Regeringens proposition

1991/92: 66

Kommunalt partistöd

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Vid regeringssammanträdet har chefen för civildepartementet varit

föredragande.

Stockholm den 31 oktober 1991

På regeringens vägnar

Carl[REDACTED_EFTERNAMN]

Inger[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen lägger regeringen fram förslag till ändringar

i kommunallagens (1991: 900) regler om kommunalt partistöd.

 Förslaget innebär att den kommunala kompetensen att besluta om

partistöd ges en friare utformning. Bland annat blir det möjligt

att dela upp partistödet i ett grundstöd och ett mandatbundet

stöd. Det är fullmäktige som får reglera stödets utformning

närmare. Det föreslås också att stöd övergångsvis under

ett år skall kunna ges till ett parti som upphört att vara

representerat

i fullmäktige.

 Den nya lagstiftningen avses träda i kraft den 1 januari 1992.

Regeringens proposition Kommunalt partistöd

1 Inledning

Enligt lagen (1969: 596) om kommunalt partistöd (partistödslagen)

får kommuner och landsting lämna ekonomiskt bidrag till partier

som är representerade i fullmäktige. Partistödslagen upphör

att gälla vid utgången av år 1991, men motsvarande regler har

arbetats in i den nya kommunallag (1991: 900) som träder i kraft

den 1 januari 1992. Reglerna finns i 2 kap. 9 §.

 I samband med behandlingen i juni 1991 av förslaget till kommunallag

begärde riksdagen hos regeringen en översyn av lagstiftningen

om det kommunala partistödet (1990/91:KU38, rskr. 360). Med anledning

härav bemyndigade regeringen dåvarande civilministern att tillsätta

en kommitté för översyn av reglerna om kommunalt partistöd.

Kommittén, som antog namnet partistödsutredningen (ordförande:

landshövding Sten Wickbom), har överlämnat betänkandet (SOU

1991: 80) Kommunalt partistöd. Sammanfattningen av betänkandet

framgår av bilaga 1 och kommitténs lagförslag av bilaga 2.

I bilaga 3 har kommitténs redovisning av rättsläget och

nuvarande förhållanden tagits in.

 Kommittén har varit parlamentariskt sammansatt med företrädare

för samtliga dåvarande riksdagspartier. I kommittén har representanter

för Svenska kommunförbundet och Landstingsförbundet ingått

som sakkunniga.

 Ett utredningsarbete om det kommunala partistödet har också tidigare

bedrivits av förtroendeuppdragsutredningen. Det har redovisats i

betänkandet (SOU 1988: 47) Kommunalt stöd till politiska partier.

 Enligt riksdagens uttalande skulle beredningsarbetet bedrivas

skyndsamt

med inriktning på att riksdagen skall fatta beslut i frågan hösten

1991. Mot denna bakgrund och med hänsyn till kommitténs sammansättning

och tidigare utredningsarbete har någon remissbehandling av

betänkandet

inte ansetts nödvändig.

 Regeringen lägger i denna proposition fram förslag till nya regler

om det kommunala partistödet.

2 Partistödet och andra former av stöd

Ett statligt stöd till riksdagspartierna har funnits sedan år 1965.

Målet med partistödet är att stärka de politiska partiernas

ställning i opinionsbildningen och därigenom att stärka demokratin

(prop. 1965: 174).

 Det statliga partistödet består dels av ett stöd som ges som

ett mandatbidrag, dels av ett kanslistöd som ges i form av ett

grundstöd

och ett tilläggsstöd. Det totala stödet har ökat från 24,4

milj. kr. under år 1966 till 131 milj. kr. under budgetåret 1990/91.

Dessutom utgår ett särskilt stöd till partigrupperna i riksdagen

samt kontorshjälp till riksdagsledamöterna. De två sistnämnda

stöden uppgick budgetåret 1990/91 till sammanlagt drygt 42 milj. kr.

 På det kommunala området infördes möjligheten att ge stöd

åt politiska partier den 1 januari 1969 (prop. 1969: 126, KU 36, rskr.

353).

 Reglerna innebär att kommuner och landsting får lämna ekonomiskt

bidrag till politiska partier som under den tid beslutet om bidrag

avser är representerade i fullmäktige. Sådant bidrag skall utgå

till varje stödberättigat parti med samma belopp för varje mandat.

 Partistödet i kommunerna har ökat från 28,4 milj. kr. år 1971

till nära 240 milj. kr. år 1991. Det lägsta utgående beloppet

per mandat var 100 kr.

år 1971. År 1989 hade det ökat till 1 500 kr. Det högsta beloppet

per mandat ökade under samma tid från 25 000 kr. till 153 450 kr.

Högsta stöd per invånare uppgick år 1989 till 73 kr., medan

det lägsta uppgick till 9 kr. Riksgenomsnittet var samma år 21

kr. per invånare.

 Partistödet i landstingen har ökat från 9,3 milj. kr. år 1970

till 129,5 milj. kr. år 1991. Det utgående stödets storlek per

landsting är i stort sett relaterat till befolkningsmängden i

respektive landstingsområde.

 Vid sidan om det kontanta, mandatbundna stödet lämnar kommunerna

 och landstingen stöd i andra former till partierna. Det gäller

t. ex. tillhandahållande av fria möteslokaler, AV-hjälpmedel

och kontorsutrustning samt viss kontorsservice. Dessa stödformer

har ingen förankring i partistödslagen.

 En särskild form av stöd till partierna är de tjänster som

politiska sekreterare som kommuner och landsting kan inrätta för

att biträda de förtroendevalda. Regler om detta finns i 4 kap.

35 § i den nya kommunallagen. För närvarande finns det sammanlagt

180 sådana tjänster inrättade.

 Stödet till de politiska ungdomsorganisationerna, vilket inte räknas

in i partistödet i egentlig mening, har reglerats i särskild ordning.

Bestämmelser som ger kommuner och landsting befogenhet att lämna

sådant stöd finns i lagen (1989: 977) om kommunalt stöd till

ungdomsorganisationer.

 Redan vid tillkomsten av det kommunala partistödet var meningarna

delade i fråga om principerna för hur stödet skulle fördelas.

I debatten har det bl.a. hävdats att en proportionell fördelning

diskriminerar de mindre partierna, eftersom alla partier oavsett

storlek

anses ha likartade om än inte identiska behov av stöd för sin

grundverksamhet. Från denna utgångspunkt har ett stort antal motioner

väckts i riksdagen med förslag om införande av någon form av

grundstöd som komplettering till det mandatbundna stödet.

 Mot denna bakgrund fick den år 1988 tillsatta

förtroendeuppdragsutredningen

i uppdrag att redovisa och bedöma konsekvenserna av olika sätt

att konstruera det kommunala partistödet. Utredningen föreslog

bl. a. att en generell regel om kommunalt partigruppsstöd skulle

införas. Det nya stödet avsågs täcka alla former av biträde

till de förtroendevalda som förekommer liksom andra former av

stöd till partierna vid sidan om det lagreglerade stödet.

Partigruppsstödet

föreslogs bestå av dels ett grundstöd, dels ett mandatbundet stöd.

 Förtroendeuppdragsutredningens betänkande har legat till grund

för överläggningar mellan riksdagspartierna under den förra

mandatperioden, men överläggningarna har inte lett fram till

något ändringsförslag.

3 Ett vidgat partistöd

Regeringens förslag: Kommuner och landsting får ökad frihet att

utforma stödet till de politiska partierna. Partistödet får ges

till politiska partier som är representerade i fullmäktige. Det

får också ges till ett parti, vars representation i fullmäktige

har upphört, under ett år efter det att representationen upphörde.

 Stödet får inte utformas så att det otillbörligt gynnar eller

missgynnar ett parti. Det innebär att det i regel inte är tillräckligt

med ett stöd som enbart fördelas per mandat. Det blir en uppgift

för fullmäktige att bestämma de närmare formerna för partistödet.

 Kommitténs förslag: Överensstämmer med regeringens.

Skälen för regeringens förslag: Kommunernas och landstingens

nuvarande kompetens att ge partistöd har under senare tid framstått

som alltför begränsad. Åtskilliga kommuner och landsting har

beslutat om stöd vid sidan om det mandatbundna i form av t. ex.

särskilt stöd för informations- och mötesverksamhet samt

fria lokaler och annan kostnadsfri service. Det är tveksamt om sådana

stödformer är förenliga med partistödslagen.

 Vid sidan om det lagreglerade stödet har således andra stödformer

växt fram. De kompletterande stödformerna har ofta syftat till

att garantera även mindre partier tillräckligt stöd för information

och opinionsbildande verksamhet.

 I förarbetena till partistödslagen betonades att stödet främst

skulle främja partiernas informationsverksamhet. Utvecklingen under

de gångna 20 åren har emellertid lett till att stödet bör ses

som ett allmänt samhälleligt stöd för att förbättra partiernas

möjlighet att utveckla en aktiv medverkan i opinionsbildningen

bland medborgarna och därigenom att stärka den kommunala demokratin.

 Regeringen anser i likhet med partistödsutredningen att den kommunala

kompetensen att besluta om partistöd nu bör ges en friare utformning.

En sådan ordning skulle bättre stämma överens med den allmänna

synen på hur staten bör reglera den kommunala verksamheten.

 Vidare skulle en friare reglering göra det möjligt att dela upp

partistödet i ett grundstöd och ett mandatbundet stöd. Det

skulle också innebära en önskvärd renodling av nuvarande stödformer.

 Det bör vara en uppgift för kommunerna och landstingen själva

att närmare besluta om utformningen av stödet utifrån de lokala

förhållandena och förutsättningarna, t. ex. att bestämma

storleksrelationen mellan ett grundstöd och ett mandatbundet stöd.

 En fullständig frihet för kommuner och landsting att besluta

om partistödets utformning kan emellertid få ogynnsamma effekter

för ett eller

flera partier. Starka rättvisekrav och även grundläggande demokratiska

krav gör det därför enligt vår mening nödvändigt att föreskriva

en viss restriktion i fråga om partistödets utformning. Det bör

uttryckas på så sätt att partistödet inte får utformas så

att det otillbörligt gynnar eller missgynnar ett visst parti. En

regel av detta slag bör innebära att det i allmänhet inte kan

vara tillräckligt med ett stöd som enbart fördelas per mandat.

Vi kommenterar detta närmare i specialmotiveringen.

 Vi föreslår att partistöd får ges under den tid som ett parti

är representerat i fullmäktige samt för året efter det att

representationen har upphört. Den första delen av regeln innebär

i sak ingen förändring i förhållande till vad som nu gäller.

Möjligheten att övergångsvis ge stöd även till ett parti,

 vars representation har upphört, innebär däremot en utökning

av kompetensen. Motivet för detta är att ett parti som går kraftigt

tillbaka i ett val kan drabbas av ekonomiska svårigheter. Det kan

t. ex. gälla behovet av att snabbt avveckla anställd personal

och förhyrda lokaler, något som försvåras av reglerna om

anställningsskydd

och ingångna hyresavtal.

 Mot denna bakgrund har förslag väckts i riksdagen om att, i likhet

med vad som gäller inom det statliga partistödet, införa någon

form av utjämningsregel för att motverka de beskrivna olägenheterna.

Förtroendeuppdragsutredningen föreslog för sin del en relativt

långtgående form av utjämning, som skulle innebära ökade kostnader

för kommunerna och landstingen. Vårt förslag är väsentligt

mindre långtgående och medför därför endast marginella

kostnadsökningar.

 Enligt 4 kap. 35 § kommunallagen får kommuner och landsting

anställa

politiska sekreterare för att biträda de förtroendevalda i deras

politiska arbete. En sådan hjälp kan ha stor betydelse för ett

partis möjligheter att agera och verka i det kommunalpolitiska

arbetet.

Vi anser därför att man bör ta hänsyn till denna särskilda

form av stöd när partistödet utformas.

4 Ekonomiska konsekvenser

Regeringen har övervägt de ekonomiska konsekvenserna av förslagen.

Vi har därvid kommit fram till att dessa inte behöver medföra

några kostnadsökningar vare sig för staten eller för kommunerna

och landstingen. Den föreslagna ändringen av reglerna för fördelning

av partistödet är nämligen i sig inte kostnadsdrivande. Förändringar

av partistödets former i enlighet med förslaget kan därför

enligt vår mening genomföras inom i stort sett oförändrade

kostnadsramar.

5 EG-konsekvenser

Enligt regeringens bedömning i propositionen om ny kommunallag ligger

den nya lagen på de punkter som den kunde komma att beröras av

ett kommande EES-avtal eller ett svenskt medlemskap i EG i linje med

EGs regelsystem. Riksdagen har inte haft något att erinra mot denna

bedömning.

 Vårt förslag i denna proposition berörs inte av några gemensamma

regler inom EG och ger således inte anledning till någon annan

bedömning

 i denna fråga.

6 Upprättat lagförslag

I enlighet med vad som nu har anförts har inom civildepartementet

upprättats förslag till lag om ändring i kommunallagen (1991: 900).

7 Specialmotivering

2 kap. 9 § Kommuner och landsting får ge ekonomiskt bidrag och annat

stöd (partistöd) till de politiska partier som är representerade

i fullmäktige.

 Partistöd får ges också till ett parti som har upphört att

vara representerat i fullmäktige, dock endast under ett år efter

det att representationen upphörde.

Paragrafen reglerar kommunernas och landstingens befogenheter att

ge kommunalt partistöd.

 I första stycket uttrycks den grundläggande regleringen av

kompetensen.

Begreppet stöd markerar att syftet med partistödet är inte att

helt avlasta partierna deras eget ansvar för finansieringen av

verksamheten.

Partistödet avser uteslutande den partiverksamhet som är anknuten

till kommunen respektive landstinget. Rätten att utge stöd är

begränsad till de partier som genom representation i fullmäktige

utövar en aktiv roll i kommunens respektive landstingets

självstyrelse.

För att ha rätt till stöd måste ett parti således ha fått

mandat och tagit plats i fullmäktige.

 Med politiskt parti menas enligt vedertagen praxis varje politisk

sammanslutning eller grupp av väljare som uppträder i val under

en särskild partibeteckning. För att ett parti skall kunna uppbära

bidrag måste det emellertid vara en juridisk person, dvs. partiet

måste kunna förvärva rättigheter och ikläda sig skyldigheter.

Det är enligt fast rättspraxis fallet om den politiska

sammanslutningen

eller väljargruppen antagit stadgar och valt en styrelse.

 Beslut om partistöd kan alltså bara avse ett parti som är att

betrakta som en juridisk person. Om två eller flera partier samverkar

vid ett val genom att använda gemensam partibeteckning utan att

skapa en juridisk person för denna samverkan, måste därför

beslutet om partistöd avse de samverkande partierna var för sig.

 I paragrafens andra stycke medges att stöd även får ges till

ett parti, vars representation i fullmäktige upphört. Stöd

på denna grund får dock ges endast under ett år efter det att partiets

representation i fullmäktige upphört. Motiven för detta framgår

av avsnitt 3.

2 kap. 10 § Fullmäktige skall besluta om partistödets omfattning

och formerna för det. Stödet får inte utformas så, att det

otillbörligt

gynnar eller missgynnar ett parti.

 Om det med stöd av 4 kap. 35 § har anställts en politisk

sekreterare

för de förtroendevalda i ett parti, skall detta beaktas när

stödet bestäms.

Av första meningen i första stycket följer att fullmäktige

i princip uttömmande skall reglera partistödets omfattning och former.

 I lagen regleras inte formerna för partistödet. Stöd kan alltså

utgå i olika former som kompletterar varandra.

 Andra meningen i första stycket ger uttryck för den rättviseprincip

som bör gälla för partistödets utformning (jfr avsnitt 3).

Den innebär att det i allmänhet inte är tillräckligt med ett

stöd som fördelas enbart per mandat. Detta bör dock vara möjligt

i vissa undantagssituationer, exempelvis vid en förhållandevis

jämn fördelning av mandaten mellan partierna i fullmäktige.

 Den naturliga principen för bestämmande av grundstöd är lika

fördelning mellan de i fullmäktige representerade partierna. En

helt konsekvent tillämpning av en sådan princip framstår dock

inte alltid som ett självklart rättvisekrav. De allra minsta

partierna kan i vissa fall anses ha ett mindre behov av grundstöd

än de största. Om stödet sätts till lägre nivå för ett

litet parti -- dvs. ett parti som har ett i förhållande till

fullmäktigeförsamlingens

storlek ringa antal mandat -- bör detta därför inte i sig uppfattas

som otillbörligt missgynnande. Däremot bör inget parti som är

företrätt i fullmäktige kunna uteslutas när det gäller grundstöd

och självfallet heller inte när det gäller mandatbundet stöd.

 Oavsett vilka former av partistöd som används i en kommun eller

ett landsting skall det totala partistödets fördelning ligga till

grund för bedömningen om kraven i paragrafens andra mening uppfylls.

Härvid skall hänsyn tas också till värdet av fria lokaler

och annan kostnadsfri service som kommunen eller landstinget lämnar.

Det är emellertid inte nödvändigt att det genom interndebitering

eller på annat vis sätts ett exakt pris på denna typ av stöd.

 Paragrafens andra stycke erinrar om den särskilt reglerade form

av stöd som inrättande av tjänster som politiska sekreterare

utgör. Sådant stöd skall beaktas vid beslut om annat stöd.

Det innebär att ett parti som får stöd i form av politiska sekreterare

måste acceptera reducering av kontant bidrag. Omvänt gäller att

ett existerande stöd genom en politisk sekreterare kan avlösas

genom ökat kontant bidrag.

Ikraftträdande

De nya föreskrifterna om partistöd i 2 kap. 9 och 10 §§ bör

träda i kraft den 1 januari 1992.

 Den ikraftträdandebestämmelse som finns i kommunallagen kommer

att omfatta även dessa föreskrifter. Någon särskild bestämmelse

om ikraftträdande behövs därför inte.

 De beslut om partistöd under år 1992 som kommuner och landsting

har fattat med stöd av nu gällande regler kan givetvis tillämpas

under det året utan någon särskild övergångsreglering.

 Det bör också vara möjligt att i förväg besluta om stöd

enligt de nya reglerna, om i beslutet klart anges att det skall

tillämpas

bara ifall dessa regler träder i kraft den 1 januari 1992.

8 Ärendet till riksdagen

Regeringen föreslår att riksdagen antar förslaget till lag om

ändring i kommunallagen (1991: 900).

Propositionenslagförslag

Propositionens lagförslag

Förslag till

Lag om ändring i kommunallagen (1991: 900)

 Härigenom föreskrivs i fråga om kommunallagen (1991: 900)

 dels att 2 kap. 9 § skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 2 kap. 10 §,

av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

9 §

/kolumn1/ Kommuner och landsting får

/kolumn2/ Kommuner och landsting får ge

lämna ekonomiskt bidrag till de po-

/kolumn2/ekonomiskt bidrag och annat stöd

litiska partier som är representera-

/kolumn2/(partistöd) till de politiska partier

de i fullmäktige under den tid som

/kolumn2/som är representerade i fullmäkti-

avses i bidragsbeslutet.

/kolumn2/ge.

/kolumn1//kolumn1/ Bidraget skall fördelas så, att var-

/kolumn2/ Partistöd får ges också till ett par-

je parti får ett lika stort belopp för

/kolumn2/ti som har upphört att vara represen-

varje plats som partiet har i full-

/kolumn2/terat i fullmäktige, dock endast un-

mäktige.

/kolumn2/der ett år efter det att representa-

/kolumn2/tionen upphörde.

10 §

 Fullmäktige skall besluta om partistödets omfattning och formerna

för det. Stödet får inte utformas så, att det otillbörligt

gynnar eller missgynnar ett parti.

 Om det med stöd av 4 kap. 35 § har anställts en politisk

sekreterare

för de förtroendevalda i ett parti, skall detta beaktas när

stödet bestäms.

Bilaga 1

Sammanfattning av betänkandet (SOU 1991: 80) Kommunalt partistöd

Genom lagen (1969: 596) om kommunalt partistöd får kommuner och

landsting lämna ekonomiskt bidrag till partier som under den tid

beslutet avser är representerade i fullmäktige. Bidraget skall

fördelas i proportion till partiernas mandattal i fullmäktige.

 Det kommunala partistödet har senast varit föremål för utredning

1988, då förtroendeuppdragsutredningen överlämnade betänkandet

(SOU 1988: 47) Kommunalt stöd till de politiska partierna. Betänkandet

har legat till grund för överläggningar mellan riksdagspartierna

om eventuella förändringar av det kommunala partistödet.

Överläggningarna

har inte resulterat i några förslag till ändringar.

 I samband med behandlingen våren 1991 av förslaget till ny

kommunallag

har riksdagen hos regeringen begärt en översyn av lagstiftningen

om det kommunala partistödet. Riksdagen har inte angett några

närmare riktlinjer för denna översyn. I anledning av riksdagens

begäran har regeringen tillsatt denna kommitté, som har antagit

namnet partistödsutredningen. Enligt direktiven bör kommittén

ta del av förtroendeuppdragsutredningens betänkande och lämna

förslag till hur det kommunala partistödet bör vara utformat.

 I detta betänkande lämnas förslag till ny lagstiftning om det

kommunala partistödet.

 I kapitel 1 redovisas översiktligt bl. a. problemställningen

beträffande det kommunala partistödet, där grundproblemet anges

vara hur man ska finna ändamålsenliga och rättvisa principer

för fördelningen mellan partierna. I kapitlet beskrivs även

tillkomsten av det statliga (1965) och det kommunala (1969)

partistödet

samt de ändringar som skedde 1972 och de förslag till ändringar

som lagts fram i riksdagen sedan 1971. Ändringsförslagen har främst

gått ut på att införa någon form av grundstöd som komplettering

till det mandatbundna, proportionellt fördelade stödet. I slutet

av kapitlet jämförs det svenska partistödet i olika avseenden

med främst de övriga nordiska ländernas.

 I det andra kapitlet redogör kommittén för rättsläget

på området i kortfattad form.

 De frågor om tillämpningen av lagen om kommunalt partistöd som

regeringsrätten avgjort har huvudsakligen gällt rätten till

stöd när partier splittrats eller utbrytning skett från parti

under pågående mandatperiod; vidare avvikelser från lagens strikta

mandatbundna fördelningsgrund samt andra stödformers förenlighet

med lagen.

 När det gäller andra former av stöd än kontantstöd och

politiska sekreterare konstaterar kommittén bl a att särskilt

stöd åt partierna för informations- och mötesverksamhet samt

fria lokaler och annan kostnadsfri service utanför det lagreglerade

stödet i princip torde strida mot partistödslagen och innebära

befogenhetsöverskridanden. Kommittén finner även att

rättsfallsmaterialet

är tämligen rikligt när det gäller kommunernas och landstingens

förhållande till det politiska livet i kommunen/landstinget i

allmänhet

och där de överklagade besluten innebär stöd för eller diskriminering

av olika politiska organisationer eller meningsyttringar.

 I kapitel 3 redovisas omfattningen och utvecklingen av det statliga

och det kommunala partistödet.

 Det statliga partistödet uppgick 1990/91 till cirka 173 milj kronor

totalt inklusive bidrag till partigrupperna i riksdagen. Det kommunala

partistödet har ökat från 28 milj kronor 1971 till nära 240

milj kronor 1991. 1989 varierade stödet per mandat mellan 1 500

och 153 450 kronor. Högsta stödet per invånare i kommunen uppgår

till 73 kronor och det lägsta till nio kronor. Kommuner med

vänstermajoritet

ger i allmänhet ett högre stöd än kommuner med borgerlig majoritet

eller där majoritetsförhållandena är oklara.

 Det landstingskommunala partistödet har ökat från drygt 9 milj

kronor 1970 till cirka 130 milj kronor 1991. Storleken av partistödet

är i stort sett proportionell mot folkmängden i landstingen.

 1989 fanns det 573 heltidsengagerade förtroendevalda och 286

deltidsengagerade

(minst 40 procent av heltid) i kommunerna. Motsvarande siffror för

landstingen var 135 respektive 52.

 I kommunerna och landstingen finns i dag totalt 180 tjänster

inrättade

enligt lagen (1983: 565) om politiska sekreterare i kommuner och

landstingskommuner.

Även andra liknande former av biträde till de förtroendevalda

förekommer.

 En majoritet av kommunerna betalar genom partierna ut ersättning

till förtroendevalda som deltar i utbildning med anknytning till

kommunen. Många kommuner och landsting ger stöd till partierna

i form av fria möteslokaler, utskrift och kopiering av partimaterial,

disponering av AVhjälpmedel och annan kontorsutrustning samt

kostnadsfri

spridning av partiinformation till hushållen. 36 kommuner anslog

1989 7,7 milj kronor till de politiska ungdomsorganisationernas

verksamhet.

 I kapitel 4 redovisas olika beräkningar av ekonomiska konsekvenser

av att införa ett grundstöd.

 Ett grundstöd på 25 procent av totalbeloppet skulle, om det införts

1989, lett till en betydande omfördelning från de största partierna,

främst (s), till de mindre partierna. Förlusten för (s) i kommunerna

och landstingen uppgår till cirka 16 procent jämfört med fördelningen

enligt nuvarande regler. Vinsten för (kds) i kommunerna skulle

uppgå till nära 80 procent, medan vinsten för (mp) i landstingen

skulle bli drygt 60 procent.

 Beräkningar av konsekvenserna av grundstöd på 5, 15 och 25 procent

baserat på mandatställningen efter 1988 års val och det 1989 utgående

partistödet visar att främst (s) men även (m) skulle förlora

i förhållande till nuvarande system för fördelning i samtliga

fall utom vid förekomst av reduceringsregler för de minsta partierna.

I det sistnämnda fallet skulle (m) göra en mindre vinst. Övriga

partier skulle vinna i varierande grad. Förlusten för de största

partierna skulle reduceras dels vid en sänkning av grundstödets

andel av det totala stödet, dels vid införande av regler för

reducering av grundstödet för de mindre partierna, vilkas vinst

i de flesta fall skulle minska något genom reduceringsreglerna.

 Beräkningar på kommunal nivå av konsekvenserna av att införa

grundstöd redovisas även. Av denna redovisning framgår bl a olika

tröskeleffekter av grundstöd, med eller utan regler för reducering

av stödet för de mindre partierna.

 I det femte kapitlet redovisas kommitténs överväganden och förslag.

 Kommittén framhåller i sina allmänna överväganden, att

det kommunala partistödet skall ses som ett allmänt samhälleligt

stöd för att förbättra partiernas möjligheter att utveckla

en aktiv medverkan i opinionsbildningen bland medborgarna och

därigenom

stärka den kommunala demokratin.

 Den kommunala kompetensen att besluta om partistöd bör enligt

kommitténs mening ges en friare utformning. En friare reglering

möjliggör en uppdelning av partistödet i ett grundstöd och

ett mandatbundet stöd. Kommittén har inte funnit anledning

att närmare reglera utformningen av stödet. Det bör ankomma

på kommunerna och landstingen själva att bestämma t. ex.

storleksrelationen

mellan ett grundstöd och ett mandatbundet stöd. Den föreslagna

kompetensregeln vilar på den allmänna likställighetsprincipen,

vilket enligt kommitténs mening bör garantera att ett visst

parti inte otillbörligt gynnas eller missgynnas.

 Förslaget innebär i huvudsak att kommuner och landsting får

ge stöd till partier, som är representerade i fullmäktige,

för deras till kommunen/landstinget anknutna verksamhet under den

tid som avses i stödbeslutet. Dock får stöd utgå även för

året efter det att partiets representation upphört. Stödet, som

beslutas av fullmäktige, skall syfta till att möjliggöra partiernas

till kommunen/landstinget anknutna verksamhet, och det får inte

otillbörligt

gynna eller missgynna något parti. Om partistöd utgår i form av

politiska sekreterare skall det beaktas vid bestämmandet av annat

stöd.

 Av specialmotiveringen framgår bl a att lika fördelning av

grundstödet

mellan de i fullmäktige representerade partierna inte är ett

självklart

rättvisekrav. Om stödet sätts till en något lägre nivå för

parti med ett i förhållande till fullmäktigeförsamlingens storlek

ringa antal mandat, bör detta inte uppfattas som ett otillbörligt

missgynnande. Både när det gäller grundstödet och det mandatbundna

stödet bör dock uteslutande vid fördelningen av något representerat

parti inte kunna komma i fråga.

Bilaga 2

Partistödsutredningens lagförslag

 Härigenom föreskrivs i fråga om kommunallagen (1991: 900) att

2 kap. 9 § skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

/kolumn1/ Kommuner och landsting får

/kolumn2/ Kommuner och landsting får un-

lämna ekonomiskt bidrag till de po-

/kolumn2/der den tid som avses i stödbeslutet litiska partier som

är representera-

/kolumn2/ge stöd till partier som är represen-

de i fullmäktige under den tid som

/kolumn2/terade i fullmäktige för deras till

avses i bidragsbeslutet. Bidraget

/kolumn2/kommunen respektive landstinget

skall fördelas så, att varje parti får

/kolumn2/anknutna verksamhet. Stöd får

ett lika stort belopp för varje plats

/kolumn2/dock utgå även för året efter det att

som partiet har i fullmäktige.

/kolumn2/partiet upphört att vara represen-

/kolumn2/terat i fullmäktige. Stödet beslutas av fullmäktige.

Det skall syfta till att för varje parti möjliggöra verksamhet

som avses i första stycket och får inte otillbör- ligt gynna

eller missgynna något parti. Om partistöd genom anställande

av politisk sekreterare finns särskil- da bestämmelser. Utgår

sådant stöd skall det beaktas vid bestäm- mande av annat stöd.

--

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1992.

Bilaga 3

Utdrag ur betänkandet (SOU 1991: 80), kapitel 2. Rättsläget

och kapitel 3. Statligt och kommunalt partistöd och andra former

av stöd -- nuvarande förhållanden

2 Rättsläget

2.1 Den kommunala kompetensen

Den grundläggande regeln om kommunernas och landstingens allmänna

kompetens finns i 1991 års kommunallag i 2 kap 1 § och har följande

lydelse: "Kommuner och landsting får själva ha hand om sådana

angelägenheter av allmänt intresse som har anknytning till kommunens

eller landstingets område eller deras medlemmar och som inte skall

handhas enbart av staten, en annan kommun, ett annat landsting eller

någon annan". Kommunallagen har här karaktär av ramlag och kommunernas

och landstingens befogenheter inom ramen för bestämmelsen brukar

benämnas allmän kompetens.

 Utöver kommunallagen finns andra föreskrifter om kommunernas

och landstingens befogenheter och skyldigheter på vissa områden.

Dessa befogenheter, som brukar benämnas specialreglerad kompetens

eller specialkompetens, är av två slag, nämligen frivillig och

obligatorisk.

 Den frivilliga specialkompetensen är inriktad på att ge ett visst

tillskott till eller för visst fall utvidga den allmänna kompetensen.

Denna lagstiftning benämns smålagar. Lagen om kommunalt partistöd

och lagen om politiska sekreterare i kom-muner och landstingskommuner,

vilka båda inarbetats i kommunallagen, är exempel på sådana smålagar.

 Den andra typen av speciallagstiftning tar sikte på att göra vissa

angelägenheter obligatoriska för kommuner och landsting. Exempel

på sådan lagstiftning är lagarna om plan- och byggnadsväsendet

samt hälso- och sjukvården.

 Den grundläggande bestämmelsen för den allmänna kompetensen

är en generalklausul, vars konkreta innehåll kan anpassas efter

samhällsutvecklingens krav. Bestämmelsen omgärdas emellertid

av några regler som begränsar handlingsfriheten. Dessa regler ställer

krav att behandla kommunmedlemmarna rättvist (likställighetsprincipen)

och förbjuder retroaktiva beslut med negativ verkan.

 Den nämnda likställighetsprincipen innebär att rationella skäl

eller sakliga överäganden krävs som grund för att kommunmedlemmar

skall behandlas olika eller att kommunen på saklig grund varit behörig

att göra det.

2.2 Lagen om kommunalt partistöd

I föregående avsnitt har redogjorts för tillkomsten av nu gällande

lag (1969: 596) om kommunalt partistöd. Lagen som tidigare var en

sk smålag har oförändrad inordnats i kommunallagens kompetenskapitel

(2 kap 9 §). Från principiella utgångspunkter kan det mot bakgrund

av motiven ifrågasättas om befogenheten numera skall betraktas

som en specialkompetens eller anses omfattad av den allmänna

kompetensen.

2.3 Rättspraxis rörande tillämpningen av partistödslagen

De frågor om tillämpningen av lagen om kommunalt partistöd som

regeringsrätten avgjort har huvudsakligen gällt rätten till

stöd när partier splittrats eller utbrytning skett från parti

under pågående mandatperiod. Några fall har gällt avvikelser

från lagens strikta mandatbundna fördelningsgrund. I några fall

har andra stödformers förenlighet med lagen prövats.

 I R 1976: 90 fastställde regeringsrätten att under mandatperioden

nybildat parti inte kunde göra anspråk på partistöd sedan ledamot

av fullmäktige under mandatperioden lämnat det parti han valts

för och övergått till det nybildade partiet. Regeringsrättens

majoritet ansåg att det nybildade partiet inte kunde grunda sitt

krav på bidrag på lagen om kommunalt partistöd eftersom det inte

blivit representerat i fullmäktige vid kommunvalet. Regeringsrätten

grundade sitt beslut på definitionen av politiskt parti som angivits

i propositionen (1969: 126 s 21). Som politiskt parti i

partistödssammanhang

skall nämligen anses varje politisk sammanslutning eller grupp av

väljare som uppträder i val under särskild partibeteckning.

Härutöver krävs att partiet utgör juridisk person.

 I R 1978 2: 10 avgjordes en liknande fråga med samma utgång när

utbrytning skett ur ett parti och ett nytt parti uppstått.

Regeringsrätten,

som var enhällig, diskuterade frågan om det gamla partiet hade

ombildats och helt eller delvis ersatts med ett annat parti. Ett

sådant

ombildat parti skulle nämligen kunna anses uppfylla

representationsvillkoret.

Regeringsrätten konstaterade dock att det nya partiet inte deltagit

i valet och att det gamla partiet alltjämt bestod som politiskt

parti och således inte ombildats. Partistödet skulle således

fortsättningsvis

utgå till det gamla partiet trots att samtliga för partiet valda

ledamöter inte längre representerade partiet.

 Att partistödet tillfaller partier och inte ledamot personligen

har fastslagits i flera rättsfall, bl a R 1981 Ab 351.

 Avvikelse från den av lagen föreskrivna fördelningsgrunden att

stöd skall utgå med samma belopp för varje plats som partierna

har i fullmäktige har genomgående underkänts av regeringsrätten

(R 1977 Ab 491, R 1978 Ab 337, R 1976 Ab 592, R 1980 2: 1).

2.4 Andra former av stöd till politiska organisationer och politisk

verksamhet

Vid sidan om de lagreglerade stödformerna partistöd och

tillhandahållande

av politiska sekreterare förekommer i varierande omfattning olika

former av bidrag. Även annat stöd förekommer som skrivhjälp

och annan administrativ hjälp och tillhandahållande av möteslokaler.

 Arvoden till förtroendevalda på hel- och deltid har sin grund

i deras uppdrag åt kommunen eller landstinget och har sitt stöd

i kommunallagens arvodesbestämmelser. Dessa förmåner utgör

inte partistöd.

 Utbildningsbidrag för förtroendevaldas deltagande i partiernas

utbildning i kommunala frågor har likaledes sitt stöd i kommunallagens

arvodesbestämmelser. Detsamma gäller arvode till förtroendevalda

vid deltagande i partigruppsmöten som förberedelser för ordinarie

sammanträden i fullmäktige och nämnder.

 Särskilt stöd åt partierna för informations- och mötesverksamhet

samt fria lokaler och annan kostnadsfri service utanför det

lagreglerade

partistödet torde i princip strida mot partistödslagen och innebära

befogenhetsöverskridanden. Beslut om detta skulle sannolikt upphävas

efter överklagande. Däremot är det fullt i överensstämmelse

med kommunallagens arvodesbestämmelser att ge sådant biträde

till enskilda förtroendevalda eller ersätta kostnader för dessa

om det behövs för att de skall kunna fullgöra förtroendeuppdraget.

Politiska sekreterare som är anställda av kommunen har naturligtvis

tillgång till kommunförvaltningens administrationsapparat. I sakens

natur ligger också att de förtroendevalda har tillgång till denna

i den utsträckning det kan anses motiverat av deras uppdrag.

 Bidrag till politiska ungdomsorganisationer har numera sitt stöd

i lagen (1989: 977) om kommunalt stöd till ungdomsorganisationer.

Stödet får numera avse även den politiska verksamheten. Huvudsyftet

är emellertid detsamma som i den tidigare regleringen i den upphävda

barnavårdslagen att stödja organisationernas personlighetsutvecklande

och samhällsfostrande verksamhet.

 Kommunens allmänna kompetens att tillgodose behovet av

samlingslokaler

har tidigare blivit erkänd i rättspraxis. Avgörandena av sådana

frågor har inneburit en strikt tillämpning av likställighetsprincipen.

I fråga om upplåtelse eller beviljande av anslag förutsätts

det att kommunen iakttar partipolitisk neutralitet eller skaffar sig

garanti för det av anslagsmottagare. Upplåtelse av möteslokaler

skall således ske på lika villkor för såväl politiska som andra

organisationer i kommunen.

 Möjligheten att differentiera arvoden till förtrodendevalda på

hel- eller deltid framgår av 4 kap 15 § tredje stycket i

kommunallagen.

Om bestämmelse om sådant arvode utformas som en föreskrift om

parti- eller gruppledarbidrag till visst parti kommer den emellertid

att strida mot partistödslagen.

2.5 Rättspraxis rörande andra stödformer till politisk verksamhet

Rättspraxis beträffande de stödformer som redovisats i det föregående

är tämligen självklara. Av de ur legalitetssynpunkt mer tvivelaktiga

former av bidrag som riktas direkt till partierna har en del fall

nämnts i redogörelsen för praxis vid tillämpningen av partistödslagen.

De troligen vanligast förekommande stödformerna vid sidan om lagens

mandatbundna stöd, nämligen olika former av administrativt stöd

till partigrupperna torde sällan bli föremål för rättslig

prövning då de bygger på överenskommelser mellan partierna.

Däremot är rättsfallsmaterialet tämligen rikligt när det

gäller kommunernas och landstingens förhållande till det politiska

livet i kommunen i allmänhet och där de överklagade besluten

kan sägas innebära stöd för eller diskriminering av olika

politiska organisationer eller meningsyttringar.

 I rättsfallet R 1979 Ab 258 fann regeringsrätten att det inte

var en kommunal angelägenhet att anslå medel till ett politiskt

ungdomsförbunds jubileumsfestival i kommunen. Utgången berodde

på att kommunen, som menade att avsikten var att stödja en för

allmänheten öppen kulturaktivitet, inte förmådde styrka i vilken

omfattning kommunmedlemmarna i övrigt kunde ta del av arrangemanget.

 Stöd åt en samhällskritisk teatergrupp med klar politisk målsättning

för sin verksamhet har i RÅ 2: 64 ansetts tillhöra de kommunala

angelägenheterna att vårda kulturlivet i dess olika former. Inom

ramen för åsikts- och yttrandefriheten ansågs kommunen ha frihet

att själv bestämma över teaterverksamhetens inriktning och utformning

och vad slags teater den vill stödja.

 I några rättsfall, bl. a. RÅ 1980 2: 33, har besvärsinstanserna

undanröjt beslut om anslag till kultur- och artistarrangemang i

samband med politiska möten, där uppträdandenas kulturella karaktär

inte kunnat skiljas

från den politiska delen av mötena.

 Begränsningen av antalet partier som skulle medverka i skolans

samhällsinformation har gjorts på objektiv grund och har därför

inte ansetts strida mot likställighetsprincipen enligt regeringsrätten

i R 1981 2: 26 I och II.

 För en mera utförlig genomgång av rättsläget, se bilaga 4.

3 Statligt och kommunalt partistöd samt andra former av stöd

-- nuvarande förhållanden

3.1 Partistödet

3.1.1 Det statliga partistödet

Det statliga partistödet består av dels ett partistöd, som utgår

som ett mandatbidrag, dels ett kanslistöd, som utgår i form av

ett grundstöd och ett tilläggsstöd. Av tabell 1 framgår omfattningen

av det statliga partistödet. Det totala stödet inklusive kanslistödet

har i löpande penningvärde ökat från 24,4 milj kr 1966 till

131 milj kr budgetåret 1990/91.

 Dessutom utgår ett särskilt stöd till partigrupperna. Stödet

består av ett grundbidrag och ett mandatbundet bidrag. Detta stöd

uppgick 1990/91 till 19,3 milj kr. Härutöver erhåller

riksdagsledamöterna

kontorshjälp beräknat efter normen en assistent för var fjärde

ledamot. Detta bidrag uppgick 1990/91 till 23 milj kr.

Tabell 1. Det statliga partistödets omfattning budgetåret 1990/91 i

milj kr.

m

fp

c

mp

s

v

Tot

Statligt

partistöd

24,8

18,1

17,2

 9,9

50,0

11,0

131,0

Varav p st

18,7

12,4

11,5

 4,7

43,2

 5,8

 96,2

Varav k st

 6,1

 5,7

 5,6

 5,2

 6,9

 5,2

 34,8

Bidrag till

partigrupperna

 8,0

 5,8

 5,8

 3,6

15,2

 3,9

 42,3

Varav p st

 3,6

 3,0

 2,9

 2,3

 5,1

 2,4

 19,3

Varav k hjälp

 4,4

 2,8

 2,8

 1,3

10,1

 1,6

 23,0

Totalt

32,8

23,9

23,0

13,5

65,2

14,9

173,3

Förkortningar: p st = (mandatbundet) partistöd; k st = kanslistöd;

k hjälp = kontorshjälp

Källa: Riksdagen

3.1.2 Partistödet i kommunerna

Som framgår av tabell 2 har det kommunala partistödet under perioden

1971--89 ökat från 28,4 milj kr till 200,1 milj kr.

 Preliminära data från kommunförbundet visar att totalbeloppet

för 1991 uppgår till 238,5 milj kronor, en ökning med 19 procent

sedan 1989.

Konsumentprisindex har under motsvarande tid stigit med cirka 15

procent.

Tabell 2. Utgående kommunalt partistöd 1971--89 fördelat på

partierna i milj kronor.

År

m

c

fp

s

v

kds

mp

Övr

Tot

1971

 3,3

 5,2

 4,6

13,5

 1,2

0,3

0,3

 28,4

1974

 5,4

 8,9

 4,0

17,1

 2,1

0,4

0,4

 38,4

1977

 9,7

14,1

 7,3

28,8

 3,2

0,7

0,7

 64,5

1980

19,1

17,9

10,9

45,4

 6,1

1,3

1,6

102,3

1983

25,2

25,3

 7,5

61,3

 5,7

3,2

 1,3

1,9

131,5

1986

29,9

26,0

18,2

71,5

 7,2

3,3

 2,8

2,5

161,6

1989

35,9

24,9

22,9

86,3

11,2

3,8

11,3

3,7

200,1

Källa: Kommunalt förtroendevalda och deras arvoden 1989; Svenska

kommunförbundet.

 Tabell 3 visar mera i detalj hur det kommunala partistödet har

förändrats under perioden 1971--89.

Tabell 3. Förändringen av det kommunala partistödets storlek

under perioden 1971--

1989; tabellens övre del visar storleken av partistödet per mandat

medan den undre delen visar totalsumman per kommun

År

Lägsta

 Undre

Median

 Övre

 Högsta

belopp

 kvartil

 kvartil

 belopp

1971

 100

 400

 500

 1.500

 25.000

1974

 100

 1.000

 1.500

 3.000

 35.000

1977

 400

 1.500

 3.000

 5.000

 50.000

1980

 500

 2.500

 4.500

 8.340

 75.000

1983

 500

 3.000

 5.340

 10.000

 106.700

1986

 1.000

 4.000

 7.000

 12.400

 120.000

1989

 1.500

 5.160

 8.370

 15.000

 153.450

1971

 2.400

 12.500

 20.500

 73.500

 2.525.000

1974

 4.100

 35.000

 71.500

152.500

 3.535.000

1977

15.600

 67.500

122.500

262.640

 5.050.000

1980

20.500

102.500

205.000

387.450

 7.575.000

1983

20.500

123.000

233.700

494.700

 10.100.000

1986

35.000

171.500

313.400

625.660

 12.120.000

1989

46.500

205.550

372.000

765.000

 13.938.000

Källa: Kommunalt förtroendevalda och deras arvoden 1989; Svenska

kommunförbundet

 Högsta stöd per mandat får partierna i de tre storstäderna,

men relateras stödet till invånarantalet ligger t ex Stockholm

tre kronor under riksgenomsnittet, 21 kronor per invånare. Högsta

stöd per invånare har Arjeplog med 73 kronor. Lägst stöd per

invånare har Hörby, Borgholm och Mörbylånga med nio kronor.

 Tidigare har det kommunala partistödet i allmänhet utgått med

ett jämnt belopp per mandat. De flesta kommuner har nu gått ifrån

detta system och istället knutit beloppet till en viss procent av

basbeloppet enligt lagen om allmän försäkring vid ett visst

tillfälle. I hälften av kommunerna utgår partistödet med ett

bestämt belopp i förhållande till basbeloppet, och detta belopp

regleras endast genom ett särskilt beslut i fullmäktige när

höjning skall ske. I övriga kommuner justeras beloppet kontinuerligt

genom indexuppräkning i förhållande till basbeloppet.

 I tabell 4 visas skillnaderna mellan kommuner med borgerlig

respektive

socialistisk majoritet eller kommuner med oklara

majoritetsförhållanden

vad gäller nivån på partistödet.

Tabell 4. Genomsnittsvärden på utgående kommunalt partistöd

per mandat i kommuner med skiftande majoritetsförhållanden 1989.

Medel-

Undre

Median

Övre

Antal

Maj.förh.

värde

kvartil

kvartil

kommuner

m+c+fp

 7.292

3.500

 5.224

 9.685

 56

s+v

12.829

6.450

10.000

18.070

125

Vågmäst

14.839

5.017

 8.930

18.060

103

Hela

riket

12.467

5.160

 8.370

15.000

284

Med "vågmäst" (vågmästarsituation) menas en situation där

miljöpartiet, kds eller annat parti avgör majoritetsförhållandena.

Källa: Kommunalt förtroendevalda och deras arvoden 1989; Svenska

kommunförbundet.

 Som framgår av tabellen är kommuner med vänstermajoritet (s

+ v) mer generösa med partistödet, vilket framgår vid en jämförelse

mellan

samtliga värden på den första och den andra raden. Kommuner med

 oklara majoritetsförhållanden/vågmästarsituationer intar en

mellanposition mellan socialistiskt styrda och borgerligt styrda

kommuner.

3.1.3 Partistödet i landstingen

Det landstingskommunala partistödet har ökat från 9,3 milj kr

1970 till 121 milj kr 1989. 1991 är totalbeloppet 129,5 milj kr.

Stödets utveckling och fördelningen mellan partierna framgår av tabell

5.

Tabell 5. Det landstingskommunala partistödets fördelning mellan

de politiska partierna 1971--1991 i milj kr, löpande penningvärde.

År

m

fp

c

s

v

kds

mp

Totalt

1971

 1,4

 2,0

 2,4

 5,7

0,3

--

--

 11,8

1974

 2,4

 1,4

 4,1

 7,4

0,6

--

--

 16,1

1977

 4,8

 3,3

 7,0

13,6

1,3

0,1

--

 30,1

1980

 9,4

 5,1

 8,9

21,5

2,9

0,3

 48,2

1983

15,0

 4,5

11,2

32,4

3,4

0,7

--

 67,2

1986

18,6

11,8

10,7

40,1

4,5

0,8

--

 86,4

1989

19,2

13,8

14,0

49,9

5,5

2,2

5,3

109,8

1991

22,4

16,2

16,6

59,0

6,5

2,5

6,3

129,5

Källa: Ds C 1985: 8; Landstingsförbundet.

 I tabell 6 visas relationen mellan landstingens storlek i fråga

om antal invånare och nivåerna på de belopp som utbetalas i partistöd.

Tabell 6. Totalbeloppen i milj kr för det landstingskommunala

partistödet

i förhållande till landstingens storlek samt variationsbredden

inom olika storleksklasser 1991 i samtliga 23 landsting.

Landstings-

Lägsta

Medelvärde

Högsta

Summa

storlek

belopp

(median)

belopp

Under 200.000 inv

(n = 3)

2,7

3,0

 3,3

 9,1

200.001--300.000 inv

(n = 14)

2,7

4,4

 6,9

 66,2

Över 300.000 inv

(n = 6)

4,8

6,3

23,4

 54,2

Totalt

129,5

Källa: Landstingsförbundet

3.2 Andra former av stöd

I samband med redovisningar av partistödet i kommuner och landsting

är det vanligt att man även redovisar stöd till partierna av

annat slag än kontantstöd. Det som brukar ingå i sådana beskrivningar

är bl a förtroendevalda på hel- eller deltid, politiska sekreterare

samt vissa speciella bidrag och allmän administrativ service. I

den sistnämnda ingår bl a fria möteslokaler, hjälp med utskrift

och kopiering och tillgång till kontorsutrustning. Dessutom brukar

man redovisa bidrag till de politiska ungdomsorganisationerna.

 Sådana redovisningar tar i allmänhet inte hänsyn till att de olika

former

av stöd som behandlas är sinsemellan olikartade. Några kategorier

borde med hänsyn till deras särskilda karaktär egentligen inte

nämnas tillsamman med partistöd och andra former av stöd som

riktar sig direkt till partierna och deras verksamhet. Det gäller

förtroendevalda på hel- eller deltid samt bidrag till politiska

ungdomsorganisationer. Inte heller utbildningsbidrag och bidrag till

partigruppsmöten i den del som avser arvoden till enskilda

förtroendevalda

är att betrakta som partistöd i egentlig mening.

 De hel- och deltidsengagerade förtroendevaldas främsta funktion

är att utgöra dels en extra resurs för förtroendemannaorganisationen

i det politiska arbetet, dels en balans getemot den professionella

organisationen. Funktionen är således baserad på behov hos de

förtroendevalda och inte hos partiorganisationen eller den rent

partipolitiska verksamheten. Mot den bakgrunden är det inte riktigt

att rutinmässigt, som ofta sker, räkna in de hel- och

deltidsengagerade

förtroendevalda som en del av partistödet.

 Inte heller bör ekonomiskt stöd till politiska ungdomsorganisationer

räknas in i partistödet främst av det skälet att det inte

avser partierna själva utan deras sidoorganisationer samt att stödet

inte främst är avsett för politisk verksamhet. Ursprungligen

avsåg stödet den samhällsfostrande och den personlighetsdanande

delen av ungdomsorganisationernas verksamhet.

 Dessa reservationer bör man ha i minnet vid läsningen av den

följande redovisningen. Kostnaderna för arvoden till de

förtroendevalda

på hel- eller deltid, bidrag till utbildningsverksamhet och

partigruppsmöten

samt anslagen till de politiska ungsomsorganisationerna skall inte

uppfattas som partistöd i egentlig mening.

3.2.1 Förtroendevalda på hel- och deltid

Under de senaste årtiondena har det blivit allt vanligare att kommuner

och landsting engagerar förtroendevalda på hel- eller deltid.

Av de 279 kommuner som 1989 hade kommunalråd hade 36 kommuner minst

fyra kommunalråd. 156 kommuner (57 procent) hade endast ett

kommunalråd.

 Kommuner med mindre än 10.000 invånare hade samtliga med ett par

 undantag endast en heltidsengagerad förtroendevald. De tre största

kommunerna hade mellan 11 och 18 kommunalråd.

 Av tabell 7 framgår antalet hel- och deltidsengagerade i kommunerna

1989.

Tabell 7. Hel- och deltidsengagerade i kommunerna 1989

m

c

fp

s

Övriga

Totalt

Heltid

 74

107

43

341

 8

573

Deltid

 38

 56

33

134

25

286

Summa

112

163

76

475

33

859

Av övriga (heltid) representerade 3 (v), 2 (kds), 1 (mp) och 2 övriga

partier.

Av övriga (deltid) representerade 14 (v), 10 (mp) och 1 övriga

partier.

Källa: Kommunalt förtroendevalda 1989. Svenska kommunförbundet.

 Det totala antalet förtroendevalda på heltid i kommunerna var

1989 573. Ökningen mellan 1986, då antalet uppgick till 531, och

1989 hänför sig främst till socialdemokraterna. Partiet ökade

med 77 personer mellan de två valen.

 1989 fanns det sammanlagt 286 förtroendevalda på deltid (minst

40 procent av heltid) i 125 kommuner (44 procent). Det var en ökning

med två kommuner respektive 35 deltidsengagerade sedan 1986. Knappt

hälften, 134 av 286, av de deltidsengagerade var socialdemokrater.

En jämförelse med 1986 visar att det är främst inom de mindre

partierna som antalet deltidsengagerade har ökat.

 Totalt sett har antalet förtroendevalda på hel- och deltid i

kommunerna

ökat med 77 (cirka 10 procent) mellan 1986 och 1989, då deras antal

uppgick till 859.

 1989 fanns det förtroendevalda på heltid i samtliga landsting.

Deras antal uppgick till 135, en obetydlig ökning jämfört med

1986. Antalet deltidsengagerade var 52. Totalt uppgick antalet hel-

och deltidsengagerade i landstingen till 187.

3.2.2 Politiska sekreterare och andra former av biträde åt de

förtroendevalda

1983 trädde lagen (1983: 565) om politiska sekreterare i kommuner

och landstingskommuner i kraft. Lagen gör det möjligt att anställa

särskilda tjänstemän, politiska sekreterare, att biträda de

förtroendevalda. De politiska sekreterarna kan sägas vara en

komplementär

form av partistöd.

 Politiska sekreterare anställda enligt ovannämnda lag finns i

dag i 17 kommuner (6 procent) och i nio landsting (39 procent). I

kommunerna har det inrättats 93 tjänster och i landstingen 87,

totalt 180 tjänster. Tjänsterna är i de flesta fall heltidstjänster,

men deltidstjänster är också vanliga. Sålunda svarar de 93 tjänsterna

i kommunerna mot 73 årsarbetande.

 Antalet kommuner med politiska sekreterare anställda på detta

sätt har ökat med fyra sedan 1987/88, medan antalet landsting

har minskat med två under motsvarande period.

 Av rapporten (Ds 1988: 15) Fyra år med politiska sekreterare framgår

att alternativet med andra, tillsvidareanställda tjänstemän

än politiska sekreterare med uppgift att bistå de förtroendevalda

är relativt vanliga i kommunerna (11 procent) och landstingen (43

procent). En annan variant är partianställda funktionärer som

i huvudsak arbetar åt de förtroendevalda. Detta arrangemang finns

i sju kommuner och tre landsting.

3.2.3 Utbildningsbidrag

En majoritet av kommunerna anslår utbildningsbidrag (ersättning

till kommunalt förtroendevalda vid deltagande i vissa kurser) till

de politiska partierna. 1989 betalde 148 kommuner ut totalt 17,3 milj

kr i sådant bidrag. 1986 anslog landstingen 5,1 milj kr för samma

ändamål.

3.2.4 Allmän partiservice

Många kommuner och landsting ger stöd till partierna i form av

fria möteslokaler, utskrift och kopiering av partimaterial,

disponering

av kommunens/landstingets AV-hjälpmedel och övriga kontorsutrustning,

kostnadsfri partiinformation i den kommunala/landstingskommunala

informationstidningen

till hushållen.

 1983 tillhandahöll (enligt Ds C 1985: 8) 63 procent av kommunerna

och 91 procent av landstingen fria möteslokaler. 27 procent av

kommunerna

och 52 procent av landstingen tillhandahöll utskrifts- och

kopieringsservice.

I 46 procent av kommunerna och 87 procent av landstingen fick

partierna

disponera AV-hjälpmedel och annan kontorsutrustning. Kostnadsfri

publicering av partimaterial tillhandahölls partierna i 4 procent

av kommunerna och 13 procent av landstingen.

3.2.5 Bidrag till de politiska ungdomsorganisationerna

Ett tjugotal kommuner och 15 landsting anslog 1983 särskilda medel,

s k ungdomsstöd, till de politiska ungdomsorganisationernas

verksamhet.

Totalt uppgick detta stöd till 3,8 milj kr i kommunerna och 3,7

milj kr i landstingen. 1989 hade antalet kommuner som lämnade sådant

bidrag ökat till 36, och det anslagna beloppet uppgick till 7,7

milj kr. Uppgifter om landstingen vid motsvarande tidpunkt saknas.

Civildepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 31 oktober 1991

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden

B.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN], af[REDACTED_EFTERNAMN], Dinkelspiel,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], P.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

--

 Statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] anmäler fråga om kommunalt partistöd.

--

 Regeringen beslutar att genom proposition lämna förslag till

riksdagen om ändringar i kommunallagens (1991: 900) regler om

kommunalt

partistöd i enlighet med bilaga till detta protokoll.

Ur protokollet:

Maud[REDACTED_EFTERNAMN]