Regeringens proposition

 1993/94:90

 Översyn av tjänsteinkomstbeskattningen,

 m.m.

 Regeringen överlämnar denna proposition

 till riksdagen.

 Stockholm den 28 oktober 1993

 Carl[REDACTED_EFTERNAMN]

 Bo[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Finansdepartementet)

 Propositionens huvudsakliga innehåll

 Förslagen i propositionen berör i

 huvudsak olika frågor i inkomstslaget

 tjänst. Dessutom föreslås att fysiska

 personers rätt till grundavdrag vid

 taxering till statlig inkomstskatt, med

 vissa undantag, slopas vid 1995 och 1996

 års taxeringar.

 Förslagen rörande inkomst av tjänst

 innebär bl.a. att nuvarande regler för

 resor mellan bostad och arbetsplats i

 allt väsentligt behålls oförändrade men

 att avdragsrätt införs för väg-, bro-

 eller färjeavgifter som den

 skattskyldige haft vid sådana resor.

 Avdrag för bilkostnader för resa mellan

 bostad och arbetsplats föreslås bli 13 kr

 per mil även för inkomståret 1994.

 Reglerna om kostnadsersättningar

 föreslås ändrade i flera avseenden.

 Kostnader för resor i Sverige i samband

 med tillträdande eller från-trädande av

 anställning eller uppdrag skall vara

 avdragsgilla vid in-komsttaxeringen och

 ersättning för sådana kostnader skall

 inte ingå i underlaget vid beräkning av

 preliminär skatt.

 En undantagsregel införs för

 reservofficerare som innebär att de skall

 anses ha sitt tjänsteställe i bostaden.

 Förmån av fri resa i Sverige till eller

 från anställningsintervju eller

 kostnadsersättning för sådan resa skall

 vara skattefri.

 Ersättning från arbetsgivare * eller av

 allmänna medel * för flyttnings-kostnad

 skall även i fortsättningen vara

 skattefri om vissa förutsättningar är

 uppfyllda. Begreppet flyttningskostnad

 definieras i lagtext.

 1

 Reglerna om utlandstraktamenten ändras.

 Enligt förslaget skall scha-blonbeloppen

 avseende avdrag för ökade

 levnadskostnader vid tjänsteresa

 bestämmas så att de motsvarar den normala

 ökningen av levnadskost-naden och inte

 som nu den största normala ökningen av

 levnadskost-naden. Detta normalbelopp

 skall avse kostnadsökningen för frukost,

 för lunch och middag bestående av en rätt

 på restaurang av normal standard samt

 småutgifter under varje hel dag som

 tagits i anspråk för resan. Det ges dock

 möjlighet att bestämma ett normalbelopp

 som avser kostnadsökning för måltider på

 restaurang av bättre standard om

 särskilda skäl föreligger. Liksom vid

 inrikesförrättning föreslås att de

 schabloniserade avdragen reduceras när

 traktamente utgått vid tjänsteresa på en

 och samma ort under längre tid än tre

 månader i följd.

 För år 1994 skall enligt förslaget

 normalbeloppen bestämmas enligt

 övergångsbestämmelser som innebär att

 storleken av helt normalbelopp skall

 motsvara 70 % av det belopp som kan anses

 motsvara största nor-mala ökning i

 levnadskostnaden för en dag i resp.

 förrättningsland.

 Den s.k. dispensregeln i uppbördslagen

 som tillämpas om ersättning för ökade

 levnadskostnader utgått vid tjänsteresa

 som pågått längre tid än tre månader

 slopas. Beslut av skattemyndighet skall

 dock krävas om ersätt-ning för ökade

 levnadskostnader vid tjänsteresa utgår

 för längre tid än två år på en och samma

 ort.

 Värdet av förmån av bostad som är

 belägen i Sverige och som inte är

 semesterbostad skall vid

 preliminärskatteberäkningen beräknas per

 kvadratmeter bostadsyta och inte som för

 närvarande per rum.

 Skattefrihet för en resa per år införs

 för den som har anställning eller

 särskilt uppdrag inom rese- eller

 trafikbranschen. Reseförmån föreslås

 vidare kunna värderas efter schablon vid

 beräkning av preliminärskatt och

 arbetsgivaravgifter.

 Vissa förändringar föreslås beträffande

 reglerna om beskattning av bilförmån.

 Bilförmånens värde föreslås beräknas med

 utgångspunkt från nybilspriset för

 årsmodellen för bilar som är högst fem år

 gamla. Är förmånsbilen sex år eller äldre

 skall värdet beräknas på 70 % av det

 genomsnittliga nybilspriset för de

 vanligast förekommande företagsägda

 bilarna.

 Det s.k. fribeloppet på 20 000 kr

 avseende extrautrustning föreslås slopat.

 Det fasta beloppet vid beräkning av

 förmånsvärdet sänks från 0,8 till 0,7

 basbelopp. De övre och undre gränserna

 för förmånsvärdet sänks från 42 till 40 %

 resp. från 35 till 32 %.

 Det föreslås särskilda

 jämkningsmöjligheter för personbilar som

 har karaktär av arbetsredskap och när

 körningen i tjänsten är omfattande. Om

 bilen endast använts i ringa omfattning *

 vid endast ett fåtal tillfällen per år

 och med en sammanlagd körsträcka på högst

 100 mil * föreslås bilförmånen bli

 skattefri.

 Vidare föreslås att vid beräkning av

 särskilt grundavdrag för folkpensionärer

 skall med folkpension jämställas

 motsvarande utländska pen-sionsförmåner.

 Slutligen föreslås att skattefrihet

 enligt den s.k. ettårs-regeln i punkt 3

 av anvisningarna till 54 §

 kommunalskattelagen skall

 2

 medges offentliganställd när fråga är om

 statlig eller kommunal tjänsteexport.

 Ändringarna föreslås träda i kraft den 1

 januari 1994 och tillämpas huvudsakligen

 första gången vid 1995 års taxering.

 3

 Innehållsförteckning

 1 Förslag till riksdagsbeslut 6

 2 Lagtext 7

 2.1 Förslag till lag om ändring i

 kommunalskattelagen (1928:370) 7

 2.2 Förslag till lag om ändring i

 uppbördslagen (1953:272) 25

 2.3 Förslag till lag om ändring i lagen

 (1990:325) om själv-

 deklaration och kontrolluppgifter 30

 2.4 Förslag till lag om ändring i lagen

 (1984:668) om upp-

 börd av socialavgifter från

 arbetsgivare 32

 2.5 Förslag till lag om avdrag för

 kostnader för bilresor till

 och från arbetsplatsen vid 1995 års

 taxering 34

 2.6 Förslag till lag om beräkning av

 beskattningsbar förvärvs-

 inkomst vid taxering till statlig

 inkomstskatt och statlig

 inkomstskatt på förvärvsinkomster vid

 1995 och 1996 års

 taxeringar 35

 2.7 Förslag till lag om ändring i lagen

 (1959:551) om beräk-

 ning av pensionsgrundande inkomst

 enligt lagen (1962:381)

 om allmän försäkring 36

 2.8 Förslag till lag om ändring i lagen

 (1958:295) om sjömans-

 skatt 37

 3 Ärendet och dess beredning 38

 4 Förändringar i inkomstslaget tjänst

 39

 4.1 Allmänna synpunkter 39

 4.2 Resor mellan bostad och arbetsplats

 41

 4.3 Bilkostnader i tjänsten 44

 4.4 Vissa kostnadsersättningar och

 förmåner 46

 4.4.1 Kostnadsersättning

 för vissa resor 46

 4.4.2 Flyttningskostnad

 m.m. 49

 4.4.3

 Omkostnadsersättning till dagbarnvårdare,

 ersätt-

 ning till försökspersoner m.fl.

 samt beskattnings-

 frågor rörande medföljande

 make/maka vid tjänsteresa 52

 4.5 Utlandstraktamenten 54

 4.5.1 Bakgrund och gällande rätt 54

 4.5.2 Överväganden och förslag 56

 4.6 Övriga traktamentsfrågor 60

 4.7 Bostadsförmån 65

 4.8 Reseförmåner 68

 4.9 Personalvårdsförmåner och

 beloppsgränser 75

 4.10 Tidpunkten för beskattning av

 naturaförmån 81

 4.11 Beskattning av bilförmån 83

 4.11.1 Bakgrund 83

 4.11.2 Beräkning av förmånsvärdet 85

 4.11.3 Nybilspriset 87

 4.11.4 Extrautrustning 89

 4.11.5 Åtgärder för att uppnå

 ekonomisk neutralitet 91

 4.11.6 Bilen som arbetsredskap 92

 4.11.7 Ringa användning 93

 4.12 Ikraftträdande 94

 5 Slopat statligt grundavdrag 95

 6 Övriga frågor 96

 6.1 Särskilt grundavdrag för pensionärer

 med utländsk pension 96

 6.2 Skattefrihet vid statlig och

 kommunal tjänsteexport 99

 7 Ekonomiska effekter för den

 offenligt sektorn 100

 8 Specialmotivering 101

 8.1 Kommunalskattelagen (1928:370) 101

 8.2 Uppbördslagen (1953:272) 108

 8.3 Lagen (1990:325) om självdeklaration

 och

 kontrolluppgifter 110

 8.4 Lagen (1984:668) om uppbörd av

 socialavgifter från

 arbetsgivare 111

 8.5 Lagen om avdrag för kostnader för

 bilresor till och

 från arbetsplatsen vid 1995 års

 taxering 111

 8.6 Lagen om beräkning av

 beskattningsbar förvärvsinkomst

 vid taxering till statlig

 inkomstskatt och statlig

 inkomstskatt på förvärvsinkomster vid

 1995 och 1996

 års taxeringar 111

 8.7 Lagen (1959:551) om beräkning av

 pensionsgrundande

 inkomst enligt lagen (1962:381) om

 allmän försäkring 111

 8.8 Lagen (1958:295) om sjömansskatt 112

 Bilaga 1Förteckning över remissinstanser,

 (SOU 1993:44) 113

 Bilaga 2Förteckning över remissinstanser,

 (Ds 1993:53) 114

 Bilaga 3Lagrådsremissens lagförslag 115

 Bilaga 4Lagrådets yttrande 139

 Utdrag ur protokoll vid

 regeringssammanträde

 den 28 oktober 1993 146

 4

 1 Förslag till riksdagsbeslut

 Regeringen föreslår att riksdagen

 antar regeringens förslag till

 1. lag om ändring i kommunalskattelagen

 (1928:370),

 2. lag om ändring i uppbördslagen

 (1953:272),

 3. lag om ändring i lagen (1990:325) om

 självdeklaration och kontrolluppgifter,

 4. lag om ändring i lagen (1984:668) om

 uppbörd av socialavgifter från

 arbetsgivare,

 5.lag om avdrag för kostnader för

 bilresor till och från arbetsplatsen vid

 1995 års taxering,

 6. lag om beräkning av beskattningsbar

 förvärvsinkomst vid taxering till statlig

 inkomstskatt och statlig inkomstskatt på

 förvärvsinkomster vid 1995 och 1996 års

 taxeringar,

 7. lag om ändring i lagen (1959:551) om

 beräkning av pensionsgrundande inkomst

 enligt lagen (1962:381) om allmän

 försäkring,

 8. lag om ändring i lagen (1958:295) om

 sjömansskatt.

 5

 2 Lagtext

 Regeringen har följande förslag till

 lagtext.

 2.1 Förslag till

 Lag om ändring i kommunalskattelagen

 (1928:370)

 Härigenom föreskrivs att 19 §, 32 § 3

 e, 3 f och 4 mom., 42 §, punkterna 3 och

 3 b av anvisningarna till 32 §, punkterna

 3, 3 a och 4 av anvisningarna till 33 §,

 punkterna 2 och 4 av anvisningarna till

 42 §, punkt 1 av anvisningarna till 48 §

 och punkt 3 av anvisningarna till 54 §

 kommunalskattelagen (1928:370) skall ha

 följande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 19 §1

 Till skattepliktig inkomst enligt denna

 lag räknas icke:

 vad som vid bodelning tillfallit make

 eller sambo eller vad som förvärvats

 genom arv, testamente, fördel av oskift

 bo eller gåva;

 vinst i svenskt lotteri eller vinst vid

 vinstdragning på här i riket utfärdade

 premieobligationer och ej heller sådan

 vinst i utländskt lotteri eller vid

 vinstdragning på utländska premie-

 obligationer, som uppgår till högst 100

 kronor;

 ersättning, som på grund av försäkring

 jämlikt lagen (1962:381) om allmän

 försäkring, lagen (1954:243) om

 yrkesskadeförsäkring eller lagen

 (1976:380) om arbetsskadeförsäkring

 tillfallit den försäkrade, om icke

 ersättningen grundas på förvärvsinkomst

 eller utgör föräldrapenning, så ock sådan

 ersättning enligt annan lag eller

 särskild författning, som utgått

 annorledes än på grund av sjukförsäkring,

 som nyss sagts, till någon vid sjukdom

 eller olycksfall i arbete eller under

 militärtjänstgöring eller i fall som

 avses i lagen (1977:265) om statligt

 personskadeskydd eller lagen (1977:267)

 om krigsskadeersättning till sjömän om

 icke ersättningen grundas på förvärvs-

 inkomst, ävensom ersättning, vilken vid

 sjukdom eller olycksfall tillfallit någon

 på grund av annan försäkring, som icke

 tagits i samband med tjänst, dock att

 till skattepliktig inkomst räknas er-

 sättning i form av pension eller i form

 av livränta i den mån livräntan är

 skattepliktig enligt 32 § 1 eller 2 mom.,

 så ock ersättning som utgår på grund av

 trafikförsäkring eller annan

 ansvarighetsförsäkring eller på grund av

 skadeståndsförsäkring och avser förlorad

 inkomst av skattepliktig natur;

 belopp, som till följd av för-

 säkringsfall eller återköp av för-

 säkringen utgått på grund av

 kapitalförsäkring, samt belopp som

 arbetsgivare utan att försäkring har

 tecknats för anställdas räkning betalar

 ut och som motsvarar ersättning på grund

 av grupplivförsäkring, i den mån beloppet

 inte väsentligt överstiger vad som utgår

 för befattningshavare i statens tjänst;

 försäkringsersättning eller annan

 ersättning för skada på egendom, dock att

 skatteplikt föreligger dels i den mån

 ersättningen avser annan byggnad än

 privatbostad eller markanläggning, dels i

 den mån köpeskilling, som skulle ha

 influtit om den försäkrade eller skadade

 egendomen i stället hade sålts, hade

 varit att hänföra till intäkt av

 näringsverksamhet och dels i den mån

 ersättningen eljest motsvarar

 skattepliktig intäkt av eller avdragsgill

 omkostnad för näringsverksamhet;

 vinstandel, återbäring eller pre-

 mieåterbetalning, som utgått på grund av

 annan personförsäkring än

 pensionsförsäkring eller sådan sjuk-

 eller olycksfallsförsäkring som tagits i

 samband med tjänst, samt vinstandel, som

 utgått på grund av skadeförsäkring, för

 vilken rätt till avdrag för premie icke

 förelegat;

 ersättning jämlikt lagen (1956:293) om

 ersättning åt smittbärare om icke

 ersättningen grundas på förvärvsinkomst;

 periodiskt understöd eller därmed

 jämförlig periodisk intäkt, som icke

 utgör vederlag vid avyttring av egendom,

 i den mån givaren enligt 20 § eller punkt

 5 av anvisningarna till 46 § icke är

 berättigad till avdrag för utgivet

 belopp;

 stipendier för mottagarens utbildning;

 stipendium som är avsett för andra

 ändamål och som inte utgår periodiskt och

 inte utgör ersättning för arbete som har

 utförts eller skall utföras för

 utgivarens räkning;

 studiestöd enligt 3 eller 4 kap.

 studiestödslagen (1973:349), internat-

 bidrag, studielån och

 resekostnadsersättning enligt 6 och 7

 kap. samma lag samt sådant särskilt

 bidrag vilket enligt av regeringen eller

 statlig myndighet meddelade bestämmelser

 utgår till deltagare i arbetsmark-

 nadsutbildning samt med dem i fråga om

 sådant bidrag likställda, och äger i

 följd härav de bidragsberättigade icke

 göra avdrag för kostnader som avsetts

 skola bestridas med bidrag av förevarande

 slag;

 introduktionsersättning enligt lagen

 (1992:1068) om introduktionsersättning

 för flyktingar och vissa andra

 utlänningar;

 allmänt barnbidrag och förlängt

 barnbidrag, samt barnpension enligt lagen

 om allmän försäkring till den del

 pensionen för varje månad den avser inte

 överstiger en tolftedel av fyrtio procent

 eller, vid pension efter båda

 föräldrarna, åttio procent, av

 basbeloppet den månad pensionen avser

 samt sådan i 17 kap. 2 § lagen (1962:381)

 om allmän försäkring angiven livränta i

 form av efterlevandelivränta till barn

 enligt lagen (1954:243) om

 yrkesskadeförsäkring eller enligt annan i

 nämnda lagrum angiven författning till

 den del livräntan föranlett minskning av

 sådan del av barnpension som inte är

 skattepliktig;

 lön eller annan gottgörelse, för vilken

 skall erläggas skatt enligt lagen

 (1958:295) om sjömansskatt;

 kontantunderstöd, som utgives av

 arbetslöshetsnämnd med bidrag av

 statsmedel;

 handikappersättning enligt 9 kap. 2 och

 3 §§ lagen om allmän försäkring, sådan

 del av vårdbidrag enligt 9 kap. 4 och 4 a

 §§ samma lag som utgör ersättning för

 merkostnader, ersättning för merutgifter

 för resor enligt 3 kap. 7 a § samma lag,

 särskilt pensionstillägg enligt lagen

 (1990:773) om särskilt pensionstillägg

 till folkpension för långvarig vård av

 ett sjukt eller handikappat barn samt

 hemsjukvårdsbidrag och hemvårdsbidrag,

 som utges av kommunala eller lands-

 tingskommunala medel till den

 vårdbehövande;

 kommunalt bostadstillägg enligt lagen

 (1962:392) om hustrutillägg och kommunalt

 bostadstillägg till folkpension;

 kommunalt bostadstillägg till

 handikappade;

 bostadsbidrag som avses i lagen

 (1988:786) om bostadsbidrag;

 bidrag enligt lagen (1988:1463) om

 bidrag vid adoption av utländska barn;

 bidrag enligt lagen (1992:148) om

 särskilt bidrag till ensamstående med

 barn;

 ersättning som fastställts av allmän

 domstol eller utgått av allmänna medel

 till den som * utan att det skett

 yrkesmässigt * inställt sig inför domstol

 eller annan myndighet, om ersättningen

 avser reseersättning, traktamente eller

 ersättning för tidsspillan;

 förmån av fri resa

 till eller från

 anställningsintervju

 eller kost-

 nadsersättning för

 sådan resa till den

 del förmånen eller

 ersättningen avser

 resa inom riket

 och, såvitt gäller

 ersättningen, till

 den del den inte

 överstiger faktiska

 resekostnader och

 vid körning med

 egen bil inte

 överstiger det

 avdrag som medges

 för kostnader för

 resor med egen bil

 enligt den schablon

 som anges i punkt 4

 av anvisningarna

 till 33 §;

 hittelön samt ersättning till den som i

 särskilt fall räddat person eller egendom

 i fara eller bidragit till avslöjande

 eller gripande av person som begått

 brott;

 sedvanlig ersättning till den som

 lämnat organ, blod eller modersmjölk;

 tävlingsvinst som inte hänför sig till

 anställning eller uppdrag och som utgår i

 annan form än kontant eller därmed

 likställd ersättning, om vinsten avser

 minnesföremål eller värdet inte

 överstiger 0,03 basbelopp avrundat till

 närmaste hundratal kronor;

 sådan gottgörelse för utgift eller

 kostnad som arbetsgivare uppburit från

 personalstiftelse ur medel, för vilka

 avdrag icke medgivits vid taxering, vid

 första tillfälle dylika medel finnas i

 stiftelsen;

 gottgörelse som arbetsgivare uppburit

 från pensionsstiftelse, till den del

 stiftelsen ej ägt andra medel för att

 lämna gottgörelsen än sådana för vilka

 avdrag icke åtnjutits vid avsättning till

 stiftelsen;

 intäkter av försäljning av vilt växande

 bär och svampar samt kottar som den

 skattskyldige själv plockat till den del

 intäkterna under ett beskattningsår inte

 överstiger 5 000 kronor och inte kan

 hänföras till näringsverksamhet som utgör

 rörelse eller till lön eller liknande

 förmån;

 ränta enligt 61 § lagen (1941:416) om

 arvsskatt och gåvoskatt, 69 § 1 och 2

 mom., 69 a § tredje stycket eller 75 a §

 fjärde stycket uppbördslagen (1953:272),

 36 § 3 mom. lagen (1958:295) om

 sjömansskatt, 50 § lagen (1968:430) om

 mervärdeskatt, 22 § tullagen (1973:670),

 20 § lagen (1982:1006) om avdrags- och

 uppgiftsskyldighet beträffande vissa upp-

 dragsersättningar, 5 kap. 13 § lagen

 (1984:151) om punktskatter och

 prisregleringsavgifter, 40 § lagen

 (1984:404) om stämpelskatt vid in-

 skrivningsmyndigheter, 24 § lagen

 (1984:668) om uppbörd av socialavgifter

 från arbetsgivare eller 32 och 34 §§

 tullagen (1987:1065);

 ränta som enligt bestämmelserna i 3

 kap. 23 § 4 och 5 lagen (1990:325) om

 självdeklaration och kontrolluppgifter

 inte redovisas i kontrolluppgift om sådan

 ränta för den skattskyldige under ett

 beskattningsår sammanlagt inte uppgår

 till 500 kronor.

 Beträffande ersättning som utfaller på

 grund av avtalsgruppsjukförsäkring gäller

 särskilda bestämmelser i 32 § 3 a mom.

 och punkt 12 av anvisningarna till 22 §.

 (Se vidare anvisningarna.)

 32 §

 3 e mom.2 Som 3 e mom. Som

 intäkt tas inte upp intäkt tas inte upp

 personal- per-

 vårdsförmåner. Här- sonalvårdsförmåner.

 med avses förmåner Härmed avses

 som inte är ett förmåner av mindre

 direkt vederlag för värde som inte är

 utfört arbete utan en direkt ersätt-

 avser enklare åt- ning för utfört

 gärder av mindre arbete utan avser

 värde vilka syftar enklare åtgärder

 till att skapa vilka syftar till

 trivsel i arbetet att skapa trivsel i

 eller liknande eller arbetet eller

 utgår på grund av liknande eller

 sedvänja inom det utgår på grund av

 yrke eller den sedvänja inom det

 verksamhet som det yrke eller den

 är fråga om. verksamhet som det

 Som per- är fråga om.

 sonalvårdsförmån Som per-

 räknas dock inte sonalvårdsförmån

 räknas dock inte

 1. förmåner som den 1. rabatter,

 anställde får byta 2. förmåner som

 ut mot kontant den anställde får

 ersättning, byta ut mot kontant

 2. förmåner som ersättning,

 inte riktar sig till 3. förmåner som

 hela personalen samt inte riktar sig

 3. andra förmåner till hela

 som den anställde personalen samt

 får åtnjuta utanför 4. andra förmåner

 arbetsgivarens som den anställde

 arbetsplatser mot får åtnjuta utanför

 betalning med kupong arbetsgivarens

 eller annat arbetsplatser mot

 motsvarande betal- betalning med

 ningssystem. kupong eller annat

 3 f mom.3 Även om motsvarande

 det inte följer av 3 betalningssystem.

 d eller 3 e mom. tas 3 f mom. Som

 som intäkt inte upp intäkt tas inte upp

 sådan rabatt eller sedvanliga rabatter

 liknande förmån som vid inköp av varor

 transportföretag och tjänster som

 enligt ingår i

 internationellt arbetsgivarens

 vedertagen praxis ordinarie utbud

 utger för visad eller i annat

 kundtrohet vid företags ordinarie

 utrikes flygresor utbud om företaget

 och som slutligt är närstående

 tillfaller en ar- arbetsgivarens

 betstagare eller företag och varorna

 uppdragstagare på eller tjänsterna

 grund av hans har ett nära sam-

 egenskap av resenär. band med arbets-

 givarens verksam-

 het. Vad som sagts

 nu gäller dock inte

 om rabatten är en

 direkt ersättning

 för utfört arbete

 eller utgår på sätt

 som anges i 32 § 3

 e mom. andra

 stycket 2-4. Även

 om det inte följer

 av 3 d mom. tas som

 intäkt inte upp

 sådan rabatt eller

 liknande förmån som

 transportföretag

 enligt internatio-

 nellt vedertagen

 praxis utger för

 visad kundtrohet

 4 mom.4 Har vid utrikes flyg-

 skattskyldig på resor och som

 grund av byte av slutligt tillfaller

 verksamhetsort en arbetstagare

 flyttat till ny eller upp-

 bostadsort och fått dragstagare på

 särskild ersättning grund av hans

 av sin arbetsgivare egenskap av rese-

 eller av allmänna när. Har

 medel för skattskyldig på

 flyttningskostnaden, grund av

 skall ersättningen anställning eller

 tas upp som intäkt särskilt uppdrag

 endast till den del inom rese- eller

 ersättningen utgått trafikbranschen

 med väsentligt högre under

 belopp än som gäller beskattningsåret

 för be- åtnjutit förmån av

 fattningshavare i fria eller delvis

 statlig tjänst. fria resor, skall

 förmånen av en

 valfri resa tur och

 retur inte tas upp

 som intäkt.

 4 mom. Har

 skattskyldig på

 grund av byte av

 verksamhetsort

 flyttat till ny

 bostadsort och fått

 särskild ersättning

 av sin arbetsgivare

 eller av allmänna

 medel för

 flyttningskostnaden

 skall ersättningen

 inte tas upp som

 intäkt om inte

 annat följer av

 andra stycket. Som

 flyttningskostnad

 räknas kostnader

 för emballering,

 packning, transport

 och uppackning av

 den skattskyldiges

 och hans familjs

 bo-hag och övrigt

 lösöre och tran-

 sport av den

 skattskyldige och

 hans familj från

 den gamla till den

 nya bostadsorten

 samt liknande

 kostnader för

 flyttningen. Andra

 kostnader i samband

 med flyttningen

 såsom kostnader för

 resor till och från

 arbetsplatsen, hem-

 resor, dub-bel

 bosättning eller

 förlust vid för-

 säljning av bostad

 eller annan egendom

 räknas inte som

 flyttnings-kostnad.

 Omfattar

 ersättning för

 flyttningskostnad

 även ersättning för

 körning med egen bil

 skall sistnämnda

 ersättning tas upp

 som intäkt till den

 del den överstiger

 det avdrag som

 medges för kostnader

 för resor med egen

 bil enligt den

 schablon som anges i

 punkt 4 av anvis-

 ningarna till 33 §.

 42 §5

 Värdet av Värdet av förmån

 bostadsförmån skall av bostad som är

 beräknas med ledning belägen här i riket

 av i orten gällande och som inte

 hyrespris eller, om används som semes-

 tillfälle till sådan terbostad skall be-

 jämförelse saknas, räknas med ledning

 efter annan lämplig av i orten gällande

 grund. hyrespris eller, om

 tillfälle till

 sådan jämförelse

 saknas, efter annan

 lämplig grund.

 Värdet av produkter, varor eller andra

 förmåner, som ingår i lön eller annan

 inkomst, beräknas till marknadsvärdet.

 Bilförmån och kostförmån värderas

 enligt särskilda grunder som anges i

 anvisningarna. (Se vidare anvisningarna.)

 Anvisningar

 till 32 §

 3.6 Såsom intäkt av 3. Såsom intäkt av

 tjänst skall tjänst skall

 upptagas, bland upptas, bland

 annat, hyresvärdet annat, hyresvärdet

 av bostad, som kan av bostad, som kan

 vara åt den vara åt den an-

 anställde upplåten. ställde upplåten.

 För den, som är För den, som är

 anställd och såsom anställd och såsom

 löneförmån åtnjuter löneförmån åtnjuter

 bostad, skall alltså bostad, skall

 värdet av denna alltså värdet av

 bostadsförmån denna bostadsförmån

 medräknas vid löne- medräknas vid

 förmånernas löneförmånernas

 uppskattning. Såsom uppskattning. Såsom

 intäkt skall även intäkt skall även

 upptagas exempelvis upptas exempelvis

 värdet av fri kost värdet av fri kost

 och fria resor och fria resor samt

 ävensom skatter, skatter, för-

 försäkringar o.d., säkringar o.d., som

 som arbetsgivaren arbetsgivaren

 betalat för den betalat för den

 anställdes räkning anställdes räkning

 eller som den anstä- eller som den

 llde annars anställde annars

 tillhandahållits på åtnjutit på grund

 grund av an- av anställningen.

 ställningen. Skatteplikt före-

 Skatteplikt före- ligger dock inte

 ligger dock inte för för värdet av fri

 värdet av fri kost kost som åtnjuts på

 som åtnjuts på all- allmänna transport-

 männa transportmedel medel vid tjäns-

 vid tjänsteresa teresa eller för

 eller för värdet av värdet av fri

 fri frukost som frukost som åtnjuts

 åtnjuts på hotell på hotell eller

 eller liknande liknande inrättning

 inrättning i samband i samband med över-

 med övernattning där nattning där under

 under tjänsteresa, tjänsteresa, allt

 allt under förut- under förutsättning

 sättning att kosten att kosten obli-

 obligatoriskt ingår gatoriskt ingår i

 i priset för priset för tran-

 transporten eller sporten eller

 övernattningen i övernattningen i

 fråga. Värdet av fri fråga. Värdet av

 kost som åtnjuts vid fri kost som

 representation utgör åtnjuts vid repre-

 inte heller sentation utgör

 skattepliktig inte heller skatte-

 intäkt. Såvitt avser pliktig intäkt.

 intern represen- Såvitt avser intern

 tation gäller detta representation

 endast om samman- gäller detta endast

 komsten är om sammankomsten är

 tillfällig och av tillfällig och av

 kort varaktighet. kort varaktighet.

 Arbetsgivares Arbetsgivares kost-

 kostnader för nader för tryggande

 tryggande av arbets- av arbetstagares

 tagares pension pension genom av-

 genom avsättning sättning eller pen-

 eller pen- sionsförsäkring

 sionsförsäkring utgör inte

 utgör inte skattepliktig

 skattepliktig intäkt intäkt för den an-

 för den anställde. ställde. Förmån av

 Förmån av fri fri försäkring

 försäkring avseende avseende reseskydd

 reseskydd under under tjänsteresa

 tjänsteresa är inte är inte heller

 heller skattepliktig.

 skattepliktig.

 Angående värdesättningen å

 bostadsförmån och andra naturaförmåner,

 som kunna ingå i avlöningen, meddelas be-

 stämmelser i 42 § och därtill hörande

 anvisningar. Är tjänstebostad med hänsyn

 till vederbörande tjänsteinnehavare i

 tjänsten åliggande representa-

 tionsskyldighet större än som skäligen

 kan anses erforderligt för en person i

 motsvarande ställning men utan särskild,

 med tjänsten förenad representations-

 skyldighet, skall såsom värde å

 bostadsförmånen upptagas allenast vad som

 kan anses motsvara en bostad av

 sistnämnda beskaffenhet. Motsvarande

 gäller, därest tjänstebostad av annan

 anledning är större än som kan anses

 erforderligt för tjänsteinnehavarens och

 hans familjs behov. Har tjänsteinnehavare

 fått utgiva ersättning för bostadsförmån,

 skall givetvis bostadens uppskattade

 värde därmed minskas.

 3 b.7 Som exempel på personal-

 vårdsförmåner enligt 32 § 3 e mom. första

 stycket kan följande nämnas:

 förfriskningar och annan enklare

 förtäring i samband med arbetet som inte

 kan anses som måltid,

 sedvanliga rabatter

 vid inköp av varor

 och tjänster som

 ingår i

 ar-betsgivarens

 ordinarie utbud

 eller i ett annat

 företags ordinarie

 utbud om företaget

 är närstående

 arbets-givarens

 företag och varorna

 eller tjänsterna har

 ett nära samband med

 arbetsgivarens verk-

 samhet,

 möjlighet till enklare slag av motion

 och annan friskvård om

 den utövas inom en anläggning som

 regelbundet disponeras av arbetsgivaren

 eller en till arbetsgivaren anknuten

 personalstiftelse,

 den utövas enligt abonnemang som

 tecknats av arbetsgivaren och betalas

 direkt av denne till anläggningens

 innehavare,

 den är av kollektiv natur eller

 den i andra fall i ringa omfattning

 utövas av den anställde.

 till 33 §

 3.8 Har skattskyldig i sitt arbete

 företagit resor som varit förenade med

 övernattning utom den vanliga

 verksamhetsorten, äger han rätt till

 avdrag för den ökning i levnadskostnaden,

 som han har haft på grund av att han

 vistats utom sin vanliga verksamhetsort.

 Den vanliga Den vanliga

 verksamhetsorten verksamhetsorten

 utgörs av ett område utgörs av ett

 inom ett avstånd av område inom ett

 50 kilometer från avstånd av 50

 den skattskyldiges kilometer från den

 tjänsteställe. Med skattskyldiges

 vanlig tjänsteställe. Med

 verksamhetsort vanlig

 likställs ett område verksamhetsort

 inom ett avstånd av likställs ett

 50 kilometer från område inom ett

 den skattskyldiges avstånd av 50

 bostad. kilometer från den

 Tjänsteställe är den skattskyldiges

 plats där en bostad.

 arbetstagare fullgör Tjänsteställe är

 huvuddelen av sitt den plats där en

 arbete. Om detta arbetstagare

 sker under fullgör huvuddelen

 förflyttning eller av sitt arbete. Om

 på arbetsplatser som detta sker under

 hela tiden växlar, förflyttning eller

 anses som tjänste- på arbetsplatser

 ställe i regel den som hela tiden

 plats där arbets- växlar, anses som

 tagaren fullgör en tjänsteställe i

 del av sitt arbete, regel den plats där

 såsom att hämta och arbetstagaren

 lämna arbetsmaterial fullgör en del av

 eller utföra förbe- sitt arbete, såsom

 redande och av- att hämta och lämna

 slutande arbetsupp- arbetsmaterial

 gifter. Om arbete på eller utföra förbe-

 varje arbetsplats redande och av-

 pågår begränsad tid slutande arbetsupp-

 enligt de villkor gifter. Om arbete

 som gäller för vissa på varje arbets-

 arbetstagare inom plats pågår

 byggnads- och begränsad tid

 anläggningsbranschen enligt de villkor

 eller därmed som gäller för

 jämförliga branscher vissa arbetstagare

 skall den inom byggnads- och

 skattskyldiges anläggningsbran-

 bostad anses som schen eller därmed

 tjänsteställe. jämförliga

 branscher skall den

 skattskyldiges

 bostad anses som

 tjänsteställe. För

 reservofficerare

 skall bostaden

 an-ses som

 tjänsteställe.

 Kostnadsökning enligt första stycket

 kan avse utlägg för logi, merkostnad för

 måltider samt diverse småutgifter.

 Har arbetsgivare Detta avdrag får

 för förrättning inom dock inte överstiga

 riket utgivit ett halvt maximibe-

 ersättning för att lopp per natt.

 täcka

 kostnadsökningen för

 målti-der och

 småutgifter (dagtr-

 aktamente), och

 visar den skattskyl-

 dige inte större ök-

 ning, medges avdrag

 med belopp motsva-

 rande den uppburna

 ersättningen, dock När arbete utom

 högst med ett belopp den vanliga

 per dag som verksamhetsorten

 motsvarar 0,5 pro- varit förlagt till

 cent av det för en och samma ort

 beskattningsåret inom riket under

 gällande basbeloppet längre tid än tre

 enligt 1 kap. 6 § månader i en följd

 lagen (1962:381) om bedöms rätten till

 allmän försäkring avdrag och beräknas

 avrundat till detta enligt

 närmaste tiotal bestämmelserna i

 kronor (helt punkt 3 a. En

 maximibelopp). Detta löpande förrättning

 maximibelopp avser anses bruten endast

 kostnadsökning för av uppehåll som

 måltider och små- beror på att

 utgifter under varje arbetet förläggs

 hel dag som har till annan ort

 tagits i anspråk för under minst fyra

 resan. Som hel dag veckor.

 anses även avresedag Har skattskyldig

 om resan har på- som har rätt till

 börjats före kl. avdrag för ökade

 12.00 och hem- levnadskostnader

 komstdag om resan enligt denna punkt

 har avslutats efter tillhandahållits

 kl. 19.00. Om resan kostförmån skall

 har påbörjats senare avdraget reduceras

 eller avslutats med hänsyn härtill,

 tidigare skall såvida inte

 avdraget bestämmas förmånen avser fri

 till högst ett halvt kost som till-

 maximibelopp. handahållits på

 allmänna transport-

 medel vid

 tjänsteresa och som

 inte utgör

 skattepliktig

 intäkt.

 Kostnadsökning

 under förrättning

 som varit förenad

 med övernattning på

 utrikes ort, får

 beräknas för varje

 förrättning för

 sig. Avdraget skall

 även här, om den

 skattskyldige inte

 visar större ök-

 ning, anses ha

 uppgått till belopp

 som motsvarar den

 kostnadsersättning

 som arbetsgivaren

 givit ut, dock

 högst med belopp

 som kan anses

 motsvara största

 normala ökning i

 levnadskostnaden

 under ett dygn för

 respektive förrätt-

 ningsland.

 Om den

 skattskyldige inte

 fått ersättning från

 arbetsgivaren för

 att täcka

 kostnadsökning för

 måltider och

 småutgifter men gör

 sannolikt att han

 haft sådana merk-

 ostnader medges

 avdrag enligt

 schablon med ett

 halvt maximibelopp

 per dag.

 Vill skattskyldig

 visa att kost-

 nadsökningen i en

 och samma

 anställning varit

 större än avdrag som

 beräknats i enlighet

 med vad nu sagts,

 skall utredningen

 avse hans samtliga

 förrättningar inom

 riket i nämnda

 anställning under

 beskattningsåret.

 Avdrag för kostnad

 för logi vid

 förrättning inom

 riket medges med

 belopp motsvarande

 den faktiska

 utgiften. Kan den

 skattskyldige inte

 visa logikostnaden

 medges avdrag med

 belopp motsvarande

 ersättning som upp-

 burits från

 arbetsgivaren

 (nattraktamente).

 Har arbetsgivare sannolikt att han

 för förrättning inom haft sådana

 riket utgivit merkostnader medges

 ersättning för att avdrag vid

 täcka förrättning inom

 kostnadsökningen för riket enligt scha-

 målti-der och blon med ett halvt

 småutgifter maximibelopp och

 (dagtraktamente) och vid förrättning

 visar den skattskyl- utom riket enligt

 dige inte större schablon med ett

 kostnadsökning, med- halvt normalbelopp

 ges avdrag med per dag.

 belopp motsvarande

 den uppburna ersätt-

 ningen, dock för

 varje hel dag som

 tagits i anspråk för

 resan högst med ett

 belopp som motsvarar

 0,5 procent av det

 för beskattningsåret Avdrag för kostnad

 gällande basbeloppet för logi medges med

 enligt 1 kap. 6 § belopp motsvarande

 lagen (1962:381) om den faktiska

 allmän försäkring utgiften. Kan den

 avrundat till skatt-skyldige inte

 närmaste tiotal visa logikostnaden

 kronor (helt medges avdrag med

 maximibelopp) och belopp motsvarande

 för varje halv dag ersättning som upp-

 högst med ett halvt burits från

 maximibelopp. arbetsgivaren

 (nattraktamente).

 Detta avdrag får

 dock inte överstiga

 vid förrättning

 inom riket ett

 halvt maximibelopp

 och vid förrättning

 utom riket ett

 Har arbetsgivare halvt normalbelopp

 för förrättning utom per natt.

 riket utgivit Har skattskyldig

 dagtraktamente, och som har rätt till

 visar den avdrag för ökade

 skattskyldige inte levnadskostnader

 större enligt denna punkt

 kostnadsökning, tillhandahållits

 medges av-drag med kostförmån skall

 belopp motsvarande avdraget reduceras

 den uppburna med hänsyn härtill,

 ersättningen, dock såvida inte

 för varje hel dag förmånen avser fri

 som tagits i anspråk kost som till-

 för resan högst med handahållits på

 belopp som kan anses allmänna transport-

 motsvara den normala medel vid

 ökningen i tjänsteresa och som

 levnadskostnaderna inte utgör

 under en dag i skattepliktig

 respektive förrätt- intäkt.

 ningsland (helt När arbete utom

 normalbelopp) och den vanliga

 för varje halv dag verksamhetsorten

 högst med ett halvt varit förlagt till

 normalbelopp. Helt en och samma ort

 normalbelopp avser under längre tid än

 kostnadsökning för tre månader i en

 frukost, för lunch följd bedöms rätten

 och middag bestående till avdrag och

 av en rätt på res- beräknas detta

 taurang av normal enligt bestämmel-

 standard samt för serna i punkt 3 a.

 småutgifter under En löpande

 varje hel dag som förrättning anses

 har tagits i anspråk bruten endast av

 för resan. Före- uppehåll som beror

 ligger särskilda på att arbetet

 skäl får normal- förläggs till annan

 beloppet avse ort under minst

 kostnadsökning för fyra veckor.

 måltider på

 restaurang av bättre

 standard. Uppehåller

 sig den anställde

 under tjänsteresa

 samma dag i mer än

 ett land bestäms det

 högsta beloppet för

 avdrag med hänsyn

 till det land där

 han har uppehållit

 sig den längsta

 tiden av dagen

 (06.00 - 24.00).

 Som hel dag anses

 även avresedag om

 resan påbörjats före

 kl. 12.00 och hem-

 komstdag om resan

 avslutats efter kl.

 19.00. Som halv dag

 anses avresedag om

 resan påbörjats kl.

 12.00 eller senare

 och hemkomstdag om

 resan har avslutats

 kl. 19.00 eller

 tidigare.

 Vill skattskyldig

 visa att kost-

 nadsökningen under

 förrättning som

 varit förenad med

 övernattning inom

 riket i en och samma

 anställning varit

 större än avdrag som

 beräknats i enlighet

 med vad som sägs i

 fjärde stycket,

 skall utredningen

 avse hans samtliga

 förrättningar i

 nämnda anställning

 under beskattnings-

 året. Vill

 skattskyldig visa

 att kostnadsökningen

 under förrättning

 som varit förenad

 med övernattning på

 utrikes ort i en och

 samma anställning

 varit större än

 avdrag som beräknats

 enligt femte

 stycket, får kost-

 nadsökningen beräk-

 nas för varje för-

 rättning för sig.

 Om den

 skattskyldige inte

 fått ersättning från

 arbetsgivaren för

 att täcka kost-

 nadsökning för mål-

 tider och små-

 utgifter men gör

 3 a.9 En avdragsgill fördyring avseende

 ökade levnadskostnader kan inte anses

 föreligga enbart av den anledningen att

 den skattskyldige arbetar på annan ort än

 den där han har sin bostad. Avdrag medges

 dock i följande fall, nämligen om

 arbetet avser endast en kortare tid,

 arbetet visserligen inte kan betecknas

 som kortvarigt men ändå typiskt sett är

 tidsbegränsat till sin natur eller sådant

 att en fast anknytning till den tidigare

 bostadsorten krävs,

 arbetet skall bedrivas på flera olika

 platser eller

 det av annan anledning inte skäligen

 kan ifrågasättas att flyttning bör ske

 till arbetsorten.

 Oavsett vad som ovan sagts har en

 skattskyldig, som på grund av sitt arbete

 flyttat till ny bostadsort, rätt till

 avdrag för ökade levnadskostnader om

 bostad för den skattskyldige, dennes

 make, sambo eller familj behållits på den

 tidigare bostadsorten och sådan dubbel

 bosättning är skälig på grund av

 makes eller sambos förvärvsverksamhet,

 svårighet att anskaffa fast bostad på

 verksamhetsorten eller

 annan särskild omständighet.

 Avdrag enligt denna punkt medges endast

 om övernattning på arbetsorten äger rum.

 Avdrag medges endast om avståndet

 mellan bostadsorten och arbetsorten är

 längre än 50 kilometer.

 Avdrag enligt första stycket medges

 under längst två år och i övrigt under

 längst tre år för gifta eller samboende

 par och under längst ett år för ensamstå-

 ende skattskyldiga. I den angivna tiden

 skall inräknas tid under vilken avdrag

 för samma förrättning medgetts enligt

 punkt 3. Avdrag medges dock för längre

 tid än som sagts nu, om anställningens

 natur eller andra särskilda skäl talar

 för det.

 Avdrag för kostnad Avdrag för kostnad

 för logi be-räknas för logi be-räknas

 till belopp till belopp

 motsvarande den motsvarande den

 faktiska utgiften. faktiska utgiften.

 För skattskyldiga För skattskyldiga

 som avses i punkt 3 som avses i punkt 3

 ovan medges dock ovan medges dock

 avdrag enligt be- avdrag enligt be-

 stämmelserna i punkt stämmelserna i

 3 sjunde stycket. punkt 3 nionde

 Ökningen i stycket. Ökningen i

 kostnaderna för kostnaderna för

 måltider och måltider och

 småutgifter på småutgifter på

 arbetsorten beräknas arbetsorten

 antingen enligt beräknas antingen

 utredning om den enligt utredning om

 faktiska den faktiska

 kostnadsökningens kostnadsökningens

 storlek eller storlek eller

 schablonmässigt. Den schablonmässigt.

 schablonmässiga Den schablonmässiga

 ökningen beräknas ökningen beräknas

 1. för 1. för

 skattskyldiga som skattskyldig som

 under de första tre under de första tre

 månaderna av borto- månaderna av borto-

 varon medgivits varon medgivits

 avdrag enligt punkt avdrag enligt punkt

 3 ovan och som 3 ovan och som

 alltjämt upp-bär alltjämt uppbär

 kostnadsersättning kostnadsersättning

 från arbetsgivaren från arbetsgivaren,

 till 70 procent av till per dag 70

 helt maximibelopp procent av helt

 per dag, maximibelopp när

 arbetsorten är

 belägen inom riket

 och 70 procent av

 2. för helt nomalbelopp

 skattskyldiga som när arbetsorten är

 medges avdrag enligt belägen utom riket,

 första stycket till 2. för

 ett halvt skattskyldig med

 maximibelopp per dag arbetsort belägen

 under de första tre inom riket som med-

 månaderna av borto- ges avdrag enligt

 varon och därefter första stycket

 samt i fall av till ett halvt

 dubbel bosättning maximibelopp per

 till 30 procent av dag under de första

 helt maximibelopp tre månaderna av

 per dag. bortovaron och till

 30 procent av helt

 maximibelopp för

 tid därefter,

 3. för

 skattskyldig med

 arbetsort belägen

 utom riket som

 medges av-drag

 enligt första

 stycket, till ett

 halvt normalbelopp

 per dag under de

 första tre

 månaderna av bor-

 tovaron och till 30

 procent av helt

 normalbelopp för

 tid därefter,

 4. för

 skattskyldig som

 medges avdrag

 enligt andra

 stycket, till ett

 belopp per dag som

 utgör 30 procent av

 maximibeloppet

 eller nor-

 malbeloppet.

 Har skattskyldig som har rätt till

 avdrag för ökade levnadskostnader enligt

 denna punkt tillhandahållits kostförmån

 skall avdraget reduceras med hänsyn

 härtill, såvida inte förmånen avser fri

 kost som tillhanda-hållits på allmänna

 transportmedel vid tjänsteresa och som

 inte utgör skattepliktig intäkt.

 4.10 Även för det fall, att skattskyl-

 dig enligt punkt 3 här ovan icke är

 berättigad till avdrag för ökade

 levnadskostnader, äger han dock rätt

 avdraga skälig kostnad för resor till och

 från arbetsplatsen, där denna varit

 belägen på sådant avstånd från hans

 bostad, att han behövt anlita och även

 anlitat särskilt fortskaffningsmedel.

 Om avståndet mellan den skattskyldiges

 bostad och arbetsplats uppgår till minst

 fem kilometer och det klart framgår att

 användandet av egen bil för resa till och

 från arbetsplatsen regelmässigt medför en

 tidsvinst på minst två timmar i

 jämförelse med allmänt

 kommunikationsmedel medges avdrag för

 kostnader för resa med egen bil. Sådant

 avdrag medges också om den skattskyldige

 använder bilen i tjänsten under minst 60

 dagar för år räknat för de dagar som

 bilen används i tjänsten. Om bilen

 används i tjänsten under minst 160 dagar

 för år räknat medges avdrag under alla de

 dagar som bilen används för resor mellan

 bostad och arbetsplats. Användning i

 tjänsten beaktas dock endast om den upp-

 går till minst 300 mil för år räknat.

 Avdraget skall bestämmas enligt schablon

 på grundval av genomsnittliga kostnader

 för mindre bil och med hänsyn till de

 kostnader, som är direkt beroende av körd

 vägsträcka (milbundna kostnader). Rege-

 ringen eller myndighet som regeringen be-

 stämmer fastställer för varje taxeringsår

 föreskrifter för beräkningen av avdrag i

 dessa fall.

 För skattskyldig som på grund av ålder,

 sjukdom eller handikapp är nödsakad att

 använda bil tillämpas inte bestämmelserna

 i andra stycket. Detsamma gäller

 skattskyldig som är tvungen att använda

 större bil på grund av skrymmande last.

 Skattskyldig som

 haft kostnader för

 resa inom riket i

 samband med

 tillträdande eller

 frånträdande av an-

 ställning eller

 uppdrag har rätt

 till skäligt avdrag

 för kostnaderna.

 Härvid gäller vad

 Den som är som sägs i punkt 3

 skattskyldig för b andra stycket.

 förmån av fri eller Har den

 delvis fri bil med- skattskyldige vid

 ges dock inte avdrag resorna haft kost-

 för kostnader för nader för väg-,

 resor som avses i bro-eller

 första stycket, om färjeavgift medges

 han har företagit avdrag för den fak-

 resorna med bil tiska kostnaden.

 under den tid Den som är

 förmånen åtnjutits. skattskyldig för

 förmån av fri eller

 delvis fri bil med-

 ges dock inte

 avdrag för andra

 kostnader än sådana

 som avses i femte

 stycket för resor

 som avses i första

 stycket, om han har

 företagit resorna

 med bil under den

 tid förmånen

 åtnjutits.

 till 42 §

 2.11 Värdet av 2. Värdet av

 bilförmån skall för bilförmån skall för

 helt år bestämmas helt år bestämmas

 till 0,8 basbelopp till 0,7 basbelopp

 med tillägg av 20 med tillägg av 20

 procent av procent av

 nybilspriset i nybilspriset för

 slutet av året före årsmodellen. Värdet

 beskattningsåret för får dock inte över-

 senaste årsmodell av stiga 40 procent

 förmånsbilen eller - eller understiga

 om bilmodellen då 32 procent av

 inte saluförs - till nybilspriset för

 0,8 basbelopp med årsmodellen.

 tillägg av 20procent

 av ett uppskattat

 nybils-pris, baserat

 på nybilspriset för

 motsvarande mo-

 deller. Värdet får

 dock inte överstiga

 42 procent eller

 understiga

 35 procent av

 nybilspriset. Är förmånsbilens

 Är förmånsbilens årsmodell sex år

 årsmodell äldre än eller äldre skall

 tre år skall förmånsvärdet också

 förmånens värde ned- beräknas enligt

 sättas till första stycket,

 85 procent av det varvid dock som

 värde som framkommer nybilspris anses

 vid en beräkning ett belopp som

 enligt första utgör 70 procent av

 stycket. ett uppskattat

 Är förmånsbilens nybilspris för

 årsmodell sex år beskattningsårets

 eller äldre skall årsmodell av de

 värdet av förmånen vanligast

 nedsättas till förekommande

 85 procent av det bilarna ägda av

 värde som framkommer juridiska personer.

 vid en beräkning Om den

 enligt första skattskyldige begär

 stycket men som det skall för-

 grundar sig på ett månsvärdet alltjämt

 uppskattat ny- beräknas på

 bilspris, baserat på grundval av

 85 procent av ny- nybilspriset för

 bilspriset i slutet årsmodellen. Då

 av året före be- gäller emellertid

 skattningsåret för inte begränsningen

 de vanligast i första stycket

 förekommande sista meningen om

 bilarna. På den att förmånsvärdet

 skattskyldiges inte får överstiga

 begäran skall 40 procent av

 förmånsvärdet nybilspriset.

 bestämmas enligt Vid beräkningen av

 andra stycket, om förmåns-värdet

 sådant nybilspris enligt första och

 som avses i första andra styckena

 stycket kan beräknas skall till det

 för förmånsbilen. angivna nybils-

 priset i

 förekommande fall

 Vid beräkningen av läggas

 förmåns-värdet anskaffnings-

 enligt första-tredje kostnaden för

 styckena skall till extrautrustning.

 det angivna nybils-

 priset i före-

 kommande fall läggas

 an-

 skaff-ningskostnaden

 för extrautrustning

 i den mån den över-

 stiger 20 000 kr.

 Om den skattskyldige bekostar allt

 drivmedel för det privata nyttjandet av

 förmånsbilen skall förmånsvärdet

 nedsättas med en femtedel.

 Om den Om den

 skattskyldige skattskyldige

 åtnjuter förmånen åtnjuter förmånen

 endast under en del endast under en del

 av året skall av året skall

 förmånsvärdet förmånsvärdet

 beräknat enligt beräknat enligt

 första-femte första-fjärde

 styckena sättas ned styckena sättas ned

 med en tolftedel med en tolftedel

 för varje hel för varje hel

 kalendermånad som kalendermånad som

 han inte har han inte har

 åtnjutit förmånen. åtnjutit förmånen.

 Om bilförmån

 åtnjutits endast i

 ringa omfattning

 skall förmånen inte

 tas upp till

 beskattning.

 4.12 Om den skattskyldige utger

 ersättning för en förmån skall förmåns-

 värdet, beräknat enligt punkterna 2 och

 3, sättas ned med ersättningens belopp.

 Värdet av bilförmån Värdet av

 och förmån av fri bilförmån och för-

 kost, beräknat mån av fri kost,

 enligt punkterna 2 beräknat enligt

 och 3, får jämkas punkterna 2 och 3,

 uppåt eller nedåt, får jämkas uppåt

 om det finns eller nedåt, om det

 synnerliga skäl. finns synnerliga

 skäl. Som

 synnerliga skäl för

 jämkning nedåt av

 värdet av bilförmån

 anses att bilen

 används som ar-

 betsredskap eller

 att tjänstekör-

 ningen är

 omfattande eller

 att andra sådana

 omständigheter

 föreligger.

 till 48 §

 1.13 Vid 1. Vid

 tillämpningen av 48 tillämpningen av 48

 § 4 mom. och denna § 4 mom. och denna

 anvisnings-punkt anvisnings-punkt

 iakttas följande. iakttas följande.

 Som folkpension Som folkpension

 räknas inte barnpen- räknas inte

 sion eller vårdbi- barnpension eller

 drag. Folkpension vårdbidrag.

 skall anses utgöra Folkpension skall

 en inte obetydlig anses utgöra en

 del av den inte obetydlig del

 skattskyldiges av den

 inkomst, om den skattskyldiges

 uppgått till minst 6 inkomst, om den

 000 kronor eller uppgått till minst

 minst en femtedel av 6 000 kronor eller

 den sammanräknade minst en femtedel

 inkomsten. Som av den

 folkpension sammanräknade

 behandlas även inkomsten. Som

 tillläggspension i folkpension

 den mån den enligt behandlas även

 lagen (1969:205) om tillläggspension i

 pensionstill-skott den mån den enligt

 föranlett avräkning lagen (1969:205) om

 av pen- pensionstill-skott

 sionstillskott. Har föranlett avräkning

 folkpension enligt av pen-

 bestämmelserna i 17 sionstillskott. Som

 kap. 2 § lagen folkpension skall

 (1962:381) om allmän vidare på den

 försäkring skattskyldiges

 samordnats med begäran behandlas

 yrkes- skadelivränta utländsk ålders-,

 eller annan i nämnda förtids- eller

 lagrum angiven efterlevandepension

 livränta skall vid som betalas ut

 tillämpning av enligt utländsk

 första, andra res- lagstiftning om

 pektive tredje social trygghet och

 stycket första me- utgår enligt

 ningen b det grunder jämförbara

 särskilda med de för

 grundav-draget folkpension samt

 beräknas med ledning för vilka

 av den folkpension skattskyldighet

 som skulle ha utgått föreligger i

 om sådan samordning Sverige. Har folk-

 inte skett. pension enligt

 bestämmelserna i

 17 kap. 2 § lagen

 (1962:381) om

 allmän försäkring

 samordnats med

 yrkesskadelivränta

 eller annan i

 nämnda lagrum an-

 given livränta

 skall vid tillämp-

 ning av första,

 andra respektive

 tredje stycket

 första meningen b

 det särskilda

 grundavdraget

 beräknas med led-

 ning av den

 folkpension

 som skulle ha

 utgått om sådan

 samordning inte

 skett.

 För gift skattskyldig, som uppburit

 folkpension med belopp som tillkommer

 gift vars make uppbär folkpension, uppgår

 det särskilda

 grundavdraget till 134,0 procent av

 basbeloppet enligt 1 kap. 6 § lagen

 (1962:381) om allmän försäkring, minskat

 enligt tredje stycket samma lagrum. För

 övriga skattskyldiga uppgår avdraget till

 151,5 procent av sistnämnda belopp.

 Avdrag med 151,5 procent av sistnämnda

 belopp tillkommer också gift

 skattskyldig, som under viss del av

 beskattningsåret uppburit folkpension med

 belopp som tillkommer gift vars make

 uppbär folkpension och under återstoden

 av året uppburit folkpension med belopp

 som tillkommer gift vars make saknar

 folkpension.

 Det särskilda grundavdraget får dock

 inte överstiga

 a) för skattskyldig som vid utgången av

 året före beskattningsåret och utgången

 av beskattningsåret uppbar folkpension

 samt under hela beskatt-ningsåret bott i

 Sverige: summan av uppburen sådan pension

 som enligt fjärde stycket reducerar det

 särskilda grundavdraget samt

 b) för skattskyldig som inte avses i a

 eller som under beskattningsåret uppburit

 folkpension i form av förtidspension, tre

 fjärdedels, halv eller en fjärdedels

 ålderspension enligt lagen om allmän

 försäkring eller som avlidit: uppburen

 folkpension och pensionstillskott som

 uppburits enligt 2 § eller 2 a § lagen om

 pensionstillskott. För skattskyldig som

 har liv-ränta som avses i första stycket

 sista meningen tillämpas i stället för

 bestämmelsen i föregående mening a

 bestämmelsen i föregående meningen b om

 det är till fördel för den

 skattskyldige.

 Det särskilda Det särskilda

 grundavdraget redu- grundavdraget redu-

 ceras med 65 procent ceras med 65

 av den del av procent av den del

 uppburen pension som av uppburen pension

 över-stiger det för som över-stiger det

 den skattskyldige för den

 enligt andra stycket skattskyldige

 gällande av-dragsbe- enligt andra

 loppet. Pension som stycket gällande

 utgår på grund av avdragsbeloppet.

 annan pen- Som pension anses

 sionsför-säkring än även utländsk

 tjänstepensions- pension som enligt

 försäkring eller första stycket

 från pen- behandlas som folk-

 sionssparkonto pension samt

 reducerar dock inte utländsk pension

 det särskilda som betalas ut

 grundavdraget. enligt utländsk

 lagstiftning om

 social trygghet och

 utgår enligt grun-

 der jämförbara med

 de för

 tilläggspension

 samt för vilken

 skattskyldighet

 föreligger i

 Sverige. Pension

 som utgår på grund

 av annan pen-

 sionsförsäkring än

 tjänstepensionsför-

 säkring eller från

 pensionssparkonto

 reducerar dock inte

 det särskilda

 grundavdraget.

 För den som vid utgången av året före

 beskattningsåret inte uppbar folkpension

 reduceras det särskilda grundavdraget i

 stället med 65 procent av den del av

 taxerad inkomst som överstiger det för

 den skattskyldige enligt andra stycket

 gällande avdragsbeloppet.

 Oavsett vad som i det föregående sagts

 om reducering föreligger alltid rätt till

 särskilt grundavdrag med så stort belopp

 som den skattskyldige skulle ha fått i

 grundavdrag enligt 48 § 2 eller 3 mom. om

 dessa bestämmelser i stället hade

 tillämpats.

 till 54 §

 3.14 Skattefrihet 3. Skattefrihet

 enligt 54 § första enligt 54 § första

 stycket f föreligger stycket f förelig-

 om anställningen och ger om anställ-

 vistelsen utomlands ningen och

 varat minst sex vistelsen utomlands

 månader i den mån varat minst sex

 inkomsten beskattats månader i den mån

 i verksamhetslandet. inkomsten

 Om anställningen och beskattats i verk-

 vistelsen utomlands samhetslandet. Om

 varat minst ett år i anställningen och

 samma land och vistelsen utomlands

 avsett anställning varat minst ett år

 hos annan än svenska i samma land och

 staten, svensk kom- avsett anställning

 mun, svensk hos annan än

 landstingskommun svenska staten,

 eller svensk svensk kommun,

 församling medges svensk landstings-

 dock sådan befrielse kommun eller svensk

 även om inkomsten församling medges

 inte beskattats i dock sådan

 verksamhetslandet på befrielse även om

 grund av lagstift- inkomsten inte

 ning eller ad- beskattats i verk-

 ministrativ praxis i samhetslandet på

 detta land eller grund av lagstift-

 annat avtal än avtal ning eller

 för undvikande av administrativ

 dubbelbeskattning praxis i detta land

 som detta land eller annat avtal

 ingått. än avtal för

 undvikande av

 dubbelbeskattning

 som detta land

 ingått. Sådan

 befrielse medges *

 om övriga angivna

 förutsättningar

 föreligger * även

 beträffande

 anställning hos

 svenska staten,

 svensk kommun,

 svensk

 landstingskommun

 eller svensk

 församling när

 fråga är om

 tjänsteexport.

 Vad nu sagts gäller dock inte vid

 anställning ombord på utländskt fartyg. I

 fråga om sådan anställning gäller att

 skattefrihet föreligger om anställningen

 och vistelsen utomlands varat under

 tidrymd eller tidrymder som sammanlagt

 varat minst 183 dagar under en

 tolvmånadersperiod och avsett anställning

 hos arbetsgivare, som är en inländsk

 juridisk person eller en här i riket

 bosatt fysisk person, och anställningen

 utövats ombord på utländskt fartyg som

 huvudsakligen går i sådan oceanfart som

 avses i 1 kap. 7 § 8

 fartygssäkerhetsförordningen (1988:594).

 I tid för vistelse som avses i första

 stycket får inräknas kortare avbrott för

 semester, tjänsteuppdrag eller liknande,

 som inte är förlagda till början eller

 slutet av anställningen utomlands.

 Uppehåll i Sverige för här avsedda

 ändamål får inte sträcka sig längre än

 som motsvarar högst sex dagar för varje

 hel månad som anställningen utomlands

 varar eller under ett och samma

 anställningsår till mer än 72 dagar.

 Har den skattskyldige påbörjat

 anställningen och kunde det därvid på

 goda grunder antas att inkomsten av

 anställningen skulle komma att undantas

 från skatt i Sverige enligt 54 § första

 stycket f men inträffar under

 anställningstiden ändrade förhållanden

 som medför att villkoren för att undanta

 inkomsten från skatt i Sverige inte

 föreligger, skall inkomsten likväl

 undantas från beskattning i Sverige om de

 ändrade förhållandena beror på

 omständigheter över vilka den

 skattskyldige inte kunnat råda och en

 beskattning skulle te sig uppenbart

 oskälig.

 _______________

 1. Denna lag träder i kraft den 1

 januari 1994 och tillämpas första gången

 vid 1995 års taxering. Den nya lydelsen

 av punkt 3 av anvisningarna till 54 §

 skall dock tillämpas första gången vid

 1994 års taxering.

 2. Vad som sägs i punkt 3 femte stycket

 av anvisningarna till 33 § om

 bestämmandet av normalbeloppets storlek

 skall dock gälla först i fråga om

 kalenderåret 1995 och tillämpas första

 gången vid 1996 års taxering. För

 kalenderåret 1994 skall storleken av helt

 normalbelopp bestämmas till 70 procent av

 det belopp som kan anses motsvara största

 normala ökning i levnadskostnaden för en

 dag i respektive förrättningsland.

 3. Äldre föreskrifter i 32 § 4 mom. samt

 punkterna 3 och 3 a av anvisningarna till

 33 § tillämpas vid 1995 års taxering i

 fråga om kostnadsersättning som avser tid

 före utgången av år 1993.

 1 Senaste lydelse 1993:359.

 2 Senaste lydelse 1990:650.

 3 Senaste lydelse 1991:1866.

 4 Senaste lydelse 1990:650.

 5 Senaste lydelse 1990:650.

 6 Senaste lydelse 1992:1596.

 7 Senaste lydelse 1991:592.

 8 Senaste lydelse 1992:1596.

 9 Senaste lydelse 1992:1596.

 10 Senaste lydelse 1986:1199.

 11 Senaste lydelse 1990:650.

 12 Senaste lydelse 1987:1303.

 13 Senaste lydelse 1993:938.

 14 Senaste lydelse 1993:526.

 6

 2.2 Förslag till

 Lag om ändring i uppbördslagen (1953:272)

 Härigenom föreskrivs att 8, 10 och 11

 §§ uppbördslagen (1953:272)1 skall ha

 följande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 8 §2

 Åtnjuter skattskyldig jämte kontant

 inkomst andra förmåner skall preliminär

 A-skatt beräknas efter inkomstförmånernas

 sammanlagda värde. Har den skattskyldige

 utgett ersättning för en förmån skall

 förmånsvärdet sättas ned med ersätt-

 ningens belopp.

 Värdet av bilförmån Värdet av

 skall beräknas bilförmån skall be-

 enligt punkt 2 av räknas enligt punkt

 anvisningarna till 2 av anvisningarna

 42 § kommunalskat- till 42 §

 telagen (1928:370). kommunalskattelagen

 Tredje stycket andra (1928:370). Andra

 meningen av nämnda stycket andra

 anvisningspunkt meningen av nämnda

 skall dock tillämpas anvisningspunkt

 endast i fall som skall dock

 avses i sjätte tillämpas endast i

 stycket nedan. fall som avses i

 Värdet av förmån av sjätte stycket ne-

 räntefritt lån eller dan. Värdet av

 lån där räntan un- förmån av ränte-

 derstiger fritt lån eller lån

 marknadsräntan skall där räntan un-

 beräknas enligt derstiger

 punkt 10 tredje* marknadsräntan

 femte styckena av skall beräknas

 anvisningarna till enligt punkt 10

 32 § kommunal- tredje* femte

 skattelagen. styckena av

 Värdet av förmån anvisningarna till

 av bostad som är 32 § kommunal-

 belägen här i riket skattelagen.

 och som inte är Värdet av förmån

 semesterbostad skall av bostad som är

 beräknas enligt belägen här i riket

 följande grunder. och som inte är

 Riket delas in i semesterbostad

 områden som är skall beräknas

 väsentligen enhet- enligt följande

 liga i fråga om grunder. Riket

 boendekostnader. delas in i områden

 Förmånsvärdet av en som är väsentligen

 bostad inom varje enhetliga i fråga

 område skall bestäm- om boendekostnader.

 mas till det genom- Förmånsvärdet av en

 snittliga värdet för bostad inom varje

 jämförbara bostäder område skall be-

 inom området. Om stämmas till det

 bostaden är belägen genomsnittliga

 utom tätort med värdet beräknat per

 närmaste omgivning kvadratmeter bo-

 skall dock värdet stadsyta för

 bestämmas till det jämförbara bostäder

 lägsta av nämnda inom området. Om

 genomsnittsvärden bostaden är belägen

 reducerat med tio utom tätort med

 procent. närmaste omgivning

 skall dock värdet

 bestämmas till det

 lägsta av nämnda

 genomsnittsvärden

 reducerat med tio

 procent. Vid

 värdering av förmån

 av fri eller delvis

 fri resa som utgår

 på grund av

 anställning eller

 särskilt uppdrag

 inom rese- eller

 trafikbranschen

 skall följande

 iakttas. För

 flygresor skall

 världen indelas i

 zoner som är

 väsentligen

 enhetliga i fråga

 om resestruktur och

 priser.

 Förmånsvärdet av en

 fri eller delvis

 fri flygresa skall

 bestämmas till det

 genomsnittliga

 lägsta priset för

 bokningsbara resor

 på allmänna mark-

 naden inom zonen

 respektive mellan

 zonerna. Har för

 resan gällt som

 villkor att den får

 företas endast

 under förutsättning

 att det vid resans

 avgång finns osålda

 platser kvar och

 har på grund härav

 förelegat en påtag-

 lig risk för att

 resan inte kan ge-

 nomföras enligt

 planerna skall

 resan anses ha ett

 värde motsvarande

 lägsta priset för

 resan om den varit

 bokningsbar och i

 fråga om flygresa

 lägsta genom-

 snittliga priset på

 marknaden, efter

 avdrag med 50

 procent.

 Värdet av annan förmån än som avses i

 andra och tredje styckena skall beräknas

 enligt 42 § andra stycket kommunal-

 skattelagen samt punkt 1 andra och tredje

 styckena och punkt 3 av anvisningarna

 till den paragrafen.

 Föreligger fall som avses i punkt 4

 andra stycket av anvisningarna till 42 §

 kommunalskattelagen får skattemyndigheten

 bestämma värdet av förmånen med hänsyn

 härtill.

 Om skattemyndigheten bestämt värdet av

 förmånen enligt bestämmelserna i 5 §

 andra stycket lagen (1984:668) om uppbörd

 av socialavgifter från arbetsgivare skall

 detta värde användas även vid beräkning

 av preliminär A-skatt.

 10 §3

 Preliminär A-skatt Preliminär

 skall beräknas på A-skatt skall

 ersättningar för beräknas på

 ökade levnads- ersättningar för

 kostnader som lämnas ökade levnads-

 vid sådan kostnader, som läm-

 tjänsteresa inom nas vid sådan

 riket som avses i tjänsteresa som

 punkt 3 av anvis- avses i punkt 3 av

 ningarna till 33 § anvisningarna till

 kommunalskattelagen 33 § kommunal-

 (1928:370) endast skattelagen

 till den del (1928:370) och för

 ersättningarna vilken rätten till

 överstiger de scha- avdrag för kost-

 blonbelopp som anges naderna vid

 i nämnda lagrum mottagarens in-

 eller, såvitt gäller komsttaxering anges

 kostnad för logi, i nämnda punkt,

 den faktiska endast till den del

 utgiften. På ansökan ersättningarna

 av den som betalar överstiger de

 ut ersättning får schablonbelopp som

 skattemyndigheten anges i nämnda

 besluta att i den lagrum eller,

 mån tjänsteresa såvitt gäller

 varar mer än tre kostnad för logi,

 månader motsvarande den faktiska

 skall gälla till den utgiften.

 del ersättningarna

 inte överstiger vad

 som anges i punkt 3

 a av anvisningarna

 till nämnda

 paragraf.

 På ersättning för

 På ersättning för ökade levnads-

 ökade levnads- kostnader som

 kostnader vid sådan lämnas vid sådan

 tjänsteresa utom tjänsteresa för

 riket som avses i vilken rätten till

 punkt 3 sista avdrag för

 stycket av anvis- kostnaderna vid

 ningarna till 33 § mottagarens

 kommunalskattelagen inkomsttaxering

 skall preliminär anges i punkt 3 a

 A-skatt beräknas av anvisningarna

 endast till den del till 33 § kommunal-

 ersättningen skattelagen skall

 överstiger avdrags- preliminär A-skatt

 gillt belopp enligt beräknas endast

 nämnda lagrum. till den del

 ersättningen över-

 sti-ger de schab-

 lonbelopp som anges

 i nämnda lagrum. I

 den mån ersättning

 för ökade lev-

 nadskostnader under

 tjänsteresa utgår

 för längre tid än

 två år på en och

 samma ort skall

 dock preliminär

 A-skatt beräknas på

 hela ersättningen

 såvida inte

 skattemyndigheten

 på ansökan av den

 som betalar ut

 ersättningen be-

 slutar att vad som

 sägs i första

 meningen i detta

 stycke skall gälla

 även för viss

 längre tid än två

 år.

 I fråga om ersättning för resa med egen

 bil i tjänsten gäller att preliminär

 A-skatt beräknas på ersättningen endast

 till den del den överstiger det i punkt 3

 c av anvisningarna till 33 § kommu-

 nalskattelagen angivna beloppet.

 Beträffande annan skattepliktig

 ersättning för kostnader som är förenade

 med tjänsten beräknas preliminär A-skatt

 endast om det är uppenbart att

 ersättningen avser kostnader som inte är

 avdragsgilla vid mottagarens

 inkomsttaxering eller att den överstiger

 avdragsgillt belopp. I sådant fall

 beräknas skatten på hela ersättningen

 respektive den del av ersättningen som

 överstiger det avdragsgilla beloppet.

 Preliminär A-skatt skall inte utgå för:

 a) familjebidrag till den som tjänstgör

 inom totalförsvaret;

 b) ränta eller utdelning som tillkommer

 en annan juridisk person än svenskt

 dödsbo eller en fysisk person som inte är

 bosatt i Sverige;

 c) ränta eller utdelning som enligt

 dubbelbeskattningsavtal är helt

 undantagen från beskattning i Sverige;

 d) ränta på förfogarkonto som avses i 3

 kap. 57 § lagen (1990:325) om

 självdeklaration och kontrolluppgifter,

 om räntan inte uppgår till 1 000 kronor;

 e) ränta på konto för klientmedel;

 f) ränta som ingår i belopp som

 redovisats enligt 3 kap. 22 § sista

 stycket lagen om självdeklaration och

 kontrolluppgifter;

 g) utdelning som g) utdelning som

 avses i punkt 2 avses i punkt 2

 tredje stycket av tredje stycket av

 anvisningarna till anvisningarna till

 22 § kommunalskat- 22 §

 telagen eller 3 § 1 kommunalskattelagen

 mom. tredje stycket eller 3 § 1 mom.

 lagen (1947:576) om tredje stycket

 statlig inkomst- lagen (1947:576) om

 skatt; eller statlig inkomst-

 h) ersättning till skatt;

 en och samma

 idrottsutövare från h) ersättning

 en sådan ideell till en och samma

 förening som avses i idrottsutövare från

 7 § 5 mom. lagen en sådan ideell

 (1947:576) om förening som avses

 statlig inkomstskatt i 7 § 5 mom. lagen

 och som har till hu- (1947:576) om

 vudsakligt syfte att statlig in-

 främja idrottslig komstskatt och som

 verksamhet, om har till hu-

 ersättningen från vudsakligt syfte

 föreningen under att främja idrotts-

 året inte uppgått lig verksamhet, om

 till ett halvt ersättningen från

 basbelopp enligt föreningen under

 lagen (1962:381) om året inte uppgått

 allmän försäkring. till ett halvt

 basbelopp enligt

 lagen (1962:381) om

 allmän försäkring;

 eller

 i) förmån av fri

 resa inom riket i

 samband med

 tillträdande eller

 frånträdande av

 anställning eller

 uppdrag eller er-

 sättning för kost-

 nad för sådan resa.

 11 §4

 Preliminär A-skatt skall beräknas på det

 belopp, som återstår sedan från inkomsten

 avräknats dels avgifter, som den

 skattskyldige betalar för sådan

 pensionsförsäkring eller sjuk- eller

 olycksfallsförsäkring som tagits i

 samband med tjänst, dels avgifter, som

 den skattskyldige i samband med tjänsten

 betalar för egen eller efterlevandes

 pensionering på annat sätt än genom

 försäkring.

 Till andra vid taxering medgivna avdrag

 för kostnader i arbetet från inkomst som

 uppbärs av en fysisk person än ovan sagts

 får hänsyn tas vid beräkning av

 preliminär A-skatt endast om kostnaderna

 kan beräknas uppgå till minst 10 procent

 av arbetstagarens ersättning från

 arbetsgivaren under inkomståret. I sådant

 fall gäller bestämmelserna i tredje

 stycket.

 Regeringen eller Regeringen eller

 den myndighet den myndighet

 regeringen bestämmer regeringen

 får fastställa en bestämmer får

 schablon för fastställa en

 beräkning av en schablon för

 skattskyldigs beräkning av en

 kostnader i en viss skattskyldigs

 verksamhet. kostnader i en viss

 Schablonen skall verksamhet.

 avse bestämda yrkes- Schablonen skall

 grupper och grundas avse bestämda

 på de genomsnittliga yrkesgrupper och

 kostnaderna inom grundas på de

 respektive grupp. Om genomsnittliga

 en sådan schablon är kostnaderna inom

 tillämplig på den respektive grupp.

 skattskyldige, skall Om en sådan

 kostnaderna beräknas schablon är

 enligt schablonen. tillämplig på den

 Finns det inte någon skattskyldige,

 schablon skall skall kostnaderna

 skattemyndigheten på beräknas enligt

 framställning av schablonen. Finns

 arbetsgivaren det inte någon

 bestämma hur schablon skall

 kostnaderna skall skattemyndigheten

 beräknas. på framställning av

 arbetsgivaren

 bestämma hur

 kostnaderna skall

 beräknas. Har

 arbetstagarens

 kostnader beräknats

 enligt

 bestämmelserna i

 detta stycke skall

 arbetsgivaren

 underrätta

 arbetstagaren om

 detta.

 Utan hinder av andra stycket får

 skattemyndigheten på ansökan av

 arbetsgivaren besluta att vid beräkningen

 av preliminär A-skatt hänsyn inte skall

 tas till förmån av fri hemresa eller

 ersättning för kostnad för hemresa med

 allmänna kommunikationer till den del

 förmånen eller ersättningen inte

 överstiger avdragsgillt belopp enligt

 punkt 3 b av anvisningarna till 33 §

 kommunalskattelagen (1928:370).

 Denna lag träder i kraft den 1 januari

 1994 och tillämpas första gången i fråga

 om preliminär skatt för år 1994.

 1 Lagen omtryckt 1991:97.

 Senaste lydelse av lagens rubrik

 1974:771.

 2 Senaste lydelse 1992:1599.

 3 Senaste lydelse 1992:680.

 4 Senaste lydelse 1992:1177.

 7

 2.3 Förslag till

 Lag om ändring i lagen (1990:325) om

 självdeklaration och

 kontrolluppgifter

 Härigenom föreskrivs att 3 kap. 7 och 9

 §§ lagen (1990:325) om självdeklaration

 och kontrolluppgifter skall ha följande

 lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 3 kap.

 7 §1

 Värdet av förmåner Värdet av förmåner

 som utgått i annat som utgått i annat

 än pengar skall än pengar skall

 beräknas i enlighet beräknas i

 med bestämmelserna i enlighet med

 kommunalskattelagen bestämmelserna i

 (1928:370). Vid kommunalskattelagen

 beräkning av värdet (1928:370). Vid

 av bilförmån och beräkning av värdet

 kostförmån skall av bilförmån och

 dock bestämmelserna kostförmån skall

 i punkt 2 tredje dock bestämmelserna

 stycket andra me- i punkt 2 andra

 ningen och punkt 4 stycket andra

 andra stycket av meningen och punkt

 anvisningarna till 4 andra stycket av

 42 § nämnda lag anvisningarna till

 tillämpas endast i 42 § nämnda lag

 enlighet med beslut tillämpas endast i

 av skattemyndigheten enlighet med beslut

 med stöd av 5 § av skatte-

 andra stycket lagen myndigheten med

 (1984:668) om stöd av 5 § andra

 uppbörd av sociala- stycket lagen

 vgifter från (1984:668) om

 ar-betsgivare. uppbörd av

 Värdet av annan bo- socialavgifter från

 stadsförmån än ar-betsgivare.

 förmån av semes- Värdet av annan bo-

 terbostad skall stadsförmån här i

 beräknas i enlighet riket än förmån av

 med bestämmelserna i semesterbostad

 8 § tredje stycket skall beräknas i

 uppbördslagen enlighet med

 (1953:272). bestämmelserna i 8

 § tredje stycket

 uppbördslagen

 (1953:272). Har

 reseförmån vid

 beräkning av

 preliminär skatt

 värderats enligt 8

 § tredje stycket

 uppbördslagen skall

 detta värde anges i

 kontrolluppgiften.

 Om värdet av en förmån justerats enligt

 5 § andra stycket lagen om uppbörd av

 socialavgifter från arbetsgivare skall

 anges att justering skett.

 Det sammanlagda värdet av förmånerna

 skall anges särskilt för sig.

 9 §2

 I kontrolluppgiften skall det för varje

 belopp anges om arbetsgivaren skall

 betala arbetsgivaravgifter enligt lagen

 (1981:691) om socialavgifter.

 Ersättning för Ersättning för

 ökade levnads- ökade levnads-

 kostnader eller kostnader eller

 kostnader för resa kostnader för resa

 med egen bil i med egen bil i

 tjänsten som enligt tjänsten som enligt

 10 § första-tredje 10 § första-tredje

 styckena upp- styckena upp-

 bördslagen bördslagen

 (1953:272) skall (1953:272) skall

 ligga till grund för ligga till grund

 beräkning av preli- för beräkning av

 minär A-skatt, skall preliminär A-skatt,

 i kontrolluppgift skall i

 anges som lön, kontrolluppgift

 arvode eller anges som lön,

 motsvarande. arvode eller

 motsvarande. Har

 ersättning för

 ökade levnadskost-

 nader som enligt

 10 § första och

 andra styckena

 uppbördslagen inte

 skall ligga till

 grund för beräkning

 av preliminär

 A-skatt utgått för

 en eller flera

 tjänsteresor som

 I kontrolluppgiften omfattat en sam-

 skall särskilt manhängande period

 för sig tas upp det av mer än tre

 sammanlagda värdet månader, skall

 av andra detta anges i kon-

 kostnadsersättningar trolluppgift som

 än sådana som enligt också skall inne-

 5 § 4 a-c skall hålla upplysning om

 uppges först efter i vad mån fråga är

 föreläggande av om inrikes eller

 skattemyndigheten. utrikes förrätt-

 Dock skall ning.

 ersättningen, då det I

 är uppenbart att den kontrolluppgiften

 avser kostnader som skall särskilt för

 inte är avdragsgilla sig tas upp det

 vid mottagarens sammanlagda värdet

 inkomsttaxering av andra

 eller att den kostnadsersättning-

 överstiger avdrags- ar än sådana som

 gillt belopp, till enligt 5 § 3 a-c

 denna del anges som skall uppges först

 lön, arvode eller efter föreläggande

 motsvarande. av skattemyndighe-

 ten. Dock skall

 ersättningen, då

 det är uppenbart

 att den avser

 kostnader som inte

 är avdragsgilla vid

 mottagarens

 inkomsttaxering

 eller att den

 överstiger avdrags-

 gillt belopp, till

 denna del anges som

 lön, arvode eller

 motsvarande.

 I kontrolluppgiften skall särskilt för

 sig tas upp sådant avdrag som har gjorts

 för preliminär A-skatt.

 _______________

 Denna lag träder i kraft den 1 januari

 1994 och tillämpas första gången vid 1995

 års taxering.

 1 Senaste lydelse 1992:493.

 2 Senaste lydelse 1992:1659.

 8

 2.4 Förslag till

 Lag om ändring i lagen (1984:668) om upp-

 börd av

 socialavgifter från arbetsgivare

 Härigenom föreskrivs att 5 och 31 §§

 lagen (1984:668) om uppbörd av socialav-

 gifter från arbetsgivare1 skall ha

 följande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 5 §2

 Skattepliktiga förmåner skall tas upp

 till ett värde som bestäms i enlighet med

 8 § första-fjärde styckena uppbördslagen

 (1953:272).

 Om det föreligger Om det föreligger

 fall som avses i fall som avses i

 punkt 4 andra punkt 4 andra

 stycket av anvis- stycket av anvis-

 ningarna till 42 § ningarna till 42 §

 kommunalskattelagen kommunalskattelagen

 (1928:370), eller (1928:370), eller

 sådant fall att den sådant fall att den

 skattskyldige skulle skattskyldige

 kunna få skulle kunna få

 förmånsvärdet förmånsvärdet

 bestämt med stöd av bestämt med stöd av

 punkt 2 tredje punkt 2 andra

 stycket andra stycket andra

 meningen av samma meningen av samma

 anvisningar, får anvisningar, får

 skattemyndigheten på skattemyndigheten

 framställning av på framställning av

 arbetsgivaren arbetsgivaren

 be-stämma värdet av be-stämma värdet av

 förmånen med hänsyn förmånen med hänsyn

 härtill. härtill.

 Arbetsgivaren skall Motsvarande gäller

 underrätta om bostadsförmån-

 arbetstagare som svärde som bestäms

 berörs av skat- enligt 8 § tredje

 temyndighetens stycket uppbörds-

 beslut. lagen avviker med

 mer än 10 procent

 från det värde som

 följer av 42 §

 första stycket kom-

 munalskattelagen

 eller om värde av

 reseförmån som

 bestäms enligt 8 §

 tredje stycket

 uppbördslagen av-

 viker med mer än 10

 procent från det

 värde som följer av

 42 § andra stycket

 kommunalskatte-

 lagen. Arbetsgiva-

 ren skall under-

 rätta arbetstagare

 som berörs av skat-

 temyndighetens be-

 slut.

 31 §3

 Bestämmelserna i Bestämmelserna i

 1*8, 10*14, 21*29 1*8, 10*15, 19, 22

 och 50*67 §§ gäller a*22 d, 23*29 och

 också redaravgift, 50* 67 §§ gäller

 om inte annat följer också redaravgift,

 av vad som om inte annat

 föreskrivs i andra följer av vad som

 stycket eller i föreskrivs i andra

 32*35 och 37 §§. stycket eller i

 32*35 och 37 §§.

 I stället för tidsangivelsen den 1 mars

 året efter utgiftsåret i 10 § skall i

 fråga om redaravgift gälla den 30 april

 året efter utgiftsåret.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari

 1994 och tillämpas på förmån som åtnjuts

 efter ikraftträdandet.

 1Lagen omtryckt 1991:98.

 2Senaste lydelse 1992:488.

 3Senaste lydelse 1992:642.

 9

 2.5 Förslag till

 Lag om avdrag för kostnader för bilresor

 till och från

 arbetsplatsen vid 1995 års taxering

 Härigenom föreskrivs följande.

 Avdrag för kostnad för resa med egen bil

 till och från arbetsplatsen enligt punkt

 4 av anvisningarna till 33 §

 kommunalskattelagen (1928:370) skall vid

 1995 års taxering medges, i stället för

 enligt schablon som anges i andra stycket

 nämnda anvisningspunkt, med 1 krona och

 30 öre per kilometer.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari

 1994.

 10

 2.6 Förslag till

 Lag om beräkning av beskattningsbar

 förvärvsinkomst vid

 taxering till statlig inkomstskatt och

 statlig inkomstskatt på

 förvärvsinkomster vid 1995 och 1996 års

 taxeringar-

 Härigenom föreskrivs följande.

 1 § Vad som sägs i 8 § första stycket

 lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt

 gäller inte vid 1995 och 1996 års

 taxeringar.

 Skattskyldig som vid taxering till

 kommunal inkomstskatt är berättigad till

 särskilt kommunalt grundavdrag enligt 48

 § 4 mom. kommunalskatte-lagen (1928:370)

 har rätt till särskilt statligt

 grundavdrag från den taxerade

 förvärvsinkomsten med belopp som

 motsvarar den del av det särskilda

 kommunala grundavdraget som överstiger

 kommunalt grundav-drag beräknat enligt 48

 § 2 och 3 mom. kommunalskattelagen.

 2 § I stället för vad som anges i lagen

 (1992:1485) om beräkning av statlig

 inkomstskatt på förvärvsinkomst vid 1994

 och 1995 års taxeringar skall i fråga om

 fysiska personer vid 1995 års taxering

 det fasta skatte-beloppet på 100 kronor

 tas ut endast om den beskattningsbara

 inkomsten överstiger ett belopp

 motsvarande det grundavdrag som medges

 vid taxe-ring till kommunal inkomstskatt

 enligt 48 § 2 och 3 mom. kommunal-

 skattelagen (1928:370).

 I stället för vad som anges i 10 §

 andra stycket lagen (1947:576) om statlig

 inkomstskatt skall i fråga om fysiska

 personer vid 1996 års taxering det fasta

 skattebeloppet på 100 kronor tas ut

 endast om den beskattningsbara inkomsten

 överstiger ett belopp motsvarande det

 grund-avdrag som medges vid taxering till

 kommunal inkomstskatt enligt 48 § 2 och 3

 mom. kommunalskattelagen.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari

 1994 och tillämpas första gången vid 1995

 års taxering.

 11

 2.7 Förslag till

 Lag om ändring i lagen (1959:551) om

 beräkning av

 pensionsgrundande inkomst enligt lagen

 (1962:381) om

 allmän försäkring

 Härigenom föreskrivs att 4 § lagen

 (1959:551) om beräkning av

 pensionsgrundande inkomst enligt lagen

 (1962:381) om allmän försäkring1 skall ha

 följande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 4 §2

 Vid bestämmande av pensionsgrundande

 inkomst skall, utöver vad som framgår av

 lagen om allmän försäkring, gälla

 följande.

 Värdet av skattepliktiga förmåner i

 annat än pengar till arbetstagare, som

 skall betala sjömansskatt, skall

 uppskattas i enlighet med vad som

 föreskrivs av regeringen eller den

 myndighet som regeringen bestämmer.

 Skattepliktiga förmåner skall i andra

 fall tas upp till ett värde som bestäms i

 enlighet med 8 § första*fjärde och sjätte

 styckena uppbörds-lagen (1953:272). När

 skäl föreligger får avvikelse ske från

 förmånsvärde som skattemyndigheten

 bestämt enligt 5 § andra stycket lagen

 (1984:668) om uppbörd av socialavgifter

 från arbetsgivare.

 Vid beräkning av Vid beräkning av

 inkomst av inkomst av an-s-

 an-ställning skall tällning skall

 avdrag göras för avdrag göras för

 kostnader som kostnader som

 arbetstagaren haft arbetstagaren haft

 att bestrida i att bestrida i

 innehavd innehavd

 anställning, i den anställning, i den

 mån kostnaderna, mån kostnaderna,

 minskade med minskade med

 erhållen erhållen kostnad-

 kostnadsersättning, sersättning,

 överstiger fyratusen överstiger ettusen

 kronor. kronor.

 Särskilda föreskrifter angående

 beräkning av sådan inkomst av

 anställning, som enligt lagen (1947:576)

 om statlig inkomstskatt hänförs till

 intäkt av näringsverksamhet meddelas av

 regeringen eller myndighet som regeringen

 bestämmer.

 Vid beräkning av inkomst av annat

 förvärvsarbete får från inkomst av en

 viss förvärvskälla inte dras av

 underskott i annan förvärvskälla.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari

 1994. Äldre bestämmelser gäller

 fortfarande vid beräkning av

 pensionsgrundande inkomst för år 1992

 eller tidigare år.

 1Lagen omtryckt 1976:1015.

 Senaste lydelse av lagens rubrik

 1976:1015.

 2Senaste lydelse 1992:490.

 12

 2.8 Förslag till

 Lag om ändring i lagen (1958:295) om

 sjömansskatt

 Härigenom föreskrivs att 17 a § lagen

 (1958:295) om sjömansskatt1 skall ha

 följande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 17 a §2

 Bestrides riktigheten av revisionskrav

 eller inbetalas icke det belopp kravet

 avser skall det underställas sjöm-

 ansskattenämnden. Finner nämn-den kravet

 lagligen grundat, skall den fastställa

 beloppet till betalning.

 Avser kravet skatt som redaren avdragit

 men icke inbetalat och har redaren icke

 bestritt kravets riktighet, skall kravet

 icke underställas sjömansskattenämnden.

 Redare eller Redare eller

 sjöman, som har att sjöman, som har att

 erlägga mot erlägga mot

 underlåtet underlåtet

 skatteavdrag skatteavdrag

 svarande belopp, är svarande belopp, är

 skyldig att på skyldig att på

 beloppet erlägga beloppet erlägga

 dröjsmålsavgift dröjsmålsavgift

 enligt 14 § 2 mom. enligt 14 § 2 mom.

 Som förfallodag Som förfallodag

 räknas därvid den räknas därvid den

 dag då beloppet dag då be-loppet

 skulle ha betalats skulle ha betalats

 om skatteavdrag om skatteavdrag

 gjorts. gjorts. Hänförs

 skattebeloppet till

 fler än ett betal-

 ningstillfälle

 skall som

 förfallodag räknas

 förfallodagen för

 den sista

 betalningsposten.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari

 1994.

 1Lagen omtryckt 1970:933.

 Senaste lydelse av lagens rubrik

 1974:777.

 2Senaste lydelse 1992:626.

 13

 3 Ärendet och dess beredning

 Utredningen om tjänsteinkomstbeskattning

 (Fi 1992:01) påbörjade sitt arbete i

 januari 1992 (dir. 1992:3). Vissa frågor,

 som i enlighet med direktiven behandlats

 med förtur, redovisades i ett i juni 1992

 avgivet delbetänkande, Beskattning av

 vissa naturaförmåner m.m. (SOU 1992:57).

 De frågor som togs upp i delbetänkandet

 rörde bl.a. kostförmån, beskattningen av

 traktamenten, personalvårdsförmåner,

 förmånliga lån samt hobbyinkomster.

 Med utredningsförslagen som grund lade

 regeringen hösten 1992 fram en

 proposition om vissa frågor om

 beskattning av inkomst av tjänst (prop.

 1992/93:127). Riksdagen godtog genom

 beslut i december 1992 i allt väsentligt

 propositionens förslag (bet.

 1992/93:SkU14, rskr. 1992/93:148, SFS

 1992:1596 * 1601). Lagstiftningen trädde

 i kraft den 1 januari 1993 och tillämpas

 första gången vid 1994 års taxering.

 Utredningen om tjänsteinkomstbeskattning

 redovisade i juni 1993 sitt

 slutbetänkande, Översyn av

 tjänsteinkomstbeskattningen (SOU

 1993:44). De frågor som tas upp i

 betänkandet är bl.a. reglerna om avdrag

 för kostnader för resor mellan bostad och

 arbetsplats och för resor med egen bil i

 tjänsten, utlandstraktamenten, vissa

 frågor rörande inrikestraktamenten samt

 värderingen av bostadsförmåner och

 reseförmåner. Betänkandet har

 remissbehandlats. En förteckning över

 remissinstanserna finns i bilaga 1. En

 sammanställning av remissyttrandena finns

 tillgänglig i Finansdepartementet (dnr

 2853/93).

 I juni 1993 lades i promemorian

 Beskattning av bilförmån, (Ds 1993:53),

 fram förslag till nya regler angående

 beskattning av bilförmån. Promemorian har

 remissbehandlats. En förteckning över

 remissinstanserna finns i bilaga 2. En

 sammanställning av remissyttrandena finns

 tillgänglig i Finansdepartementet (dnr

 3065/93).

 I det följande behandlas de frågor som

 tas upp i slutbetänkandet och

 promemorian.

 Våren 1993 godkände riksdagen ett

 förslag från finansutskottet om ett

 tillkännagivande från riksdagen till

 regeringen om att slopa grundavdraget vid

 taxeringen till statlig inkomstskatt vid

 1995 o0ch 1996 års taxeringar (bet.

 1992/93:FiU30, rskr. 1992/93:447). Enligt

 utskottet borde det ankomma på regeringen

 att under hösten 1993 lägga fram

 erforderliga lagförslag. Förslag till de

 lagändringar som föranleds av riksdagens

 ställningstagande i denna fråga läggs

 därför också fram i denna proposition.

 I förevarande ärende tas också upp

 förslag till vissa mindre regelför-

 ändringar. Regeringen föreslår således en

 justering av reglerna om det särskilda

 grundavdraget för folkpensionärer som

 innebär att med folkpension jämställs

 motsvarande utländska pensionsförmåner.

 Regeringen föreslår även att skattefrihet

 enligt den s.k. ettårsregeln i punkt 3 av

 anvisningarna till 54 §

 kommunalskattelagen (1928:370), KL, skall

 medges offentliganställda när fråga är om

 statlig och kommunal tjänsteexport.

 Slutligen föreslås vissa redaktionella

 ändringar i uppbördslagen (1953:272),

 UBL, lagen (1984:668) om uppbörd av

 socialavgifter från arbetsgivare, (USAL),

 lagen (1959:551) om beräkning av

 pensionsgrundande inkomst enligt lagen

 (1962:381) om allmän försäkring samt

 lagen (1958:295) om sjömansskatt.

 Lagrådet

 Regeringen beslutade den 14 oktober 1993

 att inhämta Lagrådets yttrande över de

 lagförslag som finns i bilaga 3.

 Lagrådets yttrande finns i bilaga 4.

 Lagrådet har underkastat lagtexten i de

 remitterade förslagen till lagar om

 ändring i kommunalskattelagen,

 uppbördslagen, lagen om självdeklaration

 och kontrolluppgifter och lagen om

 uppbörd av socialavgifter från ar-

 betsgivare viss omarbetning, som framgår

 av bilagan till Lagrådets yttrande.

 Regeringen godtar i huvudsak Lagrådets

 förslag till ändringar och återkommer

 till Lagrådets synpunkter i avsnitt

 4.11.3 och i specialmotiveringen till

 punkterna 3 och 4 av anvisningarna till

 33 § kommunalskattelagen.

 Förslagen till ändringar i punkt 1 av

 anvisningarna till 48 § och punkt 3 av

 anvisningarna till 54 §

 kommunalskattelagen, 11 § uppbördslagen,

 31 § lagen om uppbörd av socialavgifter

 från arbetsgivare, 4 § lagen om beräkning

 av pensionsgrundande inkomst enligt lagen

 (1962:381) om allmän försäkring samt

 17 a § sjömansskattelagen har inte

 granskats av Lagrådet. Dessa förslag är

 enligt regeringens mening av sådan

 beskaffenhet att Lagrådets hörande saknar

 betydelse.

 4 Förändringar i inkomstslaget tjänst

 4.1 Allmänna synpunkter

 Under de senaste åren har omfattande

 förändringar företagits av reglerna i

 inkomstslaget tjänst. De största

 förändringarna skedde givetvis i samband

 med skattereformen våren 1990 (prop.

 1989/90:110). Men även därefter har

 hittills varje år företagits tämligen

 omfattande regeländringar. Dessa kan i

 stort hänföras till två olika kategorier.

 Till den ena kan räknas frågor som av

 olika skäl inte hann färdigbehandlas i

 samband med skattereformen men där

 beredningsarbetet bedrivits vidare i

 olika former och efter hand lett fram

 till lagstiftning. Den andra kategorin

 avser justeringar av olika slag av

 skattereformens regler.

 Det arbete som bedrivits av Utredningen

 om tjänsteinkomstbeskattning har till

 stor del avsett justeringar i

 skattereformens regler, huvudsakligen i

 syfte att minska administrativt krångel

 för anställda och arbetsgivare som

 föranletts av vissa inslag i

 skattereformen eller att rätta till

 materiellt sett mindre önskvärda effekter

 av vissa regler. En utgångspunkt för

 justeringarna har varit att de inte skall

 rubba skattereformens grundläggande

 princip om en likformig

 inkomstbeskattning. De frågor som

 utredningen tog upp i sitt delbetänkande

 i juni 1992 var av denna karaktär,

 exempelvis förslagen rörande kostförmån,

 traktamenten och förmånliga lån. Så är

 också fallet med flera av de förslag som

 läggs fram i utredningens slutbetänkande,

 t.ex. förslagen rörande egen bil i

 tjänsten, vissa justeringar i reglerna om

 avdrag för ökade levnadskostnader vid

 inrikes tjänsteresa och

 flyttningskostnadsersättning. Ett par av

 de huvudfrågor utredningen tar upp i sitt

 slutbetänkande kan dock sägas tillhöra

 den förstnämnda kategorin och innebär att

 skattereformen fullföljs i fråga om en

 mer likformig inkomstbeskattning som

 också ger underlag för lägre skattesatser

 och därmed lägre skattekilar. Dit hör

 reglerna för resor mellan bostad och

 arbetsplats och utlandstraktamenten, där

 utredningens arbete kan sägas utgöra en

 direkt fortsättning på det arbete som

 bedrevs i Utredningen om reformerad

 inkomstbeskattning, RINK. Även översynen

 av bostadsförmånsreglerna kan räknas till

 denna grupp.

 Som nämndes inledningsvis har de senaste

 åren präglats av omfattande förändringar

 av reglerna i inkomstslaget tjänst. Ett

 så högt förändringstempo under flera år

 kan skapa problem för arbetsgivare,

 anställda och skatteförvaltning. Det kan

 vara svårt för den enskilde att hålla sig

 informerad om vad som gäller. Nya

 lönerutiner och liknande måste utvecklas

 av arbetsgivarna. Kollektivavtal måste

 omförhandlas m.m. Skatteförvaltningen

 måste ständigt ändra i

 informationsmaterial, blan-ketter och

 dylikt och det kan även vara svårt för

 skattemyndigheternas personal att hålla

 sig informerad om vilka regler som

 gäller. Svårigheterna förstärks också av

 att förändringarna i många fall beslutats

 kort tid före det att de trätt i kraft.

 Det är således önskvärt från många syn-

 punkter med en lägre förändringstakt och

 mer stabila regler.

 I och med de förslag som Utredningen om

 tjänsteinkomstbeskattning nu lagt fram

 kan emellertid de frågor inom

 inkomstslaget tjänst som kvarstod efter

 skattereformen på det hela taget anses

 vara färdigbehandlade. Dessutom torde,

 såvitt nu går att överblicka, behovet av

 att justera i de regler som tillkom i

 samband med skattereformen i stort vara

 tillgodosett. Om de förslag som tas upp i

 detta ärende genomförs finns det därför

 anledning att tro att regelsystemet inom

 inkomstslaget tjänst därefter kan bli

 förhållandevis stabilt, även om det

 alltid kommer att vara nödvändigt med

 ändringar i skattesystemet för att

 anpassa det efter bl.a. den ekonomiska

 utvecklingen i samhället.

 De förslag utredningen lagt fram i

 slutbetänkandet har, på ett undantag när,

 fått ett överlag positivt bemötande från

 remissinstanserna. Undan-taget gäller de

 föreslagna förändringarna av

 avdragsrätten för kostnader för resor

 mellan bostad och arbetsplats. Detta

 förslag avstyrks av flertalet

 remissinstanser. Mot bakgrund av bl.a.

 remisskritiken har regeringen valt att

 inte lägga fram utredningens huvudförslag

 i denna del. Regeringen kommer inte

 heller att föreslå att utredningens

 förslag till avdrag för kostnader för

 resor med egen bil i tjänsten genomförs.

 Regeringen ställer sig visserligen i

 stort positiv till förslaget men anser

 det för närvarande inte genomförbart av

 statsfinansiella skäl. I övrigt bör

 utredningsförslagen i allt väsentligt

 genomföras.

 En annan fråga som gäller inkomst av

 tjänst men som beretts i annan ordning

 rör beskattningen av bilförmån. I juni

 1993 lades i promemorian Beskattning av

 bilförmån, (Ds 1993:53), fram förslag

 till nya regler angående beskattning av

 bilförmån. Bakgrunden till promemorian

 var att reglerna för beskattning av

 bilförmån kritiserats för att ge upphov

 till obilliga beskattningseffekter på

 grund av den starka schabloniseringen.

 Ingen hänsyn tas till faktisk privat

 körsträcka vilket missgynnat tjänstebilar

 i egentlig mening. Promemorian har

 remissbehandlats. Promemorians

 huvudförslag om att grunda förmånsvärdet

 på faktisk privat kör-sträcka har

 avstyrkts av en stor majoritet av

 remissinstanserna, främst med hänsyn till

 problemen med uppgiftslämnande. Förslaget

 bör mot bakgrund av den kritik som

 riktats mot det inte genomföras.

 De alternativa förslag som lades fram i

 promemorian och som främst innebär

 justeringar i nuvarande regler i

 förenklande syfte har däremot fått ett i

 stort sett positivt bemötande av

 remissinstanserna och bör med vissa

 justeringar genomföras.

 I det följande redovisar regeringen sina

 närmare ställningstaganden i de i ärendet

 aktuella frågorna.

 4.2 Resor mellan bostad och arbetsplats

 Utredningens förslag: Överensstämmer med

 regeringens i fråga om rätt till avdrag

 för väg-, bro- eller färjeavgifter som

 uppkommit vid resorna mellan bostad och

 arbetsplats.

 Såvitt avser avdrag för kostnad för resa

 mellan bostad och arbetsplats föreslår

 utredningen att en avståndsgräns införs

 som innebär att avdrag inte medges om

 avståndet mellan bostaden och

 arbetsplatsen (enkel resa) är högst 15

 kilometer. Är avståndet mellan 15 och 30

 kilometer medges -oavsett färdmedel -

 avdrag med 0,80 kr per kilometer och resa

 till den del avståndet överstiger 15

 kilometer. Är avståndet längre än 30

 kilometer medges avdrag, för avståndet

 mellan 15 och 30 kilometer enligt nämnda

 regel med 0,80 kr per kilometer och för

 den del av avståndet som överstiger 30

 kilometer enligt följande. Den som använt

 egen bil för resorna får avdrag med 1,40

 kr per kilometer medan övriga får avdrag

 med 0,40 kr per kilometer.

 Remissinstanserna: Majoriteten av

 remissinstanserna avstyrker försla-get om

 att införa olika avståndsgränser.

 Kritiken från remissinstanserna går i

 huvudsak ut på att de föreslagna reglerna

 är alltför krångliga och att de

 missgynnar dem som inte har tillgång till

 allmänna kommunika-tioner för resor

 mellan bostad och arbetsplats.

 Förslaget om avdragsrätt för väg-, bro-

 eller färjeavgifter lämnas utan erinran

 av flertalet remissinstanser.

 Skälen för regeringens förslag

 Gällande regler

 Enligt punkt 4 av anvisningarna till 33 §

 KL har skattskyldig rätt till avdrag för

 skälig kostnad för resa till och från

 arbetsplatsen där denna varit belägen på

 sådant avstånd från hans bostad, att han

 behövt anlita och även anlitat särskilt

 fortskaffningsmedel. Om avståndet mellan

 den skattskyldiges bostad och

 arbets-plats uppgår till minst fem

 kilometer och det klart framgår att

 användandet av egen bil för resa mellan

 bostad och arbetsplats regelmässigt

 med-för en tidsvinst på minst två timmar

 i jämförelse med allmänna kom-

 mu-nikationsmedel medges avdrag för

 kostnader för resa med egen bil. Den som

 använder bilen i tjänsten kan också under

 vissa förutsättningar med-ges avdrag för

 resa med egen bil.

 Bilavdraget bestäms enligt schablon på

 grundval av genomsnittliga kostnader för

 mindre bil och med hänsyn till de

 kostnader som är direkt beroende av körd

 vägsträcka. Den som har förmån av fri bil

 är inte be-rättigad till avdraget. Fr.o.m

 inkomståret 1993 medges avdrag för

 kost-nader för resa mellan bostad och

 arbetsplats endast till den del

 kostnaderna överstiger 4 000 kr.

 Vid 1994 års taxering skall avdrag för

 kostnad för resa med egen bil medges med

 1 kr och 30 öre per kilometer enligt en

 särskild lag (SFS 1992:1601).

 Regeringens överväganden

 Enligt direktiven har syftet med

 utredningen beträffande den här aktuella

 frågan varit att åstadkomma enklare och

 mer lättillämpade regler. Utredningen

 skulle särskilt pröva modeller som

 innebär att den nuvarande tidsgränsen kan

 slopas eller ges minskad betydelse.

 Som framgår av utredningens ingående

 analys av problemen på om-rådet är det

 knappast möjligt att ersätta den

 nuvarande tidsgränsen med avståndsgränser

 utan att relativt kraftiga försämringar

 uppstår för vissa grupper med begränsad

 tillgång till allmänna kommunikationer.

 Det förslag som utredningen lagt fram kan

 sägas vara en modifiering av RINK:s

 förslag, som också innebar att

 avdragsrätten var relaterad till ett

 system med avståndsgränser. Nackdelarna

 för t.ex. glesbygdsbor med dåliga

 kommunikationer mildras med utredningens

 förslag i förhållande till RINK-förslaget

 men finns ändå i stor utsträckning kvar.

 Modifie-ringarna har dessutom fått ske

 till priset av ett betydligt mer

 invecklat regelsystem. En annan nackdel

 med utredningsförslaget, som också fanns

 i RINK:s förslag, är att vissa

 skattskyldiga skulle kunna få avdrag med

 belopp som avsevärt överstiger de

 faktiska kostnaderna. I sammanhanget

 finns också anledning beakta, vilket

 bl.a. påpekats från några

 remiss-instanser, att problemen med den

 nuvarande tidsgränsen synes ha minskat

 under de senaste åren.

 Enligt regeringens mening kan mot denna

 bakgrund utredningsförslaget sammantaget

 inte anses innebära sådana fördelar i

 förhållande till dagens regler att det

 bör genomföras. Nuvarande regler bör

 således i stort behållas.

 Utredningen har också föreslagit att

 avdrag skall * vid sidan av

 scha-blonavdraget * medges för faktiska

 väg-, bro- eller färjeavgifter som den

 skattskyldige haft vid resorna mellan

 bostad och arbetsplats. En för-utsättning

 för avdrag är enligt utredningen att

 kostnaderna uppkommer vid resa på den

 vägsträcka som bedöms vara den närmaste

 bilvägen till arbetsplatsen.

 Avgifter av detta slag förekommer för

 närvarande endast i begränsad omfattning.

 Det får dock anses sannolikt att det i

 framtiden blir betydligt vanligare att

 vägar och broar finansieras med särskilda

 avgifter som tas ut av dem som använder

 vägen eller bron. Kostnader av detta slag

 är inte möjliga att beakta inom ramen för

 ett schablonavdrag. Regeringen anser

 därför att avdragsrätt vid sidan av

 schablonavdraget för dessa kostnader bör

 införas när kostnaderna uppkommer i

 samband med resor med egen bil mellan

 bostad och arbetsplats. För en sådan

 avdragsrätt talar också att det av

 miljöskäl är angeläget att den från

 tidssynpunkt kortaste kör-sträckan väljs.

 Enligt gällande regler skall den

 skattskyldige göra en tidsvinst på minst

 två timmar per dag vid färd med egen bil

 jämfört med allmänna kommunikationsmedel

 för att avdrag för kostnad för resa med

 egen bil skall medges.

 Tidsvinstberäkningen bör avse en

 jämförelse med tidsmässigt kortaste

 färdväg för bil, även om en avgiftsbelagd

 väg eller bro eller en färja därvid måste

 utnyttjas.

 De som har bilförmån har inte rätt till

 avdrag för kostnad för resa med bil

 mellan bostad och arbetsplats. De bör

 dock omfattas av den föreslagna

 avdragsrätten för väg-, bro eller

 färjeavgifter. Har en arbetsgivare

 betalat sådana avgifter för en anställd

 uppkommer en skattepliktig för-mån. Detta

 torde gälla även den arbetstagare som

 åtnjuter bilförmån. Ersättningen kan

 således inte anses ingå i det

 schablonmässigt bestämda förmånsvärdet.

 Om ersättning för dessa avgifter ingår i

 det schablonmässigt bestämda

 förmånsvärdet skulle det få till

 konsekvens att arbets-givaren kan betala

 dessa avgifter för den anställde t.ex.

 under dennes semester, utan att det

 utlöser några beskattningskonsekvenser.

 En sådan ordning skulle enligt

 regeringens mening vara otillfreds-

 ställande och bör därför inte införas.

 Förslaget att införa avdragsrätt för

 vägavgifter m.m. föranleder ändringar i

 punkt 4 av anvisningarna till 33 § KL.

 Som nämnts inledningsvis medges enligt

 en särskild lag avdrag för kostnader för

 bilresor mellan bostaden och

 arbetsplatsen med 13 kr per mil vid 1994

 års taxering. Vid 1995 års taxering

 kommer om inga särskilda åtgärder vidtas

 reglerna i punkt 4 av anvisningarna till

 33 § KL att gälla. Detta skulle, med

 hänsyn till den bedömning av

 prisutvecklingen för bilkostnader som för

 närvarande kan göras, innebära att

 avdrags-beloppet per mil sänks.

 Regeringen anser inte att det föreligger

 skäl att sänka detta belopp för nästa år.

 Det bör därför genom en särskild lag

 bibehållas på nuvarande nivå även för

 inkomståret 1994.

 4.3 Bilkostnader i tjänsten

 Utredningens förslag: Avdrag för

 kostnader för resor med egen bil i

 tjänsten skall medges enligt två

 schabloner som med nuvarande kostnadsläge

 kan beräknas till 1,40 kr resp. 2,30 kr

 per kilometer. Avdrag medges för varje

 körd kilometer under beskattningsåret upp

 till och med 10 000 kilometer med det

 lägre kilometeravdraget och för varje

 körd kilometer utöver 10 000 kilometer

 med det högre kilometeravdraget. Vid

 beräknandet av schablonerna skall det

 lägre schablonavdraget bestämmas till ett

 belopp som motsvarar den schablonmässigt

 beräknade merkostnaden per kilometer för

 10 000 kilometers körning i tjänsten per

 år med mindre bil när den privata

 körsträckan uppgår till 15 000 kilometer

 per år. Det högre kilometeravdraget skall

 bestämmas så att den som kör 30 000

 kilometer i tjänsten och 7 000 kilometer

 privat med större bil totalt sett får

 avdrag för sina genomsnittliga kostnader

 som belöper på tjänstekörningen. Det

 högre kilometeravdraget skall alltså

 beräknas så att den som kör 30 000

 kilometer i tjänsten får full kompen-

 sation för att han för körsträckan upp

 till 10 000 kilometer får avdrag endast

 med ett lägre belopp per kilometer än vad

 som motsvaras av de genomsnittliga

 kostnaderna. Utredningen föreslår vidare

 vissa ändringar i UBL föranledda av

 huvudförslaget.

 Remissinstanserna: Majoriteten av

 remissinstanserna har tillstyrkt

 förslaget eller lämnat det utan erinran.

 Skälen för regeringens bedömning: Enligt

 de regler som gällde före skattereformen

 var huvudprincipen den att avdrag medgavs

 för bilkostnader i tjänsten med belopp

 som svarade mot den del av de totala

 faktiska kostnaderna som belöpte på

 bilens användning i tjänsten. I praktiken

 blev i stor utsträckning nivån på den

 skattefria bilkostnadsersättningen för

 anställda i offentlig tjänst styrande för

 avdragsrätten.

 Enligt nuvarande regler, som infördes i

 samband med skattereformen, medges avdrag

 för kostnader för resor med egen bil i

 tjänsten enligt schablon med 13 kr per

 mil. Schablonen grundar sig på den

 merkostnad som kan beräknas uppkomma på

 grund av körningen i tjänsten. Den

 38

 skattskyldige har inte någon möjlighet

 att få ett högre avdrag även om han visar

 att hans faktiska kostnader överstigit

 schablonen.

 Den nuvarande avdragsschablonen har

 kritiserats, främst av dem som har en

 omfattande tjänstekörning, för att inte

 motsvara de verkliga kostnaderna för

 tjänstekörningen. I direktiven till

 utredningen uttalades bl.a. mot bakgrund

 härav att möjligheterna att återinföra

 avdragsrätt för faktiska kostnader skulle

 undersökas.

 Enligt utredningen är det emellertid

 förenat med en rad problem att kombinera

 ett schablonavdrag grundat på

 merkostnader för körning i tjänsten med

 en alternativregel om rätt till avdrag

 för faktiska kostnader för

 tjänstekörningen. Utredningen har vid sin

 analys av frågan inte funnit det möjligt

 att utarbeta ett sådant förslag. Enligt

 utredningen kan nuvarande schablonmetod

 där merkostnaden för tjänstekörning

 ersätts anses acceptabel för den som har

 en relativt begränsad tjänstekörning.

 Däremot kan det nuvarande

 schablonavdraget inte anses täcka de

 faktiska kostnaderna för skattskyldiga

 som kör långt i tjänsten. Avvikelsen i

 dessa fall är så stor att avdraget inte

 kan anses ge ett godtagbart resultat för

 de skattskyldiga i fråga.

 Utredningen har valt att lägga fram ett

 förslag som innefattar två

 avdragsschabloner, en lägre som

 innefattar tjänstekörning upp till och

 med 10 000 kilometer och en högre som

 omfattar körsträckor därutöver. Med

 nuvarande kostnadsläge skulle

 schablonbeloppen uppgå till 14 kr resp.

 23 kr per mil. Förslaget tillgodoser dem

 som har omfattande tjänstekörning på så

 sätt att avdrag enligt det lägre

 schablonavdraget medges för beräknade

 merkostnader medan det högre

 kilometeravdraget bestäms så att avdrag

 medges för genomsnittliga kostnader som

 belöper på tjänstekörningen.

 Regeringen kan i stort ansluta sig till

 de överväganden utredningen gjort i

 frågan. Det finns således i och för sig

 starka skäl för att genomföra förslaget.

 Det skulle bl.a. på ett bättre sätt än

 nuvarande regler ta hänsyn till dem som

 har betydande tjänstekörning och

 därigenom leda till materiellt sett mer

 rättvisa regler. Ett genomförande av

 förslaget med en höjning av det lägre

 schablonavdraget från 13 kr till 14 kr

 per mil och med införandet av ett högre

 schablonavdrag på 23 kr per mil innebär

 emellertid att skatte- och

 avgiftsintäkterna för det allmänna skulle

 minska med i storleksordningen 1,5 mdkr

 per år. Med hänsyn till det nuvarande

 ansträngda statsfinansiella läget finner

 regeringen att det för närvarande inte är

 möjligt att genomföra förslaget. Frågan

 bör emellertid tas upp på nytt så snart

 det finansiella utrymmet för förändringen

 föreligger.

 I avsnitt 4.2 har regeringen föreslagit

 att avdragsrätt skall införas för väg-,

 bro- eller färjeavgifter som uppkommit

 vid resa med egen bil mel-lan bostad och

 arbetsplats. Fråga har uppkommit om

 motsvarande av-dragsrätt skall införas

 även vad beträffar resor med egen bil i

 tjänsten.

 Enligt punkt 3 c av anvisningarna till 33

 § KL har den som använt egen bil för

 resor i tjänsten rätt till avdrag för

 kostnaden med ett belopp om 1 krona och

 30 öre för varje körd kilometer. Av 33 §

 1 mom. KL framgår att avdrag skall medges

 för samtliga utgifter som är att anse som

 kostnader för fullgörande av tjänsten,

 bl.a. för färdkostnad vid resa i

 tjänsten. Enligt 33 § 2 mom. KL är

 färdkostnad vid resa i tjänsten un-

 dantagen från den avdragsbegränsning som

 innebär att avdrag endast får medges, för

 bl.a. resor mellan bostad och arbetsplats

 till den del kostnaderna överstiger 4 000

 kr och för vissa övriga kostnader 1 000

 kr.

 Avdragsschablonen om 13 kr per mil

 bygger på en bils normala total-kostnad.

 Kostnader för garage och parkering får

 anses vara sådana kostnader som inte

 ingår i schablonen men inberäknas i

 begreppet "färdkostnad för resa i

 tjänsten". Avdrag för ifrågavarande

 kostnader medges därför enligt

 skatteförvaltningens praxis vid sidan av

 schablonavdraget. Även kostnader för

 väg-, bro- eller färjeavgifter får anses

 ingå i färdkostnadsbegreppet. De får

 därför anses vara avdragsgilla vid sidan

 av schablonavdraget. De är dessutom

 avdragsgilla fullt ut eftersom de är

 undantagna från avdragsbegränsningen i 33

 § 2 mom. KL.

 4.4 Vissa kostnadsersättningar och

 förmåner

 4.4.1 Kostnadsersättning

 för vissa resor

 Utredningens förslag: Överensstämmer i

 huvudsak med regeringens utom såvitt

 avser förslaget rörande reservofficerare.

 Remissinstanserna: Majoriteten av

 remissinstanserna har tillstyrkt

 utredningens förslag eller lämnat

 förslagen utan erinran. Kammarrätten i

 Stockholm avstyrker dock förslagen

 eftersom de får anses strida mot den

 grundläggande principen att kostnader för

 att skaffa sig eller utvidga en för-

 värvskälla inte är avdragsgilla.

 Näringslivets Skattedelegation anser att

 förslagen skall gälla alla resor oavsett

 till eller från vilket land det är fråga

 om. Som skäl härför anges den ökade

 rörligheten för arbetskraften som skulle

 följa av ett svenskt medlemsskap i EG och

 hänsynen till den fria arbetsmarknaden

 som redan gäller för länderna i Norden.

 Riksskatteverket, RSV, anser att

 ersättning för körning med egen bil till

 eller från en anställningsintervju bör

 vara skattefri endast till den del den

 inte överstiger det föreslagna lägre

 kilometeravdraget. SACO, Statens Arbets-

 givarverk, SAV, Sveriges Officersförbund,

 Sveriges Reservofficersförbund och

 Överbefälhavaren anser att undantag bör

 införas för reservofficerarnas del så att

 de skall anses ha bostadsorten som

 tjänsteställe.

 Skälen för regeringens förslag: I dag

 föreligger normalt rätt till avdrag för

 kostnader för resor till och från

 arbetsplatsen. Däremot är kostnaderna för

 den första resan till den nya

 arbetsplatsen och sista resan därifrån

 efter att arbetet upphört, s.k.

 inställelseresor, inte avdragsgilla.

 Denna skillnad i avdragsrätt följer i och

 för sig av den grundläggande principen

 att kostnader för att skaffa sig eller

 utvidga en förvärvskälla inte är

 avdragsgilla. Men skillnaden uppfattas av

 många som orättvis och svårförståelig.

 Särskilt markant blir skillnaden när det

 är fråga om kortvariga arbeten där

 resekostnaden kan utgöra en betydligt

 större summa än arvodesdelen, som fallet

 inte sällan är för artister. Det är

 vidare att märka att om en artists

 verksamhet utgör näringsverksamhet blir

 resekostnaderna avdragsgilla. I likhet

 med utredningen anser regeringen att

 övervägande skäl talar för att man inför

 en generell avdragsrätt för resekostnader

 i samband med inställelse till och

 lämnande av tjänst.

 Nuvarande regler för avdrag för

 preliminär skatt och uttag av

 arbetsgivaravgifter medför att

 kostnadsersättning för inställelseresor

 skall ligga till grund för såväl

 preliminärskatteavdrag som avgiftsuttag.

 När det är fråga om kortvariga engagemang

 kan resekostnadsersättningen till följd

 av lång transportväg vara betydligt högre

 än arvodet. Effekten kan då bli att hela

 arvodet åtgår till skatteavdrag.

 Målsättningen för preliminär-

 skatteavdraget är att det i så stor

 utsträckning som möjligt skall överens-

 stämma med den slutliga skatten. Det är

 uppenbart att skatteavdrag på en

 resekostnadsersättning * i det fall

 avdragsrätt föreligger för resekostnaden

 * strider mot detta mål. Reglerna bör

 därför ändras så att den preliminära

 skatten även när det gäller sådan

 kostnadsersättning bättre överensstämmer

 med den slutliga skatten. I dag finns ett

 liknande undantag för ersättning för

 hemresor. För att preliminär skatt inte

 skall behöva dras på sådan ersättning

 måste det finnas beslut av skattemyn-

 dighet. Inställelseresorna är dock till

 skillnad från hemresor av engångs-

 karaktär. Arbetsgivaren/uppdragsgivaren

 känner till ersättningens/kostnadens

 storlek och torde enkelt kunna avgöra om

 det verkligen är en inställelseresa eller

 inte. Det är därför lämpligt att låta

 utbetalaren avgöra om preliminärskat-

 teavdrag skall göras eller inte.

 Arbetsgivaravgifter utgår i princip på

 all inkomst av tjänst utom sådan som

 avser ersättning för kostnader "i

 arbetet" som är avdragsgilla vid

 inkomsttaxeringen. Det är här fråga om

 direkta kostnader för intäkternas

 förvärvande, t.ex. kostnader för arbets-

 redskap, tjänsteresor o.d. Ersätt-ning

 för andra kostnader i samband med arbetet

 som är avdragsgilla vid inkomsttaxering-

 en, t.ex. kostnader för resor mellan

 bostad och arbetsplats och kostnader för

 hemresor, reducerar normalt inte av-

 giftsunderlaget och detsamma bör gälla

 även i fråga om ersättning för kostnader

 för inställel-seresor. Underlaget vid

 preliminärskatteberäkningen och arbets-

 givaravgiftsberäkningen blir således

 olika.

 Reservofficerarnas resor till övningar i

 olika delar av landet ryms oftast inte

 inom begreppet inställelseresor utan är

 av annan karaktär. De har ett löpande

 anställningsavtal men tjänstgör endast

 under begränsade perioder. Med hänsyn

 till arbetets speciella art och

 reservofficerarnas situation finns det

 särskilda skäl som motiverar att införa

 ett undantag för dem som innebär att

 deras resor till och från

 tjänstgöringsorten kommer att betraktas

 som tjänsteresor och inte som resor till

 och från arbetet. Detta kan uppnås genom

 att man låter bostaden utgöra

 tjänsteställe. Reglerna i punkt 3 av

 anvisningarna till 33 § KL bör ändras i

 enlighet härmed.

 När det gäller kostnadsersättningar som

 utgår vid anställningsintervju torde,

 enligt utredningen, sådana vara

 skattepliktiga och kostnaderna inte

 avdragsgilla. Rättsläget är dock oklart.

 Resekostnadsersättningar som utgår vid

 anställningsintervju är av så speciell

 karaktär att de av förenklingsskäl bör

 kunna undantas från beskattning till den

 del de inte överstiger de faktiska

 kostnaderna oavsett om sådana kostnader

 är avdragsgilla eller ej. Såsom RSV

 påpekat bör dock skattefriheten för sådan

 ersättning, när den avser att täcka

 kostnader för körning med egen bil,

 begränsas. Den bör vara skattefri endast

 till den del ersättningen inte överstiger

 det avdragsgilla beloppet för kostnader

 för körning med egen bil mellan bostad

 och arbetsplats, dvs. för närvarande 13

 kr per mil.

 Några remissinstanser anser att

 skattefriheten inte skall vara begränsad

 till att avse resor inom landet. Det

 finns, såsom Näringslivets Skatte-

 delegation påpekat, i och för sig skäl

 som talar mot en sådan begränsning. När,

 som i det här fallet, skattefrihet införs

 finns det ändå anledning att vara

 försiktig för att minska riskerna för

 missbruk. Genom att skattefriheten skall

 avse endast ersättning för resor inom

 Sverige får man en viss begränsning av

 den skattefria ersättningens storlek och

 skattemyndigheterna får en större

 möjlighet att kontrollera att ersättning-

 en inte överstiger de faktiska

 kostnaderna. Utrymmet för att maskera

 belönings- eller semesterresor som resor

 till och från anställningsintervju

 inskränks härigenom. Regeringen är

 således inte beredd att låta skat-

 tefriheten omfatta alla resor till an-

 ställningsintervjuer oavsett till eller

 från vilket land det är fråga om.

 Det torde, som utredningen hävdat, vara

 så att ersättning som översti-ger de

 faktiska kostnaderna beskattas och att

 avdrag för kostnader vid anställnings-

 intervju inte medges. Men som tidigare

 angetts är rättsläget oklart och det får

 därför överlämnas till rättspraxis att

 avgöra i vad mån resor som inte omfattas

 av den nu föreslagna skattefriheten kan

 vara avdragsgilla resp. icke

 skattepliktiga.

 Förslagen föranleder ändring i 19 §

 (även i prop. 1992/93:157 föreslås

 ändring av denna paragraf), punkterna 3

 och 4 av anvisningarna till 33 § KL och

 10 § UBL.

 39

 4.4.2 Flyttningskostnad

 m.m.

 Utredningens förslag: Överensstämmer i

 allt väsentligt med regeringens.

 Remissinstanserna: Förslaget tillstyrks

 eller lämnas utan erinran av flertalet

 remissinstanser. Kammarrätten i Jönköping

 avstyrker förslaget med motivering att

 förslaget innehåller flera begrepp som

 inte är närmare definierade, vilket kan

 medföra tolkningstvister i domstolarna.

 Nuvarande ordning är bättre enligt

 kammarrätten. Även SAS avstyrker

 förslaget och anser att en inskränkning

 av begreppet flyttningskostnader och en

 begränsning av skattefriheten för sådana

 kostnader i samband med flyttning skulle

 minska rörligheten på arbetsmarknaden.

 Kammarrätten i Stockholm anser att det

 inte finns anledning att belasta

 lagtexten med exempel på vad som inte

 ingår i flyttningskostnad. RSV anser att

 skatte-friheten bör omfatta endast

 ersättning för "skäliga" kostnader samt

 att begreppet familj bör definieras

 utförligare i motiven. Statens

 Arbetsgivarverk framhåller att förslagen

 kräver en översyn av definitioner och

 förmåner i nuvarande statliga kollekti-

 vavtal och att eventuella förändringar

 därför bör samordnas i tiden med ett nytt

 statligt centralt kollektivavtal om

 allmänna anställningsvillkor under våren

 1994. Sveriges Reservofficersförbund

 anser att definitionen av begreppet

 flyttnings-kostnader är för snäv och att

 i begreppet bör inräknas kostnader för

 dubbelhyra, flyttning av en andra bil,

 båt och häst m.m. Även Överbefälhavaren

 anser att dubbelhyra bör räknas som en

 sådan flytt-ningskostnad för vilken

 skattefri ersättning skall kunna erhållas

 och vidare att detta även bör gälla

 ersättning för förlust vid försäljning av

 bostadsrätt eller fastighet.

 Skälen för regeringens förslag:

 Ersättning för flyttningskostnader som

 arbetsgivare utgett eller som utgått av

 allmänna medel när skattskyldig på grund

 av byte av verksamhetsort flyttat till ny

 bostadsort är skattefri till den del

 ersättningen inte utgått med väsentligt

 högre belopp än som gäller för

 befattningshavare i statlig tjänst (32 §

 4 mom. KL).

 Storleken och omfattningen av ersätt-

 ningen för flyttningskostnader till

 statligt anställda bestäms genom avtal.

 Dels finns det centrala avtal som

 Sektoravtalet för civila statsförvalt-

 ningen (SA-C) och Sektoravtalet för

 försvaret (SA-F), dels kan det finnas

 särskilda lokala avtal på myndighetsnivå.

 Vad som faller in under begreppet

 flyttningskostnader varierar i viss mån

 från avtal till avtal. Detta leder till

 att lagstiftningen vållar särskilda

 svårigheter för den privata sektorn, där

 man, förutom att hålla reda på vad som

 gäller enligt sitt eget avtal, även måste

 veta vad som gäller för de statligt

 anställda. Vidare talar avtalen oftast om

 byte av arbetsort medan lagtexten talar

 om byte av verksamhetsort. Byte av

 arbetsort behöver inte nödvändigtvis

 innebära byte av verksamhetsort. Med

 hänsyn till denna skillnad mellan avtal

 och lagtext och med hänsyn till att

 avtalsenlig ersättning i praktiken så

 gott som alltid behandlas som skattefri,

 kan skattepliktig ersättning komma att

 undgå beskattning.

 Även vad gäller frågan om vilka

 kostnader som skall hänföras till

 flyttningskostnader föreligger osäkerhet.

 I avtalen återfinns till att börja med

 sådana typiska flyttningskostnader som

 resekostnader för den flyttande

 arbetstagaren och hans familj och

 kostnader för transport av bohag.

 Dessutom kan ersättning utgå för

 kostnader för transport av bil eller båt

 som fordras för tjänsten. Men därutöver

 kan ersättning också erhållas för ett

 antal besöksresor före avflyttning, för

 resor till och från den nya arbetsorten i

 vissa fall, i förhållande till

 bostadsytan (s.k. gardinpengar), för

 hyreskostnad (vid dubbla hyreskostnader)

 och för förlust i samband med försäljning

 av bostadsrätt (när försäljningspriset

 understiger grundavgiften). Det är inte

 självklart att denna senare grupp av

 kostnadsersättningar ryms inom begreppet

 "flyttningskostnad" i

 kom-munalskattelagens mening. RSV har

 dock i visst fall ansett att hyres-

 kostnadsersättning var att betrakta som

 skattefri flyttningskostnads-ersättning.

 Det har också uppkommit tolkningsproblem

 som lett till olikformig tillämpning.

 Mot bakgrund av den beskrivna

 situationen framstår det som angeläget

 att kravet för skattefrihet * att

 ersättning inte utgått med väsentligt

 högre belopp än vad som gäller för

 befattningshavare i statlig tjänst *

 avskaffas och att en definition av

 begreppet "flyttningskostnad" införs i

 lagtexten.

 I enlighet med utredningens förslag bör

 till skattefri flyttningskost-nadsersätt-

 ning hänföras ersättning för kostnader

 för emballering, pack-ning, transport och

 uppackning av bohag och annat personligt

 lösöre, exempelvis cykel, moped,

 motorcykel, bil, båt och mindre redskap

 o.d. Likaså bör resekostnader för

 transport av arbetstagaren och hans

 familj till den nya bostadsorten räknas

 som normala flyttningskostnader. När det

 gäller ersättning för resekostnader har

 utredningen pekat på att det är oklart om

 den nuvarande skattefriheten enligt 32 §

 4 mom. KL medför att ersättning för

 körning med egen bil blir skattefri i sin

 helhet oavsett ersättningens nivå. Om

 resekostnadsersättning i flyttningsfallet

 i sin helhet betraktas som skattefri

 innebär det att man kan få en större

 skattefri ersättning för täckande av en

 kostnad som egentligen är att betrakta

 som privat levnadskostnad än vad en

 arbetstagare kan få avdrag för vid

 körning med egen bil i tjänsten. Oavsett

 hur stadgandet tillämpas i dag bör det

 komma till klart uttryck i lagtexten att

 skattefriheten för ersättning för

 resekostnaden gäller endast till den del

 ersättningen inte överstiger avdragsnivån

 för kostnader för körning med egen bil

 vid körning mellan bostad och

 arbetsplats, dvs. för närvarande 13 kr

 per mil.

 Det är svårt att i dagsläget förutse alla

 kostnader som bör anses som

 flyttningskostnader. Det är därför

 lämpligt att, som utredningen föreslagit,

 avsluta definitionen med "och liknande

 kostnader". Övriga kostnader för vilka

 ersättning erhålls som för

 flyttningskostnad enligt de statliga

 avtalen får i huvudsak anses falla

 utanför ramen för vad som avses med

 flyttningskostnader. Dessa ersättningar

 bör inte omfattas av skattefriheten.

 För att klargöra stadgandet än mer har

 utredningen föreslagit att definitionen

 av flyttningskostnader skall följas av en

 uppräkning av vad som inte kan räknas som

 sådana. Ett tydliggörande på denna punkt

 framstår som angeläget med hänsyn till

 att dessa kostnader i de flesta fall

 räknas till flyttningskostnader i de

 ovannämnda avtalen. Detta bör klart komma

 till uttryck i lagtexten genom att man

 efter definitionen av vad som avses med

 flyttningskostnader anger exempel på vad

 som inte avses med sådan kostnad. En

 sådan negativ definition är ingen nyhet i

 skattelagstiftningen. Ett liknande

 stadgande återfinns t.ex. i 32 § 3 e mom.

 KL när det gäller personalvårdsförmåner.

 Även om ersättning för hemresor o.d. som

 utgår i samband med flyttning blir

 skattepliktig kommer dock den

 skattskyldige att vid inkomsttaxeringen

 erhålla avdrag motsvarande den uppburna

 ersättningen, om avdragsrätt föreligger

 för sådana kostnader enligt KL.

 Att, som RSV föreslagit, i definitionen

 också ange att ersättningen måste avse

 "skäliga" kostnader för att skattefrihet

 skall föreligga framstår inte som

 behövligt. Om det verkligen är fråga om

 flyttningskostnader i lagtextens mening

 skall ersättningen vara skattefri. Häri

 ligger att ersättningen skall motsvara

 faktiska flyttningskostnader. Om

 ersättning utgår med belopp som inte

 motsvaras av faktiska flyttningskostnader

 är det fråga om förtäckt lön som skall

 tas upp till beskattning.

 Förslaget föranleder ändring av 32 § 4

 mom. KL.

 Skattefriheten för grupplivförsäkringar

 är också kopplad till vad som utgår till

 statlig befattningshavare. Men här är

 tillämpningsproblemen inte lika stora och

 det finns, som utredningen funnit, därför

 inte anledning att nu ändra dessa regler.

 40

 4.4.3 Omkostnadsersättning

 till dagbarnvårdare, ersättning till

 försökspersoner m.fl. samt

 beskattningsfrågor rörande medföljande

 make/maka vid tjänsteresa

 Utredningens bedömning: Överensstämmer

 med regeringens, dvs. ingen förändring av

 nuvarande regler.

 Remissinstanserna: Majoriteten av

 remissinstanserna har ställt sig bakom

 utredningens ställningstagande eller

 lämnat det utan erinran. Svenska

 Kommunförbundet, Näringslivets Skattede-

 legation och SAS anser att gällande

 praxis på området när det gäller

 beskattning av medföljande makes/makas

 resa vid tjänsteresa är alltför

 restriktiv och medför en orimlig

 fördyring inte minst för de mindre

 företagen. Enligt Skattedelegationen bör

 i lagtexten anges att kostnader för

 make/maka inte skall tas upp som intäkt

 av tjänst i de fall särskilda skäl

 föreligger. Särskilda skäl bör anses

 föreligga när make/maka medföljer styrel-

 seordförande, verkställande ledning eller

 annan ledande person vid resor, vid

 representation, vid viktiga

 internationella affärsförhandlingar där

 det är kutym att make/maka deltar eller i

 andra sammanhang där det är uppenbart

 till fördel att make/maka medföljer.

 Skälen för regeringens bedömning: I

 samband med 1990 års skatte-reform blev

 alla kostnadsersättningar i princip

 skattepliktiga. Detta gällde t.ex. även

 omkostnadsersättning som utgår till

 dagbarnvårdare. Avdrag medges dock för

 sådana kostnader som ersättningen är

 avsedd att täcka. Om den skattskyldige

 inte kan visa de faktiska kostnaderna

 skall enligt RSV:s rekommendationer

 avdrag medges med belopp som motsvarar

 erhållen omkostnadsersättning, dock högst

 med vissa angivna schablonbelopp.

 Utredningen har behandlat frågan eftersom

 kritik har riktats mot effekterna av

 skattereformen i två avseenden. För det

 första anser man från dagbarnvårdarhåll

 att man har gått miste om schablonavdra-

 get om 4 000 kr i och med att omkost-

 nadsersättningen blev skattepliktig. För

 det andra anser man att omkostnadsersätt-

 ningen bör vara skattefri eftersom den

 inte är avsedd att täcka dagbarnvårdarens

 egna kostnader utan barnens kostnader.

 När det gäller frågan om

 omkostnadsersättning till dagbarnvårdare

 kan till att börja med konstateras att

 schablonavdraget numera har avskaffats

 och i stället ersatts med ett förbud i

 33 § 2 mom. KL mot avdrag för kostnader

 för resor till och från arbetet till den

 del de inte överstiger 4 000 kr och för

 andra kostnader i inkomstslaget tjänst

 till den del de inte överstiger 1 000 kr

 (någon avdragsbegränsning gäller dock

 inte för kost-nader som avses i 33 § 1

 mom. tredje stycket KL och i punkterna

 3-3 c och 7 av anvisningarna till 33 § KL

 samt färdkostnad för resa i tjänsten).

 Detta gäller alla skattskyldiga.

 En av de grundläggande principerna i

 skattereformen var att göra alla

 kostnadsersättningar skattepliktiga,

 vilket innebar bl.a. att skattefriheten

 slopades för statliga och kommunala

 kostnadsersättningar. Ett av skälen för

 det var att ersättning som i själva

 verket är lön inte skall kunna döljas och

 betalas ut i form av kostnadsersätt-

 ningar. Det finns inte anledning att

 frångå denna princip. När schablonavdra-

 get slopades innebar det dessutom att

 dagbarnvårdarnas kostnader inte längre

 kom att omfattas av något schablonavdrag.

 Dagbarnvårdare får, i likhet med andra

 yrkesgrupper, i princip avdrag för sina

 kostnader i den mån de överstiger

 1 000 kr. De kan därför inte nu anses

 missgynnade i förhållande till andra

 yrkesgrupper. Regeringen finner i likhet

 med utredningen att det inte finns skäl

 att ändra nuvarande regler i detta

 avseende.

 Utredningen har vidare tagit upp frågan

 om ersättning till försökspersoner skall

 undantas från beskattning. Kritik har

 riktats mot nuvarande regler som innebär

 att sådan ersättning är skattepliktig. De

 etiska skäl som anförts mot att

 ersättningen är skattepliktig är bl.a.

 att det enligt Helsingforsdeklarationen

 (The World Medical Association

 Declaration of Helsinki, 1964) inte får

 finnas en arbetsgivar- eller

 arbetstagarrelation samt att det inte får

 finnas ett beroendeförhållande mellan

 försöksledaren och försökspersonen. En

 sådan relation eller ett sådant beroen-

 deför-hållande uppkommer dock knappast

 genom att ersättningen är skattepliktig

 för mottagaren. Detta är alltså inte

 något bärande skäl för att göra

 ersättningen skattefri. De problem av

 administrativ art (preliminärskatteavdrag

 m.m.) som framförts är inte heller sådana

 att de bör föranleda någon annan

 bedömning i fråga om ersättningens

 beskattning. Regeringen är således inte

 beredd att införa skattefrihet för

 ersättning av ifrågavarande slag.

 En annan fråga som har tagits upp av

 utredningen, i anledning av att kritik

 har framförts från näringslivet, är

 frågan om beskattning med avseende på

 medföljande make/maka vid tjänsteresa.

 Kritiken har i huvudsak gått ut på att

 man är missnöjd med dagens restriktiva

 praxis på området. Kutym inom

 affärsvärlden ställer ibland krav på att

 en make/maka medföljer en arbetstagare på

 en tjänsteresa eller annars medverkar vid

 någon form av representation vid

 affärsförhandlingar e.d.När en

 makes/makas arbetsinsatser behövs torde

 det inte komma i fråga att beskatta

 arbetstagaren. Enligt utredningen torde

 det då i regel förutsättas att

 arbetsgivaren anlitar maken/makan för att

 utföra det speciella uppdraget och inte

 bara betalar kostnaderna utan även mark-

 nadsmässig ersättning för uppdraget. I

 sådana fall där makes/makas arbetsinsats

 är nödvändig torde varken nuvarande

 lagstiftning eller praxis lägga hinder i

 vägen för att underlåta

 förmånsbeskattning. Om man skulle införa

 generellt sett generösare regler

 uppkommer emellertid stora svårigheter

 att i det enskilda fallet bedöma

 angelägenhetsgraden av en sådan

 medverkan. Det framstår inte heller som

 möjligt att utforma regler på området som

 på ett tillräckligt klart sätt anger

 gränsen mellan god-tagbara och inte

 godtagbara fall. Med hänsyn till det

 anförda föreslås inte några lagändringar

 på detta område. Om praxis skulle

 utvecklas mot alltför stor restriktivitet

 i fråga om att acceptera medföljande

 make/maka vid tjänsteresa utan att det

 utlöser förmånsbeskattning kan det dock

 finnas anledning att återkomma i frågan.

 4.5 Utlandstraktamenten

 4.5.1 Bakgrund och

 gällande rätt

 De schabloniserade avdragen (normalbe-

 loppen) för ökade levnadskost-nader vid

 tjänsteresa i utlandet skall i dag

 motsvara största normala ökning i levnad-

 skostnaden under ett dygn för resp.

 förrättningsland (punkt 3 tionde stycket

 av anvisningarna till 33 § KL). De

 normalbelopp som RSV härvid fastställer i

 rekommendationer är desamma som de

 traktamentsbelopp som utgår till statligt

 anställda enligt utlandsreseförordningen

 (1991:1754) och bilaga 1 till denna för-

 ordning. Vid statlig befattningshavares

 tjänsteresa i utlandet blir således hela

 det uppburna traktamentsbeloppet i

 praktiken skattefritt. Traktamentena

 enligt utlandsreseförordningen skall i

 princip täcka kostnader för frukost,

 två-rätters lunch, tre-rätters middag och

 småutgifter.

 Även för tjänsteresor i Sverige gällde

 före 1990 års skattereform att avdrag

 medgavs högst med belopp som motsvarade

 största normala ökning i levnadskostnaden

 och att de av RSV fastställda normalbe-

 loppen skulle motsvara en sådan kost-

 nadsökning. Vidare var trak-

 tamentsersätt-ning som utgick till

 statligt anställda skattefri. De av RSV

 fastställda normalbeloppen för kost och

 småutgifter uppgick det sista året före

 refor-men, dvs. inkomståret 1990

 sammanlagt till 301 kr vid korttidsför-

 rätt-ning (och de 15 första dygnen av en

 långtidsförrättning) och till 181 kr vid

 långtidsförrättning fr.o.m. det sextonde

 dygnet. Dessa normalbelopp motsvarade de

 statliga traktamentena.

 Genom skattereformen ändrades reglerna

 genomgripande när det gäller tjänsteresor

 inom Sverige. Statliga traktamenten

 gjordes skattepliktiga och rätten till

 avdrag begränsades bl.a. genom att man

 tog bort uttrycket "största normala

 ökning". I enlighet härmed sänktes nivån

 på schablonavdragen. Vidare ändrades

 gränsen mellan korttidsförrättning och

 långtidsförrättning till att avse tre

 månader i stället för 15 dygn. För

 inkomståret 1991 bestämdes maximibeloppet

 för dag till 150 kr. Detta belopp var

 uträknat så att avdraget för hel dag

 skulle täcka merkostnader för frukost,

 lunch och middag på restaurang av enkel

 beskaffenhet samt även täcka småutgifter.

 RINK uttalade härvid följande (SOU

 1989:33, del III, s.81).

 "Merkostnaden för lunch torde stanna vid

 10-15 kr. För middag torde fördyringen

 för en kvällsmåltid på restaurang av

 enkel beskaffenhet jämfört med ett

 kvällsmål i hemmet kunna uppskattas till

 75-80 kr. Övrig fördyring, dvs. för

 frukost och diverse småutgifter, torde

 inte överstiga 50 kr. Totalt ter sig ett

 maximibelopp om 150 kr. mera rimligt."

 Fr.o.m. den 1 januari 1993 bestäms

 traktamentsnivån vid tjänsteresa i

 Sverige till en viss procentuell andel av

 basbeloppet enligt lagen (1962:381) om

 allmän försäkring, AFL. För 1993 ger

 detta ett maximi-

 41

 belopp om 170 kr för hel dag, vilket i

 dagens kostnadsläge torde motsvara de 150

 kr som RINK beräknade.

 Den grundtanke som ligger bakom de

 schabloniserade avdragsbeloppen för ökade

 levnadskostnader vid tjänsteresa i

 Sverige är således att de endast skall

 täcka normala merkostnader som den

 skattskyldige drabbas av. Av beloppets

 storlek och uttalandena i förarbetena

 framgår att beloppet skall beräknas på

 grundval av enklare måltider än vad som

 gäller för utlandstraktamentena. Detta

 framgår också vid en jämförelse med de

 normalbelopp som enligt RSV:s

 rekommendationer gäller för inkomståret

 1993 vid tjänsteresa i våra närmaste

 grannländer, nämligen i Danmark 635 kr, i

 Finland 470 kr och i Norge 525 kr (RSV Dt

 1992:26).

 Det är således på det sättet att

 normalbeloppen för utlandsförrättningar

 ofta fastställs på en högre nivå än vad

 som gäller vid förrättning i Sverige även

 när det gäller länder med likartad

 kostnadsnivå som den svenska. Som ovan

 nämnts bygger RSV:s normalbelopp för

 avdrag för ökade levnadskostnader vid

 tjänsteresa i utlandet på

 traktamentsbeloppen som anges i bilaga 1

 till utlandsreseförordningen. Det finns

 därför anledning att något beröra hur

 traktamentsbeloppen enligt förordningen

 räknas fram.

 Dessa bestäms med utgångspunkt i

 prisinsamlingar som görs i september

 varje år av svenska ambassader och

 konsulat genom Utrikesdepartementets

 försorg. Val av rätter etc. skall

 återspegla vad en svensk förrättningsman

 vanligtvis väljer i länder med en

 annorlunda matkultur. De priser som

 samlas in avser frukost (s.k. kontinental

 frukost), lunch (två-rätters) och middag

 (tre-rätters) exkl. måltidsdrycker.

 Prisuppgifterna inhämtas normalt från de

 hotell och restauranger som regelmässigt

 anlitas av svenska förrättningsmän. Man

 utgår i huvudsak från kostnadsnivån på

 förstaklass-restauranger och när det

 gäller t.ex. många länder i Europa och

 USA även andraklass-restauranger av god

 standard. Traktamentsnivån fastställs med

 utgångspunkt i ett medeltal av priserna i

 lokal valuta för måltider. Kostnaderna

 för de tre måltiderna räknas om till

 svenska kronor efter gällande

 valutakurser. Till detta läggs ett belopp

 på 20 % som är avsett att täcka

 merkostnader för småutgifter och

 tran-sporter. Från det framräknade

 beloppet görs ett s.k. självkost-

 nadsavdrag som skall motsvara kostnaden

 på hemorten och som uppgick till 60 kr

 per dag vid fastställandet av

 dagtraktamente för kalenderåret 1992.

 Innan traktamentsbeloppen för kommande år

 fastställs görs en avstämning med en

 privat koncern med omfattande kännedom om

 kostnadsläget i många länder. Vidare

 jämför man med uppgifter som insamlats

 från Danmarks, Norges och Finlands

 utlandsrepresentation och som motsvarar

 de svenska uppgifterna.

 42

 4.5.2 Överväganden och

 förslag

 Utredningens förslag: Överensstämmer i

 huvudsak med regeringens.

 Remissinstanserna: Den övervägande delen

 av remissinstanserna har tillstyrkt

 förslagen. SACO, Svenska Revisorsamfundet

 SRS, och Svenska Pilotföreningen

 avstyrker dock förslagen. Näringslivets

 Skattedelegation framhåller behovet av

 att bestämma högre normalbelopp när

 särskilda skäl föreligger och anför

 vidare. Man skall bl.a. kunna avstå från

 att i osäkra miljöer söka efter

 restauranger med normal standard. Det bör

 vara möjligt att i sådana fall kunna inta

 sina måltider på det hotell där man bor,

 även om standarden är högre än normalt,

 utan att detta skall få skattemässiga

 konsekvenser. För vissa kategorier

 skattskyldiga, exempelvis flygande

 personal inom flygbolagen, föreligger

 ingen valrätt beträffande var man skall

 bo eller äta vid flygningar utomlands.

 Säkerhetsskäl gör att flygbolagen väljer

 ut hotell och restauranger som personalen

 måste använda. Även för andra kategorier

 skattskyldiga kan valrätten vara

 inskränkt. Företagen har av säkerhetsskäl

 föreskrivit vilket eller vilka hotell som

 får användas vid tjänsteresor.

 Skattedelegationen finner det därför

 angeläget att särskild hänsyn tas till de

 nu beskrivna förhållandena. Detta kan ske

 genom en generell uppräkning av de

 normalbelopp som RSV skall fastställa.

 RSV föreslår att möjligheten att få

 avdrag för faktiska merkostnader även för

 utlandsförättningar skall beräknas på

 grundval av samtliga förrättningar i

 anställningen under året. Vidare anför

 RSV att de prisinsamlingar som skall

 göras av praktiska skäl även i

 fortsättningen bör verkställas av

 Utrikesdepartementet och att det bör

 finnas ett åläggande för

 Utrikesdepartementet att göra detta.

 Verket påpekar också att möjligheterna

 att få in de nya uppgifterna i tid till

 årsskiftet 1993/94 är närmast

 obefintliga, varför de nya reglerna bör

 träda i kraft först den 1 januari 1995.

 SAS anser att det måste medges förhöjt

 normalbelopp för personal anställda

 ombord på luftfartyg i utrikes trafik om

 förslaget genomförs. Överbefälhavaren

 önskar att utlandstillägg och därmed

 likställd förmån till personal i

 försvarsmakten som arbetar utomlands, som

 exempelvis yrkesofficerare under

 utbildning och försvarsanställda som

 deltar i materialprovningsprojekt, i

 likhet med vad som gäller för personal i

 utrikesförvaltningen och i

 biståndsverksamhet, skall undantas från

 beskattning.

 Skälen för regeringens förslag: Som

 framgått av den tidigare redo-görelsen

 fastställs normalbeloppen för

 utlandsförrättningar ofta på en högre

 nivå än vad som gäller vid förrättning i

 Sverige även när det gäller länder med

 likartad kostnadsnivå som den svenska.

 Det har ankommit på utredningen att

 överväga om nivån på avdragen vid

 utlandsförrättning kan anpassas till den

 som gäller vid förrättningar i Sverige.

 Inledningsvis finns anledning att påpeka

 att den omständigheten att

 traktamentsnivån vid tjänsteresa i

 utlandet för statligt anställda bestäms

 med utgångspunkt i priset för bl.a.

 två-rätters lunch och tre-rätters middag

 på antingen förstaklass-restaurang eller

 andraklass-restaurang av god standard i

 och för sig inte utgör något motiv för

 att även avdragsnivån skall vara

 den-samma. Ett skäl som ofta anförs för

 att avdragsnivån för ökade lev-

 nads-kostnader generellt bör var högre

 vid tjänsteresa i utlandet än vid

 tjänsteresa i Sverige är att det är

 svårare att hålla kostnaderna nere vid

 vistelse utomlands än vad det är i

 hemlandet. Detta är i många fall riktigt

 och har, som framgår av det följande

 beaktats vid utformningen av rege-ringens

 förslag. Men det angivna förhållandet kan

 knappast motivera att avdragsbeloppen

 genomgående täcker betydligt mer

 kostsamma måltider än vad som gäller vid

 tjänsteresa i Sverige.

 Med hänsyn till det anförda anser

 regeringen, i likhet med utredningen, att

 normalbeloppen för avdrag för ökade

 levnadskostnader vid tjänsteresa i

 utlandet inte bör avse största normala

 ökning av levnadskostnaden utan, i likhet

 med vad som gäller för tjänsteresa i

 Sverige, avse en mer normal ökning av

 levnadskostnaden, närmare bestämt för

 frukost, lunch (en rätt), middag (en

 rätt) och småutgifter. Man måste

 emellertid beakta att det är svårare att

 hålla nere kostnaderna vid vistelse

 utomlands än vad det är i hemlandet.

 Förhållandena vad avser språksvårigheter,

 personlig säkerhet, bakterieflora o.d.

 växlar betydligt mellan olika länder. Be-

 skattnings-reglerna för

 utlandstraktamenten bör därför utformas

 så att de skilda förhållandena i olika

 länder beaktas.

 Traktamentena enligt

 utlandsreseförordningen bygger på andra

 princi-per än vad som bör gälla i

 avdragshänseende. Det nuvarande systemet

 med normalbelopp som är lika med

 traktamentena enligt utlandsrese-förord-

 ningen bör upphöra och ersättas med ett

 nytt system. Den metod som härvid

 framstår som lämplig för att bestämma

 normalbeloppen är den av utredningen

 föreslagna. Metoden innebär att normal-

 beloppen skall bestämmas med utgångspunkt

 i priserna på restauranger som motsvarar

 den restaurangstandard som traktamentena

 vid förrättning i Sverige är avsedda att

 täcka. En viss generell uppräkning av

 kostnadsnivån bör dock ske med hänsyn

 till att det utomlands kan föreligga

 svårigheter, med hänsyn till språkproblem

 m.m., att hålla nere kostnaden på den

 nivån. Det bör t.ex. vara rimligt att vid

 bestämmandet av schablonen räkna med att

 frukosten och middagen i regel intas på

 det hotell där man bor medan lunchen

 intas på en lunchrestaurang av normal

 standard. Det innebär att man vid

 beräkningen av merkostnaderna för frukost

 och middag bör kun-na utgå från priserna

 på de hotell som vanligen används för

 tjänsteresor och då närmare bestämt från

 de billigaste restaurangalternativen på

 de hotell som ingår i de stora hotellke-

 djorna. I prisinsamlingen bör således

 inte ingå hotell med endast för-

 staklass-restauranger. Det bör dock

 finnas utrymme att beakta särskilda

 förhållanden i landet eller regionen i

 fråga, t.ex. beträffande bakterieflora,

 förekomst av epidemiska sjukdomar, säker-

 hetsaspekter o.d., vilket kan medföra att

 man i vissa länder eller regioner får

 räkna med att måltiderna intas på

 restauranger med bättre standard.

 Enligt nuvarande ordning bestäms

 normalbeloppen i form av rekommendationer

 från RSV:s sida. Rekommendationerna torde

 i praktiken följas nästan undantagslöst.

 Det beror naturligtvis till stor del på

 att de nuvarande beloppen är generösa och

 att de har stöd i utlandsreseförord-

 ningen. Om man begränsar avdragsrätten

 och till följd härav minskar schablon-

 beloppen kan arbetsgivarna komma att

 betala ut högre traktamentsbelopp. Enligt

 utredningen kan det då uppkomma problem i

 den praktiska tillämpningen att bestämma

 avdragsbeloppen. Med hänsyn här-till

 ansåg utredningen att schablonbeloppen

 bör fastställas genom bindande

 föreskrifter och att grunderna för

 avdraget bör anges i lagtexten. I likhet

 med utredningen anser regeringen att,

 utöver att ange att schablonbeloppen

 skall avse den normala ökningen av lev-

 nadskost-naderna, grunderna bör

 preciseras ytterligare i lagtexten. Detta

 bör ske genom att det anges att matkost-

 naderna på förrättningsorten skall avse

 frukost samt lunch och middag bestående

 av en rätt som intas på restauranger av

 normal standard. Vidare bör anges att om

 det är påkallat av särskilda förhållanden

 i landet kostnaderna får avse måltider på

 restauranger med bätttre standard.

 Till skillnad från utredningen anser

 dock regeringen att normalbeloppen även

 fortsättningsvis bör fastställas av RSV

 genom rekommendationer. Om beloppen

 fastställs genom föreskrifter finns en

 risk för att föreskrifterna i vissa fall

 kan komma att gå utöver vad som kan anses

 vara rena verkställighetsföreskrifter. En

 enligt regeringsformen otillåten

 delegation av normgivningsmakten skulle

 då kunna uppkomma.

 I praktiken torde emellertid inte den av

 regeringen förordade lösningen innebära

 någon större skillnad i förhållande till

 utredningsförslaget. De av RSV i

 rekommendationer angivna beloppen för

 ökningen av levnads-kostnaden kan ändå i

 mycket stor utsträckning antas bli

 styrande för avdragsrätten.

 När det sedan gäller bestämmelserna i

 övrigt rörande avdrag för ökade

 levnadskostnader vid förrättning i

 utlandet skall dessa så långt möjligt

 anpassas till motsvarande bestämmelser

 för förrättningar i Sverige. Det gäller

 reglerna om att avdragsschablonen skall

 reduceras när skattskyldig erhållit

 ersättning för ökade levnadskostnader vid

 tjänsteresa på en och samma ort under

 längre tid än tre månader. Om en

 skattskyldig till-bringar så lång tid på

 en och samma ort som tre månader kan det

 för-väntas att han i normalfallet har

 fått sådan lokalkännedom att han kan

 hålla kostnaderna nere. Efter tre månader

 bör därför schablonavdraget -när

 ersättning utgår från arbetsgivaren -

 utgöra 70 % av helt normalbelopp för hel

 dag. Vidare bör vissa regler som för

 närvarande bara gäller vid förrättning i

 Sverige men där RSV i rekommendationer

 angett att motsvarande regler gäller vid

 förrättning i utlandet införas i lagtext.

 Däremot bör möjligheten att yrka avdrag

 för faktiska merkostnader, liksom för

 närvarande avse varje förrättning för

 sig. Skälen för att inte jämställa

 förrättningar i utlandet med

 förrättningar i Sverige i detta hänseende

 är att förhållandena i olika länder kan

 variera i större utsträckning än för-

 hållandena inom Sverige.

 Några remissinstanser har framhållit att

 vissa yrkesgrupper av säkerhetsskäl och

 liknande får äta endast på vissa av

 arbetsgivaren bestämda restauranger och

 att detta borde föranleda högre

 normalbelopp generellt sett för dessa

 yrkesgrupper. För alla schabloner, så

 också normalbelopp för avdrag för ökade

 levnadskostnader, gäller att dessa aldrig

 ger full rättvisa till alla. Några blir

 underkompenserade och andra blir

 överkompenserade. Om man skall undvika

 att någon blir underkompenserad vid

 användandet av schabloner måste

 schablonen sättas så högt att det stora

 flertalet skattskyldiga blir överkompen-

 serade. Detta bör inte komma ifråga. Med

 hänsyn till de grunder enligt vilka

 normalbeloppen skall fastställas torde

 dock normalbeloppen motsvara de faktiska

 ökade levnadskostnaderna i flertalet

 fall. Det finns emellertid anledning att

 framhålla att en skattskyldig alltid har

 rätt att yrka avdrag för faktiska ökade

 levnadskostnader för varje förrättning

 för sig.

 För vissa yrkesgrupper kan det

 emellertid vara så att

 tjänsteförrättningen i utlandet på grund

 av särskilda skäl regelmässigt är förenad

 med generellt sett högre kostnader än vad

 normalbeloppen är avsedda att täcka. Om

 utvecklingen blir sådan att en viss

 yrkesgrupp generellt kommer att yrka och

 få avdrag för sina faktiska kostnader,

 bör det övervägas om en uppräkning av

 normalbeloppen bör införas för denna

 grupp. De föreslagna grunderna för

 framräknande av normalbeloppen bör dock

 träda i kraft och tillämpas en viss tid

 för att man skall ha ett tillräckligt

 underlag för att avgöra om sådana

 särskilda hänsynstaganden bör göras och i

 så fall för vilka grupper.

 RSV, som är den myndighet som kommer att

 ange normalbeloppen, bör också svara för

 att prisinsamlingar görs som kan ligga

 till grund för beräkningen av beloppens

 storlek. Som tidigare redovisats görs

 prisin-

 samlingar, utifrån något annorlunda

 utgångspunkter, genom Utrikesdepar-temen-

 tets försorg för bestämmande av trakta-

 mentsnivån enligt utlands-reseförord-

 ningen. Regeringen förutsätter att RSV

 och Utrikesdepartementet kan samordna

 dessa prisinsamlingar.

 Det är uppenbart att nödvändiga

 prisinsamlingar inte kan genomföras i så

 god tid att de kan ligga till grund för

 bestämmande av normalbelopp för

 kalenderåret 1994. Av statsfinansiella

 skäl är det dock angeläget att en

 förändring av bestämmelserna kommer till

 stånd redan till den 1 januari 1994. Det

 finns därför inte möjlighet att

 tillgodose det av Statens Arbetsgivarverk

 framförda önskemålet om att samordna

 ikraftträdandet med eventuella nya

 statliga kollektivavtal. För år 1994

 krävs således särskilda bestämmelser för

 hur normalbeloppen skall beräknas. I

 avsaknad av prisinsamlingar avseende

 måltider av sådan omfattning som anges i

 lagtexten, bör man kunna utgå från att

 70 % av största normala ökningen av

 levnadskostnaden i vart fall inte är en

 för låg nivå med utgångspunkt från att

 det endast skall avse den normala

 ökningen.

 Det finns inte tillräckliga skäl att,

 som Överbefälhavaren anser, utvidga det

 skattefria området för utlandstillägg och

 därmed likställd förmån till en större

 krets än för utomlands stationerad

 personal vid utrikesförvaltningen.

 Regeringen föreslår därför ingen ändring

 i detta avseende.

 Förslagen föranleder ändring i punkterna

 3 och 3 a av anvisningarna till 33 § KL.

 4.6 Övriga traktamentsfrågor

 Utredningens förslag: Överensstämmer i

 allt väsentligt med rege- ringens.

 Remissinstanserna: Förslaget tillstyrks

 eller lämnas utan erinran av de flesta

 remissinstanserna. Byggentreprenörerna

 anser att det är angeläget med ett

 klargörande av begreppet ort. Även

 Kammarrätten i Jönköping efterlyser en

 definition av begreppet ort i lag. RSV

 har i huvudsak följ-ande synpunkter på

 förslaget. Det vore önskvärt med ett

 klargörande om dispens kan sökas och

 medges retroaktivt. Detta bör enligt

 verkets mening vara möjligt. Vidare bör

 ett tillägg i USAL göras så att det blir

 möjligt för skattemyndigheten att påföra

 avgifter retroaktivt om beslut om dispens

 har fattats på felaktiga uppgifter. Ur

 kontrollsynpunkt bör uppgif-ten i

 kontrolluppgiften om att ersättning

 lämnats för en tjänsteresa som varat

 längre tid än tre månader anges för

 förrättning inom resp. utom landet var

 för sig. Sveriges Reservofficersförbund

 ifrågasätter om inte det skulle räcka med

 dispens först efter tre år eller efter

 ännu längre tid för att vara anpassat

 till försvarsmaktens behov.

 Skälen för regeringens förslag: Avdrag

 för preliminär A-skatt skall göras på

 traktamentsersättningar som utgått vid

 tjänsteresa som varat upp till tre

 månader endast till den del

 ersättningarna överstiger avdragsgillt

 belopp enligt punkt 3 av anvisningarna

 till 33 § KL. På ansökan av den som

 betalar ersättning får skattemyndigheten

 besluta att i den mån tjänsteresa varar

 mer än tre månader motsvarande skall

 gälla till den del ersättningarna inte

 överstiger vad som anges i punkt 3 a av

 anvisningarna till nämnda paragraf (10 §

 första stycket UBL). Denna dispensregel

 tillkom genom 1990 års skattereform.

 Rätten för arbetsgivaren att vid upp-

 börden av källskatt och ar-

 bets-givaravgifter undanta traktaments-

 ersättning som inte överstiger avdrags-

 schablonerna avser alltså förrättningar

 som varar längst tre månader. Beträffande

 denna period ansågs vid regelns tillkomst

 schablonreglerna vara så lättillämpade

 att det vid taxeringen normalt borde

 kunna förut-sättas att arbetsgivarens

 bedömning i avdragsfrågan var riktig. För

 tiden därefter, då avdragsrätten skall

 bedömas enligt bestämmelserna om av-drag

 vid s.k. tillfällig anställning (punkt 3

 a av anvisningarna till 33 § KL), gjordes

 en annan bedömning. Föredragande

 statsrådet uttalade i förarbetena (prop.

 1989/90:110, del 1, s. 362) att det

 enligt hans mening skulle föra för långt

 att utan närmare underlag vid taxeringen

 av den anställde regelmässigt godta

 arbetsgivarens bedömning i avdragsfrågan

 och anförde vidare:

 "Förfarandet kan emellertid förenklas

 även här. På ansökan av arbets-givaren

 bör skattemyndigheten redan på

 källskattestadiet kunna göra en bedömning

 av förhållandet i det enskilda fallet

 och, om avdragsrätt föreligger, fatta

 beslut som innebär både att ersättningen

 och de mot-svarande kostnaderna inte

 behöver redovisas i deklarationen och att

 ersättningen inte skall ingå i underlaget

 för beräkning av preliminär skatt."

 Det förutsätts således att

 skattemyndigheten redan på

 källskattestadiet skall kunna göra en

 bedömning av förhållandena i det enskilda

 fallet. Genom den undersökning som

 utredningen har gjort har det framkommit

 att man på de lokala skattekontoren anser

 att, i de flesta fallen, det inte går att

 få tillräckligt med uppgifter från

 sökandena för att kunna göra en sådan

 bedömning. Det blir mera en översiktlig

 prövning av att arbetet skall utföras

 utanför 50-kilometersgränsen från

 bostaden. I projektdispensfallen (fall

 där dispens söks för ett visst projekt)

 kan inte ens en sådan kontroll göras

 eftersom det inte är känt vilka som

 kommer att arbeta på arbetsplatsen/-

 projektet. Även arbetsgivarna anser att

 förfarandet

 43

 är en onödig omgång även om ett positivt

 beslut i viss mån ses som ett förhands-

 besked.

 Meningen med den nuvarande dispensregeln

 är att det skall ske en prövning av om

 förutsättningar föreligger för

 avdragsrätt enligt punkt 3 a av

 anvisningarna till 33 § KL. Som

 förutsättningar, enligt nämnda lagrum,

 gäller bl.a. flera olika rekvisit med

 avseende på bl.a. arbetets längd, t.ex.

 "kortare tid" och "tidsbegränsat till sin

 natur". För det fall arbetet varar längre

 än t.ex. den tvåårsgräns som föreskrivs

 med avse-ende på första stycket i

 anvisningspunkten kan avdrag medges för

 längre tid om anställningens natur eller

 andra särskilda skäl talar för det. Några

 närmare förklaringar till vad som menas

 med de angivna rekvisiten finns inte i

 lagtexten.

 Det är tydligt att det kan vara svårt

 för en arbetsgivare att på ett korrekt

 sätt tillämpa de ifrågavarande

 bestämmelserna. Av den anled-ningen kan

 det vara mindre lämpligt att ge

 arbetsgivaren fria händer att avgöra om

 en ersättning skall ligga till grund för

 preliminärskatt och arbetsgivaravgifter

 eller ej.

 Av betydelse i sammanhanget är dock

 vilken effekt arbetsgivarens bedömning

 får i det enskilda fallet. Det kan då

 konstateras att den som tar emot

 ersättningen, dvs. den skattskyldige,

 inte vid taxeringen är bunden av den

 bedömning som arbetsgivaren gör och för

 övrigt inte heller av skattemyn-

 digheternas ställningstagande i ett

 ärende om dispens enligt 10 § UBL. Den

 skattskyldige kan visserligen få

 vidkännas ett avdrag för preliminärskatt

 beroende på hur arbetsgivaren agerar, men

 han har alltid möjlighet att få

 avdragsfrågan prövad vid taxeringen utan

 att då vara bunden av hur frågan

 hanterats på preliminärskattestadiet. Å

 andra sidan torde inte heller

 skattemyndigheterna vid taxeringen vara

 bundna av de bedömningar som gjorts på

 preliminärskattestadiet.

 Det bör emellertid uppmärksammas att för

 det fall dispens meddelas detta i

 praktiken får stor betydelse för

 taxeringen av den skattskyldige på så

 sätt att skattemyndigheterna i många fall

 kommer att följa den bedömning som gjorts

 vid dispensprövningen. Arbetsgivaren

 behöver inte uppge ersättningen i kontro-

 lluppgiften och den skattskyldige behöver

 inte redovisa ersättningen i deklara-

 tionen. Även om de bedömningar som sker

 på preliminärskattestadiet således inte

 formellt torde hindra skattemyndigheterna

 från att vid taxeringen inta en annan

 ståndpunkt kommer bedömningarna ändå i

 praktiken normalt att följas.

 För arbetsgivarens del är läget

 annorlunda. Vad som härvid gäller är inte

 helt klart men enligt utredningen torde

 arbetsgivaren, om han inte begär dispens

 enligt 10 § UBL, i fall som avses i punkt

 3 a av anvisningarna till 33 § KL, inte

 komma i från skyldigheten att betala

 arbetsgivaravgifter på utbetald

 traktamentsersättning. Arbetsgivaren blir

 alltså inte hjälpt av att arbetstagaren

 vid taxeringen medges avdrag för ökade

 levnadskostnader. Vidare synes det i dag

 förekomma att en arbetsgivare i efterhand

 kan ansöka och få dispens.

 Enligt utredningens uppfattning torde en

 arbetsgivare som har fått avslag på en

 ansökan om dispens i princip också vara

 skyldig att betala arbetsgivaravgifter

 även om arbetstagaren sedermera får

 avdrag för ökade levnadskostnader vid

 taxeringen. Det torde dock, enligt

 utredningen, i ett sådant fall finnas

 möjligheter att genom omprövning, över-

 klagande eller i annan ordning få till

 stånd en likformig bedömning. Vad händer

 då om arbetsgivaren får dispens men det

 sedermera vid taxeringen av arbetstagaren

 visar sig att avdrag rätteligen inte

 skall medges för ökade levnadskostnader?

 Något hinder att vägra arbetstagaren

 avdrag föreligger inte. Har arbetsgivaren

 lämnat korrekta och fullständiga

 uppgifter till grund för dis-

 pensansökningen torde däremot

 arbetsgivaravgifter inte kunna påföras i

 efterhand. Men även om arbetsgivaren

 lämnat oriktiga uppgifter är det enligt

 utredningen tveksamt om arbetsgivarav-

 gifter kan påföras.

 Sammanfattningsvis kan dock sägas att

 det i och för sig finns behov av ett

 dispensförfarande för att klarlägga om

 förutsättningarna föreligger för

 avdragsrätt enligt punkt 3 a av anvis-

 ningarna till 33 § KL. Nuvarande

 dispensförfarande synes emellertid inte

 fungera så som var avsett. Till en del

 synes detta bero på att arbetsgivaren är

 nödsakad att begära dispens för att inte

 automatiskt bli skyldig att betala

 arbetsgivaravgifter på traktaments-

 ersättningar som utges mer än tre månader

 i sträck. Samtidigt är det i den

 praktiska tillämpningen svårt * eller i

 vissa fall omöjligt * att i förväg få

 fram tillräckliga uppgifter för att en

 prövning skall kunna ske av samtliga

 förutsättningar i punkt 3 a av

 anvisningarna till 33 § KL. Av redovis-

 ningen ovan framgår vidare att det inte

 är helt klart vilken innebörd nuvarande

 regler har.

 Det är tydligt att det i vissa fall inte

 ens är möjligt att för den prövning i

 förväg som det är fråga om, få fram

 tillräckliga uppgifter för att be-döma

 avdragsrätten enligt punkt 3 a av

 anvisningarna till 33 § KL. Under sådana

 förhållanden bör man inte ha ett

 dispensförfarande som i princip

 förutsätter att en fullständig prövning

 av avdragsrätten kan ske. Den bästa

 lösningen nu torde, enligt regeringens

 mening, vara den som föreslås av

 utredningen och som innebär följande. Den

 nuvarande dispensregeln avskaffas. En be-

 stämmelse införs i 10 § UBL om att

 ersättning för ökade levnadskostnader,

 som lämnas vid sådan tjänsteresa där

 rätten till avdrag för kostnaderna vid

 mottagarens inkomsttaxering anges i punkt

 3 a av anvisningarna till 33 § KL, skall

 ingå i underlaget för beräkning av

 preliminär A-skatt endast till den del

 ersättningen överstiger de i nämnda

 anvisningspunkt angivna schablonbeloppen.

 En sådan bestämmelse bör dock

 kompletteras med vissa andra åtgärder.

 För det första bör det införas en

 skyldighet att lämna för taxeringen

 nödvändiga uppgifter i kontrolluppgiften.

 För det andra bör det finnas kvar en

 dispensregel för det fall tjänsteresa har

 pågått mer än två år på samma ort. I

 kontrolluppgiften bör arbetsgivaren ange

 om han har betalat ut ersättningen för

 ökade levnadskostnader under en eller

 flera tjänsteresor som omfattar en

 sammanhängande period av mer än tre

 månader. Som RSV påpekat kan det ur

 kontrollsynpunkt finnas anledning att

 låta tjänsteresor utom landet och inom

 landet redovisas var för sig. Uppgiften

 bör kunna lämnas genom kryssmarkering på

 kontrolluppgiften.

 Förslaget innebär att arbetsgivaren

 under året måste avgöra om det föreligger

 fall som sägs i punkt 3 a av

 anvisningarna till 33 § KL. Detta kan

 vara förenat med svårigheter. Men redan i

 dag får arbetsgivaren göra en sådan

 bedömning när det gäller t.ex.

 projektdispenserna. Skattemyndigheterna

 kan som tidigare nämnts inte heller göra

 den egentliga prövning som är avsedd. Det

 innebär en betydande förenkling att

 avskaffa dispensförfarandet för de första

 två åren av en tjänsteresa.

 För tjänsteresor som varar längre tid

 bör dock dispens krävas med hänsyn till

 att det vid inkomsttaxeringen kan medges

 avdrag endast om anställningens natur

 eller andra särskilda skäl talar för det.

 Hur lång tid en dispens skall kunna avse

 bör dock avgöras utifrån reglerna i punkt

 3 a av anvisningarna till 33 § KL. Någon

 särskild begränsning i tiden för

 dispensen som sådan finns det inte

 anledning att införa.

 Dispens enligt 10 § UBL medför också att

 samma bedömning skall göras vid

 bestämmande av underlaget för

 arbetsgivaravgifter. RSV har påpekat att,

 om nuvarande regler inte medger det, en

 regel bör införas som ger

 skattemyndigheterna möjlighet att påföra

 arbetsgivaravgifter i efterhand om

 dispens har medgetts utifrån oriktiga

 uppgifter. Frågan om skattemyndigheten

 bör kunna påföra arbetsgivaravgifter i

 efterhand och om det krävs ändring av

 USAL för att så skall kunna ske behöver

 emellertid analyseras ytterligare. Detta

 gäller även frågan om dispens kan sökas i

 efterhand. Regeringen är därför inte

 beredd att nu ta ställning till om en

 sådan lagändring behövs.

 En annan fråga som uppkommer i samband

 med dispensregeln är hur begreppet ort i

 punkt 3 åttonde stycket av anvisningarna

 till 33 § KL skall tolkas. Har byte av

 ort skett, behöver någon dispens inte

 sökas. Men har byte av ort inte skett

 måste dispens sökas om arbetsgivaren inte

 vill göra avdrag för preliminär skatt och

 betala arbetsgivaravgifter på hela

 traktamentsbeloppet. RSV har försökt att

 definiera begreppet. Trots detta

 uppkommer det ändå problem för

 arbetsgivaren att avgöra när byte av ort

 har skett.

 Det framstår som angeläget med en

 klarare lagstiftning i detta hänseende.

 En möjlighet är att, som en remissinstans

 förordat, ha en gräns kring

 arbetsplatsen. Införande av en sådan

 eller någon liknande ordning förutsätter

 dock mer ingående överväganden än som

 varit möjliga inom utredningens ram.

 Regeringen lägger därför inte nu fram

 något förslag i denna del.

 Förslaget föranleder ändring i 10 § UBL

 och 3 kap. 9 § lagen (1990:325) om

 självdeklaration och kontrolluppgifter,

 LSK.

 44

 4.7 Bostadsförmån

 Utredningens förslag: Överensstämmer med

 regeringens.

 Remissinstanserna: Flertalet

 remissinstanser tillstyrker förslaget

 eller lämnar det utan erinran. RSV

 tillstyrker att beräkningen av

 förmånsvärdet knyts till bostadens yta

 men ifrågasätter om man av rättviseskäl

 inte borde utgå från antal kvadratmeter

 boyta vid flerfamiljshus och värdeyta vid

 småhus. RSV föreslår vidare att

 schablonvärdet av enkelhetsskäl normalt

 skall användas även vid taxeringen med

 hänsyn till att schablonvärdet

 förhållandevis väl torde komma att

 överensstämma med marknadsvärdet.

 Slutligen ifrågasätter RSV om en

 avvikelse med 10 % från mark-nadsvärdet

 är tillräckligt för att jämkning skall

 medges. För att begränsa antalet

 jämkningar som rör småbelopp föreslår RSV

 att avvikelsen bör vara minst 20 %.

 Bakgrunden till regeringens förslag:

 Huvudprincipen vid inkomst-taxeringen för

 värdering av fri bostad är att förmånen

 skall värderas till hyrespriset på orten.

 Detta faktiska värde av bostadsförmån

 måste uppen-barligen bestämmas på

 grundval av en värdering som görs i

 efterhand vid årets slut då man har en

 överblick över hyrespriserna på orten och

 förhållandena i det enskilda fallet.

 En arbetsgivare som skall verkställa

 avdrag för preliminär skatt och betala

 arbetsgivaravgifter på förmånsvärdet

 måste dock löpande under året veta vilket

 värde han skall lägga till grund för

 avdrag för preliminär skatt resp.

 arbetsgivaravgifter. Av denna anledning

 har det införts en särskild

 schablonvärdering av bostadsförmån i UBL,

 som också indirekt styr underlaget för

 arbetsgivaravgifter. Schablonvärdena, som

 enligt lag-texten gäller vid värdering av

 förmån av sådan bostad som är belägen i

 Sverige, och som inte är semesterbostad,

 grundar sig på statistik från Statistiska

 Centralbyrån, SCB, om hyresnivån på

 hyreslägenheter i fler-familjshus.

 Den tabell över schablonvärden som

 utfärdas av RSV indelar landet i fem

 olika regioner och anger för varje region

 värdet av olika bostäder med hänsyn till

 antalet rum. Schablonvärdena gäller som

 nämnts i princip bara vid beräkning av

 preliminärskatten och

 arbetsgivaravgifterna. Det ligger

 emellertid i sakens natur att den

 schablonvärdering som sålunda sker och

 som skall anges också på

 kontrolluppgifterna får stor betydelse

 45

 för taxeringen. I praktiken torde det

 vara så att schablonvärdena i de allra

 flesta fall också läggs till grund för

 såväl deklarationen som taxeringen.

 Skälen för regeringens förslag: Som

 framgått av redogörelsen i det föregående

 bygger de värden som i dag läggs till

 grund för preliminärskatteavdraget vid

 bostadsförmån på statistiska uppgifter om

 hyresnivån i hyreshus. Tabellvärdena

 torde i de flesta fall överensstämma väl

 med verkliga hyresnivåer när det är fråga

 om lägenheter i flerfamiljshus. Dessa

 värden är dock inte alltid representativa

 för hyresnivån i villafastigheter. Mot

 denna bakgrund angavs i direktiven till

 utredningen att möjligheten borde prövas

 att vid beräkning av förmånsvärdet för en

 villafastighet införa en schablonregel

 som har karaktären av en presumtion av

 värdet, t.ex. genom att värdet anges som

 en andel av taxeringsvärdet.

 Utredningens undersökningar visar

 emellertid att en schablon av sistnämnda

 slag inte är möjlig med hänsyn till att

 hyresnivån uttryckt i procent av

 taxeringsvärdet för ett småhus varierar

 kraftigt mellan olika orter. Denna metod

 förkastas således.

 Bristerna med den nuvarande metoden

 skulle dock enligt utredningen minska om

 värdet knyts till bostadens yta i stället

 för till antalet rum. En bostad om fem

 rum och kök är exempelvis ofta större

 till ytan i en villa än i ett

 flerfamiljshus.

 Regeringen kan ansluta sig till de

 överväganden utredningen gjort i denna

 fråga. Dessutom kan det konstateras att

 det ibland föreligger svårigheter att

 avgöra om ett utrymme skall anses som

 "rum" eller ej. Schablonen vid beräkning

 av preliminärskatt bör därför ändras i

 enlighet med utredningens förslag.

 Uppgift om bostadsyta torde normalt vara

 minst lika lätt för arbetsgivaren att få

 tillgång till som uppgift om antalet rum

 i bostaden, vare sig det är fråga om en

 lägenhet eller en villa. Uppgift om en

 lägenhets yta finns normalt i

 hyreskontraktet och uppgift om boyta för

 småhus framgår av beskeden från

 fastighetstaxeringen. Förslaget kan

 därför knappast antas leda till

 komplikationer för arbetsgivaren.

 RSV har ifrågasatt om inte en bättre

 värdering av bostadsförmånerna skulle

 kunna erhållas om förmånsvärdet grundades

 på för flerfamiljshus boytan och för

 småhus värdeytan såsom den fastställs vid

 fastighets-taxeringen. En fördel med

 denna modell skulle vara att förekomsten

 av biutrymmen bättre skulle beaktas.

 Även utredningen har tagit upp denna

 fråga. Utredningen fann dock att det, med

 hänsyn till den begränsade del av

 biutrymmena * högst 20 kvadratmeter * som

 kan komma att påverka värdeytan och med

 beaktan-de av att biutrymmen i viss mån

 också finns till hyreslägenheter, inte

 fanns tillräckliga skäl att komplicera

 preliminärskatteberäkningen med en

 särskild värderingsregel för förmån av

 bostad i villa som utgår från värdeytan.

 Regeringen delar utredningens uppfattning

 i denna fråga.

 Regeringen är inte heller beredd att

 tillmötesgå RSV:s förslag om att

 schablonvärdet också skall ligga till

 grund för taxeringen. Som framhållits

 inledningsvis torde visserligen ofta de

 värden som ligger till grund för

 preliminärskatteavdrag i praktiken också

 fastställas vid taxeringen. Värdet enligt

 ortens pris, som är det som skall ligga

 till grund för taxeringen, kan emellertid

 ibland avvika mycket kraftigt från de

 schablonbelopp som skall ligga till grund

 för preliminärskatteavdrag, bl.a. på

 grund av den mycket skiftande standard

 som kan finnas för två lika stora

 bostäder. Regeringen är därför inte

 beredd att i detta hänseende föreslå

 någon ändring av nuvarande regler.

 Regeringen delar också utredningens

 uppfattning att det bör införas en

 jämkningsmöjlighet vid uttag av

 arbetsgivaravgifter avseende bo-

 stads-förmån. Den möjligheten finns

 beträffande andra naturaförmåner som

 värderas efter schablon. Förslaget

 innebär att skattemyndigheten på

 framställning av arbetsgivaren skall

 kunna bestämma värdet av bostads-förmånen

 till det faktiska värdet om det värde som

 bestäms enligt UBL, dvs. schablonvärdet,

 avviker med mer än ett visst antal

 procent från det faktiska värdet, dvs.

 det i orten gällande hyrespriset.

 Utredningen har föreslagit att

 avvikelsen skall vara minst 10 % för att

 det skall vara aktuellt med jämkning. RSV

 har på denna punkt föreslagit 20 % för

 att begränsa antalet jämkningar som rör

 småbelopp. Regeringen anser att den av

 utredningen föreslagna procentsatsen är

 väl avvägd och ansluter sig således till

 utredningsförslaget.

 Förslaget föranleder ändringar i 42 §

 KL, 8 § UBL, 5 § USAL samt 3 kap. 7 §

 LSK.

 46

 4.8 Reseförmåner

 Utredningens förslag: Överensstämmer i

 huvudsak med regeringens vad gäller

 schablonvärderingen för en resa som varit

 förenad med s.k. standby-villkor utom

 såvitt avser värdereduceringens storlek.

 Överensstämmer inte såvitt avser

 möjligheten att erhålla en fri eller

 delvis fri resa per år.

 Remissinstanserna: Utredningens förslag

 har fått ett blandat mottagande. Ett

 stort antal av de berörda

 remissinstanserna inom eller med an-

 knytning till rese- och trafikbranschen,

 t.ex. Svenska Pilotföreningen, avstyrker

 förslaget i sin helhet. Även Svenska

 Revisorsamfundet SRS avstyrker förslaget

 utom såvitt avser jämkningsregeln.

 Samfundet föreslår i stället att

 reseförmåner som erhålls endast vid

 enstaka tillfällen under året skall

 redovisas för uppbörd endast en gång per

 år i samband med att kontrolluppgifterna

 lämnas. Dessutom bör enligt samfundet det

 vid inkomsttaxeringen införas en

 schablonvärdering för dem som reser

 mycket i tjänsten på någon form av

 periodkort eller årskort. Board of

 Airline Representatives in Sweden, BARIS,

 SJ, Svenska Pilotföreningen och Svenska

 Rese- och Turistindustrins

 Samarbetsorganisation anser att

 reseförmåner inom rese- och

 trafikbranschen inte bör beskattas

 eftersom rabatterna inte överstiger vad

 som inom andra branscher betecknas som

 skattefri personalrabatt. Kammarrätten i

 Stockholm anser att ytterligare utredning

 behövs i fråga om värdering av

 reseförmånerna. Näringslivets

 Skattedelegation, Statens Arbetsgivarverk

 och Statsanställdas förbund anser att

 kontroll- och administrationsproblem gör

 att det system som för närvarande

 tillämpas efter överenskommelse med RSV

 bör kunna få tillämpas även i fortsätt-

 ningen. Även BARIS och Svenska Rese- och

 Turistindustrins Samarbetsorganisation

 anser att * om resorna skall beskattas *

 en värdering av förmånerna bör ske genom

 en sådan scha-blonmetod. RSV anser att

 den föreslagna schablonvärderingen även

 bör ligga till grund för det värde som

 skall anges i kontrolluppgiften samt att

 jämkningsregeln är onödig eftersom

 värderingsregeln medför att värderingen

 alltid är 25 % under marknadsvärdet.

 Skälen för regeringens förslag: En

 reseförmån är liksom andra förmåner i

 princip skattepliktig. Sedan KL:s

 tillkomst och fram till 1990 års

 skattereform gjordes dock i lagtext ett

 uttryckligt undantag för fria resor som

 utgick till skattskyldig på grund av

 anställning eller särskilt uppdrag under

 förutsättning att resorna inte var att

 anse som ersättning för kontant avlöning.

 Undantagsbestämmelsen kom i praxis att

 omfatta anställda inom trafik- och

 resebyråbranschen. Det främsta skälet för

 undantaget var de praktiska problemen att

 värdera förmånerna som en skatteplikt

 skulle medföra. Därvid beaktades den

 praxis som då gällde, nämligen att man

 också tog hänsyn till i vilken omfattning

 den skattskyldige skulle ha rest om han

 själv hade bekostat resorna. Det bör

 framhållas att sådan hänsyn inte tas

 enligt nuvarande regler utan förmånen

 skall värderas till marknadsvärdet.

 Kontroll- och värderingsproblemen ansågs

 dock inte vara tillräckligt allvarliga

 vid 1990 års skattereform för att

 reseförmåner skulle vara undantagna från

 skatteplikt. Det framhölls vidare, mot

 bakgrund av att reseförmånen i det

 enskilda fallet kunde ha ett betydande

 värde, att den inte kunde ses som en

 personalvårdande förmån. Avvikelser från

 marknadsvärdet skulle dock enligt vad

 föredragande statsråd uttalade, kunna

 godtas i den mån det rörde sig om

 personalrabatt.

 Det finns anledning att först något

 beröra det sistnämnda uttalandet.

 Särskilt som flera remissinstanser har

 hävdat att reseförmånerna bör jämställas

 med sådan sedvanlig rabatt som är

 skattefri.

 Personalrabatt eller ej

 För att en personalrabatt inte skall vara

 skattepliktig förutsätts att det är fråga

 om "sedvanliga rabatter vid inköp av

 varor och tjänster som ingår i

 arbetsgivarens ordinarie utbud eller i

 annat företags ordinarie utbud om

 företaget är närstående arbetsgivarens

 företag och varorna eller tjänsterna har

 ett nära samband med arbetsgivarens

 verksamhet". En grundläggande

 förutsättning för att det skall var fråga

 om en sådan rabatt är att denna inte är

 större än vad som skulle ha kunnat lämnas

 i förhållande till en kund. Det innebär

 att en prisnedsättning som överskrider

 denna gräns och således gäller bara i

 förhållande till personalen inte kan

 anses utgöra en sedvanlig rabatt. Detta

 gäller då givetvis även om

 prisnedsättningen har gällt för

 personalen under lång tid.

 Erhållandet av de ifrågavarande billiga

 resorna * som främst gäller resor för

 personal inom flyg- och järnvägstrafiken

 * grundar sig på mycket lång sedvänja.

 Vissa av resorna är speciella i den

 meningen att någon exakt motsvarighet

 inte saluförs till allmänheten. Resorna

 ingår visserligen i reseföretagens utbud,

 men de resor som tillhandahålls

 personalen är förknippade med villkor som

 inte finns i det vanliga utbudet. Vad

 gäller företag inom flygbranschen är det

 framför allt i två avseenden som resorna

 för personalen är villkorade, nämligen

 dels genom att resorna får företas endast

 under viss tid eller på vissa avgångar,

 dels genom att resorna får företas endast

 i mån av platstillgång.

 Frågan är då i vad mån prisnedsättningen

 på resorna med hänsyn till de angivna

 villkoren kan anses rymmas inom ramen för

 sedvanliga rabatter. Det är inte sällan

 fråga om ganska betydande prisned-

 sättningar. Det villkor som i någon mer

 väsentlig grad motiverar ett lägre pris

 är det som innebär att resan bara får

 företas i mån av platstillgång. Det får

 dock anses klart att detta villkor inte

 motiverar en så stor prisnedsättning som

 gäller för personalens resor.

 Prisnedsättningen överskrider således

 klart gränsen för vad som kan anses som

 sedvanlig rabatt.

 Även på andra grunder kan det

 ifrågasättas om reseförmånerna kan

 omfattas av bestämmelsen om skattefria

 rabatter i punkt 3 b av anvisningarna

 till 32 § KL. Bl.a. kan nämnas att

 förmånerna för anställda inom

 flygbranschen genom kupongsystemet kan

 utnyttjas hos ett helt annat företag än

 arbetsgivarens eller närstående företag.

 Vidare gäller att som personalvårds-

 förmåner enligt 32 § 3 e mom. KL inte

 räknas förmåner som inte är riktade till

 hela personalen. Det finns inom

 resebranschen vissa reseförmåner som

 riktar sig endast till viss personalkate-

 gori e.d. Även i detta hänseende kan

 alltså vissa reseförmåner falla utanför

 vad som i dag menas med

 personalvårdsförmåner.

 Samtidigt är det troligt att det

 förekommer prisnedsättningar som med

 hänsyn till inskränkningar inte

 överstiger gränsen för sedvanliga

 rabatter. Detta måste dock bedömas i den

 praktiska tillämpningen. Det kan således

 inte komma i fråga att i lag föreskriva

 vilka prisnedsättningar eller villkor som

 bör föreligga för att en reseförmån skall

 anses rymmas inom begreppet sedvanlig

 rabatt.

 Även om i princip reseförmånerna inte

 faller inom vad som i dag anses som

 skattefri sedvanlig rabatt kan man

 emellertid inte bortse från att det finns

 vissa inslag bland reseförmånerna som

 påminner om en sådan sedvanlig rabatt.

 Med hänsyn härtill och i avvaktan på den

 översyn som, enligt vad regeringen

 återkommer till längre fram (avsnitt

 4.9), skall göras av frågor om

 personalvårdsförmåner och liknande kan

 det dock vara skäligt att från

 skatteplikt undanta en resa per

 skattskyldig och år. Detta undantag bör

 endast omfatta anställda eller

 uppdragstagare inom rese- och trafikbran-

 schen.

 47

 Kontroll- och värderingsproblem

 Det har även hävdats att reseförmånerna,

 i den mån de inte kan hänföras till

 sedvanliga rabatter, bör göras skattefria

 på grund av kontroll- och

 värderingsproblem.

 Värderings- och kontrollproblemen beror

 främst på att delar av resebranschen inte

 har ett system för utgivande av förmåner

 som möjliggör kontroll över det faktiska

 resandet. Om ett sådant system hade

 funnits hade en stor del av problemen

 varit eliminerade. Från resebranschens

 sida har hävdats att det är mer eller

 mindre omöjligt att förändra systemet för

 utgivande av reseförmåner så att det

 möjliggör en kontroll av angivet slag.

 Bl.a. påpekas att förmånerna kan

 utnyttjas även hos andra reseföretag och

 utanför Sverige vilket gör att man även

 måste beakta andra företags rutiner.

 Med hänsyn till invändningarna om

 kontroll- och värderingsproblem finns det

 anledning att framhålla följande.

 Nuvarande regler har varit i kraft ett

 par år. De schabloner som enligt

 överenskommelse med RSV praktiserats

 under åren 1991-1992 har uttryckligen

 angetts vara temporära och RSV har förut-

 satt att värderingen av reseförmåner

 fr.o.m. år 1993 skulle kunna ske med

 utgångspunkt från den enskildes faktiska

 resande. Med anledning av att Utredningen

 om tjänsteinkomstbeskattning skulle se

 över bestämmelserna avseende reseförmåner

 medgav RSV att värderingen skedde enligt

 schabloner även för år 1993. Trots detta

 tycks något fungerande system för

 kontroll av det faktiska resandet inte ha

 tagits fram inom berörda företag. Det

 måste också i sammanhanget understrykas

 att det i princip åligger en arbetsgivare

 som tillhandahåller sina anställda förmå-

 ner av olika slag att hålla reda på i

 vilken mån arbetstagarna utnyttjar

 förmånerna. Vidare kan de kontroll- och

 värderingsproblem som föreligger på det

 ifrågavarande området inte anses vara

 större än på många andra områden. Det kan

 således inte åberopas som grund för

 skattefrihet att det finns problem av

 beskrivet slag.

 Det finns också anledning framhålla att

 kontroll- och värderingsproblemen

 kvarstår även om någon eller några resor

 per anställd och år undantas från

 beskattning. Arbetsgivaren måste ändå

 hålla reda på antalet resor så att han

 vet när den skattefria kvoten är uppfylld

 och värdera de skattepliktiga resorna.

 Kontroll- och värderingsproblem har

 också åberopats för att förmånerna skall

 värderas enligt en schablon. Värderingen

 av reseförmåner skall enligt huvudregeln

 i KL ske till marknadsvärdet.

 Marknadsvärdet bör även i fortsättningen

 vara utgångspunkten för värdering av

 reseförmåner. Detta kräver dock att

 arbetsgivaren kan kontrollera det

 faktiska utnyttjandet av förmånen.

 Det kan emellertid i vissa fall var

 förenat med speciella svårigheter att

 fullgöra kontrollskyldigheten varför det

 finns anledning att medge undantag från

 huvudregeln om marknadsmässig värdering.

 Så har skett exempelvis i fråga om

 beskattningen av bilförmån. På det

 området har man på grund av kontrollpro-

 blemen ansett sig nödsakad att tillåta

 att värderingen sker på grundval av

 mycket grova schabloner.

 När det gäller flygbranschens system med

 biljetter i kuponghäfte finns i princip

 ett registreringsförfarande över vilka

 biljetter som hämtats ut, men för att få

 veta om den anställde faktiskt utnyttjat

 biljetterna måste ytterligare kontroller

 göras. Vidare behöver man veta vid vilken

 tid resan har skett. Saken kompliceras

 ytterligare när man beaktar att även

 alternativbiljetter kan utlämnas, att

 biljetter kan utnyttjas vid ett senare

 tillfälle samt att biljetter dessutom i

 allt större utsträckning kan tas ut via

 ett vanligt Diners-kort. Även inom

 järnvägstrafiken finns liknande

 kon-trollproblem. Dessa kontrollproblem

 beror dock till stor del på att

 arbetsgivarna tillåter att biljetterna

 kan tas ut på så många och i vissa fall

 svårkontrollerbara sätt.

 Den andra gruppen med kontroll- och

 värderingsproblem är tjänstekorten som

 kan utnyttjas för privat bruk. Hur skall

 arbetsgivaren kunna veta i vilken

 omfattning någon har utnyttjat kortet?

 Som det är nu måste han lita till

 arbetstagarens uppgifter. Om kontroll

 inte kan ske av varken arbetsgivaren

 eller skattemyndigheterna kan värderingen

 uppenbarligen komma att bli felaktig.

 Av det anförda framgår att det onekligen

 skulle innebära vissa svårigheter för

 arbetsgivaren att nu införa ett system

 som gör det möjligt att på ett

 tillfredsställande sätt kontrollera i

 vilken utsträckning arbetstagarna

 utnyttjar erbjudna förmåner. Det är också

 att märka att situationen blivit som den

 nu är mycket beroende på att förmånerna

 tidigare varit skattefria och att det då

 inte förelegat några skäl att införa

 kontrollrutiner. Det står å andra sidan

 klart att det inte föreligger samma

 svårigheter att hålla reda på

 utnyttjandet av reseförmåner som när det

 gäller exempelvis bilförmånerna. Det

 förhåller sig nog i stället så att

 reseförmånerna i princip inte är särskilt

 mycket svårare att hålla reda på än många

 andra förmåner. Tekniken för platsbokning

 m.m. torde vara så utvecklad genom

 datorisering o.d. att

 kontrollsvårigheterna inte kan var så

 oövervinnliga och omfattande som man från

 branschen gör gällande. Det kan också

 konstateras att vissa av de rutiner som

 tillämpas för bokning av flygresor och

 betalning av resor synes ge erforderliga

 möjligheter att hålla reda på det

 faktiska resandet. Om årskort eller

 liknande erbjuds anställda och kortet kan

 användas för resa utan någon ytterligare

 biljett eller registrering kvarstår

 naturligtvis kontrollproblemen. Men som

 tidigare framhållits är det ytterst

 utgivaren av förmånen som styr över hur

 en förmån skall utges och därmed vilka

 kontrollmöjligheter som ges.

 Det är också på det sättet att det

 ifrågavarande området lämpar sig dåligt

 för en allmän schablon. Schablonvärde-

 ringen, som praktiserats under åren

 1991-1992 och som också används under år

 1993 enligt över-enskommelse med RSV, har

 för flygbranschens del skett på så sätt

 att det s.k. ITA-kortet har åsatts ett

 värde som påförs varje person som löser

 ut kortet. ITA-kortet värderas med

 utgångspunkt i de anställdas genom-

 snittliga resande. Detta förfarande har

 som angetts varit endast en tillfällig

 lösning i avvaktan på att rese- och

 trafikföretagen skall utveckla ett

 fungerande kontrollsystem. Denna

 schablonvärdering medför i praktiken att

 beskattningen inte är kopplad till den

 skattskyldiges faktiska resande. Han kan

 alltså komma att beskattas även om han

 inte företagit någon resa, vilket strider

 mot principen att man endast skall

 beskattas för förmån som man faktiskt

 åtnjutit. Om den skattskyldige däremot

 förebringar utredning om det faktiska

 resandet kan schablonbeskattningen

 undvikas. (Frågan om vad som skall utlösa

 beskattning, tillhandahållandet eller

 åtnjutandet av förmån behandlas utförligt

 i avsnitt 4.10).

 Utnyttjandet av de aktuella

 reseförmånerna kan för olika anställda

 skilja sig åt högst avsevärt. Företrädare

 för branschen har också pekat på de

 mindre lyckade konsekvenserna av den

 nuvarande schablonen, framför allt att

 den kan leda till beskattning trots att

 någon resa faktiskt inte företagits. Det

 torde inte gå att komma till rätta med

 sådana effekter om man skall ha en allmän

 schablon som är helt frikopplad från det

 faktiska resandet. Det anförda leder fram

 till att värderingen av reseförmåner bör,

 som utredningen också ansett, grunda sig

 på det faktiska resandet.

 Värdering av den enskilda resan

 När det gäller värderingen av den

 enskilda resan bör det finnas större

 utrymme för en schablon. Den stora

 svårigheten i detta avseende är enligt

 resebranschen att värdera resan med

 hänsyn till de inskränkningar som gäller

 för denna. Det är dock svårt att här ange

 några generella regler. Stora olikheter i

 fråga om villkoren finns uppenbarligen

 inte bara mellan olika delar av branschen

 utan också mellan de olika företagen. Det

 innebär att man inte bör införa några

 generella schablonregler, i vart fall

 inte vad gäller inkomsttaxeringen.

 En remissinstans har föreslagit att

 reseförmåner som erhålls endast vid

 enstaka tillfällen under året skall få

 redovisas för uppbörd endast en gång per

 år. En regel av sådan innebörd skulle för

 det första innebära att man måste

 klargöra vad som menas med enstaka

 tillfällen. Värderingsproblemen skulle

 ändå kvarstå. För det andra skulle det

 innebära ett avsteg från gällande regler

 om månadsvis uppbörd och redovisning av

 preliminärskatt och arbetsgivaravgifter.

 Det finns inte heller anledning att i

 detta avseende särbehandla reseförmåner i

 förhållande till andra förmåner. En sådan

 metod måste därför avvisas.

 Utredningen har dock föreslagit att en

 schablonregel införs för värde-ring av en

 resa, som är förenad med villkor att den

 får företas endast i mån av

 platstillgång, vid bestämmandet av

 underlaget för preliminär skatt och

 arbetsgivaravgifter. En schablonregel i

 detta avseende skulle enligt utredningen

 underlätta den praktiska hanteringen i

 betydande grad. Utredningen har

 föreslagit att en sådan regel utformas så

 att en resa med sådant villkor skall

 anses ha ett värde motsvarande det lägsta

 pris som den vid tillfället betingat på

 den allmänna marknaden efter avdrag med

 25 %. Den av utredningen föreslagna

 schablonen skulle alltså endast avse

 reseförmåner som är förenade med sådana

 villkor att de företas i mån av

 platstillgång, s.k. standby-villkor.

 Reseförmåner med sådana villkor

 förekommer i första hand inom

 flygbranschen. Flera remissinstanser har

 påtalat att det föreligger stora

 svårigheter att avgöra marknadens lägsta

 pris för flygresor, dels beroende på det

 stora utbudet dels beroende på att

 priserna varierar från dag till dag. Den

 av utredningen föreslagna schablonmetoden

 skulle kräva att man vet när resan

 företogs och vad det lägsta priset på

 marknaden var för den resan.

 Enligt utredningens förslag skall det

 alltid vara lägsta pris hos det flygbolag

 med vilket resan företas som skall tas

 som utgångspunkt för värderingen. Detta

 skulle i och för sig innebära en viss

 förenkling för arbetsgivaren att bestämma

 lägsta pris på marknaden. Men i de fall

 uppgift inte erhålls om med vilket

 flygbolag resan företagits måste det

 lägsta priset ändå sökas på marknaden

 bland det stora utbudet av samtliga

 flygbolags resor. För att i möjligaste

 mån reducera arbetsgivarnas

 administrativa svårigheter i detta

 avseende anser regeringen att övervägande

 skäl talar för att "det lägsta priset på

 allmänna marknaden" också bestäms på ett

 schabloniserat sätt. En möjlighet, som

 presenterats av ett företag i

 flygbranschen, är att dela in världen i

 olika resezoner och bestämma

 genomsnittliga priser för resor mellan

 resp. inom olika resezoner. Dessa

 genomsnittliga lägsta marknadspriser kan

 med en sådan metod bestämmas före

 beskattningsårets ingång. En fördel är

 således att arbetsgivaren under

 beskattningsåret vid varje anställds

 uttag av reseförmån inte behöver ta reda

 på vad marknadens lägsta pris är för just

 den resan vid just den tidpunkten. Genom

 att gå till tabellen för de fastställda

 genomsnittspriserna får han ganska lätt

 tillgång till uppgiften. Regeringen anser

 att det av förenklingsskäl bör införas en

 schablonvärderingsregel av detta slag.

 Genomsnittspriserna bör bestämmas

 utifrån en indelning av världen i sex

 resezoner som är relativt enhetliga i

 fråga om resestruktur och priser.

 Genomsnittspris bör bestämmas dels för

 resor inom varje zon, dels för resor

 mellan olika zoner. I prisunderlaget bör

 endast ingå priser för bokningsbara

 resor. Resor med standby-villkor som kan

 köpas på allmän-na marknaden bör alltså

 inte beaktas.

 I de fall resan är förenad med sådana

 standby-villkor att den får företas

 endast i mån av platstillgång, bör en

 reducering av nämnda schabloniserade

 genomsnittspris göras. Utredningen har

 föreslagit att reduceringen för

 standby-effekter görs med 25 %. Enligt

 flera remissinstanser är dock en

 reducering med endast 25 % för lite. I

 stället bör enligt dessa reducering göras

 med ca 60 %. Med anledning av att det

 föreligger svårigheter att värdera

 reseförmåner av detta slag bör en viss

 försiktighet vid värderingen iakttas. En

 reducering med 25 % framstår därför som

 för låg. Med hänsyn till att * i fråga om

 flygresor * redan lägsta pris på

 marknaden bestäms efter schablon bör dock

 reduceringen på grund av standby-effekten

 inte vara så stor som 60 % utan bör

 stanna vid 50 %. Om motsvarande

 standby-villkor gäller för andra resor än

 flygresor kan naturligtvis

 reduceringsregeln användas även för sådan

 resor. Regeln bör föras in i 8 § UBL. Som

 RSV föreslagit bör dock arbetsgivaren

 även i kontrolluppgiften ange detta

 värde. Däremot finns det inte anledning

 att vid inkomsttaxeringen införa en

 motsvarande schablon. Vid värderingen

 enligt 8 § UBL får arbetsgivaren alltså,

 när det gäller resor inom flygbranschen,

 bestämma värdet till genomsnittligt

 lägsta marknadspris.

 48

 I övrigt får arbetsgivaren inte beakta

 andra omständigheter än standby-effekter

 även om andra förhållanden kan påverka

 resans värde för den skattskyldige.

 Den schablonvärdering av en reseförmån

 som således görs vid beräkning av

 preliminär skatt kan antas bli vägledande

 vid bedömning av förmånsvärdet vid den

 skattskyldiges inkomsttaxering.

 Jämkning

 Vidare har utredningen föreslagit att

 det, i likhet med vad som föreslagits

 beträffande bostadsförmån, skall införas

 en möjlighet att vid beräkningen av

 underlaget för arbetsgivaravgifter jämka

 värdet av en reseförmån som beräknats

 enligt schablonregeln om detta värde

 avviker med mer än 10 % från

 marknadsvärdet. RSV har ansett

 jämkningsregeln vara onödig eftersom

 värdet alltid skall bestämmas till ett

 värde som enligt utredningsförslaget

 ligger 25 % under lägsta pris på

 marknaden.

 Den skattskyldige kan dock vid

 inkomsttaxeringen komma att påföras ett

 annat värde än det som arbetsgivaren

 utgått från vid preliminärskatte-och

 arbetsgivaravgiftsberäkningen. Det kan

 således uppkomma situationer där

 marknadsvärdet vid inkomsttaxeringen

 anses vara ett annat än det som

 arbetsgivaren bedömde som lägsta pris på

 marknaden. Vad som i allmänhet avses med

 lägsta pris på marknaden kommenteras i

 specialmotiveringen. När det gäller

 flygresor skall, som tidigare angetts,

 även lägsta pris på marknaden bestämmas

 schablonmässigt. Även i dessa fall kan

 värdet vid inkomsttaxeringen komma att

 avvika från det schablonmässigt bestämda

 värdet.

 Regeringen anser mot bakgrund av det

 anförda att en sådan jämkningsregel som

 utredningen föreslagit bör införas. Denna

 regel bör tas in i 5 § USAL.

 Förslaget föranleder ändringar 32 § 3 f

 mom. KL, 8 § UBL, 5 § USAL och 3 kap. 7 §

 LSK.

 4.9 Personalvårdsförmåner och

 beloppsgränser

 Utredningens förslag: Överensstämmer med

 regeringens.

 Remissinstanserna: Den övervägande delen

 av remissinstanserna ställer sig bakom

 utredningens förslag. Kooperativa

 Förbundet, anser att det bör klargöras

 att personalrabatter är skattefria även

 om de betalas ut i efterhand. Länsrätten

 i Stockholms län framhåller vikten av att

 en översyn kommer till stånd när det

 gäller frågan om vem som skall betala

 arbetsgivaravgifter på rabatter som är

 skattepliktiga. Svenska Bankföreningen

 och Svenska Bankmannaförbundet anser att

 förmånliga lån för bankanställda och

 anställda i finansiella företag skall

 anses vara skattefri sedvanlig rabatt.

 För det fall förmånliga lån ändå skall

 beskattas anser Bankföreningen och

 Bankmannaförbundet att den nuvarande

 värderingsregeln bör ändras snarast så

 att en månadsvis värdering skall ligga

 till grund för förmånsbeskattningen.

 Länsrätten i Kronobergs län anser att

 ersättning understigande 100 kr eller en

 naturaförmån i form av exempelvis fri

 lunch, där värdet understiger 100 kr, bör

 kunna göras skattefri under förutsättning

 att uppdragsgivaren inte av annan

 anledning är skyldig att lämna kontrol-

 luppgift rörande den skattskyldige.

 Skälen för regeringens förslag: Genom

 1990 års skattereform skärptes

 förutsättningarna för att förmåner skall

 kunna hänföras till skattefri

 personalvård. Med personalvårdsförmån

 avses förmåner som inte är direkt

 vederlag för utfört arbete utan avser

 enklare åtgärder av mindre värde vilka

 syftar till att skapa trivsel i arbetet

 eller liknande eller utgår på grund av

 sedvänja inom det yrke eller den

 verksamhet som det är fråga om. Som

 personalvårdsförmåner räknas dock inte

 förmåner som den anställde får byta mot

 kontant ersättning, förmåner som inte

 riktar sig till hela personalen samt

 andra förmåner som den anställde får

 åtnjuta utanför arbetsgivarens

 arbetsplats mot betalning med kupong

 eller annat motsvarande betalningssystem

 (32 § 3 e mom. KL). Som exempel på

 personalvårdsförmåner som är skattefria

 nämns i punkt 3 b av anvisningarna till

 32 § KL förfriskningar och annan enklare

 förtäring i samband med arbetet som inte

 kan anses som måltid, sedvanliga rabatter

 vid inköp av varor och tjänster som ingår

 i arbetsgivarens ordinarie utbud eller i

 annat företags ordinarie utbud om

 företaget är närstående arbetsgivarens

 företag och varorna eller tjänsterna har

 ett nära samband med arbets-givarens

 verksamhet samt möjlighet till enklare

 slag av motion och annan friskvård. För

 att möjlighet till motion och annan

 friskvård skall anses som

 personalvårdsförmån måste även vissa

 andra förutsättningar vara för handen.

 Gränsen mellan å ena sidan skatte-

 pliktiga förmåner och å andra sidan

 skattefria personalvårdsförmåner kan var

 svår att dra i många fall. När det gäller

 rabatter på varor och tjänster är det en

 förutsättning för skattefrihet att

 rabatterna utgår på grund av sedvänja och

 har en rimlig nivå. Gränsen för en

 skattefri rabatt har ibland uttryckts så

 att den inte får överstiga vad det

 rabattgivande företaget är berett att

 lämna till sin största kund. RSV har i

 sina rekommendationer ansett att det bör

 krävas att rabatten inte är större än vad

 den anställde som kund eller personalen

 som grupp skulle kunna utverka på annat

 håll.

 Sedvanliga rabatter kan givetvis uppvisa

 mycket stora skillnader i värde beroende

 på vilken typ av varor eller tjänster det

 gäller. Det är förklarligt att det kan

 framstå som orättvist att anställda inom

 vissa branscher kan få skattefria

 rabatter på kanske flera tusen kronor

 medan anställda inom andra branscher

 kanske inte kan få några skattefria

 rabatter alls eller kan få sådana bara

 till ett värde av något hundratal kronor.

 Men detta är en nödvändig konsekvens av

 nuvarande reglers utformning om man vill

 hålla fast vid principen att sedvanliga

 rabatter skall vara skattefria. Man bör

 också hålla i minnet att rabattens

 storlek i kronor räknat står i proportion

 till den kostnad som den anställde har

 för varan eller tjänsten. En åtstramning

 skulle vara svår att genomföra med hänsyn

 till vanliga kundrabatter. Att utsträcka

 skattefriheten så att den kommer att

 omfatta alla förmåner av begränsat värde

 skulle i praktiken kunna medföra en

 omfattande överflyttning av lön till

 förmåner med därav följande skattebort-

 fall och skulle dessutom strida mot den

 grundläggande principen om en likformig

 beskattning.

 Det är ändå inte tillfredsställande att

 en skattskyldig i vissa fall kan komma

 att erhålla en skattefri personalrabatt

 som uppgår till betydande belopp medan en

 annan skattskyldig beskattas för en

 förmån av begränsat värde. I den mån en

 tidning är att anse som ett arbetsredskap

 föranleder det i dag inte någon

 beskattning om arbetsgivaren betalar en

 anställds tidningsprenumeration. Om

 tidningsprenumerationen endast bidrar

 till en ren allmän orientering bör det

 medföra förmånsbeskattning. Men en

 tid-ningsprenumeration kan i vissa fall

 vara föranledd av att det finns ett behov

 av att den skattskyldige håller sig à

 jour inom ett område med anknytning till

 hans yrkesutövning utan att det i praxis

 anses vara ett arbetsredskap. I ett

 sådant fall kan det finnas skäl att

 undanta förmånen från beskattning. Det

 finns också förmåner som utgår på ett

 sådant sätt att de utvisar stora likheter

 med sedvanliga rabatter men ändå

 beskattas. Det är enligt regeringens

 mening nödvändigt att försöka förbättra

 regelsystemet ytterligare i detta

 hänseende. Regeringen har därför för

 avsikt att inom kort tillkalla en

 särskild utredare som på nytt skall se

 över reglerna på området.

 Det anförda innebär att regeringen nu

 inte är beredd att föreslå några

 principiella ändringar beträffande

 personalrabatter o.d. Däremot behöver

 lagtexten justeras.

 Den nuvarande konstruktionen med att

 låta begreppet personalvårds-förmån

 omfatta även sedvanliga rabatter utan

 någon uttrycklig begränsning av värdet på

 rabatterna gör att reglerna i viss mån

 står i motsatsförhållande till varandra.

 I 32 § 3 e mom. KL definieras sålunda

 personalvårdsförmån med bl.a. benämningen

 "enklare åtgärder av mindre värde". Men

 genom att det samtidigt i punkt 3 b av

 anvisningarna till paragrafen som exempel

 på personalvårdsförmån anges sedvanliga

 rabat-ter kan ändå detta slag av förmån i

 det enskilda fallet komma att uppgå till

 betydande belopp. Regeringen föreslår

 därför att man bryter ut sedvanliga

 rabatter från personalvårdsförmåner och i

 stället reglerar dem särskilt.

 Utredningen har också något berört

 frågan om s.k. korsvisa rabatter. Rabatt

 som ges av annan än arbetsgivaren skall,

 för att vara skattefri, utgå från ett

 arbetsgivaren närstående företag. Vidare

 skall varorna eller tjänsterna ha ett

 nära samband med arbetsgivarens

 verksamhet. I prop. 1990/91:159 angavs

 som exempel på nära samband att olika

 företag tillverkar de komponenter som

 slutligen sammanfogas till en slutlig

 produkt. Skatteutskottet (bet.

 1990/91:SkU33) utvidgade dock begreppet

 och ansåg att nära samband bör anses

 föreligga även när det är fråga om

 produkter som är närliggande dem som

 ingår i arbetsgivarens sortiment. Exempel

 härpå angavs vara olika typer av bilar

 eller olika slags hushållsapparater eller

 sportartiklar som tillverkas av skilda

 företag inom samma koncern.

 Så länge man tillåter någon form av

 skattefria korsvisa rabatter kommer det

 att uppstå gränsdragningsproblem. De

 nuvarande bestämmelserna har varit i

 kraft endast en begränsad tid och någon

 utvecklad praxis finns ännu inte på

 området. Det förhandsbesked (se SOU

 1993:44 s. 250) som nyligen har lämnats

 angående rabatter antyder dock att

 nuvarande konstruktion har lett till

 tolkningsproblem. Det kan därför behövas

 en mer klargörande lagstiftning för

 korsvisa rabatter. Önskemål om en översyn

 av reglerna om korsvisa rabatter har även

 framkommit i annat sammanhang. Även dessa

 frågor bör tas upp i det nyss aviserade

 utredningsarbetet.

 Från KF har framförts önskemål om ett

 klargörande av frågan om sedvanliga

 rabatter kan utbetalas i efterhand utan

 att de blir skattepliktiga. Frågan om

 sedvanliga rabatter skall kunna utges i

 efterhand behandlades av utredningen i

 delbetänkandet (SOU 1992:57, s.89-90)

 Beskattning av vissa naturaförmåner m.m.

 Utredningen uttalade i anledning härav

 följande.

 "Rabatten skall således utgå vid

 inköp av varor och tjänster. Av

 förarbetena framgår inte om

 lagstiftaren härmed har åsyftat att

 rabatten även skall dras av direkt vid

 betalningen av varan eller tjänsten för

 att bli skattefri eller om en skattefri

 rabatt kan erhållas genom en form av

 återbäring i efterhand. RSV har dock i

 sina rekommendationer angett att för

 skattefrihet gäller att den anställde

 inte får belopp motsvarande rabatten

 direkt utbetald till sig, exempelvis

 genom att rabatten räknas fram efter

 årets slut på basis av gjorda inköp och

 betalas ut i kontanter. RSV har grundat

 sina rekommendationer på att det i 32 §

 3 e mom. KL anges att till

 personalvårdsförmåner räknas inte

 förmån som den anställde får byta mot

 kontanter. Detta förbud mot utbyte av

 skattefri förmån mot pengar tar i

 första hand sikte på förhållandet att

 en anställd erbjuds en förmån som t.ex.

 kaffe men, om han inte vill dricka

 kaffet, kan byta ut förmånen mot

 motsvarande värde i kontanter.

 Förhållandena vid ihopsamlade rabatter

 är inte jämförbara med nämnda fall,

 eftersom ett avstående från att handla

 rabatterade varor inte berättigar till

 rabattutbetalning.

 Från arbetsgivarens synpunkt finns

 det naturligtvis, som tidigare

 redovisats, vissa fördelar med ett

 system med rabatter i efterhand. Bl.a.

 kan arbetsgivaren i efterhand

 kontrollera dels att rabatt ges till

 behörig person och i sedvanlig

 omfattning, dels att rabatten avser

 rabattberättigade varor eller tjänster.

 Att tillåta att rabatter utbetalas i

 efterhand kan emellertid också leda

 till icke önskvärda konsekvenser, såsom

 att systemet så småningom övergår till

 ett schablonbelopp som utbetalas till

 samtliga anställda på ett "norma-

 linköpsvärde". Rabatter i efterhand är

 dock inte någon ny företeelse. På många

 håll görs på det sättet att de

 anställda får sina kvitton signerade

 vid inköpstillfället och får rabatten

 utbetald till sig senare, t.ex. vid

 månadens slut.

 RSV:s rekommendationer kan mot

 bakgrund av lagtexten synas något snävt

 utformade. Att i lagtext dra en gräns

 när sedvanliga rabatter kan utbetalas i

 efterhand och när de inte kan det är

 dock i det närmaste ogörligt, eftersom

 förhållandena kan var vitt skilda från

 fall till fall. Det bör därför ankomma

 på rättspraxis att avgöra om och när

 ett sådant förfarande kan anses

 tillåtet för att rabatten ändå skall

 anses som personalvårdsförmån."

 Regeringen delar utredningens bedömning

 att det bör ankomma på rättspraxis att

 avgöra om och när ett sådant förfarande

 kan anses tillåtet för att rabatten ändå

 skall anses som skattefri sedvanlig

 rabatt. Någon ändring i lagtexten

 föreslås alltså inte.

 Svenska Bankföreningen har i sitt

 remissyttrande hemställt att

 ränte-förmånliga lån för bankanställda

 och anställda inom finansiella företag

 skall hänföras till gruppen sedvanliga

 rabatter som är skattefria. I

 prop.1992/93:127, som låg till grund för

 de nya värderingsregler för för-månliga

 lån som nu gäller, berördes denna fråga.

 I propositionen uttala-des inledningsvis

 att denna typ av förmån, bl.a. med hänsyn

 till att den kan ha ett betydande värde,

 inte bör hänföras till kategorin

 skattefria personalvårdsförmåner. Det

 finns inte anledning att nu ändra

 uppfattning i frågan. Bankföreningen har

 också framfört önskemål om ändrade

 värde-ringsregler. Nuvarande

 värderingsregler trädde i kraft så sent

 som den 1 januari 1993. Regeringen är

 inte beredd att redan nu ompröva gällande

 bestämmelser i detta avseende.

 Utredningen har vidare tagit upp en

 annan fråga, nämligen vem som bör betala

 arbetsgivaravgifter för skattepliktiga

 rabatter när utgivaren av rabatten är

 någon annan än den för vilken arbetet

 utförts. Nuvarande ordning innebär i

 princip att utgivaren av rabatten skall

 betala arbetsgivaravgifterna, om rabatten

 är att anse som ersättning för arbete.

 Det har från näringslivet ifrågasatts om

 detta är en rimlig ordning. Utred-ningen

 har angett att den inte haft möjlighet

 att inom tidsramen för sitt arbete göra

 den översyn av reglerna som är

 erforderlig för att avgöra om en ändring

 behövs och har därför inte presenterat

 något förslag till ändring i denna del.

 Det är här fråga om regler på ett

 komplicerat område och en eventuell

 ändring kräver en noggrann översyn av

 berörda regler. Med hänsyn härtill anser

 regeringen inte det möjligt att nu

 föreslå någon ändring i bestämmelserna.

 En annan fråga som utredningen också har

 behandlat är frågan om det * ur

 förenklingssynpunkt * finns anledning att

 införa något skattefritt intäktsbelopp i

 inkomstslaget tjänst, dvs. en skattefri

 gräns för ersättning oavsett om den utgår

 i pengar eller annat och för det andra om

 det finns anledning att införa belopps-

 gränser när det gäller vissa särskilda

 intäkter såsom för naturaförmåner. Frågan

 har delvis berörts i det föregående

 (avsnitt 4.8). Vidare har utredningen

 också övervägt om det bör införas

 beloppsgränser när det gäller vissa

 kostnadsersättningar vid tillfälliga

 arbeten m.m. och då i första hand när det

 gäller arbetsgivarens/upp-dragsgivarens

 skyldighet att göra preliminärskatteav-

 drag, betala arbets-givaravgifter samt

 lämna kontrolluppgift. Utredningen har

 dock inte funnit skäl att införa någon

 generell gräns för skattefria intäkter

 eller någon annan beloppsgräns.

 Införandet av beloppsgränser motiveras i

 regel av förenklingsskäl. Man skall dock

 hålla i minnet att frigränser inte

 innebär så stora förenklingseffekter som

 man i förstone kan tro. Bl.a. måste såväl

 den skattskyldige som arbetsgivaren

 normalt ändå hålla reda på alla intäkter

 för att kunna kontrollera om

 beloppsgränsen överskrids. Motsvarande

 gäller i princip också vid beloppsgränser

 på avdragssidan.

 Alla skattepliktiga intäkter är, med

 några få undantag (t.ex. tävlingsvinst),

 skattepliktiga från första kronan. Före

 1990 års skattereform fanns en

 beloppsgräns (600-kronorsregeln) som inte

 omfattade alla slags intäkter utan avsåg

 en begränsad intäktsgrupp, nämligen

 skattepliktiga förmåner som hade utgått i

 annat än pengar och som inte var ett

 direkt vederlag för utfört arbete. Trots

 den begränsade utformningen kom

 stadgandet att innebära att 600-kronors-

 regeln fungerade som ett bottenbelopp för

 förmåner. Skattefrihet för vissa slag av

 förmåner leder till att

 skattelagstiftningen inte blir neutral,

 eftersom det är förmånligare för såväl

 arbetstagaren som arbetsgivaren att ta ut

 ersättning i form av skattefri förmån än

 som kontant lön. Det var just kraven på

 en neutral skattelagstiftning som ledde

 till att 600-kronorsregeln avskaffades.

 Detta talar mot ett återinförande av en

 liknande beloppsgräns, särskilt som

 600-kronorsregeln avskaffades så sent som

 vid 1992 års taxering.

 Om en beloppsgräns inte skall medföra

 bristande neutralitet mellan lön och

 olika slags förmåner måste den alltså

 gälla alla intäkter. Men att införa någon

 generell skattefrihet för intäkter om de

 från en och samma arbetsgivare/upp-

 dragsgivare understiger ett visst belopp,

 t.ex. 500 eller 1 000 kr skulle medföra

 ett betydande bortfall av skatteintäkter

 och leda till att skattskyldiga med flera

 arbetsgivare/uppdragsgivare gynnas

 framför andra med endast en

 arbetsgivare/uppdragsgivare.

 Vad som framstår som angeläget i

 sammanhanget synes vara en beloppsgräns

 som undantar fall där en

 arbetstagare/uppdragstagare utför ett

 tillfälligt arbete och får ersättning

 endast för kostnaderna och/eller i form

 av naturaförmåner, t.ex. fri lunch. Det

 är främst när ar-

 betsgiva-ren/uppdragsgivaren är en ideell

 förening e.d. som det skulle var

 till-talade att förenkla systemet. Det

 kan särskilt i sådana fall framstå som

 betungande och onödigt krångligt för

 såväl arbetsgivaren/uppdragsgiva-ren som

 arbetstagaren/uppdragstagaren att behöva

 redovisa t.ex. en fri lunch som erhållits

 som tack för ett föredrag. Å andra sidan

 innebär, som redan har framhållits,

 neutralitetskravet att naturaförmåner i

 princip skall beskattas på samma sätt som

 kontantersättning. Detta gäller inte

 minst i fråga om verksamhet som bedrivs

 av ideella organisationer, där det kan

 vara så att medlemmarna sköter

 verksamheten utan kontant betal-ning men

 i stället erhåller någon naturaförmån som

 t.ex. fri lunch. Varje medlems

 arbetsinsats är kanske av begränsad om-

 fattning men totalt kan det röra sig om

 arbetsinsatser som motsvarar en eller

 flera årsarbetskrafter. Neutralitet-

 saspekten är också viktig för att inte

 snedvridning av konkurrensen skall

 uppkomma.

 För den skattskyldige är det inte

 förenat med några större svårigheter att

 hålla reda på sina intäkter av olika

 slag. För utbetalarens del kan dock en

 utbetalning medföra att han skall göra

 preliminärskatteavdrag, betala

 arbetsgivaravgifter och lämna

 kontrolluppgift. I dessa hänseenden har

 lagstiftaren dock infört vissa

 beloppsgränser. Det är vidare så att det

 med ett fribelopp för bl.a. naturaför-

 måner kan bli större problem att dra

 gränsen mellan skattefria

 personalvårdsförmåner och skattepliktiga

 för-måner (jfr prop. 1989/90:110, del I,

 s. 333). Dessutom uppkommer svå-righeter

 beträffande hur man skall hantera

 schablonvärderade förmåner vid en

 beloppsgräns.

 Även om vissa skäl talar för ett

 fribelopp för det fall en ar-

 betsgivare/uppdragsgivare bara betalar ut

 en mindre ersättning i form av kostnad-

 sersättning och/eller naturaförmåner

 talar dock det mesta för att man inte bör

 införa någon skattefrihet för sådana

 ersättningar eller i övrigt införa nya

 eller ändrade beloppsgränser. Regeringen

 föreslår därför inte någon ändring av

 gällande regler på området.

 RSV har föreslagit ett "tak" på

 skattefriheten för tävlingsvinster på

 1 000 kr. Enligt RSV innebär det problem

 av olika slag med belopps-gränser som

 ändras varje år. Regeringen är emellertid

 inte beredd att ändra den aktuella

 regeln.

 Förslaget föranleder ändring i 32 § 3 e

 mom., 3 f mom. och punkt 3 b av

 anvisningarna till 32 § KL.

 4.10 Tidpunkten för beskattning av

 naturaförmån

 Utredningens förslag: Överensstämmer med

 regeringens.

 Remissinstanserna: Förslaget tillstyrks

 i princip eller lämnas utan erinran.

 Kammarrätten i Jönköping och Länsrätten i

 Stockholms län anser att det i lagtexten

 närmare bör anges när en förmån anses

 åtnjuten. Sveriges Officersförbund menar

 att avdragsschablonerna avseende ökade

 levnadskostnader skall reduceras endast

 när kostförmån åtnjutits och inte som i

 dag när den tillhandahållits.

 Skälen för regeringens förslag: Enligt

 punkt 3 första stycket av anvisningarna

 till 32 § KL skall som intäkt upptas

 exempelvis värdet av fri kost och fria

 resor samt skatter, försäkringar o.d. som

 arbetsgivaren betalat för den anställdes

 räkning eller som den anställde annars

 "tillhandahållits". Bestämmelsen ändrades

 i samband med 1990 års skattereform.

 Tidigare angavs i en mening närmast före

 den nu aktuella att såsom intäkt skulle

 upptas värdet av andra utav den

 skattskyldige "åtnjutna" förmåner, medan

 den aktuella meningen angav att som

 intäkt skulle upptas exempelvis värdet av

 fri kost och fria resor ävensom skatter,

 försäkringsavgifter o.d. som

 arbetsgivaren betalat för den anställdes

 räkning. Av förarbetena framgår inte att

 någon saklig ändring varit avsedd med den

 nya lydelsen av lagtexten. Det bör

 påpekas att man i fråga om bostadsförmån

 som regleras tidigare i samma stycke

 fortfarande använder uttrycket åtnjuter.

 Vidare har Regeringsrätten i ett

 avgörande den 5 december 1992 (målnr

 5142-1991, Ref 108) med avseende på den

 äldre lagtexten ansett att den som inte

 utnyttjat en tillhandahållen fri kost

 inte skall beskattas för den. Enligt

 praxis torde således huvudprincipen

 hittills ha varit den att det är det

 faktiska utnyttjandet som utlöser

 beskattning.

 Utredningen föreslog redan i sitt

 delbetänkande (SOU 1992:57) att ordet

 "tillhandahållits" i punkt 3 av

 anvisningarna till 32 § KL skulle ändras

 till "åtnjutit". Föredragande statsråd i

 lagstiftningsärendet ansåg emellertid att

 frågan borde penetreras ytterligare innan

 någon ändring skedde (prop. 1992:93:127,

 s. 34). Utredningen har nu återkommit med

 ett förslag i frågan.

 Regeringen får för sin del anföra

 följande. Om lagtextens ordalydelse

 "tillhandahållits" tillämpas strikt

 skulle detta uppenbarligen leda till

 orimliga konsekvenser. Som exempel kan

 tas ett fall där arbetsgivaren erbjuder

 sin personal en viss förmån, fri bil,

 aktie till förmånligt värde, ett

 förmånligt lån etc., men endast vissa

 arbetstagare antar erbjudandet. Om

 beskattningen skulle ske på grundval av

 tillhandahållandet skulle även de

 arbetstagare som avstår från erbjudandet

 beskattas. Mot bak-grund av det anförda

 är det tydligt att "tillhandahållits"

 inte ger ett riktig uttryck för vad som

 avsetts med regleringen. Frågan är vad

 som skall krävas utöver ett

 tillhandahållande för att

 förmånsbeskattning skall ske. Skall det

 alltid krävas ett faktiskt utnyttjande?

 Utredningen har i slutbetänkandet (s.

 274) redovisat några exempel som belyser

 svårigheterna att för alla förmåner exakt

 bestämma en och samma tidpunkt för när

 skatteplikten inträder.

 Det finns alltså inte en klar för alla

 fall gemensam tidpunkt för skattepliktens

 inträdande för naturaförmåner.

 Beskattning torde i vissa fall ske när

 förmånens adressat på något sätt får

 inflytande eller bestäm-manderätten över

 förmånens användning eller utnyttjande

 och i andra fall först vid det faktiska

 utnyttjandet eller användandet av

 förmånen.

 Med tanke på de tillämpningsproblem i

 detta avseende som ofta uppstår med olika

 slag av förmåner vore det i och för sig

 önskvärt om det i lagtext klart kunde

 anges hur olika fall skall bedömas. Det

 förekommer emellertid en mängd olika

 situationer och det uppstår efter hand

 nya förmåner. En fullständig reglering är

 därför inte möjlig utan man får nöja sig

 med en allmänt hållen lagtext som fylls

 ut av rättspraxis. Som utredningen

 föreslagit bör uttrycket åtnjuta kunna

 användas i samman-hanget. För att få en

 enhetlig och tydligare lagtext föreslår

 regeringen därför att "tillhandahållits"

 i punkt 3 av anvisningarna till 32 § KL

 ändras till "åtnjutit". Däremot finns det

 inte anledning att, såsom en

 remissinstans föreslagit, ändra begreppet

 "tillhandahållits" till "åtnjutit" som

 kriterium för när avdragsschablonen för

 ökade levnadskostnader skall reduceras.

 49

 4.11 Beskattning av bilförmån

 4.11.1 Bakgrund

 Äldre bestämmelser

 I KL fanns ursprungligen inte några

 särskilda regler för värdering av

 förmånen att för privat bruk få utnyttja

 en bil som tillhör arbetsgivaren. Däremot

 fanns en bestämmelse i 42 § andra stycket

 KL av innehåll att värdet av produkter,

 varor eller andra naturaförmåner som

 ingick i lön eller annan inkomst, skulle

 beräknas efter ortens pris. RSV utfärdade

 på grund härav anvisningar för värdering

 av bilförmån. I dessa anvisningar angav

 RSV riktvärden för värderingen av

 bilförmån i inkomstslaget tjänst med

 utgångspunkt i den disponerade bilens

 prisklass och den privata körsträckans

 längd. Bilarna delades in i sju

 prisklasser och tre åldersklasser.

 Förmånsvärdet för olika körsträckor

 angavs för varje klass. Värdet borde dock

 inte utan särskilda skäl tas upp till

 lägre belopp än det i tabellen angivna

 beloppet för 500 mils körning.

 Anvisningarna blev i princip normgivande

 för taxeringsmyndigheternas bedömning.

 Svårigheter uppkom emellertid vid

 taxeringen av fåmansföretag, i synnerhet

 beträffande bilar som disponerades av

 företagsledare i fåmansföretag eller

 någon honom närstående person. Det

 infördes därför en bestämmelse att

 företagsledare vid beräkning av bilförmån

 skulle ansetts ha kört minst 1 000 mil.

 En översyn av bestämmelserna ledde till

 att en presumtionsregel infördes som

 innebar att samtliga skattskyldiga som

 erhöll bilförmån skulle ansetts ha kört

 bilen privat minst 1 000 mil.

 I samband med införandet av den s.k.

 förenklade självdeklarationen år 1985

 ansågs en ökad schablonisering vid

 värderingen av bilförmån vara nödvändig.

 Nya regler som innebar ett schabloniserat

 system för beskattning infördes år 1986.

 Dessa regler innebar att förmån av helt

 fri bil skulle värderas till 22 % av

 nybilspriset året före beskattningsåret

 för den senaste årsmodellen av bilen. För

 bilar som var äldre än tre år skulle

 förmånen tas upp till 18 % av

 ifrågavarande värde. Värdet av

 extrautrustning överstigande 20 000 kr

 skulle läggas till nybilspriset. Till

 extra-utrustning räknades all utrustning

 som hade samband med bilens funktion

 eller den åkandes komfort eller

 förströelse. Undantag gjordes endast för

 anordningar som betingades av sjukdom

 eller handikapp hos den anställde.

 Jämkning av förmånsvärdet skulle kunna

 ske endast när det förelåg synnerliga

 skäl. Exempel på det var att absolut

 hinder att nyttja förmånsbilen förelegat

 under en mer betydande tidsrymd. En

 sänkning av förmånsvärdet kunde också

 komma i fråga om bilen hade fast

 utrust-ning eller inredning som avsevärt

 försvårade ett privat nyttjande.

 Samtidigt med att de nya reglerna

 infördes slopades avdragsrätten för resor

 mellan bostad och arbetsplats för

 skattskyldig med bilförmån.

 I samband med 1990 års skattereform

 behandlades frågan om beskattning av

 bilförmån på nytt. RINK anförde att nivån

 på beskattningen borde fastställas till

 30 % av nybilspriset. För bilar som var

 äldre än tre år borde procentsatsen vara

 24. Några utvidgningar av

 jämkningsmöjligheterna förordades inte av

 RINK.

 RINK:s förslag genomfördes i

 skattereformens första steg genom

 lagstiftning år 1989. Bilförmånsvärdet

 bestämdes till 30 % av nybilspriset och

 för bilar som var tre år eller äldre till

 24 %. Genom skattereformens andra steg,

 som genomfördes genom lagstiftning år

 1990, infördes de regler som gäller i

 dag.

 Gällande rätt

 Enligt punkt 2 av anvisningarna till 42 §

 KL skall värdet av förmån av fri bil som

 inte är äldre än tre år bestämmas till

 0,8 basbelopp med tillägg av 20 % av

 nybilspriset i slutet av året före

 beskattningsåret för senaste årsmodell av

 förmånsbilen. Om bilmodellen inte

 saluförts vid denna tidpunkt värderas

 förmånen till 0,8 basbelopp med tillägg

 av 20 % av ett uppskattat nybilspris för

 motsvarande modell. Enligt en begräns-

 ningsregel får värdet inte överstiga 42 %

 eller understiga 35 % av nybilspriset.

 Om årsmodellen är äldre än tre år skall

 värdet bestämmas till 85 % av det värde

 som framkommer vid en beräkning enligt

 reglerna för nyare bilar. För bilar som

 är sex år eller äldre (inkomståret 1993

 gäller detta årsmodell 1988 och äldre)

 beräknas värdet med utgångspunkt i ett

 genomsnittsvärde i stället för

 nybilspriset. Genomsnittsvärdet

 fastställs av RSV och är 116 000 kr för

 år 1993.

 Till det fastställda nybilspriset skall

 läggas anskaffningskostnaden för

 extrautrustning i den mån den överstiger

 20 000 kr. Med extrautrustning avses all

 extrautrustning som tillförs bilmodellen

 i dess grundutförande. Är bilen tio år

 eller äldre skall enligt RSV:s

 anvisningar bortses från extrautrustning

 som anskaffades då bilen var ny.

 Nivån på beskattningen är en

 sammanvägning av den privata körsträckans

 längd samt värdet i sig av

 dispositionsrätten till bilen. Om den

 skattskyldige betalar ersättning för

 bilförmånen skall förmånsvärdet sättas

 ned med ersättningens belopp. Om den

 skattskyldige bekostar allt drivmedel för

 privat bruk får förmånsvärdet sättas ned

 med en femtedel.

 Jämkning av förmånsvärdet får ske enligt

 punkt 4 av anvisningarna till 42 § KL om

 det föreligger synnerliga skäl. Jämkning

 på denna grund kan ske såväl uppåt som

 nedåt. RSV har meddelat rekommendationer

 för värdering av fri bil, (RSV Dt

 1992:16), i vilka närmare beskrivs de

 situationer där jämkning får anses

 motiverad. Dessa rekommendationer innebär

 följande.

 Jämkning av förmånsvärdet nedåt kan ske

 om en anställd kan visa att han med

 hänsyn till sitt arbete varit tvungen att

 disponera lätt lastbil, personbil av

 kombityp eller liknande fordon, som har

 sådan fast utrustning eller inredning att

 det privata nyttjandet avsevärt

 begränsats. För personbilar av kombityp

 eller liknande kan jämkning dessutom ske

 i de fall utrustningen eller inredningen

 visserligen inte är fast men inred-

 83

 ningen eller lasten är så omfattande och

 skrymmande att en bil med stor lastkapac-

 itet är nödvändig för fullgörande av

 arbetsuppgifterna.

 Förmånsvärdet kan också jämkas nedåt om

 ett absolut hinder att nyttja

 förmånsbilen förelegat under en mer

 betydande och sammanhängande tid och

 bilen inte heller kunnat användas av den

 skattskyldiges familj. Ett sådant absolut

 hinder kan föreligga t.ex. i samband med

 sjukhusvistelse. Förmånsvärdet för t.ex.

 taxibilar bör jämkas nedåt, om bilen

 används i verksamheten i sådan omfattning

 att betydande hinder föreligger att

 använda bilen privat. Så kan vara fallet

 om bilen körs i skift, dvs. bilen används

 av mer än en förare. För att jämkning

 skall komma i fråga krävs att bilen är

 anskaffad enbart för verksamheten och för

 yrkesmässig personbefordran. Jämkning bör

 ske till lägst ett halvt basbelopp.

 Förmånsvärdet bör jämkas uppåt i de fall

 den anställde har haft förmånen under en

 kortare tidsperiod då han huvudsakligen

 haft semester eller motsvarande ledighet.

 Förmånens värde bör motsvara den inbespa-

 ring han gjort jämfört med om han hyrt

 motsvarande bil under denna tidsperiod.

 Förmånsvärdet bör även jämkas uppåt om

 förmånsbilens årsmodell är sex år eller

 äldre och nybilspriset för motsvarande

 bilmodell i slutet av året före

 beskattningsåret uppgår till sju

 basbelopp eller mer, s.k. lyxbilstillägg.

 4.11.2 Beräkning av förmånsvärdet

 Promemorians förslag: Värdet av

 bilförmån skall bestämmas efter den

 faktiska privata körsträckan. Om

 tillfredsställande utredning om den

 privata körsträckans längd saknas skall

 förmånsvärdet beräknas med utgångspunkt

 från en privat körsträcka på 2 500 mil.

 Förmånsvärdet utgörs dels av ett belopp

 avseende värdeminskning och

 kapitalkostnad om 25 % av nybilspriset,

 dels ett schablonbelopp per mil avseende

 rörliga kostnader som belöper på den

 privata körningen. Dessa skall beräknas

 på grundval av genomsnittliga kostnader

 för en bil av genomsnittlig prisklass med

 hänsyn till de kostnader som är direkt

 beroende av körd vägsträcka. Vid

 beräkning av preliminärskatt och

 arbetsgivaravgifter skall värdet av

 bilförmån beräknas på grundval av en

 privat körsträcka av 1 500 mil.

 Remissinstanserna: En stor majoritet av

 remissinstanserna avstyrker förslaget.

 RSV avstyrker förslaget på grund av

 administrativa svårigheter och anför att

 det är principiellt riktigt att

 förmånsvärdet beräknas på grundval av den

 faktiska privata körsträckan men att

 detta kräver praktiska möjligheter att på

 ett tillfredsställande sätt fastställa

 denna. Näringslivets Skattedelegation

 avstyrker också förslaget på grund av

 administrativa svårigheter och

 kontrollproblem och anser det dessutom

 vara tveksamt om ett genomförande av

 förslaget leder till en bättre miljö.

 Kammarrätten i Jönköping kritiserar

 förslaget eftersom det strider mot kravet

 på förenkling och Kammarrätten i

 Stockholm ställer frågan om dagens system

 verkligen har så många nackdelar att det

 motiverar den föreslagna ändringen. TCO

 anser att förslaget är tveksamt ur både

 integritets- och kontrollsynpunkt

 eftersom man tvingas att redovisa sin

 privata körsträcka. Volvo och SAAB

 avstyrker förslaget och anför att om det

 genomförs så upphör i praktiken systemet

 med förmånsbilar att existera.

 Grossistförbundet Svensk Handel avstyrker

 förslaget eftersom det torde strida mot

 regeringens ambition att förenkla

 skattesystemet och minska byråkratin. Den

 föreslagna beskattningsnivån är för hög,

 1 500 mil bör vara den normala körsträ-

 ckan vid beräkning av förmånsvärdet.

 Svenska Revisorsamfundet SRS efterlyser

 en schablonregel grundad på beräknad

 faktisk körsträcka och beräknad faktisk

 kostnad. Förbundet Sveriges

 Handelsrepresentanter,

 Landsorganisationen i Sverige,

 Naturvårdsverket, SJ, Statens

 Arbetsgivarverk, Svenska Taxiförbundet

 samt Väg- och

 Transportforskningsinstitutet har

 tillstyrkt förslaget. Trafik-och

 Klimatkommittén förordar att

 förmånsvärdet görs beroende av fordonets

 miljöklasstillhörighet.

 Skälen för regeringens bedömning: Den

 principiella utgångspunkten för

 beskattning av bilförmån bör vara att

 förmånen skall värderas till ett belopp

 som motsvarar de kostnader som den

 skattskyldige skulle ha haft om han själv

 svarat för dem. Att helt bygga reglerna

 om förmånsbeskattning på beräkningar av

 de faktiska kostnaderna i enskilda fall

 är emellertid av praktiska skäl inte

 genomförbart. Det är således nödvändigt

 med en viss grad av schablonisering för

 att åstadkomma ett hanterbart system. Den

 kritik som riktats mot nuvarande regler

 är dock att de är alltför

 schabloniserade. Den privata körsträckans

 längd påverkar normalt inte

 förmånsvärdet. Detta har kritiserats av

 miljöskäl eftersom reglernas utformning

 förmodas ha medfört en ökad användning av

 förmånsbilar.

 För att bemöta denna kritik

 presenterades i våras ett inom

 Finansdepartementet utarbetat förslag som

 innebär att förmånsvärdet skulle be-

 stämmas på grundval av den faktiska

 privata körsträckan. Förmånsvärdet skulle

 beräknas efter en fast kostnad relaterad

 till nybilspriset samt en rörlig

 schabloniserad milkostnad. För det fall

 den skattskyldige inte företedde någon

 utredning om den faktiska körsträckan

 skulle, enligt förslaget, beskattning ske

 efter en privat körsträcka på 2 500 mil.

 Förslaget har mötts av en kraftig kritik

 från ett stort antal remissinstanser.

 Kritiken har främst rört de svårigheter

 av administrativ art som kravet på

 dokumentation av den faktiska körsträckan

 kan leda till. Remissinstanserna har

 också pekat på kontrollproblemen vid

 dokumentationen av den privata körsträc-

 kan.

 Regeringen har vid bedömningen av frågan

 sammanvägt förslagets för-och nackdelar.

 För ett genomförande talar att den

 nuvarande schablonregeln inte alls

 beaktar den faktiska privata körsträckan

 vilket i princip leder till en materiellt

 oriktig taxering för alla dem som inte

 kör precis 1 500 mil privat. Detta kan

 också förmodas medföra en ökad privatkör-

 ning eftersom några ekonomiska incitament

 för begränsningar inte föreligger. En

 ökad privatkörning ligger inte i linje

 med regeringens miljö- och trafikpolitik.

 Mot detta kan anföras att majoriteten av

 dagens förmånsbilar är utrustade med

 katalytisk avgasrening och att

 belastningen på miljön från dessa bilar i

 viss mån överdrivits.

 Nackdelarna med förslaget är främst de

 svårigheter av administrativ natur som

 påtalats av remissinstanserna. En

 återgång till ett system med körjournaler

 eller annan likvärdig utredning, och de

 kontrollproblem som sammanhänger med

 dessa, skulle enligt vissa

 remissinstanser öppna vägen för oriktiga

 uppgifter och fusk.

 Även om de administrativa svårigheterna

 enligt regeringens mening synes i någon

 mån ha överdrivits är det dock svårt att

 bortse från de nackdelar av administrativ

 natur som en praktiskt taget enig re-

 missopinion påtalat. Förutom

 kontrollproblem finns det risk för att

 ett genomförande av förslaget skulle leda

 till inte obetydliga kostnader för

 arbetsgivare samt även leda till

 merarbete för skatteförvaltningen.

 Slutsatsen är därför att förslaget inte

 skall genomföras. Dagens schabloniserade

 metod för beskattning av bilförmån bör

 således finnas kvar. Med de justeringar

 som föreslås i det följande, bl.a.

 utökade jämkningsmöjligheter för den som

 har en omfattande tjänstekörning samt

 slopad förmåns-beskattning i de fall

 förmånsbilen används endast i ringa

 omfattning, uppnås också påtagliga

 förbättringar av reglerna, bl.a. genom

 att det i större utsträckning blir

 möjligt att beakta de faktiska

 förhållandena.

 Fortfarande kvarstår i viss utsträckning

 de tidigare påtalade problemen. Dessa

 frågor bör skyndsamt beredas vidare.

 Beredningen bör ske så att ett eventuellt

 förslag skall kunna träda i kraft den 1

 januari 1995. En naturlig utgångspunkt är

 att förmånen i princip skall värderas

 till ett belopp som motsvarar de

 kostnader den skattskyldige skulle ha

 haft om han själv svarat för dem. Syftet

 är att uppnå en mer korrekt beskattning

 och positiva miljöeffekter. Eventuella

 regeländringar bör företas inom en

 oförändrad nivå för beskattningen av

 tjänstebilar. Eventuella förändringar bör

 också vara förenliga med en enkel och

 obyråkratisk administration.

 4.11.3 Nybilspriset

 Promemorians förslag: Överensstämmer med

 regeringens förutom vad gäller

 reduceringen av förmånsvärdet för äldre

 bilar.

 Remissinstanserna: Majoriteten av

 remissinstanserna har tillstyrkt

 förslaget. Näringslivets Skattedelegation

 tillstyrker förslaget men efterlyser en

 rikstäckande lista över nybilspriser. RSV

 tillstyrker förslaget men önskar ett

 klarläggande av vilket pris som gäller,

 om det är arbetsgivarens faktiska kostnad

 för inköp av förmånsbilen eller om det är

 det officiella "listpriset". SAF

 tillstyrker förslaget men anser att

 priset skall reduceras med 15 % under

 vart och ett av de två första åren och

 därefter med 10 % för de därpå följande

 tre åren.

 Skälen för regeringens förslag:

 Bilförmånsvärdet beräknas enligt dagens

 regler med utgångspunkt i nybilspriset i

 slutet av året före beskattningsåret för

 senaste årsmodell av förmånsbilen. Om

 bilen inte saluförs skall nybilspriset

 uppskattas med hänsyn till nybilspriset

 för motsvarande modeller. För bilar som

 är äldre än tre år skall enligt nuvarande

 regler förmånsvärdet sättas ned till 85 %

 av det värde som framkommer vid en

 beräkning enligt huvudregeln. Är

 förmånsbilen sex år eller äldre skall

 värdet av förmånen nedsättas till 85 % av

 det värde som framkommer vid en beräkning

 enligt huvudregeln men som grundar sig på

 85 % av ett uppskattat nybilspris av de

 året före beskattningsåret vanligast

 förekommande bilarna.

 Denna bestämmelse har kritiserats

 eftersom det är värdet av senaste

 årsmodell som skall ligga till grund för

 värderingen även om förmånsbilen är t.ex.

 tre år gammal. Om bilpriserna stiger kan

 effekten bli att förmånsvärdet är högre

 för en förmånsbil det tredje året än när

 bilen var ny.

 I promemorian föreslås att man vid

 värderingen av bilförmånen skall utgå

 från nybilspriset för den aktuella

 årsmodellen. Härmed avses det s.k.

 "listpriset", som fastställs av RSV och

 inte det pris arbetsgivaren faktiskt

 betalat. En sådan förändring skulle ha

 flera fördelar. Förmånens värde för de

 första fem åren kan beräknas av såväl

 förmånshavaren som arbetsgivaren redan

 när förmånen erhålls. Detta borde vara

 ett praktiskt och lättillämpat system för

 såväl skattskyldiga som arbetsgivare och

 myndigheter. Dessutom skärps inte

 beskattningen av bilförmånen för att

 priserna på senaste årsmodellen stiger.

 Promemorians förslag om att övergå till

 nybilspriset för årsmodellen vid

 värderingen bör därför genomföras.

 Den i det föregående föreslagna metoden

 om att listpriset skall ligga till grund

 för förmånsvärdet innebär i praktiken på

 grund av prisutvecklingen att

 förmånsvärdet sjunker successivt. Det

 finns därför inte anledning att ha någon

 särskild reduktion för bilar äldre än tre

 år. Samma värderingsregel bör således

 gälla för bilar som är högst fem år

 gamla.

 När det gäller bilar som är sex år eller

 äldre torde det i många fall vara svårt

 att få fram en uppgift om nybilspriset

 för den aktuella års-modellen. Därför bör

 en schabloniserad metod efter mönster

 från dagens regler gälla. Schablonen bör

 dock grunda sig på en jämförelse med de

 vanligaste företagsägda bilarna och inte

 som nu de vanligast förekommande bilarna.

 Detta bör kunna ske genom att värdet

 beräknas på priset av de vanligaste

 bilarna ägda av juridiska personer.

 Härigenom uppnås en bättre

 överensstämmelse med genomsnittspriset

 för de vanligaste tjänstebilarna. Det bör

 åligga RSV att fastställa detta

 nybilspris på samma sätt som sker i dag.

 Lagrådet har påpekat att den i

 lagrådsremissen angivna lydelsen av andra

 stycket av punkt 2 av anvisningarna till

 42 § KL, som reglerar värderingen av

 nyssnämnda s.k. sexårsbilar, är oklar och

 behöver förtydligas. Regeringen vill

 framhålla att avsikten med bestämmelsen

 är att om förmånsbilens årsmodell är sex

 år eller äldre skall förmånsvärdet

 beräknas på grundval av ett belopp som

 utgör 70 % av ett uppskattat nybilspris

 för beskattningsårets årsmodell av de

 vanligast förekommande bilarna ägda av

 juridiska personer och inte på

 nybilspriset för årsmo-dellen.

 Förmånsvärdet skall således i övrigt

 beräknas i enlighet med

 värderingsreglerna i första stycket av

 punkt 2 av anvisningarna. Den s.k.

 alternativregeln i andra stycket ger den

 skattskyldige möjlighet att beräkna

 förmånsvärdet på nybilspriset för

 årsmodellen i stället för på nyssnämnda

 genomsnittspris, eftersom

 genomsnittspriset i vissa fall kan vara

 högre än nybilspriset. Begränsningen i

 första stycket sista meningen av nämnda

 bestämmelse om att förmånsvärdet inte får

 överstiga en viss procent av nybilspriset

 för årsmodellen bör emellertid inte vara

 tillämplig när alternativregeln används

 med hänsyn till att omotiverat låga för-

 månsvärden annars kan uppkomma. Lagtexten

 har justerats i enlighet med det nu

 anförda. På Lagrådets inrådan har vidare

 den i lagrådsremissen föreslagna

 lagtexten i första stycket av

 anvisningspunkten justerats på så sätt

 att ordet "årsmodellåret" ersatts av

 "årsmodellen".

 Ifrågavarande förslag föranleder en

 ändring i punkt 2 av anvisningarna till

 42 § KL. Följdändringar görs också i 8 §

 UBL, 3 kap. 7 § LSK och 5 §USAL.

 4.11.4 Extrautrustning

 Promemorians förslag: Överensstämmer med

 regeringens.

 Remissinstanserna: Flertalet

 remissinstanser tillstyrker förslaget

 eller lämnar det utan erinran. Förbundet

 Sveriges Handelsrepresentanter anser att

 s.k. airbag och ABS-bromsar bör få en

 skattemässigt gynnsam be-handling. RSV

 tillstyrker förslaget men anför att viss

 utrustning bör i likhet med nuvarande

 regler undantas från beskattning, t.ex.

 biltelefon, mobiltelefon,

 kommunikationsradio och vinterdäck. Även

 Volvo och SAAB anser att s.k.

 säkerhetsutrustning skall behandlas

 gynnsamt och Svenska Revisorsamfundet

 SRS anför att även utrustning som är

 positiv ur miljösynpunkt bör undantas.

 Skälen för regeringens förslag: Med

 nuvarande regler för beräkning av

 förmånsvärdet skall till det fastställda

 nybilspriset läggas anskaffningskostnaden

 för extrautrustning i den mån den

 överstiger 20 000 kr. Som extrautrustning

 räknas all utrustning som har samband med

 bilens funktion eller den åkandes komfort

 eller förströelse. Enligt RSV:s rekom-

 mendationer (RSV Dt 1992:16) avses med

 extrautrustning all extra utrustning som

 tillförs bilmodellen i dess

 grundutförande. Utrustningen kan vara

 fast monterad på bilen eller monterad på

 så sätt att den lätt går att avlägsna om

 den är avsedd att utnyttjas på fordonet.

 Det saknar betydelse för

 förmånsvärderingen om utrustningen

 anskaffas i samband med att bilen

 levereras eller vid ett senare tillfälle,

 likaväl som om utrustningen redan finns i

 förmånsgivarens ägo innan bilen

 anskaffas, t.ex. för bilens körsäkerhet

 eller för förarens eller passagerarnas

 bekvämlighet.

 Bestämmelsen om skattefrihet för

 extrautrustning för 20 000 kr inför-des

 av förenklingsskäl. Man skulle slippa att

 frångå huvudprincipen vid värderingen av

 förmånen bara för att viss

 extrautrustning anskaffats. En

 långtgående anpassning synes emellertid

 ha skett till skattereglerna på så sätt

 att utrustning som tidigare ingick i

 bilens grundmodell nu måste anskaffas som

 extrautrustning. Regeln fyller således

 inte längre det av-sedda förenklingssyf-

 tet. Regeringen anser därför att

 promemorians för-slag om ett slopande av

 det s.k. fribeloppet på 20 000 kr bör

 genomföras.

 Vissa remissinstanser har hävdat att

 värdet av viss säkerhetshöjande

 utrustning som t.ex. ABS-bromsar och

 krockkudde skall undantas från

 beskattning. Regeringen delar inte denna

 uppfattning. En sådan åtgärd skulle

 sannolikt leda till att det skulle dröja

 innan denna typ av utrustning blev

 standard på svenska bilar. Det kan också

 föreligga svårigheter att avgöra vad som

 är sådan säkerhetsutrustning som bör

 undantas från för-månsbeskattning.

 Härigenom kan gränsdragningsproblem

 uppkomma.

 Nämnas bör också att i dag, enligt RSV:s

 handledning för beskattning av inkomst

 och förmögenhet vid 1993 års taxering,

 viss utrustning inte ingår i

 extrautrustningen utan betraktas som

 fristående utrustning. Det gäller dels

 mobiltelefon eller kommunikationsradio,

 dels vinschar, kranar o.d. som anskaffats

 för tjänstebruk. Anordning som betingas

 av sjukdom eller handikapp hos

 förmånshavaren skall inte heller anses

 som sådan extrautrustning som kan

 påverka förmånsvärdet. Därmed avses

 emellertid inte sådana anordningar som

 bilar generellt utrustas med. Någon

 ändring i förevarande avseende åsyftas

 inte med regeringens förslag.

 Med hänsyn till den långtgående

 anpassning till fribeloppet som verkar ha

 skett leder ett slopande av det i

 praktiken till en generell höjning av

 förmånsvärdet som bör motverkas med andra

 regeländringar. Regeringen återkommer

 till denna fråga i följande avsnitt.

 Regeringens förslag föranleder en

 ändring i punkt 2 av anvisningarna till

 42 § KL.

 84

 4.11.5 Åtgärder för att uppnå ekonomisk

 neutralitet

 Promemorians förslag: Överensstämmer med

 regeringens förutom justeringen av övre

 och nedre gränserna för förmånsvärdet.

 Remissinstanserna: Förslaget om

 justering från 0,8 basbelopp till 0,7

 basbelopp har lämnats utan erinran av

 flertalet remissinstanser.

 Skälen för regeringens förslag: Genom

 att det s.k. fribeloppet om 20 000 kr

 avskaffas blir, om förutsättningarna i

 övrigt är lika, resultatet att

 förmånsvärdet ökar. Storleken av

 höjningen är beroende av i vilken grad

 bilen anpassats till nuvarande regler.

 Med anpassning avses den möjlighet som

 nuvarande regler ger att tillskapa en

 "fiktiv" bilmodell vars pris understiger

 det faktiska med upp till 20 000 kr.

 Detta lägre pris ligger till grund för

 RSV:s värdering. Vid försäljning av en

 anpassad bil tillkommer ett obligatoriskt

 paket av utrustning vars pris

 överensstämmer med skillnaden mellan den

 verkliga och den fiktiva bilmodellens

 pris. På detta sätt kan det s.k.

 fribeloppet bakas in i bilens pris. Om

 maximal anpassning skett kommer

 förmånsvärdet att öka med 4 000 kr

 eftersom förmånsvärdet i denna del

 bestäms till 20 % av nybilspriset (20 000

 x 0,2 = 4 000). Är bilen inte utrustad

 med extrautrustning påverkas naturligtvis

 inte förmånsvärdet av att fribeloppet

 slopas.

 Genom att beräkna nybilspriset med

 utgångspunkt i priset för årsmodellen i

 stället för som tidigare, med ett för

 varje år uppräknat nybilspris, sjunker

 förmånsvärdet. Detta gäller under

 förutsättning att förmånsbilen innehas

 mer än ett år samt att priset på

 bilmodellen stiger. Normalt är så fallet.

 För en bil vars pris ökar med t.ex. 5 000

 kr från ett år till nästa kommer

 förmånsvärdet att vara 1 000 kr lägre år

 två med nu föreslagna regler (5 000 x 0,2

 = 1 000).

 Effekterna av dessa två förändringar

 motverkar varandra. I normalfallet kommer

 dock den höjande effekten att överstiga

 den sänkande. Med anledning härav bör

 reglerna förändras för att en skärpning

 av beskattningen inte skall uppstå.

 Detta bör ske genom att den del av

 förmånsvärdet som bestäms till 0,8

 basbelopp sänks till 0,7 basbelopp. Detta

 innebär en minskning av för-månsvärdet

 med 10 % av basbeloppet, vilket för år

 1994 blir ca 3 500 kr vid ett antagande

 att basbeloppet uppgår till 35 500 kr.

 Med nuvarande regler uppstår ett

 intervall (ca 130 000 * 190 000) där

 förmånsvärdet bestäms enligt huvudregeln.

 Under och över intervallet bestäms

 förmånsvärdet i stället till 42 resp.

 35 % av bilens nybilspris. För bilar

 vars pris understiger intervallets undre

 gräns, ca 130 000 kr (0,8 x

 basbeloppet/(0,42 * 0,2)) kommer ett

 slopande av det s.k. fribeloppet för

 extrautrustning på 20 000 kr att öka

 förmånsvärdet med 42 % av 20 000, dvs.

 med 8 400 kr, om bilen är maximalt

 anpassad. För att mildra effekten bör

 procentsatsen för det maximala värdet

 sänkas från 42 till 40 % av nybilspriset.

 På samma sätt kommer bilar vars pris är

 högre än intervallets övre gräns, ca

 190 000 kr (0,8 x basbeloppet/(0,35 *

 0,2)) att få ett högre förmånsvärde med

 7 000 kr (35 % av 20 000 kr). För att

 även mildra denna effekt bör

 procentsatsen för det undre värdet sänkas

 från 35 till 32 % av nybilspriset.

 Dessa förändringar kommer, enligt

 regeringens mening, att i stort sett

 innebära att neutralitet uppnås i

 förhållande till nuvarande regler.

 Förslaget föranleder ändringar i punkt 2

 av anvisningarna till 42 § KL.

 4.11.6 Bilen som arbetsredskap

 Promemorians förslag: Förutom

 möjligheten till jämkning även för den

 som huvudsakligen använt bilen i tjänsten

 överensstämmer förslaget i huvudsak med

 regeringens.

 Remissinstanserna: Flertalet

 remissinstanser tillstyrker förslaget

 eller lämnar det utan erinran.

 Riksrevisionsverket efterlyser en

 belysning av de administrativa

 konsekvenserna av att införa den

 föreslagna jämkningsmöjligheten.

 Länsrätten i Stockholms län avstyrker

 förslaget och anför att eventuella

 förändringar av jämkningsmöjligheterna

 bör ske i inskränkande riktning.

 Kammarrätten i Stockholm tror att det kan

 uppkomma gränsdragningsproblem om

 förslaget genomförs men anser att en viss

 uppluckring torde vara välmotiverad.

 Näringslivets Skattedelegation anser att

 när tjänstekörningen överstiger 3 500 mil

 per år bör det kunna presumeras att den

 privata körningen varit så ringa (ej över

 300 mil) att någon förmånsbeskattning

 inte aktualiseras. I övriga fall * där

 tjänstekörningen överstiger 2 500 mil *

 bör förmånen schablonmässigt värderas

 till ett halvt basbelopp.

 Skälen för regeringens förslag:

 Företrädare för vissa yrkesgrupper som

 t.ex. handelsresande och resemontörer,

 som har en omfattande tjänstekörning, har

 hävdat att beskattning av en privat

 körsträcka på 1 500 mil är alltför hög

 eftersom det privata nyttjandet blir

 begränsat när bilen används mycket i

 tjänsten.

 Enligt regeringens uppfattning är det

 motiverat att förändra beskattningen för

 denna grupp så att bättre

 överensstämmelse nås mellan den faktiska

 privata körsträckan och förmånsvärdet. En

 särskild jämkningsgrund bör därför

 införas för det fall bilen har karaktär

 av arbetsredskap eller när körningen i

 tjänsten är mycket omfattande.

 Med bil som har karaktär av

 arbetsredskap bör avses att bilen i

 väsentlig mån är inredd eller avpassad

 för annat än persontransport, t.ex.

 installations- eller distributionsbilar

 av olika slag vilket begränsar det

 privata nyttjandet av bilen. Redan i dag

 finns möjlighet att jämka förmånsvärdet

 enligt RSV:s anvisningar när bilen har

 karaktär av arbetsredskap. Lagtexten bör

 emellertid förtydligas i detta avseende.

 Beträffande de kategorier som har en

 omfattande tjänstekörning bör det kunna

 presumeras att om tjänstekörningen uppgår

 till minst 3 000 mil det privata

 nyttjandet är så begränsat att det

 föreligger grund för jämkning. Jämkning

 bör i ett sådant fall kunna ske till ca

 70 % av fullt förmånsvärde. Vid mycket

 långa körsträckor i tjänsten, t.ex. över

 4 000 mil per år bör jämkning kunna ske

 till 50 % av fullt förmånsvärde. Dessa

 milantal och procenttal för jämkningens

 storlek är avsedda som riktmärken men kan

 frångås i det enskilda fallet om en

 bedömning av samtliga omständigheter

 motiverar det. Även om tjänstekörningen

 inte är så omfattande som anges i det

 föregående bör jämkning kunna medges om

 bilen huvudsakligen använts i tjänsten

 och den skattskyldige kan visa att den

 privata körsträckan varit mycket

 begränsad i förhållande till den totala

 körsträckan utan att för den skull ringa

 användning kan anses föreligga. Så torde

 vara fallet för vissa bilar som används i

 t.ex. taxirörelse. Hur stor nedsättning

 av förmånsvärdet som bör göras får också

 i dessa fall bedömas med hänsyn till

 samtliga omständigheter. I dag kan enligt

 RSV:s rekommendationer förmånsvärdet för

 t.ex. taxibilar under vissa förutsätt-

 ningar jämkas ned till ett halvt

 basbelopp. Någon mer restriktiv

 bedöm-ning i detta hänseende är inte

 avsedd med de nu föreslagna reglerna.Det

 får ankomma på den skattskyldige att göra

 sannolikt att tjänstekörningen varit av

 sådan omfattning att jämkningsförutsätt-

 ningar föreligger. Detta kan lösas med

 bl.a. körjournal, reseräkningar eller

 motsvarande noteringar. Utredning av

 detta slag kan visserligen sällan bli

 helt tillförlitlig. Den bör dock i regel

 kunna godtas om den inte motsägs av

 omständigheterna eller av annan anledning

 inte framstår som trovärdig.

 Regeringens förslag föranleder en

 ändring i punkt 4 av anvisningarna till

 42 § KL.

 4.11.7 Ringa användning

 Promemorians förslag: Överensstämmer med

 regeringens.

 Remissinstanserna: Majoriteten av de

 remissinstanser som yttrat sig i denna

 fråga tillstyrker förslaget.

 Näringslivets Skattedelegation och

 Företagarnas Riksorganisation anser att

 gränsen på 100 mil skall höjas till 300

 mil. Länsrätten i Stockholms län

 tillstyrker principen att likformighet

 bör råda mellan tjänst och

 näringsverksamhet i detta hänseende men

 ifrågasätter om inte denna likformighet

 kan uppnås genom att reglerna om

 beskattning av enskilda näringsidkare

 ändras.

 Skälen för regeringens förslag: Enligt

 de regler som gäller för beskattning av

 bilförmån i inkomstslaget

 näringsverksamhet skall privat bruk av

 bil som ingår i egen näringsverksamhet

 uttagsbeskattas om det sker i mer än

 ringa omfattning. Enligt RSV:s

 rekommendationer avses med ringa

 omfattning i detta sammanhang ett fåtal

 tillfällen per år och en sammanlagd

 körsträcka om högst 100 mil.

 Kritik har riktats mot bestämmelserna

 som innebär att olika regler gäller

 beroende på om den skattskyldige bedriver

 näringsverksamhet som enskild firma eller

 i eget aktiebolag. Det har ansetts

 orättvist att den som har en enskild

 firma får köra upp till 100 mil utan att

 beskattning utlöses, medan den som driver

 aktiebolag beskattas så snart han kört en

 kortare sträcka.

 Regeringen finner kritiken mot nuvarande

 regler befogad. De bör således ändras.

 Det finns två sätt att öka

 likformigheten av beskattningsreglerna

 mellan de olika företagsformerna.

 Antingen kan man, som föreslås i promemo-

 rian, låta de regler som gäller för

 enskilda näringsidkare gälla även för

 inkomstslaget tjänst eller också kan man

 som Länsrätten i Stockholms län

 föreslagit, låta de regler som gäller i

 inkomstslaget tjänst gälla även för

 enskilda näringsidkare.

 Regeringen finner att det av

 förenklingsskäl lämpligaste sättet är att

 genomföra förslaget i promemorian vilket

 innebär att skattefrihet införs för den

 som i inkomstslaget tjänst använt

 förmånsbil i endast ringa omfattning. Med

 ringa omfattning bör avses, som anges i

 RSV:s rekommendationer, högst ett fåtal

 tillfällen och en sammanlagd körsträcka

 av högst 100 mil. Med detta förslag

 utlöses inte beskattning vid rent

 bagatellartade körningar.

 Regeringens förslag föranleder en

 ändring i punkt 2 av anvisningarna till

 42 § KL.

 4.12 Ikraftträdande

 Förslagen innebär att de ändrade

 bestämmelserna skall träda i kraft den 1

 januari 1994 och tillämpas första gången

 vid 1995 års taxering. Reglerna rörande

 bestämmandet av normalbeloppets storlek

 för hel dag vid utlandsförrättning skall

 dock gälla först i fråga om kalenderåret

 1995. För kalenderåret 1994 föreslås i

 detta avseende särskilda övergångsbe-

 stämmelser. Äldre föreskrifter skall

 fortfarande gälla i fråga om ersättning

 för flyttningskostnader och ökade

 levnadskostnader som avser tid före

 utgången av år 1993.

 Ändringarna i UBL föreslås tillämpas

 första gången i fråga om preliminär skatt

 för år 1994 och ändringarna i USAL

 föreslås tillämpas första gången på

 förmån som åtnjuts efter ikraftträdandet.

 85

 5 Slopat statligt grundavdrag

 Skälen för regeringens förslag: För att

 underlätta en bred förankring av

 krispolitiken förordade Finansutskottet i

 betänkandet 1992/93:FiU30 (s.127) en

 tillfällig sänkning av grundavdraget.

 Sänkningen borde enligt utskottet ske

 genom att grundavdraget vid den statliga

 taxeringen slopas vid 1995 och 1996 års

 taxeringar (inkomståren 1994 och 1995)

 och att en regel införs som innebär att

 det nuvarande fasta skattebeloppet på

 100 kr inte tas ut på inkomster under den

 nivå som motsvaras av nuvarande

 grundavdrag. Ett sådant förslag borde

 enligt utskottet föreläggas riksdagen i

 sådan tid att att det kan träda i kraft

 den 1 januari 1994. Riksdagen anslöt sig

 till utskottets förslag (rskr.

 1992/93:447).

 På grundval av riksdagens

 ställningstagande har inom Finansde-

 partementet utarbetats ett lagförslag

 rörande sänkt grundavdrag enligt de av

 riksdagen angivna riktlinjerna.

 Förslaget innebär således att det

 statliga grundavdraget vid 1995 och 1996

 års taxeringar i princip slopas vid

 beräkning av fysiska personers beskat-

 tningsbara förvärvsinkomster. Effekten av

 en sådan åtgärd motsvarar i de flesta

 fall att skiktgränsen för statlig in-

 komstskatt sänks med ca 8 800 kr, vilket

 ger en inkomstförstärkning för staten på

 ca 2 mdkr per år. Skattehöjningen för den

 enskilde inkomsttagaren blir därmed högst

 ca 1 760 kr.

 De som i dag medges statligt grundavdrag

 med belopp som motsvarar det särskilda

 grundavdraget vid taxering till kommunal

 inkomstskatt skulle dock i vissa fall

 kunna komma att drabbas av

 skattehöjningar på upp till ca 10 000 kr.

 För att undvika en sådan effekt bör

 därför statligt grundavdrag medges för

 denna grupp skattskyldiga men endast med

 belopp som motsvarar den del av det

 särskilda grundavdraget vid den kommunala

 taxeringen som överstiger det kommunala

 grundavdraget beräknat enligt 48 § 2 och

 3 mom. KL.

 För att inte en skatteskärpning skall

 uppstå för små inkomster bör det fasta

 beloppet på 100 kr inte tas ut om den

 till statlig inkomstskatt beskat-

 tningsbara inkomsten inte överstiger vad

 som motsvarar det nuvarande statliga

 grundavdraget. Åtgärden leder inte till

 att nuvarande högsta marginalskatt på ca

 50 % höjs.

 Förslaget bör komma till uttryck i en

 särskild lag.

 6 Övriga frågor

 6.1 Särskilt grundavdrag för pensionärer

 med utländsk

 pension

 Skälen för regeringens förslag: Den som

 får folkpension har i vissa fall rätt

 till ett särskilt grundavdrag som är

 högre än det grundavdrag som utgår för

 den som inte har folkpension.

 Bestämmelserna om det särskilda

 grundavdraget finns i 48 § 4 mom. KL och

 i anvisningarna till nämnda paragraf. I

 48 § 4 mom. stadgas att skattskyldig

 fysisk person, som varit bosatt här i

 riket under hela eller någon del av

 beskattningsåret och vars inkomst till

 inte obetydlig del har utgjorts av

 folkpension, har rätt att i stället för

 grundavdrag enligt bestämmelserna i 2

 eller 3 mom. nämnda lagrum få ett

 särskilt grund-avdrag enligt vad som

 närmare anges i punkt 1 av anvisningarna

 till paragrafen.

 I anvisningspunkten regleras det

 särskilda grundavdraget närmare. Reglerna

 är förhållandevis komplicerade och

 innebär bl.a. följande.

 I första stycket av anvisningspunkten

 anges vad som skall anses som

 folkpension. Vidare stadgas att

 folkpensionen skall anses utgöra en inte

 obetydlig del av den skattskyldiges

 inkomster om den uppgått till minst

 6 000 kr eller minst en femtedel av den

 sammanräknade inkomsten.

 I de följande styckena anges det

 särskilda grundavdragets storlek och den

 avtrappning av avdraget som skall ske när

 pensionen överstiger vissa gränsbelopp.

 Annan inkomst än pension i KL:s mening

 medför i allmän-het inte avtrappning av

 avdraget. Enligt punkt 1 av anvisningarna

 till 31 § KL förstås med pension bl.a.

 folk- och tilläggspension enligt AFL.

 Utländsk socialförsäkringspension torde

 inrymmas i lagrummets pensions-begrepp

 endast i den mån den kan utgå "på grund

 av tidigare tjänsteförhållande".

 Det finns ett antal pensionärer bosatta

 i Sverige som saknar folkpension men som

 har utländska pensioner. De flesta av

 dessa torde komma från de nordiska

 länderna. En sådan pensionär med låga

 pensionsinkomster kommer i vissa fall i

 ett sämre skattemässigt läge än svenska

 pensionärer på grund av det särskilda

 grundavdragets konstruktion.

 En förutsättning för särskilt

 grundavdrag är nämligen som framgått att

 den skattskyldige uppbär folkpension på

 minst 6 000 kr eller minst en femtedel av

 den sammanräknade inkomsten. Vidare är

 särskilt grundavdrag begränsat till

 faktisk uppburen folkpension och pen-

 sionstillskott i vissa fall. Personer

 bosatta i Sverige som får pensioner från

 utlandet men som saknar eller har mycket

 låg folkpension får således inget

 särskilt grundavdrag, även om deras

 pensionsinkomster är så låga att de, om

 pensionen varit folkpension, skulle fått

 särskilt grundavdrag. De kan därför på

 grund av den högre beskattningen hamna i

 en besvärlig ekonomisk situation.

 Frågan har främst uppmärksammats när det

 gäller norska pensionärer. Enligt intern

 norsk lagstiftning kan beskattning inte

 ske av norsk pension som utgår till

 personer bosatta utomlands. Sverige

 tillämpar i denna situation bestämmelsen

 i dubbelbeskattningsavtalet mellan de

 nordiska länderna om att hemvistlandet

 har rätt att beskatta inkomst från annat

 nordiskt land om utbetalarlandet inte tar

 upp inkomsten till beskattning. Detta

 medför att norska pensionärer som bosatt

 sig i Sverige missgynnas eftersom de

 erhåller norsk pension som beskattas i

 Sverige i vissa fall men inte medges

 särskilt grundavdrag om de inte är

 berättigade till folkpension som utgör en

 inte obetydlig del av inkomsten.

 Problemet är emellertid generellt. Det

 kan således uppkomma även beträffande

 pensioner från andra länder i den mån

 frågan inte reglerats genom

 dubbelbeskattningsavtal eller

 konventioner angående pensionsförmåner.

 Det kan sättas i fråga om den nuvarande

 utformningen av det särskilda

 grundavdraget är förenligt med

 EES-avtalet med hänsyn till att pensioner

 som uppbärs från andra EES-länder än

 Sverige i vissa fall kommer att indirekt

 beskattas hårdare än svenska pensioner.

 Rent formellt sker visserligen ingen

 diskriminering på grund av medborgarskap

 eftersom de svenska skattereglerna inte

 knyter an till medborgarskap utan till

 vilken typ av pension som uppbärs. I

 praktiken leder dock reglerna till en

 diskriminering av utländska pensioner,

 även om de skulle utgå efter grunder som

 är jämförbara med de som gäller för

 folkpension.

 Från skatteförmågesynpunkt vore det

 rimligt att pensionärer med utländska

 pensioner behandlades skattemässigt

 likvärdigt med folkpensionärer liksom att

 svenska och utländska pensioner behandlas

 lika vid avdragsberäkningen. Problemen

 med grundavdragets nuvarande

 konstruk-tion kan dessutom antas öka i

 framtiden dels genom de nya reglerna om

 intjänandetid för folkpension, dels på

 grund av en ökad rörlighet av arbetskraft

 mellan de länder som blir anslutna till

 EES-avtalet. Enligt EES-avtalet blir

 huvudregeln att pension uppbärs från de

 olika länder som en person arbetat och

 bott i. Det kan således i framtiden antas

 bli vanligare att en person bosatt i

 Sverige uppbär pensionsförmåner från

 flera EES-länder.

 I vissa fall, t.ex. för tyska pensioner,

 har frågan lösts genom dubbel-

 beskattningsavtal. Det är emellertid inte

 en framkomlig väg att genom sådana avtal

 åstadkomma en lösning av problemet. Det

 är också otänk-bart med särlösning i

 svensk lagstiftning för t.ex. norska

 pensioner eftersom särregler för

 pensioner från visst EES-land knappast

 skulle vara förenliga med EES-avtalet.

 Mot bakgrund härav bör enligt

 regeringens mening reglerna om det

 särskilda grundavdraget justeras.

 En lösning på det beskrivna problemet är

 att i bestämmelserna om särskilt

 grundavdrag föra in en regel om att

 utländska pensioner skall jämställas med

 folkpension om de utgår efter likartade

 grunder som folkpension, alltså utgör en

 allmän pensionsförmån som i huvudsak

 utgår till den som har uppnått en viss

 ålder eller motsvarar svensk förtidspen-

 sion eller svensk efterlevandepension och

 således inte som generell förutsättning

 grundas på förvärvsarbete. Samtidigt

 skulle en regel införas med innebörd att

 utländsk pension motsvarande folk- och

 tilläggspension enligt AFL skall beaktas

 vid avdragsberäkningen. En sådan lösning

 skulle vara förhållandevis enkel att

 genomföra lagtekniskt och kan inte heller

 antas medföra något påtagligt

 skattebortfall.

 Mot detta alternativ talar att det i

 vissa fall skulle uppstå svårigheter för

 skatteförvaltningen att avgöra vilka

 utländska pensioner som skall jämställas

 med folkpension. Det kan dessutom

 ifrågasättas om det inte vore rimligt att

 också andra pensionärer med små

 pensionsinkomster borde vara berättigade

 till särskilt grundavdrag även om deras

 pensioner inte är jämförbara med

 folkpension. I många länder både i och

 utanför Europa saknas allmänna

 pensionssystem av det slag som den

 svenska folkpensionen utgör. I stället är

 pensionen ofta knuten till de inkomster

 pensionären haft under sin yrkesverksamma

 tid. Det är inte heller ovan-ligt att den

 enskilde som en förmån i samband med

 anställningen får tryggad inkomst på

 ålderdomen. Denna grupp pensionärer

 skulle inte heller omfattas av den här

 diskuterade alternativet till ändring av

 särskilt grundavdrag. Det hade därför i

 och för sig varit att föredra att alla

 typer av ålderspensioner som inte

 överstiger en viss nivå berättigar till

 särskilt grundavdrag.

 Även sistnämnda alternativ leder

 emellertid till olika svårigheter. För

 det första torde det t.ex. många gånger

 vara svårt för skatteförvaltningen att

 avgöra om en förmån över huvud taget

 utgör pension eller någon annan form av

 anställningsinkomst. Vidare skulle

 komplikationer upp-komma beträffande

 reglerna om avtrappning av det särskilda

 grundav-draget. Slutligen kan

 skattebortfallet antas bli betydligt

 större med detta alternativ.

 Enligt regeringens bedömning är det inte

 möjligt att finna en till alla delar

 tillfredsställande lösning på dessa

 problem utan en mer grundläggande

 förändring av reglerna om särskilt

 grundavdrag. En långsiktigt hållbar

 lösning av sistnämnda fråga kräver

 emellertid bl.a. samordning med de

 förändringar av pensionssystemet som kan

 bli aktuella med an-ledning av

 Pensionsarbetsgruppens förslag och kan

 således inte tas fram nu.

 Å andra sidan synes det nödvändigt att

 justera reglerna med anledning av

 EES-avtalet. I förevarande läge anser

 regeringen att det först disku-terade

 alternativet, trots vissa brister, är det

 enda som för närvarande är möjligt att

 genomföra. Regeringen föreslår därför att

 reglerna om särskilt grundavdrag justeras

 på så sätt att med folkpension i form av

 ålders-, förtids- och efterlevandepension

 jämställs utländska pensioner som

 utbetalas enligt utländsk lagstiftning om

 social trygghet och utgår efter likartade

 grunder som folkpension samt för vilka

 skattskyldighet föreligger i Sverige.

 Därmed avses inte att någon beloppsmässig

 jämförelse skall ske. Vidare bör särskilt

 grundavdrag avtrappas med hänsyn till

 utländsk pension som på motsvarande sätt

 jämställs med folk-och tilläggspension

 enligt AFL. Den nu föreslagna lösningen

 får dock ses som tillfällig i avvaktan på

 att frågan bereds ytterligare.

 De nya bestämmelserna bör tas in i punkt

 1 av anvisningarna till 48 § KL. Det kan

 påpekas att bestämmelserna om vad som

 utgör folkpension m.m. i denna

 anvisningspunkt endast gäller vid

 tillämpningen av den-samma samt 48 § 4

 mom och t.ex. inte vid bedömning av dek-

 larations-skyldighet.

 Initiativet för att utländsk pension

 skall jämställas med svenska

 pensionsformer bör ligga hos den

 skattskyldige. Således görs den

 jäm-förande bedömningen endast om det

 begärs att viss utländsk pension skall

 behandlas som folkpension. Vidare bör det

 åligga den skattskyldige att till

 skattemyndigheten inkomma med den

 utredning som behövs för bedömningen av

 om jämförbara grunder föreligger.

 De nya bestämmelserna föreslås träda i

 kraft den 1 januari 1994 och tillämpas

 första gången vid 1995 års taxering.

 6.2 Skattefrihet vid statlig och kommunal

 tjänsteexport

 Skälen för regeringens förslag:

 Skattefrihet enligt 54 § första stycket f

 KL medges om anställningen och vistelsen

 utomlands varat minst ett år i samma land

 även om inkomsten inte beskattats i

 verksamhetsstaten på grund av

 lagstiftning eller administrativ praxis i

 detta land eller annat avtal än

 dubbelbeskattningsavtal som detta land

 ingått. Sådan skattefrihet medges dock

 inte för anställning hos svenska staten,

 svensk kommun, svensk landstingskommun

 eller svensk församling. Anledningen till

 att offentliganställda inte omfattas av

 regeln är att skattelagstiftningarna i

 många länder är utformade så att

 offentliganställd som utsänts från annan

 stat är undantagen från beskattning av

 inkomsten av anställningen. Detta därför

 att staterna av internationell artighet

 och ömsesidig respekt och för att inte

 störa det mellanstatliga samarbetet valt

 att avstå från att beskatta andra staters

 offentliganställda. Skulle

 offentliganställda generellt omfattas av

 ettårsregeln skulle detta därför i de

 flesta fall leda till total skattefrihet.

 Undantaget från beskattning omfattar i

 flertalet länder endast offent-

 liganställda som utför traditionell

 offentlig verksamhet dvs. inte anställda

 som utför arbete i samband med

 affärsverksamhet som bedrivs av en stat

 eller något av dess organ. Jämför punkt 3

 i artikel 19 i OECD:s modellavtal för

 bilaterala dubbelbeskattningsavtal som

 föreskriver att reglerna för beskattning

 av ersättning på grund av enskild tjänst

 i stället skall tillämpas i denna

 situation.

 Några statliga myndigheter, däribland

 Riksrevisionsverket, RSV och SCB har

 under senare år haft personal engagerad i

 verksamhet i utveck-lingsländer.

 Verksamheten har av de angivna verken

 bedrivits i vinstsyfte. Den har haft

 formen av ett institutionellt samarbete

 som hjälpt utveck-lingslandet att bygga

 upp egna system för redovisning, beskatt-

 ning, statistik m.m. Verksamheten har

 regelmässigt finansierats inom ramen för

 ett biståndsprojekt. Oftast har experter

 hos de angivna verken anställts av något

 redan befintligt bolag som mot ersättning

 från verken handhaft

 arbetsgivarfunktionen och

 administrationen. Förfarandet har bl.a.

 syftat till att de anställda * liksom vad

 som gäller för andra privatanställda *

 skulle kunna erhålla skattefrihet enligt

 ettårsregeln. Kritik har emellertid

 riktats mot förfarandet och det har bl.a.

 ifrågasatts om de anställda skall anses

 ha utfört det ifrågavarande arbetet i sin

 tjänst hos verken.

 De skäl som i övrigt finns för att inte

 låta ettårsregeln omfatta

 offentliganställda föreligger inte i de

 fall som beskrivits i det föregående,

 eftersom det här är fråga om en från

 övrig offentlig verksamhet klart

 avgränsad affärsverksamhet. Då det är

 angeläget att den angivna

 tjänste-exporten inte störs eller

 förhindras och dessutom bör kunna ske

 även i verkens direkta regi bör

 ettårsregeln ändras så att den omfattar

 offent-liganställd när fråga är om

 tjänsteexport.

 Förslaget föranleder en ändring i punkt

 3 av anvisningarna till 54 § KL. De nya

 reglerna bör tillämpas redan fr.o.m. 1994

 års taxering.

 7 Ekonomiska effekter för den

 offentliga sektorn

 Av förslagen i avsnitt 4 är det endast

 förslaget om utlandstraktamente som ger

 några effekter av betydelse. Avdraget för

 ökade levnadskostnader vid tjänsteresa i

 utlandet föreslås bli närmare anpassat

 till vad som gäller för motsvarande

 avdrag vid inrikes förrättning. Detta

 innebär en sänkning av avdragen, dels

 beroende på att normalavdragen kommer att

 generellt sett hamna på en lägre nivå än

 i dag, dels beroende på att avdragen

 också skall reduceras efter tre månaders

 förrättning på en och samma ort. Avdragen

 i dag kan beräknas uppgå till ca 2,2 mdkr

 och kan till följd av förslagen antas

 minska till ca 1,5 mdkr. Härvid har

 antagits att de nuvarande trak-

 tamentsnivåerna kommer att vara

 oförändrade även om avdragsbeloppen

 ändras. Förslaget kan med denna

 förutsättning beräknas ge ökade skatte-

 och avgiftsintäkter med ca 500 mkr.

 De ekonomiska effekterna för den

 offentliga sektorn av att fysiska

 personers rätt till grundavdrag vid

 taxering till statlig inkomstskatt slopas

 vid 1995 och 1996 års taxeringar har

 kommenterats i avsnitt 5.

 Förslagen i avsnitt 6 kan inte antas

 medföra några nämnvärda ekonomiska

 effekter för den offentliga sektorn.

 8 Specialmotivering

 8.1 Kommunalskattelagen (1928:370)

 19 §

 Ändringen i 19 § innebär att förmån av

 fri resa till eller från anställningsin-

 tervju eller kostnadsersättning för sådan

 resa är skattefri till den del förmånen

 eller kostnadsersättningen avser resa

 inom Sverige och såvitt gäller

 ersättningen den inte överstiger de

 faktiska kostnaderna. Med anställningsin-

 tervju avses sådan intervju som görs vid

 personlig inställelse och som företas

 innan ett eventuellt anställnings- eller

 uppdragstagar-förhållande föreligger

 mellan den potentiella ar-

 betsgivaren/uppdrags-givaren och den

 arbetssökande. I begreppet anställnings-

 intervju ligger också att det skall vara

 fråga om en intervju som skall ha till

 syfte att bedöma om den skattskyldige

 skall erbjudas en viss anställning eller

 ett visst uppdrag. Skattefriheten gäller

 dock endast till den del det är fråga om

 resa inom riket. I den mån skattskyldig

 påbörjar den fri resan eller den resa för

 vilken ersättning erhållits utomlands får

 följaktligen en proportionering göras.

 Avser ersättningen kostnader för körning

 med egen bil är dock skattefriheten

 begränsad till den del av ersättningen

 som inte överstiger det avdragsbelopp som

 medges för kostnader för körning med egen

 bil mellan bostad och arbetsplats.

 32 § 3 e mom.

 Ändringen i första stycket innebär att

 uttrycket av mindre värde kopplas till

 begreppet förmåner. Härmed avses att

 tydligare markera att kravet på "mindre

 värde" gäller alla slags per-

 sonalvårdsförmåner och inte bara sådana

 enklare åtgärder som syftar till att

 skapa trivsel i arbetet eller liknande.

 När uttrycket "av mindre värde" infördes

 i bestämmelsen i samband med 1990 års

 skattereform synes syftet ha varit att

 kravet skulle gälla inte bara enklare

 åtgärder utan också i fråga om förmåner

 som utgår på grund av sedvänja inom det

 yrke eller den verksamhet som det är

 fråga om (prop. 1989/90:110, del I, s.

 317). Detta har dock inte direkt kunnat

 utläsas av den nuvarande lagtextens

 lydelse.

 I andra stycket har dels de tidigare

 punkterna 1, 2 och 3 blivit punkterna 2,

 3 och 4, dels införts en ny punkt, punkt

 1, som undantar rabatter från

 personalvårdsförmåner. De sedvanliga

 rabatterna omfattas för närvarande av

 begreppet personalvårdsförmån. Eftersom

 sedvanliga rabatter i det enskilda fallet

 kan ha ett betydande värde, samtidigt som

 de anges vara exempel på personal-

 vårdsförmåner, som i princip skall vara

 av mindre värde, föreligger här ett mot-

 satsförhållande. Genom att skilja dem

 från personalvårdsförmåner tydliggörs än

 mer det förhållandet att en personal-

 vårdsförmån skall vara av mindre värde

 för att vara skattefri (se vidare under

 32 § 3 f mom. KL).

 32 § 3 f mom.

 I detta moment anges vilka rabatter som

 är skattefria. Ändringen innebär att

 stadgandet utökas till att omfatta inte

 bara s.k. frequent-flyer-rabatter, utan

 även sedvanliga rabatter som för

 närvarande anses vara personalvårdsför-

 måner. Samtliga förutsättningar som för

 närvarande gäller för att en rabatt

 skulle anses som sedvanlig skall även

 gälla fortsättningsvis. I begreppet

 sedvanlig rabatt ligger en beloppsmässig

 begränsning. RSV har i sina

 rekommendationer angett att det bör

 krävas att rabatten inte är större än vad

 den anställde som kund eller personalen

 som grupp skulle kunna utverka på annat

 håll. Någon saklig ändring har alltså

 inte gjorts när det gäller sedvanliga

 rabatter. För det andra införs

 skattefrihet för värdet av förmån av en

 valfri resa per skattskyldig och år som

 anställd eller uppdragstagare i rese-

 eller trafikbranschen erhåller. Detta

 innebär att den skattefria resan bara

 avser den skattskyldiges resa och inte

 andra familjemedlemmars eventuella resor

 även om de företas gemensamt. Med en resa

 avses en sammanhängande resa tur och

 retur från en ort till en annan som görs

 i princip utan uppehåll på annan ort än

 destinationsorten. Tillfälligt uppehåll

 på annan ort än destinationsorten som är

 nödvändigt för byte av transportmedel,

 omstigning vid flygresa eller liknande

 räknas dock inte som uppehåll. Ändring-

 arna i övrigt är av redaktionell art.

 32 § 4 mom.

 Ersättning för flyttningskostnader skall

 i princip även i fortsättningen vara

 skattefri. Ändringarna i första stycket

 innebär till att börja med att

 skattefriheten emellertid inte längre

 skall vara kopplad till vad som utgår

 till befattningshavare i statlig tjänst.

 Vidare anges vad som menas med

 flyttningskostnader. För att ett belopp

 skall vara skattefritt skall det i

 princip avse kostnader för själva

 flyttningen av den skattskyldige och

 övriga familjemedlemmar samt deras lösöre

 från den gamla bostadsorten till den nya

 bostadsorten. Vad som avses med familj

 torde i de flesta fall inte vålla några

 problem. Till att börja med avses

 naturligtvis makar, sambor och barn som

 stadigvarande delar bostad och hushåll.

 Till familjen kan i vissa fall även

 räknas andra anhöriga som delar bostad

 och hushåll med den skattskyldige. Enbart

 den omständigheten att den skattskyldiges

 bostad är inrymd i en kollektiv

 bostadsform gör inte att de andra

 kollektivmedlemmarna faller inom begrep-

 pet familj.

 Med lösöre avses normalt sådan lös

 egendom som ej utgörs av pengar,

 värdepapper, olika slags rättigheter,

 byggnader på ofri grund m.m. Till lösöre

 räknas främst möbler, husgeråd,

 transportmedel, varor o.d. Detta innebär

 således att har familjen båt och två

 bilar kan den skattefria ersättningen

 omfatta transport av såväl båten som båda

 bilarna. Vidare anges exempel på vad som

 inte kan räknas till flyttningskostnader.

 I detta avseende är lagtexten inte

 heltäckande utan anger endast exempel på

 kostnader som inte skall bedömas som

 flyttningskostnader. Andra kostnader som

 i dag ersätts i samband med flyttning och

 som inte kan anses avse flyttningskost-

 nader är t.ex. gardinkostnader o.d. (s.k.

 gardinpengar). Har man kostnader för

 t.ex. hemresor eller dubbel bosättning

 och erhåller ersättning för dem är

 ersättningen skattepliktig, även om

 kostnaderna indirekt är föranledda av

 flyttningen. Att sådana kostnader inte

 ryms inom begreppet flyttningskostnader

 anges särskilt eftersom kostnaderna

 enligt de avtal som gäller för statligt

 anställda många gånger berättigar till

 flyttningskostnadsersättning.

 I ett nytt andra stycke anges att

 ersättning för körning med egen bil är

 skattefri endast om kostnaden är att anse

 som flyttningskostnad och ersättningen

 inte överstiger det avdrag som medges vid

 körning med egen bil till och från

 arbetsplatsen. Denna begränsning

 motiveras bl.a. av att det inte finns

 anledning att från beskattning undanta

 större belopp än vad den som kör mellan

 bostad och arbetsplatsen med egen bil som

 mest får göra avdrag för.

 42 §

 I denna paragraf regleras hur förmåner

 skall värderas. Ändringen av första

 stycket innebär att endast förmån av

 bostad som är belägen i Sverige och som

 inte är semesterbostad skall beräknas med

 ledning av i orten gällande hyrespris

 eller, om tillfälle till sådan jämförelse

 saknas efter annan lämplig grund. Den

 nuvarande lydelsen innebär att samtliga

 bostäder skall värderas på detta sätt,

 vilket i princip innebär en värdering

 efter bruksvärdesprincipen.

 Bruksvärdesprincipen motsvarar inte

 alltid ett eventuellt marknadsvärde. När

 det gäller semesterbostäder, hyrs dessa

 oftast ut veckovis och hyran är

 väsentligt högre än den genomsnittliga

 hyran för likartade bostäder som inte

 hyrs ut till semesterbostad. En värdering

 efter bruksvärdesprincipen är inte lämpad

 för sådana fall där bostaden är en

 semesterbostad eller är belägen i annat

 land. I sådana fall skall för närvarande

 vid avdrag för preliminär skatt och uttag

 av arbetsgivaravgifter bostadsförmånen

 värderas till marknadsvärdet. Genom

 ändringen införs samma ordning vid

 inkomsttaxeringen, dvs. semesterbostad

 och bostad belägen i annat land än

 Sverige skall fortsättningsvis värderas

 till marknadsvärdet enligt andra stycket.

 Med semesterbostad avses

 bostadslägenhet som för den skattskyldige

 utgör en fritidsbostad dvs. som används

 av honom för semester- eller fritids-

 ändamål. Som semesterbostad räknas inte

 bostadslägenhet där den skattskyldige har

 sin stadigvarande bostad.

 Anvisningarna

 till 32 §

 punkt 3

 I denna anvisningspunkt ändras kriteriet

 tillhandahållits till åtnjutit. Skälen

 härför har utförligt motiverats i den

 allmänna motiveringen i avsnitt 4.10.

 Övriga ändringar är av redaktionell art.

 86

 punkt 3 b

 Till följd av att rabatter enligt 32 § 3

 e mom. inte längre skall räknas till

 gruppen personalvårdsförmåner tas

 sedvanliga rabatter bort som ett exempel

 på sådana förmåner. Bestämmelserna om

 sedvanliga rabatter återfinns nu i

 stället i 32 § 3 f mom.

 till 33 §

 punkt 3

 Punkt 3 reglerar rätten till avdrag för

 ökade levnadskostnader vid tjänsteresa

 med övernattning utanför den vanliga

 verksamhetsorten. I huvudsak görs två

 slags ändringar. Dels görs en omflyttning

 av vissa stycken, dels förändras reglerna

 för avdrag för ökade levnadskostnader vid

 förrättning utom riket.

 Första och tredje styckena kvarstår

 oförändrade.

 Ändringen i andra stycket har

 kommenterats i den allmänna motiveringen

 avsnitt 4.4.1.

 I fjärde stycket görs i huvudsak

 endast redaktionella ändringar. Sista

 meningen i den nuvarande lydelsen har

 tagits bort och i stället anges i

 styckets första mening att

 schablonavdraget för halv dag är ett

 halvt maximibelopp. Som den sista

 meningen i stycket för närvarande är

 formulerad ger den intryck av att halvt

 maximibelopp för halv dag gäller även när

 fråga är om avdrag för faktiska

 merkostnader under året. Genom ändringen

 förtydligas att det endast gäller vid

 användandet av schablonavdragen.

 Begränsningen till ett halvt maximibelopp

 för halv dag skall enligt förslaget gälla

 endast när avdrag medges med schablon-

 belopp. Likaså tas näst sista meningen

 bort. I vad mån avrese- och hem-komstdag

 räknas som hel eller halv dag anges i

 stället i ett nytt sjätte stycke. Den

 nuvarande andra meningen tas bort

 eftersom den inte längre behövs.

 Genom ett nytt femte stycke anges

 storleken av avdraget för ökade levnads-

 kostnader vid förrättning utom riket. I

 likhet med vad som tidigare gällt skall

 normalbelopp årligen bestämmas för varje

 land. Däremot skall normalbeloppen, till

 skillnad mot vad som hittills varit

 fallet, motsvara inte den största normala

 ökningen i levnadskostnaden utan den

 normala ökningen i levnadskostnaden. Av

 detta följer att beloppen skall motsvara

 kostnadsökningen för måltider av sådan

 omfattning och kvalitet som kan

 jämställas med den måltidsstandard som

 avdragschablonerna för förrättning inom

 Sverige bygger på. Dock skall även

 beaktas den allmänna fördyring som följer

 av att vistas i ett främmande land. Detta

 innebär att man vid bestämmandet av kost-

 nadsökningen inte automatiskt skall utgå

 från kostnaderna på förstaklass-

 restauranger eller

 andraklass-restauranger av god kvalitet,

 utan från kostnadsläget på restauranger

 av normal standard. Som normal standard

 på restaurang, när det gäller

 lunchmåltiden kan i regel räknas

 lunchrestauranger och när det gäller

 middagsmåltiden de billigaste restaurang-

 alternativen på de hotell som ingår i de

 stora hotellkedjorna. Däremot kan

 särskilda förhållanden, såsom

 bakterieflora, säkerhetsskäl o.d.

 föranleda att man vid en bedömning av vad

 som kan anses som normala merkostnader

 måste utgå från kostnadsnivån på

 restauranger av bättre standard. Vidare

 medför ändringen att det är, förutom

 småutgifter, kostnadsökningen för

 frukost, enrätts-lunch och enrätts-middag

 som avdraget skall täcka och inte mer

 omfattande måltider.

 I lagtext anges dels vilket normalbe-

 loppsavdrag som gäller för halv dag, dels

 vilket lands högsta schabloniserade

 avdragsbelopp som skall gälla när en

 anställd uppehåller sig i flera länder

 under samma dag. Denna regel är avsedd

 att bli tillämplig inte bara när valet

 står mellan två eller flera främmande

 länder utan även när Sverige är ett av de

 länder som berörs. Lagrådet har med

 anledning härav föreslagit att uttrycket

 "normalbeloppet" ersätts med "det högsta

 beloppet för avdrag". Detta uttryck

 omfattar då också det vid inhemska

 tjänsteresor tillämpliga s.k.

 maximibeloppet. Lagtexten har utformats i

 enlighet med Lagrådets förslag. Motsvar-

 ande regler återfinns idag i RSV:s rekom-

 mendationer.

 I det nya sjätte stycket anges i

 vilken utsträckning avrese- resp. hem-

 komstdagen räknas som hel dag.

 Motsvarande bestämmelser när det gäller

 förrättning inom riket anges i nuvarande

 fjärde stycket. När det gäller

 förrättning utom riket anges motsvarande

 regler för närvarande i RSV:s rekommen-

 dationer. Dessutom definieras i sjätte

 stycket vad som avses med halv dag.

 Reglerna i sjätte stycket är gemensamma

 för inrikes och utrikes förrättning.

 Sjunde stycket motsvarar det nuvarande

 sjätte stycket men utökas till att även

 ange vad som gäller vid förrättning utom

 riket. Liksom hittills skall varje

 utrikes förrättning, till skillnad mot

 vad som gäller vid inrikes förrättning,

 räknas för sig.

 Åttonde stycket motsvarar det nuvarande

 femte stycket men har utökats med

 motsvarande regler för tjänsteresa utom

 riket.

 Reglerna om avdragsrätt för

 logikostnader regleras i nionde stycket

 vilket motsvarar det tidigare sjunde

 stycket. Ändringen innebär att det i

 lagtext numera också anges vad som gäller

 vid förrättning utom riket.

 Tionde stycket motsvarar det tidigare

 nionde stycket och är oförändrat.

 Det sista stycket motsvarar i huvudsak

 det nuvarande åttonde stycket. Ändringen

 innebär att avdraget för ökade

 levnadskostnader även vid utrikes

 tjänsteresa skall reduceras under de i

 stycket angivna förhållandena.

 Det nuvarande tionde stycket slopas.

 punkt 3 a

 I anvisningspunkten regleras rätten till

 avdrag för ökade levnadskostnader vid

 tillfälliga arbeten och vid dubbel

 bosättning. När en tjänsteresa har varat

 mer än tre månader på en och samma ort

 skall avdragsrätten för ökade

 levnadskostnader bedömas och beräknas

 enligt denna punkt.

 Ändringen i sjätte stycket är en följd

 av att reglerna om logikostnad i punkt 3

 flyttas till nionde stycket.

 Till följd av att reducering av

 avdraget för ökade levnadskostnader efter

 tre månaders tjänsteresa på en och samma

 ort även skall gälla för för-rättning

 utom riket införs motsvarande regler för

 förrättning utom riket.

 87

 Procentsatserna är således desamma både

 vid utrikes och inrikes tjänste-resa.

 Övriga ändringar är av redaktionell art.

 punkt 4

 I ett nytt fjärde stycke införs

 avdragsrätt för skälig kostnad för resa

 inom riket i samband med tillträdande och

 frånträdande av anställning eller

 uppdrag. Skälen härför har närmare

 utvecklats i den allmänna motiveringen

 avsnitt 4.4.1. Med tillträdande och

 frånträdande avses den första resan vid

 anställningens eller uppdragets början

 resp. den sista resan vid anställningens

 eller uppdragets avslutande. För dessa

 resor gäller alltså inte de begränsningar

 i avdragsrätten för resor mellan bostad

 och arbetsplats som följer av första *

 tredje styckena. Vid bedömningen av om

 kostnaderna är skäliga skall gälla samma

 förutsättningar som enligt punkt 3 b

 andra stycket gäller för avdrag för

 kostnader för hemresor.

 Den som är berättigad till särskilt

 bilavdrag skall även få göra avdrag för

 faktiska kostnader för bro-, väg- och

 färjeavgifter. Detta anges i ett nytt

 femte stycke. En förutsättning för avdrag

 är att kostnaderna uppkommer vid resa på

 den vägsträcka som bedöms vara den

 tidsmässigt kortaste bilvägen till

 arbetsplatsen. Till vägavgifter skall

 inte räknas sådan avgift som i rättslig

 mening är en skatt, exempelvis s.k.

 vägtull.

 I lagrådsremissens lagtextförslag var

 avdragsrätten för bro-, väg- och

 färjeavgifter infört som ett nytt fjärde

 stycke och avdragsrätten för

 inställelseresor i ett nytt femte stycke.

 För att tydliggöra att avdragsrätten för

 bro-, väg-, eller färjeavgift även gäller

 vid inställelseresorna har på Lagrådets

 inrådan styckena placerats i omvänd

 ordning.

 I sjätte stycket anges att avdragsrätt

 för väg-, bro- eller färjeavgift gäller

 även dem som har förmån av fri eller

 delvis fri bil.

 till 42 §

 punkt 2

 I första stycket har värderingsregeln

 ändrats på så sätt att bilförmånens värde

 skall beräknas med utgångspunkt från

 nybilspriset för årsmodellen i stället

 för nybilspriset i slutet av året före

 beskattningsåret. Med nybilspriset för

 årsmodellen menas det av RSV fastställda

 s.k. "listpriset", vanligtvis priset då

 årsmodellen introduceras. Om ett

 introduktionspris ändras efter kort tid

 bör även listpriset justeras. Den s.k.

 spärregeln justeras på så sätt att

 bilförmånens värde inte får överstiga

 40 % eller understiga 32 % av

 nybilspriset för årsmodellen.

 Bilförmånens värde skall beräknas på

 grundval av 0,7 i stället för 0,8

 basbelopp med hänsyn dels till att det

 s.k. fribeloppet på 20 000 kronor tagits

 bort och dels till att bilförmånsvärdet

 skall beräknas på grundval av

 nybilspriset för årsmodellen i stället

 för nybilspriset i slutet av året före

 beskattningsåret.

 Nuvarande andra stycket som reglerade

 värderingen av förmånen när bilförmånens

 årsmodell är äldre än tre år har

 upphävts. Reglerna i första stycket blir

 gällande även för dessa årsmodeller.

 I nya andra stycket regleras värderingen

 av bilförmån när förmånsbilens årsmodell

 är sex år eller äldre. Förslaget har

 kommenterats i allmänmotiveringen avsnitt

 4.11.3.

 I nya tredje stycket anges att kostnaden

 för extrautrustning skall läggas till det

 i första och andra styckena angivna

 nybilspriset. Det s.k. fribeloppet på

 20 000 kr har avskaffats.

 I ett nytt sjätte stycke fastslås att

 skatteplikt inte föreligger om

 bilförmånen endast åtnjutits i ringa

 omfattning. Med ringa omfattning avses

 ett fåtal tillfällen per år och en

 sammanlagd körsträcka på högst 100 mil.

 punkt 4

 I andra stycket har en särskild

 jämkningsgrund införts för personbilar

 som har karaktär av arbetsredskap och när

 tjänstekörningen är omfattande. Förslaget

 har kommenterats i allmänmotiveringen

 avsnitt 4.11.6.

 till 48 §

 punkt 1

 I första och fjärde styckena har viss

 utländsk pension jämställts med

 folkpension respektive pension. Skälen

 härför har utförligt motiverats i den

 allmänna motiveringen i avsnitt 6.1.

 till 54 §

 punkt 3

 Genom den tillagda meningen i första

 stycket görs regeln tillämplig

 beträffande anställd hos svenska staten,

 svensk kommun, svensk landstingskommun

 eller svensk församling då fråga är om

 tjänsteexport. Sådan anställd som önskar

 få tillämpning av ettårsregeln får genom

 att inge redogörelse från arbetsgivaren

 styrka att fråga är om tjänsteexport.

 Redogörelsen bör omfatta uppgifter om

 projektets syfte, omfattning och

 finansiering och även innehålla uppgift

 om förekomsten av proceduravtal eller

 annan anledning till att inkomsten i

 fråga inte har beskattats i verksam-

 hetsstaten.

 88

8.2 Uppbördslagen (1953:272)

 8 §

 Styckeindelningen i punkt 2 av

 anvisningarna till 42 § KL ändras på så

 sätt att det nuvarande tredje stycket

 blir andra stycket. En följdändring görs

 i paragrafens andra stycke.

 I paragrafens tredje stycke görs två

 ändringar. För det första görs en ändring

 i lagtexten när det gäller värderingen av

 förmån av bostad som är belägen här i

 riket och som inte är semesterbostad. I

 stycket anges att värdet av sådan

 bostadsförmån skall bestämmas till det

 genomsnittliga värdet beräknat per

 kvadratmeter bostadsyta. Tidigare har det

 genomsnittliga värdet bestämts efter

 bostadslägenhetens antal rum. Genom att

 värdet skall beräknas efter hur stor en

 bostadslägenhet är kommer värdena att

 mera överensstämma med det faktiska

 hyresvärdet. Särskilt gäller det vid hyra

 av villa där rummen ofta är större än i

 en lägenhet. Bostadsytan framgår

 regelmässigt av hyreskontraktet för

 lägenheten. När det gäller villor finns

 uppgifter om boytan i beskeden rörande

 fastighetstaxeringen. Skattemyndigheten

 kan lämna nödvändiga upplysningar.

 Bostadsytan motsvaras i princip av det

 som vid fastighetstaxeringen kallas

 boutrymme. Viss ledning kan fås av den

 definition av boutrymme som ges i Svensk

 Standard SS 021051. Som boutrymme räknas

 i de flesta fall vardagsrum, allrum,

 sovrum, kök och liknande för vistelse

 avsedda utrymmen såsom arbetsrum,

 hobbyrum o.d samt utrymme inom en

 bo-stadsenhet för kommunikation mellan

 närliggande sådana boutrymmen. Vidare

 räknas till boutrymme bl.a. även i samma

 plan liggande utrymme för personlig

 hygien såsom bad- och duschrum, toalett,

 bastu, tvättrum (tvättstuga) m.m.,

 utrymme för klädförvaring och klädvård

 (annan än tvätt) och annat mindre förråd

 inom bostaden.

 För det andra införs en

 schablonvärdering av reseförmån som utgår

 på grund av anställning eller särskilt

 uppdrag inom rese- eller trafikbranschen.

 Härvid införs en särskild regel för

 flygresor. Dessa skall värderas till det

 schablonmässigt bestämda genomsnittliga

 lägsta priset för en resa inom en viss

 zon resp. mellan vissa zoner. Vid

 bestämmandet av genomsnittligt lägsta

 pris för en resa bör även tur och

 returpris beaktas.

 Vid indelning av världen i resezoner bör

 en zon bestå av ett område som är

 väsentligen enhetligt i fråga om

 resestruktur och priser. En indelning av

 världen bör därför göras i sex zoner.

 Dessa kan lämpligen bestå av Norden,

 Övriga Europa och utomeuropeiska

 Medelhavsländer, Nordamerika och

 Mellanamerika, Främre Asien och Afrika

 (utom Medelhavsländerna), Bortre

 Asien/Fjärran Östern och slutligen en zon

 bestående av Sydamerika och Övriga

 världen. Med en resa i detta sammanhang

 avses normalt en enkel resa mellan två

 orter. Gör resenären uppehåll på en ort

 anses normalt en ny resa påbörjad. Har

 resenären inte kommit med en viss flygtur

 utan i stället valt att resa en omväg,

 med ett eller flera flygbyten, skall som

 huvudregel resan mellan varje byte anses

 som en ny resa.

 Om de vanligaste förekommande

 resrutterna mellan två orter innefattar

 byte av flyg en eller flera gånger, bör

 dock endast en resa anses ha företagits.

 Priset för en sådan resa bör då bestämmas

 till det genomsnittligt lägsta priset på

 allmänna marknaden för en resa från

 avreseorten till den därifrån längst bort

 belägna destinationsorten för resan. Om

 det på allmänna marknaden är vanligt

 förekommande att rundresebiljetter finns

 att köpa för resor i en viss zon eller i

 vissa zoner som tillåter uppehåll på en

 eller flera orter, får priset för denna

 resa bestämmas till lägsta genomsnittliga

 pris på allmänna marknaden för en sådan

 rundresa. En rundresa som värderas enligt

 vad nu sagts skall anses som en resa.

 För det fall en resa varit förenad med

 sådana standby-villkor som anges i

 lagrummet skall också en schablonv-

 ärdering göras. För flygresor innebär

 det, i de fall resan varit förenad med

 sådana villkor, att det schablonmässigt

 bestämda genomsnittliga lägsta priset på

 allmänna marknaden skall reduceras med

 50 %. För andra typer av reseförmåner som

 varit förenade med standby-villkor gäller

 att det billigaste priset som en sådan

 bokningsbar resa kan köpas för på

 allmänna marknaden skall vara

 utgångspunkten för värderingen. Detta

 värde skall sedan reduceras med 50 %. Den

 resa som härvid avses är den som den

 skattskyldige faktiskt företar.

 10 §

 Dispensregeln i dess nuvarande lydelse i

 första stycket slopas.

 Vad som skall gälla för ersättning för

 ökade levnadskostnader som lämnas vid

 sådan tjänsteresa som pågått på en och

 samma ort under längre tid än tre månader

 regleras i stället i andra stycket. Även

 i dessa fall skall preliminär A-skatt

 beräknas på ersättningarna endast till

 den del de överstiger de schablonbelopp

 som anges i punkt 3 a av anvisning-arna

 till 33 § KL. Detta gäller dock längst i

 två år. För att preliminär skatt inte

 skall behöva beräknas på ersättning som

 utgår vid tjänsteresa för längre tid än

 två år på en och samma ort krävs beslut

 från skattemyndigheten. Tvåårsperioden

 beräknas från tjänsteresans början. Det

 bör påpekas att de nu nämnda reglerna

 gäller även vid utrikes tjänsteresa.

 Detta är i och för sig en nyhet, men det

 beror inte på de ändringar som har gjorts

 i denna paragraf, utan på de ändringar

 som har gjorts i punkt 3 och 3 a av

 anvisningarna till 33 § KL.

 Ytterligare en nyhet införs i femte

 stycket. Under punkt i anges att avdrag

 för preliminär skatt inte skall göras för

 förmån av fri resa inom riket i samband

 med tillträdande och frånträdande av

 anställning eller uppdrag eller för

 ersättning för kostnad för sådan resa. De

 resor som avses är alltså den första och

 den sista resan i samband med en

 anställning eller ett uppdrag. Dagliga

 resor mellan bostad och arbetsplats eller

 hemresor (pendlingsresor) hänförs alltså

 inte till denna kategori.

 89

 11 §

 Har en arbetstagares kostnader beräknats

 enligt bestämmelserna i 11 § tredje

 stycket kan det i vissa fall medföra att

 arbetstagarens preliminära skatt blir för

 låg. Detta gäller t.ex. om det vid

 taxeringen visar sig att arbetstagaren

 har haft lägre kostnader än vad

 skattemyndigheten räknat med då den

 fattade sitt beslut om hur kostnaderna

 skulle beräknas. Det kan också vara så

 att arbetstagaren inte tänker på att

 arbetsgivaren gör ett högre

 kostnadsavdrag och därför räknat med att

 den preliminära skatten kommer att bli

 för hög. Med hänsyn till detta och att

 det kan gälla mycket stora belopp har i

 tredje stycket tagits in en bestämmelse

 om att arbetsgivaren skall underrätta

 arbetstagaren om att kostnadsavdrag har

 beräknats enligt tredje stycket.

 8.3 Lagen (1990:325) om självdeklaration

 och

 kontrolluppgifter

 3 kap.

 7 §

 Styckeindelningen i punkt 2 av

 anvisningarna till 42 § KL ändras på så

 sätt att det nuvarande tredje stycket

 blir andra stycket. En följdändring görs

 i första stycket. Vidare ändras första

 stycket på så sätt att det endast är bo-

 stadsförmån här i riket som inte är

 semesterbostad som skall värderas enligt

 reglerna i 8 § UBL. Förmån av bostad i

 utlandet skall alltså värderas till

 marknadsvärdet enligt reglerna i KL. Även

 reseförmån skall i vissa fall värderas

 enligt reglerna i 8 § UBL.

 9 §

 I andra stycket införs skyldighet att i

 kontrolluppgift ange om ersättning utgått

 för ökade levnadskostnader vid en eller

 flera tjänsteresor, med övernattning utom

 den vanliga verksamhetsorten, som

 omfattat en sammanhängande period av mer

 än tre månader. Även om en tjänsteresa

 som pågår under längre tid än tre månader

 har inneburit att förrättning inte har

 ägt rum på en och samma ort i mer än tre

 månader skall sådan uppgift lämnas i

 kontrolluppgift. Sådan uppgift skall

 lämnas för utrikes resp. inrikes

 förrättning var för sig. Endagstraktamen-

 ten omfattas inte av bestämmelsen. Upp-

 giftsskyldigheten ersätter till viss del

 det tidigare dispensförfarandet i 10 §

 första stycket UBL. Eftersom den

 nuvarande dispensregeln slopas behövs

 denna uppgift från kontrollsynpunkt.

 I tredje stycket skall hänvisningen till

 5 § första stycket 4 rätteligen vara 5 §

 första stycket 3.

 8.4 Lagen (1984:668) om uppbörd av

 socialavgifter från

 arbetsgivare

 5 §

 En följdändring görs i andra stycket

 eftersom styckeindelningen i punkt 2 av

 anvisningarna till 42 § KL ändras.

 Jämkning skall kunna ske om

 bostadsförmånsvärdet enligt 8 § tredje

 stycket UBL avviker med mer än 10 % från

 det värde som bestäms enligt reglerna i

 KL.

 Motsvarande skall gälla om

 reseförmånsvärdet enligt 8 § tredje

 stycket UBL avviker med mer än 10 % från

 det värde som bestäms enligt reglerna i

 KL.

 31 §

 I samband med den s.k. F-skattereformen

 (prop. 1991/92:112, bet. 1991/92:SkU29,

 rskr. 1991/92:292, SFS 1992:680 m.fl.)

 gjordes vissa ändringar i USAL. Bl.a.

 föreskrevs att dåvarande 21 och 22 §§

 skulle betecknas 15 och 19 §§ samt att en

 ny 22 e § skulle införas. Då borde också

 en följdändring ha gjorts i förevarande

 paragraf. Detta görs nu.

 8.5 Lagen om avdrag för kostnader för

 bilresor till och från arbetsplatsen vid

 1995 års taxering

 Förslaget har kommenterats i den allmänna

 motiveringen avsnitt 4.2.

 8.6 Lagen om beräkning av

 beskattningsbar förvärvsinkomst vid

 taxering till statlig inkomstskatt och

 statlig inkomstskatt på förvärvsinkomster

 vid 1995 och 1996 års taxeringar

 Förslaget har kommenterats i den allmänna

 motiveringen avsnitt 5.

 8.7 Lagen (1959:551) om beräkning av

 pensionsgrundande inkomst enligt lagen

 (1962:381) om allmän försäkring

 4 §

 Ändringen i tredje stycket föranleds av

 att 33 § 2 mom. KL ändrats (prop.

 1991/92:150, bet. 1991/92:FiU30, rskr.

 1991/92:350). Schablonavdraget i

 inkomstslaget tjänst har slopats och

 ersatts med regler om begränsad

 avdragsrätt.

 I förenklingssyfte har beloppet 1 000 kr

 valts som kostnadsgräns (jfr. prop.

 1959:100 s. 87). Beloppet överensstämmer

 också med det i 33 § 2 mom. KL som avser

 övriga kostnader.

 8.8 Lagen (1958:295) om sjömansskatt

 17 a §

 Redare eller sjömän som skall erlägga mot

 underlåtet skatteavdrag svarande belopp

 är skyldig att erlägga dröjsmålsavgift

 enligt 14 § 2 mom. Som förfallodag räknas

 då den dag då beloppet skulle betalats om

 skatteavdrag gjorts. Om skattebeloppet

 skulle ha betalts in i flera poster skall

 dröjsmålsavgiften enligt nuvarande regler

 beräknas avseende varje post för sig.

 Detta har medfört administrativa problem

 för skattemyndigheten. Ändringen innebär

 att om skattebeloppet skulle ha betalats

 in i flera poster är det förfallodagen

 för den sista posten som är utgångs-

 punkten för beräknande av

 dröjsmålsavgiften.

 90

 Förteckning över de remissinstanser som

 avgett yttrande över betänkandet (SOU

 1993:44), Översyn av tjänsteinkomstbe-

 skattningen

 Efter remiss har yttranden över

 betänkandet avgetts av

 Riksförsäk-ringsverket, Riksskatteverket,

 Svea Hovrätt, Kammarrätten i Stockholm,

 Kammarrätten i Jönköping, Länsrätten i

 Stockholms län, Länsrätten i Kronobergs

 län, Statens Arbetsgivarverk,

 Riksrevisionsverket, Centralor-

 ganisationen SACO, Föreningen Auk-

 toriserade Revisorer FAR, Före-tagarnas

 Riksorganisation, Landsorganisationen i

 Sverige, Svenska Arbetsgivareföreningen,

 Svenska Bankföreningen, Sveriges

 Försäkringsförbund, Svenska Kom-

 munförbundet, Svenska Revisorsamfundet

 SRS, Industriförbundet, Tjänstemännens

 Centralorganisation, Sveriges

 Handels-agenters Förbund, SAS,

 Byggentreprenörerna, Sveriges Reservof-

 ficers-förbund SROF, Överbefälhavaren,

 Grossistförbundet Svensk Handel, Svenska

 Lokaltrafikföreningen samt Trafik- och

 Klimatkommittén.

 Remissyttranden har dessutom inkommit

 från Kooperativa Förbundet, Aktiebolaget

 Gamble 

 vad som vid bodelning tillfallit make

 eller sambo eller vad som förvärvats

 genom arv, testamente, fördel av oskift

 bo eller gåva;

 vinst i svenskt lotteri eller vinst vid

 vinstdragning på här i riket utfärdade

 premieobligationer och ej heller sådan

 vinst i utländskt lotteri eller vid

 vinstdragning på utländska premie-

 obligationer, som uppgår till högst 100

 kronor;

 ersättning, som på grund av försäkring

 jämlikt lagen (1962:381) om allmän

 försäkring, lagen (1954:243) om

 yrkesskadeförsäkring eller lagen

 (1976:380) om arbetsskadeförsäkring

 tillfallit den försäkrade, om icke

 ersättningen grundas på förvärvsinkomst

 eller utgör föräldrapenning, så ock sådan

 ersättning enligt annan lag eller

 särskild författning, som utgått

 annorledes än på grund av sjukförsäkring,

 som nyss sagts, till någon vid sjukdom

 eller olycksfall i arbete eller under

 militärtjänstgöring eller i fall som

 avses i lagen (1977:265) om statligt

 personskadeskydd eller lagen (1977:267)

 om krigsskadeersättning till sjömän om

 icke ersättningen grundas på förvärvs-

 inkomst, ävensom ersättning, vilken vid

 sjukdom eller olycksfall tillfallit någon

 på grund av annan försäkring, som icke

 tagits i samband med tjänst, dock att

 till skattepliktig inkomst räknas er-

 sättning i form av pension eller i form

 av livränta i den mån livräntan är

 skattepliktig enligt 32 § 1 eller 2 mom.,

 så ock ersättning som utgår på grund av

 trafikförsäkring eller annan

 ansvarighetsförsäkring eller på grund av

 skadeståndsförsäkring och avser förlorad

 inkomst av skattepliktig natur;

 belopp, som till följd av för-

 säkringsfall eller återköp av för-

 säkringen utgått på grund av

 kapitalförsäkring samt belopp som

 arbetsgivare utan att försäkring har

 tecknats för anställdas räkning betalar

 ut och som motsvarar ersättning på grund

 av grupplivförsäkring, i den mån beloppet

 inte väsentligt överstiger vad som utgår

 för befattningshavare i statens tjänst;

 försäkringsersättning eller annan

 ersättning för skada på egendom, dock att

 skatteplikt föreligger dels i den mån

 ersättningen avser annan byggnad än

 privatbostad eller markanläggning, dels i

 den mån köpeskilling, som skulle ha

 influtit om den försäkrade eller skadade

 egendomen i stället hade sålts, hade

 varit att hänföra till intäkt av

 näringsverksamhet och dels

 115

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 i den mån ersättningen eljest motsvarar

 skattepliktig intäkt av eller avdragsgill

 omkostnad för näringsverksamhet;

 vinstandel, återbäring eller pre-

 mieåterbetalning, som utgått på grund av

 annan personförsäkring än

 pensionsförsäkring eller sådan sjuk-

 eller olycksfallsförsäkring som tagits i

 samband med tjänst, samt vinstandel, som

 utgått på grund av skadeförsäkring, för

 vilken rätt till avdrag för premie icke

 förelegat;

 ersättning jämlikt lagen (1956:293) om

 ersättning åt smittbärare om icke

 ersättningen grundas på förvärvsinkomst;

 periodiskt understöd eller därmed

 jämförlig periodisk intäkt, som icke

 utgör vederlag vid avyttring av egendom,

 i den mån givaren enligt 20 § eller punkt

 5 av anvisningarna till 46 § icke är

 berättigad till avdrag för utgivet

 belopp;

 stipendier för mottagarens utbildning;

 stipendium som är avsett för andra

 ändamål och som inte utgår periodiskt och

 inte utgör ersättning för arbete som har

 utförts eller skall utföras för

 utgivarens räkning;

 studiestöd enligt 3 eller 4 kap.

 studiestödslagen (1973:349), internat-

 bidrag, studielån och

 resekostnadsersättning enligt 6 och 7

 kap. samma lag samt sådant särskilt

 bidrag vilket enligt av regeringen eller

 statlig myndighet meddelade bestämmelser

 utgår till deltagare i arbetsmark-

 nadsutbildning samt med dem i fråga om

 sådant bidrag likställda, och äger i

 följd härav, de bidragsberättigade icke

 göra avdrag för kostnader som avsetts

 skola bestridas med bidrag av förevarande

 slag;

 introduktionsersättning enligt lagen

 (1992:1068) om introduktionsersättning

 för flyktingar och vissa andra

 utlänningar;

 allmänt barnbidrag och förlängt

 barnbidrag, samt barnpension enligt lagen

 om allmän försäkring till den del

 pensionen för varje månad den avser inte

 överstiger en tolftedel av fyrtio procent

 eller, vid pension efter båda

 föräldrarna, åttio procent, av

 basbeloppet den månad pensionen avser

 samt sådan i 17 kap. 2 § lagen (1962:381)

 om allmän försäkring angiven livränta i

 form av efterlevandelivränta till barn

 enligt lagen (1954:243) om

 yrkesskadeförsäkring eller enligt annan i

 nämnda lagrum angiven författning till

 den del livräntan föranlett minskning av

 sådan del av barnpension som inte är

 skattepliktig;

 lön eller annan gottgörelse, för vilken

 skall erläggas skatt enligt lagen

 (1958:295) om sjömansskatt;

 kontantunderstöd, som utgives av

 arbetslöshetsnämnd med bidrag av

 statsmedel;

 handikappersättning enligt 9 kap. 2 och

 3 §§ lagen om allmän försäkring, sådan

 del av vårdbidrag enligt 9 kap. 4 och 4 a

 §§ samma lag som utgör ersättning för

 merkostnader, ersättning för merutgifter

 för resor enligt 3 kap. 7 a § samma lag,

 särskilt pensionstillägg enligt lagen

 (1990:773) om särskilt pensionstillägg

 till folkpension för långvarig vård av

 ett sjukt eller handikappat barn samt

 hemsjukvårdsbidrag och hem-

 116

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 vårdsbidrag, som utges av kommunala eller

 landstingskommunala medel till den

 vårdbehövande;

 kommunalt bostadstillägg enligt lagen

 (1962:392) om hustrutillägg och kommunalt

 bostadstillägg till folkpension;

 kommunalt bostadstillägg till

 handikappade;

 bostadsbidrag som avses i lagen

 (1988:786) om bostadsbidrag;

 bidrag enligt lagen (1988:1463) om

 bidrag vid adoption av utländska barn;

 bidrag enligt lagen (1992:148) om

 särskilt bidrag till ensamstående med

 barn;

 ersättning som fastställts av allmän

 domstol eller utgått av allmänna medel

 till den som * utan att det skett

 yrkesmässigt * inställt sig inför domstol

 eller annan myndighet, om ersättningen

 avser reseersättning, traktamente eller

 ersättning för tidsspillan;

 förmån av fri resa

 till eller från

 anställningsintervju

 eller kost-

 nadsersättning för

 sådan resa till den

 del förmånen eller

 ersättningen avser

 resa inom riket och

 såvitt gäller

 ersättningen till

 den del den inte

 överstiger faktiska

 resekostnader och

 vid körning med

 egen bil inte

 överstiger det

 avdrag som medges

 för kostnader för

 resor med egen bil

 enligt den schablon

 som anges i punkt 4

 av anvisningarna

 till 33 §;

 hittelön samt ersättning till den som i

 särskilt fall räddat person eller egendom

 i fara eller bidragit till avslöjande

 eller gripande av person som begått

 brott;

 sedvanlig ersättning till den som

 lämnat organ, blod eller modersmjölk;

 tävlingsvinst som inte hänför sig till

 anställning eller uppdrag och som utgår i

 annan form än kontant eller därmed

 likställd ersättning, om vinsten avser

 minnesföremål eller värdet inte

 överstiger 0,03 basbelopp avrundat till

 närmaste hundratal kronor;

 sådan gottgörelse för utgift eller

 kostnad som arbetsgivare uppburit från

 personalstiftelse ur medel, för vilka

 avdrag icke medgivits vid taxering, vid

 första tillfälle dylika medel finnas i

 stiftelsen;

 gottgörelse som arbetsgivare uppburit

 från pensionsstiftelse, till den del

 stiftelsen ej ägt andra medel för att

 lämna gottgörelsen än sådana för vilka

 avdrag icke åtnjutits vid avsättning till

 stiftelsen;

 intäkter av försäljning av vilt växande

 bär och svampar samt kottar som den

 skattskyldige själv plockat till den del

 intäkterna under ett beskattningsår inte

 överstiger 5 000 kronor och inte kan

 hänföras till näringsverksamhet som utgör

 rörelse eller till lön eller liknande

 förmån;

 ränta enligt 61 § lagen (1941:416) om

 arvsskatt och gåvoskatt, 69 § 1 och 2

 mom., 69 a § tredje stycket eller 75 a §

 fjärde stycket uppbördslagen (1953:272),

 36 § 3 mom. lagen (1958:295) om

 sjömansskatt, 50 § lagen (1968:430) om

 mervärdeskatt, 22 § tullagen (1973:670),

 20 § lagen (1982:1006) om avdrags- och

 uppgiftsskyldighet beträffande vissa upp-

 dragsersättningar, 5 kap. 13 § lagen

 (1984:151) om punktskatter och

 prisregleringsavgifter, 40 § lagen

 (1984:404) om stämpelskatt vid in-

 skrivningsmyndigheter, 24 § lagen

 (1984:668) om uppbörd av socialavgifter

 från arbetsgivare eller 32 och 34 §§

 tullagen (1987:1065);

 ränta som enligt bestämmelserna i 3

 kap. 23 § 4 och 5 lagen (1990:325) om

 självdeklaration och kontrolluppgifter

 inte redovisas i kontrolluppgift om sådan

 ränta för den skattskyldige under ett

 beskattningsår sammanlagt inte uppgår

 till 500 kronor.

 Beträffande ersättning som utfaller på

 grund av avtalsgruppsjukförsäkring gäller

 särskilda bestämmelser i 32 § 3 a mom.

 och punkt 12 av anvisningarna till 22 §.

 (Se vidare anvisningarna.)

 32 §

 3 e mom.2 Som 3 e mom. Som

 intäkt tas inte upp intäkt tas inte upp

 personal- per-

 vårdsförmåner. Här- sonalvårdsförmåner.

 med avses förmåner Härmed avses

 som inte är ett förmåner av mindre

 direkt vederlag för värde som inte är

 utfört arbete utan en direkt ersätt-

 avser enklare åt- ning för utfört

 gärder av mindre arbete utan avser

 värde vilka syftar enklare åtgärder

 till att skapa vilka syftar till

 trivsel i arbetet att skapa trivsel i

 eller liknande eller arbetet eller

 utgår på grund av liknande eller

 sedvänja inom det utgår på grund av

 yrke eller den sedvänja inom det

 verksamhet som det yrke eller den

 är fråga om. verksamhet som det

 Som per- är fråga om.

 sonalvårdsförmån Som per-

 räknas dock inte sonalvårdsförmån

 räknas dock inte

 1. förmåner som den 1. rabatter,

 anställde får byta 2. förmåner som

 ut mot kontant den anställde får

 ersättning, byta ut mot kontant

 2. förmåner som ersättning,

 inte riktar sig till 3. förmåner som

 hela personalen samt inte riktar sig

 3. andra förmåner till hela

 som den anställde personalen samt

 får åtnjuta utanför 4. andra förmåner

 arbetsgivarens som den anställde

 arbetsplatser mot får åtnjuta utanför

 betalning med kupong arbetsgivarens

 eller annat arbetsplatser mot

 motsvarande betal- betalning med

 ningssystem. kupong eller annat

 3 f mom.3 Även om motsvarande

 det inte följer av 3 betalningssystem.

 d eller 3 e mom. tas 3 f mom. Som

 som intäkt inte upp intäkt tas inte upp

 sådan rabatt eller sedvanliga rabatter

 liknande förmån som vid inköp av varor

 transportföretag och tjänster som

 enligt ingår i

 internationellt arbetsgivarens

 vedertagen praxis ordinarie utbud

 utger för visad eller i annat

 kundtrohet vid företags ordinarie

 utrikes flygresor utbud om företaget

 och som slutligt är närstående

 tillfaller en ar- arbetsgivarens

 betstagare eller företag och varorna

 uppdragstagare på eller tjänsterna

 grund av hans har ett nära sam-

 egenskap av resenär. band med arbets-

 givarens verksam-

 het. Vad som sagts

 nu gäller dock inte

 om rabatten är en

 direkt ersättning

 för utfört arbete

 eller utgår på sätt

 som anges i 32 § 3

 e mom. andra

 stycket 2-4. Även

 om det inte följer

 av 3 d mom. tas som

 intäkt inte upp

 sådan rabatt eller

 liknande förmån som

 transportföretag

 enligt internatio-

 nellt vedertagen

 praxis utger för

 visad kundtrohet

 vid utrikes flyg-

 4 mom.4 Har resor och som

 skattskyldig på slutligt tillfaller

 grund av byte av en arbetstagare

 verksamhetsort eller upp-

 flyttat till ny dragstagare på

 bostadsort och fått grund av hans

 särskild ersättning egenskap av rese-

 av sin arbetsgivare när. Har

 eller av allmänna skattskyldig på

 medel för grund av

 flyttningskostnaden, anställning eller

 skall ersättningen särskilt uppdrag

 tas upp som intäkt inom rese- eller

 endast till den del trafikbranschen

 ersättningen utgått under

 med väsentligt högre beskattningsåret

 belopp än som gäller åtnjutit förmån av

 för be- fria eller delvis

 fattningshavare i fria resor, skall

 statlig tjänst. värdet av den

 första resan tur

 och retur inte tas

 upp som intäkt.

 4 mom. Har

 skattskyldig på

 grund av byte av

 verksamhetsort

 flyttat till ny

 bostadsort och fått

 särskild ersättning

 av sin arbetsgivare

 eller av allmänna

 medel för

 flyttningskostnaden

 skall ersättningen

 inte tas upp som

 intäkt om inte

 annat följer av

 andra stycket. Som

 flyttningskostnad

 räknas kostnader

 för emballering,

 packning, transport

 och uppackning av

 den skattskyldiges

 och hans familjs

 bo-hag och övrigt

 lösöre samt tran-

 sport av den

 skattskyldige och

 hans familj från

 den gamla till den

 nya bostadsorten

 och andra liknande

 kostnader för

 flyttningen. Som

 flyttningskostnad

 räknas exempelvis

 inte kostnader för

 resor till och från

 arbetsplatsen, hem-

 resor, dub-bel

 bosättning eller

 förlust vid för-

 säljning av bostad

 eller annan

 egendom.

 Omfattar

 ersättning för

 flyttningskostnad

 även ersättning för

 körning med egen bil

 skall ersättningen

 tas upp som intäkt

 till den del den

 överstiger det avd-

 rag som medges för

 kostnader för resor

 med egen bil enligt

 den schablon som

 anges i punkt 4 av

 anvisningarna till

 33 §.

 42 §5

 Värdet av Värdet av förmån

 bostadsförmån skall av bostad som är

 beräknas med ledning belägen här i riket

 av i orten gällande och som inte

 hyrespris eller, om används som semes-

 tillfälle till sådan terbostad skall be-

 jämförelse saknas, räknas med ledning

 efter annan lämplig av i orten gällande

 grund. hyrespris eller, om

 tillfälle till

 sådan jämförelse

 saknas, efter annan

 lämplig grund.

 Värdet av produkter, varor eller andra

 förmåner, som ingår i lön eller annan

 inkomst, beräknas till marknadsvärdet.

 Bilförmån och kostförmån värderas

 enligt särskilda grunder som anges i

 anvisningarna. (Se vidare anvisningarna.)

 Anvisningar

 till 32 §

 3.6 Såsom intäkt av under tjänsteresa,

 tjänst skall allt under förut-

 upptagas, bland sättning att kosten

 annat, hyresvärdet obligatoriskt ingår

 av bostad, som kan i priset för

 vara åt den transporten eller

 anställde upplåten. övernattningen i

 För den, som är fråga. Värdet av

 anställd och såsom fri kost som

 löneförmån åtnjuter åtnjuts vid

 bostad, skall alltså representation

 värdet av denna utgör inte heller

 bostadsförmån skattepliktig

 medräknas vid löne- intäkt. Såvitt

 förmånernas avser intern repre-

 uppskattning. Såsom sentation gäller

 intäkt skall även detta endast om

 upptagas exempelvis sammankomsten är

 värdet av fri kost tillfällig och av

 och fria resor kort varaktighet.

 ävensom skatter, Arbetsgivares

 försäkringar o.d., kostnader för

 som arbetsgivaren tryggande av

 betalat för den arbetstagares pen-

 anställdes räkning sion genom avsätt-

 eller som den anstä- ning eller pen-

 llde annars sionsförsäkring

 tillhandahållits på utgör inte

 grund av an- skattepliktig

 ställningen. intäkt för den an-

 Skatteplikt före- ställde. Förmån av

 ligger dock inte för fri försäkring av-

 värdet av fri kost seende reseskydd

 som åtnjuts på all- under tjänsteresa

 männa transportmedel är inte heller

 vid tjänsteresa skattepliktig.

 eller för värdet av 3. Såsom intäkt av

 fri frukost som tjänst skall

 åtnjuts på hotell upptas, bland

 eller liknande annat, hyresvärdet

 inrättning i samband av bostad, som kan

 med övernattning där vara åt den an-

 ställde upplåten.

 För den, som är

 anställd och såsom

 löneförmån åtnjuter

 bostad, skall

 alltså värdet av

 denna bostadsförmån

 medräknas vid

 löneförmånernas

 uppskattning. Såsom

 intäkt skall även

 upptas exempelvis

 värdet av fri kost

 och fria resor samt

 skatter, för-

 säkringar o.d., som

 arbetsgivaren

 betalat för den

 anställdes räkning

 eller som den

 anställde annars

 åtnjutit på grund

 av anställningen.

 Skatteplikt före-

 ligger dock inte

 för värdet av fri

 kost som åtnjuts på

 allmänna transport-

 medel vid tjäns-

 teresa eller för

 värdet av fri

 frukost som åtnjuts

 på hotell eller

 liknande inrättning

 i samband med över-

 nattning där under

 tjänsteresa, allt

 under förutsättning

 att kosten obli-

 gatoriskt ingår i

 priset för tran-

 sporten eller

 övernattningen i

 fråga. Värdet av

 fri kost som

 åtnjuts vid repre-

 sentation utgör

 inte heller skatte-

 pliktig intäkt.

 Såvitt avser intern

 representation

 gäller detta endast

 om sammankomsten är

 tillfällig och av

 kort varaktighet.

 Arbetsgivares kost-

 nader för tryggande

 av arbetstagares

 pension genom av-

 sättning eller pen-

 sionsförsäkring

 utgör inte

 skattepliktig

 intäkt för den an-

 ställde. Förmån av

 fri försäkring

 avseende reseskydd

 under tjänsteresa

 är inte heller

 skattepliktig.

 Angående värdesättningen å

 bostadsförmån och andra naturaförmåner,

 som kunna ingå i avlöningen, meddelas be-

 stämmelser i 42 § och därtill hörande

 anvisningar. Är tjänstebostad med hänsyn

 till vederbörande tjänsteinnehavare i

 tjänsten åliggande representa-

 tionsskyldighet större än som skäligen

 kan anses erforderligt för en person i

 motsvarande ställning men utan särskild,

 med tjänsten förenad representations-

 skyldighet, skall såsom värde å

 bostadsförmånen upptagas allenast vad som

 kan anses motsvara en bostad av

 sistnämnda beskaffenhet. Motsvarande

 gäller, därest tjänstebostad av annan

 anledning är större än som kan anses

 erforderligt för tjänsteinnehavarens och

 hans familjs behov. Har tjänsteinnehavare

 fått utgiva ersättning för bostadsförmån,

 skall givetvis bostadens uppskattade

 värde därmed minskas.

 3 b.7 Som exempel på personal-

 vårdsförmåner enligt 32 § 3 e mom. första

 stycket kan följande nämnas:

 förfriskningar och annan enklare

 förtäring i samband med arbetet som inte

 kan anses som måltid,

 sedvanliga rabatter

 vid inköp av varor

 och tjänster som

 ingår i

 ar-betsgivarens

 ordinarie utbud

 eller i ett annat

 företags ordinarie

 utbud om företaget

 är närstående

 arbets-givarens

 företag och varorna

 eller tjänsterna har

 ett nära samband med

 arbetsgivarens verk-

 samhet,

 möjlighet till enklare slag av motion

 och annan friskvård om

 den utövas inom en anläggning som

 regelbundet disponeras av arbetsgivaren

 eller en till arbetsgivaren anknuten

 personalstiftelse,

 den utövas enligt abonnemang som

 tecknats av arbetsgivaren och betalas

 direkt av denne till anläggningens

 innehavare,

 den är av kollektiv natur eller

 den i andra fall i ringa omfattning

 utövas av den anställde.

 till 33 §

 3.8 Har skattskyldig i sitt arbete

 företagit resor som varit förenade med

 övernattning utom den vanliga

 verksamhetsorten, äger han rätt till

 avdrag för den ökning i levnadskostnaden,

 som han har haft på grund av att han

 vistats utom sin vanliga verksamhetsort.

 Den vanliga Den vanliga

 verksamhetsorten verksamhetsorten

 utgörs av ett område utgörs av ett

 inom ett avstånd av område inom ett

 50 kilometer från avstånd av 50

 den skattskyldiges kilometer från den

 tjänsteställe. Med skattskyldiges

 vanlig tjänsteställe. Med

 verksamhetsort vanlig

 likställs ett område verksamhetsort

 inom ett avstånd av likställs ett

 50 kilometer från område inom ett

 den skattskyldiges avstånd av 50

 bostad. kilometer från den

 Tjänsteställe är den skattskyldiges

 plats där en bostad.

 arbetstagare fullgör Tjänsteställe är

 huvuddelen av sitt den plats där en

 arbete. Om detta arbetstagare

 sker under fullgör huvuddelen

 förflyttning eller av sitt arbete. Om

 på arbetsplatser som detta sker under

 hela tiden växlar, förflyttning eller

 anses som tjänste- på arbetsplatser

 ställe i regel den som hela tiden

 plats där arbets- växlar, anses som

 tagaren fullgör en tjänsteställe i

 del av sitt arbete, regel den plats där

 såsom att hämta och arbetstagaren

 lämna arbetsmaterial fullgör en del av

 eller utföra förbe- sitt arbete, såsom

 redande och av- att hämta och lämna

 slutande arbetsupp- arbetsmaterial

 gifter. Om arbete på eller utföra förbe-

 varje arbetsplats redande och av-

 pågår begränsad tid slutande arbetsupp-

 enligt de villkor gifter. Om arbete

 som gäller för vissa på varje arbets-

 arbetstagare inom plats pågår

 byggnads- och begränsad tid

 anläggningsbranschen enligt de villkor

 eller därmed som gäller för

 jämförliga branscher vissa arbetstagare

 skall den inom byggnads- och

 skattskyldiges anläggningsbran-

 bostad anses som schen eller därmed

 tjänsteställe. jämförliga

 branscher skall den

 skattskyldiges

 bostad anses som

 tjänsteställe. För

 reservofficerare

 skall bostaden

 an-ses som

 tjänsteställe.

 Kostnadsökning enligt första stycket

 kan avse utlägg för logi, merkostnad för

 måltider samt diverse småutgifter.

 Har arbetsgivare dock inte överstiga

 för förrättning inom ett halvt maximibe-

 riket utgivit lopp per natt.

 ersättning för att

 täcka

 kostnadsökningen för

 målti-der och

 småutgifter (dagtr-

 aktamente), och

 visar den skattskyl-

 dige inte större ök-

 ning, medges avdrag

 med belopp motsva-

 rande den uppburna

 ersättningen, dock När arbete utom

 högst med ett belopp den vanliga

 per dag som verksamhetsorten

 motsvarar 0,5 pro- varit förlagt till

 cent av det för en och samma ort

 beskattningsåret inom riket under

 gällande basbeloppet längre tid än tre

 enligt 1 kap. 6 § månader i en följd

 lagen (1962:381) om bedöms rätten till

 allmän försäkring avdrag och beräknas

 avrundat till detta enligt

 närmaste tiotal bestämmelserna i

 kronor (helt punkt 3 a. En

 maximibelopp). Detta löpande förrättning

 maximibelopp avser anses bruten endast

 kostnadsökning för av uppehåll som

 måltider och små- beror på att

 utgifter under varje arbetet förläggs

 hel dag som har till annan ort

 tagits i anspråk för under minst fyra

 resan. Som hel dag veckor.

 anses även avresedag Har skattskyldig

 om resan har på- som har rätt till

 börjats före kl. avdrag för ökade

 12.00 och hem- levnadskostnader

 komstdag om resan enligt denna punkt

 har avslutats efter tillhandahållits

 kl. 19.00. Om resan kostförmån skall

 har påbörjats senare avdraget reduceras

 eller avslutats med hänsyn härtill,

 tidigare skall såvida inte

 avdraget bestämmas förmånen avser fri

 till högst ett halvt kost som till-

 maximibelopp. handahållits på

 allmänna transport-

 medel vid

 tjänsteresa och som

 inte utgör

 skattepliktig

 intäkt.

 Kostnadsökning

 under förrättning

 som varit förenad

 med övernattning på

 utrikes ort, får

 beräknas för varje

 förrättning för

 sig. Avdraget skall

 även här, om den

 skattskyldige inte

 visar större ök-

 ning, anses ha

 uppgått till belopp

 som motsvarar den

 kostnadsersättning

 som arbetsgivaren

 givit ut, dock

 högst med belopp

 som kan anses

 motsvara största

 normala ökning i

 levnadskostnaden

 under ett dygn för

 respektive förrätt-

 ningsland.

 Om den

 skattskyldige inte

 fått ersättning från

 arbetsgivaren för

 att täcka

 kostnadsökning för

 måltider och

 småutgifter men gör

 sannolikt att han

 haft sådana merk-

 ostnader medges

 avdrag enligt

 schablon med ett

 halvt maximibelopp

 per dag.

 Vill skattskyldig

 visa att kost-

 nadsökningen i en

 och samma

 anställning varit

 större än avdrag som

 beräknats i enlighet

 med vad som nu

 sagts, skall utred-

 ningen avse hans

 samtliga för-

 rättningar inom

 riket i nämnda

 anställning under

 beskattningsåret.

 Avdrag för kostnad

 för logi vid

 förrättning inom

 riket medges med

 belopp motsvarande

 den faktiska

 utgiften. Kan den

 skattskyldige inte

 visa logikostnaden

 medges avdrag med

 belopp motsvarande

 ersättning som upp-

 burits från

 arbetsgivaren

 (nattraktamente).

 Detta avdrag får

 Har arbetsgivare haft sådana

 för förrättning inom merkostnader medges

 riket utgivit avdrag vid

 ersättning för att förrättning inom

 täcka riket enligt scha-

 kostnadsökningen för blon med ett halvt

 målti-der och maximibelopp och

 småutgifter vid förrättning

 (dagtraktamente) och utom riket enligt

 visar den skattskyl- schablon med ett

 dige inte större halvt normalbelopp

 kostnadsökning, med- per dag.

 ges avdrag med

 belopp motsvarande

 den uppburna ersätt-

 ningen, dock högst

 med ett belopp per

 dag som motsvarar

 0,5 procent av det

 för beskattningsåret

 gällande basbeloppet Avdrag för kostnad

 enligt 1 kap. 6 § för logi medges med

 lagen (1962:381) om belopp motsvarande

 allmänna försäkring den faktiska

 avrundat till utgiften. Kan den

 närmast tiotal skatt-skyldige inte

 kronor (helt maxi- visa logikostnaden

 mibelopp) och för medges avdrag med

 halv dag med högst belopp motsvarande

 ett halvt maxi- ersättning som upp-

 mibelopp. Helt maxi- burits från

 mibelopp avser kost- arbetsgivaren

 nadsökning för (nattraktamente).

 måltider och Detta avdrag får

 småutgifter under dock inte överstiga

 varje hel dag som vid förrättning

 har tagits i anspråk inom riket ett

 för resan. halvt maximibelopp

 och vid förrättning

 utom riket ett

 halvt normalbelopp

 per natt.

 Har skattskyldig

 som har rätt till

 Har arbetsgivare avdrag för ökade

 för förrättning utom levnadskostnader

 riket utgivit enligt denna punkt

 dagtraktamente, och tillhandahållits

 visar den skattskyl- kostförmån skall

 dige inte större avdraget reduceras

 kostnadsökning, med hänsyn härtill,

 medges av-drag med såvida inte

 belopp motsvarande förmånen avser fri

 den uppburna ersätt- kost som till-

 ningen, dock högst handahållits på

 med belopp per dag allmänna transport-

 som kan anses medel vid

 motsvara den normala tjänsteresa och som

 ökningen i levnads- inte utgör

 kostnaderna under en skattepliktig

 dag i respektive intäkt.

 förrättningsland När arbete utom

 (helt normalbelopp) den vanliga

 och för halv dag med verksamhetsorten

 högst ett halvt varit förlagt till

 normalbelopp. Helt en och samma ort

 normalbelopp avser under längre tid än

 kostnadsökning för tre månader i en

 frukost, för lunch följd bedöms rätten

 och middag bestående till avdrag och

 av en rätt på res- beräknas detta

 taurang av normal enligt bestämmel-

 standard samt för serna i punkt 3 a.

 småutgifter under En löpande

 varje hel dag som förrättning anses

 har tagits i anspråk bruten endast av

 för resan. Före- uppehåll som beror

 ligger särskilda på att arbetet

 skäl får normal- förläggs till annan

 beloppet avse ort under minst

 kostnadsökning för fyra veckor.

 måltider på

 restaurang av bättre

 standard. Uppehåller

 sig den anställde

 under tjänsteresa

 samma dag i mer än

 ett land medges av-

 drag med normalbe-

 loppet för det land

 där han har

 uppehållit sig den

 längsta tiden av

 dagen (06.00 -

 24.00).

 Som hel dag anses

 även avresedag om

 resan påbörjats före

 kl. 12.00 och hem-

 komstdag om resan

 avslutats efter kl.

 19.00. Som halv dag

 anses avresedag om

 resan påbörjats kl.

 12.00 eller senare

 och hemkomstdag om

 resan har avslutats

 kl. 19.00 eller

 tidigare.

 Vill skattskyldig

 visa att kost-

 nadsökningen under

 förrättning som

 varit förenad med

 övernattning inom

 riket i en och samma

 anställning varit

 större än avdrag som

 beräknats i enlighet

 med vad som sägs i

 fjärde stycket,

 skall utredningen

 avse hans samtliga

 förrättningar i

 nämnda anställning

 under beskattnings-

 året. Vill

 skattskyldig visa

 att kostnadsökningen

 under förrättning

 som varit förenad

 med övernattning på

 utrikes ort i en och

 samma anställning

 varit större än

 avdrag som beräknats

 enligt femte

 stycket, får kost-

 nadsökningen beräk-

 nas för varje för-

 rättning för sig.

 Om den

 skattskyldige inte

 fått ersättning från

 arbetsgivaren för

 att täcka kost-

 nadsökning för mål-

 tider och små-

 utgifter men gör

 sannolikt att han

 3 a.9 En avdragsgill fördyring avseende

 ökade levnadskostnader kan inte anses

 föreligga enbart av den anledningen att

 den skattskyldige arbetar på annan ort än

 den där han har sin bostad. Avdrag medges

 dock i följande fall, nämligen om

 arbetet avser endast en kortare tid,

 arbetet visserligen inte kan betecknas

 som kortvarigt men ändå typiskt sett är

 tidsbegränsat till sin natur eller sådant

 att en fast anknytning till den tidigare

 bostadsorten krävs,

 arbetet skall bedrivas på flera olika

 platser eller

 det av annan anledning inte skäligen

 kan ifrågasättas att flyttning bör ske

 till arbetsorten.

 Oavsett vad som ovan sagts har en

 skattskyldig, som på grund av sitt arbete

 flyttat till ny bostadsort, rätt till

 avdrag för ökade levnadskostnader om

 bostad för den skattskyldige, dennes

 make, sambo eller familj behållits på den

 tidigare bostadsorten och sådan dubbel

 bosättning är skälig på grund av

 makes eller sambos förvärvsverksamhet,

 svårighet att anskaffa fast bostad på

 verksamhetsorten eller

 annan särskild omständighet.

 Avdrag enligt denna punkt medges endast

 om övernattning på arbetsorten äger rum.

 Avdrag medges endast om avståndet

 mellan bostadsorten och arbetsorten är

 längre än 50 kilometer.

 Avdrag enligt första stycket medges

 under längst två år och i övrigt under

 längst tre år för gifta eller samboende

 par och under längst ett år för ensamstå-

 ende skattskyldiga. I den angivna tiden

 skall inräknas tid under vilken avdrag

 för samma förrättning medgetts enligt

 punkt 3. Avdrag medges dock för längre

 tid än som sagts nu, om anställningens

 natur eller andra särskilda skäl talar

 för det.

 Avdrag för kostnad Avdrag för kostnad

 för logi be-räknas för logi be-räknas

 till belopp till belopp

 motsvarande den motsvarande den

 faktiska utgiften. faktiska utgiften.

 För skattskyldiga För skattskyldiga

 som avses i punkt 3 som avses i punkt 3

 ovan medges dock ovan medges dock

 avdrag enligt be- avdrag enligt be-

 stämmelserna i punkt stämmelserna i

 3 sjunde stycket. punkt 3 nionde

 Ökningen i stycket. Ökningen i

 kostnaderna för kostnaderna för

 måltider och måltider och

 småutgifter på småutgifter på

 arbetsorten beräknas arbetsorten

 antingen enligt beräknas antingen

 utredning om den enligt utredning om

 faktiska den faktiska

 kostnadsökningens kostnadsökningens

 storlek eller storlek eller

 schablonmässigt. Den schablonmässigt.

 schablonmässiga Den schablonmässiga

 ökningen beräknas ökningen beräknas

 1. för 1. för

 skattskyldiga som skattskyldiga som

 under de första tre under de första tre

 månaderna av borto- månaderna av borto-

 varon medgivits varon medgivits

 avdrag enligt punkt avdrag enligt punkt

 3 ovan och som 3 ovan och som

 alltjämt upp-bär alltjämt uppbär

 kostnadsersättning kostnadsersättning

 från arbetsgivaren från arbetsgivaren

 till 70 procent av när arbetsorten är

 helt maximibelopp belägen inom riket

 per dag, till 70 procent av

 helt maximibelopp

 och när arbetsorten

 2. för är belägen utom

 skattskyldiga som riket till 70

 medges avdrag enligt procent av helt

 första stycket till normalbelopp per

 ett halvt dag,

 maximibelopp per dag 2. för

 under de första tre skattskyldiga som

 månaderna av borto- medges avdrag

 varon och därefter enligt första

 samt i fall av stycket när

 dubbel bosättning arbetsorten är

 till 30 procent av belägen inom riket

 helt maximibelopp till ett halvt

 per dag. maximibelopp per

 dag och när

 arbetsorten är

 belägen utom riket

 till ett halvt

 normalbelopp per

 dag under de första

 tre månaderna av

 bortovaron och

 därefter samt i

 fall av dubbel bos-

 ättning när

 arbetsorten är

 belägen inom riket

 till 30 procent av

 helt maximibelopp

 och när arbetsorten

 är belägen utom

 riket till 30 pro-

 cent av helt nor-

 malbelopp per dag.

 Har skattskyldig som har rätt till

 avdrag för ökade levnadskostnader enligt

 denna punkt tillhandahållits kostförmån

 skall avdraget reduceras med hänsyn

 härtill, såvida inte förmånen avser fri

 kost som tillhandahållits på allmänna

 transportmedel vid tjänsteresa och som

 inte utgör skattepliktig intäkt.

 4.10 Även för det fall, att skattskyl-

 dig enligt punkt 3 här ovan icke är

 berättigad till avdrag för ökade

 levnadskostnader, äger han dock rätt

 avdraga skälig kostnad för resor till och

 från arbetsplatsen, där denna varit

 belägen på sådant avstånd från hans

 bostad, att han behövt anlita och även

 anlitat särskilt fortskaffningsmedel.

 Om avståndet mellan den skattskyldiges

 bostad och arbetsplats uppgår till minst

 fem kilometer och det klart framgår att

 användandet av egen bil för resa till och

 från arbetsplatsen regelmässigt medför en

 tidsvinst på minst två timmar i

 jämförelse med allmänt

 kommunikationsmedel medges avdrag för

 kostnader för resa med egen bil. Sådant

 avdrag medges också om den skattskyldige

 använder bilen i tjänsten under minst 60

 dagar för år räknat för de dagar som

 bilen används i tjänsten. Om bilen

 används i tjänsten under minst 160 dagar

 för år räknat medges avdrag under alla de

 dagar som bilen används för resor mellan

 bostad och arbetsplats. Användning i

 tjänsten beaktas dock endast om den upp-

 går till minst 300 mil för år räknat.

 Avdraget skall bestämmas enligt schablon

 på grundval av genomsnittliga kostnader

 för mindre bil och med hänsyn till de

 kostnader, som är direkt beroende av kört

 vägsträcka (milbundna kostnader). Rege-

 ringen eller myndighet som regeringen be-

 stämmer fastställer för varje taxeringsår

 föreskrifter för beräkningen av avdrag i

 dessa fall.

 För skattskyldig som på grund av ålder,

 sjukdom eller handikapp är nödsakad att

 använda bil tillämpas inte bestämmelserna

 i andra stycket. Detsamma gäller

 skattskyldig som är tvungen att använda

 större bil på grund av skrymmande last.

 Har den

 skattskyldige vid

 resorna haft kost-

 nader för väg-,

 bro-eller

 färjeavgift medges

 avdrag för den fak-

 tiska kostnaden.

 Skattskyldig som

 haft kostnader för

 resa inom riket i

 Den som är samband med

 skattskyldig för tillträdande eller

 förmån av fri eller frånträdande av an-

 delvis fri bil med- ställning eller

 ges dock inte avdrag uppdrag har rätt

 för kostnader för till skäligt avdrag

 resor som avses i för kostnaderna.

 första styc-ket, om Härvid gäller vad

 han företagit som sägs i punkt 3

 resorna med b andra stycket.

 Den som är

 bil under den tid skattskyldig för

 förmånen åtnjutits. förmån av fri eller

 delvis fri bil med-

 ges dock inte

 avdrag för andra

 kostnader än sådana

 som avses i fjärde

 stycket för resor

 som avses

 i första stycket,

 om han har före-

 tagit resorna med

 bil under den tid

 förmånen åtnjutits.

 till 42 §

 2.11 Värdet av 2. Värdet av

 bilförmån skall för bilförmån skall för

 helt år bestämmas helt år bestämmas

 till 0,8 basbelopp till 0,7 basbelopp

 med tillägg av 20 med tillägg av 20

 procent av procent av

 nybilspriset i nybilspriset för

 slutet av året före årsmodellåret.

 beskattningsåret för Värdet får dock

 senaste årsmodell av inte överstiga

 förmånsbilen eller - 40 procent eller

 om bilmodellen då understiga 32 pro-

 inte saluförs - till cent av

 0,8 basbelopp med nybilspriset för

 tillägg av 20procent årsmodell-året.

 av ett uppskattat

 nybils-pris, baserat

 på nybilspriset för

 motsvarande mo-

 deller. Värdet får

 dock inte överstiga

 42 procent eller

 understiga

 35 procent av

 nybilspriset.

 Är förmånsbilens

 årsmodell äldre än Är förmånsbilens

 tre år skall årsmodell sex år

 förmånens värde ned- eller äldre skall

 sättas till förmånsvärdet

 85 procent av det beräknas på ett

 värde som framkommer belopp som utgör

 vid en beräkning 70 procent av ett

 enligt första uppskattat nybils-

 stycket. pris i slutet av

 Är förmånsbilens året före beskatt-

 årsmodell sex år ningsåret för de

 eller äldre skall vanligast förekom-

 värdet av förmånen mande bilarna ägda

 nedsättas till av juridiska

 85 procent av det personer. På den

 värde som framkommer skattskyldiges

 vid en beräkning begäran skall för-

 enligt första månsvärdet be-

 stycket men som stämmas enligt

 grundar sig på ett första stycket, om

 uppskattat ny- sådant nybilspris

 bilspris, baserat på som avses i första

 85 procent av ny- stycket kan

 bilspriset i slutet beräknas för

 av året före be- förmånsbilen.

 skattningsåret för

 de vanligast

 förekommande Vid beräkningen av

 bilarna. På den förmåns-värdet

 skattskyldiges enligt första och

 begäran skall andra styckena

 förmånsvärdet skall till det

 bestämmas enligt angivna nybils-

 andra stycket, om priset i

 sådant nybilspris förekommande fall

 som avses i första läggas

 stycket kan beräknas anskaffnings-

 för förmånsbilen. kostnaden för

 Vid beräkningen av extrautrustning.

 förmåns-värdet

 enligt första-tredje

 styckena skall till

 det angivna nybils-

 priset i före-

 kommande fall läggas

 an-

 skaff-ningskostnaden

 för extrautrustning

 i den mån den över-

 stiger 20 000 kr.

 Om den skattskyldige bekostar allt

 drivmedel för det privata nyttjandet av

 förmånsbilen skall förmånsvärdet

 nedsättas med en femtedel.

 Om den Om den

 skattskyldige skattskyldige

 åtnjuter förmånen åtnjuter förmånen

 endast under en del endast under en del

 av året skall av året skall

 förmånsvärdet förmånsvärdet

 beräknat enligt beräknat enligt

 första-femte första-fjärde

 styckena sättas ned styckena sättas ned

 med en tolftedel för med en tolftedel

 varje hel för varje hel

 kalendermånad som kalendermånad som

 han inte har han inte har

 åtnjutit förmånen. åtnjutit förmånen.

 Om bilförmån

 endast åtnjutits i

 ringa omfattning

 skall förmånen inte

 tas upp till

 beskattning.

 4.12 Om den skattskyldige utger

 ersättning för en förmån skall förmåns-

 värdet, beräknat enligt punkterna 2 och

 3, sättas ned med ersättningens belopp.

 Värdet av bilförmån Värdet av

 och förmån av fri bilförmån och för-

 kost, beräknat mån av fri kost,

 enligt punkterna 2 beräknat enligt

 och 3 får jämkas punkterna 2 och 3

 uppåt eller nedåt, får jämkas uppåt

 om det finns eller nedåt, om det

 synnerliga skäl. finns synnerliga

 skäl. Synnerliga

 skäl får beträff-

 ande bilförmån

 anses föreligga om

 bilen används som

 arbetsredskap eller

 om tjänstekörningen

 är omfattande eller

 om eljest

 synnerliga skäl

 finns.

 _______________

 1. Denna lag träder i kraft den 1

 januari 1994 och tillämpas första gången

 vid 1995 års taxering.

 2. Vad som sägs i punkt 3 femte stycket

 av anvisningarna till 33 § om

 bestämmandet av normalbeloppets storlek

 för hel dag skall dock gälla först i

 fråga om kalenderåret 1995 och tillämpas

 första gången vid 1996 års taxering. För

 kalenderåret 1994 skall normalbeloppets

 storlek för hel dag bestämmas till 70

 procent av det belopp som kan anses

 motsvara största normala ökning i

 levnadskostnaden i respektive

 förrättningsland.

 1 Senaste lydelse 1993:359.

 2 Senaste lydelse 1990:650.

 3 Senaste lydelse 1991:1866.

 4 Senaste lydelse 1990:650.

 5 Senaste lydelse 1990:650.

 6 Senaste lydelse 1992:1596.

 7 Senaste lydelse 1991:592.

 8 Senaste lydelse 1992:1596.

 9 Senaste lydelse 1992:1596.

 10 Senaste lydelse 1986:1199.

 11 Senaste lydelse 1990:650.

 12 Senaste lydelse 1987:1303.

 117

 2.2 Förslag till

 Lag om ändring i uppbördslagen (1953:272)

 Härigenom föreskrivs att 8 och 10 §§

 uppbördslagen (1953:272)1 skall ha

 följande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 8 §2

 Åtnjuter skattskyldig jämte kontant

 inkomst andra förmåner skall preliminär

 A-skatt beräknas efter inkomstförmånernas

 sammanlagda värde. Har den skattskyldige

 utgett ersättning för en förmån skall

 förmånsvärdet sättas ned med ersätt-

 ningens belopp.

 Värdet av bilförmån Värdet av

 skall beräknas bilförmån skall be-

 enligt punkt 2 av räknas enligt punkt

 anvisningarna till 2 av anvisningarna

 42 § kommunalskat- till 42 §

 telagen (1928:370). kommunalskattelagen

 Tredje stycket andra (1928:370). Andra

 meningen av nämnda stycket andra

 anvisningspunkt meningen av nämnda

 skall dock tillämpas anvisningspunkt

 endast i fall som skall dock

 avses i sjätte tillämpas endast i

 stycket nedan. fall som avses i

 Värdet av förmån av sjätte stycket ne-

 räntefritt lån eller dan. Värdet av

 lån där räntan un- förmån av ränte-

 derstiger fritt lån eller lån

 marknadsräntan skall där räntan un-

 beräknas enligt derstiger

 punkt 10 tredje* marknadsräntan

 femte styckena av skall beräknas

 anvisningarna till enligt punkt 10

 32 § kommunal- tredje* femte

 skattelagen. styckena av

 Värdet av förmån anvisningarna till

 av bostad som är 32 § kommunal-

 belägen här i riket skattelagen.

 och som inte är Värdet av förmån

 semesterbostad skall av bostad som är

 beräknas enligt belägen här i riket

 följande grunder. och som inte är

 Riket delas in i semesterbostad

 områden som är skall beräknas

 väsentligen enhet- enligt följande

 liga i fråga om grunder. Riket

 boendekostnader. delas in i områden

 Förmånsvärdet av en som är väsentligen

 bostad inom varje enhetliga i fråga

 område skall bestäm- om boendekostnader.

 mas till det genom- Förmånsvärdet av en

 snittliga värdet för bostad inom varje

 jämförbara bostäder område skall be-

 inom området. Om stämmas till det

 bostaden är belägen genomsnittliga

 utom tätort med värdet beräknat per

 närmaste omgivning kvadratmeter bo-

 skall dock värdet stadsyta för

 bestämmas till det jämförbara bostäder

 lägsta av nämnda inom området. Om

 genomsnittsvärden bostaden är belägen

 reducerat med tio utom tätort med

 procent. närmaste omgivning

 skall dock värdet

 bestämmas till det

 lägsta av nämnda

 genomsnittsvärden

 reducerat med tio

 procent. Vid

 värdering av förmån

 av fri eller delvis

 fri resa som utgår

 på grund av

 anställning eller

 särskilt uppdrag

 inom rese- eller

 trafikbranschen

 skall följande

 iakttas. För

 flygresor skall

 världen indelas i

 zoner som är

 väsentligen

 enhetliga i fråga

 om resestruktur och

 priser.

 Förmånsvärdet av en

 fri eller delvis

 fri flygresa skall

 bestämmas till det

 genomsnittliga

 lägsta priset för

 bokningsbara resor

 på allmänna mark-

 naden inom zonen

 respektive mellan

 zonerna. Har för

 resan gällt som

 villkor att den får

 företas endast

 under förutsättning

 att det vid resans

 avgång finns osålda

 platser kvar och

 har på grund härav

 förelegat en påtag-

 lig risk för att

 resan inte kan ge-

 nomföras enligt

 planerna skall

 resan anses ha ett

 värde motsvarande

 lägsta priset för

 resan om den varit

 bokningsbar och i

 fråga om flygresa

 lägsta genom-

 snittliga priset på

 marknaden, efter

 avdrag med 50

 procent.

 Värdet av annan förmån än som avses i

 andra och tredje styckena skall beräknas

 enligt 42 § andra stycket kommunal-

 skattelagen samt punkt 1 andra och tredje

 styckena och punkt 3 av anvisningarna

 till den paragrafen.

 Föreligger fall som avses i punkt 4

 andra stycket av anvisningarna till 42 §

 kommunalskattelagen får skattemyndigheten

 bestämma värdet av förmånen med hänsyn

 härtill.

 Om skattemyndigheten bestämt värdet av

 förmånen enligt bestämmelserna i 5 §

 andra stycket lagen (1984:668) om uppbörd

 av socialavgifter från arbetsgivare skall

 detta värde användas även vid beräkning

 av preliminär A-skatt.

 10 §3

 Preliminär A-skatt Preliminär

 skall beräknas på A-skatt skall

 ersättningar för beräknas på

 ökade levnads- ersättningar för

 kostnader som lämnas ökade levnads-

 vid sådan kostnader, som läm-

 tjänsteresa inom nas vid sådan

 riket som avses i tjänsteresa som

 punkt 3 av anvis- avses i punkt 3 av

 ningarna till 33 § anvisningarna till

 kommunalskattelagen 33 § kommunal-

 (1928:370) endast skattelagen

 till den del (1928:370) och för

 ersättningarna vilken rätten till

 överstiger de scha- avdrag för kost-

 blonbelopp som anges naderna vid

 i nämnda lagrum mottagarens in-

 eller, såvitt gäller komsttaxering anges

 kostnad för logi, i nämnda punkt,

 den faktiska endast till den del

 utgiften. På ansökan ersättningarna

 av den som betalar överstiger de

 ut ersättning får schablonbelopp som

 skattemyndigheten anges i nämnda

 besluta att i den lagrum eller,

 mån tjänsteresa såvitt gäller

 varar mer än tre kostnad för logi,

 månader motsvarande den faktiska

 skall gälla till den utgiften.

 del ersättningarna

 inte överstiger vad

 som anges i punkt 3

 a av anvisningarna

 till nämnda

 paragraf. På ersättning för

 På ersättning för ökade levnads-

 ökade levnads- kostnader som

 kostnader vid sådan lämnas vid sådan

 tjänsteresa utom tjänsteresa för

 riket som avses i vilken rätten till

 punkt 3 sista avdrag för

 stycket av anvis- kostnaderna vid

 ningarna till 33 § mottagarens

 kommunalskattelagen inkomsttaxering

 skall preliminär anges i punkt 3 a

 A-skatt beräknas av anvisningarna

 endast till den del till 33 § kommunal-

 ersättningen skattelagen skall

 överstiger avdrags- preliminär A-skatt

 gillt belopp enligt beräknas endast

 nämnda lagrum. till den del

 ersättningarna

 översti-ger de

 schablonbelopp som

 anges i nämnda

 lagrum. I den mån

 ersättning för

 ökade levnadskost-

 nader under tjäns-

 teresa utgår för

 längre tid än två

 år på en och samma

 ort skall dock

 preliminär A-skatt

 beräknas på hela

 ersättningen såvida

 inte skattemyndig-

 heten på ansökan av

 den som betalar ut

 ersättningen be-

 slutar att motsva-

 rande skall gälla

 även för viss

 längre tid än två

 år.

 I fråga om ersättning för resa med egen

 bil i tjänsten gäller att preliminär

 A-skatt beräknas på ersättningen endast

 till den del den överstiger det i punkt 3

 c av anvisningarna till 33 § kommu-

 nalskattelagen angivna beloppet.

 Beträffande annan skattepliktig

 ersättning för kostnader som är förenade

 med tjänsten beräknas preliminär A-skatt

 endast om det är uppenbart att

 ersättningen avser kostnader som inte är

 avdragsgilla vid mottagarens

 inkomsttaxering eller att den överstiger

 avdragsgillt belopp. I sådant fall

 beräknas skatten på hela ersättningen

 respektive den del av ersättningen som

 överstiger det avdragsgilla beloppet.

 Preliminär A-skatt skall inte utgå för:

 a) familjebidrag till den som tjänstgör

 inom totalförsvaret;

 b) ränta eller utdelning som tillkommer

 en annan juridisk person än svenskt

 dödsbo eller en fysisk person som inte är

 bosatt i Sverige;

 c) ränta eller utdelning som enligt

 dubbelbeskattningsavtal är helt

 undantagen från beskattning i Sverige;

 d) ränta på förfogarkonto som avses i 3

 kap. 57 § lagen (1990:325) om

 självdeklaration och kontrolluppgifter,

 om räntan inte uppgår till 1 000 kronor;

 e) ränta på konto för klientmedel;

 f) ränta som ingår i belopp som

 redovisats enligt 3 kap. 22 § sista

 stycket lagen om självdeklaration och

 kontrolluppgifter;

 g) utdelning som g) utdelning som

 avses i punkt 2 avses i punkt 2

 tredje stycket av tredje stycket av

 anvisningarna till anvisningarna till

 22 § kommunalskat- 22 §

 telagen eller 3 § 1 kommunalskattelagen

 mom. tredje stycket eller 3 § 1 mom.

 lagen (1947:576) om tredje stycket

 statlig inkomst- lagen (1947:576) om

 skatt; eller statlig inkomst-

 h) ersättning till skatt;

 en och samma h) ersättning

 idrottsutövare från till en och samma

 en sådan ideell idrottsutövare från

 förening som avses i en sådan ideell

 7 § 5 mom. lagen förening som avses

 (1947:576) om i 7 § 5 mom. lagen

 statlig inkomstskatt (1947:576) om

 och som har till hu- statlig in-

 vudsakligt syfte att komstskatt och som

 främja idrottslig har till hu-

 verksamhet, om vudsakligt syfte

 ersättningen från att främja idrotts-

 föreningen under lig verksamhet, om

 året inte uppgått ersättningen från

 till ett halvt föreningen under

 basbelopp enligt året inte uppgått

 lagen (1962:381) om till ett halvt

 allmän försäkring. basbelopp enligt

 lagen (1962:381) om

 allmän försäkring;

 eller

 i) förmån av fri

 resa inom riket i

 samband med

 tillträdande eller

 frånträdande av

 anställning eller

 uppdrag eller er-

 sättning för kost-

 nad för sådan resa.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari

 1994 och tillämpas första gången i fråga

 om preliminär skatt för år 1994.

 1 Lagen omtryckt 1991:97.

 Senaste lydelse av lagens rubrik

 1974:771.

 2 Senaste lydelse 1992:1599.

 3 Senaste lydelse 1992:680.

 118

 2.3 Förslag till

 Lag om ändring i lagen (1990:325) om

 självdeklaration och

 kontrolluppgifter

 Härigenom föreskrivs att 3 kap. 7 och 9

 §§ lagen (1990:325) om självdeklaration

 och kontrolluppgifter skall ha följande

 lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 3 kap.

 7 §1

 Värdet av förmåner Värdet av förmåner

 som utgått i annat som utgått i annat

 än pengar skall än pengar skall

 beräknas i enlighet beräknas i

 med bestämmelserna i enlighet med

 kommunalskattelagen bestämmelserna i

 (1928:370). Vid kommunalskattelagen

 beräkning av värdet (1928:370). Vid

 av bilförmån och beräkning av värdet

 kostförmån skall av bilförmån och

 dock bestämmelserna kostförmån skall

 i punkt 2 tredje dock bestämmelserna

 stycket andra me- i punkt 2 andra

 ningen och punkt 4 stycket andra

 andra stycket av meningen och punkt

 anvisningarna till 4 andra stycket av

 42 § nämnda lag anvisningarna till

 tillämpas endast i 42 § nämnda lag

 enlighet med beslut tillämpas endast i

 av skattemyndigheten enlighet med beslut

 med stöd av 5 § av skatte-

 andra stycket lagen myndigheten med

 (1984:668) om stöd av 5 § andra

 uppbörd av sociala- stycket lagen

 vgifter från (1984:668) om

 ar-betsgivare. uppbörd av

 Värdet av annan bo- socialavgifter från

 stadsförmån än ar-betsgivare.

 förmån av semes- Värdet av annan bo-

 terbostad skall stadsförmån här i

 beräknas i enlighet riket än förmån av

 med bestämmelserna i semesterbostad

 8 § tredje stycket skall beräknas i

 uppbördslagen enlighet med

 (1953:272). bestämmelserna i 8

 § tredje stycket

 uppbördslagen

 (1953:272). Har

 reseförmån vid

 beräkning av

 preliminär skatt

 värderats enligt 8

 § tredje stycket

 uppbördslagen skall

 detta värde anges i

 kontrolluppgiften.

 Om värdet av en förmån justerats enligt

 5 § andra stycket lagen om uppbörd av

 socialavgifter från arbetsgivare skall

 anges att justering skett.

 Det sammanlagda värdet av förmånerna

 skall anges särskilt för sig.

 9 §2

 I kontrolluppgiften skall det för varje

 belopp anges om arbetsgivaren skall

 betala arbetsgivaravgifter enligt lagen

 (1981:691) om socialavgifter.

 Ersättning för Ersättning för

 ökade levnads- ökade levnads-

 kostnader eller kostnader eller

 kostnader för resa kostnader för resa

 med egen bil i med egen bil i

 tjänsten som enligt tjänsten som enligt

 10 § första-tredje 10 § första-tredje

 styckena upp- styckena upp-

 bördslagen bördslagen

 (1953:272) skall (1953:272) skall

 ligga till grund för ligga till grund

 beräkning av preli- för beräkning av

 minär A-skatt, skall preliminär A-skatt,

 i kontrolluppgift skall i

 anges som lön, kontrolluppgift

 arvode eller anges som lön,

 motsvarande. arvode eller

 motsvarande. Har

 ersättning för

 ökade levnadskost-

 nader utgått un-der

 en och samma

 tjänsteresa för

 längre tid än 90

 I kontrolluppgiften dagar under be-

 skall särskilt skattningsåret

 för sig tas upp det skall det avseende

 sammanlagda värdet inrikes respektive

 av andra utrikes förrättning

 kostnadsersättningar anges var för sig i

 än sådana som enligt kontrolluppgift.

 5 § 4 a-c skall I

 uppges först efter kontrolluppgiften

 föreläggande av skall särskilt för

 skattemyndigheten. sig tas upp det

 Dock skall sammanlagda värdet

 ersättningen, då det av andra

 är uppenbart att den kostnadsersättning-

 avser kostnader som ar än sådana som

 inte är avdragsgilla enligt 5 § 3 a-c

 vid mottagarens skall uppges först

 inkomsttaxering efter föreläggande

 eller att den av skattemyndighe-

 överstiger avdrags- ten. Dock skall

 gillt belopp, till ersättningen, då

 denna del anges som det är uppenbart

 lön, arvode eller att den avser

 motsvarande. kostnader som inte

 I kontrolluppgiften är avdragsgilla vid

 skall särskilt för mottagarens

 sig tas upp sådant inkomsttaxering

 avdrag som har eller att den

 gjorts för prelimi- överstiger avdrags-

 när A-skatt. gillt belopp, till

 denna del anges som

 lön, arvode eller

 motsvarande.

 I

 kontrolluppgiften

 skall särskilt för

 sig tas upp sådant

 avdrag som har

 gjorts för

 preliminär A-skatt.

 _______________

 Denna lag träder i kraft den 1 januari

 1994 och tillämpas första gången vid 1995

 års taxering.

 1 Senaste lydelse 1992:493.

 2 Senaste lydelse 1992:1659.

 119

 2.4 Förslag till

 Lag om ändring i lagen (1984:668) om upp-

 börd av

 socialavgifter från arbetsgivare

 Härigenom föreskrivs att 5 § lagen

 (1984:668) om uppbörd av social-avgifter

 från arbetsgivare1 skall ha följande

 lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 5 §2

 Skattepliktiga förmåner skall tas upp

 till ett värde som bestäms i enlighet med

 8 § första-fjärde styckena uppbördslagen

 (1953:272).

 Om det föreligger Om det föreligger

 fall som avses i fall som avses i

 punkt 4 andra punkt 4 andra

 stycket av anvis- stycket av anvis-

 ningarna till 42 § ningarna till 42 §

 kommunalskattelagen kommunalskattelagen

 (1928:370), eller (1928:370), eller

 sådant fall att den sådant fall att den

 skattskyldige skulle skattskyldige

 kunna få skulle kunna få

 förmånsvärdet förmånsvärdet

 bestämt med stöd av bestämt med stöd av

 punkt 2 tredje punkt 2 andra

 stycket andra stycket andra

 meningen av samma meningen av samma

 anvisningar, får anvisningar, får

 skattemyndigheten på skattemyndigheten

 framställning av på framställning av

 arbetsgivaren arbetsgivaren

 bestämma värdet av bestämma värdet av

 förmånen med hänsyn förmånen med hänsyn

 härtill. härtill. Detsamma

 Arbetsgivaren skall gäller om

 underrätta bostadsförmånsvärde

 arbetstagare som som bestäms enligt

 berörs av skat- 8 § tredje stycket

 temyndighetens uppbördslagen av-

 beslut. viker med mer än 10

 procent från det

 värde som följer av

 42 § första stycket

 kommunalskattelagen

 eller om värde av

 reseförmån som

 bestäms enligt 8 §

 tredje stycket

 uppbördslagen av-

 viker med mer än 10

 procent från det

 värde som följer av

 42 § andra stycket

 kommunalskatte-

 lagen. Arbetsgiva-

 ren skall under-

 rätta arbetstagare

 som berörs av skat-

 temyndighetens be-

 slut.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari

 1994 och tillämpas på förmån som utges

 efter ikraftträdandet.

 1 Lagen omtryckt 1991:98.

 2 Senaste lydelse 1992:488.

 120

 2.5 Förslag till

 Lag om avdrag för kostnader för bilresor

 till och från

 arbetsplatsen vid 1995 års taxering

 Härigenom föreskrivs följande.

 Avdrag för kostnad för resa med egen bil

 till och från arbetsplatsen enligt punkt

 4 av anvisningarna till 33 §

 kommunalskattelagen (1928:370) skall vid

 1995 års taxering medges, i stället för

 enligt schablon som anges i andra stycket

 nämnda anvisningspunkt, med 1 krona och

 30 öre per kilometer.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari

 1994.

 121

 2.6 Förslag till

 Lag om beräkning av beskattningsbar

 förvärvsinkomst vid

 taxering till statlig inkomstskatt och

 statlig inkomstskatt på

 förvärvsinkomster vid 1995 och 1996 års

 taxeringar

 1 § Vad som sägs i 8 § första stycket

 lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt

 gäller inte vid 1995 och 1996 års

 taxeringar.

 Skattskyldig som vid taxering till

 kommunal inkomstskatt är berättigad till

 särskilt kommunalt grundavdrag enligt 48

 § 4 mom. kommunalskattelagen (1928:370)

 har rätt till särskilt statligt

 grundavdrag från den taxerade

 förvärvsinkomsten med belopp som

 motsvarar den del av det särskilda

 kommunala grundavdraget som överstiger

 kommunalt grundavdrag beräknat enligt 48

 § 2 och 3 mom. kommunalskattelagen.

 2 § I stället för vad som anges i lagen

 (1992:1485) om beräkning av statlig

 inkomstskatt på förvärvsinkomst vid 1994

 och 1995 års taxeringar skall i fråga om

 fysiska personer vid 1995 års taxering

 det fasta skattebeloppet på 100 kronor

 tas ut endast om den beskattningsbara

 inkomsten överstiger ett belopp

 motsvarande det grundavdrag som medges

 vid taxering till kommunal inkomstskatt

 enligt 48 § 2 och 3 mom.

 kommunalskattelagen (1928:370).

 I stället för vad som anges i 10 §

 andra stycket lagen (1947:576) om statlig

 inkomstskatt skall i fråga om fysiska

 personer vid 1996 års taxering det fasta

 skattebeloppet på 100 kronor tas ut

 endast om den beskattningsbara inkomsten

 överstiger ett belopp motsvarande det

 grundavdrag som medges vid taxering till

 kommunal inkomstskatt enligt 48 § 2 och 3

 mom. kommunalskattelagen.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari

 1994 och tillämpas första gången vid 1995

 års taxering.

 122

 Lagrådet

 Utdrag ur protokoll vid sammanträde

 1993-10-25

 Närvarande: f.d. regeringsrådet Bengt

 Hamdahl, justitierådet Hans-Gunnar

 Solerud, regeringsrådet Anders Swartling.

 Enligt en lagrådsremiss

 (finansdepartementet) den 14 oktober 1993

 har regeringen beslutat inhämta Lagrådets

 yttrande över förslag till lag om ändring

 i kommunalskattelagen (1928:370), m.m.

 Förslagen har inför Lagrådet föredragits

 av kammarrättsassessorerna Monica Dahlbom

 och Christina Westerling.

 Förslagen föranleder följande yttrande av

 Lagrådet:

 Lagrådet har underkastat lagtexten i

 förslagen till lagar om ändring i

 kommunalskattelagen (1928:370),

 uppbördslagen (1953:272), lagen

 (1990:325) om självdeklaration och

 kontrolluppgifter och lagen (1984:668) om

 uppbörd av socialavgifter från

 arbetsgivare viss omarbetning, som

 framgår av bilaga till detta protokoll.

 Lagrådets lagtextförslag kommenteras

 endast vad avser följande bestämmelser i

 kommunalskattelagen.

 Punkt 3 av anvisningarna till 33 §

 I femte stycket regleras de fall då

 dagtraktamente har utgått för förrättning

 utom riket. Sista meningen innehåller en

 föreskrift som klargör hur det högsta

 avdragsbeloppet skall bestämmas när den

 anställde under tjänsteresa samma dag

 uppehåller sig i mer än ett land. I det

 remitterade förslaget sägs att avdrag i

 det fallet skall medges "med

 normalbeloppet för det land där han har

 uppehållit sig den längsta tiden". Enligt

 vad som framkommit vid

 lagrådsföredragningen är avsikten att

 föreskriften skall bli tillämplig inte

 endast när valet står mellan två eller

 flera främmande länder utan även när

 Sverige är ett av de länder som berörs.

 Av denna anledning bör det i föreskriften

 använda uttrycket "normalbeloppet"

 ersättas med ett uttryck som omfattar

 också det vid inhemska tjänsteresor

 tillämpliga s.k. maximibeloppet. Lagrådet

 har i sitt författningsförslag använt

 uttrycket "det högsta beloppet för

 avdrag".

 Punkt 4 av anvisningarna till 33 §

 Denna anvisningspunkt innehåller två nya

 bestämmelser. Den ena ger rätt till

 avdrag för väg*, bro* och färjeavgifter,

 den andra reglerar avdragsrätten vid

 resor i samband med tillträdande eller

 frånträdande av en anställning (s.k.

 inställelseresor). I det remitterade

 förslaget har bestäm-melserna placerats i

 nu nämnd ordning som fjärde och femte

 styckena. Vid lagrådsföredragningen har

 upplysts att den förstnämnda be-

 stämmel-sen är avsedd att bli tillämplig

 inte endast vid de i första*tredje

 styckena reglerade arbetsresorna utan

 också vid inställelseresorna. Lagrådet

 har ansett att detta bör tydligaregöras

 genom att bestämmelserna byter plats,

 vilket innebär att inställelseresorna

 regleras i det fjärde och avdragsrätten

 för vägavgifter m.m. i det femte stycket.

 Punkt 2 av anvisningarna till 42 §

 Första stycket innehåller huvudregeln för

 beräkning av värdet av bilförmån. Enligt

 det remitterade förslaget är det

 nybilspriset "för modellåret" som skall

 ligga till grund för beräkningen av det

 20*procentiga tillägget. Av

 specialmotiveringen framgår att det är

 det s.k. listpriset som åsyftas. Vid

 lagrådsföredragningen har upplysts att

 detta pris normalt bestäms med ledning av

 prisuppgifter som är hänförliga till

 senare delen av året före modellåret. För

 att lagtexten inte skall ge intryck av

 att prisbestämningen tidsmässigt är

 bunden till de priser som tillämpas under

 själva modellåret föreslår Lagrådet att

 det relevanta priset beskrivs som

 nybilspriset "för årsmodellen".

 I andra stycket finns särskilda

 värderingsregler för de fall då

 förmånsbilens årsmodell är sex år eller

 äldre. Enligt första meningen i det

 remitterade förslaget skall värdet i

 dessa fall beräknas "på" ett belopp som

 utgör 70 procent av ett på visst sätt

 uppskattat nybilspris. Den föreslagna

 lagtexten skulle kunna tolkas som att

 detta belopp skall träda i stället för

 det i första stycket angivna nybilspriset

 vid en värdering som i övrigt genomförs

 enligt det stycket. Detta torde dock inte

 vara avsikten. Lagrådet föreslår en

 omformulering av första meningen i syfte

 att ge tydligare uttryck åt den avsedda

 innebörden, nämligen att beloppet skall

 helt ersätta det värde som beräknas

 enligt första stycket. Vidare föreslås

 att det åsyftade nybilspriset beskrivs på

 ett sätt som ligger i linje med vad

 Lagrådet föreslagit i fråga om lydelsen

 av första stycket.

 Genom andra meningen i stycket öppnas en

 möjlighet för den skattskyldige att

 begära att förmånsvärdet alltjämt skall

 beräknas enligt första stycket. Enligt

 det remitterade förslaget är denna

 möjlighet dock beroende av att "sådant

 nybilspris som avses i första stycket kan

 beräknas för förmånsbilen". Eftersom de

 nya reglerna i första stycket bygger på

 förutsättningen att det där avsedda

 nybilspriset alltid kan fastställas, är

 det citerade villkoret överflödigt och

 missvisande. Villkoret har därför

 uteslutits i Lagrådets förslag.

 139

 Bilaga till Lagrådets

 protokoll 1993-10-25

 Förslag till lag om ändring i

 kommunalskattelagen (1928:370)

 - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - -

 - - - - - - - - - - - - - - - - - -

 32 §

 - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - -

 - - - - - - - - - - - - - - - - - -

 3 f mom.

 Som intäkt tas inte upp sedvanliga

 rabatter vid inköp av varor och tjänster

 som ingår i arbetsgivarens ordinarie

 utbud eller i annat företags ordinarie

 utbud om företaget är närstående

 arbetsgivarens företag och varorna eller

 tjänsterna har ett nära samband med

 arbetsgivarens verksamhet. Vad som sagts

 nu gäller dock inte om rabatten är en

 direkt ersättning för utfört arbete eller

 utgår på sätt som anges i 32 § 3 e mom.

 andra stycket 2*4. Även om det inte

 följer av 3 d mom. tas som intäkt inte

 upp sådan rabatt eller liknande förmån

 som transportföretag enligt internatio-

 nellt vedertagen praxis utger för visad

 kundtrohet vid utrikes flygresor och som

 slutligt tillfaller en arbetstagare eller

 uppdragstagare på grund av hans egenskap

 av resenär. Har skattskyldig på grund av

 anställning eller särskilt uppdrag inom

 rese* eller trafikbranschen under

 beskattningsåret åtnjutit förmån av fria

 eller delvis fria resor, skall förmånen

 av den första resan tur och retur inte

 tas upp som intäkt.

 4 mom.

 Har skattskyldig på grund av byte av

 verksamhetsort flyttat till ny bostadsort

 och fått särskild ersättning av sin

 arbetsgivare eller av allmänna medel för

 flyttningskostnaden skall ersättningen

 inte tas upp som intäkt om inte annat

 följer av andra stycket. Som

 flyttningskostnad räknas kostnader för

 emballering, packning, transport och

 uppackning av den skattskyldiges och hans

 familjs bohag och övrigt lösöre och

 transport av den skattskyldige och hans

 familj från den gamla till den nya

 bostadsorten samt liknande kostnader för

 flyttningen. Andra kostnader i samband

 med flyttningen såsom kostnader för resor

 till och från arbetsplatsen, hemresor,

 dubbel bosättning eller förlust vid

 försäljning av bostad eller annan egendom

 räknas inte som flyttningskostnad.

 Omfattar ersättning för

 flyttningskostnad även ersättning för

 körning med egen bil skall sistnämnda

 ersättning tas upp som intäkt till den

 del den överstiger det avdrag som medges

 för kostnader för resor med egen bil

 enligt den schablon som anges i punkt 4

 av anvisningarna till 33 §.

 140

 - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - -

 - - - - - - - - - - - - - - - -

 Anvisningar

 till 33 §

 3.

 - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - -

 - - - - - - - - - - - - - - - -

 Har arbetsgivare för förrättning inom

 riket utgivit ersättning för att täcka

 kostnadsökningen för måltider och

 småutgifter (dagtraktamente) och visar

 den skattskyldige inte större kostnadsök-

 ning, medges avdrag med belopp

 motsvarande den uppburna ersättningen,

 dock för varje hel dag som tagits i

 anspråk för resan högst med ett belopp

 som motsvarar 0,5 procent av det för

 beskattningsåret gällande basbeloppet

 enligt 1 kap. 6 § lagen (1962:381) om

 allmän försäkring avrundat till närmaste

 tiotal kronor (helt maximibelopp) och för

 varje halv dag högst med ett halvt

 maximibelopp.

 Har arbetsgivare för förrättning utom

 riket utgivit dagtraktamente, och visar

 den skattskyldige inte större

 kostnadsökning, medges avdrag med belopp

 motsvarande den uppburna ersättningen,

 dock för varje hel dag som tagits i

 anspråk för resan högst med belopp som

 kan anses motsvara den normala ökningen i

 levnadskostnaderna under en dag i

 respektive förrättningsland (helt normal-

 belopp) och för varje halv dag högst med

 ett halvt normalbelopp. Helt normalbelopp

 avser kostnadsökning för frukost, för

 lunch och middag bestående av en rätt på

 restaurang av normal standard samt för

 småutgifter under varje hel dag som har

 tagits i anspråk för resan. Föreligger

 särskilda skäl får normalbeloppet avse

 kostnadsökning för måltider på restaurang

 av bättre standard. Uppehåller sig den

 anställde under tjänsteresa samma dag i

 mer än ett land bestäms det högsta

 beloppet för avdrag med hänsyn till det

 land där han har uppehållit sig den

 längsta tiden av dagen (06.00 * 24.00).

 - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - -

 - - - - - - - - - - - - - - -

 3 a.

 - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - -

 - - - - - - - - - - - - - - -

 Avdrag för kostnad för logi beräknas till

 belopp motsvarande den faktiska utgiften.

 För skattskyldiga som avses i punkt 3

 ovan medges dock avdrag enligt

 bestämmelserna i punkt 3 nionde stycket.

 Ökningen i kostnaderna för måltider och

 småutgifter på arbetsorten beräknas

 antingen enligt utredning om den faktiska

 kostnadsökningens storlek eller schablon-

 mässigt. Den schablonmässiga ökningen

 beräknas

 1. för skattskyldiga som under de första

 tre månaderna av bortovaron medgivits

 avdrag enligt punkt 3 ovan och som

 alltjämt uppbär kostnadsersättning från

 arbetsgivaren, till per dag 70 procent av

 helt maximibelopp när arbetsorten är

 belägen inom riket och 70 procent av helt

 normalbelopp när arbetsorten är belägen

 utom riket,

 2. för skattskyldig med arbetsort

 belägen inom riket som medges avdrag

 enligt första stycket, till ett halvt

 maximibelopp per dag under de första tre

 månaderna av bortovaron och till 30

 procent av helt maximibelopp för tid

 därefter,

 3. för skattskyldig med arbetsort

 belägen utom riket som medges avdrag

 enligt första stycket, till ett halvt

 normalbelopp per dag under de första tre

 månaderna av bortovaron och till 30

 procent av helt normalbelopp för tid

 därefter,

 4. för skattskyldig som medges avdrag

 enligt andra stycket, till ett belopp per

 dag som utgör 30 procent av

 maximibeloppet eller normalbeloppet.

 - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - -

 - - - - - - - - - - - - - - - -

 4.

 - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - -

 - - - - - - - - - - - - - - - -

 Skattskyldig som haft kostnader för resa

 inom riket i samband med tillträdande

 eller frånträdande av anställning eller

 uppdrag har rätt till skäligt avdrag för

 kostnaderna. Härvid gäller vad som sägs i

 punkt 3 b andra stycket.

 Har den skattskyldige vid resorna haft

 kostnader för väg*, bro* eller

 färjeavgift medges avdrag för den

 faktiska kostnaden.

 - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - -

 - - - - - - - - - - - - - - - -

 till 42 §

 2. Värdet av bilförmån skall för helt år

 bestämmas till 0,7 basbelopp med tillägg

 av 20 procent av nybilspriset för

 årsmodellen. Värdet får dock inte

 överstiga 40 procent eller understiga 32

 procent av nybilspriset för årsmodellen.

 Är förmånsbilens årsmodell sex år eller

 äldre skall förmånsvärdet bestämmas till

 ett belopp som utgör 70 procent av ett

 uppskattat nybilspris för beskatt-

 ningsårets årsmodell av de vanligaste

 förekommande bilarna ägda av juridiska

 personer i slutet av året före

 beskattningsåret. På den skattskyldiges

 begäran skall förmånsvärdet dock alltjämt

 bestämmas enligt första stycket.

 - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - -

 - - - - - - - - - - - - - - - -

 4.

 Om den skattskyldige utger ersättning för

 en förmån skall förmånsvärdet, beräknat

 enligt punkterna 2 och 3, sättas ned med

 ersättningens belopp.

 Värdet av bilförmån och förmån av fri

 kost, beräknat enligt punkterna 2 och 3

 får jämkas uppåt eller nedåt, om det

 finns synnerliga skäl. Som synnerliga

 skäl för jämkning nedåt av värdet av

 bilförmån anses att bilen används som

 arbetsredskap eller att tjänstekörningen

 är omfattande eller att andra sådana

 omständigheter föreligger.

 - - - - - - -

 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari

 1994 och tillämpas första gången vid 1995

 års taxering.

 2. Vad som sägs i punkt 3 femte stycket

 av anvisningarna till 33 § om

 bestämmandet av normalbeloppets storlek

 skall dock gälla först i fråga om

 kalenderåret 1995 och tillämpas första

 gången vid 1996 års taxering. För

 kalenderåret 1994 skall storleken av helt

 normalbelopp bestämmas till 70 procent av

 det belopp som kan anses motsvara största

 normala ökning i levnadskostnaden för en

 dag i respektive förrättningsland.

 Förslag till lag om ändring i

 uppbördslagen (1953:272)

 - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - -

 - - - - - - - - - - - - - -

 10 §

 - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - -

 - - - - - - - - - - - - - -

 På ersättning för ökade levnadskostnader

 som lämnas vid sådan tjänsteresa för

 vilken rätten till avdrag för kostnaderna

 vid mottagarens inkomsttaxering anges i

 punkt 3 a av anvisningarna till 33 § kom-

 munalskattelagen skall preliminär A*skatt

 beräknas endast till den del ersätt-

 ningarna överstiger de schablonbelopp som

 anges i nämnda lagrum. I den mån

 ersättning för ökade levnadskostnader

 under tjänsteresa utgår för längre tid än

 två år på en och samma ort skall dock

 preliminär A*skatt beräknas på hela

 ersättningen såvida inte

 skattemyndigheten på ansökan av den som

 betalar ut ersättningen beslutar att vad

 som sägs i första meningen i detta stycke

 skall gälla även för viss längre tid än

 två år.

 - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - -

 - - - - - - - - - - - - - - - -

 Förslag till lag om ändring i lagen

 (1990:325) om självdeklaration och

 kontrolluppgifter

 - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - -

 - - - - - - - - - - - - - - - -

 9 §

 I kontrolluppgiften skall det för varje

 belopp anges om arbetsgivaren skall

 betala arbetsgivaravgifter enligt lagen

 (1981:691) om socialavgifter.

 Ersättning för ökade levnadskostnader

 eller kostnader för resa med egen bil i

 tjänsten som enligt 10 § första*tredje

 styckena uppbördslagen (1953:272) skall

 ligga till grund för beräkning av

 preliminär A*skatt, skall i

 kontrolluppgift anges som lön, arvode

 eller motsvarande. Har ersättning för

 ökade levnadskostnader som enligt 10 §

 första och andra styckena uppbördslagen

 inte skall ligga till grund för beräkning

 av preliminär A*skatt utgått för en eller

 flera tjänsteresor som omfattat en

 sammanhängande period av mer än 90 dagar,

 skall detta anges i kontrolluppgift som

 också skall innehålla upplysning om i vad

 mån fråga är om inrikes eller utrikes

 förrättning.

 - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - -

 - - - - - - - - - - - - - - - -

 Förslag till lag om ändring i lagen

 (1984:668) om uppbörd av socialavgifter

 från arbetsgivare

 - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - -

 - - - - - - - - - - - - - - - -

 5 §

 Skattepliktiga förmåner skall tas upp

 till ett värde som bestäms i enlighet med

 8 § första*fjärde styckena uppbördslagen

 (1953:272).

 Om det föreligger fall som avses i punkt

 4 andra stycket av anvisningarna till

 42 § kommunalskattelagen (1928:370),

 eller sådant fall att den skattskyldige

 skulle kunna få förmånsvärdet bestämt med

 stöd av punkt 2 andra stycket andra

 meningen av samma anvisningar, får

 skattemyndigheten på framställning av

 arbetsgivaren bestämma värdet av förmånen

 med hänsyn härtill. Motsvarande gäller om

 bostadsför-månsvärde som bestäms enligt

 8 § tredje stycket uppbördslagen avviker

 med mer än 10 procent från det värde som

 följer av 42 § första stycket kommunal-

 skattelagen eller om värde av reseförmån

 som bestäms enligt 8 § tredje stycket

 uppbördslagen avviker med mer än 10

 procent från det värde som följer av 42 §

 andra stycket kommunalskattelagen. Ar-

 betsgivaren skall underrätta arbetstagare

 som berörs av skattemyndighetens beslut.

 -----------

 Denna lag träder i kraft den 1 januari

 1994 och tillämpas på förmån som åtnjuts

 efter ikraftträdandet.

 141

 Finansdepartementet

 Utdrag ur protokoll vid

 regeringssammanträde den 28 oktober 1993

 Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN],

 ordförande, och statsråden B.[REDACTED_EFTERNAMN],

[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], af

[REDACTED_EFTERNAMN], Dinkelspiel,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], P.[REDACTED_EFTERNAMN]

 Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

 Regeringen beslutar proposition

 1993/94:90 Översyn av

 tjänsteinkomst-beskattningen, m.m.

 146