksamhet med kvalificerad eftergymnasial yrkesutbildning bör också

inledas under mandatperioden

 Samtidigt som antalet behöriga sökande som inte får plats i högskolan ökar, är

det alltför få sökande till naturvetenskapliga och tekniska utbildningar. För

att bredda rekryteringen till dessa utbildningar och i syfte att motverka den

sociala snedrekryteringen avser regeringen att utveckla systemet med så kallad

behörighetsgivande förutbildning (basåret). Ett särskilt mål med denna

utbildning är också att stimulera kvinnor att söka sig till de

naturvetenskapliga och tekniska områdena. Regeringen avser vidare att genomföra

en särskild satsning i syfte att höja kvaliteten i grund- och gymnasieskolan

genom att utveckla och förbättra undervisningen i teknik och naturvetenskap samt

stimulera intresset för dessa ämnen. Utbyggnaden av högskolan måste också

kompletteras med en utökning av antalet doktorandtjänster inom de

naturvetenskapliga och tekniska områdena.

 Reglerna för behörighet och urval till högre studier påverkar möjligheterna

att rekrytera studerande. Regeringen avser att under våren presentera förslag om

nya behörighets- och urvalsregler.

 För att kunskapslyftet skall komma hela befolkningen till del, kommer

regeringen även att föreslå en fortsatt kraftfull satsning på vidareutbildning

och kompetensutveckling för vuxna. Insatser för att stödja kompetensutvecklingen

för verksamma inom i första hand små- och medelstora företag görs också i EU:s

program på området. Det är också viktigt att egen- och småföretagare ges

möjlighet till kompetensutveckling i anslutning till detta program. När det

gäller kompetensutvecklingen för vuxna har näringslivet ett avgörande ansvar.

Regeringen kommer därför att inbjuda arbetslivets företrädare till särskilda

överläggningar om kompetensutvecklingen.

 Satsningen på vuxenutbildning och kompetenshöjning är inte minst viktig ur ett

jämställdhetsperspektiv. Den offentliga sektorns försämrade ekonomi de senaste

åren har inneburit att antalet arbetstillfällen har minskat. Eftersom kvinnor

dominerar bland de anställda har de drabbats särskilt hårt av denna utveckling.

Utbildning och annan kompetensutveckling spelar en central roll för att stödja

och stimulera dessa kvinnor att skaffa sig arbete inom andra expansiva delar av

arbetsmarknaden. Genom att utnyttja utbildningsvikariaten i offentlig sektor kan

en kompetensutveckling ske för personalen, samtidigt som arbetslösa kan få

vikariat. Vidare är det viktigt att ta tillvara den kompetens som utbildade och

yrkeserfarna invandrare har. Genom en kompletterande utbildning kan tillträdet

till lediga arbeten inom växande branscher underlättas.

 En forskningspolitisk proposition kommer att presenteras för riksdagen hösten

1996. Forskningspolitiken är av stor betydelse i ett tillväxtperspektiv. Såväl

nationella som internationella forskningsresultat måste spridas i högre

utsträckning och nyttiggöras för att främja utvecklingen av alla

samhällssektorer. Möjligheten för näringslivet att utnyttja forskningsresultat

är i hög grad beroende av utbildningsnivån i företagen, bland annat

representerad av högskoleutbildade tekniker och naturvetare. Av dessa skäl är

det angeläget att främja olika former av samverkan mellan universitet/ högskola

och näringsliv. Regeringen kommer att tillsätta en utredning för en översyn av

nuvarande samverkansformer. Det är bland annat viktigt att de mindre och

medel-tora företagen får möjligheter att ta del av forskningsresultat. För att

möjliggöra detta är forskningen vid de små och medelstora hög-skolorna

angelägen.

Näringspolitiken

Näringspolitiken skall bidra till ett gott företagsklimat och ett starkt

omvandlingstryck. Därigenom skapas betingelser för förnyelse och utveckling inom

näringslivet. Investeringskvoten behöver ligga på en hög nivå för att

återuppbygga produktionskapaciteten efter de senaste årens tillbakagång och för

att långsiktigt skapa utrymme för en ökad produktion och sysselsättning inom

industrin och tjänstesektorn. Stabilitet och fasta spelregler när det gäller

företagandets villkor och en mer positiv syn på företagsamhetens roll för

samhällsutvecklingen är viktiga faktorer i detta sammanhang.

 En annan förutsättning för företagsamhetens gynnsamma utveckling är ett väl

fungerande rättsväsen. Det behövs goda mekanismer för tvistlösning och effektiva

sanktioner mot osund näringsverksamhet. Inte minst viktigt är att de

civilrättsliga regelsystemen anvisar väl avvägda lösningar när olika intressen

står mot varandra. Det är också angeläget att reglerna är utformade så att de

inte motverkar företagens behov av långsiktig planering. Det betyder bland annat

att reglerna skall vara så tydliga och väl genomtänkta att de kan stå sig under

lång tid utan större ändringar.

 Under hösten 1995 kommer Energikommissionen att lägga fram sina förslag till

hur omställningen av energisystemet skall genomföras. Efter remissbehandling

avser regeringen att under hösten 1996 lägga fram förslag om den framtida

energiförsörjningen. Regeringen eftersträvar en bred parlamentarisk enighet

kring både omställningen som sådan och ett konkret åtgärdsprogram. Detta är

nödvändigt för att näringslivet skall kunna planera för framtiden.

 Internationella jämförelser tyder på att konkurrensen är svag, särskilt i

stora delar av tjänstesektorn. Regeringen tar nu ett antal initiativ för att

åstadkomma en effektivare konkurrens. Tillämpningen av konkur-renslagstiftningen

kommer att ses över. Privata, statliga och kooperativa företag skall konkurrera

på likvärdiga villkor. Två utredningar kommer att tillsättas om

konkurrenssituationen inom livsmedelsektorn, dels vad avser handeln, dels vad

avser livs-medelsindustrin.

 En väl utvecklad infrastruktur är en förutsättning för stabil ekonomisk

tillväxt. Den beslutade nivån på investeringar i vägar och järnvägar kommer att

fullföljas i linje med inriktningen mot ett miljöanpassat transportsystem. Det

är samtidigt viktigt att vidmakthålla det nedlagda kapitalet i vägnätet, i

synnerhet vad gäller underhåll och bärighet i de vägar som är av särskilt stor

betydelse för industrin. Regeringen kommer under 1996 att lägga förslag om en ny

inriktning av infrastruktur-investeringarna. Regeringen förbereder dessutom ett

nytt beslut om framtida inriktning av transport och kommunikation, en nationell

plan för kommunikation i Sverige, som skall presenteras för riksdagen 1997.

 Regeringen kommer också att ta ytterligare initiativ för att stärka

utvecklingen och användningen av informationsteknik (IT). Informationsteknik -

datateknik, mikroelektronik och teleteknik - är ett snabbt expanderande område

där Sverige ligger väl till genom ett utvecklat telenät och en hög grad av

datormognad. IT-kommissionen arbetar med att analysera hur informationstekniken

förändrar näringsliv och samhälle och vilka ytterligare initiativ staten kan

behöva ta på detta område. Särskild uppmärksamhet ägnas åt skillnader mellan

olika socialgrupper liksom mellan kvinnors och mäns användning av IT. Regeringen

avser att i början av år 1996 överlämna en proposition till riksdagen med

förslag till åtgärder för att ytterligare bredda användningen av IT.

 De svenska företagsskatterna är konkurrenskraftiga vid en internationell

jämförelse. Ändå finns det skäl att undersöka möjligheterna att förbättra de

skattemässiga förutsättningarna för en fortsatt expansion av näringslivet. 1992

års företagsskatteutredning får i uppdrag att pröva en omlägggning av

beskattningen, som skulle kunna stimulera investeringarna. Omläggningen skulle

bestå i att bolagsskatten reduceras med den skatt ägarna har betalat på

utdelningar och reavinster. Den skulle finansieras genom andra förändringar inom

bolags-beskattningen. En sådan omläggning skulle stärka svenskt ägande och vara

särskilt förmånlig för små och medelstora företag. Om en generell metod visar

sig ha avgörande svagheter ska kommittén lägga fram förslag om lättnad för

enbart små och medelstora företag. Förslaget måste rymmas inom den ram på 2 mil-

jarder kronor som har avsatts för skattelättnader på företagskatteområdet.

 Regeringen kommer vidare att föreslå att ett tillfälligt risk-kapitalavdrag

införs, att avdraget för insatsutdelning i kooperativa föreningar återinförs och

att enskilda näringsidkare ges en möjlighet att kvitta underskott i nystartad

aktiv näringsverksamhet mot tjänste-inkomster. Regeringen avser dessutom att

tillsätta en utredning om företagsgaranti.

 Vissa andra skatteförändringar för näringslivet sker den 1 januari 1996. En

fastighetsskatt införs för industrifastigheter. Den tidigare beslutade

höjningen av försäljningsskatten på motorfordon ersätts med en höjning av

fordonsskatten. Detta görs för att undvika en prishöjning på nya bilar och för

att stimulera en snabbare förnyelse av bilparken. En översyn av vägtrafikens

samlade beskattning görs ur miljö- och trafiksäkerhetssynpunkt.

 Regeringen föreslår också att AP-fonden ges möjlighet att köpa aktier för

ytterligare 10 miljarder kronor. Detta kan på sikt ge AP-fonden en högre

avkastning. Jämförelser över längre perioder visar att aktier har högre

avkastning än räntebärande tillgångar. Denna ändring av AP-fondens

placeringsregler kommer dessutom att öka utbudet av riskkapital, vilket är

särskilt viktigt mot bakgrund av att behovet av riskkapital blir större vid

försäljning av Nordbanken och andra statliga tillgångar.

 Även på andra sätt stärks kapitalförsörjningen till näringslivet. Genom olika

insatser förstärks småföretagens riskfinansiering. Industrifonden ges ökad

möjlighet att medverka i finansiering av projekt som knoppas av från större

företag. ALMI bör avsätta ökade resurser för lån till kvinnliga företagare.

 Regeringen har tillsatt en utredning för att göra en översyn av det statliga

företagsstödet och dess effekter på det svenska näringslivet. Utredningen skall

bland annat överväga möjliga alternativ till finansiella stöd och se över

möjligheterna att omfördela företagsstödet till andra ändamål, som exempelvis

utbildning, kompetenssatsningar och ökad teknikspridning. Möjligheterna till

regional utveckling skall särskilt beaktas.

Miljöpolitiken

Tillväxten måste ske utan ökad förslitning av natur samt miljö och så att

resursbasen för framtida generationer inte äventyras. Klara gränser måste finnas

för att skydda miljön i vid bemärkelse. Ekonomiska styrmedel bör användas i

större utsträckning inom miljöpolitiken. Producenter bör ta ett ökat miljöansvar

för varor och tjänster och alla bör som konsumenter beakta miljöaspekter i

vardagen. Därmed skapas förutsättningar för ett fungerande kretslopp.

 Miljön utgör emellertid inte bara en begränsning för tillväxten utan också en

potential för tillväxt. Allmänhetens miljömedvetande ökar kraftigt, både i

Sverige och internationellt. Marknader skapas för miljörelaterade produkter.

Miljöargumentet blir i allt större utsträckning en konkurrensfaktor för

företagen. Miljörelaterade varor, tjänster och produktionsmetoder kan bidra

till att stimulera ekonomisk tillväxt och ge nya exportmöjligheter. Miljösektorn

bedöms idag utgöra ett av de områden som kommer att uppvisa högst

marknadstillväxt under kommande decennier. Särskilt höga tillväxtsiffror noteras

på nya marknader i Asien, Östeuropa och Latinamerika, men också på traditionella

marknader i Västeuropa - särskilt inom marksanering samt vatten och avlopp.

 Regeringen eftersträvar en ökad användning av ekonomiska styrmedel i

miljöpolitiken. För att dämpa utsläppen av koldioxid höjs den allmänna

koldioxidskatten den 1 januari 1996 från ca 34 till ca 37 öre per kilo koldioxid

i enlighet med redan fattade beslut. Vattenkraftsskatten läggs om till

fastighetsskatt bland annat för att undvika snedvridningar i utnyttjandet av

vattenkraften, samtidigt som skatteuttaget höjs. Även kärnkraftsskatten och

elskatten höjs.

 För närvarande är industrins koldioxidskatt reducerad till en fjärdedel av den

generella nivån. Regeringen anser att denna nedsättning bör minskas till

hälften. Dock bör skatteuttaget för energitung industri hållas nere. Regeringen

avser att inom kort anmäla denna förändring till EG-kommissionen med sikte på

att de nya reglerna skall kunna träda i kraft den 1 juli 1996.

 Regeringen avser vidare att med kraft driva miljöfrågorna i EU. Miljöproblemen

är i hög grad internationella. Exempelvis förorsakar luftföroreningar från andra

länder betydande problem i Sverige. Enligt EG-fördraget skall gemenskapen främja

en hållbar tillväxt som tar hänsyn till miljön. Ambitionsnivån inom det

miljöpolitiska området bör emellertid höjas inom EU-samarbetet. Regeringen

verkar bland annat för att en koldioxidskatt införs i högre utsträckning i EU-

länderna och för införande av en obligatorisk miniminivå för energi- och

koldioxid-beskattning inom EU. Utöver att detta har miljöpolitisk betydelse

skulle det relativt sett stärka det svenska näringslivets konkurrenskraft.

 Regeringen avser att inrätta en delegation för miljöteknik, bland annat för

att utarbeta ett program för miljömedveten upphandling. Syftet är att bidra till

industriell förnyelse och bättre miljö.

 Regeringen avser vidare att pröva möjligheterna till en så kallad grön

skatteväxling. Sverige ligger redan långt framme när det gäller att med

skattepolitik begränsa miljöstörande verksamheter, men ytterligare steg i denna

riktning bör vara möjliga. I ett långsiktigt perspektiv är det önskvärt att

sänka skatterna på arbete. Samtidigt är det uteslutet med ofinansierade

skattesänkningar. En grön skatteväxling skulle innebära att en sänkning av

skatterna på arbete finansieras med en höjning av skatterna på miljöskadlig

verksamhet. Utrymmet för en ökad miljörelatering av det svenska skattesystemet

undersöks för närvarande av Skatteväxlingskommittén, vilken skall avsluta sitt

arbete i juni 1996.

 Koncessionsnämnden för miljöskydd kommer att få utökade resurser för att

handlägga ärenden enligt miljöskyddslagen. Målet är att förhindra att det i

innevarande uppgång i ekonomin uppstår flaskhalsar som riskerar att dämpa

uppgången i sysselsättningen. NUTEK kommer att få ett resurstillskott för att

underlätta för små och medelstora företag att ansluta sig till EU:s program för

miljörevision och miljöstyrning i industriföretag (EMAS). Miljöstyrningsrådet

kommer att ges ökade resurser för att kunna informera om EMAS.

 Intresset för investeringar i vindkraft har ökat. Den utbyggnad som skett

under senare år bör inte avbrytas. Regeringen föreslår därför att NUTEK tillförs

ytterligare 100 miljoner kronor för bidrag till investeringar i vindkraftverk.

Vidare föreslår regeringen att sammanlagt 100 miljoner kronor används till

investeringsstöd för solvärme i bostäder samt för forskning och utveckling inom

solenergiområdet.

Europeiska unionen

Sveriges medlemskap i EU och deltagandet i EU:s inre marknad har skapat nya

förutsättningar både för svensk ekonomi och för svenskt inflytande på

utformningen av EU:s politik. Det finns tydliga tecken på ett ökat intresse för

Sverige som investeringsland och Sveriges uppfattningar i olika frågor tillmäts

större betydelse. I vissa andra avseenden har dock de positiva effekterna av

medlemskapet ännu inte slagit igenom.

 På sikt kommer resultaten att bli mer tydliga. Förutsättningarna förbättras

för mindre företag att nå ut på de europeiska marknaderna. Nya exportmöjligheter

nås genom helt nya förutsättningar för svenska företag att samarbeta i Europa.

Härtill kommer den öppna offentliga upphandlingen inom EU, att den regionala

utvecklingen stimuleras genom den gemensamma struktur- och regionalpolitiken,

att möjligheter ges att öka öppenheten i EU:s handelspolitik och att påverka

EU:s jordbrukspolitik och forskningsprogram, etc. Regeringen kommer de närmaste

åren att verka för att de nya förutsättningar som EU-medlemskapet ger, tas till

vara fullt ut. Miljöpolitiken är ett av de områden som regeringen prioriterar i

detta avseende.

 Kampen mot arbetslösheten måste ges ännu större tyngd i det europeiska

samarbetet. Regeringen kommer därför att följa upp sina initiativ för att

åstadkomma en sysselsättningsunion. EU:s fördragstexter bör utvidgas med ett

särskilt avsnitt om sysselsättning. EU-länderna bör pröva möjligheterna att

tillsammans utforma en ekonomisk politik för att åstadkomma en högre och jämnare

tillväxt. Länderna måste utforma gemensamma ambitioner för

arbetsmarknadspolitiken och se till att framtidsinvesteringar koordineras över

gränserna.

 Regeringen stöder aktivt målsättningen att utvidga EU österut. Närmandet

mellan väst och öst i Europa har öppnat stora möjligheter för svenskt näringsliv

med ökad tillgänglighet till betydande marknader med en avsevärd

tillväxtpotential. Svenska företag har sett denna potential tidigt och de är

verksamma på bred front i de tidigare centralplanerade länderna. Tio central-

och östeuropeiska länder har ingått Europaavtal med EU. Dessa avtal utgör ramen

för ett fördjupat samarbete på de politiska, ekonomiska, kulturella och

rättsliga områdena. Regeringen verkar för att återstående hinder för ett fritt

utbyte av varor och tjänster med dessa länder tas bort snarast möjligt.

Östersjöområdet

Regeringen söker också i andra former särskilt främja samarbetet med länderna

kring Östersjön. De nordiska länderna omfattar tillsammans med norra Tyskland,

norra Polen, de baltiska staterna samt S:t Petersburgs- och

Kaliningradsregionerna, nära 50 miljoner invånare. En förbättrad ekonomisk

situation runt Östersjön skulle medföra en positiv utveckling i norra Europa som

helhet och innebära nya export-möjligheter för svenska företag, bl.a. av

miljövänlig teknik och miljövänliga investeringar. Detta skulle även stärka

Sveriges attraktionskraft som investeringsland. Sverige är ordförandeland i

Östersjörådet 1995/96 och statsministern har inbjudit sina kollegor i

Östersjöregionen och EU-kommissionens ordförande till ett toppmöte i Visby i maj

1996.

 Regeringen intensifierar nu sina initiativ för att stärka relationerna med

länderna runt Östersjön. Dessa kommer i första hand att inriktas på följande

områden: förstärkt program för energieffektivisering, insatser på bland annat

lagstiftningsområdet för att undanröja hinder för ett utökat handelsutbyte, ett

program för att ge svenskar möjlighet att studera språk i andra Östersjöländer

och att ge studenter från Östersjöländer möjlighet att studera i Sverige.

Regeringen avser att tillsätta en projektgrupp med erfarenhet från näringslivet

och organisationer med uppgift att lägga förslag inom detta område.

 4

2 Den ekonomiska utvecklingen

2.1 Sveriges ekonomiska tillväxt i ett historiskt, långsiktigt och

internationellt perspektiv

Sverige har under de senaste drygt hundra åren haft en stadig ekonomisk

tillväxt. Tillväxten tog fart i samband med industrialiseringen under andra

halvan av 1800-talet. Från 1870 och hundra år framåt växte BNP per arbetad timme

med i genomsnitt 2,8 procent per år. Sverige var 1870 ett av de fattigaste

länderna i Europa med en BNP per arbetad timme - produktivitet - som endast var

40 procent av den i Storbritannien, det då rikaste landet i Europa. År 1970 var

BNP per capita i Sverige åtta gånger högre än hundra år tidigare. Sverige,

tillsammans med USA, Kanada och Schweiz, utgjorde då de rikaste länderna i

världen. Den höjda levnadstandarden är ingen abstraktion. Människor äter, klär

sig och bor bättre än tidigare. Tillgången till sjukvård, kultur och utbildning

har ökat. Folkhälsan har förbättrats och medellivslängden har ökat. Arbetstiden

är bara drygt hälften av vad den var i slutet av 1800-talet. Förvärvsfrekvensen

för kvinnor är i stort sett lika hög som för män. Dessutom har den ökade

välfärden, i ett internationellt perspektiv, fördelats jämlikt. Kvinnor och män,

unga och gamla samt olika samhällsklasser har alla fått del av den höjda

levnadsstandarden.

 En jämförelse mellan sexton av dagens OECD-länder visar att tillväxten i BNP

per arbetad timme under perioden 1870 till 1950 var högre i Sverige än i något

annat land. Mellan 1890 och första världskriget hade Sverige den näst snabbaste

tillväxten i BNP per arbetad timme av de sexton länderna och under 1930- och

1940-talen var tillväxten i Sverige dubbelt så hög som genomsnittet för de

övriga länderna i jämförelsen. Under efterkrigstiden har Sveriges relativa

position försämrats.Tillväxten i absoluta tal var hög under 1950- och 1960-talen

men tillväxttakten i BNP per arbetad timme var i Sverige under genomsnittet för

OECD-länderna.

Tabell 2.1 Ökning i BNP per arbetad timme i Sverige jämfört med 16

industrialiserade länder 1870-1970

 Sverige Genomsnitt i 16 länder*

1870-1880 1,8 1,6

1880-1890 2,0 1,4

1890-1900 2,8 1,6

1900-1913 2,6 1,8

1913-1929 2,4 2,1

1929-1938 2,7 1,5

1938-1950 3,4 1,7

1950-1960 3,4 3,8

1960-1970 4,8 4,9

* De sexton länderna är Sverige, Australien, Belgien, Kanada, Danmark, Finland,

Frankrike, Tyskland, Italien, Japan, Nederländerna, Norge, Schweiz,

Storbritannien, USA och Österrike.

Källa: Drivkrafter för produktivitet och välstånd. Produktivitetsdelegationens

betänkande, SOU 1991:82, tabell 6.3

 De senaste tjugofem åren har tillväxttakten varit lägre. Den första halvan av

1970-talet uppvisade dock fortfarande en relativt hög tillväxt, i genomsnitt 2,5

procent per år. Därefter sjönk tillväxttakten till en i historiskt perspektiv

låg nivå. Högkonjunkturen under den andra halvan av 1980-talet medförde en högre

tillväxt, där BNP i genomsnitt ökade med drygt två procent per år. Den

lågkonjunktur som sedan följde var den värsta sedan 1930-talets depression.

Under åren 1991 och 1993 sjönk BNP med sammanlagt 5 procent.

Tabell 2.2 Genomsnittlig årlig procentuell tillväxt i real BNP

 Sverige OECD OECD-Europa

1960-1973 4,1 4,9 4,7

1973-1979 1,8 2,8 2,5

1979-1990 1,9 2,7 2,3

Källa: OECD, Historical Statistics, 1992 tabell 3.1

 Den snabba tillväxten under 1950- och 1960-talen var resultatet av en rad

omständigheter. Den ekonomiska tillväxten berodde bland annat på förändringen av

antalet arbetade timmar och produktivitetsutvecklingen. Återuppbyggnaden efter

kriget medförde en stark efterfrågan, särskilt på investeringsvaror vilket

gynnade svensk industri. Industrin och närings-livet genomgick en omfattande

omvandling till följd av ny teknik och stordrift från arbetskraftsintensiv till

kapitalintensiv produktion. Genom mekanisering och en ökad kapitalintensitet

ökade produktiviteten snabbt. Arbetsutbudet ökade snabbt genom

arbetskraftsinvandring och

Diagram 2.1 BNP-tillväxt, 1970-1995

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

genom att kvinnor gick ut på arbetsmarknaden. Med hjälp av en effektiv

arbetsmarknadspolitik kunde arbetskraft överföras från jordbruk och andra då

lågproduktiva sektorer till industrin. En ytterligare förklaring till den

relativt höga tillväxten på 1960-talet var den snabba expansionen av den

offentliga sektorn, vilken främst skedde genom en ökad kvinnlig

förvärvsfrekvens.

 Arbetskraftens andel av befolkningen i en internationell jämförelse har varit

stor i Sverige under hela efterkrigstiden. Däremot sjönk antalet arbetade timmar

under 1960- och 70-talen. Det berodde delvis på att de kvinnor som gick in i ar-

betskraften ofta arbetade deltid, men även på de relativt goda möjligheterna

till frånvaro från arbetet.

 Sedan 1970-talet har drivkrafterna bakom den snabba tillväxten försvagats.

Visserligen har det faktiska antalet arbetade timmar per anställd ökat sedan

1980, men Sverige har inte längre några arbets-kraftsresurser i jordbruket eller

i en låg förvärvsfrekvens. Sverige har i likhet med flertalet andra

industriländer gått in i en utvecklingsfas där sysselsättningsökningen varit

snabbare inom tjänstesektorn än inom industrin. Industri- och tjänstesektorerna

blir samtidigt alltmer sammanvävda. Som exempel kan nämnas att bland de

anställda inom industrin arbetar i dag mer än 30 procent med tjänsteproduktion.

En stor del av den rena tjänstesektorn är också direkt knuten till industri-

produktion.

 Med en större andel tjänsteproduktion tenderar produktivitetsökningen i

ekonomin som helhet att avta. Den långsiktigt svaga tillväxten har sin

huvudsakliga grund i en låg produktivitetstillväxt. Den stora svenska offentliga

sektorn gör bilden speciell för Sverige i ett internationellt perspektiv,

eftersom dess produktivitetsutveckling är svår att mäta och sätts till noll i

nationalräkenskaperna. De utvärderingar som har gjorts pekar på att stora

produktivitetsförbättringar har skett i den offentliga sektorn under det senaste

årtiondet. Genom att fortsätta med arbetet att förfina metoderna för att

utvärdera produktiviteten, genom att konkurrensutsätta delar av verksamheten och

genom bättre fungerande upphandling kan förbättringar i produktiviteten uppnås

inom den offentliga sektorn. I ett land som Sverige kan en sådan utveckling få

ett påtaglig betydelse för den ekonomiska tillväxten.

 Industriföretagen svarar idag för mindre än 20 procent av det totala

förädlingsvärdet i ekonomin. Förutom att industrins andel av ekonomin fallit

tillbaka, avstannade övergången till en mer kunskapsintensiv produktionsstruktur

under 1980-talet. Trots stora investeringar i forskning och utveckling har

Sveriges världsmarknadsandelar inom kunskapsintensiv produktion sjunkit.

Övergången till en mer kunskap-intensiv produktionsstruktur hämmades av bland

annat devalveringarna under 1970 och 1980-talen, vilka medförde ett minskat om-

vandlingstryck. Ett annat problem var otillräckliga förutsättningar för uppkomst

och tillväxt av nya och små företag.

 I Långtidsutredningen 1995 (LU 95) analyseras de två mest akuta problemen i

svensk ekonomi de senaste åren: arbetslösheten och budgetunderskottet.

Utredningen behandlar två övergripande fråge-ställningar: förutsättningar för

att öka den ekonomiska tillväxten och för att öka den ekonomiska politikens

handlingsutrymme. I utredningen presenteras också scenarier över den ekonomiska

utvecklingen i Sverige fram till år 2010. Utvecklingen som beskrivs styrs i hög

grad av antaganden som görs om ett antal ekonomiska variabler såsom räntenivå,

arbetslöshet och produktivitetsförbättringar. Utifrån de antaganden som görs,

presenteras en utveckling där den svenska ekonomin återhämtar sig förhållandevis

väl från de senaste årens lågkonjunktur, för att därefter hamna på en långsiktig

tillväxtbana på en historiskt genomsnittlig nivå.

 Enligt Långtidsutredningen kan Sverige se fram emot en relativt god tillväxt

de närmaste åren. BNP kommer enligt LU 95 att växa med 2,7 procent per år under

perioden 1994-1998. Efter 1998 förutspås en långsammare tillväxttakt. BNP

förväntas då öka med i genomsnitt 1,7 procent per år under perioden 1998-2010.

Sysselsättningsökningen sker till största del i näringslivet, där

sysselsättningen förväntas öka med 0,7 procent per år. I stort sett äger hela

denna ökning rum i den kunskapsintensiva industrin och i tjänstesektorn.

 Remissvaren på LU95 redovisas i bilaga 3 till denna proposition.

2.2 Den internationella utvecklingen

Konjunkturen inom OECD-området är nu inne i en stabil tillväxtfas. Stigande

kapacitetsutnyttjande och fallande räntenivåer har gett upphov till en påtaglig

investeringsexpansion. Denna torde leda till att världsekonomin kan fortsätta

att växa den närmaste tiden utan risk för överhettning och stigande inflation.

Tabell 2.3 Internationella förutsättningar

Årlig procentuell förändring

 1993 1994 1995 1996

BNP

EU -0,6 2,8 2,9 2,8

OECD 1,0 3,0 2,5 2,5

Konsumentpriser

EU 3,3 3,0 3,2 3,1

OECD 2,7 2,3 2,5 2,7

Arbetslöshet

EU 11,1 11,5 11,1 10,9

OECD 8,0 8,1 7,8 7,6

Källa: OECD och Finansdepartementet.

 De finansiella marknaderna kännetecknades under våren 1995 av stor osäkerhet.

Dollarns värde har sedan dess stärkts, vilket har bidragit till ökad stabilitet.

Delvis är den starkare dollarn ett resultat av samordnade insatser av de stora

industriländernas centralbanker. Ett flertal valutor har följt dollarn och i

viss mån återhämtat den tidigare försvagningen gentemot D-marken. Den stabilare

situationen har också tagit sig uttryck i fallande obligationsräntor i de flesta

länder.

 Vårens finansiella oro har inneburit att den internationella tillväxten blir

något lägre än väntat. En ökad försiktighet hos hushållen har medfört en svagare

utveckling av den privata konsumtionen. Denna effekt torde dock endast vara av

tillfällig karaktär. BNP-tillväxten i EU beräknas bli knappt 3 procent såväl

1995 som 1996. Den höga öppna arbetslösheten inom EU-området beräknas minska

från ca 11,5 procent 1994 till ca 11 procent 1996. Det förbättrade

arbetsmarknadsläget tar sig också uttryck i ett ökat arbetskraftsdeltagande.

Inflationen i EU förutses ligga kvar på nivån drygt 3 procent.

 Den ekonomiska utvecklingen i andra delar av industrivärlden är svagare än i

EU och inrymmer vissa risker. Problemen i det japanska finansiella systemet

utgör ett osäkerhetsmoment för utvecklingen av världsekonomin. Flera banker och

finansinstitut i Japan har redan gått i konkurs. En expansiv inriktning av såväl

finans- som penningpolitik har syftat till att lindra dessa problem men

fortfarande kvarstår risker för en fördjupad kris. Aktiviteten i den amerikanska

ekonomin har nu mattats efter några år av stark tillväxt. Någon betydande risk

för en mer påtaglig konjunkturnedgång föreligger dock knappast.

2.3 Utvecklingen i Sverige

Efter överhettningen under senare delen av 1980-talet genomgick den svenska

ekonomin under början av 1990-talet en exceptionellt djup lågkonjunktur. Den

totala produktionen i ekonomin minskade med sammanlagt 5 procent under åren

1991-1993. Denna utveckling ledde till en mycket kraftig ökning av

arbetslösheten och undergrävde de offentliga finanserna. Ett finansiellt

överskott på drygt 4 procent av BNP år 1990 förvandlades till ett underskott

motsvarande mer än 13 procent av BNP år 1993.

 Under 1994 inleddes en återhämtning i ekonomin. BNP steg med 2,2 procent. Det

kraftigt minskade värdet på kronan efter det att den lämnade sin fasta kurs

gentemot ecun hösten 1992 innebar konkurrensfördelar för exportindustrin, vilka

resulterade i ökad produktion och ökade investeringar under slutet av 1993 och

1994.

 Kraften i återhämtningen har förstärkts under 1995 trots perioder av

finansiell oro under första halvåret. Enligt Statistiska centralbyråns

preliminära siffror var BNP under första halvåret i år 4,4 procent högre än

under motsvarande period föregående år. Den senaste tidens utveckling med

fallande räntor och stärkt krona tyder på ett förbättrat förtroende för den

svenska ekonomin. Därigenom har också goda förutsättningar skapats för en

fortsatt stabil återhämtning. BNP beräknas nu växa med ca 3,5 procent år 1995.

 Nästa år förutses en något lägre tillväxt i och med att ökningstakten för

exporten blir mer måttlig, samtidigt som lagercykeln går över i en mer

tillväxtdämpande fas. De svenska hushållens förtroende för den ekonomiska

utvecklingen och den finansiella situationen har stärkts under senare tid. Den

privata konsumtionen väntas öka successivt, vilket innebär att den tidigare så

markanta tudelningen av ekonomin avtar.

 Den svenska inflationstakten reducerades kraftigt i samband med

stabiliseringsavtalet 1991. Trots en betydande inflationsimpuls från den

kraftiga deprecieringen av kronan har den i ett svenskt historiskt perspektiv

låga, men i ett europeiskt perspektiv normala, inflationstakten hittills kunnat

befästas. Inflationsförväntningarna har sjunkit. Detta kan tolkas som tecken på

att den svenska ekonomin blivit mindre inflationsbenägen än tidigare.

 De faktiskt registrerade ökningarna av konsumentpriserna (KPI) har hittills i

år varit lägre än vad som förutsågs i komplette-ringspropositionen. KPI-ökningen

under loppet av 1995 torde stanna vid 2,7 procent, varav en icke obetydlig del

beror på höjda indirekta skatter och reducerade subventioner.

Tabell 2.4 Försörjningsbalans och nyckeltal 1993-1996

Procentuell förändring i 1991 års priser

 1993 1994 1995 1996

BNP -2,6 2,2 3,5 2,7

Import -2,8 13,2 8,5 6,9

Privat konsumtion -3,7 0,5 0,7 1,5

Offentlig konsumtion -0,6 -1,0 -1,1 -0,7

Bruttoinvesteringar -17,6 -0,4 10,4 9,8

Lagerinvesteringar1 -0,3 1,4 -0,1 -0,3

Export 7,6 13,8 13,0 7,8

Inhemsk efterfrågan -5,6 1,4 1,5 1,9

Nyckeltal:

Timlön 3,3 3,5 3,6 5,6

KPI, dec.-dec. 4,1 2,6 2,7 2,9

Disponibel inkomst -3,5 1,0 -1,4 1,1

Sparkvot, nivå 7,9 8,3 6,3 5,9

Öppen arbetslöshet2 8,2 8,0 7,5 6,4

Total arbetslöshet2 12,5 13,0 12,0 11,6

Bytesbalans, % av BNP -2,2 0,3 2,7 3,4

Ränta, femåriga statsobligationer8,09,1 10,0 8,7

ECU-index (1991=100) 123,0 123,8 126,8 119,5

1 Förändring i procent av föregående års BNP.

2 I procent av arbetskraften.

Källa: Finansdepartementet.

Diagram 2.2 KPI-utvecklingen i Sverige och inom EU, 1980-2000

Källor: Statistiska centralbyrån, OECD och Finansdepartementet.

 KPI-ökningen under nästa år väntas bli ungefär lika stor som i år.

Drivkrafterna är dock något annorlunda. Det inhemskt genererade

inflationstrycket väntas stiga något till följd av högre lönekost-nadsökningar

och en starkare hushållsefterfrågan. Samtidigt beräknas importprishöjningarna

bli betydligt lägre än i år, bl.a. till följd av en fortsatt förstärkning av

kronan. Effekten från indirekta skatter minskar. Detta illustreras av att

nettoprisindex beräknas öka med 2,4 procent under loppet av 1996 mot 1,6 procent

i år. Vårens och sommarens oro på de finansiella marknaderna bidrog till en

dämpad utveckling av den privata konsumtionen under det första halvåret 1995.

Den senaste tidens markanta förbättring av ränteläge och växelkurs förefaller ha

bidragit till ökad tillförsikt och därmed ökad konsumtion. Med början under det

andra halvåret i år bedöms konsumtionen öka successivt. Det finns en betydande

potential för en konsumtionsökning genom att hushållens behov av nya

kapitalvaror sannolikt är stort efter en lång tid av mycket låga inköp. En

fortsatt stram finanspolitik samt en fortsatt hög arbetslöshet verkar dock

återhållande. Mätt som helårsgenomsnitt beräknas konsumtionen öka med 0,7

procent i år och med 1,5 procent nästa år. Detta innebär att hushållen i viss

mån minskar sitt stora finansiella sparande.

 Investeringsaktiviteten i näringslivet är inne i en mycket expansiv fas. De

totala bruttoinvesteringarna i näringslivet bedöms öka med sammanlagt ca 35

procent åren 1995 och 1996. Motsvarande ökning för industrin är ca 65 procent.

Expansionen måste dock ses mot bakgrund av mycket låga investeringsnivåer under

lågkonjunkturen i början av 1990-talet samt de stora krav på nyinvesteringar som

ställs av den strukturomvandling som ekonomin nu genomgår. Det mycket låga

bostadsbyggandet bidrar till att investeringarnas andel av BNP endast uppgår

till 15,5 procent 1996. Detta kan jämföras med genomsnittet för 1980-talet som

uppgick till 19,4 procent.

 Bytesbalansen uppvisar nu betydande överskott. Exporten har fortsatt att öka

mycket kraftigt i år. En snabb prisökning på världsmarknaden på viktiga svenska

exportprodukter bidrar också till att öka värdet av den svenska exporten.

Importens ökningstakt har dämpats betydligt, trots den högre tillväxten i

ekonomin. Bytesbalansen beräknas i år uppgå till 45 miljarder kronor

mottsvarande 2,8 procent av BNP. Överskottet i utrikeshandeln kommer nästa år

att stiga ytterligare. En fortsatt stark marknadstillväxt väntas bidra till en

exportökning med drygt 7 procent, samtidigt som importökningen avtar

ytterligare, till följd av lägre efterfrågetillväxt. År 1996 beräknas

överskottet i handelsbalansen till 7,5 procent av BNP och överskottet i

bytesbalansen till 3,5 procent.

 En viss utplaning av industrikonjunkturen har kunnat skönjas under våren.

Trots detta torde industriproduktionen under år 1995 öka med mer än 11 procent.

Industrins kapacitetsutnyttjande har inte ökat i motsvarande utsträckning. Detta

speglar den betydande flexibilitet i produktionen som industrin uppvisat under

den innevarande uppgången men också den kapacitetsutbyggnad som nu sker.

Möjligheterna för en fortsatt stabil och hög tillväxt av industriproduktionen är

också goda. En betydande kapacitetsutbyggnad sker nu samtidigt som planerna på

nyanställningar är omfattande enligt Konjunkturinstitutets barometer.

 Arbetsmarknadsläget förbättras successivt. Sysselsättningen i närings-livet

ökar starkt. Den öppna arbetslösheten är dock fortfarande hög. Detta beror till

stor del på en kraftig ökning av antalet personer i arbetskraften. Andra viktiga

förklaringar är att produktivitetsökningen i ekonomin har varit starkare än

beräknat och att den genomsnittliga arbetstiden har fortsatt att öka. Dessutom

deltar färre personer i arbetsmarknadsåtgärder än beräknat. Den totala ökningen

av sysselsättningen beräknas uppgå till ca 70 000 respektive 80 000 personer

under 1995 och 1996. Den öppna arbetslösheten väntas falla från 8 procent av ar-

betskraften år 1994 till 6,4 procent år 1996.

 Under lågkonjunkturen steg arbetslösheten betydligt snabbare bland män än

bland kvinnor. År 1994 var arbetslösheten bland män 9,1 procent mot 6,7 procent

bland kvinnor. Det beror på att syssel-sättningsminskningen i stor utsträckning

ägde rum inom mans-dominerade sektorer som industri och byggverksamhet. I takt

med att sysselsättningen har stigit, och till följd av att ökningen till stor

del skett inom de mansdominerade sektorerna, har skillnaden i mäns och kvinnors

arbetslöshet minskat. Under tredje kvartalet i år var arbetslösheten bland män

8,4 procent och 7,7 procent bland kvinnor. Denna utveckling kan antas fortgå

under prognosperioden.

 Den ekonomiska återhämtningen och de omfattande budget-förstärkningarna har

inneburit en påtaglig förbättring för de offentliga finanserna. Underskottet i

det offentliga finansiella sparandet uppgick till 13,4 procent av BNP 1993 och

till 10,4 procent av BNP 1994. Minskningen berodde främst på att det omfattande

stödet till banksektorn under 1993 (ca 3 procent av BNP) föll bort år 1994.

Underskottet beräknas nu minska till 6,8 procent av BNP 1995 och till 4,6

procent av BNP år 1996. Jämfört med bedömningen i kompletteringspropositionen är

underskottet nu ca 36 miljarder kronor lägre för år 1995. Denna förbättring

beror på såväl lägre utgifter som högre inkomster. Nedjusteringen av utgifterna

beror, förutom på lägre ränteutgifter (5,5 miljarder kronor), i huvudsak på att

avgiften till EU och utgifterna för den offentliga konsumtionen blir lägre än

väntat. Ett överskott i EU:s budget för 1994 har medfört en nedsättning av

medlemsländernas avgifter för 1995. Den svenska avgiften reduceras också av

lägre avgiftsunderlag i form av tullar och jordbruksavgifter. Dessa två faktorer

innebär en tillfällig minskning av EU-avgiften på ca 4 miljarder kronor för år

1995. Utgifterna för den offentliga konsumtionen har räknats ned med ca 7 mil-

jarder kronor. Det beror på dels en oväntat stark volymminskning av den statliga

konsumtionen, dels löneavtalens tidsprofil. Att de hittills avtalade

löneökningarna blivit större än väntat och att utbetalningarna i huvudsak sker

nästa år medför emellertid en uppjustering av utgifterna för den offentliga

konsumtionen 1996.

 Förbättringen av det offentliga underskottet med 8,8 procentenheter mellan

åren 1993 och 1996 har få motsvarigheter i OECD-länderna i modern tid. I

Danmark skedde en förstärkning med 10,6 procentenheter från 1983 till 1986 medan

Irland förstärkte de offentliga finanserna med 9,2 procenteneheter från 1986

till 1989. Förutom dessa två internationellt uppmärksammade fall finns det inga

andra exempel med tillnärmelsevis så kraftiga budgetförstärkningar i OECD-

länderna. Finland, som också uppmärksammats i detta sammanhang, förbättrar det

offentliga finansiella sparandet med 7,3 procentenheter från 1993 till 1996

enligt det nyligen framlagda konvergensprogrammet för Finland.

 Utvecklingen av underskottet i kombination med försäljning av delar av

Nordbanken och apprecieringen av kronan har medfört att statsskulden nu beräknas

bli närmare 80 miljarder kronor lägre vid årsskiftet 1995/96 än vad som tidigare

beräknats. Som andel av BNP väntas statsskulden uppgå till 84,9 procent vid

utgången av 1995 för att sedan börja sjunka under 1996. Det innebär att

statsskulden stabiliseras redan 1995. Skulden definierad enligt EU:s

konvergenskriterium når ett maximum år 1995 på en nivå motsvarande 79,8 procent

av BNP.

 Den senaste tidens gynnsamma utveckling på de finansiella marknaderna med

fallande obligationsräntor och förstärkt krona innebär förbättrade

förutsättningar för låg inflation och en minskad tudelning av den svenska

ekonomin. Om denna utveckling består och förstärks finns goda förutsättningar

för en starkare återhämtning av den inhemska efterfrågan, främst den privata

konsumtionen. En riskfaktor i motsatt riktning ligger i alltför höga nominella

löneökningar och därmed tilltagande inflationsförväntningar.

2.4 Utvecklingen till och med år 2000

Även om osäkerheten är stor kan man utifrån vissa grundläggande antaganden ge en

översiktlig beskrivning av den ekonomiska utveck-lingen t.o.m. år 2000. I bilaga

1 om den ekonomiska utvecklingen presenteras två olika scenarier. Det s.k.

huvudalternativet ligger till grund för regeringens uppföljning i bilaga 2 av

det i juni presenterade konvergensprogrammet. I det sammanhanget är det av vikt

att de grundläggande förutsättningarna för beräkningarna är av försiktig

karaktär. Vid något gynnsammare antaganden om hur snabbt förtroendet för den

samlade ekonomiska politiken förbättras och avseende arbetsmarknadens

funktionssätt, kan en påtagligt starkare tillväxt uppnås. Detta illustreras i

det s.k. högtillväxtalternativet.

Huvudalternativet

Huvudalternativet baseras i hög grad på samma förutsättningar som i

konvergensprogrammet. Den kortsiktiga utvecklingen av tillväxt, ränta, växelkurs

och offentliga finanser har dock varit betydligt gynnsammare än väntat. Det

innebär en mer fördelaktig utgångspunkt för den fortsatta utvecklingen. Lönerna

ökar emellertid snabbare och arbetslösheten sjunker långsammare än förutsett.

Den mindre fördelaktiga utvecklingen i dessa avseenden har motiverat en i

huvudalternativet något försiktigare bedömning av sysselsättningens och därmed

arbetslöshetens utveckling i ett medelfristigt perspektiv.

 Den underliggande BNP-tillväxten bedöms i huvudalternativet försiktigtvis

uppgå till 1,7 procent. Under perioden 1996 till 1998 antas tillväxten vara

något högre så att den konjunkturbetingade eller cykliska arbetslösheten därmed

elimineras. BNP antas därefter växa med den underliggande tillväxttakten. Detta

medför en tillväxt på i genomsnitt 2,1 procent under åren 1996 till 2000.

 Löneökningarna antas uppgå till 4,7 procent och inflationen till 2,8 procent i

genomsnitt per år. Utrikeshandeln uppvisar stora överskott. Därigenom stärks

förtroendet för svensk ekonomi. Detta tar sig uttryck i att växelkursen

apprecieras successivt och att räntan faller. Hushållens finansiella sparande

minskar och produktionsapparaten byggs ut i en sådan omfattning att

inflationsdrivande flaskhalsar kan undvikas.

Tabell 2.5 Försörjningsbalans och nyckeltal

Genomsnittlig årlig procentuell förändring, 1996-2000

 HuvudalternativHögtillväxtalternativet

BNP 2,1 2,6

Import 6,6 7,1

Privat konsumtion 1,8 2,3

Offentlig konsumtion -0,6 -0,4

Bruttoinvesteringar 6,5 7,4

Lagerinvesteringar 0,0 0,0

Export 6,1 6,4

Inhemsk efterfrågan 1,7 2,3

Nyckeltal:

Timlön 4,7 4,0

KPI, genomsnitt 2,8 2,3

Real disponibel inkomst 1,4 1,6

Sysselsättning, antal personer1,0 1,5

Nivåer år 2000:

Hushållens nettosparkvot 4,3 3,0

Bytesbalans, % av BNP 1,7 1,5

Öppen arbetslöshet 6,2 5,0

Total arbetslöshet 10,0 8,0

Ränta, femåriga statsobligationer8,0 7,0

Källa: Finansdepartementet.

Tabell 2.6 Arbetsmarknad

1000-tal personer

 1994 Förändring till 2000

 HuvudalternativHögtillväxtalternativ

Sysselsättning 3 927 277 377

Reguljär sysselsättning3 861273 388

Arbetslösa 340 -62 -112

Konjunkturberoende åtgärder226-56 -91

Utbud 4 266 215 265

Underliggande utbud4 427 155 184

Källor: Statistiska centralbyrån, Arbetsmarknadsstyrelsen och

Finansdepartementet.

 Sysselsättningen stiger i dessa beräkningar med närmare 300 000 personer

mellan åren 1994 och 2000. Att nedgången i arbetslösheten inte blir större är

bland annat en följd av att arbetsutbudet stiger när arbetsmarknadssituationen

förbättras. Den öppna arbetslösheten minskar från 8 procent år 1994 till ca 6

procent år 2000. Den totala arbetslösheten, dvs. öppet arbetslösa inklusive per-

soner i arbetsmarknadspolitiska åtgärder, kvarstår dock på historiskt sett höga

nivåer och uppgår till ca 10 procent år 2000.

 Den offentliga sektorns finansiella underskott beräknas uppgå till 111

miljarder kronor 1995, vilket motsvarar 6,8 procent av BNP. Enligt kalkylen är

Sveriges offentliga underskott eliminerat 1998 och år 2000 visar den offentliga

sektorn ett överskott motsvarande knappt 2 procent av BNP. Jämfört med 1994 har

då de offentliga utgifterna som andel av BNP minskat med ca 10 procentenheter

medan inkomsterna som andel av BNP ökat med drygt 2 procentenheter. Statsskulden

som andel av BNP minskar från 85 procent till drygt 74 procent år 2000. Den

offentliga skulden, mätt enligt EU:s konvergenskrav, har år 2000 sjunkit till

69 procent av BNP.

Tabell 2.7 Offentliga finanser, huvudalternativ

Löpande priser, procent av BNP

 1994 1995 1996 1997 1998 1999 2000

Inkomster 60,1 61,2 61,5 61,3 62,0 62,1 62,5

Utgifter 70,5 68,0 66,0 63,8 62,0 61,4 60,8

Finansiellt sparande-10,4 -6,8-4,6-2,5 0,0 0,6 1,7

Primärt sparande1 -9,6 -5,6 -2,5 -0,4 2,0 2,7 3,6

Statens lånebehov, mdr kr18513579 65 22 12 -7

Nettoskuld 23,3 26,2 28,6 29,8 28,5 26,8 24,2

Konsoliderad bruttoskuld279,7 79,879,178,375,672,768,9

Statsskuld 84,9 84,9 84,1 83,3 80,7 78,0 74,5

1 Finansiellt sparande exkl. kapitalinkomster och ränteutgifter.

2 Enligt definition i Maastricht-villkoren.

Källor: Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet.

Diagram 2.3 Offentligt finansiellt sparande, 1970-2000

Källor: Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet.

Högtillväxtalternativet

I högtillväxtalternativet illustreras en utveckling där förtroendet för den

samlade ekonomiska politiken förbättras snabbare samt där arbets-marknaden och

lönebildningen fungerar bättre än i huvudalternativet. Det förstärkta

förtroendet för den ekonomiska politiken leder till lägre räntor, en starkare

krona samt låga nominella löneökningar. Under dessa förutsättningar kan

sysselsättningen öka och arbetslösheten sjunka betydligt utan att

överhettningstendenser uppstår. Tillväxten är i genomsnitt 2,6 procent under

åren 1996 till 2000. Inflationen sjunker under perioden, främst till följd av en

icke inflationsdrivande lönebildning, och uppgår år 2000 till ca 2 procent. Den

öppna arbetslösheten faller från 8 procent år 1994 till ca 5 procent år 2000.

Den totala arbetslösheten uppgår dock till ca 8 procent år 2000. I

högtillväxtalternativet beräknas ca 100 000 fler personer vara syssel-satta år

2000 än i huvudalternativet.

 Effekterna på de offentliga finanserna av en högre tillväxt, högre

sysselsättning och lägre ränta är mycket markanta. Kommunerna får högre

skatteintäkter och lägre utgifter för bl.a. socialbidrag än i huvudalternativet.

Dessa bättre förutsättningar skapar utrymme för högre kommunal konsumtion, dvs.

bättre skola, omsorg och sjukvård. Om hela detta utrymme tas i anspråk för

ökad konsumtion motsvarar det ca

25 000 fler kommunalt anställda.

 De förbättrade förutsättningarna innebär också att den offentliga sektorns

finansiella sparande visar ett överskott på ca 3,5 procent av BNP år 2000

jämfört med knappt 2 procent i huvudalternativet. Förbättringen sker främst på

utgiftssidan. Kostnaderna för direkt arbetsmarknadsstöd minskar i takt med den

sjunkande arbetslösheten. Lägre räntenivåer tillsammans med de snabbt

förbättrade statsfinanserna leder till lägre utgifter för statsskuldsräntor.

Den snabbt ökande sysselsättningen förstärker skatteinkomsterna.

 Statsskulden i relation till BNP faller betydligt snabbare i detta scenario

till följd av en ännu hastigare förbättring av de offentliga finanserna, den

högre tillväxten och den starkare kronan. Värdet av statens skuld i utländsk

valuta, vilken utgör knappt en tredjedel av skulden, blir lägre vid en starkare

krona. Den konsoliderade bruttoskulden uppgår till ca 63 procent av BNP år 2000,

vilket är drygt 5 procentenheter lägre än i huvudalternativet och nära den nivå

som anges i EU:s konvergenskriterier.

Tabell 2.8 Offentliga finanser, högtillväxtalternativ

Löpande priser, procent av BNP

 1994 1995 1996 1997 1998 1999 2000

Inkomster 60,1 61,2 61,4 61,2 61,7 61,4 61,8

Utgifter 70,5 68,0 65,9 63,3 60,8 59,4 58,3

Finansiellt sparande-10,4 -6,8-4,5-2,1 0,9 2,0 3,4

Primärt sparande1) -9,6 -5,6 -2,4 0,1 2,9 4,0 5,2

Statens lånebehov, mdr kr18513579 57 4 -19 -46

Nettoskuld 23,3 26,2 28,4 28,9 26,7 23,5 19,2

Konsoliderad bruttoskuld2)79,7 79,878,877,473,669,063,4

Statsskuld 84,9 84,9 83,8 82,4 78,8 74,5 69,3

1)Finansiellt sparande exkl. kapitalinkomster och ränteutgifter.

2) Enligt definition i Maastricht-villkoren.

Källor: Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet.

 5

Diagram 2.4 Brutto- och nettoskuld i offentlig sektor 1980-2000

Källor: Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet.

 Sammanfattningsvis ger dessa kalkyler vid handen att svensk ekonomi inom

påfallande många områden kraftigt kommer att fortsätta att stärkas. Det enskilt

svåraste problemet - arbetslösheten - minskas dock inte ens i

högtillväxtalternativet i en tillfredsställande takt. Även om både

internationell och inhemsk erfarenhet ger vid handen att den snabba uppgången i

arbetslösheten, i kombination med de stora finansiella underskotten, är mycket

svår att bekämpa har regeringen som ambition att uthålligt och kraftigt öka

sysselsättningen. Kalkylerna visar också på betydelsen av att få till stånd en

högre tillväxt i den svenska ekonomin.

2.5 Avstämning av konvergensprogrammet

Som ny medlem i EU presenterade Sverige i juni 1995 för första gången ett

konvergensprogram. Programmet byggde på de kalkyler som presenterades i

kompletteringspropositionen i april 1995. I programmet angavs att regeringen

skulle göra en avstämning varje halvår med början hösten 1995. I bilaga 2 till

denna proposition redovisas den första avstämningen med reviderade kalkyler över

den ekonomiska ut-vecklingen fram till år 2000 samt slutsatserna vad avser

uppfyllandet av konvergenskriterierna för svensk del.

 Avstämningen visar på en i många avseenden mer gynnsam bild av den ekonomiska

utvecklingen än vad som förutsågs i konvergens-programmet. Tillväxten av BNP för

år 1995 har reviderats upp med en procentenhet. Prisökningstrycket har avtagit

och inflationsförvänt-ningarna dämpats. Inflationstakten under loppet av 1995

har justerats ned med 0,6 procentenheter. Obligationsräntorna har fallit

snabbare och den svenska kronan har stärkts mer än vad som antogs i den tidigare

kalkylen. Negativa inslag i bilden är dock att den öppna arbetslösheten har

sjunkit långsammare än beräknat samt att löneökningarna nu väntas bli högre än

tidigare beräknat. Arbetslösheten för år 1995 har reviderats upp med 0,5

procentenheter. Denna nivåhöjning ökar sedan något under kalkylperioden.

 Sammantaget bidrar dessa förändringar till att skapa ett gynnsammare

utgångsläge för den fortsatta förbättringen av de offentliga finanserna. Således

tyder de reviderade beräkningarna på att den offentliga sektorns finansiella

underskott i år stannar på 6,8 procent av BNP, vilket innebär en förbättring

gentemot konvergensprogrammet med 2,2 procentenheter. Underskottet i de

offentliga finanserna beräknas underskrida referensvärdet på 3 procent av BNP

enligt konvergenskriterierna redan år 1997 utan ytterligare åtgärder än det

program för konsolidering av de offentliga finanserna som redovisades i

konvergensprogrammet. År 1998 beräknas balans ha uppnåtts. Den konsoliderade

bruttoskulden stabi-liseras som andel av BNP redan i år för att börja sjunka

redan nästa år och sedan gradvis reduceras till 69 procent år 2000, vilket är

6,6 procentenheter lägre än vad som redovisades i konvergensprogrammet.

Nettoskuldens andel av BNP beräknas nu sjunka till 24 procent år 2000 mot 31

procent i konvergensprogrammet, se tabell 2.9.

Tabell 2.9 Offentliga finanser

Löpande priser

Differenser mot konvergensprogrammet i procentenheter av BNP

 1994 1995 1996 1997 1998 1999 2000

Inkomster 0,0 0,7 0,3 -0,1 0,1 0,4 0,8

Utgifter 0,0 -1,6 -0,4 -1,1 -0,9 -0,4 -0,2

Finansiellt sparande0,0 2,2 0,7 1,0 1,0 0,8 1,0

Primärt sparande1) 0,0 1,6 0,3 0,7 0,8 0,8 0,9

Statens lånebehov, mdr kr0-32 -27 -14 -18 -17 -23

Nettoskuld 0,0 -5,2 -5,8 -6,0 -6,2 -6,6 -6,6

Konsoliderad bruttoskuld2)0,7-4,5-5,7-5,6-5,7-6,0 -6,6

Statsskuld 0,1 -5,3 -7,2 -7,0 -7,0 -7,2 -7,8

1) Finansiellt sparande exkl. kapitalinkomster och ränteutgifter.

2) Enligt definition i Maastricht-villkoren.

Källor: Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet.

 Det program för konsolidering av de offentliga finanserna som redovisades i

konvergensprogrammet beräknades ge en sammantagen förstärkning av de offentliga

finanserna år 1998 med ca 118 miljarder kronor i 1994/95 års priser. Siffran

avser ett nettobelopp, dvs. hänsyn har exempelvis tagits till att regeländringar

som minskar beskattade transfereringar också minskar skatteintäkterna. Beloppet

inkluderar även de åtgärder på ca 18 miljarder kronor som riksdagen har beslutat

under föregående mandatperiod och som träder i kraft 1995 eller senare. Som

exempel kan nämnas införande av en egenavgift till pensionssystemet från och med

1995 samt successivt lägre initiala räntebidrag för tillkommande årgångar av

nyproducerade bostäder.

 I detta program, som godkänts av riksdagen, ingår poster där regeringen inte

preciserat i detalj hur budgetförstärkningarna skall genomföras, utan i stället

angivit belopp och uttalat inom vilket område åtgärderna ska vidtas.

 Av det samlade konsolideringsprogrammet på ca 118 miljarder kronor föreligger

sålunda riksdagsbeslut på ca 91 miljarder kronor. Under hösten 1995 kommer

regeringen att förelägga riksdagen propositioner med konkretiseringar av

budgetförstärkningar på ytterligare knappt 9 miljarder kronor, varav 4,7

miljarder kronor avser höjd egenavgift till sjukförsäkringen 1996. Därutöver

kommer propositioner att lämnas om höjda egenavgifter under de påföjande åren,

till ett sammanlagt belopp av 9,4 miljarder kronor. Under den närmaste tiden

kommer vidare ett antal utredningar som regeringen har tillsatt att lämna

betänkandet med budgetförstärkningsförslag. Dessa beräknas omfatta ca 6

miljarder kronor. Den del av konsolideringsprogrammet som därefter återstår att

precisera uppgår därmed endast till ca 2 miljarder kronor. Dessa återstående

delar av programmet kommer att konkretiseras i budget-proposition för år 1997,

vilken skall föreläggas riksdagen i september 1996. En mer detaljerad

redovisning av beslutslaget för budget-förstärkningarna återfinns i bilaga.

 Det är regeringens bedömning att den här redovisade avstämningen inte ger

anledning till att nu föreslå ytterligare budgetförstärkande åtgärder utöver dem

som redovisades i konvergensprogrammet. Regeringen kommer att, i enlighet med

vad som angavs i konver-gensprogrammet, göra en ny avstämning under våren 1996

och då återkomma till frågan om det krävs ytterligare åtgärder.

 6

3 Tillväxtens förutsättningar

Sverige har under långa perioder förenat god ekonomisk tillväxt med liten

lönespridning och generellt jämn fördelning. Det har gettt alla del i det

välstånd som tillväxten har skapat. Under de senaste åren av ekonomisk kris har

röster höjts för ökade löneskillnader och försämrad social trygghet för att

ekonomin skall kunna växa och arbetslösheten pressas ned. Regeringen avvisar

detta synsätt. Det finns ingen motsättning mellan en väl fungerande välfärdsstat

och goda förutsättningar för tillväxt. En god välfärd är en bra bas för en hög

tillväxt och dessutom en avgörande faktor för att tillväxten skall komma alla

till del. Men för att tillväxten skall bli uthålligt hög måste grunden för all

välfärd - det produktiva arbetet - värnas.

 De perioder med mycket stark tillväxt som Sverige har upplevt har varit intimt

sammankopplade med en stor förmåga till omvandling. Regeringens ambition är att

modernisera Sverige och stärka förmågan till fortsatt omvandling och förnyelse.

 Ett starkt näringsliv är en förutsättning för god tillväxt och väl utbyggd

välfärd. Men sambandet går också åt det motsatta hållet. Utbildningens roll för

tillväxten är väl dokumenterad. Även den sociala och kulturella infrastrukturen

i övrigt är tillväxtfrämjande. I den svenska välfärdsmodellen finns starka

drivkrafter till arbete för både kvinnor och män, vilket även gynnar

näringslivet. Det är av största vikt att bygga vidare på denna arbetslinje.

 Svensk ekonomi genomgick en djup kris i början av 1990-talet. Under tre år i

rad minskade den samlade produktionen. Det produktiva arbetet trängdes undan och

landet blev fattigare. Nu har återhämtningen påbörjats. Regeringens dagordning

för tillväxt syftar till att befästa och stärka denna återhämtning.

 Den första uppgiften för tillväxtpolitiken är att medverka till att den

export- och investeringsledda uppgången understöds och fortplantas till

hemmamarknaden; i privat tjänstesektor, i byggverksamheten och så småningom i

offentlig sektor. Sysselsättningen skall öka och arbets-lösheten minska.

 Den andra uppgiften är att omvandla återhämtningen till en ekologiskt uthållig

och varaktig ekonomisk tillväxt. En växande produktion i samhället är nödvändig

för att minska arbetslösheten, uppnå rättvis fördelning och finansiera väl

fungerande trygghetssystem. Utan tillväxt begränsas resurserna för

framtidsbyggandet.

 Stabilitet i samhällsutvecklingen och i den framtida välfärden är avgörande

för såväl företagens beslut om investeringar, produktion och sysselsättning som

hushållens beslut om konsumtion och arbete. En väl fungerande tillväxtpolitik

måste därför ha sin grund i sunda offentliga finanser. Den ekonomiska politiken

det senaste året har lagt en god grund för en hög tillväxttakt genom att skapa

förutsättningar för framtida stabilitet och för att eliminera underskottet i de

offentliga finanserna till 1998.

3.1 Tillväxtens drivkrafter

Svensk ekonomi befinner sig nu i en återhämtningsfas med goda tillväxttal.

Samtidigt får inte uppgången skymma att den långsiktiga tillväxttrenden har

varit alltför låg de senaste decennierna. Detta tillväxtproblem har förvärrats

under lågkonjunkturen genom utslagning av produktionskapacitet, genom utträde

från arbetsmarknaden och genom ökad strukturell arbetslöshet.

 Den viktigaste förklaringen till den förhållandevis svaga tillväxtutvecklingen

sedan början av sjuttiotalet är den ogynnsamma pro-duktivitetsutvecklingen. För

att bryta denna trend krävs förändringar inom många områden: Det handlar om att

ta till vara och främja positiva drivkrafter till företagande, att människor

aktivt och långsiktigt engagerar sig på arbetsplatsen och i samhället, att få

såväl arbetsgivare som den enskilde individen att investera i utbildning och att

genom konkurrens på inhemska och internationella marknader skapa och

vidmakthålla ett omvandlingstryck i ekonomin som främjar en produk-

tivitetshöjande strukturomvandling.

 I den klassiska Rehn-Meidnermodellen innebär strukturomvandling både att

befintliga verksamheter utvecklas och att kapital och arbetskraft överförs från

lågproduktiva företag och branscher till högproduktiv verksamhet. I detta

sammanhang spelar den aktiva arbetsmark-nadspolitiken en central roll som ett

stöd för människors omställning på arbetsmarknaden. Strukturomvandling handlar

även om att ha en god omvandlingsförmåga i företag och organisationer, så att de

kan möta och anpassa sig till det omvandlingstryck som en föränderlig omvärld

utsätter dem för.

 Allt detta förutsätter en dynamik i samhället som inte kan manas fram med

centrala direktiv och statliga åtgärdspaket. Den ekonomiska tillväxten genereras

på alla nivåer i samhället: på marknaderna, på arbetsplatserna samt i regioner

och kommuner runt om i landet. Individer, företag, offentlig verksamhet och

organisationer kan driva på tillväxtprocessen genom ett lokalt och regionalt

samarbete där innovatörer och entreprenörer bör ha en framträdande plats.

 De politiska besluten om bland annat rättsregler, transfereringssystem och

offentlig verksamhet kan förbättra förutsättningarna för en dynamisk

tillväxtprocess genom att skapa stabila och ändamålsenliga institutionella

förhållanden. De offentliga aktörerna kan vidare fungera som katalysatorer för

ökad tillväxt genom insatser, bl.a. för att underlätta teknikspridning,

innovationer, kompetensförsörjning och kunskaps-utveckling.

 Denna proposition behandlar de beslut och insatser som naturligt ligger inom

den statliga sfären. En varaktigt förbättrad tillväxt förutsätter dock att även

andra aktörer tar sitt ansvar och förmår att bidra till att skapa starka och

dynamiska tillväxtprocesser. Företag och före-tagsledningar måste svara upp mot

behovet av att utveckla och omvandla produktionen i takt med ändrade

förutsättningar. Arbetsmarknadens parter måste tillsammans skapa både en ökad

flexibilitet inom företagen och en väl fungerande arbetsmarknad och

lönebildning. De lokala, regionala och offentliga aktörerna måste åstadkomma

attraktiva miljöer för utveckling, investeringar och företagande. Regeringens

ambition är att de kommande åren vidareutveckla dialogen med dessa aktörer i en

strävan att förbättra förutsättningarna för tillväxt.

 Det är dessa grundläggande faktorer som avgör produkti-vitetsutvecklingen i

ekonomin. Tillsammans med tillgången på kapital och arbetskraft bestämmer

produktivitetsutvecklingen ekonomins underliggande tillväxtförmåga. En hög

investeringsnivå i kombination med hög förvärvsfrekvens och sysselsättning

baserad på en god kompetensnivå krävs för att få till stånd en varaktigt hög

tillväxt i svensk ekonomi.

3.2 Den goda grunden

Sverige har i flera avseenden ett gott utgångsläge för en framtida hög tillväxt.

Den sociala infrastrukturen - utbildning, kultur, barnomsorg och

föräldraförsäkring, sjukvård och äldreomsorg, pensionssystem och övriga

transfereringssystem - är viktig för individernas välfärd. Men den är även

betydelsefull för människors möjligheter att fullt ut delta i arbetslivet. En

hög förvärvsfrekvens och ett högt arbetsutbud gynnar näringslivets tillgång till

arbetskraft och därmed tillväxten.

 Ett väl utbyggt utbildningssystem av hög kvalitet ger en kvalificerad

arbetskraft med kompetenta individer som aktivt kan medverka i samhällslivet och

i näringslivets omvandling och utveckling. Den likvärdiga skolan av hög kvalitet

är en grundpelare i det svenska utbildningssystemet. Sverige har därför i en

internationell jämförelse mycket små skillnader i utbildningsresultat mellan

olika skolor och goda resultat i förhållande till andra länder. I grundskola

och gymnasieskola läggs grunden för ett livslångt lärande. Genom

decentralisering, lokalt ansvarstagande och högt ställda kvalitetskrav, finns

förutsättningar för en god utveckling. Kulturpolitiken ger förutsättning för in-

satser som främjar människans kreativitet och lust att utvecklas.

 Familjepolitiken och en bra barnomsorg som ger kvinnor och män goda

möjligheter att kombinera förvärvsarbete och ansvar för hem och barn bidrar till

en hög förvärvsfrekvens. Både kvinnor och män vågar satsa på utbildning och

vidareutveckling i arbetslivet när de vet att de kan behålla arbetet även när de

har små barn.

 Den sociala infrastrukturen är väl utbyggd i Sverige och en styrka för svensk

ekonomi i förhållande till andra länder som har utbyggnaden framför sig. Sverige

har lämnat det tunga utbyggnadsskedet av barn- och äldreomsorg bakom sig. Det

ger utrymme för en relativ förskjutning av sysselsättningen mot andra delar av

ekonomin med snabbare pro-duktivitetsutveckling.

 Det pågår sedan flera år ett ambitiöst förnyelsearbete i många kommuner och

landsting. Detta arbete handlar om allt från ändrade verksamhets- och

driftsformer till nya och effektivare metoder att styra den kommunala

verksamheten. Det är utomordentligt viktigt att detta arbete kan fortsätta för

att medborgarna ska få ut mera av varje insatt skattekrona i olika kommunala

verksamheter. En parlamentarisk kommitté är tillsatt för att göra en samlad

utvärdering av förny-elsearbetet. Utredningen skall lägga förslag till åtgärder

som kan utveckla detta arbete.

 Det pågår också ett genomgripande reformarbete inom trans-fereringssystemen i

syfte att långsiktigt säkerställa trygghet för individerna och för att förbättra

systemens effektivitet, träffsäkerhet och rättvisa samtidigt som drivkrafterna

för arbete stärks.

 Även inom andra områden har under de senaste åren ett antal reformer

genomförts. Effekterna av dessa har ännu inte fått fullt genomslag. Den djupa

lågkonjunkturen har bidragit till att fördröja de positiva bidrag till en bättre

fungerande ekonomi som dessa reformer medför.

 Med 1990 års skattereform ersattes det gamla skattesystemet med ett nytt,

enhetligt och bredbasigt skattesystem med måttliga marginalskatter. Därigenom

minskades skattesystemets snedvridande effekter avsevärt. Samtidigt skedde en

skatteväxling genom att flera miljöskatter infördes, exempelvis koldioxidskatt

och svavelskatt. Det nya skattesystemet sti-mulerar i större utsträckning till

arbete och sparande samt till hushållning med naturresurser. Det är också mer

rättvist genom att möjligheterna till skatteplanering minskat och

avdragsmöjligheterna för låneräntor jämnats ut. Det stärker respekten för

skattesystemet och viljan att följa dess regelverk.

 Det har också genomdrivits flera reformer och lagändringar i syfte att skärpa

konkurrens och omvandlingstryck och förbättra enskilda marknaders funktionssätt.

Den viktigaste förändringen är deltagandet i EU:s inre marknad med fri rörlighet

för varor, tjänster, kapital och arbetskraft. En ny telelag har skapat en av

Europas öppnare telemarknader vilket främjat en dynamisk utveckling inom data-

och telekommunikation. En ny ellag, som ger förutsättningar för en väl

fungerande och konkurrensutsatt elmarknad, träder i kraft den 1 januari 1996. En

ny skärpt konkurrenslag har införts liksom en lag om offentlig upphandling.

Dessa regelverk bidrar till konkurrens och ett starkare omvandlingstryck i

ekonomin. Dessa förbättringar kommer att stärka ekonomin när den nu reser sig ur

de senaste årens ekonomiska kris.

 Tillväxtpolitiken måste utformas med hänsyn till de betingelser som formas av

omvärlden och av grundläggande utvecklingstendenser i samhället. Den ökade

internationaliseringen, vårt EU-medlemskap och utvecklingen av det europeiska

samarbetet förändrar villkoren för ekonomin. Den allt större användningen av

informationsteknik och mera avancerade produktionsprocesser ställer ökade krav

på kunskap och kompetens hos arbetskraften. Medborgarnas krav på god natur-

och kulturmiljö och ett ekologiskt hållbart produktionssystem bidrar till

förnyelsen. Näringslivet omvandlas från ett traditionellt industrisamhälle till

ett kunskapssamhälle där olika näringsgrenar blir allt mer integrerade med

varandra. Det gäller också omvandlingen av den offentliga sektorn. Organisation

och arbetsformer behöver utvecklas för att svara mot både medborgarnas

förväntningar och tillgängliga resurser. I ett mer kortsiktigt perspektiv

minskar antalet arbetstillfällen. Många av dem som arbetat i eller utbildat sig

för arbeten i den offentliga sektorn kommer att behöva söka sig till andra delar

av tjänstesektorn eller andra expansiva sektorer på arbetsmarknaden. Det kommer

att behövas åtgärder för att underlätta för dem att klara denna omställning.

3.3 Den nya utmaningen

Det svenska samhället befinner sig i en övergångsfas från ett traditionellt

industrisamhälle till ett samhälle där såväl varu- som tjänsteproduktion präglas

av högt kunskapsinnehåll. Fram till mitten av 1980-talet var svensk

näringspolitik i hög grad inriktad mot storföretagen. Det svenska välståndet

byggde i stor utsträckning på att de stora svenska företagen under en följd av

år var mycket framgångsrika på den internationella marknaden. Sedan början av

1980-talet har storföretagen fortsatt att vara framgångsrika i termer av volym-

och resultatökningar, men tillväxten ledde inte till någon motsvarande ökning av

sysselsättningen. De stora företagen har genomfört mycket omfattande

rationaliseringar och minskat antalet anställda i Sverige under den senaste

femårsperioden. Storföretagen kommer även att framöver spela en stor och

avgörande roll i svensk ekonomi. En allt större andel av sysselsättningen har de

senaste åren skett i de små och medelstora företagen. Det är sannolikt att denna

trend kommer att förstärkas ytterligare, vilket ställer krav på en omprövning

när det gäller näringspolitikens mål och medel.

 En stor del av de små och medelstora företagens utveckling är direkt beroende

av hur de större exportföretagen utvecklas. En stor del av tjänstesektorns

tillväxt under senare år kan exempelvis förklaras med s.k. avknoppning av

verksamheter som skett inom de stora företagen. Det finns ett ömsesidigt

beroendeförhållande mellan de stora exportföretagen och de små och medelstora

företagen. En näringspolitik för tillväxt måste se till helheten.

 Undersökningar tyder på att det endast är 10-15 procent av alla småföretag som

faktiskt växer. De flesta av de drygt 400 000 små- företagen varken kan eller

vill växa. Drygt 60 procent av företagen har överhuvudtaget ingen anställd

utöver ägaren. Ungefär två tredjedelar av den sysselsättningstillväxt som har

skett i små och medelstora företag under senare år har åstadkommits genom att

redan existerande företag har expanderat. En av näringspolitikens uppgifter är

att i möjligaste mån undanröja hinder för företagens tillväxt och höja andelen

tillväxtföretag. Snabbast effekter på sysselsättningen får man alltså genom att

stimulera tillväxten i redan befintliga företag. Samtidigt måste det betonas att

dagens nyföretagare är morgondagens potentiella tillväxtföretag.

 Informationstekniken har redan förändrat industrin i Sverige och på-verkat

näringslivets investeringar. Förändringen har skett successivt men är ändå

påtaglig och märkbar. Mikroelektroniska tillämpningar förekommer i allt fler

produkter. Den mer traditionella, råvarubaserade industrin använder idag

processer och utrustning som inte skulle ha kunnat utvecklas utan den nya

tekniken. Många företag har fått bättre tillgång till data och information också

för sitt utvecklingsarbete. Därtill kommer de industrier som utvecklar och

tillverkar olika system, produkter, programvaror och komponenter.

 Men förändringen är djupare än så. Tjänstesektorn ökar och Sverige är inte

längre den traditionella industrination som vi under lång tid vant oss vid.

Mindre än 20 procent av den svenska arbetskraften är idag direkt sysselsatt i

industriarbete. Råvaruindustrin med dess olika förädlingsled står emellertid för

mer än hälften av värdet av Sveriges nettoexport och industriell produktion

kommer även i framtiden att vara av stor betydelse för ekonomins utveckling. Det

bör t.ex. erinras om att råvaruindustrin med dess olika förädlingsled, främst

skog och malm, står för mer än hälften av värdet av Sveriges nettoexport. Men

infor-mationsutbyte och kunskapsförsörjning får en växande betydelse, såväl för

industrin som för andra verksamheters utveckling. Produktion och distribution av

kultur är i dag växande näringsgrenar, som även har betydelse för vårt lands

export.

 En välutbildad befolkning är en nations viktigaste tillgång. För att främja en

positiv utveckling i samhället krävs att utbildningsnivån är god inom alla

samhällssektorer och på alla nivåer. Försummelser av utbildningsinsatser inom

vissa sektorer eller inom vissa befolk-ningsgrupper har en negativ påverkan på

förutsättningarna att uppnå utveckling och tillväxt. Dessa insikter har varit

vägledande för svensk utbildningspolitik under årtionden.

 I dag ställs vi inför stora utmaningar. Internationaliseringen med skärpt

konkurrens, informationsteknikens nya möjligheter och den höga arbetslösheten

innebär att vi måste höja våra ambitioner inom utbildningens område. De

nationella kunskapslyft som måste åstadkommas skall präglas av de grundläggande

idéer om allmän tillgänglighet och bredd som tidigare visat sin bärkraft.

Sysselsättning

Den uppgift som Sverige står inför på sysselsättningens område är betydligt

större och allvarligare än följderna av en vanlig lågkonjunktur. Mellan åren

1990 och 1994 försvann över 500 000 arbeten, dvs.i stort sett vart åttonde

arbetstillfälle på den svenska arbetsmarknaden. Samtidigt som den öppna

arbetslösheten ökade med ca 265 000 personer så minskade arbetskraften med drygt

270 000 personer. Fallet i arbetskraften var jämnt fördelat mellan män och

kvinnor. Sverige behöver före sekelskiftet tillräckligt många nya

arbetstillfällen för att kunna ge plats åt inte bara den normala årliga ökningen

av arbetskraften, utan också åt dem som nu är öppet arbetslösa och åt dem som

kommer tillbaka till arbetskraften när förutsättningarna för att finna arbete

förbättras. Särskild uppmärksamhet måste ägnas åt kvinnors arbetsmarknad.

 Regeringens politik syftar till att avsevärt öka sysselsättningen och minska

arbetslösheten. Det är en krävande uppgift, men nödvändig för att klara höga

välfärdspolitiska ambitioner. Det ställer stora krav på arbetskraftens

kvalifikationer och rörlighet, på arbetsmarknadens funktionssätt inklusive

lönebildningen, på omvandling och utbyggnad av produktionsapparaten och på en

allmänt dynamisk utveckling i det svenska samhället. Arbetskraftsdeltagandet är

fortfarande mycket högt i Sverige jämfört med övriga EU, men ambitionen är att

det skall öka ytterligare. Regeringens strävan är att förvärvsfrekvensen skall

återgå till de nivåer som krävs för att Sverige åter skall kunna sägas vara ett

samhälle med full sysselsättning för män och kvinnor. För att åstadkomma detta

är det inte tillräckligt med en allmän ekonomisk expansion. Det krävs därutöver

åtgärder på två olika områden.

Digram 3.1 Sysselsättningsgrad för kvinnor och män 1970-1994

Källa: Statistiska centralbyrån.

 För det första måste Sveriges förmåga att producera konkurrenskraftiga varor

och tjänster stärkas och produktionsapparaten byggas ut kraftigt. Behovet av att

skapa och vidmakthålla sunda offentliga finanser medför att det i första hand är

den privata sektorn som åter måste byggas ut. Därför behövs åtgärder för att

underlätta för inhemska företag att expandera, och för att intressera

transnationella företag att förlägga en ökad del av sin verksamhet till

Sverige. I takt med att den privata verksamheten expanderar ökar möjligheterna

att vidmakthålla den offentligt finansierade tjänsteproduktionen.

 Den framgångsrika svenska strukturomvandlingen under 1950- och 1960-talen

byggde på ett starkt omvandlingstryck, men också på en hög omvandlingsförmåga.

Genom en solidarisk lönepolitik och en aktiv arbetsmarknads- och

utbildningspolitik skapades förutsättningar för att strukturomvandlingen kunde

genomföras utan att stora grupper slogs ut ur arbetslivet. Tillväxt- och

sysselsättningspolitiken måste även denna gång utformas så att alla blir

delaktiga i vinsterna av struktur-omvandlingen och så att inte vissa grupper

lämnas vid sidan av och tvingas bli hänvisade till bidragsberoende eller till

lågproduktiva arbeten.

 För det andra krävs parallellt med detta ökade insatser för att säkerställa

att det alltid finns ett tillräckligt utbud av arbetskraft med de

kvalifikationer och den kompetens som krävs. De jobb som nu skapas återkommer

inte i samma branscher eller på samma orter som de som försvann. Dessutom

innebär de nya krav på kunskap och kompetens. Därmed ställs ökade krav på

rörlighet. De arbetssökande måste vara beredda att överväga såväl omskolning

till nya yrken och branscher som arbete på annan ort än den där de är bosatta.

Möjligheten till decentraliserade arbetsplatser med hjälp av modern tele- och

datateknik, bör utnyttjas fullt ut. Kvinnor och män måste också bryta stereotypa

könsmönster och söka nya arbetsuppgifter även inom sådana områden som domineras

av motsatt kön.

Diagram 3.2 Underliggande utbud och reguljär sysselsättning 1980-2000

Källor: Statistiska centralbyrån, Arbetsmarknadsstyrelsen, Konjunkturinstitutet

och Finansdepartementet.

 Regeringens politik börjar ge resultat. Under 1995 har sysselsättningen ökat

starkt, särskilt när den mäts som antalet arbetade timmar. Samtidigt har

emellertid den genomsnittliga arbetstiden ökat, delvis som en följd av en svag

reallöneutveckling. Sysselsättningen mätt i antalet personer beräknas trots det

växa med ca 70 000 personer, vilket är mer än under något enstaka år under hela

1970- och 80-talen. Genom att ett betydande antal personer som tidigare inte

räknats till arbetskraften nu återupptar sitt arbetssökande minskar emellertid

den öppna arbetslösheten i en långsammare takt.

 Sysselsättningen beräknas öka med närmare 300 000 personer mellan åren 1994

och 2000 enligt det huvudalternativ som presenteras ovan. Med mer gynnsamma

tillväxtbetingelser beräknas ytterligare 100 000 personer vara sysselsatta år

2000. Även om detta är ett stort framsteg så finns det ingen anledning att se

detta som ett slutresultat. Tvärtom måste arbetet på att trygga och

vidareutveckla sysselsättningsmöjlig-heterna fortsätta. Den genomsnittliga

årliga ökningen av sysselsättningen måste under lång tid vara högre än tidigare.

 Det finns ingen enskild enkel lösning på sysselsättningsproblemet. En återgång

till en hög och full sysselsättning kräver en bred nationell koncentration på

denna uppgift. Det svenska näringslivet måste bevara en tillräcklig

konkurrenskraft och utvecklingsförmåga för att kunna växa. För att

sysselsättningspolitiken skall vara framgångsrik krävs därför också att

fackföreningarna prioriterar en ökad sysselsättning. Ett misslyckande skulle

sannolikt innebära att samhället splittras i en sysselsatt majoritet och en

arbetslös eller utslagen minoritet. Under åren 1995 till 2 000 beräknas

sysselsättningen öka med ca 280 000 personer.

Internationaliseringen

Internationaliseringen och globaliseringen av världsekonomin skapar

gränsöverskridande marknader och gränsöverskridande produktion. Den allt mer

genomgripande internationaliseringen har blivit möjlig tack vare framsteg i

kommunikationer och transporter, men också av en fredlig utveckling och genom

ökade språkkunskaper och ett ökat kulturutbyte. Den liberalisering som ägt rum

med slopande av hinder för handel och investeringar, såväl regionalt som inom

ramen för ett multilateral regelverk, har naturligtvis haft stor betydelse.

 Det växande handelsutbytet med omvärlden har utgjort en viktig drivkraft för

den svenska ekonomins utveckling. Genom att exportera varor som producerats

till konkurrenskraftiga kostnader inom landet och importera det som kunnat

produceras till en lägre kostnad utomlands har Sverige kunnat tillgodogöra sig

den internationella specialiseringens vinster. Handelsutbytet har också

påverkat produktivitetens utveckling. Sektorer som varit utsatta för

internationell konkurrens har haft en högre produktivitetstillväxt än

genomsnittet.

 Samspelet med omvärlden har vidgats till att omfatta allt större flöden av

kapital, teknologi och i viss mån arbetskraft. Svenska företag och hushåll har i

växande utsträckning investerat utomlands samtidigt som utländska placerare har

direktinvesterat i Sverige samt ökat sitt innehav av svenska aktier och

obligationer. Den svenska ekonomin har därigenom gradvis blivit alltmer

integrerad i världsekonomin. Det skapar nya betingelser för ekonomisk utveckling

och konkurrensförmåga. Nationen blir mer beroende av gränsöverskridande företag

och deras beslut om produktion och lokalisering. Möjligheterna att utforma

regler och begränsa skadliga aktiviteter blir allt mer beroende av

internationellt samarbete och överenskommelser. Den ekonomiska politiken måste

utformas i en internationell miljö.

 En väsentlig del av den svenska ekonomins kontaktyta mot omvärlden utgörs av

medlemsländerna i den Europeiska unionen. Genom EU-medlemskapet skapas

förutsättningar för en aktiv svensk medverkan i utformningen av de gemensamma

besluten inom EU. Den inre marknaden och dess framtida utveckling skapar nya

betingelser för en effektivare resursfördelning och arbetsspecialisering vilket

bidrar till att öka tillväxten i medlemsländerna. Deltagandet i den inre

marknaden har positiva effekter på den svenska ekonomins produktionsförmåga och

tillväxt. Det ökar konkurrenstrycket och förstärker drivkrafterna för teknisk

utveckling och förnyelse av arbetsorganisation. I samma riktning arbetar också

de nätverk av små och medelstora företag som på regional och unionsnivå

uppmuntras av EG-kommissionen. Detta förverkligas t.ex. genom förslagen till

program för mindre och medelstora företagt och europeiska kooperativa

föreningar.

 Genom EU-medlemskapet förbättras möjligheterna för Sverige att attrahera

utländskt investeringskapital. Från tillväxtsynpunkt är det särskilt angeläget

att skapa förutsättningar för investeringar som ger upphov till positiva externa

effekter i form av teknik- och annan kunskapsspridning. Det finns redan tydliga

tecken på ett ökat intresse för Sverige som investeringsland. Den nyligen

inrättade myndigheten, Invest in Sweden Agency, syftar till att ytterligare

stimulera utländska investeringar i Sverige.

 EU:s utvidgning österut och Östersjösamarbetet öppnar avsevärda möjligheter

för svenskt näringsliv med betydande marknader med en stor tillväxtpotential. En

förbättrad ekonomisk situation i Central- och Östeuropa, och särskilt i

Östersjöområdet, skulle medföra en positiv dynamik i norra Europa som helhet.

Det innebär nya exportmöjligheter för svenska företag och skulle stärka Sveriges

attraktionskraft som investeringsland. Men det ställer också krav på anpassning

och flexibilitet i svensk ekonomi och näringsliv för att möjliggöra ett

ömsesidigt utbyte av den internationella arbetsfördelningen.

 Även länder i andra delar av världen inlemmas alltmer i den internationella

ekonomin. Omfattande reformer i marknadsekonomisk riktning har inneburit att en

lång rad u-länder nu deltar i det internationella handelsutbytet på ett helt

annat sätt än tidigare. Dessa länder ansluts i ökad utsträckning till och

accepterar det multilaterala regelverket i världshandelsorganisationen WTO.

Denna utveckling ger en betydande potential i form av nya och många gånger

snabbt växande marknader för svensk exportindustri. Svenska exportföretag kan ha

stor nytta av invandrare i Sverige med språkkunskaper, kontakter och kunskaper

om affärskulturen i hemlandet, för att etablera sig på nya exportmarknader.

Teknisk utveckling

Kunskapsutvecklingen och den teknologiska utvecklingen är särskilt

betydelsefulla för produktivitetsökning och tillväxt. Den nya tekniken kan

underlätta införandet av ny och effektivare arbetsorganisation inom företag och

organisationer. Den moderna teknologin ställer löntagarnas kunskaper och

kompetens i fokus. Teknikens spridning och användande förutsätter att de

besitter tillräckliga kunskaper. Utvecklingen går snabbt, vilket innebär att

kunskaper snabbt åldras. För att verkligen kunna ta tillvara de möjligheter som

den tekniska utvecklingen skapar måste tillväxtpolitiken främja företags och

individers möjligheter och incitament till att investera i återkommande

kompetensutveckling. En viktig faktor är att arbets-organisationen är så

utformad att de anställdas kunskaper och erfarenheter utnyttjas och så att

initiativ och medbestämmande uppmuntras. Politiken ska också inriktas på att un-

derlätta införandet av flexibla och anpassningsbara arbetsorganisationer som

främjar hög produktivitet och nyttiggörandet av teknologiska landvinningar och

som kan frigöra arbetskraftens totala kunskap och kompetens.

 Den mycket snabba utvecklingen inom informationsteknikens område innebär att

industristruktur, arbetsliv och levnadsmönster är på väg att förändras.

Avstånden krymper. Företag, förvaltningar och organisationer får nya verktyg.

Människor kan arbeta och utbilda sig på distans. Ekonomins internationalisering

understryks ytterligare. När teknik och kapital är fritt rörliga över

nationsgränserna blir arbetskraftens kompetens och de inhemska och lokala

kunskapsmiljöernas utvecklingsförmåga och attraktivitet alltmer styrande för

produktionens lokalisering och för företagens investeringar. Sveriges framtida

konkurrenskraft och tillväxt är därför i mycket hög grad beroende av vår förmåga

att hålla en hög kunskaps- och kompetensnivå och av vår förmåga att få en bred

spridning av ny teknik i företag, förvaltning och i samhället som helhet.

 Det yrkeskunnande som finns på arbetsplatserna, inom näringslivet och i

samhället i stort är avgörande för våra möjligheter att rationellt och effektivt

utnyttja våra samlade resurser och skapa nya. Men det är inte tillräckligt att

löntagarna har goda kunskaper och rika erfarenheter. Arbetet måste också

organiseras så att kvinnor och män stimuleras till och ges möjlighet att

förvärvsarbeta, ta ansvar samt genom samarbete och medbestämmande utveckla sin

kompetens. Medvetenheten om skill-naderna mellan kvinnor och män måste öka för

att kunna använda dessa skillnader i syfte att stimulera till kreativitet och

utveckling. Blandade arbetsplatser är ett effektivt sätt att öka produktivitet,

lönsamhet och därmed tillväxt. För att främja kompetensutveckling och en hög

förvärvsfrekvens krävs att arbetsvillkoren upplevs som rättvisa och att

förändringarna kommer alla till del.

 För att åstadkomma en god samhällsutveckling och en ökad tillväxt av de

samlade resurserna finns det således ett starkt behov av att ytterligare stärka

förändringsbenägenheten i arbetslivet, bygga ut utbildnings-resurserna och

bättre utnyttja de samlade resurserna för att stödja kompetensutvecklingen i

näringslivet.

Miljö

Regeringens politik är inriktad på att åstadkomma en långsiktigt hållbar

tillväxt och en god hushållning med gemensamma resurser. Regeringen avvisar

synsättet att en hög tillväxt är oförenlig med en god miljö. Tillväxten måste

emellertid ske så att den inte medför en ökad förslitning på natur- och

kulturmiljö eller så att resursbasen för framtida generationer äventyras. Hög

tillväxt och god miljö kan gå hand i hand. En långsiktig hushållning med landets

mark- och vattenresurser erford-ras.

 Allmänhetens miljömedvetenhet både i Sverige och internationellt ökar

kraftigt. Dessa förändringar av människors värderingar leder till skärpta krav

på höjda ambitioner i miljöpolitiken. Människor ställer också miljökrav på

produkter, tjänster och produktionsprocesser. Denna ökade medvetenhet innebär

en potential för näringslivet genom att miljöargumentet i allt större

utsträckning blir en konkurrensfaktor för företagen. Marknader skapas för

miljörelaterade produkter, tjänster och produktionsprocesser, vilket kan bidra

till att stimulera ekonomisk tillväxt och exportmöjligheter. Konsumenterna

bidrar i ökande utsträckning till att driva utvecklingen i rätt riktning.

 Det är nödvändigt att tillväxtpolitiken utformas så att den främjar en

ekologiskt hållbar utveckling och är förenlig med de miljöpolitiska målen i

övrigt. Miljöpolitiken är viktig för att säkerställa att tillväxten är

långsiktigt hållbar och förenlig med andra samhälleliga mål. Huvudsyftet är att

förbättra miljön och säkerställa en god miljö för kommande generationer. Detta

innebär att tillväxtpolitiken också måste utformas så att man begränsar eller

eliminerar de sidoeffekter av tillväxten som uppstår t.ex. i form av ökade

avfallsmängder, ökade koldioxidutsläpp, ökade markanspråk eller i övrigt ökad

användning av ändliga naturresurser.

 På sikt kan man anta att konsumenternas efterfrågan på miljö-anpassade varor,

regeringens förmåga att utforma effektiva och marknadsanpassade ekonomiska

styrmedel inom miljöpolitiken samt en väl fungerande dialog mellan olika

myndigheter och mellan myndigheter och industri kan ha stor betydelse för att

stimulera utvecklingen av nya produkter och produktionsprocesser.

 7