Regeringens proposition

1995/96:82

Ökad ansvar för Konsumentombudsmannen och Konsumentverket på området finansiella

tjänster

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 5 oktober 1995

Ingvar[REDACTED_EFTERNAMN]

 Marita[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Civildepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen redovisas den snabba utveckling som har skett på området

finansiella tjänster, de konsumentproblem som har uppstått samt de nya uppgifter

som Konsumentverket och Konsumentombudsmannen på kort tid har fått och kommer

att få. För att Konsumentverket skall kunna fullgöra sina nya uppgifter på

detta område föreslår regeringen att verket tillförs ytterligare resurser genom

omfördelning av medel.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut................................ 3

2 Ärendet och dess beredning................................. 3

3 Gällande ordning........................................... 4

4 Behov av ökat konsumentskydd på området finansiella tjänster 6

5 Anslagsfrågan.............................................. 12

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde

den 5 oktober 1995............................................... 13

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

 medger att från trettonde huvudtitelns reservationsanslag Utveckling av ideell

verksamhet får under budgetåret 1995/96 disponeras 3 000 000 kr för

Konsumentombudsmannens och Konsumentverkets ökade ansvar på området finansiella

tjänster.

2 Ärendet och dess beredning

Riksdagen har beslutat om Konsumentverkets verksamhet för budgetåret 1995/96

(prop. 1994/95:100 bil. 14, bet. 1994/95:LU19, rskr. 1994/95: 222). Riksdagen

har också beslutat att godkänna nya övergripande mål och verksamhetsinriktning

för Konsumentverket (prop. 1994/95:140, bet. 1994/95:LU32, rskr. 1994/95:438).

Målen för verksamheten anges i förordningen (1995:868) med instruktion för

Konsumentverket (omtryckt 1995:1057).

 I samband med att regeringen lämnade förslag till riksdagen om bidrag till

Stiftelsen Konsumenternas Bankbyrå (prop.1993/94:83) väcktes motioner (mot.

1993/94:N5 och N6) i vilka påtalades att regeringen inte hade följt riksdagens

begäran om utredning av frågan om inrättande av en allmänhetens bankombudsman.

Enligt näringsutskottet fanns det skäl att överväga att inrätta såväl bankbyrån

som en funktion som bankombudsman (bet. 1993/94:NU7).

 Enligt näringsutskottet skulle bankombudsmannens huvuduppgift vara att

företräda konsumenter som ett kollektiv gentemot banker och andra

kreditinstitut. Verksamheten skulle syfta till att åstadkomma så fördelaktiga

villkor som möjligt för konsumenterna i frågor som berör större grupper av

kunder eller som har principiell betydelse. Riksdagen beslutade i enlighet med

utskottets förslag (rskr. 1993/94:79).

 En utredare tillkallades som redovisade sina överväganden i betänkandet

Allmänhetens bankombudsman (SOU 1994:79). Utredaren kunde för sin del inte finna

några givna arbetsuppgifter för en bankombudsman eller att denne lämpligen

skulle kunna ta över några arbetsuppgifter från tillsynsmyndigheterna eller

Konsumenternas bankbyrå. Utredaren ansåg att tillkomsten av ytterligare en

myndighetsfunktion på området finansiella tjänster skulle skapa otydlighet och

vålla oklarheter i rollfördelningen. Detta skulle kunna leda till minskad

effektivitet till nackdel för konsumenten. Utredaren presenterade därför inte

något förslag till allmänhetens bankombudsman. Betänkandet har inte remissbe-

handlats.

 I denna proposition redovisar regeringen de nya uppgifter och det ökade ansvar

som gör att Konsumentombudsmannen och Konsumentverket har fått eller bör få en

allt centralare roll på området finansiella tjänster. Ett förslag lämnas om

finansiering av en förstärkning av Konsumentverket under innevarande budgetår.

3 Gällande ordning

Konsumentskyddslagstiftningen på området finansiella tjänster

Internationellt, såväl inom EU som i det nordiska samarbetet, har beslut tagits

om att prioritera konsumentskyddet på det finansiella området. Detta har kommit

till uttryck såväl i EU-kommissionens senaste treårsprogram för konsumentfrågor

som i det nordiska samarbetet i form av en handlingsplan för finansiella

tjänster som antagits av Nordiska ministerrådet.

 I Sverige har under senare år en rad reformer genomförts för att stärka

konsumenternas ställning på området finansiella tjänster. Införandet av

konsumentkreditlagen (1992:830) och skuldsaneringslagen (1994:334) har stärkt

konsumenternas ställning i samband med kreditgivning. Lagen (1994:1512) om

avtalsvillkor i konsumentförhållanden som trädde i kraft den 1 januari 1995

omfattar numera även finansiella tjänster.

 Den 1 januari 1996 träder en ny marknadsföringslag (1995:450) i kraft. Lagen

innehåller regler om vad en näringsidkare skall iaktta vid marknadsföring av

varor och tjänster. Sanktionsmedlen i lagen har blivit strängare genom bl.a.

regler om marknadsstörningsavgift.

 Regeringen förbereder dessutom en rad åtgärder som skall öka konkurrensen inom

banksektorn och förbättra förhållandena för konsumenterna. En lagrådsremiss har

beslutats med förslag som bl.a. innebär att möjligheten för företag att förvalta

förskottsmedel och betala ränta på dessa bekräftas genom lagstiftning, vilket

innebär att bl.a. handeln kan fortsätta att betala ränta på kundmedelskonton.

Därmed kommer konkurrensen för bankerna att öka. Spararnas insättningar i bank

skall genom en insättargaranti skyddas mot konkurser. Vidare har frågan om

konsumentskydd vid framför allt elektroniska betaltjänster uppmärksammats och

förslag har lämnats som syftar till att klargöra bl.a. ansvarsfördelningen

mellan kortutgivare och kund. Behovet av skärpt ansvar för bankernas styrelser

och frågan om bättre tillsyn utreds.

Myndigheter för tillsyn och kontroll

Det finns i dag flera myndigheter och andra organ som arbetar med

konsumentfrågor inom det finansiella området. Finansinspektionen är enligt sin

instruktion (SFS 1992:102) central förvaltningsmyndighet för tillsynen över

finansiella marknader, kreditinstitut och det enskilda försäkringsväsendet. De

övergripande målen för Finansinspektionen är att bidra till det finansiella

systemets stabilitet och effektivitet samt att verka för ett gott

konsumentskydd. Inspektionens verksamhet omfattar bl.a. tillsyn och kontroll,

normgivning, ärendehandläggning samt analys -och utredningsarbete.

 På ett övergripande plan tillgodoses konsumentskyddet av den verksamhet som

inspektionen bedriver som syftar till att bidra till det finansiella systemets

stabilitet. Till detta kommer även rörelselagstiftningens olika krav. Inom sitt

tillsynsområde granskar inspektionen från konsumentsynpunkt avtal och medverkar

vid utformningen av standardvillkor, kontrollerar institutens kundrutiner och

skäligheten i försäkringsbolagens prissättning, genomför branschvisa

överläggningar med institut och branschorgan, ger ut allmänna råd, producerar

och ger ut statistik, information m.m. Arbetet är således inriktat på generellt

verkande åtgärder som kommer stora grupper av konsumenter till godo.

 Konsumentverket är enligt sin instruktion (SFS 1995:868, omtryckt 1995:1057)

central förvaltningsmyndighet för konsumentfrågor. Verkets uppgift är bl.a. att

ge hushållen goda möjligheter att utnyttja sina ekonomiska och andra resurser

effektivt samt att ge konsumenterna en stark ställning på marknaden.

Generaldirektören är också konsumentombudsman (KO). Verket och KO övervakar

bl.a. efterlevnaden av marknadsföringslagen, konsumentkreditlagen och lagen om

avtalsvillkor i konsumentförhållanden.

 Konsumentverket får enligt sin instruktion bl.a. utarbeta riktlinjer för

näringsidkarnas marknadsföring och utformning av varor, tjänster och andra

nyttigheter samt för näringsidkarnas tillämpning av konsumentkreditlagen.

Tillsynen över de konsumentsrättsliga lagarna ligger ytterst på KO, som kan

väcka talan om förbud eller åläggande hos Marknadsdomstolen. KO kan i vissa fall

även själv meddela förbud eller åläggande.

 Den kommunala konsumentvägledningen är en hörnsten i konsumentpolitiken och

Konsumentverket har genom omfattade utbildningsåtgärder verkat för ökad

kompetens hos konsumentvägledare och socialsekreterare vad gäller

budgetrådgivning och skuldsanering.

 Allmänna reklamationsnämnden har enligt sin instruktion (SFS 1988:1583) till

uppgift att pröva tvister mellan konsumenter och näringsidkare samt att ge

rekommendationer om hur tvisten bör lösas. Vid Allmänna reklamationsnämnden

finns det sedan år 1972 en försäkringsavdelning och sedan år 1990 en

bankavdelning. Där prövas tvister mellan konsumenter å ena sidan och å andra

sidan banker, försäkringsbolag samt andra institut rörande finansiella tjänster.

Under budgetåret 1994/95 inkom totalt 488 ärenden till bankavdelningen. Till

försäkringsavdelningen inkom totalt 838 ärenden.

 Allmänna reklamationsnämnden prövar uteslutande s.k. konsumenttvister.

Handläggningen är skriftlig. Förfarandet sker på frivillig grund. Det är också

frivilligt för parterna att följa nämndens utslag. En nämndavdelning består av

ledamöter som till lika antal företräder konsument- och näringsidkarintressen

och leds av en domare. En näringsidkare som inte följer nämndens utslag får

räkna med en viss offentlig uppmärksamhet. Vid Allmänna reklamationsnämnden

bedrivs också en försöksverksamhet med grupptalan. Talan kan föras av KO för en

grupp konsumenter med likartade anspråk mot en näringsidkare (se SFS 1993:1372

och 1995:965).

Samverkan mellan myndigheter och andra organ

Avtalsvillkorslagen förutsätter att tillsynsarbetet bygger på ett väl fungerande

samarbete mellan Finansinspektionen, KO och Konsumentverket. Finansinspektionen

skall fortlöpande övervaka marknaden medan det är KO som för talan i

Marknadsdomstolen på det finansiella området (jfr prop. 1994/95:17 s. 75f.).

Denna modell för samarbete myndigheterna emellan tillämpas i praktiken även när

det gäller andra konsumentfrågor av gemensamt intresse.

 Det bör i detta sammanhang dock framhållas att varken KO:s eller

Finansinspektionens arbete är inriktat på information och rådgivning tíll

enskilda konsumenter. Inspektionen har inte heller laglig möjlighet att i

domstols ställe pröva ekonomiska anspråk eller andra krav och tvistefrågor som

kan uppstå i förhållandet mellan en kund och t.ex. en bank under inspektionens

tillsyn. Detsamma gäller KO och Konsumentverket med undantag för den

försöksverksamhet med grupptalan som bedrivs vid Allmänna reklamationsnämnden.

 Finansinspektionen och Konsumentverket bildade tillsammans med Svenska

Bankföreningen i mars 1994 Stiftelsen Konsumenternas Bankbyrå (KBB). Dit kan

konsumenter vända sig för att få individuell information och

reklamationsrådgivning. Ett motsvarande organ finns på försäkringsområdet,

Konsumenternas försäkringsbyrå (KFB).

 Byråernas uppgift är främst att genom faktablad och per telefon lämna

konsumenterna vägledning i form av råd som grundar sig på objektiva fakta eller

information om gällande regler och rättspraxis. De är enligt sina

arbetsordningar i mån av tid oförhindrade att även ge råd åt andra än

konsumenter. Det kan t.ex. gälla småföretagare i frågor som rör borgensåtagande

för företag. Byråerna skall även ha kontakt med de klagomålsansvariga i banker

och andra kredit- och värdepappersinstitut samt med försäkringsbolagen. De skall

också hålla tillsynsmyndigheterna, bankerna och försäkringsbolagen informerade

om de konsumentproblem som de uppmärksammar.

4 Behov av ökat konsumentskydd på områdetfinansiella tjänster

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Den snabba och intensiva utvecklingen på |

| det finansiella området och de konsumentproblem som detta har |

| medfört ökar behovet av att konsumenternas intresse tas |

| tillvara. Konsumentombudsmannen och Konsumentverket, som på |

| kort tid har fått ett utökat tillsynsansvar inom detta område, bör|

| få en mer aktiv roll när det gäller att företräda konsumenterna. För|

| detta skall Konsumentverket tillföras vissa resurser. |

--------------------------------------------------------------------

Skälen för regeringens förslag

Avreglering och ökad konkurrens

Under senare år har utvecklingen på det finansiella området varit snabb och

intensiv. I början av 1980-talet inleddes en avreglering av kreditmarknaden som

därefter successivt genomförts. År 1985 avskaffades utlåningstaken. Därmed

upphörde den sista begränsningen när det gäller bankernas kreditgivning. Mellan

åren 1987 och 1990 i det närmaste fördubblades utlåningen i banker och

finansbolag.

 I vissa fall ledde den omfattande utlåningen till att konsumenter fick problem

och hamnade i skuldfällor. Men även i ett samhällsekonomiskt perspektiv fick

utlåningen allvarliga konsekvenser. Avregleringen av finansmarknaden i

kombination med bl.a. uppåtgående konjunktur och hög inflation rubbade balansen

på kredit- och fastighetsmarknaderna med snabbt stigande kreditförluster hos

bankerna som följd.

 Av tradition har den svenska bankmarknaden dominerats av ett fåtal aktörer.

Denna oligopolstruktur har i viss mån förstärkts av bankkrisen. En likartad

situation råder även inom försäkringsområdet. Men i takt med den ökade

internationaliseringen har marknaderna för finansiella tjänster successivt

avreglerats, vilket har öppnat möjligheter för ökad konkurrens mellan såväl

svenska som utländska institut.

 Medlemskapet i EU innebär att utländska banker kan etablera sig i Sverige på

samma villkor som svenska företag. Hittills har etableringen framför allt skett

inom vissa lönsamma nischer och i viss mån har konkurrensen mellan bankerna

därigenom ökat när det gäller inlåningstjänster. En ny typ av banker med en

smalare affärsidé har också vuxit fram och medfört ökad konkurrens när det

gäller vissa andra tjänster. Någon större satsning på privatkundsmarknaden har

dock ännu inte skett på banksidan och konkurrensen kan därför inte sägas ha

kommit bredare grupper till godo fullt ut.

 Ett nytt inslag som innebär en viss motvikt mot detta och ett steg mot ökad

konkurrens är att detaljhandeln i allt större utsträckning har börjat erbjuda

sina kunder att ha pengar på s.k. räntebärande kundmedelskonton.

 Även inom försäkringsområdet har rationaliseringsåtgärder och införandet av ny

teknik medfört förändringar. Konkurrensen har ökat och detta bl.a. beroende på

att flera banker tagit upp konkurrensen när det gäller försäljning av de

försäkringsprodukter som innehåller sparmoment.

 Med flera företag på marknaden ökar konkurrensen och därmed möjligheterna att

få fram ett brett utbud av tjänster med hög kvalitet till lägre priser. På de

finansiella marknaderna kan den ökade priskonkurrensen på sikt medföra lägre

utlåningsräntor och högre inlåningsräntor, dvs. minskade räntemarginaler. Från

konsumentsynpunkt är en sådan utveckling angelägen. Det är uppenbart att den

höga utlåningsräntan har inneburit stora påfrestningar för många hushåll genom

bl.a. ökade boendekostnader.

 Regeringen ser positivt på den senaste tidens utveckling av konkurrensen på

det finansiella området. Situationen är dock inte helt tillfredsställande utan

måste förbättras ytterligare. Fortsatta åtgärder behövs för att öka

konkurrensen. Som ett led i detta arbete har regeringen nyligen beslutat en

lagrådsremiss om bättre bankkonkurrens.

Bättre konsumentskydd behövs

Parallellt med att åtgärder vidtas för att öka konkurrensen måste också

konsumentskyddet uppmärksammas. Konsumentverket har undersökt konsumenternas

problem med och attityder till banktjänster. Undersökningen visar att

förtroendet för bankerna är mycket lågt. Ändå är kunderna trogna sin bank. En

annan studie av Konsumentverket visar att ekonomiska problem griper in på ett

mycket påtagligt sätt i den enskildes liv. Ytterligare en undersökning visar

att skuldsaneringen har stärkt hushållens självförtroende och gett påtagliga

positiva effekter.

 I sin årsredovisning för budgetåret 1994/95 gör Konsumentverket bedömningen

att konsumenterna har problem med finansiella tjänster. Verket har prövat nya

vägar för att kartlägga konsumentproblemen med banktjänster. Enligt

Konsumentverket talar utvecklingen på området för att insatserna behöver

förstärkas.

 Regeringen konstaterar att en allt mer komplicerad omvärld kännetecknad av

snabba förändringar leder till svårigheter för konsumenterna när det gäller

bl.a. överblick över och val av produkter. Ett exempel är att konsumenternas

möjligheter att överblicka det ökade utbudet av nya sparformer har försvårats.

När det gäller det långsiktiga sparandet har utbudet blivit väsentligt större

och mer komplicerat till följd av ökad konkurrens mellan banker och

försäkringsbolag. Det gäller också i fråga om det utbud av betaltjänster som

genom nya tekniska lösningar och rationaliseringskrav vuxit i antal.

 Det finns fortfarande brister i informationen om vilka alternativ som finns

och på vilka villkor som tjänsterna bjuds ut. Eftersom behovet av t.ex. eget

pensionssparande har ökat är det därför av stor vikt att kraftfulla åtgärder

görs för att underlätta för den enskilde konsumenten att göra väl genomtänkta

val. Det finns annars en risk för att konsumenten i ett senare skede upptäcker

att sparandet inte har bidragit till den framtida ekonomiska trygghet som

förväntats.

 Enskilda konsumenter har små möjligheter att påverka utformningen av

marknadens betaltjänster. Valfriheten har ökat men det finns ändå ett behov av

att någon kan föra fram argument som påverkar utformningen av dessa tjänster i

en mer användarvänlig inriktning. Om inte åtgärder vidtas i ett tidigt skede

finns det annars en risk för växande framtida konsumentproblem.Särskilt måste de

problem uppmärksammas som konsumenter med svag ekonomi möter eftersom de ofta

inte kan dra fördel av den ökade konkurrensen på området finansiella tjänster.

 När det gäller vissa finansiella tjänster är många gånger informationen till

konsumenterna otydlig, otillräcklig och ibland t.o.m. vilseledande. Det

förekommer att konsumenterna inte ens betraktas som en part i samband med

ändring av avtalsvillkor. Ett exempel på detta är de nyligen inträffade

händelserna med införande av avgifter vid användning av betal- och kreditkort i

detaljhandeln då informationen till kortinnehavarna var bristfällig.

 Användningen av nya tekniska lösningar, inte minst inom betaltjänstområdet,

kan förutom brister i den information och de villkor som gäller för tjänsterna

medföra även andra konsumentproblem. Kreditförluster har framtvingat

rationaliseringar vad gäller bl.a. personal och lokaler hos banker och

försäkringsbolag. En hårdnande konkurrens kan förväntas leda till att bankerna i

framtiden tvingas bli ännu mer kostnadseffektiva. Detta kan i sin tur på sikt

leda till en sämre tillgänglighet för vissa konsumenter genom att fler bankers

kontorsnät minskar i omfång och ersätts med ny teknik.

 Visserligen spelar kontorsnätet inte längre samma avgörande roll som tidigare.

Med de nya tekniska lösningar som nu erbjuds kan mycket av det arbete som i dag

sker vid bankkontoren utföras till betydligt lägre kostnader. Kunderna är genom

telefonkontakter i kombination med elektroniska medel inte längre hänvisade

till bankernas öppettider utan kan göra affärer vid vilken tid på dygnet som

helst.

 Detta är i sig positivt. Men konsumenternas bristande möjligheter att påverka

utformningen av tjänsterna och det ökade ansvar som ställs på kunden för att den

tekniska säkerheten inte kan utformas på samma sätt som vid manuella rutiner

kräver särskild uppmärksamhet från konsumentskyddssynpunkt.

 Detaljhandeln och bensinbolagen har tagit upp konkurrensen med delar av

bankmarknaden främst vad gäller kontokortsverksamheten och kontobaserade

förskottsinbetalningar. Genom det spridda butiksnät som finns inom detaljhandeln

och butikernas ofta generösa öppettider kan kunderna erbjudas kontokorttjänster

på ett praktiskt och ändamålsenligt sätt. En betydelsefull faktor i sammanhanget

är dock att allt fler betaltjänster, främst kontokortstjänster, tillhandahålls

av företag som inte omfattas av den finansiella lagstiftningen. Det gäller

framför allt företag inom detaljhandeln och bensinbranschen. Inte heller de s.k.

mellanaktörer som ofta anlitas av de företag som tillhandahåller betaltjänster

omfattas av denna lagstiftning.

 Sammantaget har utvecklingen på området för finansiella tjänster genom de

snabba förändringarna och den allt mer komplicerade omvärlden medfört ett ökat

ansvar och ökade ekonomiska risker för den enskilde konsumenten. Om

konsumenterna skall kunna dra nytta av den förbättrade konkurrensen i form av

större valfrihet, bättre service och lägre priser måste det, förutom regelverk

som ger konsumenterna en hög grad av ekonomiskt och juridiskt skydd och ett

skydd beträffande den tekniska säkerheten, också finnas någon som med

utgångspunkt i konsumenternas behov kritiskt kan granska utbudet av tjänster.

 Det finns med andra ord ett behov av att det görs analyser av marknadens utbud

från konsumentsynpunkt och att eventuella brister påtalas på ett sätt som

påverkar utformningen av dessa tjänster i en mer användarvänlig riktning.

 Ett annat problem är att många konsumenter saknar resurser för att föra sin

egen talan vid domstol. Det är därför viktigt att någon i större utsträckning

än vad som är möjligt i dag kan företräda konsumenterna i domstol i syfte att

påverka rättsutvecklingen till ledning för de myndigheter och andra organ som

arbetar med förebyggande och rådgivande insatser för konsumenterna.

Behov av ytterligare insatser

Som komplettering till de insatser som har vidtagits i form av ändrad

lagstiftning eller åtgärder på myndighetsnivå, behöver ytterligare åtgärder

vidtas för att möta de krav och behov som konsumenterna har. I det sammanhanget

har KO och Konsumentverket en nyckelroll när det gäller att företräda och hjälpa

konsumenterna.

 Genom den nya avtalsvillkorslagen har KO och Konsumentverket fått ett nytt och

utökat tillsynsansvar när det gäller finansiella tjänster. Detta innebär att

Konsumentverket tillsammans med övriga berörda organ måste öka insatserna vad

gäller att se över avtalsvillkor och information på det området. Det gäller

vilka krav som kan ställas på den produktinformation som banker,

försäkringsbolag och andra aktörer tillhandahåller sina kunder och att se över

avtalsvillkoren för dessa produkter. Villkoren är i dag standardiserade och

därför ibland slentrianmässigt utformade. Konsumentens eget ansvar bör tydligare

lyftas fram i texten liksom institutens skyldigheter. Villkoren bör också i ännu

högre grad anpassas till att marknaden är avreglerad.

 Konsumentverket har fått regeringens uppdrag att senast den 1 oktober 1996

rapportera vilka konsumentproblem som finns bl.a. när det gäller avtalsvillkor i

samband med finansiella tjänster och i vilken utsträckning som de kan lösas med

stöd av avtalsvillkorslagen.

 Det finns också ett behov av att KO väsentligt ökar sina insatser när det

gäller att föra talan i Marknadsdomstolen. Det gäller t.ex. i ärenden om

tillämpningen av avtalsvillkorslagen och marknadsföringslagen men även i fråga

om konsumentkreditlagen. Denna lagstiftning är ny och prejudikatbildningen är

viktig för konsumentskyddet.

 Som tidigare redovisats har detaljhandeln och bensinbolagen i allt större

utsträckning tagit upp konkurrensen inom delar av bankmarknaden främst i fråga

om kontokortsverksamheten och kontobaserade förskottsinbetalningar. Eftersom

dessa aktörer inte är underställda Finansinspektionens tillsyn är det KO och

Konsumentverket som med stöd av marknadsföringslagen, avtalsvillkorslagen och

konsumentkreditlagen har tillsynen över att dessa aktörer fyller de krav som kan

ställas från konsumentskyddssynpunkt. Genom att denna del av marknaden ex-

panderar kraftigt måste kraven på KO:s och Konsumentverkets insatser öka i

motsvarande mån.

 Betaltjänstutredningen har föreslagit att en särskild lag bör införas om

betaltjänster. Enligt förslaget skall Konsumentverket utöva tillsyn över att

lagen följs. Utanför det område som står under Finansinspektionens tillsyn finns

en stor och växande marknad för finansiella tjänster som KO och Konsumentverket

av utredningen föreslås få ett utökat tillsynsansvar över. Tillsynen skall vara

produkt- och branschinriktad.

 Ett annat viktigt område gäller informationen till konsumenterna. Som tidigare

redovisats kan konsumenter vända sig till såväl kommunernas konsumentvägledning

som till Konsumenternas bankbyrå och Konsumenternas försäkringsbyrå för att få

individuell information och reklamationsrådgivning.

 Konsumentverket och de kommunala konsumentvägledarna är en viktig kanal för

att föra ut och följa upp den information om konsumentproblem som kommer från

byråerna. Men dessutom behöver KO:s och Konsumentverkets insatser när det gäller

att analysera, informera och att väcka opinion intensifieras. Det finns också

ett behov av att få fram en bättre konsumentinformation som gör det möjligt

för konsumenterna att få en överblick över produktutbudet och de villkor som är

förknippade med tjänsterna och att argument framförs som kan påverka

utformningen av tjänsterna i en mer användarvänlig riktning.

 Möjligheterna för KO att i ökad utsträckning företräda konsumenterna på

området finansiella tjänster bör snabbt utredas. KO kan i dag agera genom

institutet grupptalan när det gäller tvister som prövas av Allmänna

reklamationsnämnden. Det saknas dock ett organ som kan föra en enskilds talan

såväl vid nämnden som vid domstol i en fråga som är av större principiell vikt

för hela konsumentkollektivet. Eftersom dessa ärenden ibland kräver bl.a.

muntlig bevisning lämpar de sig inte alltid för prövning i Allmänna

reklamationsnämnden. Det kan därför finnas skäl att pröva frågan om KO:s

möjligheter att föra enskilda konsumenters talan i tvister med näringsidkare.

 Sammantaget handlar det om att ge konsumenterna ett starkare stöd när det

gäller att ta tillvara sina rättigheter och att vara aktiva på området. Det

handlar då inte bara om förhållandet till banker och försäkringsbolag utan också

till handeln som i allt större utsträckning tillhör aktörerna i fråga om

finansiella tjänster.

 Med hänvisning till det utökade tillsynsansvar som KO och Konsumentverket har

fått genom bl.a. avtalsvillkorslagen och den intensiva utvecklingen på marknaden

för finansiella tjänster gör regeringen den bedömningen att KO och

Konsumentverket bör få ökade resurser så att deras insatser för ett bättre

konsumentskydd och för att ge konsumenterna en stark ställning på marknaden kan

intensifieras och byggas ut. Ett eventuellt ytterligare behov av resurser får

klaras genom omprioriteringar i verksamheten.

 Eftersom konsumentproblemen med finansiella tjänster inte inskränker sig

enbart till banktjänster förefaller det för närvarande vara mest verkningsfullt

att ge den myndighet som kan bevaka även försäkringsområdet och andra

finansiella tjänster en starkare ställning och möjligheter att vara mera aktiv.

 Regeringen tar inte nu ställning till inrättandet av en särskild bankombudsman

utan avser att pröva den frågan senare. Då bör också rollfördelningen och

samordningen mellan de myndigheter som nu har uppgifter på området finansiella

tjänster ses över i syfte att bättre kunna ta tillvara konsumenternas intressen

och pröva om en ytterligare samordning är önskvärd. I ett sådant sammanhang bör

också övervägas hur ansvarsfördelningen mellan myndigheterna skall kunna göras

tydligare ur ett konsumentperspektiv.

 Genom de åtgärder som regeringen nu föreslår får KO förutsättningar att

omgående ta sig an uppgifter som bl.a. riksdagen har uttalat bör ligga på en

bankombudsman.

5 Anslagsfrågan

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Från anslaget Utveckling av ideell verksam-|

| het får under budgetåret 1995/96 disponeras 3 000 000 kr för att|

| förstärka Konsumentombudsmannens och Konsumentverkets roll på |

| området finansiella tjänster. |

--------------------------------------------------------------------

Skälen för regeringens förslag: Det finns ett omedelbart behov av att förstärka

KO:s och Konsumentverkets roll på det finansiella området. För att uppnå en ökad

kapacitet behövs det ökade resurser och enligt regeringens bedömning är läget

sådant att myndigheten bör få del av dessa redan nu.

 Kostnaderna för denna förstärkning av Konsumentverkets roll på området

finansiella tjänster beräknas till 3 000 000 kr, vilket enligt regeringens

bedömning inte ryms inom ramen för Konsumentverkets resurser.

 Med hänsyn till det statsfinansiella läget vill regeringen inte begära att nya

medel anvisas. Regeringen föreslår i stället att trettonde huvudtitelns

reservationsanslag Utveckling av ideell verksamhet får disponeras för att

bekosta en förstärkning av Konsumentverket under budgetåret 1995/96. Anslagets

belastning för det ursprungligen avsedda ändamålet förefaller inte att bli av

den omfattning som beräknades i samband med att underlaget till årets

budgetproposition utarbetades.

Civildepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 5 oktober 1995

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN], Hjelm-
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN], Heckscher, Hedborg,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1995/96:82 Ökad ansvar för Konsumentombudsmannen

och Konsumentverket på området finansiella tjänster.