Propositionens huvudsakliga innehåll

Riksdagen har beslutat en genomgripande

reform av den psykiatriska tvångsvården och

behandlingen av psykiskt störda lagöverträdare.

Reformen innebär bl.a. att 1966 års lag om

beredande av sluten psykiatrisk vård i vissa fall

ersätts av två nya lagar. Den nya lagstiftningen skall

träda i kraft den 1 januari 1992.

I propositionen föreslås följdändringar med

anledning av reformen. De flesta av förslagen är av

endast redaktionell art men det föreslås också vissa

sakliga ändringar i bl.a. passlagen och i

sekretesslagstiftningen. Förslaget beträffande

passlagen innebär bl.a. att socialstyrelsen på

motsvarande sätt som för närvarande

utskrivningsnämnd och chefsöverläkare skall fatta

beslut om passtillstånd m.m. Styrelsens beslut skall

kunna överklagas hos kammarrätten. I

sekretesslagen föreslås ändringar som innebär bl.a.

att förvaltningsdomstols beslut enligt den nya

lagstiftningen om psykiatrisk tvångsvård m.m. inte

skall omfattas av sekretess i andra fall än som följer

av de särskilda bestämmelserna om sekretess hos

domstolar. Genom en ändring i lagen om

rättspsykiatrisk vård föreslås vidare att

chefsöverläkaren skall vara skyldig att lämna ut

vissa uppgifter till kriminalvården då en patient

skall förpassas till ett häkte eller en

kriminalvårdsanstalt.

I propositionen föreslås vidare att

chefsöverläkaren i vissa situationer när

målsäganden begärt det skall underrätta

målsäganden om att en patient som genomgår

rättspsykiatrisk vård med särskild

utskrivningsprövning har avvikit från eller inte

återkommit till vårdinrättningen. Om det finns

särskilda skäl skall sådan underrättelse få lämnas

utan att målsäganden begärt det. Förslaget medför

ytterligare ändringar i sekretesslagen.

I propositionen tas slutligen också upp

begreppsbildningen rörande personer med

psykiska störningar. Det föreslås att denna inom

lagstiftningen i övrigt bringas i överensstämmelse

med vad som enligt riksdagens beslut skall gälla

inom lagstiftningen om den psykiatriska

tvångsvården och straffrätten och, enligt ett

tidigare förslag som förelagts riksdagen, inom civil-

och processrätten. Det innebär att ''''''''psykisk

störning'''''''' kommer att användas som grundläggande

sjukdomsbegrepp och att detta begrepp kvalificeras

genom tillägget ''''''''allvarlig'''''''' i vissa fall.

Lagändringarna föreslås träda i kraft samtidigt

som lagen om psykiatrisk tvångsvård och de övriga

lagändringarna som riksdagen redan beslutat om,

dvs. den 1 januari 1992.

Propositionens lagförslag

1 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1944:133) om kastrering

 Härigenom föreskrivs att 4 § lagen (1944:133)

om kastrering skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 4 §1

Kastrering får, om ej nedan annorlunda

stadgas, företas endast efter tillstånd av

socialstyrelsen. Sådant tillstånd får inte lämnas för

någon, såvida inte tillfälle att yttra sig, där så kan

ske, har beretts, om han är underårig den som har

vårdnaden om honom, om han är gift hans make

samt om han är intagen på allmän anstalt dennas

läkare och föreståndare.

På den som har fyllt På den som har fyllt

tjugotre år och är i tjugotre år och är i

stånd att lämna giltigt stånd att lämna giltigt

samtycke får kastrering samtycke får kastrering

enligt 1 § andra stycket enligt 1 § andra stycket

företagas utan företagas utan

socialstyrelsens tillstånd, socialstyrelsens tillstånd,

om den läkare som utför om den läkare som utför

ingreppet samt någon annan ingreppet samt någon annan

läkare i den läkare i den

tjänsteställning tjänsteställning

regeringen föreskriver, i regeringen föreskriver, i

skriftligt utlåtande, med skriftligt utlåtande, med

angivande av grunden för angivande av grunden för

åtgärden på heder och åtgärden på heder och

samvete har förklarat samvete har förklarat

förutsättningarna för förutsättningarna för

densamma föreligga. Vad nu densamma föreligga. Vad nu

sagts skall dock ej gälla sagts skall dock ej gälla

den som är intagen i den som är intagen i

kriminalvårdsanstalt, kriminalvårdsanstalt,

häkte eller hem som avses i häkte eller hem som avses i

lagen (1988:870) om vård av lagen (1988:870) om vård av

missbrukare i vissa fall eller missbrukare i vissa fall eller

som är intagen på som är intagen på

sjukhus med stöd av lagen vårdinrättning med

(1966:293) om beredande av stöd av lagen (1991:1128)

sluten psykiatrisk vård i om psykiatrisk

vissa fall. tvångsvård eller lagen

 (1991:1129) om

 rättspsykiatrisk vård.

 Vid prövning som avses i andra stycket

skall i

tillämpliga delar iakttagas vad i första stycket andra

punkten stadgas.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1992.

1 Senaste lydelse 1988:1476.

2 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1965:61) om behörighet att

utöva veterinäryrket m.m.

 Härigenom föreskrivs att 5 § lagen (1965:61)

om behörighet att utöva veterinäryrket m.m. skall

ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 5 §1

Blir legitimerad veterinär Blir legitimerad veterinär

på grund av sinnessjukdom på grund av psykisk

eller annan rubbning av störning ur stånd att

själsverksamheten ur nöjaktigt utöva

stånd att nöjaktigt veterinäryrket, skall

utöva veterinäryrket, jordbruksverket

skall jordbruksverket ofördröjligen

ofördröjligen återkalla hans

återkalla hans legitimation, om ej

legitimation, om ej särskilda skäl

särskilda skäl föranleda annat.

föranleda annat.

 Föreligger grundad anledning till

antagande att

veterinärs legitimation bör återkallas enligt första

stycket, äger jordbruksverket efter samråd med

socialstyrelsen förordna, att han skall undergå

läkarundersökning i den utsträckning som fordras

för att hans förmåga att utöva veterinäryrket skall

kunna bedömas.

Förordnas om läkarundersökning enligt andra

stycket, äger jordbruksverket återkalla

legitimationen för tiden till dess ärendet slutligt

avgöres. Vägrar den som skall undersökas att

inställa sig till undersökning, skall polismyndighet

på verkets begäran lämna erforderlig

handräckning.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1992.

1 Senaste lydelse 1991:383.

3 Förslag till

Lag om ändring i datalagen (1973:289)

 Härigenom föreskrivs att 4 § datalagen

(1973:289)1 skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 4 §2

Tillstånd att inrätta Tillstånd att inrätta

och föra personregister som och föra personregister som

innehåller uppgift om att innehåller uppgift om att

någon misstänks eller någon misstänks eller

har dömts för brott har dömts för brott

eller har avtjänat straff eller har avtjänat straff

eller undergått annan eller undergått annan

påföljd för brott påföljd för brott

eller har varit föremål eller har varit föremål

för tvångsingripande för tvångsingripande

enligt lagen (1990:52) med enligt lagen (1990:52) med

särskilda bestämmelser särskilda bestämmelser

om vård av unga, lagen om vård av unga, lagen

(1988:870) om vård av (1988:870) om vård av

missbrukare i vissa fall, missbrukare i vissa fall,

lagen (1966:293) om beredande lagen (1991:1128) om

av sluten psykiatrisk vård psykiatrisk tvångsvård,

i vissa fall, lagen (1967:940) lagen (1991:1129) om

angående omsorger om vissa rättspsykiatrisk vård,

psykiskt utvecklingsstörda lagen (1967:940) angående

eller utlänningslagen omsorger om vissa psykiskt

(1989:529) får endast om utvecklingsstörda eller

synnerliga skäl utlänningslagen (1989:529)

föreligger meddelas annan får endast om synnerliga

än myndighet som enligt lag skäl föreligger meddelas

eller annan författning har annan än myndighet som

att föra förteckning enligt lag eller annan

över sådana uppgifter. författning har att föra

 förteckning över

 sådana uppgifter.

 Tillstånd att inrätta och föra

personregister som

i övrigt innehåller uppgift om någons sjukdom,

hälsotillstånd eller sexualliv eller uppgift om att

någon fått ekonomisk hjälp eller vård inom

socialtjänsten eller varit föremål för åtgärd enligt

utlänningslagen får endast om särskilda skäl

föreligger meddelas annan än myndighet som enligt

lag eller annan författning har att föra förteckning

över sådana uppgifter.

Tillstånd att inrätta och föra personregister som

innehåller uppgift om någons ras, politiska

uppfattning, religiösa tro eller övertygelse i övrigt

får meddelas endast om särskilda skäl föreligger.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1992.

Äldre föreskrifter gäller fortfarande i fråga om

uppgift om att någon har varit föremål för

tvångsingripande enligt lagen (1966:293) om

beredande av sluten psykiatrisk vård i vissa fall.

1 Lagen omtryckt 1982:446.

2 Senaste lydelse 1990:65.

4 Förslag till

Lag om ändring i kreditupplysningslagen

(1973:1173)

 Härigenom föreskrivs att 6 §

kreditupplysningslagen (1973:1173)1 skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 6 §2

Uppgift om någons politiska eller religiösa

uppfattning, ras eller hudfärg får icke insamlas,

lagras eller vidarebefordras i

kreditupplysningsverksamhet.

Uppgift om att någon Uppgift om att någon

misstänks eller har misstänks eller har

dömts för brott eller dömts för brott eller

har avtjänat straff eller har avtjänat straff eller

undergått annan undergått annan

påföljd för brott påföljd för brott

eller har varit föremål eller har varit föremål

för åtgärd enligt för åtgärd enligt

socialtjänstlagen socialtjänstlagen

(1980:620), lagen (1990:52) (1980:620), lagen (1990:52)

med särskilda med särskilda

bestämmelser om vård av bestämmelser om vård av

unga, lagen (1988:870) om unga, lagen (1988:870) om

vård av missbrukare i vissa vård av missbrukare i vissa

fall, lagen (1966:293) om fall, lagen (1991:1128) om

beredande av sluten psykiatrisk tvångsvård,

psykiatrisk vård i vissa lagen (1991:1129) om

fall, lagen (1967:940) rättspsykiatrisk vård,

angående omsorger om vissa lagen (1967:940) angående

psykiskt utvecklingsstörda, omsorger om vissa psykiskt

11--14 §§ polislagen utvecklingsstörda, 11--14

(1984:387), lagen (1976:511) §§ polislagen

om omhändertagande av (1984:387), lagen (1976:511)

berusade personer m.m. eller om omhändertagande av

utlänningslagen (1989:529) berusade personer m.m. eller

får ej utan medgivande av utlänningslagen (1989:529)

datainspektionen insamlas, får ej utan medgivande av

lagras eller vidarebefordras i datainspektionen insamlas,

kreditupplysningsverksamhet. lagras eller vidarebefordras i

Detsamma gäller uppgift om kreditupplysningsverksamhet.

sjukdom, hälsotillstånd Detsamma gäller uppgift om

eller liknande. sjukdom, hälsotillstånd

 eller liknande.

 Medgivande som avses i andra stycket får

lämnas endast om synnerliga skäl föreligger.

Vad som anges i andra stycket utgör ej hinder

för att uppgift om näringsförbud insamlas, lagras

eller vidarebefordras i

kreditupplysningsverksamhet.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1992.

Äldre föreskrifter gäller fortfarande i fråga om

uppgift om att någon har varit föremål för åtgärd

enligt lagen (1966:293) om beredande av sluten

psykiatrisk vård i vissa fall.

1 Lagen omtryckt 1981:737.

2 Senaste lydelse 1990:58.

5 Förslag till

Lag om ändring i steriliseringslagen (1975:580)

 Härigenom föreskrivs att 3 §

steriliseringslagen (1975:580) skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 3 §

Ansöker den som fyllt aderton men icke

tjugofem år och som är svensk medborgare eller

bosatt här i riket om sterilisering, får socialstyrelsen

lämna tillstånd därtill

1. om det föreligger 1. om det föreligger

beaktansvärd risk för beaktansvärd risk för

att arvsanlag som kan att arvsanlag som kan

medföra allvarlig psykisk medföra allvarlig psykisk

sjukdom eller abnormitet, störning, svårartad

svårartad kroppslig sjukdom kroppslig sjukdom eller

eller svårt lyte av annat svårt lyte av annat slag

slag överförs till överförs till avkomling

avkomling (genetisk (genetisk indikation),

indikation),

2. i fråga om kvinna, om havandeskap till följd

av sjukdom, kroppsfel eller svaghet skulle medföra

allvarlig fara för kvinnans liv eller hälsa (medicinsk

indikation), eller

3. i samband med ansökan om fastställelse

enligt 1 § lagen (1972:119) om fastställande av

könstillhörighet i vissa fall, om förutsättningar i

övrigt föreligger för sådan fastställelse.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1992.

6 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1976:600) om offentlig

anställning

 Härigenom föreskrivs att 11 kap. 3 § lagen

(1976:600) om offentlig anställning1 skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 11 kap.

3 §

En arbetstagare som har En arbetstagare som har

rätt till statlig pension rätt till statlig pension

men inte har uppnått den men inte har uppnått den

ålder då han får ålder då han får

avgå med ålderspension, avgå med ålderspension,

får inte avskedas enligt 1 får inte avskedas enligt 1

eller 2 §, om han har eller 2 §, om han har

begått brottet eller begått brottet eller

tjänsteförseelsen under tjänsteförseelsen under

inflytande av sådan påverkan av en allvarlig

själslig abnormitet som psykisk störning och han

avses i 30 kap. 6 § lämpligen kan förflyttas

brottsbalken och han eller annars omplaceras till

lämpligen kan förflyttas någon annan anställning

eller annars omplaceras till som är förenad med

någon annan anställning sådan pensionsrätt.

som är förenad med

sådan pensionsrätt.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1992.

1 Lagen omtryckt 1991:600.

7 Förslag till

Lag om ändring i högskolelagen (1977:218)

 Härigenom föreskrivs att 10 a § högskolelagen

(1977:218) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 10 a §1

Regeringen får i fråga om studerande i

högskoleutbildning meddela föreskrifter om hinder

tills vidare att genomgå utbildning inom högskolan

(avskiljande).

Avskiljande skall få Avskiljande skall få

förekomma när en förekomma när en

studerande lider av psykisk studerande lider av psykisk

sjukdom eller psykisk störning, missbrukar

abnormitet, missbrukar alkohol alkohol eller narkotika eller

eller narkotika eller har har gjort sig skyldig till

gjort sig skyldig till allvarlig brottslighet och det

allvarlig brottslighet och det därför bedöms

därför bedöms föreligga en påtaglig

föreligga en påtaglig risk för att han kan komma

risk för att han kan komma att skada annan person eller

att skada annan person eller värdefull egendom under

värdefull egendom under utbildningen. Ett beslut om

utbildningen. Ett beslut om avskiljande skall kunna

avskiljande skall kunna omprövas efter två

omprövas efter två år.

år.

 En för högskolan gemensam nämnd skall

pröva

frågor om avskiljande. Dess ordförande skall vara

lagfaren och erfaren i domarvärv. Nämndens beslut

skall kunna överklagas hos kammarrätt.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1992.

1 Senaste lydelse 1987:201.

8 Förslag till

Lag om ändring i passlagen (1978:302)

 Härigenom föreskrivs att 20, 22, 24, 28, 29 och

34 §§ passlagen (1978:302) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 20 §1

Passtillstånd fordras Passtillstånd fordras

för den som är intagen för den som är intagen

på sjukhus enligt lagen för vård enligt lagen

(1966:293) om beredande av (1991:1128) om psykiatrisk

sluten psykiatrisk vård i tvångsvård eller lagen

vissa fall, inskriven i (1991:1129) om

specialsjukhus enligt 35 § rättspsykiatrisk vård,

lagen (1967:940) angående är inskriven i

omsorger om vissa psykiskt specialsjukhus enligt 35 §

utvecklingsstörda eller lagen (1967:940) angående

utskriven på försök omsorger om vissa psykiskt

från sjukhus som nu har utvecklingsstörda eller

angivits, dock endast om utskriven på försök

 från sådant sjukhus,

 dock endast om

1. chefsöverläkaren vid 1. chefsöverläkaren vid

sjukhuset i den ordning sjukvårdsinrättningen i

regeringen föreskriver har den ordning regeringen

gjort anmälan om att pass föreskriver har gjort

ej får utfärdas utan anmälan om att pass ej

sådant tillstånd, får utfärdas utan

 sådant tillstånd,

2. sådana 2. patienten genomgår

förhållanden rättspsykiatrisk vård

föreligger som avses i 17 med särskild

§ andra stycket lagen om utskrivningsprövning eller

beredande av sluten sådana förhållanden

psykiatrisk vård i vissa föreligger som avses i 42

fall eller 42 § tredje § tredje stycket lagen

stycket lagen angående angående omsorger om vissa

omsorger om vissa psykiskt psykiskt utvecklingsstörda,

utvecklingsstörda, eller eller

3. för patienten tidigare utfärdat pass efter

intagningen eller inskrivningen har återkallats på

grund av framställning enligt 24 § andra stycket.

 22 §2

Fråga om passtillstånd Frågor om passtillstånd

enligt 20 § prövas, om enligt 20 § prövas av

sökanden är patient som socialstyrelsen.

avses i 20 § 2, av

utskrivningsnämnden och i

annat fall av

chefsöverläkaren vid

sjukhuset. Denne får dock

hänskjuta ärendet till

utskrivningsnämnden för

avgörande.

 Passtillstånd skall vägras, om det med

hänsyn

till ändamålet med vården är olämpligt att

patienten har pass.

 24 §3

Undergår passinnehavare kriminalvård som

anges i 19 § och föreligger sådant fall att

passtillstånd skulle ha vägrats enligt 21 § andra

stycket, kan övervakningsnämnden besluta att

framställning skall göras hos passmyndighet om att

passet skall återkallas.

Bereds passinnehavare Bereds passinnehavare vård

sjukvård som anges i 20 som anges i 20 § och är

§ och är det med det med hänsyn till

hänsyn till ändamålet ändamålet med vården

med vården olämpligt att olämpligt att han har pass,

han har pass, kan kan socialstyrelsen besluta

chefsöverläkare eller att framställning skall

nämnd, som enligt 22 § göras hos passmyndighet om

första stycket har att att passet skall

pröva fråga om återkallas.

passtillstånd för honom,

besluta att framställning

skall göras hos

passmyndighet om att passet

skall återkallas.

 28 §4

Mot beslut av övervakningsnämnd enligt denna

lag förs talan genom besvär hos

kriminalvårdsnämnden eller den hovrätt, hos

vilken klaganden skulle ha kunnat anföra besvär

över beslut som avses i 37 kap. 8 § brottsbalken.

En chefsöverläkares En chefsöverläkares

beslut om anmälan enligt 20 beslut om anmälan enligt 20

§ 1 får inte § 1 får inte

överklagas. Andra beslut av överklagas.

en chefsöverläkare Socialstyrelsens beslut enligt

enligt denna lag får denna lag får överklagas

överklagas hos hos kammarrätten.

utskrivningsnämnden.

Utskrivningsnämndens beslut

får överklagas hos

psykiatriska nämnden.

 När ett beslut

överklagas hos

utskrivningsnämnden eller

psykiatriska nämnden, skall

skrivelsen med

överklagandet

tillställas den nämnd

som skall pröva

överklagandet. Skrivelsen

skall ha kommit in dit inom

tre veckor från den dag

klaganden fick del av

beslutet. Om skrivelsen kommit

in för sent, skall

nämnden avvisa den.

Skrivelsen skall dock inte

avvisas, om förseningen

beror på att den myndighet

som har meddelat beslutet har

lämnat klaganden en

felaktig underrättelse om

hur man överklagar. Inte

heller skall skrivelsen

avvisas, om den har kommit in

till den myndigheten innan

tiden för att överklaga

har gått ut.

 29 §5

Mot beslut enligt denna lag av Beslut enligt denna lag av

kriminalvårdsnämnden, kriminalvårdsnämnden

hovrätt eller psykiatriska eller hovrätt får inte

nämnden får talan ej överklagas.

föras.

 34 §6

Vad som i denna lag Vad som i denna lag

föreskrivs om föreskrivs om

chefsöverläkare chefsöverläkare

gäller även annan gäller även annan

läkare som avses i 2 § läkare som avses i 39 §

andra stycket lagen (1966:293) eller 40 § andra stycket

om beredande av sluten lagen (1991:1128) om

psykiatrisk vård i vissa psykiatrisk tvångsvård

fall. eller 23 § lagen

 (1991:1129) om

 rättspsykiatrisk vård.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1992.

Ärenden hos en utskrivningsnämnd eller

psykiatriska nämnden som inte har avgjorts före

ikraftträdandet och ärenden i vilka beslut enligt

äldre bestämmelser därefter överklagas hos en

sådan nämnd skall efter ikraftträdandet prövas av

socialstyrelsen.

1 Senaste lydelse 1990:604.

2 Senaste lydelse 1990:604.

3 Senaste lydelse 1990:604.

4 Senaste lydelse 1990:604.

5 Senaste lydelse 1981:221.

6 Senaste lydelse 1990:604.

9 Förslag till

Lag om ändring i sekretesslagen (1980:100)

 Härigenom föreskrivs att 7 kap. 1, 2 och 19 §§

sekretesslagen (1980:100)1 skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 7 kap.

1 §2

Sekretess gäller, om inte annat följer av 2 §,

inom hälso- och sjukvården för uppgift om enskilds

hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden,

om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan

att den enskilde eller någon honom närstående

lider men. Detsamma gäller i annan medicinsk

verksamhet, såsom rättsmedicinsk och

rättspsykiatrisk undersökning, insemination,

fastställande av könstillhörighet, abort,

sterilisering, kastrering och åtgärder mot

smittsamma sjukdomar samt i verksamhet som

avser särskilda omsorger om psykiskt

utvecklingsstörda och därmed likställda.

Sekretess enligt första stycket gäller också i

sådan verksamhet hos myndighet som innefattar

omprövning av beslut i eller särskild tillsyn över

allmän eller enskild hälso- och sjukvård.

I fråga om uppgift i allmän handling gäller

sekretessen i högst sjuttio år.

En landstingskommunal eller En landstingskommunal eller

kommunal myndighet som kommunal myndighet som

bedriver verksamhet som avses bedriver verksamhet som avses

i första stycket får i första stycket får

lämna uppgift till en annan lämna uppgift till en annan

sådan myndighet för sådan myndighet för

forskning eller forskning eller

framställning av statistik framställning av statistik

eller för administration eller för administration

på verksamhetsområdet, på verksamhetsområdet,

om det inte kan antas att den om det inte kan antas att den

enskilde eller någon honom enskilde eller någon honom

närstående lider men om närstående lider men om

uppgiften röjs. Vidare uppgiften röjs. Vidare

får utan hinder av får utan hinder av

sekretessen uppgift lämnas sekretessen uppgift lämnas

till enskild enligt vad som till enskild enligt vad som

föreskrivs i lagen föreskrivs i lagen

(1984:1140) om insemination (1984:1140) om insemination,

och lagen (1988:1473) om lagen (1988:1473) om

undersökning beträffande undersökning beträffande

HIV-smitta i brottmål. HIV-smitta i brottmål och

 lagen (1991:1129) om

 rättspsykiatrisk vård.

 2 §

Sekretessen enligt 1 § gäller inte

1. beslut av 1. beslut i ärende enligt

utskrivningsnämnd eller lagstiftningen om psykiatrisk

psykiatriska nämnden, tvångsvård eller

 rättspsykiatrisk vård,

2. annat beslut i ärende om beslutet angår

enligt lagstiftningen om viss frihetsberövande

psykiatrisk vård, om åtgärd,

beslutet angår

frihetsberövande

åtgärd,

3. beslut enligt 2. beslut enligt

smittskyddslagen (1988:1472), smittskyddslagen (1988:1472),

om beslutet angår om beslutet angår

frihetsberövande frihetsberövande

åtgärd och avser annan åtgärd och avser annan

sjukdom än som anges i 1.3 sjukdom än som anges i 1.3

bilagan till nämnda lag, bilagan till nämnda lag,

4. anmälan och beslut i 3. anmälan och beslut i

ärende om ansvar eller ärende om ansvar eller

behörighet för personal behörighet för personal

inom hälso- och inom hälso- och

sjukvården. sjukvården.

 19 §

Sekretess gäller hos polismyndighet för sådan

uppgift om enskilds personliga förhållanden som

hänför sig till

1. verksamhet som enbart innefattar hjälp eller

annat bistånd åt enskild,

2. ärende om 2. ärende om

omhändertagande eller omhändertagande eller

handräckning enligt handräckning enligt

lagstiftningen om viss lagstiftningen om psykiatrisk

psykiatrisk vård eller om tvångsvård eller

vård av missbrukare utan rättspsykiatrisk vård

samtycke inom eller om vård av

socialtjänsten, missbrukare utan samtycke inom

 socialtjänsten,

3. ärende om handräckning enligt lagstiftningen

om omsorger om psykiskt utvecklingsstörda eller

vård av unga utan samtycke inom socialtjänsten,

4. ärende som avses i 21 kap. föräldrabalken,

eller

5. verksamhet som innefattar handräckning

enligt smittskyddslagstiftningen eller annat bistånd

åt smittskyddsläkare,

om det kan antas att den enskilde eller någon

honom närstående lider men om uppgiften röjs.

Sekretess gäller i ärende enligt lagen (1988:688)

om besöksförbud för uppgift om enskilds

personliga förhållanden, om det kan antas att den

enskilde eller någon honom närstående lider men

om uppgiften röjs. Sekretessen gäller inte beslut i

ärendet.

I fråga om uppgift i allmän handling gäller

sekretessen i högst sjuttio år.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1992.

Äldre föreskrifter gäller fortfarande i fråga om

beslut av utskrivningsnämnd eller psykiatriska

nämnden samt i fråga om ärenden enligt

lagstiftningen om viss psykiatrisk vård.

1 Lagen omtryckt 1989:713.

2 Senaste lydelse 1991:426.

10 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1988:870) om vård av

missbrukare i vissa fall

 Härigenom föreskrivs att 4 § lagen (1988:870)

om vård av missbrukare i vissa fall skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 4 §

Tvångsvård skall beslutas, om någon till följd av

ett fortgående missbruk av alkohol, narkotika eller

flyktiga lösningsmedel är i behov av vård för att

komma ifrån sitt missbruk och vårdbehovet inte

kan tillgodoses enligt socialtjänstlagen (1980:620)

eller på något annat sätt och han till följd av

missbruket

1. utsätter sin fysiska eller psykiska hälsa för

allvarlig fara,

2. löper en uppenbar risk att förstöra sitt liv,

eller

3. kan befaras komma att allvarligt skada sig

själv eller någon närstående.

Om någon för kortare tid Om någon för kortare tid

ges vård med stöd av ges vård med stöd av

lagen (1966:293) om beredande lagen (1991:1128) om

av sluten psykiatrisk vård psykiatrisk tvångsvård,

i vissa fall, hindrar detta hindrar detta inte ett beslut

inte ett beslut om om tvångsvård enligt

tvångsvård enligt denna denna lag.

lag.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1992.

11 Förslag till

Lag om ändring i utlänningslagen (1989:529)

 Härigenom föreskrivs att 12 kap. 3 §

utlänningslagen (1989:529) skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 12 kap.

3 §1

Regeringen får meddela Regeringen får meddela

föreskrifter om föreskrifter om

hemsändande av hemsändande av

utlänningar, som inte är utlänningar, som inte är

flyktingar och som har tagits flyktingar och som har tagits

om hand enligt lagen (1990:52) om hand enligt lagen (1990:52)

med särskilda med särskilda

bestämmelser om vård av bestämmelser om vård av

unga, lagen (1966:293) om unga, lagen (1991:1128) om

beredande av sluten psykiatrisk tvångsvård,

psykiatrisk vård i vissa lagen (1991:1129) om

fall eller 35 § lagen rättspsykiatrisk vård

(1967:940) angående eller 35 § lagen (1967:940)

omsorger om vissa psykiskt angående omsorger om vissa

utvecklingsstörda psykiskt utvecklingsstörda

jämförd med 6 § lagen jämförd med 6 § lagen

(1985:569) om införande av (1985:569) om införande av

lagen (1985:568) om lagen (1985:568) om

särskilda omsorger om särskilda omsorger om

psykiskt utvecklingsstörda psykiskt utvecklingsstörda

m.fl. m.fl.

 Efter avtal med annat land om behandling

 av

fripassagerare får regeringen föreskriva avvikelser

från bestämmelserna i denna lag samt meddela de

föreskrifter i övrigt som behövs för tillämpning av

avtalet.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1992.

1 Senaste lydelse 1990:69.

12 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1991:1129) om

rättspsykiatrisk vård

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen

(1991:1129) om rättspsykiatrisk vård

dels att nuvarande 29 § skall betecknas

30 §,

dels att 28 § skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas en ny

paragraf, 29 §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 28 §

Genomgår en patient Genomgår en patient

rättspsykiatrisk vård rättspsykiatrisk vård

som är förenad med som är förenad med

särskild särskild

utskrivningsprövning skall utskrivningsprövning skall

chefsöverläkaren, om chefsöverläkaren, om

brottet och övriga brottet och övriga

omständigheter gör det omständigheter gör det

påkallat, ge påkallat, ge

målsäganden möjlighet målsäganden möjlighet

att begära att bli att begära att bli

underrättad när beslut underrättad dels om att

fattas om att patienten får patienten har lämnat

vistas utanför sjukvårdsinrättningen

sjukvårdsinrättningens utan tillstånd eller inte

område eller att vården har återvänt dit sedan

skall upphöra. Önskar tiden för ett tillstånd

målsäganden att vistas utanför

underrättelse, skall en inrättningens område har

sådan ges så snart som gått ut eller

möjligt och innan patienten tillståndet har

lämnar återkallats, dels när

vårdinrättningen. beslut fattas om att patienten

 får vistas utanför

 sjukvårdsinrättningens

 område eller att vården

 skall upphöra. Önskar

 målsäganden

 underrättelse, skall en

 sådan ges så snart som

 möjligt och vid beslut som

 anges i denna paragraf innan

 patienten lämnar

 vårdinrättningen.

Om det finns särskilda

 skäl får

 underrättelse som avses i

 första stycket lämnas

 utan att målsäganden

 begärt att bli

 underrättad.

 29 §

 Utöver vad som annars

 följer av lag eller

 förordning är

 chefsöverläkaren skyldig

 att till kriminalvården

 lämna ut uppgift om en

 patient som efter den

 rättspsykiatriska

 vårdens upphörande skall

 förpassas till häkte

 eller kriminalvårdsanstalt,

 om uppgiften behövs inom

 kriminalvården.

Socialdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde

den 31 oktober 1991

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande,

och statsråden B.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], af
[REDACTED_EFTERNAMN], Dinkelspiel,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN], P.[REDACTED_EFTERNAMN] och[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om följdlagstiftning med anledning

av den nya lagstiftningen om psykiatrisk

tvångsvård, m.m.

1 Inledning

Riksdagen beslutade den 30 maj 1991 om

genomgripande förändringar av den psykiatriska

tvångsvården m.m. (prop. 1990/91:58, SoU13,

rskr.329 resp. JuU34, rskr. 330). Reformen

innefattar en ny lagstiftning om psykiatrisk

tvångsvård och ändringar i brottsbalkens

påföljdsregler för psykiskt störda lagöverträdare

liksom en ny lagreglering för det medicinska

utredningsförfarandet vid straffrättsliga åtgärder

mot sådana lagöverträdare. Den nya lagstiftningen

träder i kraft den 1 januari 1992.

Riksdagens ställningstaganden innebär bl.a. att

lagen (1966:293) om beredande av sluten

psykiatrisk vård i vissa fall (LSPV) ersätts av två

nya lagar, dels lagen (1991:1128) om

psykiatrisk tvångsvård, dels lagen

(1991:1129) om rättspsykiatrisk vård. Den nya

vårdlagstiftningen bygger på en delvis ändrad syn

på psykiska sjukdomar och därmed jämställd

psykisk abnormitet. För att markera detta används

det nya samlingsbegreppet ''''''''allvarlig psykisk

störning''''''''. Den nya lagstiftningen innebär vidare att

organisationen med utskrivningsnämnder och

psykiatriska nämnden skall upphöra. Dessa

förändringar samt det förhållandet att LSPV ersätts

med två nya lagar medför att redaktionella och

andra ändringar bör göras i flera lagar. En del av

dessa ändringar har riksdagen redan behandlat

(SFS 1991:1130--1135). Som angavs i prop.

1990/91:58 finns det emellertid även i annan

lagstiftning en rad bestämmelser som knyter an till

reglerna om psykiatrisk tvångsvård vilka avsikten

var att återkomma till i ett senare sammanhang. Jag

lägger nu fram förslag till dessa följdändringar.

Även den straffrättsliga särregleringen för

psykiskt störda lagöverträdare har anpassats till

nutida terminologi inom psykiatrin. Också denna

förändring och den nya regleringen av bl.a. det

rättspsykiatriska undersökningsförfarandet medför

behov av ett flertal lagändringar. Riksdagen har i

denna del redan fattat beslut om lagen (1991:1137)

om rättspsykiatrisk undersökning och om ändringar

i brottsbalken m.fl. lagar (SFS 1991:1138--1147).

Ytterligare några följdändringar i lagar där det

finns hänvisningar till brottsbalken bör dock ske.

Jag lägger nu fram förslag även i denna fråga.

Som jag redan nämnt har terminologin inom

den psykiatriska tvångsvårdslagstiftningen och

inom strafflagstiftningen anpassats till nutida

terminologi inom psykiatrin. Ett förslag till

motsvarande förändring inom civilrätten och

processrätten har nyligen förelagts riksdagen

(prop. 1990/91:194). Förslaget innebär att

begreppsbildningen inom civilrätten och

processrätten rörande personer med psykiska

störningar bringas i överensstämmelse med vad

som skall gälla inom lagstiftningen om psykiatrisk

tvångsvård och strafflagstiftningen. Också inom

dessa rättsområden kommer således ''''''''psykisk

störning'''''''' att användas som grundläggande

sjukdomsbegrepp. Detta begrepp kvalificeras

genom bestämningen ''''''''allvarlig'''''''' i vissa fall. Även

dessa lagändringar föreslås träda i kraft den 1

januari 1992.

I detta ärende tar jag upp frågan om

begreppsbildningen i lagstiftningen i övrigt rörande

personer med psykiska störningar.

I den av riksdagen antagna lagen om

rättspsykiatrisk vård finns en bestämmelse som

innebär att chefsöverläkaren i vissa situationer skall

underrätta målsäganden innan en patient lämnar

vårdinrättningen (28 §). Under

riksdagsbehandlingen uttalade sig såväl social- som

justitieutskottet för att regeringen bör överväga en

skyldighet för chefsöverläkaren att underrätta

målsäganden även i samband med att en patient

rymmer. Sådana överväganden borde enligt

socialutskottets mening lämpligen göras i samband

med den översyn av sekretesslagen som skulle äga

rum (1990/91:SoU13 s. 70). Riksdagen gav

regeringen till känna vad utskottet hade anfört. Jag

lägger nu fram ett förslag till reglering av denna

underrättelseskyldighet.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 10 oktober 1991 att

inhämta lagrådets yttrande över lagförslag som

upprättats inom socialdepartementet. De förslag

som remitterats till lagrådet bör fogas till

protokollet i detta ärende, bilaga 1.

Lagrådet har i sitt yttrande, som bör fogas till

protokollet som bilaga 2, i allt väsentligt

godtagit förslagen. Med anledning av ett

påpekande från lagrådet har i förhållande till

lagrådsremissen ett nytt andra stycke tillförts 28 § i

förslaget till lag om ändring i lagen (1991:1129) om

rättspsykiatrisk vård. Dessutom har smärre

redaktionella ändringar gjorts i förslaget till lag om

ändring i lagen (1976:600) om offentlig anställning

och förslaget till lag om ändring i passlagen

(1978:302).

2 Hänvisningar till 1966 års lag om beredande

av sluten psykiatrisk vård i vissa fall

Mitt förslag: Med anledning av den nya

lagstiftningen om psykiatrisk tvångsvård, m.m.

görs följdändringar av huvudsakligen redaktionell

art i bl.a. datalagen, kreditupplysningslagen och

utlänningslagen. Ändringarna innebär att

hänvisningar till lagen om beredande av sluten

psykiatrisk vård i vissa fall ersätts med hänvisningar

till de nya lagarna på området.

Skälen för mitt förslag: Lagen

(1966:293) om beredande av sluten psykiatrisk vård

i vissa fall (LSPV) skall enligt riksdagens beslut

upphöra att gälla vid utgången av år 1991 (prop.

1990/91:58, SoU13, rskr. 329). De två nya lagarna

på området -- lagen (1991:1128) om psykiatrisk

tvångsvård resp. lagen (1991:1129) om

rättspsykiatrisk vård -- bygger på en delvis ändrad

syn på psykiska sjukdomar och därmed jämställd

psykisk abnormitet med bl.a. en annan

terminologi. Denna förändring samt det

förhållandet att LSPV ersätts med två nya lagar

innebär att redaktionella ändringar bör göras i flera

lagar. Hänvisningar till eller omnämnanden av

LSPV i andra lagar bör, i de fall det inte finns någon

anledning att ändra bestämmelsernas innebörd i

sak, ersättas med hänvisningar till de nya lagarna.

Sådana hänvisningar finns i datalagen (1973:289),

kreditupplysningslagen (1973:1173), lagen

(1944:133) om kastrering (kastreringslagen),

passlagen (1978:302), lagen (1988:870) om vård av

missbrukare i vissa fall (LVM) samt i

utlänningslagen (1989:529).

Datalagen och kreditupplysningslagen

I 4 § datalagen finns en bestämmelse som

innebär att tillstånd att inrätta och föra

personregister som innehåller uppgift om att någon

varit föremål för tvångsingripande enligt LSPV

endast om synnerliga skäl föreligger får meddelas

annan än myndighet som enligt lag eller annan

författning har att föra förteckning över sådana

uppgifter. Enligt 6 § kreditupplysningslagen får

motsvarande uppgift inte heller utan medgivande

av datainspektionen insamlas, lagras eller

vidarebefordras i kreditupplysningsverksamhet.

De integritetshänsyn som motiverar de nämnda

bestämmelserna gör sig gällande med samma styrka

när det gäller uppgift om vård enligt någon av de två

nya lagarna. Hänvisningarna till LSPV bör därför

ersättas med hänvisningar till lagarna om

psykiatrisk tvångsvård resp. om rättspsykiatrisk

vård. Äldre föreskrifter om uppgift om att någon

har varit föremål för åtgärder enligt LSPV bör

alltjämt gälla.

Kastreringslagen

I 4 § kastreringslagen finns bestämmelser bl.a.

om när kastrering får ske utan socialstyrelsens

tillstånd. Dessa bestämmelser gäller dock inte bl.a.

den som är intagen på sjukhus med stöd av LSPV.

På senare tid har behovet och utformningen av

kasteringslagen kommit att sättas i fråga. Inom

regeringskansliet pågår för närvarande en översyn

av lagen på grundval av ett förslag från

socialstyrelsen.

Utan att föregripa detta beredningsarbete kan

det konstateras att kastreringslagen inte är helt i

samklang med nutida värderingar och språkbruk. I

avvaktan på resultatet av översynen föreslår jag

inte annan ändring än att hänvisningen till LSPV

även i denna lag ersätts med hänvisningar till de nya

lagarna på området. Jag kommer senare (avsnitt

5.3) även att ta upp en fråga om terminologin i

kastreringslagen beträffande personer med

psykiska störningar.

Utlänningslagen

Enligt 29 § andra stycket lagen om psykiatrisk

tvångsvård resp. 17 § andra stycket lagen om

rättspsykiatrisk vård skall vården av en patient som

är utlänning upphöra vid verkställighet av ett beslut

om hemsändande som har meddelats med stöd av

12 kap. 3 § utlänningslagen. I sistnämnda lagrum

hänvisas för närvarande till LSPV. Hänvisning bör

i stället göras till de två nya lagarna (jfr prop.

1990/91:58 s. 270 och 485 ff.).

LVM

Ett beslut om tvångsvård enligt LVM hindras

inte av att någon för kortare tid ges vård med stöd

av LSPV (4 § andra stycket LVM). Bakgrunden till

bestämmelsen, som infördes år 1984 (prop.

1983/84:174, SoU33, rskr. 377), är att vård med

stöd av LVM inte får beslutas om vårdbehovet kan

tillgodoses på något annat sätt. Genom

bestämmelsen klargörs att vård enligt LVM kan

beslutas även om LSPV tillämpas samtidigt under

en begränsad tid, exempelvis om missbrukaren

drabbas av en alkoholpsykos som i ett

inledningsskede kräver sluten psykiatrisk vård.

Med kortare tid avses i detta sammanhang upp till

en vecka eller undantagsvis något längre (prop.

1983/84:174 s. 29).

I förarbetena till den nu gällande LVM framhöll

föredragande statsrådet att bestämmelsens

utformning fick övervägas på nytt i anslutning till

reformeringen av den psykiatriska

tvångsvårdslagstiftningen (prop. 1987/88:147).

Frågan om gränsdragningen mellan LVM och

LSPV togs också upp i prop. 1990/91:58 (avsnitt

3.1.2). Det föredragande statsrådet anförde att den

nu aktuella bestämmelsen i LVM lämpligen borde

kvarstå med oförändrat innehåll, som dock fick

jämkas i formellt hänseende, även sedan LSPV

ersatts med ny lagstiftning. Något vägande skäl att

göra en annan bedömning än den som nyss

redovisats har inte framkommit. På motsvarande

sätt som hittills bör en kortare tids vård med stöd

av lagen om psykiatrisk tvångsvård inte hindra vård

enligt LVM. Däremot bör den som vårdas med stöd

av lagen om rättspsykiatrisk vård inte kunna bli

föremål för tvångsvård enligt LVM. Det vårdbehov

beträffande missbruk som kan finnas får tillgodoses

inom ramen för den rättspsykiatriska vården.

Övrigt

Hänvisningar till LSPV återfinns även i

passlagen. Till denna lag återkommer jag i nästa

avsnitt.

3 Passlagen

Mitt förslag: Reglerna om passtillstånd

m.m. för personer som ges psykiatrisk tvångsvård

ändras i den omfattning som är direkt nödvändig på

grund av den nya lagstiftningen om sådan

tvångsvård.

Passtillstånd skall fordras för den som vårdas

enligt lagen om psykiatrisk tvångsvård eller lagen

om rättspsykiatrisk vård under förutsättning att

chefsöverläkaren har gjort anmälan om att

passtillstånd behövs eller att patienten genomgår

rättspsykiatrisk vård med särskild

utskrivningsprövning.

Frågor om passtillstånd skall prövas av

socialstyrelsen. Styrelsens beslut skall få överklagas

hos kammarrätt.

Bakgrunden till mitt förslag: De

grundläggande reglerna om pass för svenska

medborgare finns i passlagen (1978:302). Varje

svensk medborgare har i princip rätt att på ansökan

få vanligt pass. Ansökan görs hos passmyndighet,

dvs. inom riket hos polismyndighet. Om sökanden

inte ger in fotografier eller om vissa andra formella

krav på passansökan inte uppfylls skall denna

avslås. I övrigt får en passansökan avslås endast

under speciella förhållanden som att sökanden t.ex.

är anhållen, har reseförbud eller är efterlyst (se 7 §

passlagen). Pass får inte heller utfärdas om en

sökande undantagsvis måste ha särskilt tillstånd till

pass men inte har fått sådant tillstånd. I ett

passtillstånd kan också föreskrivas att passet får

utfärdas endast med begränsad giltighet.

Passtillstånd krävs enligt nu gällande passlag

endast för vissa för brott dömda personer samt för

den som är intagen på sjukhus eller utskriven på

försök från sjukhuset enligt LSPV eller är inskriven

i specialsjukhus enligt 35 § lagen (1967:940)

angående omsorger om vissa psykiskt

utvecklingsstörda (äldre omsorgslagen) eller

utskriven på försök från sådant sjukhus.

För att passtillstånd skall krävas för den som

vårdas med stöd av LSPV resp. äldre omsorgslagen

skall dessutom någon av följande förutsättningar

vara uppfylld:

1. chefsöverläkaren vid sjukhuset har gjort

anmälan om att pass inte får utfärdas utan

passtillstånd,

2. sådana förhållanden föreligger som avses i

17 § andra stycket LSPV, dvs. patienten har intagits

på grund av domstols förordnande eller under

inflytande av psykisk sjukdom begått brott mot

annans personliga säkerhet, för vilket åtal inte

väckts, eller varit intagen i kriminalvårdsanstalt för

undergående av påföljd för brott och under tiden

för anstaltsvården eller i samband med att denna

upphört intagits för sluten psykiatrisk vård med

stöd av LSPV och inte skall återföras till anstalten,

3. sådana förhållanden föreligger som avses i

42 § tredje stycket äldre omsorgslagen, dvs.

patienten har av domstol överlämnats till vård i

specialsjukhus eller i annat fall beretts vård i

specialsjukhus oberoende av samtycke och under

inflytande av psykisk utvecklingsstörning begått

brott mot annans personliga säkerhet, för vilket

åtal inte väckts, eller varit intagen i

kriminalvårdsanstalt för undergående av påföljd

för brott och under tiden för anstaltsvården eller i

samband med att denna upphört inskrivits i

specialsjukhus oberoende av samtycke och inte

skall återföras till anstalten,

4. för patienten tidigare utfärdat pass efter

intagningen eller inskrivningen har återkallats på

grund av framställning av chefsöverläkaren eller

utskrivningsnämnd eller psykiatriska nämnden om

att det med hänsyn till ändamålet med vården är

olämpligt att patienten har pass.

Inom kriminalvården skall passtillstånd vägras

om det skäligen kan antas att den dömde skulle

ägna sig åt brottslig verksamhet i samband med en

utlandsresa, att han genom att resa utomlands

skulle söka undandra sig fortsatt verkställighet av

den ådömda påföljden eller att resan annars skulle

motverka hans anpassning i samhället. Frågor om

passtillstånd prövas av styresmannen vid anstalten

eller av frivårdsmyndigheten. Styresmannen eller

frivårdsmyndigheten får alltid och skall i vissa

situationer hänskjuta ärendet till

övervakningsnämnden. Övervakningsnämndens

beslut kan överklagas hos kriminalvårdsnämnden

eller, i vissa fall, hovrätt. Kriminalvårdsnämndens

eller hovrättens beslut får inte överklagas.

För den som är intagen på sjukhus enligt LSPV,

inskriven i specialsjukhus enligt den äldre

omsorgslagen eller utskriven på försök från sådant

sjukhus skall passtillstånd vägras om det med

hänsyn till ändamålet med vården är olämpligt att

patienten har pass. För de personer som här avses

prövas frågor om passtillstånd av chefsöverläkaren

vid sjukhuset eller, när det gäller de kategorier

patienter som jag tidigare redovisat under

punkterna 2 och 3, av utskrivningsnämnden.

Chefsöverläkaren får hänskjuta ärendet till

utskrivningsnämnden för avgörande. En

chefsöverläkares beslut om anmälan att pass inte

får utfärdas utan passtillstånd får inte överklagas.

Andra beslut enligt passlagen av en

chefsöverläkare får överklagas hos

utskrivningsnämnden. En sådan nämnds beslut får

överklagas hos psykiatriska nämnden. I passlagen

finns vissa regler om överklagandet.

En chefsöverläkare eller en nämnd som har att

pröva frågor om passtillstånd får vidare besluta att

framställning skall göras hos passmyndighet om att

passet skall återkallas om det med hänsyn till

ändamålet med vården är olämpligt att en patient

som måste ha passtillstånd har pass. I en sådan

framställning får begäras att passet skall återkallas

endast provisoriskt på sex månader eller kortare

tid. I stället för återkallelse får begäras begränsning

av passets giltighet.

Om en passmyndighet får kännedom om att pass

utfärdats i strid mot bestämmelserna om

passtillstånd, skall passmyndigheten omedelbart

göra anmälan till övervakningsnämnd,

chefsöverläkare eller utskrivningsnämnd, om

passinnehavaren alltjämt undergår kriminalvård

eller bereds sjukvård enligt LSPV resp. i

specialsjukhus för psykiskt utvecklingsstörda.

I en av den dåvarande regeringen den 11 juli

1991 beslutad lagrådsremiss om ändringar i

brottsbalken m.m. (villkorlig frigivning) har

föreslagits nya regler om villkorlig frigivning med

ikraftträdande den 1 januari 1993. Lagrådet har

den 27 september 1991 yttrat sig över remissen. Om

förslaget genomförs föranleder det ändringar i bl.a.

passlagen. Jag har dock i detta sammanhang inte

funnit anledning att särskilt beakta förslaget i den

nämnda lagrådsremissen.

Skälen för mitt förslag: Organisationen

med utskrivningsnämnder och psykiatriska

nämnden skall upphöra vid utgången av år 1991.

Rättslig prövning av frågor om psykiatrisk

tvångsvård skall göras av de allmänna

förvaltningsdomstolarna med länsrätterna som

första instans. Dessa domstolar skall också ta över

utskrivningsnämndernas och psykiatriska

nämndens uppgifter att besluta i vissa fall om vård

på vårdhem eller specialsjukhus enligt

övergångsregleringen till den nya omsorgslagen. I

prop. 1990/91:58 (s. 187) anförde föredraganden att

utskrivningsnämndernas och psykiatriska

nämndens befattning med frågor om passtillstånd

och om återkallelse av pass inte bör gå över till

domstol. Vidare uttalades att i den mån den

prövning som här avses behöver ges en

motsvarighet efter nämndernas upphörande bör

uppgiften ligga på socialstyrelsen.

De förändringar som lagen om psykiatrisk

tvångsvård resp. lagen om rättspsykiatrisk vård

innebär jämfört med LSPV, gör det nödvändigt att

för det första ta ställning till vilka patienter som

skall omfattas av de särskilda reglerna om

passtillstånd. Ändringarna innebär för det andra att

utskrivningsnämndernas och psykiatriska

nämndens uppgifter på området måste ses över

och, i den utsträckning uppgifterna behöver vara

kvar, gå över till annan myndighet. Slutligen måste

vissa ändringar av främst redaktionell art göras i

passlagen.

När det gäller frågan om vilka patienter som

skall omfattas av de särskilda reglerna om

passtillstånd kan jag konstatera att det redan i

samband med passlagens tillkomst diskuterades i

vad mån sådana regler var befogade för personer

med psykiska avvikelser (prop. 1977/78:156, JuU

39, rskr. 316). En utgångspunkt var därvid att en

passvägran i sak innebär ett förbud mot att lämna

landet och därför framstår som en begränsning av

den rätt att lämna riket som tillförsäkras varje

medborgare enligt 2 kap. 8 § regeringsformen

(RF). Begränsningar i en sådan rättighet får enligt 2

kap. 12 § RF göras endast för att tillgodose ändamål

som är godtagbart i ett demokratiskt samhälle och

får bl.a. aldrig gå utöver vad som är nödvändigt

med hänsyn till det ändamål som har föranlett

begränsningen. Det har å andra sidan inte ansetts

lämpligt att helt undanröja vårdmyndigheternas

möjlighet till inflytande i passfrågor i vissa mera

speciella situationer såsom då en patient kan

misstänkas vilja avvika från sjukhuset och bege sig

utomlands i samband därmed eller då en

utlandsresa för en försöksutskriven patient skulle

kunna innebära fara för honom själv eller annan.

För egen del vill jag tillägga att den kraftiga

minskningen av antalet inneliggande LSPV-

patienter och de allt kortare vårdtiderna (se prop.

1990/91:58 s. 72 resp. s. 183) kan antas ha medfört

att de särskilda reglerna om passtillstånd för dessa

patienter med tiden kommit att få en allt mindre

betydelse. Denna bedömning bekräftas av att

rikspolisstyrelsen (RPS), enligt vad jag inhämtat

under hand, hittills i år registrerat endast en

anmälan om att passtillstånd krävs för en LSPV-

patient. Utskrivningsnämnderna har enligt en

uppgift från psykiatriska nämnden under senare år

haft att pröva ett 50-tal passärenden per år.

Den avvägning mellan delvis motstående

intressen som gjorts i passlagen synes inte ha vållat

några större olägenheter vare sig för de patienter

som berörs eller de myndigheter som har att

tillämpa reglerna. Passtillståndsreglerna har inte

heller orsakat några praktiska

tillämpningsproblem. Med beaktande härav

föreslår jag att ändringarna i detta hänseende

begränsas till vad som är nödvändigt till följd av den

nya lagstiftningen på vårdområdet.

Mot bakgrund av vad jag hittills har anfört

föreslår jag följande reglering. För det första bör

det, i likhet med vad som nu gäller för den som

vårdas med stöd av LSPV, krävas passtillstånd för

patienter som vårdas med stöd av lagen om

psykiatrisk tvångsvård eller lagen om

rättspsykiatrisk vård, om chefsöverläkaren gjort

anmälan om att sådant tillstånd behövs. Eftersom

antalet inneliggande patienter och vårdtiderna,

som jag redan nämnt, under senare år kraftigt

minskat (år 1988 vårdades ca 59 % av de under året

utskrivna LSPV-patienterna under högst en

månad) torde dock chefsöverläkaren mera sällan

ha anledning att göra sådan anmälan.

När det gäller de patienter som avses i

nuvarande 20 § 2 passlagen, för vilka prövning av

passtillstånd är obligatorisk, finns inte någon direkt

motsvarighet i de två nya vårdlagarna. Som jag

tidigare redovisat tar den nämnda bestämmelsen i

passlagen sikte på patienter som har beretts vård på

grund av domstols förordnande eller som under

inflytande av psykisk sjukdom har begått brott mot

annans personliga säkerhet för vilket åtal inte

väckts. Bestämmelsen tar också sikte på patienter

som har varit intagna i kriminalvårdsanstalt för

verkställighet av påföljd för brott och under tiden

för anstaltsvården eller i samband med att denna

upphört har intagits enligt LSPV och inte skall föras

åter till anstalten. Dessutom omfattar

bestämmelsen motsvarande grupper av patienter

med psykisk utvecklingsstörning. Såvitt gäller

LSPV motsvaras patientkategorierna närmast av de

patienter som avses i lagen om rättspsykiatrisk

vård, dvs. sådan patient som efter beslut av domstol

skall ges rättspsykiatrisk vård, sådan som är

anhållen, häktad eller intagen på en enhet för

rättspsykiatrisk undersökning eller sådan som är

intagen i eller skall förpassas till

kriminalvårdsanstalt. Vissa skillnader mellan de två

grupperna finns dock. Det är enligt min mening inte

nödvändigt att låta samtliga patienter som avses i

lagen om rättspsykiatrisk vård omfattas av regler

om obligatoriskt passtillstånd. För den som är

anhållen eller häktad gäller för övrigt enligt 7 §

passlagen att passansökan skall avslås oavsett om

några regler om passtillstånd är tillämpliga eller

inte. För patienter som är intagna i

kriminalvårdsanstalt finns andra regler enligt vilka

passtillstånd kan krävas. Dessutom kan

chefsöverläkaren anmäla att passtillstånd krävs

enligt vad jag nyss anfört även för dessa patienter.

Endast den patientgrupp där det typiskt sett kan

antas finnas ett särskilt starkt intresse för

vårdmyndigheterna att ha inflytande över

passfrågan bör omfattas av sådana regler som jag

nyss nämnde. De patienter för vilka ett sådant

antagande kan göras måste enligt min mening vara

de som efter beslut av domstol enligt 31 kap. 3 §

brottsbalken överlämnats till rättspsykiatrisk vård

med särskild utskrivningsprövning. För sådana

patienter bör således pass aldrig få utfärdas utan

passtillstånd. Beträffande de patienter som efter

beslut av domstol skall ges rättspsykiatrisk vård

utan särskild utskrivningsprövning bör samma

regler gälla som för de patienter som vårdas med

stöd av lagen om psykiatrisk tvångsvård, dvs.

passtillstånd fordras endast om chefsöverläkaren

gjort anmälan härom eller om tidigare utfärdat pass

har återkallats.

När det slutligen gäller patienter enligt LSPV

som fått sitt pass återkallat efter framställning

enligt 24 § andra stycket passlagen finns det inte

tillräcklig anledning att ändra reglerna i sakligt

hänseende.

Beträffande frågan om passtillstånd för psykiskt

utvecklingsstörda gör jag följande bedömning. I

propositionen med förslag till passlag anförde det

föredragande statsrådet att han för egen del ansåg

det uppenbart att frågan om särskilda regler för den

som är omhändertagen enligt omsorgslagen har

mycket liten praktisk betydelse (prop. 1977/78:156

s. 27). Främst med hänsyn till att en psykiskt

utvecklingsstörd som har gjort sig skyldig till brott

kan överlämnas till vård i specialsjukhus av

domstol, ansågs dock inte tillräckliga skäl föreligga

att frångå gällande ordning i vad denna innebär att

en särskild passprövning kan ske beträffande den

som oberoende av eget samtycke är föremål för

vård på sådant sjukhus.

Som redovisas i prop. 1990/91:58 s. 469 har

sedan ganska lång tid tillbaka endast ett fåtal

personer årligen med stöd av 31 kap. 3 §

brottsbalken överlämnats till vård i specialsjukhus

för psykiskt utvecklingsstörda. Genom den nya

lagstiftningen kommer möjligheten att överlämna

en lagöverträdare som är psykiskt utvecklingsstörd

till sådan vård att avskaffas (SFS 1991:1138). När

det gäller behovet av den särskilda

övergångsregleringen som alltjämt gäller för vård

oberoende av samtycke enligt 35 § äldre

omsorgslagen befanns dock, med tanke på antalet

ännu intagna enligt nyss nämnda bestämmelse, att

denna inte kunde upphävas i samband med

ändringarna beträffande den psykiatriska

tvångsvården (prop. 1990/91:58 s. 186). Som också

uttalades ligger dock inriktningen mot att upphäva

dessa tvångsbestämmelser fast. Riksdagen hade

ingen erinran mot denna bedömning

(1990/91:SoU13, rskr. 329).

Mot bakgrund av att bestämmelserna i äldre

omsorgslagen inte helt kunnat avskaffas föreslår

jag ingen ändring såvitt gäller den grupp av

patienter med psykisk utvecklingsstörning som

skall omfattas av de särskilda reglerna om

passtillstånd.

Jag delar i och för sig den tidigare nämnda

bedömningen att utskrivningsnämndernas och

psykiatriska nämndens befattning med frågor om

passtillstånd och om återkallelse av pass inte bör gå

över till domstol. Passtillstånd skall vägras, om det

med hänsyn till ändamålet med vården är olämpligt

att patienten har pass. Chefsöverläkaren är den

som i första hand har förutsättningar att göra denna

bedömning. Chefsöverläkarens uppgifter på detta

område bör emellertid med hänsyn till dennes

vårdansvar begränsas till att göra anmälan om att

passtillstånd krävs i enlighet med vad jag tidigare

redovisat. I likhet med vad som nu gäller enligt

passlagen bör ett sådant beslut inte kunna

överklagas.

Enligt min mening är socialstyrelsen den

myndighet som har de bästa förutsättningarna att

på ett både rättssäkert och ekonomiskt försvarbart

sätt klara uppgiften att besluta i frågor om

passtillstånd och återkallelse av pass. Inom

socialstyrelsen finns redan den medicinska och

juridiska kompetens som behövs. Styrelsen har

också ett tillsynsansvar över den psykiatriska

tvångsvården och andra uppgifter på området. Med

tanke på det fåtal passärenden som socialstyrelsen

kan förväntas få att handlägga torde inte heller

någon resursförstärkning behövas. Övervägande

skäl talar därför för att socialstyrelsen bör pröva

dessa passfrågor. Inte minst av rättssäkerhetsskäl

måste dock styrelsens beslut kunna överklagas.

Reglerna om passtillstånd har, som jag redan

nämnt, ett nära samband med den grundlagsfästa

rätten att lämna riket. En motsvarande rättighet att

lämna vilket som helst land, inbegripet sitt eget,

finns i tilläggsprotokoll nr 4 till den europeiska

konventionen angående skydd för de mänskliga

rättigheterna och de grundläggande friheterna. Det

torde inte helt kunna uteslutas att denna frihet kan

anses som en sådan civil rättighet som enligt

konventionen berättigar till rättegång inför en

oavhängig och opartisk domstol. Socialstyrelsen

kan inte anses som ett sådant domstolsliknande

organ som skulle kunna anses som en domstol i

konventionens mening. Trots vad jag tidigare

anfört om att passfrågor inte bör gå över till

domstol, måste därför socialstyrelsens beslut i

dessa frågor kunna prövas i domstol. En möjlighet

att överklaga till kammarrätt bör därför införas.

Det blir fråga om endast enstaka mål av detta slag i

kammarrätten. Jag vill i sammanhanget anmärka

att domstolsutredningen (Ju 1989:06), som har i

uppdrag att göra en översyn av domstolarnas

uppgifter, arbetssätt och organisation, utreder

också frågor som berör instansordningen enligt

passlagen. Utredningen beräknas avsluta sitt arbete

före utgången av detta år.

I lagen om psykiatrisk tvångsvård resp. lagen

om rättspsykiatrisk vård finns bestämmelser som

innebär att andra läkare än en chefsöverläkare kan

få fullgöra dennes uppgifter. Dessa bestämmelser

föranleder en ändring i 34 § passlagen.

4 Vissa sekretessfrågor

4.1 Uppgiftslämnande mellan hälso- och

sjukvården och kriminalvården

Mitt förslag:Chefsöverläkaren skall till

kriminalvården lämna ut uppgift om en patient som

efter den rättspsykiatriska vårdens upphörande

skall förpassas till ett häkte eller en

kriminalvårdsanstalt, om uppgiften behövs inom

kriminalvården.

Skälen för mitt förslag: Vårdinrättningar

där rättspsykiatrisk vård ges omfattas av sekretess

enligt 7 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100, omtryckt

1989:713). Det innebär att sekretess gäller för

uppgift om enskilds hälsotillstånd eller andra

personliga förhållanden, om det inte står klart att

uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller

någon honom närstående lider men. Sådan

sekretess gäller också i förhållande till den

vårdbehövande själv i fråga om uppgift om hans

hälsotillstånd, om det med hänsyn till ändamålet

med vården eller behandlingen är av synnerlig vikt

att uppgiften inte lämnas till honom (7 kap. 3 §). En

sekretessbelagd uppgift får inte heller röjas för

annan myndighet i andra fall än som anges i

sekretesslagen eller i lag eller förordning till vilken

sekretesslagen hänvisar (1 kap. 3 §). En sådan

hänvisning finns i 14 kap 1 § sekretesslagen enligt

vilken sekretess inte hindrar att uppgift lämnas till

annan myndighet, om uppgiftsskyldighet följer av

lag eller förordning. Enligt en annan

undantagsregel får sekretessbelagd uppgift lämnas

till myndighet om det är uppenbart att intresset av

att uppgiften lämnas har företräde framför det

intresse som sekretessen skall skydda (14 kap. 3 §).

Detta undantag, den s.k. generalklausulen, gäller

dock inte i fråga om bl.a. sekretess inom hälso- och

sjukvården.

Också inom kriminalvården finns

sekretessregler med hänsyn främst till skyddet för

enskilds personliga förhållanden. Med vissa

undantag gäller där sekretess för uppgift om sådana

förhållanden, om det kan antas att den enskilde

eller någon honom närstående lider men eller att

fara uppkommer för att någon utsätts för våld eller

annat allvarligt men om uppgiften röjs (7 kap. 21 §

sekretesslagen). För uppgifter som finns inom

hälso- och sjukvården vid en kriminalvårdsanstalt

eller ett häkte rörande intagnas och häktades

hälsotillstånd och andra personliga förhållanden

gäller däremot hälso- och sjukvårdssekretess enligt

den tidigare redovisade bestämmelsen i 7 kap. 1 §

sekretesslagen. En konsekvens av denna

sekretessreglering är att hälso- och

sjukvårdspersonal inom kriminalvården normalt

inte kan lämna uppgifter om en intagen vidare till

övrig personal inom anstalten, om inte den intagne

själv samtycker till det. Uppgift om att en intagen

lider av en sådan smittsam sjukdom som enligt

smittskyddslagen (1988:1472) utgör en

samhällsfarlig sjukdom undantas emellertid

härifrån. Enligt en bestämmelse i 37 § lagen

(1974:203) om kriminalvård i anstalt skall hälso-

och sjukvårdspersonal inom kriminalvården som

får kännedom om ett sådant förhållande underrätta

styresmannen om detta, om det behövs med hänsyn

till fara för att smittan skall spridas. Denna

underrättelseskyldighet bryter igenom sekretessen

som en följd av den tidigare omnämnda

bestämmelsen i 14 kap. 1 § sekretesslagen. En

motsvarande bestämmelse om

underrättelseskyldighet finns i 4 § lagen (1976:371)

om behandlingen av häktade och anhållna m.fl.

Såvitt gäller förhållandet till hälso- och

sjukvården finns vidare en bestämmelse i 6 §

förordningen (1976:376) om behandlingen av

häktade och anhållna m.fl. enligt vilken

föreståndaren för förvaringslokalen, då en intagen

förs över till sjukhus, skall underrätta den läkare

som är ansvarig för vården om ändamålet med

frihetsberövandet och övriga förhållanden av

betydelse för den intagnes vistelse på sjukhuset.

Någon motsvarande bestämmelse då det gäller

överförande från en kriminalvårdsanstalt till ett

sjukhus har däremot inte ansetts erforderlig. Det

finns inte heller någon uppgiftsskyldighet från

hälso- och sjukvården till kriminalvården.

Om en häktad person som förts över till en

sjukvårdsinrättning för rättspsykiatrisk vård inte

längre har behov av sådan vård innan beslutet om

frihetsberövande upphört att gälla, skall han föras

tillbaka till häktet. Motsvarande gäller en intagen

i kriminalvårdsanstalt intill dess att frigivning skall

ske. Från vårdinrättningen kan uppgifter om

patienten lämnas till kriminalvården endast om det

står klart att den enskilde eller någon honom

närstående inte lider men om uppgiften röjs eller

med patientens samtycke. Det är emellertid enligt

min mening uppenbart att uppgifter om en patient

måste få vidarebefordras till kriminalvården från de

enheter inom hälso- och sjukvården där

rättspsykiatrisk vård har getts i en situation när

patienten skall återföras till kriminalvården. Jag

tänker härvid inte minst på uppgifter om pågående

medicinering eller om fortsatta stöd- eller

behandlingsåtgärder som inte kräver

rättspsykiatrisk vård. Inom kriminalvården

förutsätter dessa åtgärder att den intagne

accepterar dem. Man torde också kunna utgå från

att de allra flesta i en sådan situation kommer att

samtycka till att uppgifterna vidarebefordras. I de

enstaka fall där samtycke inte ges måste det dock

finnas en möjlighet att trots detta lämna ut

uppgifterna. Jag föreslår därför en regel med denna

innebörd.

Den föreslagna bestämmelsen kan lämpligen tas

in i en ny paragraf i lagen om rättspsykiatrisk vård

och utformas som en uppgiftsskyldighet för

chefsöverläkaren. En sådan föreskrift gör att

annars sekretessbelagda uppgifter kan lämnas ut

med stöd av 14 kap. 1 § sekretesslagen. Det

förtjänar att framhållas att uppgifterna också inom

kriminalvårdens hälso- och sjukvård och i den

egentliga kriminalvårdsverksamheten kommer att

omfattas av sekretesskydd. Av bestämmelsen bör

framgå att uppgiftsskyldigheten -- och därmed

möjligheten att utan hinder av sekretess lämna ut

uppgiften -- endast omfattar uppgifter som behövs

inom kriminalvården. Med sådana uppgifter avses

t.ex. uppgifter om pågående medicinering och

andra vård- eller stödinsatser som kan behövas

inom kriminalvården för att anstaltsvistelsen skall

kunna utformas så att den intagnes anpassning i

samhället främjas och skadliga följder av

frihetsberövandet motverkas. Uppgifter om den

avslutade rättspsykiatriska vården och vad som

därvid förevarit bör däremot vanligen inte lämnas

ut. Att uttömmande ange vilka uppgifter som kan

behövas inom kriminalvården låter sig knappast

göra. Det måste dock betonas att bestämmelsen är

avsedd att tillämpas med urskillning och

varsamhet. I första hand bör den enskildes

samtycke till utlämnandet eftersträvas. Denne bör

vanligen också informeras om vilka uppgifter som

lämnas till kriminalvården. I den mån sekretess

gäller även gentemot den enskilde själv med stöd av

7 kap. 3 § skall givetvis så inte ske. Sådana uppgifter

som rör medicinering eller annan hälso- och

sjukvård bör lämnas ut till hälso- och sjukvården

vid kriminalvårdsanstalten eller häktet medan

andra uppgifter lämnas ut till styresmannen för

anstalten resp. föreståndaren för häktet.

4.2 Sekretess för beslut m.m.

Mitt förslag: På motsvarande sätt som

hittills skall sekretess inte gälla inom hälso- och

sjukvården för beslut enligt lagstiftningen om

psykiatrisk tvångsvård eller rättspsykiatrisk vård,

om beslutet angår frihetsberövande åtgärd. Den

särskilda bestämmelsen om att hälso- och

sjukvårdssekretess inte gäller beslut av

utskrivningsnämnd eller psykiatriska nämnden

skall upphävas. I övrigt ändras sekretessreglerna

för beslut enligt den nämnda lagstiftningen endast

redaktionellt.

Skälen för mitt förslag: Beslut inom den

psykiatriska tvångsvården omfattas av den tidigare

redovisade hälso- och sjukvårdssekretessen enligt 7

kap. 1 § sekretesslagen. Utan någon

undantagsregel skulle även beslut inom

tvångsvården om frihetsberövande åtgärder

omfattas av hälso- och sjukvårdssekretess. Ett

sådant undantag finns dock i 7 kap. 2 § 2

sekretesslagen. Enligt denna bestämmelse gäller

hälso- och sjukvårdssekretess inte beslut i ärende

enligt lagstiftningen om viss psykiatrisk vård, om

beslutet angår frihetsberövande åtgärd. Härmed

avses inte bara beslut om intagning för tvångsvård

utan även t.ex. beslut om utskrivning, tillstånd att

vistas utanför vårdinrättningens område och

återkallande av sådant tillstånd.

Rättssäkerhetsintresset av möjlighet till insyn i

dessa beslut gör sig alltjämt gällande.

Bestämmelsen bör dock jämkas i redaktionellt

hänseende. Undantagsregeln gäller även i

fortsättningen endast uppgifterna i beslutet och inte

de uppgifter som beslutet grundar sig på.

Enligt 7 kap. 1 § sekretesslagen gäller hälso- och

sjukvårdssekretess också i sådan verksamhet hos

myndighet som innefattar omprövning av beslut i

hälso- och sjukvården. Sekretessen gäller dock inte

beslut av utskrivningsnämnd eller psykiatriska

nämnden (7 kap. 2 § 1 sekretesslagen). Som jag

tidigare nämnt skall organisationen med

utskrivningsnämnder och psykiatriska nämnden

upphöra vid utgången av år 1991. Den rättsliga

prövningen av frågor om psykiatrisk tvångsvård

skall göras av de allmänna förvaltningsdomstolarna

med länsrätterna som första instans. En ändring

behöver därför göras i 7 kap. 2 § 1 sekretesslagen.

Det finns däremot inte någon anledning att införa

en ny reglering i sak på området (jfr prop.

1990/91:58 s. 206).

I sekretesslagen finns särskilda bestämmelser

om sekretess hos domstolar (12 kap.

sekretesslagen). Dessa bestämmelser blir

tillämpliga även på förvaltningsdomstolarnas beslut

enligt lagen om psykiatrisk tvångsvård resp. lagen

om rättspsykiatrisk vård. Av bestämmelserna följer

att om en domstol i sin rättskipande verksamhet

erhåller en uppgift som är sekretessbelagd hos

annan myndighet, gäller sekretessen också hos

domstolen (12 kap. 1 § sekretesslagen).

Sekretessen upphör dock att gälla i målet eller

ärendet om uppgiften förebringas vid offentlig

förhandling i samma mål eller ärende (12 kap. 3 §

sekretesslagen). Detsamma gäller om uppgiften tas

in i dom eller beslut. Domstolen kan dock i denna

situation förordna att sekretessen skall bestå.

Sådant förordnande får endast i

undantagssituationer omfatta domslutet eller

motsvarande del av annat beslut (12 kap. 4 §

sekretesslagen).

Mot den nu redovisade bakgrunden behövs inte

någon särskild reglering för beslut hos domstol,

motsvarande den som nu gäller hos

utskrivningsnämnderna och psykiatriska nämnden.

I domstolarna skall i stället tillämpas de särskilda

reglerna om sekretess hos domstolar som redan

finns. Härmed uppnås en likställighet med vad som

gäller t.ex. beslut angående frihetsberövande

åtgärd enligt smittskyddslagen (1988:1472).

Eftersom den nuvarande 7 kap. 2 § 1

sekretesslagen kan upphävas bör paragrafen i

övrigt jämkas i redaktionellt hänseende.

I 7 kap. 19 § sekretesslagen bör slutligen en

redaktionell ändring göras.

4.3 Underrättelseskyldighet vid rymning m.m.

Mitt förslag: Chefsöverläkaren får

skyldighet att, om den som är målsägande i

förhållande till den som genomgår rättspsykiatrisk

vård med särskild utskrivningsprövning önskar det,

underrätta målsäganden om att patienten har

lämnat vårdinrättningen utan tillstånd eller inte har

återvänt dit sedan tiden för ett tillstånd att vistas

utanför inrättningen har gått ut eller tillståndet har

återkallats. Om det finns särskilda skäl skall

underrättelse få lämnas utan att målsäganden

begärt att bli underrättad.

Skälen för mitt förslag: I den av riksdagen

antagna lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård

finns en bestämmelse (28 §) som innebär att en

chefsöverläkare är skyldig att, om den som är

målsägande i förhållande till den som genomgår

rättspsykiatrisk vård med särskild

utskrivningsprövning önskar det, ge målsäganden

information om beslut om att tvångsvården skall

upphöra. Detsamma gäller för beslut om att

patienten får vistas utanför sjukvårdsinrättningens

område. Bestämmelsen syftar till att stärka

brottsoffrens ställning. Bakgrunden till

bestämmelsen och dess närmare innebörd finns

redovisad i prop. 1990/91:58 (s. 205 f., 211 och 327

f.).

Under riksdagsbehandlingen av förslaget till lag

om rättspsykiatrisk vård uttalade sig såväl

justitieutskottet (1990/91:JuU34 s. 34 och 51 f.)

som socialutskottet (1990/91:SoU13 s. 70) för att

regeringen bör överväga en skyldighet för

chefsöverläkaren att underrätta målsäganden även

i samband med att en patient som genomgår

rättspsykiatrisk vård med särskild

utskrivningsprövning rymmer. Riksdagen gav

regeringen till känna vad socialutskottet anfört.

En skyldighet för chefsöverläkaren att

underrätta en målsägande om att en patient har

lämnat vårdinrättningen utan tillstånd bör regleras

i nära anslutning till bestämmelsen om

underrättelser vid vistelse utanför

sjukvårdsinrättningens område resp. att vården

skall upphöra. Också den nya regeln om

underrättelseskyldighet bör tas in i 28 § lagen om

rättspsykiatrisk vård och bygga på samma

förutsättningar som hittills (se angående dessa

prop. 1990/91:58 s. 327 f.). Jag vill understryka

vikten av att underrättelse sker så snart som möjligt

sedan det konstaterats att patienten avvikit.

Vid övervägandena har jag funnit att

underrättelseskyldighet bör gälla även då en

patient inte har återvänt till vårdinrättningen sedan

tiden för ett tillstånd att vistas utanför inrättningens

område gått ut eller tillståndet har återkallats. En

sådan situation är i allt väsentligt jämförbar med att

patienten utan tillstånd lämnar vårdinrättningen.

En komplikation i sammanhanget är att skälen

för att underrätta en målsägande om att en patient

har rymt eller uteblivit från vårdinrättningen kan

vara lika starka beträffande en målsägande som

inte uttryckt önskemål om eller förklarat sig inte

vilja ha sådan information. Om det i en sådan

situation är överhängande risk för att patienten

kommer att utöva våld mot målsäganden kan det

vara nödvändigt att vårdinrättningen snarast

möjligt försöker få kontakt med målsäganden. I

lagrådsremissen hänvisade jag till att

uppgiftslämnandet då kan ske straffritt med stöd av

nödregeln i 24 kap. 4 § brottsbalken på det sätt som

redovisats i prop. 1990/91:58. Lagrådet har påpekat

att det, med hänsyn till att skyldigheten att lämna

uppgift till målsägande som begärt att bli

underrättad fått en utförlig reglering i paragrafen,

är lämpligast att bestämmelsen får avse även det

fallet att underrättelse är nödvändig fastän

målsäganden inte begärt att bli underrättad.

Visserligen torde brottsbalkens nödregel omfatta

den åsyftade situationen. Inte minst för de

myndigheter inom den rättspsykiatriska vården

som har att bedöma om underrättelse till en

målsägande skall eller får ske, ligger det dock ett

värde i att bestämmelsen i lagen om rättspsykiatrisk

vård innefattar även sådana särskilda situationer

som nyss nämndes. Jag är därför beredd att ansluta

mig till lagrådets mening och föreslår en

bestämmelse om att underrättelse får lämnas utan

att målsäganden begärt att bli underrättad, om det

finns särskilda skäl.

Med särskilda skäl avses således situationer när

det är överhängande risk för att patienten kommer

att utöva våld mot målsäganden eller på annat sätt

utsätter målsäganden för betydande fara. Eftersom

målsäganden i de nu avsedda situationerna inte

uttryckt önskemål om att bli underrättad eller

kanske t.o.m. uttryckligen förklarat sig inte vilja bli

underrättad måste det bli en bedömning från fall till

fall av vad som skall anses som sådana särskilda skäl

som motiverar en underrättelse. Det bör inte

komma i fråga med underrättelse till en målsägande

som inte framfört önskemål härom när en patient

lämnar vårdinrättningen i enlighet med ett beslut av

chefsöverläkaren eller domstol. Jag vill också

betona skillnaden mellan underrättelse till en

målsägande som, efter att ha givits möjlighet

därtill, begärt att bli underrättad och en

målsägande som inte framfört sådan begäran. I det

första fallet skall underrättelse ske och

chefsöverläkaren skall därvid inte göra någon

bedömning av den aktuella faran för målsäganden.

Då en målsägande inte begärt att bli underrättad

måste chefsöverläkaren däremot alltid göra en

bedömning av faran i den konkreta situationen.

Chefsöverläkaren är då inte heller skyldig att

underrätta målsäganden, däremot får

chefsöverläkaren göra så om det finns särskilda

skäl.

En väsentlig skillnad mellan den typ av

underrättelse som jag nu föreslår och den redan

beslutade underrättelseskyldigheten om vistelse

utanför sjukvårdsinrättningens område eller om att

vården skall upphöra, är att de sistnämnda besluten

inte omfattas av sekretess vilket däremot en uppgift

om att en patient avvikit från pågående

rättspsykiatrisk vård gör. Som jag tidigare redovisat

bryts sekretess av en uppgiftsskyldighet som följer

av lag eller förordning. Den regel i sekretesslagen,

14 kap. 1 §, som har denna följd, gäller dock endast

uppgiftslämnande till myndighet. Den nyss

föreslagna bestämmelsen i lagen om

rättspsykiatrisk vård behöver därför kompletteras

med en regel om att sekretess inte heller gäller vid

sådan underrättelse till målsäganden.

Sekretessgenombrottet bör dock gälla endast

gentemot målsäganden. Detta får till följd bl.a. att

chefsöverläkaren eller den som är i dennes ställe

med en rimlig grad av säkerhet måste förvissa sig

om att uppgiften utlämnas till rätt

person. Bestämmelsen bör lämpligast

kunna tas in i 7 kap. 1 § sekretesslagen. Undantaget

blir tillämpligt på underrättelser enligt såväl första

som andra stycket i den föreslagna 28 § lagen om

rättspsykiatrisk vård.

Det bör påpekas att de föreslagna

bestämmelserna inte innebär någon inskränkning i

polisens skyldigheter och möjligheter att lämna

målsäganden den information och det skydd som

kan behövas med hänsyn till omständigheterna.

Den nya underrättelseskyldigheten skall självfallet

inte heller påverka det samarbete som behövs

mellan en sjukvårdsinrättning och polisen då en

patient avviker från en vårdinrättning. Inte heller

är tillämpningen av regeln i 10 § 6 allmänna

läkarinstruktionen (1963:341) om underrättelser då

en patient som lämnar eller avser att lämna

sjukhuset är farlig för någon annans personliga

säkerhet eller eget liv, avsedd att påverkas av den

nu föreslagna underrättelseskyldigheten.

5 Terminologin beträffande personer med

psykiska störningar

5.1 Bakgrund

Flera författningar på olika rättsliga områden

innehåller bestämmelser med särskilda regler om

personer med någon form av psykisk störning. Den

terminologi som för närvarande används för att

beskriva denna personkrets varierar. Flera av de

uttryck som tidigare varit vanliga i författningar,

t.ex. sinnessjukdom och sinnesslöhet, har inte

längre någon motsvarighet inom det moderna

medicinska språkbruket.

I den hittillsvarande lagstiftningen om

beredande av sluten psykiatrisk vård i vissa fall

används som grundläggande begrepp uttrycket

psykisk sjukdom. Med sådan sjukdom jämställs i

LSPV psykisk abnormitet som inte är psykisk

sjukdom eller utgörs av hämning i

förståndsutvecklingen. Den nya lagstiftningen om

psykiatrisk tvångsvård bygger, som jag redan

redovisat, på en delvis ändrad syn på psykiska

sjukdomar och därmed jämställda tillstånd. För att

detta skall markeras används det nya gemensamma

sjukdomsbegreppet ''''''''psykisk störning'''''''' vilket

kvalificeras genom ordet ''''''''allvarlig'''''''' när det gäller

det medicinska kriteriet för psykiatrisk tvångsvård.

Begreppet allvarlig psykisk störning i den nya

lagstiftningen skall således ersätta psykisk sjukdom

och därmed jämställd abnormitet i LSPV.

Begreppet skall också träda i stället för begreppen

sinnessjukdom och sinnesslöhet samt det s.k.

jämställdhetsbegreppet i brottsbalken. Begreppet

allvarlig psykisk störning är samanfattningsvis

avsett att vara något snävare än begreppet psykisk

sjukdom i LSPV men ha en något vidare innebörd

än begreppet sinnessjukdom i brottsbalken. När

det gäller den närmare innebörden av detta

begrepp i vårdlagstiftningen och

strafflagstiftningen vill jag i övrigt hänvisa till

uttalanden i prop. 1990/91:58 (särskilt s. 82 ff., 238

ff., 452 ff. samt 530 ff). Nämnda uttalanden har i

allt väsentligt godtagits av riksdagen (jfr

1990/91:JuU34 s. 27 ff. samt 1990/91:SoU13 s. 28

ff.).

I vapenlagen (1973:1176, omtryckt 1991:1181)

har en terminologisk anpassning till lagstiftningen

om psykiatrisk tvångsvård m.m. redan beslutats

(prop. 1990/91:130, JuU33, rskr. 300).

I regeringens proposition 1990/91:194 om

förverkande av rätt att ta arv, m.m. har vidare

nyligen föreslagits att den begreppsbildning

rörande personer med psykiska störningar som

skall användas inom lagstiftningen om den

psykiatriska tvångsvården och straffrätten skall

användas också inom civilrätten och processrätten.

I det sammanhanget framhålls att det framstår som

angeläget att den terminologi inom civilrättslig

lagstiftning som används för att beskriva kretsen av

personer för vilka särskilda regler gäller med

hänsyn till dessa personers psykiska tillstånd,

anpassas till modernt språkbruk. Förslaget i

nämnda proposition innebär i korthet att

begreppen sinnessjukdom och sinnesslöhet ersätts

med allvarlig psykisk störning medan sådana

beteckningar som själslig abnormitet eller annan

rubbning av själsverksamheten ersätts med psykisk

störning. Vad detta närmare innebär redovisas

utförligare i den nyss nämnda prop. 1990/91:194.

5.2 Vissa hänvisningar till brottsbalken

Mitt förslag: Hänvisningar inom

arbetsrätten till brottsbalkens särregler för psykiskt

störda lagöverträdare anpassas till den nya

terminologin inom straffrätten.

Skälen för mitt förslag: I 11 kap. lagen

(1976:600) om offentlig anställning (LOA) finns

regler om avskedande av arbetstagare som

omfattas av lagen. Reglerna innebär i huvudsak att

en arbetstagare som har begått brott eller grov eller

upprepad tjänsteförseelse, som visar att han

uppenbarligen är olämplig att inneha sin

anställning, får avskedas. En arbetstagare som har

rätt till statlig pension men inte har uppnått den

ålder då han får avgå med ålderspension, får dock

inte avskedas om han har begått brottet eller

tjänsteförseelsen under inflytande av sådan själslig

abnormitet som avses i 30 kap. 6 § brottsbalken och

han lämpligen kan förflyttas eller annars

omplaceras till någon annan anställning som är

förenad med sådan pensionsrätt (11 kap. 3 § LOA).

I den bestämmelse i brottsbalken som LOA

hänvisar till talas för närvarande om att någon

begått brott ''''''''under inflytande av sinnessjukdom,

sinnesslöhet eller annan själslig abnormitet av så

djupgående natur att den måste anses jämställd

med sinnessjukdom''''''''. Som jag tidigare nämnt

innebär den nya lagstiftningen på området att den

straffrättsliga särregleringen för lagöverträdare

med psykiska avvikelser anpassas till nutida

terminologi inom psykiatrin. Begreppen

''''''''sinnessjukdom'''''''' och ''''''''sinnesslöhet'''''''' liksom det s.k.

jämställdhetsbegreppet ersätts med ''''''''allvarlig

psykisk störning'''''''' (lag om ändring i brottsbalken,

SFS 1991:1138).

De skäl som ligger bakom regleringen i LOA

och hänvisningen till brottsbalkens särreglering för

lagöverträdare med psykiska avvikelser har

alltjämt sin giltighet. Hänvisningen i LOA bör dock

språkligt anpassas till den nya lydelsen av 30 kap.

6 § brottsbalken. Som dåvarande chefen för

justitiedepartementet anförde i prop. 1990/91:58

innebär detta en viss minskning av den grupp som

omfattas av särregleringen.

En avsikt med införandet av den nya

terminologin beträffande psykiska avvikelser är att

skapa enhetlighet i lagstiftningen. Begreppet

''''''''allvarlig psykisk störning'''''''' i 30 kap. 6 §

brottsbalken har sålunda samma innebörd som i

lagarna om psykiatrisk tvångsvård resp.

rättspsykiatrisk vård (jfr prop. 1990/91:58 s. 531).

Avsikten med den föreslagna ändringen i LOA är

inte att begreppet ''''''''allvarlig psykisk störning'''''''' skall

få någon annan innebörd än det har i andra

lagstiftningssammanhang. Den direkta

hänvisningen till lagrummet i brottsbalken bör

därför slopas.

En motsvarande bestämmelse finns i 32 §

prästanställningslagen (1988:184). Även denna

bestämmelse bör anpassas till den ändrade lydelsen

i brottsbalken. Av övergångsbestämmelserna till

regeringsformen följer emellertid att bl.a.

grundläggande föreskrifter om prästtjänster i

svenska kyrkan meddelas i lagen om svenska

kyrkan eller i annan lag som stiftas av riksdagen

efter yttrande av kyrkomötet. Detsamma gäller i

fråga om ändring av sådan lag. Riksdagen har som

vilande antagit ett förslag i regeringens proposition

1990/91:67 om ändring i övergångsbestämmelserna

till regeringsformen som innebär att begreppet

''''''''lagen om svenska kyrkan'''''''' tas bort ur dessa

bestämmelser (1990/91:KU24, rskr. 117). Förslaget

innebär dock inte någon ändring såvitt avser

grundläggande föreskrifter om prästtjänster i

svenska kyrkan. Sedan kyrkomötets yttrande

inhämtats bör regeringen återkomma till riksdagen

med ett förslag till lag om ändring i

prästanställningslagen.

5.3 Ny terminologi inom lagstiftningen i övrigt

Mitt förslag: Den begreppsbildning

rörande personer med psykiska störningar som

skall gälla inom såväl lagstiftningen om den

psykiatriska tvångsvården och straffrätten som,

enligt förslag som förelagts riksdagen, inom civil-

och processrätten skall användas också inom

lagstiftningen i övrigt.

Skälen för mitt förslag: Som framgått av

det tidigare sagda har terminologin inom stora

delar av det rättsliga området anpassats eller

föreslagits anpassad till en mera nutida syn på

psykiska avvikelser. Det framstår som angeläget att

denna anpassning genomförs även inom

lagstiftningen i övrigt. Utöver de tidigare

redovisade bestämmelserna finns regler om

personer med psykiska avvikelser i bl.a. lagen

(1944:133) om kastrering, luftfartslagen

(1957:297), lagen (1965:61) om behörighet att

utöva veterinäryrket m.m., transplantationslagen

(1975:190), steriliseringslagen (1975:580) samt

högskolelagen (1977:218). I den angivna

lagstiftningen beskrivs dessa personer på olika sätt.

Det anges ibland att reglerna skall gälla den som

lider av psykisk sjukdom eller abnormitet. I andra

lagar talas om psykisk sjukdom, hämmad

förståndsutveckling eller psykisk abnormitet.

Också uttrycken sinnessjukdom eller rubbning av

själsverksamhet resp. rubbad själsverksamhet

återfinns alltjämt i lagstiftningen. De mera neutrala

uttrycken psykisk lämplighet eller psykiska

förhållanden används också. Sammanfattningsvis

ger även den lagstiftning som jag här behandlar ett

splittrat och i många delar föråldrat intryck.

I lagen om behörighet att utöva

veterinäryrket m.m. anges att, om legitimerad

veterinär på grund av sinnessjukdom eller annan

rubbning av själsverksamheten blir ur stånd att

nöjaktigt utöva veterinäryrket, jordbruksverket

ofördröjligen skall återkalla hans legitimation, om

ej särskilda skäl föranleder annat. Bestämmelsen

omfattar såväl personer med allvarliga psykiska

sjukdomar som personer med lättare psykiska

störningar. Den nuvarande terminologin bör därför

ersättas med det i lagstiftningen om psykiatrisk

tvångsvård grundläggande sjukdomsbegreppet,

nämligen psykisk störning. Kvalificeringen i

bestämmelsen ligger i stället i att veterinären på

grund av sin psykiska störning skall bli ur stånd att

nöjaktigt utöva sitt yrke.

Enligt en bestämmelse i

steriliseringslagen får socialstyrelsen i vissa

situationer lämna tillstånd till sterilisering, om det

föreligger beaktansvärd risk för att arvsanlag som

kan medföra bl.a. allvarlig psykisk sjukdom eller

abnormitet överförs till avkomling. Även i detta

sammanhang omfattar således bestämmelsen

personer med såväl psykiska sjukdomstillstånd som

andra psykiska störningar. Den nuvarande

terminologin bör därför ersättas med beteckningen

psykisk störning. Att det skall vara fråga om

allvarliga sådana tillstånd framgår redan av

lagtexten.

Även i en bestämmelse i högskolelagen

om avskiljande av studerande talas om psykisk

sjukdom eller psykisk abnormitet (prop.

1986/87:100 bil. 10 s. 203 ff.). I enlighet med vad

som tidigare anförts bör de båda benämningarna

ersättas av det grundläggande sjukdomsbegreppet

psykisk störning. Bestämmelsens omfattning

kvalificeras av att det dessutom skall föreligga en

påtaglig risk för att den studerande kan komma att

skada annan person eller värdefull egendom under

utbildningen.

I transplantationslagen finns en

bestämmelse som avser ingrepp på bl.a. den som på

grund av psykisk sjukdom, hämmad

förståndsutveckling eller psykisk abnormitet av

annat slag saknar förmåga att lämna samtycke till

ingreppet. I enlighet med vad jag tidigare anfört

borde även denna bestämmelse anpassas till en

mera nutida terminologi. Emellertid pågår inom

regeringskansliet överväganden i anledning av

Transplantationsutredningens betänkande (SOU

1989:98) Transplantation -- etiska, medicinska och

rättsliga aspekter. Ett förslag till ny reglering

beräknas kunna framläggas under våren 1992. Med

hänsyn härtill bör den i och för sig önskvärda

anpassningen anstå.

Av samma skäl, dvs. pågående beredning (jfr

avsnitt 2.1), bör utrycket rubbad själsverksamhet i

kastreringslagen övergångsvis kunna stå

kvar.

För fullständighetens skull vill jag avslutningsvis

nämna att uttrycken psykisk lämplighet resp.

psykiska förhållanden som används i

luftfartslagen enligt min mening inte behöver

ändras. På motsvarande sätt bör definitionen i

stadgan (1970:88) om enskilda vårdhem

m.m. av kontrollerad familjevård, dvs. sådan

sluten psykiatrisk vård som i anslutning till

sjukhuset anordnas i enskilt hem, kunna stå kvar

utan ändring.

6 Ikraftträdande

De i detta sammanhang föreslagna

lagändringarna bör träda i kraft samtidigt som den

av riksdagen redan beslutade lagstiftningen om

psykiatrisk tvångsvård m.m., dvs. den 1 januari

1992.

7 Kostnader och resursbehov

De i huvudsak redaktionella och terminologiska

ändringarna som föreslås i avsnitt 2 och 5 kan inte

antas medföra några kostnader eller något

resursbehov. De ändringar som föreslås i avsnitt 3

torde inte heller innebära att några nya kostnader

uppkommer. Som framgått av nämnda avsnitt har

frågor om passtillstånd och andra passärenden med

tiden kommit att få en allt mindre omfattning inom

den psykiatriska tvångsvården. Socialstyrelsen och

kammarrätten i Stockholm kommer dock att som

en ny uppgift få ett mindre antal sådana ärenden.

En utvärdering av denna uppgifts betydelse för

styrelsen resp. rätten bör ske två år efter

ikraftträdandet. Ändringarna som föreslås i avsnitt

4 erfordrar inte någon resursförstärkning.

8 Upprättade lagförslag

I enlighet med vad jag nu har anfört har inom

socialdepartementet upprättats förslag till

1. lag om ändring i lagen (1944:133) om

kastrering,

2. lag om ändring i lagen (1965:61) om

behörighet att utöva veterinäryrket m.m.,

3. lag om ändring i datalagen (1973:289),

4. lag om ändring i kreditupplysningslagen

(1973:1173),

5. lag om ändring i steriliseringslagen

(1975:580),

6. lag om ändring i lagen (1976:600) om offentlig

anställning,

7. lag om ändring i högskolelagen (1977:218),

8. lag om ändring i passlagen (1978:302),

9. lag om ändring i sekretesslagen (1980:100),

10. lag om ändring i lagen (1988:870) om vård av

missbrukare i vissa fall,

11. lag om ändring i utlänningslagen (1989:529)

samt

12. lag om ändring i lagen (1991:1129) om

rättspsykiatrisk vård.

Förslagen under 2 -- 11 har upprättats i samråd

med andra berörda statsråd.

Förslagen frånsett det under 7 gäller lagstiftning

som faller inom lagrådets granskningsområde.

Lagförslagen under 1, 3, 4, 10 och 11 är dock av

sådan beskaffenhet att lagrådets hörande skulle

sakna betydelse. Lagrådet har granskat övriga

förslag.

9 Hemställan

Med hänvisning till vad jag nu har anfört

hemställer jag att regeringen föreslår riksdagen att

anta lagförslagen.

10 Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens

överväganden och beslutar att genom proposition

föreslå riksdagen att anta de förslag som

föredraganden lagt fram.

Lagrådsremissens lagförslag

Bilaga 1

1 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1965:61) om behörighet att

utöva veterinäryrket m.m.

 Härigenom föreskrivs att 5 § lagen (1965:61)

om behörighet att utöva veterinäryrket m.m. skall

ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 5 §1

Blir legitimerad veterinär Blir legitimerad veterinär

på grund av sinnessjukdom på grund av psykisk

eller annan rubbning av störning ur stånd att

själsverksamheten ur nöjaktigt utöva

stånd att nöjaktigt veterinäryrket, skall

utöva veterinäryrket, jordbruksverket

skall jordbruksverket ofördröjligen

ofördröjligen återkalla hans

återkalla hans legitimation, om ej

legitimation, om ej särskilda skäl

särskilda skäl föranleda annat.

föranleda annat.

 Föreligger grundad anledning till

antagande att

veterinärs legitimation bör återkallas enligt första

stycket, äger jordbruksverket efter samråd med

socialstyrelsen förordna, att han skall undergå

läkarundersökning i den utsträckning som fordras

för att hans förmåga att utöva veterinäryrket skall

kunna bedömas.

Förordnas om läkarundersökning enligt andra

stycket, äger jordbruksverket återkalla

legitimationen för tiden till dess ärendet slutligt

avgöres. Vägrar den som skall undersökas att

inställa sig till undersökning, skall polismyndighet

på verkets begäran lämna erforderlig

handräckning.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1992.

1 Senaste lydelse 1991:383.

2 Förslag till

Lag om ändring i steriliseringslagen (1975:580)

Bilaga 1

 Härigenom föreskrivs att 3 §

steriliseringslagen (1975:580) skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 3 §

Ansöker den som fyllt aderton men icke

tjugofem år och som är svensk medborgare eller

bosatt här i riket om sterilisering, får socialstyrelsen

lämna tillstånd därtill

1. om det föreligger 1. om det föreligger

beaktansvärd risk för beaktansvärd risk för

att arvsanlag som kan att arvsanlag som kan

medföra allvarlig psykisk medföra allvarlig psykisk

sjukdom eller abnormitet, störning, svårartad

svårartad kroppslig sjukdom kroppslig sjukdom eller

eller svårt lyte av annat svårt lyte av annat slag

slag överförs till överförs till avkomling

avkomling (genetisk (genetisk indikation),

indikation),

2. i fråga om kvinna, om havandeskap till följd

av sjukdom, kroppsfel eller svaghet skulle medföra

allvarlig fara för kvinnans liv eller hälsa (medicinsk

indikation), eller

3. i samband med ansökan om fastställelse

enligt 1 § lagen (1972:119) om fastställande av

könstillhörighet i vissa fall, om förutsättningar i

övrigt föreligger för sådan fastställelse.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1992.

3 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1976:600) om offentlig

anställning

 Härigenom föreskrivs att 11 kap. 3 § lagen

(1976:600) om offentlig anställning1 skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 11 kap.

3 §

En arbetstagare som har En arbetstagare som har

rätt till statlig pension rätt till statlig pension

men inte har uppnått den men inte har uppnått den

ålder då han får ålder då han får

avgå med ålderspension, avgå med ålderspension,

får inte avskedas enligt 1 får inte avskedas enligt 1

eller 2 §, om han har eller 2 §, om han har

begått brottet eller begått brottet eller

tjänsteförseelsen under tjänsteförseelsen under

inflytande av sådan påverkan av sådan

själslig abnormitet som allvarlig psykisk störning

avses i 30 kap. 6 § som avses i 30 kap. 6 §

brottsbalken och han brottsbalken och han

lämpligen kan förflyttas lämpligen kan förflyttas

eller annars omplaceras till eller annars omplaceras till

någon annan anställning någon annan anställning

som är förenad med som är förenad med

sådan pensionsrätt. sådan pensionsrätt.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1992.

1 Lagen omtryckt 1991:600.

4 Förslag till

Lag om ändring i passlagen (1978:302)

 Härigenom föreskrivs att 20, 22, 24, 28, 29 och

34 §§ passlagen (1978:302) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 20 §1

Passtillstånd fordras Passtillstånd fordras

för den som är intagen för den som intagits för

på sjukhus enligt lagen vård enligt lagen

(1966:293) om beredande av (1991:1128) om psykiatrisk

sluten psykiatrisk vård i tvångsvård eller lagen

vissa fall, inskriven i (1991:1129) om

specialsjukhus enligt 35 § rättspsykiatrisk vård,

lagen (1967:940) angående är inskriven i

omsorger om vissa psykiskt specialsjukhus enligt 35 §

utvecklingsstörda eller lagen (1967:940) angående

utskriven på försök omsorger om vissa psykiskt

från sjukhus som nu har utvecklingsstörda eller

angivits, dock endast om utskriven på försök

 från sådant sjukhus,

 dock endast om

1. chefsöverläkaren vid 1. chefsöverläkaren vid

sjukhuset i den ordning sjukvårdsinrättningen i

regeringen föreskriver har den ordning regeringen

gjort anmälan om att pass föreskriver har gjort

ej får utfärdas utan anmälan om att pass ej

sådant tillstånd, får utfärdas utan

 sådant tillstånd,

2. sådana 2. patienten genomgår

förhållanden rättspsykiatrisk vård

föreligger som avses i 17 med särskild

§ andra stycket lagen om utskrivningsprövning eller

beredande av sluten sådana förhållanden

psykiatrisk vård i vissa föreligger som avses i 42

fall eller 42 § tredje § tredje stycket lagen

stycket lagen angående angående omsorger om vissa

omsorger om vissa psykiskt psykiskt utvecklingsstörda,

utvecklingsstörda, eller eller

3. för patienten tidigare utfärdat pass efter

intagningen eller inskrivningen har återkallats på

grund av framställning enligt 24 § andra stycket.

 22 §2

Fråga om passtillstånd Frågor om passtillstånd

enligt 20 § prövas, om enligt 20 § prövas av

sökanden är patient som socialstyrelsen.

avses i 20 § 2, av

utskrivningsnämnden och i

annat fall av

chefsöverläkaren vid

sjukhuset. Denne får dock

hänskjuta ärendet till

utskrivningsnämnden för

avgörande.

 Passtillstånd skall vägras, om det med

hänsyn

till ändamålet med vården är olämpligt att

patienten har pass.

 24 §3

Undergår passinnehavare kriminalvård som

anges i 19 § och föreligger sådant fall att

passtillstånd skulle ha vägrats enligt 21 § andra

stycket, kan övervakningsnämnden besluta att

framställning skall göras hos passmyndighet om att

passet skall återkallas.

Bereds passinnehavare Bereds passinnehavare vård

sjukvård som anges i 20 som anges i 20 § och är

§ och är det med det med hänsyn till

hänsyn till ändamålet ändamålet med vården

med vården olämpligt att olämpligt att han har pass,

han har pass, kan kan socialstyrelsen besluta

chefsöverläkare eller att framställning skall

nämnd, som enligt 22 § göras hos passmyndighet om

första stycket har att att passet skall

pröva fråga om återkallas.

passtillstånd för honom,

besluta att framställning

skall göras hos

passmyndighet om att passet

skall återkallas.

 28 §4

Mot beslut av övervakningsnämnd enligt denna

lag förs talan genom besvär hos

kriminalvårdsnämnden eller den hovrätt, hos

vilken klaganden skulle ha kunnat anföra besvär

över beslut som avses i 37 kap. 8 § brottsbalken.

En chefsöverläkares En chefsöverläkares

beslut om anmälan enligt 20 beslut om anmälan enligt 20

§ 1 får inte § 1 får inte

överklagas. Andra beslut av överklagas.

en chefsöverläkare Socialstyrelsens beslut enligt

enligt denna lag får denna lag får överklagas

överklagas hos hos kammarrätten.

utskrivningsnämnden.

Utskrivningsnämndens beslut

får överklagas hos

psykiatriska nämnden.

 När ett beslut

överklagas hos

utskrivningsnämnden eller

psykiatriska nämnden, skall

skrivelsen med

överklagandet

tillställas den nämnd

som skall pröva

överklagandet.Skrivelsen

skall ha kommit in dit inom

tre veckor från den dag

klaganden fick del av

beslutet. Om skrivelsen kommit

in för sent, skall

nämnden avvisa den.

Skrivelsen skall dock inte

avvisas, om förseningen

beror på att den myndighet

som har meddelat beslutet har

lämnat klaganden en

felaktig underrättelse om

hur man överklagar. Inte

heller skall skrivelsen

avvisas, om den har kommit in

till den myndigheten innan

tiden för att överklaga

har gått ut.

 29 §5

Mot beslut enligt denna lag av Beslut enligt denna lag av

kriminalvårdsnämnden, kriminalvårdsnämnden

hovrätt eller psykiatriska eller hovrätt får inte

nämnden får talan ej överklagas.

föras.

 34 §6

Vad som i denna lag Vad som i denna lag

föreskrivs om föreskrivs om

chefsöverläkare chefsöverläkare

gäller även annan gäller även annan

läkare som avses i 2 § läkare som avses i 39 §

andra stycket lagen (1966:293) eller 40 § andra stycket

om beredande av sluten lagen (1991:1128) om

psykiatrisk vård i vissa psykiatrisk tvångsvård

fall. eller 23 § lagen

 (1991:1129) om

 rättspsykiatrisk vård.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1992.

Ärenden hos en utskrivningsnämnd eller

psykiatriska nämnden som inte har avgjorts före

ikraftträdandet och ärenden i vilka beslut enligt

meddelad fullföljdshänvisning därefter överklagas

hos en sådan nämnd skall efter ikraftträdandet

prövas av socialstyrelsen.

1 Senaste lydelse 1990:604.

2 Senaste lydelse 1990:604.

3 Senaste lydelse 1990:604.

4 Senaste lydelse 1990:604.

5 Senaste lydelse 1981:221.

6 Senaste lydelse 1990:604.

5 Förslag till

Lag om ändring i sekretesslagen (1980:100)

 Härigenom föreskrivs att 7 kap. 1, 2 och 19 §§

sekretesslagen (1980:100)1 skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 7 kap.

1 §2

Sekretess gäller, om inte annat följer av 2 §,

inom hälso- och sjukvården för uppgift om enskilds

hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden,

om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan

att den enskilde eller någon honom närstående

lider men. Detsamma gäller i annan medicinsk

verksamhet, såsom rättsmedicinsk och

rättspsykiatrisk undersökning, insemination,

fastställande av könstillhörighet, abort,

sterilisering, kastrering och åtgärder mot

smittsamma sjukdomar samt i verksamhet som

avser särskilda omsorger om psykiskt

utvecklingsstörda och därmed likställda.

Sekretess enligt första stycket gäller också i

sådan verksamhet hos myndighet som innefattar

omprövning av beslut i eller särskild tillsyn över

allmän eller enskild hälso- och sjukvård.

I fråga om uppgift i allmän handling gäller

sekretessen i högst sjuttio år.

En landstingskommunal eller En landstingskommunal eller

kommunal myndighet som kommunal myndighet som

bedriver verksamhet som avses bedriver verksamhet som avses

i första stycket får i första stycket får

lämna uppgift till en annan lämna uppgift till en annan

sådan myndighet för sådan myndighet för

forskning eller forskning eller

framställning av statistik framställning av statistik

eller för administration eller för administration

på verksamhetsområdet, på verksamhetsområdet,

om det inte kan antas att den om det inte kan antas att den

enskilde eller någon honom enskilde eller någon honom

närstående lider men om närstående lider men om

uppgiften röjs. Vidare uppgiften röjs. Vidare

får utan hinder av får utan hinder av

sekretessen uppgift lämnas sekretessen uppgift lämnas

till enskild enligt vad som till enskild enligt vad som

föreskrivs i lagen föreskrivs i lagen

(1984:1140) om insemination (1984:1140) om insemination,

och lagen (1988:1473) om lagen (1988:1473) om

undersökning beträffande undersökning beträffande

HIV-smitta i brottmål. HIV-smitta i brottmål och

 lagen (1991:1129) om

 rättspsykiatrisk vård.

 2 §

Sekretessen enligt 1 § gäller inte

1. beslut av 1. beslut i ärende enligt

utskrivningsnämnd eller lagstiftningen om psykiatrisk

psykiatriska nämnden, tvångsvård eller

 rättspsykiatrisk vård,

2. annat beslut i ärende om beslutet angår

enligt lagstiftningen om viss frihetsberövande

psykiatrisk vård, om åtgärd,

beslutet angår

frihetsberövande

åtgärd,

3. beslut enligt 2. beslut enligt

smittskyddslagen (1988:1472), smittskyddslagen (1988:1472),

om beslutet angår om beslutet angår

frihetsberövande frihetsberövande

åtgärd och avser annan åtgärd och avser annan

sjukdom än som anges i 1.3 sjukdom än som anges i 1.3

bilagan till nämnda lag, bilagan till nämnda lag,

4. anmälan och beslut i 3. anmälan och beslut i

ärende om ansvar eller ärende om ansvar eller

behörighet för personal behörighet för personal

inom hälso- och inom hälso- och

sjukvården. sjukvården.

 19 §

Sekretess gäller hos polismyndighet för sådan

uppgift om enskilds personliga förhållanden som

hänför sig till

1. verksamhet som enbart innefattar hjälp eller

annat bistånd åt enskild,

2. ärende om 2. ärende om

omhändertagande eller omhändertagande eller

handräckning enligt handräckning enligt

lagstiftningen om viss lagstiftningen om psykiatrisk

psykiatrisk vård eller om tvångsvård eller

vård av missbrukare utan rättspsykiatrisk vård

samtycke inom eller om vård av

socialtjänsten, missbrukare utan samtycke inom

 socialtjänsten,

3. ärende om handräckning enligt lagstiftningen

om omsorger om psykiskt utvecklingsstörda eller

vård av unga utan samtycke inom socialtjänsten,

4. ärende som avses i 21 kap. föräldrabalken,

eller

5. verksamhet som innefattar handräckning

enligt smittskyddslagstiftningen eller annat bistånd

åt smittskyddsläkare,

om det kan antas att den enskilde eller någon

honom närstående lider men om uppgiften röjs.

Sekretess gäller i ärende enligt lagen (1988:688)

om besöksförbud för uppgift om enskilds

personliga förhållanden, om det kan antas att den

enskilde eller någon honom närstående lider men

om uppgiften röjs. Sekretessen gäller inte beslut i

ärendet.

I fråga om uppgift i allmän handling gäller

sekretessen i högst sjuttio år.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1992.

Äldre föreskrifter gäller fortfarande i fråga om

beslut av utskrivningsnämnd eller psykiatriska

nämnden samt i fråga om ärenden enligt

lagstiftningen om viss psykiatrisk vård.

1 Lagen omtryckt 1989:713.

2 Senaste lydelse 1991:426.

6 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1991:1129) om

rättspsykiatrisk vård

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen

(1991:1129) om rättspsykiatrisk vård

dels att nuvarande 29 § skall betecknas

30 §,

dels att 28 § skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas en ny

paragraf, 29 §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 28 §

Genomgår en patient Genomgår en patient

rättspsykiatrisk vård rättspsykiatrisk vård

som är förenad med som är förenad med

särskild särskild

utskrivningsprövning skall utskrivningsprövning skall

chefsöverläkaren, om chefsöverläkaren, om

brottet och övriga brottet och övriga

omständigheter gör det omständigheter gör det

påkallat, ge påkallat, ge

målsäganden möjlighet målsäganden möjlighet

att begära att bli att begära att bli

underrättad när beslut underrättad dels om att

fattas om att patienten får patienten har lämnat

vistas utanför sjukvårdsinrättningen

sjukvårdsinrättningens utan tillstånd eller inte

område eller att vården har återvänt dit sedan

skall upphöra. Önskar tiden för ett tillstånd

målsäganden att vistas utanför

underrättelse, skall en inrättningens område har

sådan ges så snart som gått ut eller

möjligt och innan patienten tillståndet har

lämnar återkallats, dels när

vårdinrättningen. beslut fattas om att patienten

 får vistas utanför

 sjukvårdsinrättningens

 område eller att vården

 skall upphöra. Önskar

 målsäganden

 underrättelse, skall en

 sådan ges så snart som

 möjligt och vid beslut som

 anges i denna paragraf innan

 patienten lämnar

 vårdinrättningen.

 29 §

 Utöver vad som annars

 följer av lag eller

 förordning är

 chefsöverläkaren skyldig

 att till kriminalvården

 lämna ut uppgift om en

 patient som efter den

 rättspsykiatriska

 vårdens upphörande skall

 förpassas till häkte

 eller kriminalvårdsanstalt,

 om uppgiften behövs inom

 kriminalvården.

dd

Lagrådet

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1991-10-

21

Bilaga 2

Närvarande: f.d. regeringsrådet Bengt

Hamdahl, justitierådet Hans-Gunnar Solerud,

regeringsrådet Anders Swartling.

Enligt protokoll vid regeringssammanträde den

10 oktober 1991 har regeringen på hemställan av

statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] beslutat inhämta lagrådets

yttrande över förslag till lag om ändring i lagen

(1965:61) om behörighet att utöva veterinäryrket

m.m., m.fl. lagar.

Förslagen har inför lagrådet föredragits av

hovrättsassessorn Björn Reuterstrand.

Förslagen föranleder följande yttrande av

lagrådet:

Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:1129)

om rättspsykiatrisk vård

28 §

I remissprotokollet (s. 24) sägs att skälen för att

underrätta en målsägande om att en patient har

rymt eller uteblivit från vårdinrättningen kan vara

lika starka beträffande en målsägande som inte

uttryckt önskemål om eller förklarat sig inte vilja ha

sådan information. Om det i en sådan situation är

överhängande risk för att patienten kommer att

utöva våld mot målsäganden kan det vara

nödvändigt att vårdinrättningen snarast möjligt

försöker få kontakt med målsäganden. Enligt

föredragande statsrådets mening kan

uppgiftslämnande då ske straffritt med stöd av

nödregeln i 24 kap. 4 § brottsbalken.

Med hänsyn till att skyldigheten att lämna

uppgift till målsägande som begärt att bli

underrättad fått en utförlig reglering i förevarande

paragraf finner lagrådet lämpligast att

bestämmelsen får avse även det fallet att

underrättelse är nödvändig fastän målsäganden inte

begärt att bli underrättad. Lagrådet föreslår ett

andra stycke i 28 § av följande lydelse: ''''''''Om det

finns särskilda skäl får underrättelse som avses i

första stycket lämnas utan att målsäganden begärt

att bli underrättad.''''''''

Undantaget från sekretessen enligt 7 kap. 1 §

sekretesslagen i fjärde stycket sista meningen av

nämnda paragraf blir därmed tillämpligt på

underrättelse i det fall som avses i det föreslagna

andra stycket.

Övriga remitterade lagförslag lämnas

utan erinran.

Innehållsförteckning

Propositionen 1

Propositionens huvudsakliga innehåll 1

Propositionens lagförslag 3

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde

den 31 oktober 199118

1

Inledning18

2

Hänvisningar till 1966 års lag om beredande av

sluten psykiatrisk vård i vissa fall20

3

Passlagen22

4

Vissa sekretessfrågor27

4.1

Uppgiftslämnande mellan hälso- och sjukvården

och kriminalvården27

4.2

Sekretess för beslut m.m.29

4.3

Underrättelseskyldighet vid rymning m.m.31

5

Terminologin för personer med psykiska

störningar.33

5.1

Bakgrund33

5.2

Vissa hänvisningar till brottsbalken34

5.3

Ny terminologi inom lagstiftningen i övrigt35

6

Ikraftträdande36

7

Kostnader och resursbehov37

8

Upprättade lagförslag37

9

Hemställan37

10

Beslut37

Bilaga 1

Lagrådsremissens lagförslag38

Bilaga 2

Utdrag ur protokoll vid lagrådets sammanträde

den 21 oktober 199147