Regeringens skrivelse

1996/97:64

Alternativ till traditionell burhållning av höns

Skr.

1996/97:64

Regeringen överlämnar denna skrivelse till riksdagen.

Stockholm den 5 december 1996

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Annika[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Jordbruksdepartementet)

Skrivelsens huvudsakliga innehåll

I skrivelsen redovisas regeringens bedömningar mot bakgrund av Statens

jordbruksverks rapport Värphöns-Kontrollstation 1996. Regeringen anser att

förbudet mot traditionella burar skall kvarstå och kompletteras genom att

funktionskrav införs i 9 § djurskyddsförordningen (1988:539). De väsentligaste

funktionskraven vid inhysning av värphöns är tillgång till värprede, sittpinne

och sandbad. Dessutom skall inhysningen ske på ett sådant sätt att dödlighet och

beteendestörningar hålls på en låg nivå.

 Funktionskraven avses gälla alla inhysningssystem för värphöns. Dispens från

delar av funktionskraven för en begränsad tid förutsätts kunna ges för

traditionella burar som uppfyller högt ställda djurhälso- och djurskyddskrav.

Takten i avvecklingen av traditionella burar blir beroende av hur bra

anläggningarna är från djurhälso- och djurskyddssynpunkt. Jordbruksverket får i

uppdrag att utarbeta en aktionsplan som går ut på att de traditionella burarna

successivt byts ut mot andra hönshållningssystem till dess att inga sådana burar

finns kvar.

Innehållsförteckning

1 Sammanfattning av skrivelsen............................... 4

2 Ärendet och dess beredning................................. 5

3 Statens jordbruksverks förslag............................. 6

4 Djurhälsan är ofta sämre i golvsystem än i bursystem....... 7

5 Produktion och marknad..................................... 8

 5.1 Allt färre besättningar med allt fler höns per

 besättning.......................................... 8

 5.2 Produktion, marknad och kostnader................... 8

 5.3 Livsmedelskvalitet och läkemedelsindustrins krav på äggen 10

6 Arbetstillfällen och arbetsmiljö........................... 10

 6.1 Arbetstillfällen bör bevaras och arbetsmiljön

 förbättras.......................................... 10

 6.2 Regeringens bedömning............................... 11

7 Hönshållning i vissa andra länder jämfört med i Sverige. 12

 7.1 I Sverige har vi krav på hönshållningen som saknar

 motsvarighet i andra länder......................... 12

 7.2 Alternativproduktion och burstorlekar i andra

 länder.............................................. 13

8 Inhysningssystem för höns.................................. 14

 8.1 Varför har vi höns i burar?......................... 14

 8.2 Alla nya tekniska system måste prövas och

 godkännas........................................... 15

 8.3 System för inhysning av höns - fördelar och

 nackdelar........................................... 16

 8.3.1 System för lösgående höns, hög beläggning..... 16

 8.3.2 System för lösgående höns, låg beläggning..... 17

 8.3.3 Traditionella burar........................... 18

 8.3.4 Smågruppssystem i s.k. modifierade eller

 inredda burar................................. 18

 8.3.5 Storburar..................................... 19

 8.3.6 Småskaliga system............................. 19

9 Foder och avel inverkar på produktion, hälsa och

 beteende ................................................. 20

 9.1 Foder............................................... 20

 9.2 Avelsfrågor......................................... 20

10 Regeringens överväganden beträffande inhysning

 av höns.................................................... 21

11 Marknaden och konsumenterna................................ 24

 11.1 Konsumenternas betalningsvilja är avgörande för

 utvecklingen........................................ 24

 11.2 Från och med den 1 januari 1998 gäller EG:s

 märkningssystem för ägg i Sverige................... 26

12 Investeringsstöd........................................... 27

13 Utbildning och rådgivning ................................. 28

14 Forskning.................................................. 29

 14.1 Forskningens mål och medel.......................... 29

 14.2 Framtida behov av forskning......................... 30

15 Dispens för traditionella burar som uppfyller höga

 djurskyddskrav............................................. 31

 15.1 Ännu finns inga godkända inhysningssystem med

 hög beläggning för höns............................. 31

 15.2 Regeringens överväganden............................ 32

16 Samordning inom EU ....................................... 34

Bilaga 1 Bakgrund och sammanfattning av Jordbruksverkets

 rapport 1996:6.......................................35

Bilaga 2 Förteckning över remissinstanserna...................41

Bilaga 3 Sammanfattning av remissyttrandena över

 Jordbruksverkets rapport 1996:6......................42

Bilaga 4 Förteckning över forskningsprojekt...................55

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde

den 5 december 1996...............................................66

1 Sammanfattning av skrivelsen

I skrivelsen redovisas Statens jordbruksverks rapport Värphöns-Kontrollstation

1996 (Rapport 1996:6). Mot bakgrund av bl.a. Jordbruksverkets rapport bedömer

regeringen att förbudet mot traditionella burar skall kvarstå och kompletteras

genom att funktionskrav införs i 9 § djurskyddsförordningen. De väsentligaste

funktionskraven vid inhysning av värphöns är rede, sittpinne och sandbad.

Dessutom måste dödligheten, sjukdomsfrekvensen och frekvensen av

beteendestörningar vara låg. Funktionskraven föreslås gälla alla

inhysningssystem för värphöns.

 Regeringen har för avsikt att föra in ett tillägg i 9 § djurskyddsförordningen

så att den nu får följande lydelse:

"Höns för äggproduktion får inte inhysas i andra burar än sådana som uppfyller

hönsens behov av rede, sittpinne och sandbad. Inhysningen skall ske på ett

sådant sätt att dödlighet och beteendestörningar hos hönsen hålls på en låg

nivå.

 Kraven i första stycket gäller även för andra inhysningsformer.

 Jordbruksverket får meddela ytterligare föreskrifter om hur höns skall

inhysas.

 Om det finns särskilda skäl får Jordbruksverket i enskilda fall medge undantag

från kraven i första stycket i enlighet med föreskrifter som meddelas av

verket."

 Efter hand som kunskaperna om hållande av värphöns ökar kan förändringar och

ytterligare bestämmelser behöva införas.

 I stort sett alla remissinstanserna anser att funktionskrav är bra och speglar

målet att skapa bättre inhysningsförhållanden för höns oavsett inhysningens

utformning. Det är i regel mer ändamålsenligt att ställa funktionskrav på en

verksamhet än att detaljreglera och införa förbud mot vissa tekniska lösningar.

Genom funktionskrav befrämjas flexibilitet och alternativa lösningar som öppnar

möjligheter för en ökad mångfald inom ett verksamhetsområde.

 Nya inhysningssystem måste prövas från djurhälso- och djurskyddssynpunkt. De

nya högbelagda systemen för lösgående höns i stora grupper som Jordbruksverket

prövat har hittills givit så få eller så dåliga resultat, främst beträffande

fjäderplockning och kannibalism som resulterat i hög dödlighet, att de sannolikt

inte kommer att kunna godkännas inom de närmaste åren. Andra lösningar måste

därför utvecklas om Sverige skall kunna fortsätta att behålla sin höga

självförsörjningsgrad av ägg. En sådan lösning kan t.ex. vara att hönsen hålls i

smågruppssystem i inredda burar där de visserligen delvis går på nätgolv men

ändå har möjlighet att utföra grundläggande beteenden som att sprätta, sitta på

pinne och värpa i rede. Smågruppssystem bygger på att den naturliga

flockstorleken för höns är 5-15 hönor. Försök med sådana system har visat att

dödlighet i kannibalism och fjäderplockning i regel ligger på en mycket lägre

nivå i dessa system än då hönsen hålls i stora grupper.

 I Sverige tillåts inte näbbtrimning som innebär att en del av näbben

amputeras. Sådana amputationer utförs i de flesta andra jämförbara länder vilket

gör att det där är lättare att undvika problem med hackning när höns hålls i

stora grupper.

 Forskning om alternativa system i hönsproduktionen måste fortsätta. Utbildning

och rådgivning måste intensifieras för att underlätta en övergång från

traditionella burar till alternativa inhysningssystem för höns. Avgörande för

utvecklingen är framstegstakten i forskningen och konsumenternas vilja att

betala extra för ägg från höns som hålls i djurvänliga system.

 Dispens från delar av de satta funktionskraven bör kunna ges för traditionella

burar som uppfyller högt ställda djurskyddskrav. Avvecklingstakten av

traditionella burar bör vara beroende av hur bra anläggningarna är från

djurhälso- och djurskyddssynpunkt. Jordbruksverket bör få i uppdrag att utarbeta

en aktionsplan som går ut på att de traditionella burarna successivt byts ut på

ett kontrollerat sätt till dess att inga sådana burar finns kvar. Till slut

skall endast system som uppfyller de satta funktionskraven finnas. Utbytestakten

bör anpassas till hur snabbt forskningen lyckas utveckla sådana djurvänliga

system. Naturligtvis måste dock denna förändring ske så snabbt som möjligt.

2 Ärendet och dess beredning

I djurskyddslagen (1988:534), som trädde i kraft den 1 juli 1988, föreskrivs

bl.a. att djur skall skyddas mot onödigt lidande och sjukdom samt att djur skall

hållas och skötas i en god djurmiljö och på ett sådant sätt att det främjar

deras hälsa och ger dem möjlighet att bete sig naturligt. Enligt 9 §

djurskyddsförordningen (1988:539) får höns för äggproduktion inte inhysas i

burar. Enligt en övergångsbestämmelse till förordningen får befintliga

anläggningar för burhöns användas intill utgången av år 1998. Vid behandlingen

av propositionen om djurskyddslagen (prop. 1987/88:93, bet. 1987/88:JoU22, rskr.

1987/88:327) uttalade riksdagens jordbruksutskott att sådana alternativa system

som nu avses inte får leda till försämringar från djurhälso- eller

arbetsmiljösynpunkt. Det bör t.ex. inte accepteras att medicineringen ökar eller

att s.k. näbbtrimning kommer till användning.

 I samband med beslut om den nya djurskyddslagen beslutade riksdagen även att

en utvärdering av arbetet med forskning och försök beträffande olika system för

hållande av värphöns skulle göras i form av en s.k. kontrollstation efter en

femårsperiod, dvs. år 1993. Förutom denna kontrollstation beslutade riksdagen

att en lägesavstämning för pågående försök med alternativa inhysningssystem

skulle ske under år 1991 (bet. 1990/91:JoU18, rskr. 1990/91:137). I skrivelse år

1991 lämnade regeringen en sådan redogörelse (skr. 1991/92:68, bet.

1991/92:JoU11, rskr. 1991/92:113). I en därefter följande skrivelse år 1993 har

regeringen redogjort för utvecklandet av nya system för hållande av värphöns

(skr. 1993/94:106, bet. 1993/94:JoU14, rskr. 1993/94:160).

 Genom beslut den 21 april 1994 gav regeringen Statens jordbruksverk i uppdrag

att mot bakgrund av bl.a. riksdagens beslut med anledning av den sistnämnda

skrivelsen årligen redovisa utvecklingen inom äggproduktionen och arbetet med

omställningen av nuvarande burhållningssystem. I regeringens skrivelse

1994/95:121 lämnades en redogörelse för utvecklingen inom äggproduktionen samt

för utvecklandet och provningen av nya system för hållande av värphöns. Vid

behandlingen av skrivelsen underströk jordbruksutskottet att beslutet om

avveckling av burhönssystemet inte får innebära att svensk äggproduktion slås ut

och ersätts med ägg producerade i andra länders bursystem (bet. 1994/95:JoU12,

rskr. 1994/95:186).

 Regeringen uppdrog den 16 november 1995, med ändring av sitt beslut den 21

april 1994, åt Statens jordbruksverk att, efter hörande av Sveriges

lantbruksuniversitet och med hänsyn till vad som förts fram i jordbruks-

utskottets betänkande 1994/95:JoU12, utförligt redovisa utvecklingen inom

äggproduktionen och djupgående utvärdera arbetet med omställningen av nuvarande

burhållningssystem. Uppdraget redovisades den 1 april 1996 genom

Jordbruksverkets rapport Värphöns-Kontrollstation (Rapport 1996:6). Eftersom

denna rapport gjordes mycket utförlig, behövdes inte den redovisning som enligt

tidigare riksdagsbeslut planerats till år 1995.

 En sammanfattning av Jordbruksverkets rapport 1996:6 finns i bilaga 1.

Rapporten har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i

bilaga 2. En sammanställning av remissyttrandena finns i bilaga 3.

3 Statens jordbruksverks förslag

Statens jordbruksverk anför i sin rapport, Värphöns-Kontrollstation (Rapport

1996:6), att målsättningen för svensk äggproduktion bör vara att den sker med

friska, salmonellafria höns som kan utföra viktiga naturliga beteenden som att

värpa i rede, sandbada och sitta på pinne. Samtidigt skall arbetsmiljön i

stallarna vara god och priserna på ägg vara konkurrenskraftiga.

 Riksdagens jordbruksutskott har uttalat att alternativa system inte får leda

till försämringar från djurhälso- eller arbetsmiljösynpunkt och att det inte bör

accepteras att medicineringen ökar eller att s.k. näbbtrimning kommer till

användning samt att svensk produktion inte får ersättas med importerade burägg.

 Jordbruksverket anser att det är omöjligt att genomföra ett burhönsförbud till

den 1 januari 1999 som tillgodoser riksdagens krav utan att största delen av de

svenska äggproducenterna slås ut. Sverige skulle därmed tvingas importera ägg

från höns som haft sämre förhållanden än de svenska burhönsen. Jordbruksverket

anför vidare att det från djurskyddssynpunkt inte är försvarbart att

hönshållning i nuvarande, traditionella bursystem tillåts.

 Jordbruksverket föreslår därför att s.k. funktionskrav ersätter burförbudet

och att möjlighet till tidsbegränsad dispens från dessa funktionskrav införs i

djurskyddsförordningen. Med funktionskrav menas att vissa grundläggande behov

hos hönsen måste tillfredsställas. De viktigaste är att få foder, vatten och

frisk luft, att ha en stabil social situation, att kunna värpa i rede, sitta på

pinne och att kunna sandbada samt att ha tillräckligt med rörelseutrymme. Verket

föreslår att det blir möjligt att ge dispenser för traditionella burar under en

övergångstid. Vid bedömningen av dispenser skulle det omsorgsprogram som

näringen utvecklat i samarbete med forskare och rådgivare kunna utnyttjas till

vissa delar.

 Jordbruksverkets förslag innebär således ett bibehållet förbud mot tradi-

tionella burar samtidigt som det öppnar för system där hönsen kan komma att

hållas delvis på nätgolv i små grupper men med möjlighet till mycket större

beteenderepertoar än i traditionella burar. Avvecklingstakten av traditionella

burar blir beroende av anläggningarnas status och utvecklingen och godkännandet

av alternativa system. Dispens kommer endast att meddelas för de bästa

anläggningarna. Utslitna och från djurskyddsynpunkt dåliga burar kommer därmed

att försvinna.

4 Djurhälsan är ofta sämre i golvsystem än ibursystem

Jordbruksverket redovisar i rapporten att svensk fjäderfänäring i flera decen-

nier har varit förskonad från allvarliga, smittsamma sjukdomar. Under åren 1994

och 1995 har emellertid utbrott av infektiös bronkit, Newcastlesjuka och Mareks

sjukdom förekommit.

 När det gäller parasitförekomst och utbrott av koccidios har golvbesättningar

varit mer drabbade än burbesättningar. Statens veterinärmedicinska anstalt, SVA,

har gjort en undersökning där kvalster påvisades i 6 % av bursystemen och i 33 %

av golvsystemen. Under år 1995 förekom koccidiosutbrott i 14 golvbesättningar

och två burbesättningar enligt obduktionsmaterial från SVA. Ett vaccin mot

koccidios har nyligen introducerats. Enligt SVA bör vaccinet kunna ge ett

säkrare skydd än tidigare tillförsel av koccidiostatika som skett genom fodret.

Det har emellertid förekommit utbrott i vaccinerade flockar under året.

 Dödligheten är i allmänhet högre i golvbesättningar än i burbesättningar.

Dödligheten i bursystem varierar mellan 3,9 % och 5,2 % enligt en undersökning

under en femårsperiod. Hos golvinhysta höns har dödligheten på grund av

sjukdomar och skador i många flockar varit betydligt högre. Det gäller speciellt

höns inhysta i de nya våningssystemen (hög beläggning) som provas av

Jordbruksverket enligt reglerna för ny teknikprovning och där dödligheten i

många fall överskridit Jordbruksverkets gränsvärde på 9 % och varierat mellan

2,9 % och 26,7 %. I besättningar med låg beläggning som studerats av SLU, har

dödligheten varierat mellan 4 % och 23 %.

 Sedan åren 1990-1991 har en regelbunden salmonellaprovtagning utförts på

värphöns i Sverige. Den obligatoriska salmonellakontrollen omfattar samtliga

värphönsbesättningar som producerar ägg för konsumtion (undantaget de

besättningar varifrån ägg endast säljs direkt till konsument utan något

mellanled). Kontrollen organiseras av Jordbruksverket och innebär bl.a. att

träckprover tas från ungdjur innan flyttning till produktionsstallar.

Provtagningskostnaden betalas av djurägaren. Vid salmonellainfektion erhålls

ersättning. Frekvensen av flockar där salmonella har påvisats har från år 1991

sjunkit påtagligt från 5 % till ca 0,5 % år 1995.

 Det är mycket viktigt att sjukdomsfrekvensen i alla slags inhysningssystem för

höns hålls på en låg nivå.

5 Produktion och marknad

5.1 Allt färre besättningar med allt fler höns per besättning

Enligt Jordbruksverkets rapport finns i Sverige i dag ca 6,1 miljoner värphöns

varav omkring 89 % beräknas vara inhysta i burar. År 1995 var den genomsnittliga

besättningsstorleken 636 höns per besättning. Huvuddelen (96,5 %) av de svenska

värphönsen finns i besättningar med över 200 höns och en mycket stor andel (86

%) finns i stora besättningar med över 4 999 höns per besättning. Antalet

besättningar totalt år 1995 var 9 539. Utvecklingen går mot allt färre

besättningar med fler höns per besättning, se Tabell 1. Om Sverige skall kunna

behålla sin nuvarande självförsörjningsgrad med ägg producerade enbart i

alternativa system, krävs att dessa system går att använda i stora besättningar

eftersom flertalet höns finns i sådana besättningar.

Tabell 1 Producentstrukturen under åren 1993, 1994 och 1995. Siffrorna gäller

förhållanden i juni månad resp. år. Kycklingar ingår ej

Besättnings- Antal besättningar Antal höns per besättning Summa höns

storlek 1993 1994 1995 1993 1994 1995 1993 1994

1995

1-49 8 764 8 690 7 952 17 17 17 153 210 149 162 133

368

50-199 1 171 1 144 945 79 84 83 91 989 95 633 78

218

200-999 317 220 192 419 480 467 132 745 105 575 89

608

1 000-4 999 259 232 218 2 400 2 488 2 542 621 552 577 252 554

116

Över 4 999 287 287 286 16 602 17 388 18 339 4 764 905 4 990 3935 244

960

samtliga 10 798 10 573 9 593 534 560 636 5 764 401 5 918 0156 100

270

Källa: Statistiska Centralbyrån, SCB.

I Östergötlands, Malmöhus och Hallands län finns 40 % av landets värphöns. I

Kalmar, Kristianstads och Skaraborgs län finns 25 % och i Norrland finns mindre

än 5 % av värphönsen.

5.2 Produktion, marknad och kostnader

De flesta äggen som produceras i Sverige används för konsumtion. År 1995 var

partihandelns invägning 68,5 Mkg, vilket är en ökning med 1,5 Mkg jämfört med

föregående år men en minskning med 21 Mkg jämfört med år 1985. Förutom till

konsumtionsmarknaden går för närvarande ca 15 % av äggen till produktindustri

(inkl. bagerinäringen) och 6-7 % till läkemedelsindustri. Under år 1994

konsumerades 110 Mkg vilket var 7 Mkg mer än den inhemska produktionen. Importen

var 19 Mkg och exporten 12 Mkg år 1994. Tillverkningen av äggprodukter motsvarar

ca 23 Mkg/år och ungefär 25 % av de svenska äggprodukterna exporteras.

 Försäljningen av alternativproducerade ägg har inte ökat i samma takt som

produktionen. Enligt Jordbruksverkets rapport (källa: EuroEgg & Business AB)

utgjorde i januari 1995 alternativäggen 4,3 % av packeriernas inköpta volym men

endast 2,7 % av packeriernas sålda volym. I december hade andelen alternativägg

i inköpsledet ökat till 8,9 %. I försäljningsledet utgjorde alternativäggen

emellertid fortfarande en relativt blygsam andel, 3,8 %, vilket enligt

Jordbruksverket tyder på att efterfrågan från konsumenterna på alternativägg

inte ökade i samma takt som ökningen av produktionen. Packerierna sålde under

december 1995 62 % av alternativäggen som burägg med motiveringen att

konsumenternas efterfrågan på alternativägg inte var tillräcklig.

 Ägg som förs in i Sverige skall antingen komma från besättningar som omfattas

av en salmonellakontroll likvärdig den svenska kontrollen eller också skall

besättningen salmonellaundersökas enligt de regler som fastställts av EG-

kommissionen. För pastöriserade äggprodukter är importen fri. Från och med år

1998 skall Sverige tillämpa EG:s gemensamma handelsnormer för ägg fullt ut.

Sverige är i och med EU-medlemskapet integrerat i en totalmarknad för ägg med

mycket stora äggproducerande och äggexporterande länder som Nederländerna och

Frankrike.

 Produktionskostnaderna för ägg varierar beroende på inhysningssystem,

besättningsstorlek, arbetskostnad, foderförbrukning och regional lokalisering.

Norra Sverige har en markant konkurrensnackdel jämfört med resten av landet,

vilket främst beror på högre fraktkostnader. Produktion i de undersökta

alternativa systemen blir sannolikt dyrare än produktion i dagens bursystem. När

det gäller nybyggnadskostnader utgör det ökade behovet av byggnadsarea den

tyngsta posten. Enligt Jordbruksverkets beräkning är nybyggnadskostnaderna för

lösgående höns vid en beläggningsgrad av 7, 9 och 17 höns/m2, 482 kr, 425 kr

resp. 382 kr per hönsplats. För burar beräknar Jordbruksverket att de

traditionella burarna med 600 cm2/höna kostar 327 kr/hönsplats och de s.k.

inredda burar med ca 750 cm2/höna kostar 378 kr/hönsplats att bygga nya.

(Kostnaden för inredda burar är beräknad exkl. utrustning för automatisk

påfyllning av sandbad eftersom detta ännu inte finns i produktion.)

Jämförelsevis beräknas EU-burar med 450 cm2/höna kosta 292 kr/hönsplats.

Jordbruksverket beräknar att om alla 5,3 miljoner burhönsplatser skulle bytas

till nya alternativa system skulle kostnaden ligga kring 2,2 miljarder kronor.

En ombyggnad av samtliga dessa platser skulle kosta ca 1 miljard kronor.

 Efter EU-inträdet sjönk äggpriset bl.a. på grund av ökande produktion i

Sverige och importkonkurrens av ägg från Finland. Producentpriserna i Sverige

ligger för närvarande på ungefär samma nivå som inom övriga EU. Avräkningspriset

har varierat men låg under år 1995 stundtals under 7,00 kr/kg vilket understeg

kalkylerade utgifter vid nyinvestering med drygt 2,00 kr/kg. Detta medförde att

många producenter fick svårt att täcka sina rörliga kostnader.

5.3 Livsmedelskvalitet och läkemedelsindustrins krav påäggen

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Genom att funktionskrav införs finns det |

| goda utsikter att inhysningssystem för höns utvecklas som är |

| djurvänliga samtidigt som de uppfyller höga kvalitetskrav på |

| äggen. |

--------------------------------------------------------------------

Jordbruksverkets bedömning: Jordbruksverket menar att det är angeläget att

beakta den konsumtion av ägg som produkt- och läkemedelsindustrin svarar för. Om

äggen produceras i system som fördyrar eller som innebär att vissa krav inte kan

uppfyllas, kommer industrin att finna andra vägar för sin tillförsel.

 Remissinstanserna: Livsmedelsverket förutsätter att tillämpade inhys-

ningsformer för värphöns inte negativt påverkar livsmedelskvaliteten på ägg

eller kött. Läkemedelsindustrin betonar att den har som ett absolut krav att

äggulepulvret är fritt från restprodukter av t.ex. läkemedel, att hygienen är

hög och att bl.a. fettsyrasammansättningen är riktig. Nordiska Samfundet Mot

Plågsamma Djurförsök tillsammans med Sveriges Djurskyddsföreningars Riksförbund

anser att påståendet att läkemedelsindustrin endast kan använda svenska burägg

för sin produktion nu kan avfärdas från debatten.

 Skälen för regeringens bedömning: Från konsumentsynpunkt är det viktigt att

kvaliteten på äggen är hög. Faktorer som kan påverka kvaliteten är om ägg hamnar

i ströbädden och blir liggande, om de får yttre skador eller om de blir mycket

smutsiga.

 Huvudparten av de ägg som läkemedelsindustrin använder i dag är producerade i

Sverige. Det är förståeligt att de krav som ställs på ägg för

läkemedelstillverkning är höga eftersom äggprodukterna används för att tillverka

medicinska preparat. Läkemedelsindustrins krav på att äggulepulvret som används

skall vara fritt från restprodukter som kan härstamma från t.ex. bekämpning av

kvalster, koccidios eller andra sjukdomar är rimliga. Ett annat krav är att

äggen produceras under betryggande hygieniska förhållanden samt att hönsen

utfodras med ett foder som säkerställer en för läkemedelsindustrin rätt kvalitet

på äggpulvret med avseende på bl.a. sammansättningen av fettsyrorna. Regeringens

bedömning är att dessa krav bör kunna tillgodoses då hönsen hålls i system där

även hönsens funktionskrav blir uppfyllda.

6 Arbetstillfällen och arbetsmiljö

6.1 Arbetstillfällen bör bevaras och arbetsmiljön förbättras

I dag sysselsätter svensk äggnäring och fodertillverkning ca 2 200 personer på

heltid och 2 000 personer på deltid. I den nuvarande arbetsmarknadspolitiska

situationen är det av stor betydelse att alla möjligheter till arbetstillfällen

kan tas till vara. Mot denna bakgrund är det viktigt att sysselsättningen även

inom äggproduktionen bevaras. Detta är möjligt om infasningen av alternativa

system sker successivt. En utveckling av äggproduktionen mot fler anläggningar

med färre höns per anläggning skulle kunna ge arbetstillfällen till fler

personer. Redovisningen under avsnitt 5.1 talar emellertid för att utvecklingen

går åt andra hållet.

 För dem som arbetar med hönsen är det mycket viktigt att arbetsmiljön i

hönshusen är god. I en del inhysningssystem kan luftkvaliteten vara mindre god.

Dammet i luften kan innehålla bl.a. kvalster och endotoxiner. (Endotoxiner är

giftiga ämnen som finns i cellväggarna hos vissa bakterier. Endotoxiner kan vid

inandning ge feber. Större mängder kan förorsaka dödlig chock, s.k. sepsis.)

Även svåra arbetsställningar kan förekomma. Ett stort arbetsmiljöproblem är den

organiska fosforförening som används vid kvalsterbekämpning. I en

fältundersökning påvisades kvalsterangrepp i 6 % av burbesättningarna och i 33 %

av besättningarna med olika typer av golvsystem.

6.2 Regeringens bedömning

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Forskning om arbetsmiljön i alternativa |

| system bör intensifieras. |

--------------------------------------------------------------------

Jordbruksverkets förslag: Enligt tidsstudier som redovisas i Jordbruksverkets

rapport tillbringar skötaren 2-2½ gånger mer tid i ett golvhönsstall än i ett

burhönsstall. En av orsakerna är plockning av fellagda ägg. Djurskötaren

exponeras också för betydligt högre dammhalter som även kan innehålla endo-

toxiner, kvalster m.m. Ett krävande arbetsmoment är då stallet skall tömmas på

höns inför slakten. Förhöjda ammoniakhalter kan förekomma i system med lösgående

höns om inte ströbädden sköts men ammoniakhalten beror till största delen på

lagringstiden i stallet och mängden gödsel. Det kan vara svårt att uppfylla de

ergonomiska kraven vid insamling av fellagda ägg, tillsyn och rengörings-

momenten. Den nära kontakten med hönsen i system med lösgående höns kan upplevas

som både fysiskt och psykiskt pressande av skötaren men kan även upplevas

positivt. Mot bl.a. denna bakgrund anser Jordbruksverket att det krävs en

förlängning av försökstiden för att man ska kunna lösa arbetsmiljöproblemen.

 Remissinstanserna: De flesta instanser som kommenterat arbetsmiljön anser att

den inte är tillräckligt undersökt och att den bör vägas in i diskussionen om

inhysningsformer för värphöns. Majoriteten av instanserna föreslår att vid

införandet av funktionskrav bör även arbetsmiljön beaktas. Två

djurskyddsorganisationer menar att arbetsmiljön måste anpassas till hönsen.

 Skälen för regeringens bedömning: Det finns flera ännu olösta problem när det

gäller arbetsmiljön i hönsstallar. Det är således viktigt att forskning inom

detta område intensifieras så att problemen kan lösas inom den tid som står till

förfogande fram till dess att nya system skall vara i bruk. Det är i detta

sammanhang betydelsefullt att både djurmiljö och arbetsmiljö bedöms samtidigt.

 Regeringen vill påpeka vikten av att i den provning av ny teknik som utförs av

Jordbruksverket skall även ingå studier av arbetsmiljön. Det är angeläget att

arbeta fram gränsvärden för olika faktorer liknande de "ribbor" som

Jordbruksverket har satt upp när det gäller djurhälsa och djurmiljö.

7 Hönshållning i vissa andra länder jämfört med iSverige

7.1 I Sverige har vi krav på hönshållningen som saknarmotsvarighet i andra

länder

Den svenska inhysningen ställer vissa krav på hönshållning som är strängare än i

de flesta andra länder. De viktigaste kraven är förbud mot näbbamputation och

förbud mot rutinmässig inblandning av antibiotika i foder. Dessutom sätter vårt

tidvis bistra klimat ytterligare restriktioner. Dessa förhållanden påverkar

möjligheterna att hålla höns i lösgående system i vårt land. I Sverige är

näbbamputation inte tillåten. Riksdagens jordbruksutskott har uttalat att

användandet av nya system inte heller får medföra att näbbamputation börjar

användas i landet. Näbbamputation är ett ingrepp som i många länder tillämpas

för att minska förekomsten av kannibalism och fjäderplockning. Ingreppet görs på

daggamla kycklingar eller vid t.ex. 12 veckors ålder och innebär att man

amputerar cirka en tredjedel av övre delen av näbben. Näbbtrimning gör att det

blir svårare för hönan att greppa om exempelvis en fjäder. Det leder emellertid

också till bestående obehagskänslor som förmodligen gör att hönan undviker att

använda näbben. Näbben innehåller många nerver. Näbbamputation ger därför upphov

både till akut smärta i samband med ingreppet och till kronisk smärta samt till

nedsatt känslighet. Ingreppet är godkänt i flertalet länder i världen och utförs

rutinmässigt på i stort sett samtliga höns i t.ex. Danmark. Det är inte

godtagbart från svensk djurskyddssynpunkt och är heller inte tillåtet i Finland

och i Norge. Enligt den schweiziska lagstiftningen får näbbarna inte amputeras i

sådan utsträckning att hönsen inte kan äta normalt. I Schweiz näbbamputeras för

närvarande ca 50 % av värphönsen.

 I Sverige är det förbjudet att ge värpande höns antibiotika i tillväxt- och

produktionsfrämjande syfte, vilket förekommer i vissa andra länder. Om djuren

ges antibiotika rutinmässigt i fodret kan detta visserligen bidra till en lägre

sjukdomsfrekvens men samtidigt finns risk att resistenta bakteriestammar

utvecklas. Till skillnad från bl.a. övriga EU-länder behandlas dessutom

koccidiostatika som veterinärmedicinska läkemedel i Sverige och får alltså

endast användas efter receptförskrivning av veterinär.

 Det har stor betydelse för produktionen vilka karenstider som tillämpas efter

att hönsen fått medicinska behandlingar, eftersom de ägg som värps under

karensen inte får säljas. I Sverige tillämpas t.ex. en dags karenstid vid

bekämpning av kvalsterangrepp, något som kan förekomma i större utsträckning hos

golvhöns än hos burhöns, medan vissa länder inte tillämpar någon karenstid alls.

Enligt Jordbruksverkets rapport gjordes år 1994 en undersökning avseende

fågelkvalster i olika inhysningssystem. Den visade att kvalster fanns i 6 % av

burhönssystemen och i 33 % av golvsystemen. Jordbruksutskottet har uttalat att

medicineringen inte får öka i samband med övergång till nya system.

 Det kalla svenska vinterklimatet innebär ett större behov av tillsatsvärme i

värphönshus i vårt land än vad man har i de flesta andra europeiska länder. I

inhysningssystem med ett relativt lågt antal höns per stallbyggnad är

känsligheten för låga temperaturer större eftersom hönsens egen värmeproduktion

totalt sett inte blir lika hög som i hus med högre beläggning. Om hönsen

fjäderplockar varandra och får många kala områden på kroppen, innebär detta

också att värmen måste ökas för att hönsen inte skall frysa. Dessutom måste en

nästan naken höna kompensera sig för de stora värmeförluster det medför att vara

dåligt befjädrad. En sådan höna kan kompensera sig genom att äta ca 30 % mer

foder än en höna med god befjädring.

7.2 Alternativproduktion och burstorlekar i andra länder

Andelen ägg producerade i alternativa system är obetydlig i Finland och i Norge,

men i Danmark är den 25 % och i Holland 30 %. I dessa båda senare länder ges

etableringsstöd för alternativproduktion. I Tyskland och England produceras 20 %

av äggen i alternativa system. I Schweiz är det sedan år 1992 förbud mot

hönshållning i konventionella burar. Där är målet att självförsörjningsgraden av

ägg skall vara ca 50 %. I Schweiz är också importen av ägg kopplad till handeln

med inhemska ägg. Importen regleras på ett sådant sätt att den inhemska

avsättningen alltid är tryggad trots att de inhemska äggen är dyrare än de

importerade. I dagens läge kan inte Sverige som medlemsland i EU använda sådana

åtgärder för att gynna inhemsk produktion.

 Näbbamputation är mycket vanlig i andra länder. I en del länder näbbamputeras

inte bara lösgående höns utan även höns i burar. I t.ex. Danmark är det endast

höns i ekologisk produktion som inte näbbamputeras. Dödligheten bland de

ekologiska hönsen är där relativt hög (upp till 10 %) vilket har lett till att

det Dyretiske Råd, som lyder under Justitieministeriet, har uttalat

betänkligheter beträffande ekologisk hönshållning från djurhälso- och

djurskyddssynpunkt.

 När det gäller traditionella burar har de flesta länder avsevärt lägre krav på

ytor än Sverige som kräver 600 cm2/höna. Ett undantag är Norge som kräver en

större yta med 700 cm2/höna. I Finland gäller 480 cm2/höna och i Danmark 600

cm2/höna. EG:s regler är att varje höna skall ha minst 450 cm2. I USA är det

vanligast med 300-350 cm2/höna. Förutom höga ytkrav har Sverige också unika krav

på klonötare och täta sidoväggar i burarna, se Tabell 2. I stallar som förprövas

skall hönsburar dessutom vara försedda med sittpinne.

Tabell 2 Minimikrav för värphönsburar i EU och Norge, Sverige, Danmark och

Finland

 EU Norge Sverige Finland Danmark

Minimiyta/ höna (cm2 ) 450 700 600 480 600

Max antal hönor/bur - 3 - 5 6

Minimihöjd burar (cm) 40* 42 38 38 40

Max antal våningar -** 3 3 3 3

Maximal golvlutning (%) 14 12 12 15 12

Fodertråg/ höna (cm) 10 15 12 12 12

Antal vattenställen/höna 2 2 2 2 2

Täta mellanväggar nej nej ja nej nej

Klonötare nej nej ja nej nej

Förbud mot näbbamputationnej ja ja ja nej

* Minst 40 cm i minst 65 % av burens area och icke under 35 cm någonstans i

buren.

** Fler än tre våningar tillåts endast om lämpliga åtgärder gör det möjligt att

utan svårigheter inspektera samtliga våningar.

Källa: Nordisk Fjærfeforbund, SJV, rådets direktiv (EEG) nr 166/88 av den 7 mars

1988 om anpassning till domstolens dom i mål 131/86 upphävande av rådets

direktiv (EEG) nr 113/86 av den 25 mars 1986 om en minimistandard för skyddet av

värphöns i bur.

EG-kommissionen väntas inom kort presentera en rapport om hönshållningen inom

EU. Sverige har agerat aktivt för att driva på diskussionen om inhysning av

värphöns inom unionen.

8 Inhysningssystem för höns

Det inhysningssystem som i dag är mest utbrett är de traditionella burarna som

varken är utrustade med värprede eller möjligheter till sandbadning. De flesta

har inte heller sittpinne. Djurskyddslagens krav tillåter inte fortsatt

produktion i sådana burar efter den 1 janauri 1999. De system för lösgående höns

som i dag är tillåtna är sådana med låg beläggning. System för lösgående höns

med hög beläggning har ännu inte visat sig tillräckligt bra från djurskydds- och

djurhälsosynpunkt och får för närvarande bara användas inom reglerna för ny

teknikprovning.

8.1 Varför har vi höns i burar?

Fram till ungefär år 1950 gick de flesta höns på golv med ströbädd. Antalet

höns/m2 varierade i allmänhet mellan fyra och sex men kunde även uppgå till åtta

höns/m2. En stadigt ökande befolkning medförde att efterfrågan på ägg steg

vilket i sin tur innebar att mer effektiva inhysningsformer krävdes för att den

svenska äggproduktionen skulle kunna hålla takt med konsumtionen. Burarna

utvecklades delvis som ett svar på effektivitetssträvandena inom äggproduktionen

men gav även hönsen fördelar genom att djurhälsan förbättrades jämfört med om

hönsen gick på golv. Orsaken var bl.a. att risken för tarmparasiter minskade då

djuren skiljdes från sin avföring.

 Hönsburar började utvecklas på 1930-talet och var till en början avsedda för

en höna per bur, men omkring år 1950 började man gå över till att ha små grupper

av höns i varje bur. I början var dödligheten i burar högre än i konventionella

golvsystem men dödligheten kom efter hand att sjunka betydligt. En fördel med

burar var att man kunde hålla 2-3 gånger så många höns per ytenhet som när

hönsen gick på golv. Arbetskostnaden blev också lägre eftersom det var lättare

att mekanisera bl.a. utfodring och utgödsling i bursystemen. Foderförbrukningen

blev lägre i burar samtidigt som produktionen blev högre än då hönsen gick på

golv. Å andra sidan var kostnaderna för att investera i burar relativt höga.

 Samtidigt som burhållningen innebar produktionsfördelar gav den alltså även

hönsen ett visst skydd mot sjukdomar som tidigare lätt spred sig i

hönsgrupperna. Vacciner mot ett antal vanliga hönssjukdomar hade då ännu inte

utvecklats. I och med att hönsen inte längre gick på ströbädd utan på nätgolv

kom de inte längre i kontakt med varandras avföring. Risken för smittspridning

minskade därför. De senaste årens forskning om värphönsens beteende har

emellertid lärt oss att de s.k. traditionella burarna inte i tillräcklig grad

uppfyller hönsens behov i flera olika avseenden. Forskningen har därför, sedan

slutet på 1980-talet, främst inriktat sig på att undersöka system för lösgående

höns.

8.2 Alla nya tekniska system måste prövas och godkännas

Alla nya tekniska system och ny teknisk utrustning för djurhållning måste

godkännas av Jordbruksverket från djurhälso- och djurskyddssynpunkt innan de får

användas. Detta gäller enligt 7 och 8 §§ djurskyddsförordningen (1988:539).

Bestämmelsen om att ny teknisk utrustning skall godkännas trädde i kraft den 1

juli 1990 med avsikt att begränsa spridningen av nya system och anordningar till

dess att de visat sig vara djurskydds- och djurhälsomässigt godtagbara. Systemen

måste alltså uppfylla vissa krav när det gäller bl.a. dödlighet, sjukdomsfrek-

vens och produktion för att tillåtas. De gamla, konventionella golvsystemen med

sex till nio höns/m2 anses inte vara ny teknik, eftersom de funnits under lång

tid och därmed prövats erfarenhetsmässigt. Dessa lågbelagda system behöver

således inte prövas enligt de angivna bestämmelserna utan kan användas helt

fritt. Däremot måste alla system för lösgående höns med en beläggningsgrad högre

än nio höns/m2 golvyta prövas av Jordbruksverket. Dessa provningar delas in i en

experimentell fas och en fältfas där fältfasprovningen äger rum i vanliga

kommersiella produktionsanläggningar hos enskilda lantbrukare. Antalet

anläggningar i fältfasen begränsades från början till tio per fabrikat men

ökades år 1995 till 15. Utvärdering och prövning för godkännande skall ske när

resultat från 15 hönsomgångar i fältfasen föreligger. En hönsomgång varar ca

60-65 veckor. Djuren sätts in vid ca 16 veckors ålder och slaktas i allmänhet

vid ca 80 veckors ålder.

 Sammanlagt ingår för närvarande 130 000 hönsplatser i provningarna av ny

teknik. Totalt har provningarna hittills kostat 3,7 miljoner kronor som

utbetalats till ansvariga forskare för arbete och omkostnader samt till

försöksvärdar i ersättning.

 Jordbruksverket rapporterar att av de tre fabrikat som ingår i provningarna av

ny teknik beräknas inte något bli godkänt under det närmaste året antingen på

grund av för få eller för dåliga resultat. Tidigare har Jordbruksverket angivit

att ett nytt system skulle kunna tas upp för slutlig utvärdering och eventuellt

godkännande under år 1995 och ytterligare ett under år 1996. Provningarna har

emellertid visat så stora nackdelar och problem med systemen från djurhälso- och

djurskyddssynpunkt att ännu inget system kunnat godkännas. Utmärkande för de

provade systemen är att de är mycket känsliga för yttre störningar. De

allvarligaste problemen som registrerats utgörs av den höga dödligheten och den

utbredda förekomsten av fjäderplockning och kannibalism. Det saknas kunskap om

hur stabilitet i totalresultat mellan omgångar skall uppnås. Hönsens dödlighet i

burar är vanligen mellan 3 % och 5 %. I provningarna av ny teknik har

Jordbruksverket satt ett gränsvärde för dödlighet på 9 % för högbelagda s.k.

intensiva golvsystem. I många fall har detta gränsvärde överskridits. I flera

omgångar av vissa fabrikat har dödligheten varit så hög som 25 % vilket måste

betraktas som oacceptabelt.

8.3 System för inhysning av höns - fördelar och nackdelar

De vanligaste inhysningssystem som skulle kunna användas för höns i Sverige och

som Jordbruksverket redovisar i sin rapport är system för lösgående höns med hög

eller låg beläggning, bursystem med traditionella eller modifierade burar samt

dessutom storburar och småskaliga system.

 De högbelagda systemen har i regel 15-18 höns/m2 golvarea och de lågbelagda

har 7-9 höns/m2. Det är fritt för vem som vill att starta äggproduktion med de

lågbelagda systemen, men de högbelagda räknas som ny teknik och måste då prövas

av Jordbruksverket. Ungefär 11 % av de svenska hönsen är inhysta i system där

hönsen är lösgående. Resten av hönsen finns i traditionella burar.

8.3.1 System för lösgående höns, hög beläggning

Inhysningssystem av tre fabrikat provas av Jordbruksverket i ny teknikprovning,

nämligen Oli-Voletage, Marielund och Vencomatic. Oli-Voletage har hunnit längst

i provningarna med 15 hönsomgångar i fältfasen. Marielund-systemet har resultat

från sex fältfasomgångar och Vencomatic från fyra omgångar. Inget system

förväntas bli godkänt inom det närmaste året beroende på för få eller för dåliga

resultat. De problem som visat sig i de högbelagda, lösgående systemen är främst

att produktionen blir osäker på grund av utbrott av i första hand kannibalism,

fjäderplockning och koccidios. (Koccidios är en tarmsjukdom som ger blodig

diarré. Den orsakas av parasiter i bl.a. ströbädden och kan vara dödlig.) Sådana

utbrott blir allvarliga i de stora grupper som det rör sig om i dessa system.

Även hönssort och utfodring inverkar. Dödligheten i provningarna av ny teknik

har varierat mellan 2,9 % och 26,7 %. Jordbruksverket har satt 9 % som en

maximal gräns för godkännande. I traditionella burar har dödligheten under en

femårsperiod varierat mellan 3,9 % och 5,2 %.

Fördelar med högbelagda system för lösgående höns är att

- hönsen kan utföra naturliga beteenden som att värpa i reden, sitta på pinne,

 sprätta och sandbada

- hönsen har stor rörelsefrihet som stärker skelett och muskulatur.

Nackdelar med systemen är att

- de är känsliga för brister och störningar som kan utlösa allvarliga, ej

 godtagbara utbrott av fjäderplockning och kannibalism. Dödligheten har

 varierat mellan 2,9 % och 26,7 %

- risken för fellagda ägg är relativt stor. Äggplockning kräver hög

 arbetsinsats

- risken för parasitangrepp är relativt stor

- ammoniakproduktionen kan bli relativt hög på grund av ströbädden -lösgående

 höns medför förhöjd dammhalt i luften.

8.3.2 System för lösgående höns, låg beläggning

Som lågbelagda system för lösgående höns räknas system med maximalt nio höns/m2

golvyta. Dessa system har i allmänhet gödselbinge. Intresset för dessa har

enligt Jordbruksverket ökat på senare tid bland producenterna, bl.a. på grund av

att de högbelagda systemen hittills givit stora problem. Dessutom kan de

lågbelagda systemen lättare anpassas till EG:s märkningsregler, vilka träder i

kraft för Sveriges del den 1 januari 1998 (se avsnitt 11.2). Systemen betraktas

inte som ny teknik. De får därmed användas fritt och behöver inte provas för

godkännande. Därför finns endast begränsade resultat som beskriver hur de

fungerar. Jordbruksverket rapporterar emellertid att Sveriges

lantbruksuniversitet (SLU) gjort en inventering av lågbelagda system.

Inventeringen visade bl.a. att dödligheten var 4 %-10 %. En vanlig orsak var

kvävning då djuren hopade sig i redena eller i hörn av byggnaderna. Kannibalism

uppfattades dock inte som något större problem. Andelen golvägg var låg och

oftast under 3 %. Andra resultat från SLU visar att dödligheten i lågbelagda

system kan uppgå till ca 23 %. Jordbruksverket beräknar att det finns ca 550 000

hönsplatser i lågbelagda system.

Fördelar med lågbelagda system för lösgående höns är att

- hönsen kan utföra naturliga beteenden som att värpa i reden, sitta på pinne,

 sprätta och sandbada

- hönsen har stor rörelsefrihet som stärker skelett och muskulatur.

Nackdelar med systemen är att

- de är känsliga för brister och störningar som kan utlösa utbrott av

 fjäderplockning och i vissa fall kannibalism

- risken för parasitangrepp är relativt stor

- ammoniakproduktionen kan bli relativt hög på grund av ströbädden -lösgående

 höns medför förhöjd dammhalt i luften.

8.3.3 Traditionella burar

Antalet burhönsplatser beräknas uppgå till 5,3 miljoner. Riksdagens beslut

angående burhöns år 1988 har inneburit att förnyelsetakten av burbeståndet har

avtagit och att många burar i dag är föråldrade och utslitna. Utslitna burar

utgör ett djurskyddsproblem. Fjäderplockning och kannibalism uppträder även i

burar. Skillnaden mot golvsystem är att hackande höns endast kan hacka på de

höns som hålls i samma bur. Utbredningen begränsas därmed.

Fördelar med traditionella burar är att

- damm- och ammoniakproduktionen som regel är begränsad

- produktionen är relativt okänslig för yttre störningar. Dödligheten ligger

 ganska stabilt mellan 4 % och 5 %

- fellagda ägg ej behöver plockas

- risken för parasitangrepp är begränsad.

Nackdelen med burarna är att

- hönsen inte kan utföra beteenden som att värpa i rede, sitta på pinne,

 sprätta och sandbada

- hönsen har begränsad rörelsefrihet som ger svagt skelett och svag muskulatur

- problem med bl.a. fettlever och förväxta klor kan uppträda.

8.3.4 Smågruppssystem i s.k. modifierade eller inredda burar

Jordbruksverket anger att en utvecklingsväg när det gäller att finna bättre

inhysningsformer för värphöns är s.k. smågruppssystem eller inredda burar.

Anledningen är att det är svårt att utan problem hålla stora hönsflockar på en

begränsad yta samtidigt som traditionella burar utgör en alltför karg miljö för

hönsen. Inredda burar förses med värprede, sittpinne och sandbad. Detta ger

hönsen möjlighet att utföra vissa viktiga, naturliga beteenden samtidigt som

ytan per höna ökar. Smågruppssystem i inredda burar har i begränsad omfattning

undersökts på forskningsnivå vid SLU och även utomlands. Utgångspunkten har

varit att den naturliga gruppstorleken för värphöns är 5-15 höns. Kunskaperna om

funktionen och säkerheten i smågruppssystem är ännu begränsad men erfarenheterna

av bl.a. svensk forskning är goda. De smågruppssystem som hittills prövats har

varit för grupper om 5-10 höns. Forskningen har utförts i burar där ytan per

höna varit ca 40 % större än i traditionella burar, dvs. 750 cm2/höna jämfört

med 600 cm2/höna. Även volymen har varit större beroende på ca 20 % högre höjd.

Reden, sittpinne och sandbad har funnits för varje grupp. Studierna har bl.a.

visat att djuren ofta utnyttjar rede och sittpinnar. En klar ökning av

skelettstyrkan och en förbättring av befjädringen har registrerats hos höns i

inredda burar jämfört med höns i konventionella burar. Dödligheten har varit

lika låg som i de traditionella burarna. Det är emellertid ännu oklart bl.a.

vilken gruppstorlek som är optimal och hur sandbaden skall utformas och skötas

på ett rationellt sätt.

Fördelarna med inredda burar är att

- hönsen ges tillgång till reden, sittpinnar och sandbad, vilket är en

 förutsättning för att de skall kunna utföra viktiga naturliga beteenden

- de är relativt okänsliga för yttre störningar. Dödligheten är låg och ligger

 i nivå med traditionella burar

- risken för parasitangrepp är begränsad

- ammoniakproduktionen är begränsad.

Nackdelarna med de inredda burarna är att

- hönsen har mer begränsad rörelsefrihet än i system för lösgående höns.

8.3.5 Storburar

Inredda burar skall inte förväxlas med s.k. storburar som under 1980-talet

prövades försöksmässigt i olika länder, däribland Sverige, Storbritannien,

Tyskland och Schweiz. I andra länder än i Sverige finns de även i

produktionsanläggningar. Gruppstorleken i storburar varierar mellan 15 och 40

höns i varje bur. Erfarenheterna har varierat och problem med bl.a. hög

dödlighet och dålig hygien har förekommit. Inspektionsmöjligheterna är dåliga

och det är problem med arbetsmiljön, särskilt vid utslaktning. Storburarna i

nuvarande utformning kan därför inte betraktas som något alternativ för svensk

hönshållning.

8.3.6 Småskaliga system

Jordbruksverket delar upp systemen för småskalig produktion i två grupper. Den

ena gruppen är system som kan förekomma i både stor och liten skala. Hit hör

alla de system som behandlats tidigare. Det är alltså inget som hindrar att man

minskar anläggningens storlek till ett mindre antal höns. En konsekvens av

småskaligheten är att man av kostnadsskäl måste ersätta mekaniska hjälpmedel med

manuellt arbete, t.ex. när det gäller utgödsling och ägginsamling. Från

arbetsmiljösynpunkt är det emellertid lämpligare med mekanisk hantering. Till

den andra gruppen hör system som enbart kan förekomma som småskaliga, t.ex.

flyttbara hönshus och vandringshönshus. Antalet höns per hus är vanligen begrän-

sat till 300-400. Antalet hus per producent begränsas sedan i sin tur av

tillgång till lämplig mark. Produktion av ägg i småskaliga system bedöms inte

kunna få någon större omfattning utan får närmast betraktas som en intressant

nischproduktion.

Fördelar med de småskaliga systemen är att

- djurvänliga inhysningssystem med möjlighet till utevistelse sommartid kan

 väljas.

Nackdelarna är att

- risken för parasitangrepp och, vid utevistelse, salmonellasmitta ökar

- miljön i hönshuset kan vintertid bli dålig, om inte behovet av värme och

 ventilation tillgodoses.

9 Foder och avel inverkar på produktion, hälsaoch beteende

9.1 Foder

Fodrets sammansättning och struktur har stor betydelse för hur mycket ägg som

kan produceras med en viss foderförbrukning. Hönsens hälsa och beteende kan

också påverkas av fodret. I vissa fall rapporteras från praktiken att

förändringar i foderstaten under produktionsperiodens gång gett upphov till

kannibalism och fjäderplockning. Ofta har djurgrupper i golvsystem härvidlag

visat sig betydligt mer känsliga än burhållna höns för förändringar i fodret.

Även en för låg proteinnivå kan få som resultat att befjädringen försämras.

Detta gäller såväl burhöns som golvhöns. Havre anses vara värdefullt i

foderblandningen. Undersökningar har visat att havre kan förbättra befjädringen.

9.2 Avelsfrågor

Rasen har stor betydelse för hur djuret reagerar i olika miljöer. Dagens

högvärpande hönssorter har i många generationer avlats för produktionsrelaterade

egenskaper i burar såsom foderomvandling och värpning. Mycket litet medvetet

avelsarbete har gjorts för egenskaper viktiga i en alternativ miljö. Dagens

avelsarbete utförs av internationellt verksamma företag. Dessa har, i varje fall

i dagsläget, visat föga intresse att ändra sina övergripande avelsmål.

Avelsarbete med golvhållna djur är svårt på grund av bristen på definierade och

lätt registrerade produktionsegenskaper av beteendekaraktär och svårigheterna

till individuell kontroll av avelsdjuren. Undersökningar har visat att det finns

skillnader mellan hönssorter både när det gäller traditionella

produktionsegenskaper och andra egenskaper, delvis betingade av hönsens

beteende, som befjädring, hackningsskador och fothälsa. Resultaten pekar på

möjligheterna att utveckla specialanpassade djur för olika miljöer. Detta kan

emellertid ta mycket lång tid.

10 Regeringens överväganden beträffandeinhysning av höns

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Regeringen bedömer att 9 § djurskydds- |

| förordningen (1988:539) bör ändras så att den får följande lydelse:|

| "Höns för äggproduktion får inte inhysas i andra burar än sådana som|

| uppfyller hönsens behov av rede, sittpinne och sandbad. In- |

| hysningen skall ske på ett sådant sätt att dödlighet och beteende-|

| störningar hos hönsen hålls på en låg nivå. |

| Kraven i första stycket gäller även för andra inhysningsformer.|

| Jordbruksverket får meddela ytterligare föreskrifter om hur höns|

| skall inhysas. |

| Om det finns särskilda skäl, får Jordbruksverket i enskilda fall|

| medge undantag från kraven i första stycket i enlighet med före-|

| skrifter som meddelas av verket." |

--------------------------------------------------------------------

Jordbruksverkets förslag och regeringens bedömning stämmer i huvudsak överens.

Verket föreslår att funktionskrav införs i djurskyddsförordningen i stället för

burförbud. Verket anser att funktionskrav för höns liknande dem som har

föreslagits av institutionen för husdjurshygien vid SLU kan vara lämpliga att

skriva in i författningstexten. Dessa omfattar bl.a. krav på tillgång till

foder, vatten, sittpinne, rede, sandbad och en stabil social situation.

 Remissinstanserna: Förslaget att införa funktionskrav anses positivt från

djurskyddssynpunkt av majoriteten av remissinstanserna. Endast Svenska lantägg

AB anser att det är olämpligt att införa funktionskrav i dagens läge med

motiveringen att dessa kommer att fastställas långt innan någon vet om

funktionerna fungerar i praktisk produktion eller om dessa produktionsmetoder

blir konkurrensdugliga på en svensk marknad som är öppen för andra EU-länder.

Familjejordbrukarnas riksförbund och Konsumenter i Samverkan-Underverket har

inte kommenterat förslaget med funktionskrav men föreslår att burförbudet skall

stå fast i enlighet med gällande lagstiftning. Föreningarna Djurens Vänners

Riksorganisation och Nordiska Samfundet Mot Plågsamma Djurförsök tillsammans med

Sveriges Djurskyddsföreningars Riksförbund anser inte att 9 § djur-

skyddsförordningen skall ändras men att funktionskraven är väl formulerade och

kan bli ett komplement till 9 § djurskyddsförordningen. Sveriges konsumentråd

tillsammans med Konsumentgillesförbundet anser att det är av stor vikt att

förbudet mot traditionella burar genomförs. Samtidigt ställer de sig positiva

till Jordbruksverkets förslag att införa funktionskrav i stället för

burhönsförbud i djurskyddsföreskrifterna.

 Skälen för regeringens bedömning: Enligt djurskyddslagen skall djur behandlas

väl och skyddas mot onödigt lidande och sjukdom. Djur som föds upp eller hålls

för produktion av livsmedel, ull, skinn eller pälsar eller för att användas i

tävling skall hållas och skötas i en god djurmiljö och på ett sådant sätt att

det främjar deras hälsa och ger dem möjlighet att bete sig naturligt. Det är

viktigt att inhysningen av värphöns sker på ett sätt som är förenligt med dessa

krav. Inhysning av höns i burar, där hönsen inte har möjlighet att utföra sina

grundläggande beteenden som att värpa i rede, sitta på pinne, picka, sprätta och

sandbada eller där hönsen inte har tillräckligt med rörelseutrymme kan inte

accepteras. Inte heller kan de inhysningssystem godtas där dödligheten på grund

av kannibalism eller av andra skäl är oacceptabelt hög. Flertalet av dagens

inhysningssystem motsvarar inte lagens krav. Enligt regeringens bedömning måste

därför produktionsmetoden förändras.

 Det är angeläget att förbudet mot traditionella burar genomförs, eftersom de

inte motsvarar djurskyddslagens krav. Utgångspunkten måste vara att värphöns

skall inhysas på ett sätt som är förenligt med djurskyddslagens krav på god

djurmiljö, god djurhälsa och möjlighet för djuren att bete sig naturligt (4 §

djurskyddslagen). Det viktigaste när det gäller inhysningssystem är att utgå

från vad som är betydelsefullt för hönsen. Det är helt klart att traditionella

burar inte uppfyller djurskyddslagens krav när det gäller möjligheten till

naturligt beteende, även om djurhälsan oftast är mycket god i dessa burar. Detta

innebär emellertid inte att alla bursystem i sig nödvändigtvis måste vara

förkastliga.

 Inhysningsformer där hönsen tillåts utföra flera av sina grundläggande

beteenden och där samtidigt hälsotillståndet är gott och dödligheten låg måste

betraktas som fördelaktiga för djuren. Detta gäller även om de till det yttre

har en sådan begränsning att de kan anses vara en form av burar. Riksdagens

jordbruksutskott underströk redan tidigare (bet. 1993/94:JoU14) vikten av att

forskning rörande alternativ till de nuvarande bursystemen blir så mångsidig som

möjligt. Vidare anförde utskottet: "Liksom hittills bör verksamheten kunna

omfatta även modifierade bursystem, under förutsättning att dessa bedöms kunna

uppfylla kraven från arbetsmiljö- och djurskyddssynpunkt." I stället för ett

fullständigt förbud mot alla typer av burar har Jordbruksverket föreslagit att

funktionskrav införs, vilka skall gälla för alla inhysningsformer. Av

remissutfallet i ärendet framgår att enigheten är stor i denna fråga. Enligt

regeringens mening talar en rad skäl för att i denna del följa Jordbruksverkets

förslag.

 Funktionskraven som de beskrivits av institutionen för husdjurshygien vid SLU

är biologiskt grundade och inriktar sig på hönans behov generellt. De begränsar

sig därför inte till att gälla i ett enskilt system. Tvärtom är dessa för hönan

grundläggande behov desamma oavsett inhysningsform och gäller såväl för

befintliga som för eventuellt framtida system. Regeringen delar i denna del

Konkurrensverkets bedömning att det i regel är mer ändamålsenligt att ställa

funktionskrav på en verksamhet än att detaljreglera och införa förbud mot

exempelvis vissa tekniska lösningar. Genom funktionskrav befrämjas flexibilitet

och alternativa lösningar som öppnar möjligheter för en ökad mångfald inom ett

verksamhetsområde.

 Tack vare de forskningssatsningar som gjorts sedan den nya djurskyddslagen kom

till är kunskaperna om hönsens beteende och deras välfärdskrav i dag

förhållandevis stora. Utnyttjandegraden av sittpinnar och reden har i försök

varit mycket hög, vilket pekar på att dessa beteenden kraftigt prioriteras av

hönsen. Tyvärr resulterar ett flitigt utnyttjande av sittpinne i att hönsen kan

få bröstbensdeformationer och fotskador. Bröstbensdeformation anses emellertid

av forskarna mera sällan medföra något direkt lidande för djuret. Forskning

pågår för att förbättra sittpinnens utformning. Till skillnad från värpbeteendet

är sandbadsbeteendet inte lika väl dokumenterat som ett oundgängligt krav, men

sandbadning räknas ändå av de flesta forskare som ett grundläggande beteende som

hönsen måste få tillgodosett. Sandbad behöver inte nödvändigtvis innebära ett

avgränsat område fyllt med sand utan kan betyda att det i den miljön där hönsen

vistas skall finnas lämpligt material som gör att de kan utföra sitt

sandbadningsbeteende. Sandbadens skötsel och utformning måste utredas

ytterligare. Djuren måste även kunna upprätthålla en stabil social situation

utan hög förekomst av beteendestörningar eller aggressivitet.

 Mot bakgrund av forskningsresultaten måste det anses rimligt att ställa krav

på att de framtida inhysningssystemen kan tillåta naturliga beteenden. Detta bör

anges som funktionskrav med hänsyn till vad som föreskrivs i djurskyddslagen om

skyldighet att ge djur som hålls för produktion av livsmedel möjlighet att bete

sig naturligt. Ett sådant synsätt överensstämmer också väl med

departementschefens uttalande i prop. 1987/88:93 (s.22) att "burarna inte

tillgodoser ens några av de mest grundläggande behoven hos hönorna, t.ex. att

kunna röra sig, sprätta, flaxa, sandbada och putsa fjädrarna och att kunna lägga

sina ägg i reden." Vidare anförde departementschefen: "I framtiden bör inte

någon form av djurhållning som i så liten utsträckning tar hänsyn till djuren

tillåtas. ... Några nya anläggningar med nuvarande bursystem bör inte få byggas.

... Även i befintliga anläggningar bör nuvarande bursystem på sikt avvecklas."

 Forskarna menar att den stundtals förhöjda aggressionsnivån, som resulterar i

bl.a. kraftiga utbrott av kannibalism i golvsystemen, kan bero på att djuren

blir stressade av att hållas i alltför stora grupper. De har då visserligen

totalt sett stora ytor att röra sig över, men liten yta per djur. En stabil

rangordning bygger på att hönsen känner igen alla sina gruppkamrater, men med

flockar från ca 200 djur ända upp till ca 4 000 eller fler djur i varje hus blir

detta omöjligt för djuren. Den naturliga gruppstorleken hos vilda höns är fyra

till tio hönor med en tupp. Dessutom ingår ungfåglar och kycklingar i flocken.

Fjäderplockning och kannibalism förekommer även bland burhöns men eftersom

beteendet inte sprids utanför den lilla gruppen i buren blir skadorna inte så

stora. Enligt vissa forskare är varken den burhållning eller de

golvhållningssystem som nu används tillfredsställande med tanke på hönsens

välbefinnande. En hönsskötsel som baseras på djurens naturliga beteende måste

antagligen, menar forskare, bygga på mycket små grupper som går på tillräckligt

stora ytor. Förutom golvsystemen utgör s.k. smågruppssystem i inredda burar ett

alternativ till traditionella burar.

 Den främsta nackdelen med inredda burar, jämfört med system för lösgående

höns, är en mer begränsad rörelsefrihet för hönsen. Det kan emellertid inte

anses som en fördel för hönsen att de har möjlighet att röra sig över stora

ytor, om detta samtidigt innebär förhöjd risk att utsättas för hackning i

kloaken och utdragning av tarmarna med döden som följd. Forskning med inredda

burar visar goda resultat just från djurhälso- och djurskyddssynpunkt,

förmodligen på grund av bl.a. den naturliga gruppstorleken. De är därför väl

värda att pröva vidare i ny teknikprovning. I inredda burar kan hönsen även

utföra flera av sina grundläggande beteenden.

 Regeringen ansluter sig till bl.a. Konsumentberedningens uppfattning att

införandet av funktionskrav i djurskyddslagstiftningen är bra och att det

egentliga målet är att skapa bättre inhysningsförhållanden för hönsen, inte att

"få bort burarna". Utvecklingen mot inhysningssystem som kombinerar goda

hälsoresultat med förbättrade möjligheter till naturligt beteende och stor

möjlighet till rörelsefrihet måste emellertid fortsätta. Användandet av inredda

burar bör ses som ett steg på vägen snarare än den slutgiltiga lösningen.

 Med hänsyn till det positiva remissutfallet och mot bakgrund av det anförda

anser regeringen att Jordbruksverkets förslag om att införa funktionskrav i

djurskyddsförordningen bör genomföras. Detta skulle t.ex. kunna ske genom att

ett tillägg görs i 9 § som därmed skulle få följande lydelse: "Höns för

äggproduktion får inte inhysas i andra burar än sådana som uppfyller hönsens

behov av rede, sittpinne och sandbad. Inhysningen skall ske på ett sådant sätt

att dödlighet och beteendestörningar hos hönsen hålls på en låg nivå. Kraven i

första stycket gäller även för andra inhysningsformer. Om det finns särskilda

skäl får Jordbruksverket i enskilda fall medge undantag från kraven i första

stycket i enlighet med föreskrifter som meddelas av verket."

 Efter hand som kunskapen om hållande av värphöns ökar kan det bli motiverat

att göra ändringar i bestämmelserna.

 Jordbruksverkets möjlighet att medge undantag från kraven i första stycket

behandlas i avsnitt 15.

11 Marknaden och konsumenterna

11.1 Konsumenternas betalningsvilja är avgörande för

 utvecklingen

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Medel för att upplysa konsumenterna om i |

| vilka inhysningssystem äggen har producerats kan disponeras från|

| anslaget G 8. Konsument- och marknadsföringsåtgärder inom livs- |

| medelsområdet. Det bör göras undersökningar om hur mycket kon- |

| sumenterna är beredda att betala för ägg som produceras i djur- |

| vänliga system. |

--------------------------------------------------------------------

Jordbruksverkets bedömning: Jordbruksverket bedömer att Sverige i framtiden,

oavsett produktionssystem, måste räkna med viss import av ägg, eftersom produk-

tionskostnaderna i de flesta EU-länder är lägre än i Sverige. Vidare anser

verket att helt avgörande för utvecklingen blir konsumenternas vilja att betala

ett merpris för ägg från djurvänliga system. Enligt Jordbruksverket är det

mycket svårt att förutsäga hur konsumtionen kommer att påverkas av priset.

Jordbruksverket menar att näringen själv, genom ett objektivt märkningsför-

farande, i hög grad kan bidra dels till en ökning av konsumtionen av svenska

ägg, dels till att ge konsumenten frihet att välja mellan ägg från lösgående

höns och burhönsägg. Verket menar att importen av finska burägg har visat att

det inte gått att sälja ägg bara på svenskhet. Verket för fram att utvecklingen

av djurvänliga system skulle underlättas om ett centralt stöd för marknadsföring

av ägg från lösgående system kunde inrättas.

 Riksdagens jordbruksutskott har uttalat att svenska ägg skall kunna produceras

till konkurrenskraftiga priser. Utländska undersökningar antyder att

priselasticiteten för ägg är mycket låg. I en öppen avreglerad internationellt

beroende marknad innebär detta förhållande att om produktivitetsutvecklingen är

hög i konventionella system i konkurrerande länder inom EU så kommer det reala

priset på ägg att sjunka över tiden. Produktivitetskraven på svensk

äggproduktion accentueras ytterligare i detta fall. Förekomsten av en öppen

marknad försvårar därför i hög grad en anpassning av svensk äggproduktion mot

mer djurvänliga och etiskt acceptabla produktionssystem

 Remissinstanserna: Majoriteten av instanserna är av samma åsikt som

Jordbruksverket att det är konsumenternas vilja att betala ett merpris för ägg

från djurvänliga system som kommer att vara avgörande för om produktionen från

dessa system kan hållas uppe. Många instanser betonar också vikten av

marknadsföringsåtgärder och information till konsumenterna för att dessa skall

kunna göra välgrundade val. Några instanser påpekar det oetiska i att Sverige

skulle förbjuda värphönshållning i burar för att i stället importera billiga ägg

från utlandet eftersom sådana ägg producerats i burar där hönan haft en sämre

djurmiljö än i de svenska burarna eller i andra system där hönsen näbbtrimmas.

Äggpackerierna och handeln menar att de är beroende av en viss volym ägg och att

volymen ägg från enbart golvsystem (förutsatt att resterande volym importeras)

inte ger dem ett tillräckligt underlag för att de skall kunna fortsätta

existera.

 Skälen för regeringens bedömning: Det är i dag oklart hur högt konsumenter

värderar djurvänlig hönshållning och vad konsumenten är villig att betala för

djurvänligt producerade ägg vid inköpstillfället. Det finns inga svenska

vetenskapliga undersökningar gjorda i frågan. Det är särskilt svårt att bedöma

konsumenternas reaktioner i tider när ekonomin stramas åt. Regeringen delar

Jordbruksverkets och remissinstansernas uppfattning att konsumenternas

betalningsvilja kommer att vara avgörande för vilka system inom hönshållningen

som kan användas i framtiden. De mest effektiva systemen där de billigaste äggen

produceras kommer sannolikt även i fortsättningen att ha den bästa

konkurrenskraften. Det är emellertid viktigt att kunna upprätthålla en svensk

äggproduktion och att samtidigt kunna utveckla djurvänliga system för

hönshållning. Undersökningar om konsumenternas inställning bör snarast göras.

 Regeringen vill framhålla konsumentorganisationernas viktiga roll när det

gäller att upplysa konsumenterna om i vilka inhysningssystem äggen har

producerats och att bl.a. motivera konsumenterna så att de i butiken gör sådana

val som främjar en god djuromsorg. Medel för detta ändamål kan disponeras från

anslaget G 8. Konsument- och marknadsföringsåtgärder inom livsmedelsområdet.

11.2 Från och med den 1 januari 1998 gäller EG:smärkningssystem för ägg i

Sverige

Till skillnad från vad som redovisas i Jordbruksverkets rapport kan producenter

och packerier fram till den 1 januari 1998 märka äggen efter egna önskemål. När

EG:s handelsnormer för ägg träder i kraft för Sveriges del denna dag, kommer

emellertid ett särskilt system med frivillig märkning för olika former av

inhysning av höns att tillämpas. Systemet innebär att när det gäller hur äggen

är producerade kan producenten/packeriet välja mellan att antingen märka äggen

på det sätt som EG:s regler anger eller att inte alls märka dem.

 I kommissionens förordning (EEG) nr 1274/91 av den 15 maj 1991 om

tillämpningsföreskrifter för förordning (EEG) nr 1907/90 om vissa handelsnormer

för ägg anges vilken märkning för produktionssätt som är tillåten på vart och

ett av medlemsländernas språk. Alla medlemsländer utom Sverige har en relativt

likartad märkning som enbart skiljer sig åt språkligt. I t.ex. Danmark märks ägg

från lösgående höns med "Æg fra fritgående höns", "Æg fra fritgående höns -

intensivt system", "Skrabeæg" eller "Æg fra volièrehønsehold". Sverige är det

enda land som hos EG-kommissionen begärt och fått en märkning godkänd som anger

produktionssätt samtidigt som den visar hur många höns/m2 som är tillåtna i de

olika kategorierna. Eftersom märkningen skiljer sig mellan medlemsländerna,

skall ett exporterande medlemsland märka äggen på det importerande landets språk

eller på ett annat i importlandet lättförståeligt språk. Ägg som importeras till

Sverige skall därför märkas på svenska eller på ett annat, för svenskar,

lättförståeligt språk.

 Den svenska märkningen enligt förordning (EEG) nr 1274/91, som träder i kraft

den 1 januari 1998, är i de olika märkningskategorierna:

På förpackningar: På lösviktsägg:

a) Ägg från utehöns, Utehöns,

högst 1 höna/10 m2 högst 1 höna/10 m2

b) Ägg från utehöns, Utehöns,

högst 1 höna/2,5 m2 högst 1 höna/2,5 m2

c) Ägg från frigående höns inomhus, Frig. inne,

högst 7 höns/m2 högst 7 höns/m2

d) Ägg från frigående höns inomhus, Frig. inne,

fler än 7 höns/m2 fler än 7 höns/m2

e) Ägg från burhöns Burhöns

Enligt förordningen (EEG) nr 1274/91 får dessa beteckningar kompletteras endast

med uppgifter som hänvisar till särskilda kännetecken för resp. system. I

förordningen anges de tillägg som får göras. För lösviktsförsäljning får dessa

uppgifter om typ av produktionssystem användas endast om de enskilda äggen

märks med resp. term. För alternativ c) är de enda tillåtna tilläggen för

märkning följande:

- beläggningstätheten överstiger inte sju höns/m2 golvyta som står till

 hönsens förfogande

- minst en tredjedel av golvytan är täckt med ströbädd av t.ex. halm,

 hyvelspån, sand eller torv, och slutligen

- en tillräckligt stor del av den golvyta som står till hönsens förfogande

 används till uppsamling av spillningen.

Alternativ a-d) kallas även alternativa system eller golvhöns. Alternativ c)

kallas även för lågbeläggningssystem och äggen kallas ofta för sprättägg.

Alternativ d) kallas även för högbeläggningssystem och ibland för volièresystem.

 Märkning enligt alternativ a-b) kommer med största sannolikhet inte att kunna

användas i Sverige. Inget s.k. högbeläggningssystem, alternativ d), är ännu

godkänt i Sverige.

 Som tidigare nämnts avser ovan angiven märkning enbart sådan märkning som

anger produktionssätt. Övrig märkning regleras i andra EG-förordningar. Namn,

firmabeteckning och adress till det företag som har förpackat äggen eller låtit

förpacka dem får t.ex. anges enbart om märkningen inte innehåller någon

kommentar eller symbol som är oförenlig med någon av de förordningar som

reglerar frågor om äggens kvalitet eller färskhet, typen av produktionssystem

som används vid produktionen eller äggens ursprung. Andra regler finns för

märkning av kvalitet, vikt, antal, "bäst-före-datum", kylning och

konserveringsmetod m.m.

12 Investeringsstöd

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Det investeringsstöd för jordbruk, trädgård|

| och renskötsel som kommer att införas den 1 januari 1997 bör |

| utnyttjas för äggproduktion i system som är alternativ till |

| traditionella burar. Också andra möjligheter till |

| investeringsstöd i äggproduktionen för alternativa |

| inhysningssystem bör utredas. |

--------------------------------------------------------------------

Jordbruksverkets förslag: Det kan finnas utrymme för nationellt stöd inom ramen

för rådets förordning (EEG) nr 2328/91 av den 15 juli 1991 om förbättring av

jordbruksstrukturens effektivitet, men detta måste godkännas av kommissionen.

Utformningen av stödet behöver också närmare utredas. Verket menar att en sådan

fråga är om bara producenter som går från bur till golvsystem skall få tillgång

till ett stöd eller om samtliga nystartare skall omfattas. Det är också

angeläget att uppfödare av värphönskycklingar i golvsystem kan erhålla investe-

ringsstöd om ett sådant införs. Landsbygdsstöd kan lämnas som bidrag till

investeringar som ökar sysselsättningen, t.ex. att en anläggning utökas med en

packeridel. Det är endast i norra Sverige som stödet också kan lämnas till den

del av anläggningen som hyser hönsen.

 Remissinstanserna: Av de instanser som kommenterat förslaget om

investeringsstöd för alternativa hönshållningssystem anser de flesta att

möjligheterna till stöd för omställning bör utredas och införas. Thuressons

hönseri AB, Täljestads Ägg AB, KG:s Ägg AB, Pelle & Lisa AB och Norrlandsägg

Ekonomisk Förening motsätter sig en politiskt styrd reglering av marknaden.

 Skälen för regeringens bedömning: Jordbruksverkets förslag har utformats innan

riksdagsbeslutet om investeringsstöd togs. Efter en omläggning av

landsbygdsstödet till EG:s regler om försumbart stöd ("de minimi") kan stöd inte

längre lämnas till jordbruks- och trädgårdsföretag. Mot denna bakgrund föreslog

regeringen i prop. 1995/96:222 (bet. 1995/96:FiU15, rskr. 1995/96:307) att ett

investeringsstöd till jordbruket införs. Stödet skall utformas i enlighet med

rådets förordning (EEG) nr 2328/91 av den 15 juli 1991 om förbättringar av

jordbruksstrukturens effektivitet. Stödet skall huvudsakligen lämnas till

jordbruksinvesteringar i de sju nordligaste länen. Stöd bör också

fortsättningsvis kunna lämnas till kombinationsverksamhet i hela landet samt

kunna utformas som ett instrument för att främja miljö- och

djurskyddsinvesteringar i hela landet. Ett investeringsstöd i enlighet med

artiklarna 5-9 i förordning (EEG) nr 2328/91, finansierat med 75 miljoner kronor

svensk finansiering och 45 miljoner kronor EU-finansiering per år under en

treårsperiod, kommer således att införas den 1 januari 1997.

 Omställning från traditionella bursystem till alternativa system för höns-

hållning bör uppmuntras och stödjas i takt med att djurvänliga och fungerande

inhysningssystem utvecklas. Behovet av någon form av investeringsstöd för

alternativa inhysningssystem är stort. Därför bör också andra möjligheter till

investeringsstöd i äggproduktionen än det jordbruks-, trädgårds- och

renskötselstöd som införs den 1 januari 1997 utredas. Frågan om eventuellt

investeringsstöd får övervägas inom ramen för det ordinarie budgetarbetet.

13 Utbildning och rådgivning

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Utbildning och rådgivning om alternativa |

| system för äggproduktion bör ökas. För rådgivning bör medel dis-|

| poneras inom ramen för anslaget E 3. Djurhälsovård och djur- |

| skyddsfrämjande åtgärder. |

--------------------------------------------------------------------

Jordbruksverkets förslag: Jordbruksverket framhåller att behovet av en

utbildning för producenter när det gäller att producera ägg med lösgående höns

är stort. I samband med ett systemskifte inom näringen kan ersättning med AMS-

medel lämnas för utbildningen. I utbildningen bör både teori och praktik ingå.

Ett förslag till utbildningsplan uppges vara under utarbetande inom SFS-Svenska

Ägg tillsammans med Nordiska Samfundet Mot Plågsamma Djurförsök.

 Jordbruksverket anger att för rådgivningen inom fjäderfänäringen svarar i

första hand konsulenter som är knutna till foder-, packeri- eller hybrid-

företagen men även forskarna på SLU. Länsstyrelserna har mycket begränsade

möjligheter att bedriva rådgivning. Stor insats har dock gjorts från

Länsstyrelsen i Östergötlands län. Någon obunden fjäderfärådgivare finns för

närvarande inte. Jordbruksverket anser att det är angeläget att en tjänst

inrättas med uppgift att utbilda rådgivare och konsulenter samt att förmedla

forskningsresultat m.m.

 Remissinstanserna: De remissinstanser som kommenterat Jordbruksverkets förslag

om utbildning är alla positiva till detta.

 Skälen för regeringens bedömning: Många av dagens producenter som har system

med lösgående höns har inte tidigare haft höns. Detta medför att osäkerheten

ofta är stor om hur hönsen i sådana system skall hållas och skötas på bästa

sätt. Regeringen delar Jordbruksverkets och remissinstansernas uppfattning att

det finns stora behov på området av både utbildning och rådgivning. I

utbildningen bör både teori och praktik ingå. Här bör även arbetsmiljön tas med.

I och med att också forskningen hela tiden går framåt finns ett betydande behov

av att nya rön snabbt kan föras ut till lantbrukarna. Regeringen delar

Jordbruksverkets uppfattning om behovet av att personalresurser avsätts för att

utbilda rådgivare och konsulenter.

 För att underlätta övergången till alternativa system bör medel för att i

första hand ge information och rådgivning beträffande fjäderfä kunna disponeras

från anslaget E 3. Djurhälsovård och djurskyddsfrämjande åtgärder.

 Regeringen ser mycket positivt på det samarbete som inletts mellan näringen

och djurskyddsorganisationer.

14 Forskning

14.1 Forskningens mål och medel

Den huvudsakliga forskningen om alternativ till traditionell burhållning av

värphöns bedrivs av olika institutioner vid Sveriges lantbruksuniversitet, se

bilaga 4. Forskningen finansieras förutom av SLU självt, även av

Jordbruksverket, Stiftelsen Lantbruksforskning (SLF), Skogs- och jordbrukets

forskningsråd (SJFR), djurskyddsorganisationer, SFS-Svenska Ägg och

Arbetsmiljöfonden. Forskningen har lett till att bl.a. två akademiska

avhandlingar vid SLU publicerats. Den ena behandlar hönsens inhysning, hälsa och

beteende och den andra behandlar arbetsmiljöfrågor som luftkvalitet m.m.

 Särskilda medel för djurskyddsfrämjande åtgärder har avsatts under anslaget

Djurhälsovård och djurskyddsfrämjande åtgärder. För budgetåret 1997 beräknas

Jordbruksverket få disponera ca 5 miljoner kronor för prövning från

djurskyddssynpunkt av nya djurhållningsmetoder, inredningar m.m. i stallar och

för andra djurskyddsfrämjande åtgärder samt för information och rådgivning i

hönshållningsfrågor. Det är i detta sammanhang viktigt att forskning om olika

inhysningsformer för värphöns prioriteras.

 Jordbruksverket beslutade hösten 1991 att i samråd med SJFR anta ett

forsknings-, försöks- och utvecklingsprogram rörande djurmiljöförbättrande

åtgärder inom alternativa system för värphöns. Programmet inriktades på två

huvudområden: biologiska frågor och teknik/arbetsmiljö. Programmet löpte under

perioden från den 1 januari 1992-den 31 december 1994. Totalt avsattes inom

detta forskningsprogram ca 6 miljoner kronor.

 Jordbruksverket och SLF beslutade att för tiden från den 1 januari 1994-den 31

december 1996 ge bidrag till forsknings- och utvecklingsarbete inom hönsområdet.

Forskningsprogrammet, som fick namnet Hönshållning, har som mål att utveckla

inhysningssystem för värphöns som uppfyller djurskyddslagens krav och

jordbruksutskottets uttalande att alternativa system inte får leda till

försämringar från djurhälso- eller arbetsmiljösynpunkt. Samtidigt skall systemen

ge producenterna en lönsam produktion som klarar en internationell konkurrens.

Totalt har 12 miljoner kronor avsatts inom forskningsprogrammets ram. Programmet

har utvärderats. En sammanfattning av utvärderingen har bilagts Jordbruksverkets

rapport. I sammanfattningen står bl.a. att forskning, försök och

utvecklingsarbete i Sverige och i många andra länder inte i dag kan anvisa några

alternativa produktionssystem till traditionella burar som samtidigt säkrar en

god djurmiljö, är acceptabla från arbetsmiljösynpunkt och ger konkurrenskraftig

produktion.

14.2 Framtida behov av forskning

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Forskning om alternativ till |

| traditionell burhållning av höns måste fortsätta minst i samma |

| takt som tidigare. Näringen bör bidra med kontinuerlig |

| finansiering av denna forskning. |

--------------------------------------------------------------------

Jordbruksverkets bedömning: Jordbruksverket anför att kompetensen inom svensk

fjäderfäforskning under senare år har ökat betydligt, sedan verket fick möjlig-

het att från anslaget Djurhälsovård och djurskyddsfrämjande åtgärder stödja

forskningen om alternativa inhysningssystem. SLF, näringen och

djurskyddsorganisationerna har också bidragit till denna forskning, liksom SLU.

SLF finansieras numera helt av näringen genom uttag av en viss avgift på

produkterna. Någon överenskommelse med äggnäringen om näringsfinansierad

forskning har ännu inte kunnat genomföras på grund av dels dålig lönsamhet och

dels den splittring som näringen uppvisar. De stora packerierna svarar endast

för 65 % av marknaden och en avgift per ägg befaras därför kunna snedvrida

konkurrensen. Enda möjligheten till gemensam finansiering är att ta ut en avgift

per kläckt kyckling.

 I och med att bidraget från SLF försvinner och en kontinuerlig neddragning av

tillämpad forskning sker på SLU kan forskningen inte bibehållas på nuvarande

nivå om inte nya medel tillförs. Om detta inte kan ske bedömer Jordbruksverket

att möjligheterna att lösa de problem som kvarstår inom alternativa

inhysningssystem för höns försvåras eller försenas. Jordbruksverket har

prioriterat fjäderfäforskningen när det gäller anslaget Djurhälsovård och

djurskyddsfrämjande åtgärder. På sikt bör näringen kunna ta över en viss del av

finansieringen.

 Remissinstanserna: De remissinstanser som kommenterat Jordbruksverkets

bedömning vad det gäller forskning är eniga om att forskning och utveckling

måste fortsätta och även öka i omfattning. Instanserna har emellertid delade

meningar om vilken inriktning forskningen bör ha. Några instanser påpekar att

förutom djurmiljö måste även arbetsmiljö beaktas.

 Skälen för regeringens bedömning: Regeringen delar Jordbruksverkets och

remissinstansernas uppfattning att det ännu kvarstår flera problem att lösa

innan det finns inhysningssystem för höns som uppfyller djurskyddslagens krav

och har en godtagbar arbetsmiljö samtidigt som de är konkurrenskraftiga.

Beträffande djurskyddet är det främst problemen med fjäderplockning och

kannibalism och orsakerna till dessa som det är viktigt att studera i framtiden.

Betydelsen av gruppstorlek och beläggningsgrad behöver också undersökas mer

liksom samspelet mellan olika raser och inhysningssystem. Problem med hygien och

parasitförekomst, sjukdomar, stallmiljö och arbetsmiljö är också viktiga

forskningsområden, liksom foderproblem m.m. Regeringen anser att forskning och

utveckling av ekologiska system och lågbeläggningssystem bör ges hög prioritet.

Undersökningar rörande produktionskostnader i de olika systemen bör göras.

Dessutom bör forskning om hönans fysiologiska och beteendemässiga behov

bedrivas. Med detta som bakgrund bedömer regeringen att forskningen måste

fortskrida minst i samma takt som tidigare. Näringen har stor nytta av de

forskningsresultat som nu tas fram genom finansiering med allmänna medel. Med

hänsyn till detta uppmanar regeringen näringen att utveckla ett system som

bidrar till kontinuerlig finansiering av forskningsinsatser inom hönsområdet.

 Regeringen förutsätter att 2 miljoner kronor per år (1997-1999) avsätts från

SJFR:s anslag för forskning om alternativ till traditionell burhönshållning.

15 Dispens för traditionella burar som uppfyllerhöga djurskyddskrav

15.1 Ännu finns inga godkända inhysningssystem med högbeläggning för höns

Möjligheten för mellanstora och stora besättningar att gå över till alternativa

system har hittills varit mycket begränsad eftersom det inte funnits några

godkända och därmed tillåtna högbeläggningssystem att gå över till. För dessa

besättningar är de lågbelagda systemen knappast något alternativ eftersom de

kräver så stora ytor att det inte är fysiskt möjligt att inhysa det antal höns

som dessa besättningar består av på den yta som finns tillgänglig. Bl.a. på

grund av detta har övergången till alternativa system inte skett i den

utsträckning som man tidigare hade räknat med.

 Eftersom det ännu inte finns godkända system för hönshållning i högbelagda

system och eftersom inte alla äggproducenter kan gå över till lågbelagda system

är det rimligt att vissa producenter under en begränsad tid kan tillåtas att

fortsätta sin produktion med höns i traditionella burar. Detta gäller under

förutsättning att burarna uppfyller höga djurskyddskrav.

15.2 Regeringens överväganden

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Tidsbegränsad och individuellt prövad |

| dispens från delar av funktionskraven bör kunna medges på gårdsnivå|

| för traditionella burar som uppfyller högt ställda djurskydds- |

| krav. I buranläggningar som inte uppfyller dessa krav skall |

| produktionen avslutas senast den 31 december 1998. Regeringen |

| har för avsikt att i djurskyddsförordningen införa en möjlighet för|

| Jordbruksverket att medge sådan dispens. |

--------------------------------------------------------------------

Jordbruksverkets förslag: Dispenser skall kunna ges för traditionella burar

under en övergångsperiod. Dispens skall kunna ges efter en individuell prövning.

Dispensen skall vara tidsbegränsad och kan endast ges till anläggningar som

uppfyller höga djurskydds- och djurhälsomässiga krav. Dispenstidens längd beror

på anläggningens djurskyddsmässiga status.

 Remissinstanserna: De flesta instanser som yttrat sig om dispenser anser att

dessa skall kunna ges i någon form förutsatt att anläggningen uppfyller högt

ställda krav. Svenska lantägg AB vill inte ha dispensbyråkrati utan förordar EU-

anpassning i stället. Sveriges konsumentråd tillsammans med Konsumentgilles-

förbundet anser att dispenser bör kunna undvikas om en ny, definitiv tidsgräns

för burförbud sätts. Instansernas åsikter om dispenstidens längd skiftar från en

hönsomgång (vilket innebär ca 1 år) till 10-15 år eller tills vidare.

 SLU och Föreningen Djurens Vänners Riksorganisation framhåller att

kontrollprogram som skall utgöra beslutsunderlag för beviljandet av dispenser

bör utarbetas av Jordbruksverket i samråd med forskare och inte av näringen

själv. SFS-Svenska Ägg, Kronägg och Svenska lantägg AB föreslår att äggpro-

ducenterna ges dispenser för fortsatt produktion i burar och med möjlighet att

även byta ut dessa för att under tiden ge hönsen en bättre miljö än de har i

dag.

 Skälen för regeringens bedömning: Regeringen instämmer med Jordbruksverket

och majoriteten av remissinstanserna i att en fullständig omställning av

äggnäringen från traditionella burar till alternativa system inte är möjlig till

den 1 januari 1999 om Sverige vill behålla en relativt hög självförsörjningsgrad

avseende ägg. Av Jordbruksverkets rapport framgår att vissa av de högbelagda

systemen i flera hönsomgångar fungerat ganska bra men att sådana positiva

resultat varvats med negativa resultat, speciellt vad gäller kannibalism,

tarmsjukdomar och andelen fellagda ägg.

 Regeringen anser att alla traditionella burar, som ju inte kan anses

möjliggöra ett naturligt beteende hos djuren, snarast helt skall utmönstras och

att inhysningssystemen skall uppfylla de grundläggande funktionskraven för höns.

Med hänsyn till de svårigheter som uppstått med att ha stora flockar av icke

näbbamputerade höns på golv i högbelagda system måste emellertid under en

övergångstid fortsatt användning av traditionella burar i enskilda fall

accepteras. Detta förutsätter dock att burarna håller en hög standard när det

gäller djurskyddskrav. Många av de traditionella burarna har blivit gamla och

slitna och utgör därmed ett djurskyddsproblem. Forskningen måste nu också

intensifiera sina ansträngningar att presentera alternativa lösningar, vilket

kräver tid och resurser.

 Regeringen anser att de traditionella burarna i princip skall vara helt

förbjudna från den 1 januari 1999. För att därefter få fortsätta att hålla höns

i sådana burar anser regeringen i likhet med Jordbruksverket att det måste

krävas undantag i varje enskilt fall. Föreskrifter bör utarbetas av

Jordbruksverket där det anges vilka allmänna krav som skall ställas för att ett

tidsbegränsat undantag från vissa av funktionskraven skall kunna medges.

Anläggningen måste dock alltid vara ansluten till ett av Jordbruksverket

fastställt omsorgsprogram för att komma i fråga för dispens. Äggnäringen har

utarbetat ett kvalitetsprogram, det s.k. omsorgsprogrammet, som innebär att

anläggningarna poängbedöms enligt ett standardiserat system med hänsyn till högt

ställda krav på bl.a. djurskyddet.

 Regeringen bedömer att dispenstiderna bör kunna variera beroende på hur väl

bursystemet i fråga uppfyller de ställda djurhälso- och djurskyddskraven.

Dispenser bör ges för anläggningar som deltar i omsorgsprogrammet och som vid

besiktningen uppnår en av Jordbruksverket fastställd standard. I buranläggningar

som inte deltar i omsorgsprogrammet eller som inte har uppnått fastställd

standard skall produktionen vara avslutad senast den 31 december 1998. Slutmålet

är att dagens traditionella burar snarast möjligt skall försvinna och ersättas

av alternativa inhysningssystem. Alternativsystemen bör fasas in på ett

balanserat sätt så att de sämsta anläggningarna med traditionella burar

försvinner först och de bästa får vara kvar något längre. Skiftet av system får

ske i takt med att de alternativa systemen kunnat färdigutvecklas. Det

poängsystem som används i omsorgsprogrammet bör kunna användas som underlag till

ett styrsystem. Jordbruksverket bör se till att omsorgsprogrammet modifieras så

att hönsens hälsa och välbefinnande ges prioritet vid bedömningen av dispenser.

Jordbruksverket bör få i uppdrag att i nära samarbete med representanter från

t.ex. djurskyddsorganisationer, konsumentorganisationer, fackliga

organisationer, forskare, producenter och myndigheter kontinuerligt och noga

följa omställningsarbetet och ange förändringstakten genom att utarbeta en

aktionsplan.

 Med anledning av det anförda bör 9 § djurskyddsförordningen kompletteras med

ett sista stycke av t.ex. följande lydelse. "Om det finns särskilda skäl, får

Jordbruksverket i enskilda fall medge undantag från kraven i första stycket i

enlighet med föreskrifter som meddelas av verket."

16 Samordning inom EU

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Sverige bör aktivt verka för att funk- |

| tionskrav för höns införs i alla medlemsstater i EU samt för att|

| EG:s märkningsregler utformas så att de passar även svenska pro-|

| duktionssätt. |

--------------------------------------------------------------------

Jordbruksverkets förslag: Jordbruksverket föreslår att Sverige aktivt bör verka

för att funktionskrav när det gäller inhysning av höns införs i alla EU-länder,

vilket på sikt medför att traditionella burar måste avvecklas. Verket anser

också att det är angeläget att det samarbete som sker inom EU rörande forskning

om djurvänliga inhysningssystem för höns stimuleras och att alla möjligheter

till EG-stöd undersöks. Vidare anser verket att det är angeläget att EG:s

märkningsregler justeras så att de även passar för svenska produktionsformer.

 Remissinstanserna: Av de instanser som kommenterat Jordbruksverkets förslag är

de flesta eniga om att ett kraftfullt svenskt agerande för bättre djuromsorg

inom EU är angeläget. Vidare håller de flesta instanser med Jordbruksverket om

att Sverige måste verka för att EG:s märkningsregler bättre anpassas till

svenska förhållanden.

 Skälen för regeringens bedömning: I och med medlemskapet i EU ingår nu Sverige

i en gemensam marknad med ett till stora delar gemensamt regelverk för in- och

utförsel av varor. Som tidigare nämnts väntas kommissionen lägga fram en

rapport om hönshållning inom EU under hösten. Under de diskussioner som kommer

att följa på rapporten finns det möjligheter för de enskilda medlemsländerna att

påverka EG:s bestämmelser. Regeringen avser att ta till vara den möjligheten.

 Det är från djurskyddsynpunkt oacceptabelt att hönshållning i EU i allmänhet

sker i små burar där hönsen inte kan få utlopp för sina grundläggande beteenden.

Sverige bör därför utnyttja sitt inflytande inom unionen i dessa frågor för att

få en ändring till stånd. Alla i Sverige aktuella inhysningssystem för värphöns

innebär högre produktionskostnader än bursystem i EU där det låga ytkravet om

450 cm2/höna tillämpas. I Sverige är minimikravet 600 cm2/höna i bur. För att

lönsamhet skall uppnås krävs att de svenska producenterna får mer betalt per

kilo ägg och att konsumenterna är villiga att betala mer för de svenska äggen.

Detta i sin tur förutsätter att ägg och äggförpackningar märks på ett sådant

sätt att konsumenterna vet vad de köper. EG:s märkningsregler passar inte

svenska produktionsformer särskilt bra. Det är därför viktigt att Sverige aktivt

arbetar för en förändring av EG:s märkningsregler.

Bakgrund och sammanfattningen i Jordbruksverkets rapport 1996:6

Bakgrund

Regeringen har uppdragit åt Statens jordbruksverk att i samråd med Sveriges

lantbruksuniversitet redovisa en utvärdering av arbetet med övergången till

alternativa inhysningsystem i hönshållningen. Redovisningen skall innefatta en

djupgående utvärdering av den forskning och de försök kring alternativ till

burhållning av värphöns som bedrivs.

 Redovisningen skall innefatta en redogörelse för avslutade, pågående och

planerade försök, försökens inriktning och finansiering samt näringens bidrag

till utvecklingen av alternativa system och huruvida försök förekommer som är

inriktade på en småskalig produktion.

 Jordbruksverket skall därutöver bedöma möjligheterna att komma till rätta med

de eventuella problem som hittills uppstått. I redovisningen skall en jämförelse

beträffande för- och nackdelar mellan traditionella bursystem och alternativa

system ingå. Utgångspunkten skall vara djurskyddet och möjligheterna att

tillgodose värphönsens krav på naturligt beteende, hälsa och välfärd i de olika

systemen. Arbetsmiljö, produktion och ekonomi bör också vägas in liksom

internationella forskningsresultat.

 I redovisningen skall ingå en plan för hur Jordbruksverket tänker sig

avvecklingen av nuvarande 3-hönsburar fram till år 1999 samt en bedömning av

vilka olika system som är möjliga att använda för äggproduktion i Sverige dels

för intensiv hönshållning, både med stora och små grupper, och även för mer

extensiv produktion. I redovisningen skall även ingå en bedömning av vilka

system som enligt verkets uppfattning kan användas för att uppfylla de

hygieniska krav som läkemedelsindustrin ställer på ägg för läkemedelsproduktion.

Dessa system skall samtidigt vara godtagbara från djurskyddssynpunkt.

 Jordbruksverket skall också bedöma hur väl dessa system uppfyller

djurskyddslagens krav och vilka eventuella förbättringar som krävs. I samband

med detta görs också en uppskattning av vilka ytterligare forskningsinsatser som

behövs för att hönsens välfärd skall kunna optimeras.

 Slutligen skall Jordbruksverket redogöra för i vilken omfattning som nuvarande

burhönsanläggningar byts ut mot alternativa system samt de ekonomiska

konsekvenser som uppstår för de äggproducenter som skall lägga om sina

inhysningssystem senast år 1999. De ekonomiska övervägandena skall även omfatta

en bedömning av vilken effekt den internationella konkurrensen kommer att ha på

den svenska äggnäringen. Redogörelsen bör utmynna i en aktionsplan för hur

övergången till alternativa inhysningssystem för äggproduktionen skall gå till.

Sammanfattningen i Jordbruksverkets rapport

Marknad och ekonomi

Det finns 6,1 miljoner höns i Sverige. Antalet har ökat med 3 % sedan år 1994

och 6 % sedan år 1993. Strukturen i äggproduktionen utvecklas mot allt färre

besättningar med fler höns per besättning. Av de producerade äggen går den

största delen till konsumtionsmarknaden medan ca 20 % går till produktindustrin.

Konsumtionen av skalägg minskar medan konsumtionen av äggprodukter ökar. Efter

EU-inträdet sjönk äggpriset med särskilt kraftiga prissänkningar under augusti

och september 1995. Bakomliggande faktorer var ökande produktion i Sverige

kombinerat med importkonkurrens av ägg från Finland. Skalägg omfattas av

salmonellakontroll och får bara importeras från länder med godkänd kontroll. För

pastöriserade äggprodukter är importen fri. Fr.o.m. år 1997 skall Sverige

tillämpa EU:s gemensamma handelsnormer för ägg fullt ut. Sverige är nu

integrerat i en totalmarknad för ägg med mycket stora äggproducerande länder som

Nederländerna och Frankrike. Producentpriserna i Sverige ligger för närvarande

på ungefär samma nivå som inom EU. Avräkningspriset har varierat mellan åren.

Under år 1993 var det 7,88 kr/kg och under år 1994 steg det till 9,18 kr/kg för

att under år 1995 sjunka till i genomsnitt 7,75 kr/kg. Från september till

december 1995 låg det under 7,00 kr/kg. Många producenter fick därmed svårt att

täcka enbart de rörliga kostnaderna. Produktionskostnaderna varierar beroende på

inhysningssystem, besättningsstorlek, arbetskostnad, foderförbrukning och

regional lokalisering. Produktionen i alternativa system blir dyrare (för

lågbelagda system ca 30 %) än produktionen i bursystem. Det är konsumenternas

vilja att betala mer för ägg från alternativsystem som är avgörande för hur stor

andel ägg som produceras i resp. system.

Inhysning

Av landets 6,1 miljoner värphöns beräknas ca 680 000 höns eller ca 11 % vara

inhysta i alternativsystem där hönsen är frigående. Man skiljer på högbelagda

och lågbelagda alternativsystem. De högbelagda har en beläggning på 15-18

höns/m2 golvarea och de lågbelagda högst 9 höns/m2. De högbelagda systemen

testas som ny teknik och har ännu inte godkänts från djurhälso- och

djurskyddssynpunkt av Jordbruksverket. Detta innebär att de inte är fritt till-

gängliga för försäljning och användning. Sammanlagt ingår ca 130 000 hönsplatser

i ny teknikprovning. Inget av de tre fabrikat som ingår i provningen beräknas

bli godkänt under det närmaste året. Den främsta fördelen med systemen är att

hönsen har stor yta att röra sig på och att de kan utföra viktiga naturliga

beteenden som att värpa i reden, sitta på sittpinne, krafsa och sandbada. Den

mest markanta nackdelen är att säkerheten i produktionen är dålig. Systemen är

känsliga för brister och störningar som kan orsaka allvarliga utbrott av

fjäderplockning och kannibalism.

 Intresset för de lågbelagda golvsystemen har ökat under senare år. En orsak

till detta är de oväntade problemen med de högbelagda golvsystemen. En annan är

att systemen lätt kan anpassas till EU:s märkningsklass "frigående höns inomhus,

7 höns/m2". Antalet höns i lågbelagda system beräknas vara ca 550 000. För- och

nackdelar med de lågbelagda systemen är desamma som för de högbelagda men

produktionen är mindre känslig för yttre störningar. En fortsatt utveckling av

de lågbelagda systemen när det gäller arbets- och djurmiljön är angeläget.

Lågbelagda system är de enda som kan byggas utan hinder av djurskyddsbestämmel-

serna.

 Nästan 90 % av hönsen inhyses fortfarande i burar. En hel del av burarna har

blivit gamla och slitna vilket är ett djurskyddsproblem. Den främsta nackdelen

med burar är att hönsen har ett mycket begränsat utrymme att röra sig på och att

de inte kan sandbada och värpa i reden. Fördelen är att produktionen är säker

och att fjäderplockning och kannibalism begränsas till enstaka burar. På

forskningsnivå förekommer försök med modifierade eller berikade burar. Dessa

burar är försedda med värprede, sandbad och sittpinne vilket ger hönsen

möjlighet att utföra vissa viktiga naturliga beteenden. Rörelseutrymmet är dock

fortfarande begränsat. Modifierade burar är med nuvarande regler inget godkänt

alternativ. Modifierade burar skall inte förväxlas med s.k. storburar som man

har dåliga erfarenheter av.

 Småskaliga system med flyttbara hönshus används för närvarande främst för

produktion av ekologiska ägg. Produktionen kan närmast betraktas som en

intressant nischproduktion.

 Mer berikad miljö för hönsen och större area per höna innebär att bygg-

kostnaden per höna ökar. Nybyggnadskostnaden per höna i ett traditionellt

svenskt bursystem har för ett stall på 10 000 platser beräknats till 327 kr. Om

denna siffra sätts till 100 blir relativtalen för andra system följande:

-----------------------------------------------

lösgående höns 9 höns/m² 130

-----------------------------------------------

lösgående höns 7 höns/m² 147

-----------------------------------------------

lösgående höns 17 höns/m² 117

-----------------------------------------------

burhöns, mod. bur 756 cm²/höna 116

-----------------------------------------------

burhöns, EU-burar 450 cm²/höna 89

Vid ombyggnad blir kostnaden normalt lägre. Ombyggnad av samtliga burhönsplatser

har uppskattats till ca 1 miljard kronor, nybyggnad till 2,2 miljarder kronor.

 De produktionsvillkor som är knutna till EU:s märkningsregler är inte särskilt

väl lämpade för svenska produktionsformer och -villkor. Den enda märkningsklass

som utan större invändningar kan användas i Sverige är "frigående höns inomhus"

där högsta tillåten beläggning är 7 höns/m2. Näbbtrimning/avnäbbning och

foderantibiotika är inte tillåtet i Sverige men tillämpas relativt regelmässigt

i en hel del andra länder. Detta kan medverka till att alternativsystem till

synes fungerar bättre i andra länder.

Hälsoläget

Svensk fjäderfänäring har varit förskonad från allvarliga smittsamma sjukdomar i

decennier. En rad förebyggande åtgärder ingår i produktionskedjan för att

förhindra smitta. Under åren 1994 och 1995 förekom utbrott av infektiös bronkit

(IB) i ett mindre antal värphönsbesättningar. En avelsbesättning på

slaktkycklingsidan drabbades först av IB och i höstas av Newcastlesjuka.

Dödligheten i burhönsbesättningar ligger på runt 4 %. I golvhönssystemen är

siffran högre. Antalet salmonellainfekterade besättningar har stadigt sjunkit.

En förebyggande åtgärd är värmebehandling av foder. I samband med värmebe-

handlingen av foder har smutsfrekvensen på äggen ökat något.

Kontroll

Äggproduktionen omfattas av olika typer av kontrollprogram. Den obligatoriska

salmonellakontrollen gäller alla värphönsbesättningar som producerar ägg för

konsumtion och berättigar till ersättning vid salmonellautbrott. Övriga

kontrollprogram bygger på frivillig anslutning. Frivillig salmonellakontroll,

som berättigar till högre ersättningsnivåer, omfattar en rad hygienkrav vid

skötsel och hantering samt provtagningar. Frivillig smittskyddskontroll kommer

då EU:s regler för export/import tillämpas fullt ut att ersätta dagens

gränskontroll och karantän. SFS-omsorgsprogrammet är näringens kvalitetsprogram

som omfattar framför allt hygienkrav men också en del djurskydds- och

skötselkrav. Ekologisk produktion ställer krav på långsiktigt hållbara

produktionssystem med minimerad kemikalieanvändning och särskilda regler för

djurskydd. Producenter och packerier som vill tillämpa märkning enligt EU:s

handelsnormer måste också föra särskilda register och kontrolleras. EU:s

handelsnormer träder som tidigare nämnts i kraft den 1 januari 1998. Den som

vill exportera ägg före detta datum måste dock uppfylla EU:s krav på bl.a.

märkning och kontroll.

Arbetsmiljö

De studier som hittills gjorts på alternativa inhysningssystem för höns visar

att arbetsmiljön för skötarna är sämre i system med högbeläggning för frigående

höns jämfört med välskötta traditionella bursystem. Problemen finns inom bl.a.

följande områden: luftföroreningar (organiskt damm och ammoniak), ergonomi

(arbetsställningar vid tillsyn, plockning av fellagda ägg, rengöring av

anläggningarna), olycksfallsrisker (riv- och bitskador), belysning och psykisk

belastning. Undersökningarna måste kompletteras bl.a. med olika lösningar för

att åtgärda problemen. Vissa problem kan vara svåra att lösa inom den begränsade

tidsperioden och det krävs därför en förlängning av försökstiden.

Forskning

Då djurskyddslagen togs år 1988 var omfattningen av fjäderfäforskningen i

Sverige relativt begränsad. Genom de satsningar som gjorts inom de två

forskningsprogram som genomförts fr.o.m. år 1992 och från djurskyddsorga-

nisationer och näringen har verksamheten utökats kraftigt och möjligheterna att

bedriva försök har avsevärt förbättrats. Tre forskningsgrupper har utkristalli-

serats, var och en med sina specialitéer, och kunskapsläget inom Sverige på

detta område är mycket gott. Det kvarstår dock flera problem att lösa innan det

finns inhysningssystem som uppfyller djurskyddslagens alla krav och har en

godtagbar arbetsmiljö samtidigt som de är konkurrenskraftiga. De satsningar som

blir aktuella framöver är att mer studera de biologiska sambanden avseende

fjäderplockning och kannibalism samt gruppstorlek. Mer kunskap krävs om hur

olika genotyper fungerar i olika system. Hygienen och saneringsmöjligheterna i

golvhönssystemen måste förbättras för att minska riskerna med koccidier,

salmonella och kvalster. Ett sätt att komma till rätta med kvalsterproblematiken

kan vara certifiering av livdjursförmedlare. Ventilation, minskad dammhalt och

en bättre arbetsmiljö är också angelägna utvecklingsområden. Foder anpassade för

frigående höns och för den ekologiska produktionen måste tas fram. Uppfödningen

av livkycklingarna behöver också studeras mer liksom utformning och placering av

olika faciliteter som sittpinne, rede och sandbad.

Rådgivning och utbildning

Vid två naturbruksgymnasier samt vid länsstyrelserna har man gett kurser i golv-

hönsproduktion för producenter. I samband med ny teknikprovning har tre

seminarier om golvhönsproduktion anordnats. JBT har arrangerat en kurs i att

bygga för frigående system för länsstyrelsernas byggnadskonsulenter. Det saknas

en oberoende nationell rådgivare i fjäderfäfrågor. Forskarna på SLU samt

SFS-Svenska Äggs alternativkommitté har spelat en viktig roll för rådgivning och

erfarenhetsutbyte. En del informations- och rådgivningsmaterial har tagits fram.

Under hösten 1996 kommer från JBT ett rådgivningsmaterial om byggnader för

frigående höns. SFS-Svenska Äggs tidskrift Fjäderfä ger löpande information i

fjäderfäfrågor. Tidskriften Ekologiskt Lantbruk har år 1996 gett ut ett tema-

nummer om äggproduktion. Hösten 1994 arrangerade Kronägg och Jordbruksverket ett

seminarium med internationellt expertdeltagande, för utbyte av kunskaper om

system för frigående höns.

Överväganden och förslag

Marknadsförhållandena inom äggproduktionen har ändrats sedan djurskyddslagen

antogs år 1988 och förbudet att ha värphöns i bur infördes. EU-medlemskapet gör

att marknaden i princip är fri. Något gränsskydd som kan skydda en högre svensk

prisnivå existerar inte. Sverige erhöll i samband med medlemsförhandlingarna

dock ett undantag, som gör att krav på salmonellafrihet kan ställas vid införsel

av skalägg. Övergången till alternativa system har inte kunnat genomföras i för-

väntad takt på grund av flera faktorer. De högbeläggningssystem som många trodde

skulle vara ett alternativ har hittills dels inte fungerat på ett sådant sätt

att de kunnat godkännas, dels inte prövats i tillräcklig omfattning. Traditio-

nella lågbeläggningssystem har varit de system som på senare tid ökat mest. I

dag finns 10 % av hönsen i alternativa system.

 Jordbruksverket har valt att i rapporten beskriva den framtida utvecklingen i

tre scenarier: 1. att burförbudet kvarstår och inga dispenser ges efter den 1

januari 1999, 2. att dispenser ges till buranläggningar som uppfyller höga

djurskydds- och djurhälsokrav och är anslutna till ett omsorgsprogram och 3. att

Sverige avvaktar ett gemensamt beslut i EU om förbud av traditionella burar.

 Jordbruksverket bedömer det som helt orealistiskt att till år 1999 ställa om

hela den svenska produktionen. Ett genomförande av förbudet fullt ut enligt

scenario 1 skulle sannolikt medföra en minskning av den svenska produktionen

till högst 30 % av konsumtionen. Scenario 3 kan inte anses vara acceptabelt med

hänsyn till svensk djurskyddslagstiftning.

 Jordbruksverket föreslår att de traditionella burarna får användas under en

omställningsperiod även efter år 1999, efter en individuell prövning.

Anläggningen skall uppfylla höga krav på djurskydd och djurhälsa och vara

ansluten till ett omsorgsprogram för att dispens skall lämnas.

 Avgörande för utvecklingen av djurvänliga system är konsumenternas vilja att

betala mer för ägg producerade i alternativa system. Detta påverkar i sin tur

producenternas investeringsmöjligheter. Konsumenternas intresse för sådana ägg

är svårt att bedöma och marknadsföringen har hittills varit mycket begränsad.

 Jordbruksverket anser att det framöver borde finnas utrymme för flera typer av

inhysningssystem. Lågbeläggningssystem, där äggen kan märkas enligt EG:s

förordning, kommer att öka. Någon form av modifierade burar där hönsen har

tillgång till rede, sittpinne och sandbad anses av många forskare vara ett

alternativ som förenar hönans krav med producentens krav på god ekonomi. För att

inte stoppa möjligheterna till utveckling anser Jordbruksverket att burförbudet

skall ersättas av funktionskrav i djurskyddsförordningen. Sådana krav kan vara

redestillgång, sittpinne och sandbad m.m. Det är viktigt att olika åtgärder

vidtas för att underlätta övergången till djurvänliga system. Sådana åtgärder

kan vara investeringsstöd, stöd till marknadsföring, satsningar på utbildning

och rådgivning samt forskning. Målsättningen med forskningen skall vara att få

fram djurvänliga system som har bra arbetsmiljö och är konkurrenskraftiga.

Förteckning över remissinstanserna

Efter remiss har yttranden över betänkandet avgetts av Statskontoret,

Riksrevisionsverket (RRV), Statens veterinärmedicinska anstalt (SVA), Statens

livsmedelsverk (SLV), Skogs- och jordbrukets forskningsråd (SJFR), Sveriges

lantbruksuniversitet (SLU), Arbetarskyddsstyrelsen, Konkurrensverket,

Konsumentverket (KoV), Grossistförbundet Svensk Handel, Kooperativa förbundet,

Lantbrukarnas riksförbund (LRF), Familjejordbrukarnas riksförbund, Föreningarna

Djurens Vänners Riksorganisation, Föreningen Svensk Fjäderfäskötsel, SFS-Svenska

Ägg, Konsumentberedningen (KoB), Konsumenter i Samverkan - Underverket, Konsu-

mentgillesförbundet tillsammans med Sveriges konsumentråd, Kronägg,

Läkemedelsindustriföreningen, Nordiska Samfundet Mot Plågsamma Djurförsök

(NSMPD) tillsammans med Sveriges Djurskyddsföreningars Riksförbund (SDR),

Svenska Djurskyddsföreningen, Svenska lantarbetareförbundet, Svenska lantägg AB

och Sveriges Veterinärförbund.

 SLU:s yttrande är baserat på yttranden från institutionerna för husdjurens

utfodring och vård, husdjurshygien, jordbrukets biosystem och teknologi,

husdjursgenetik och ekonomi vid SLU. Läkemedelsindustriföreningens yttrande är

baserat på yttrande från ett medlemsföretag, Pharmacia & Upjohn AB.

 Dessutom har yttranden inkommit från Thuressons hönseri AB, Täljestads Ägg AB

och KG:s Ägg AB, Pelle & Lisa AB och Norrlandsägg Ekonomisk Förening, Margrete-

hills gård AB, Swedfarm AB samt Verntofta Fjäderfä.

 Svenska Kommunförbundet, Dagab, Ekologiska lantbrukarna, Hemköp, ICA-

handlarnas AB, KRAV och Miljö- och Hälsoskyddstjänstemannaförbundet avstår från

att avge yttrande.

Sammanfattning av remissyttrandena över Jordbruksverkets rapport 1996:6

Strikt burförbud, funktionskrav med övergångstid eller EU-anpassning

Jordbruksverkets förslag

Jordbruksverket sammanfattar sina överväganden i tre s.k. scenarier: bibehållet

burhönsförbud utan dispenser, kallat scenario 1, scenario 2 vilket innebär dels

att funktionskrav införs i djurskyddsförordningen i stället för burförbud och

dels att dispenser ges för traditionella burar under en övergångstid. Scenario 3

innebär att burförbudet avskaffas i avvaktan på ett gemensamt beslut om

hönshållning inom EU. Jordbruksverket föreslår scenario 2.

Remissinstanserna

När det gäller bedömningen om det är möjligt att ställa om den svenska

äggproduktionen till alternativa system från den 1 januari 1999 fördelar sig

remissinstansernas yttranden i tre läger. De flesta instanserna är eniga med

Jordbruksverket om att det är omöjligt att ställa om hela den svenska äggpro-

duktionen till detta datum. RRV anger att val av produktionsmetod inom äggnä-

ringen innebär målkonflikter och menar att det utifrån de förutsättningar som

EU-medlemskapet innebär är näst intill omöjligt att hindra import av andra EU-

länders burägg. Familjejordbrukarnas Riksförbund, Föreningen Djurens Vänners

Riksorganisation, Konsumenter i Samverkan - Underverket, NSMPD tillsammans med

SDR och Sveriges konsumentråd tillsammans med Konsumentgillesförbundet anser att

burförbudet skall stå fast och att 9 § djurskyddsförordningen inte skall ändras

för att skapa förtroende för svensk livsmedelsproduktion. Svenska lantägg AB och

äggpackerierna menar att svenska regler bör anpassas till EU:s bestämmelser.

Arbetarskyddsstyrelsen anser att det från arbetsmiljösynpunkt skulle vara mycket

olyckligt med en total avveckling av burhönssystemet till år 1999.

 Förslaget att införa funktionskrav anses positivt från djurskyddssynpunkt av

majoriteten av de instanser som kommenterat förslaget. Endast Svenska lantägg AB

anser att det är olämpligt att införa funktionskrav i dagens läge med motive-

ringen att ingen ännu vet om funktionerna fungerar i praktisk produktion eller

om dessa produktionsmetoder blir konkurrenskraftiga i en svensk marknad som är

öppen för andra EU-länder. Konkurrensverket delar Jordbruksverkets bedömning att

någon form av övergångslösningar är att föredra framför ett abrupt förbud.

Enligt Konkurrensverket är det i regel mer ändamålsenligt att ställa

funktionskrav på en verksamhet än att detaljreglera och införa förbud mot

exempelvis vissa tekniska lösningar. Verket anser att funktionskrav befrämjar

flexibilitet och alternativa lösningar och öppnar möjligheter för en ökad

mångfald inom ett verksamhetsområde. Svenska lantarbetareförbundet anser att

funktionskraven också skall omfatta arbetsmiljön i stallarna. Även majoriteten

av de instanser som anser att burförbudet skall stå fast tycker att funktion-

skraven är väl formulerade och kan införas någonstans i djurskyddsföreskrif-

terna. KoB påpekar att det egentliga målet är att skapa bättre inhysningsför-

hållanden för hönsen, inte att "få bort burar".

Dispenser

Jordbruksverkets förslag

Jordbruksverket föreslår att dispenser skall kunna ges för traditionella burar

under en övergångsperiod. Dessa dispenser skall ges efter en individuell

prövning. För att minska antalet ärenden kan föreskrifter utarbetas som anger

vilka allmänna krav som skall ställas för att en dispens skall kunna ges.

Dispensen föreslås vara tidsbegränsad och skall endast kunna ges till

anläggningar som uppfyller höga djurskydds- och djurhälsokrav. Anläggningen

måste vara ansluten till ett omsorgsprogram. Dispenstidens längd beror på

anläggningens djurskyddsmässiga status. Verket menar att för att man skall få

hålla höns i traditionella burar efter den 1 januari 1999 måste dispens

föreligga. Detta innebär att de första omgångarna med dispens sätts in i

september 1997. Verket betonar att det är angeläget att de krav som skall gälla

för att en dispens skall ges fastställs snarast.

Remissinstanserna

De flesta instanser som yttrat sig om dispenser, utom tre, instämmer med

Jordbruksverkets förslag att dispenser skall kunna ges i någon form förutsatt

att anläggningen uppfyller högt ställda krav. Svenska lantägg AB vill emellertid

inte ha dispensbyråkrati utan förordar EU-anpassning i stället. Sveriges

konsumentråd tillsammans med Konsumentgillesförbundet anser att dispenser bör

kunna undvikas om en ny, definitiv tidsgräns för burförbud sätts. Instansernas

åsikter om dispenstidens längd skiftar från en hönsomgång (vilket innebär ca 1

år) till 10-15 år och tills vidare. SLU och Föreningen Djurens Vänners

Riksorganisation framhåller att kontrollprogram som skall utgöra beslutsunderlag

för beviljandet av dispenser bör utarbetas av Jordbruksverket i samråd med

forskare och inte av näringen själv. SFS-Svenska Ägg, Kronägg och Svenska

lantägg AB föreslår att äggproducenterna ges dispenser för fortsatt produktion i

burar och med möjlighet att även byta ut dessa för att under tiden ge hönsen en

bättre miljö än i dag.

Investeringsstöd

Jordbruksverkets förslag

Jordbruksverket anser att det kan finnas utrymme för nationellt stöd inom ramen

för rådets förordning (EEG) nr 2328/91 av den 15 juli 1991 om förbättring av

jordbruksstrukturens effektivitet, men att detta måste godkännas av kommissio-

nen. Utformningen av stödet behöver också närmare utredas. Verket anser att en

sådan fråga som bör utredas är om bara producenter som går från bur till

golvsystem skall få tillgång till ett stöd eller om samtliga nystartare skall

omfattas. Det är också angeläget att uppfödare av värphönskycklingar i

golvsystem kan erhålla investeringsstöd om ett sådant införs. Landsbygdsstöd kan

utgå som bidrag till investeringar som ökar sysselsättningen, t.ex. att en

anläggning utökas med en packeridel. Det är endast i norra Sverige som stödet

också kan utgå till den del av anläggningen som hyser hönsen.

Remissinstanserna

Av de instanser som kommenterat förslaget om investeringsstöd för alternativa

hönshållningssystem anser de flesta att möjligheterna till stöd för omställning

bör utredas och införas. LRF och Sveriges konsumentråd tillsammans med

Konsumentgillesförbundet tillstyrker förslag till investeringsstöd för

alternativa hönshållningssystem. NSMPD tillsammans med SDR kräver att

finansieringsmöjligheter för omställning till lösgående system utreds. KoB anser

att producenternas situation påverkas av bl.a. möjligheterna att få

investeringsstöd. Sveriges Veterinärförbund ifrågasätter om äggen skall

produceras till ett konkurrenskraftigt pris. Förbundet anser det orealistiskt

och missledande att ange som mål att ägg från djur som hålls i enlighet med

djurskyddslagens 4 § skall kunna konkurrera prismässigt med ägg från burhöns.

Thuressons hönseri AB, Täljestads Ägg AB och KG:s Ägg AB sätter sig emot en

politiskt styrd reglering av marknaden. Pelle & Lisa AB och Norrlandsägg

Ekonomisk Förening anser att det under 1980-talet med hjälp av statligt stöd

och bidrag skedde en uppbyggnad av äggföretag i Norrland, främst i Norrbotten

och Jämtland. Flertalet av dessa anläggningar fungerar fortfarande tillfreds-

ställande. Byggnaderna, i vilken produktionen bedrivs, är av hög kvalitet och

avsedda att fungera en bra bit in på 2000-talet. I de flesta fall finns fort-

farande skulder kvar på byggnadsdelen. (Normal avskrivningstid är ca 20 år).

Införs burförbud enligt scenario 1 kommer detta att medföra betydande ekonomiska

problem för framför allt de producenter som svenska staten hjälpte i gång under

1980-talet. Förutom konkurser och personliga tragedier kommer värdefull kunskap

och erfarenhet att gå förlorad.

Utbildning

Jordbruksverkets förslag

Jordbruksverket framhåller att behovet av en utbildning för producenter när det

gäller att producera ägg med lösgående höns är stort. Många av dagens golv-

hönsproducenter har inte haft höns tidigare. I samband med ett systemskifte inom

näringen kan ersättning med AMS-medel utgå för utbildningen. I utbildningen bör

både teori och praktik ingå. Ett förslag till utbildningsplan är under

utarbetande inom SFS-Svenska Ägg tillsammans med NSMPD.

Remissinstanserna

De remissinstanser som kommenterat Jordbruksverkets förslag om utbildning är

alla positiva och tillstyrker förslaget. SLU vill särskilt understryka behovet

av kompetens inom byggnadsrelaterad teknik och byggnadsplanering för värphöns.

Rådgivning

Jordbruksverkets förslag

Jordbruksverket anger att för rådgivningen inom fjäderfänäringen svarar i första

hand konsulenter som är knutna till foder-, packeri- eller hybridföretagen men

även forskare på SLU. Länsstyrelserna har mycket begränsade möjligheter att

bedriva rådgivning. Stor insats har dock gjorts av Länsstyrelsen i Östergötlands

län. Någon obunden fjäderfärådgivare finns för närvarande inte. Jordbruksverket

anser att det är angeläget att en tjänst inrättas med uppgift att utbilda

rådgivare och konsulenter samt att förmedla forskningsresultat m.m.

Remissinstanserna

De remissinstanser som kommenterat Jordbruksverkets förslag om rådgivning är

alla positiva och tillstyrker förslaget. Svenska Lantarbetareförbundet anser att

rådgivning även bör omfatta anställda i äggnäringen.

Forskning

Jordbruksverkets förslag

Jordbruksverket framför att kompetensen inom svensk fjäderfäforskning under

senare år ökat betydligt sedan Jordbruksverket fick möjlighet att från anslaget

Djurskyddsfrämjande åtgärder stödja forskningen om alternativa inhysningssystem.

Stiftelsen Svensk Lantbruksforskning, SLF, näringen och djurskyddsorganisatio-

nerna har också bidragit till denna forskning, liksom SLU. SLF finansieras

numera helt av näringen genom uttag av en viss avgift på produkterna. Någon

överenskommelse med äggnäringen om näringsfinansierad forskning har inte ännu

kunnat genomföras på grund av dels dålig lönsamhet och dels den splittring som

näringen uppvisar. De stora packerierna svarar endast för 65 % av marknaden och

en avgift per ägg befaras därför kunna snedvrida konkurrensen. Enda möjligheten

till gemensam finansiering är att ta ut en avgift per kläckt kyckling.

 I och med att bidraget från SLF försvinner och en kontinuerlig neddragning av

tillämpad forskning sker på SLU kan forskningen inte bibehållas på nuvarande

nivå om inte nya medel tillförs. Om detta inte kan ske försvåras eller försenas

möjligheterna att lösa de problem som kvarstår inom systemen för lösgående höns.

Jordbruksverket har prioriterat fjäderfäforskningen när det gäller anslaget

Djurskyddsfrämjande åtgärder. På sikt bör näringen kunna ta över en viss del av

finansieringen.

Remissinstanserna

De remissinstanser som kommenterat Jordbruksverkets förslag om forskning är

eniga om att forskning och utveckling måste fortsätta och även öka i omfattning.

Instanserna har emellertid delade meningar om vilken inriktning forskningen bör

ha. Några instanser påpekar att förutom djurmiljö måste även arbetsmiljö beaktas

i forskningen. SVA anser att de traditionella golvsystemen, med lägre

beläggning, nu väcker ökat intresse från producenter och konsumenter. Även dessa

system bör därför studeras och utvecklas mer för att förbättra hygien och hälsa

för hönsen. Alternativa system med utevistelse, ekologisk produktion, har enligt

SVA sina speciella hälsorisker genom kontakt med vilda fåglar och gnagare som

kan föra med sig smittämnen, t.ex. salmonella. Mer utvecklingsarbete måste

genomföras för att förbättra dessa system. SJFR och SLU ansluter sig i

huvudsak till SVA:s synpunkter. SLU anser att betydande forsknings- och

utvecklingsarbete återstår innan alternativ till burhållning av värphöns kan

uppfylla intentionerna i djurskyddsföreskrifterna men också olika krav i

arbetarskyddsföreskrifterna. SLU anser vidare att frågan rörande formerna för

dagsljus till hönsen är för bristfälligt undersökt för att medge säkra

rekommendationer. Hittillsvarande redovisade erfarenheter talar för att

dagsljusexponering innebär ökad risk för kannibalism. SLU:s förslag är därför,

att med hänsyn till djurskyddet låta kravet på dagsljus vila till dess att denna

fråga närmare utretts. SLU vill framhålla behovet av utökade forsknings- och

utvecklingsinsatser för att påskynda övergången från bursystem till

funktionsdugliga alternativa system som uppfyller både djurskydds- och

arbetsmiljömässiga krav. SLU betonar vikten av att man i stället borde

prioritera forskning för studier av hönans grundläggande fysiologiska, etiska,

beteendemässiga m.m. krav för att därigenom utveckla en kunskapsbas för

utveckling av system och metoder för optimal metodik, teknik och ekonomi i

värphönshållningen. Arbetarskyddsstyrelsen betonar att för att få bästa resultat

bör djurmiljö- och arbetsmiljöaspekter integreras i forskningen. Konsumentverket

stöder förslaget om forskning kring modifierade burar och menar att många olika

system bör ha möjlighet att prövas och existera parallellt. LRF anser att Jord-

bruksverket bör tilldelas medel för att även i fortsättningen stödja forskning

och försök avseende alternativa system. Föreningen Djurens Vänners

Riksorganisation anser att forskning/utveckling bör inriktas på lösgående höns i

lågbelagda system. SFS-Svenska Ägg menar att om det skall vara möjligt att i

framtiden gå över till produktionsformer där hönan kan ge utlopp för sitt

naturliga beteende på ett bättre sätt än i nuvarande burar, måste forskningen på

olika typer av golvsystem samt s.k. modifierade burar fortsätta i ökad

omfattning. KoB har uppfattningen att det fortfarande behövs en ambitiös

kraftsamling för att skapa bättre inhysningsförhållanden för hönsen. Nuvarande

nivå på forsknings- och utvecklingsarbete kan inte upprätthållas utan nya medel.

Utan nya medel försvåras eller försenas möjligheten att lösa de problem som

kvarstår. Det är nödvändigt med ökade resurser till bl.a. forskning/försök.

Kronägg pekar på att forskningsresultaten från intensiva alternativa

produktionssystem inte gett de positiva resultat man hade hoppats på varken för

djuren eller för de människor som jobbar i produktionen. Kronägg föreslår därför

att forskningen om alternativa produktionssystem fortsätter - och helst i ökad

takt - i de system som kan förväntas bli tänkbara alternativ till värpburarna.

NSMPD tillsammans med SDR anser att det är viktigt att stödja tillämpade forsk-

nings- och utvecklingsinsatser. Forskningsresultaten från de intensiva systemen

i ny teknikprovning har lett till att man kan identifiera och förklara de

problem som uppstår och därmed öppnas möjligheterna att föreslå rätt åtgärder

för att förbättra djurhälsan. Forskning skall inte inriktas mot system med

modifierade burar. Särskilda forskningsinsatser skall i stället riktas mot

hönshållning med låg beläggningsgrad. Avelsinriktad forskning i syfte att få

fram lämpliga djur för lösgående system måste prioriteras. Särskilda satsningar

bör göras på ekologisk produktion, där även avelsmässig forskning är angelägen.

Svenska Djurskyddsföreningen finner det synnerligen viktigt att här aktuell

produktion inriktar sig på att utveckla det system som uppfyller de krav som gör

det möjligt att fortsätta inhemsk produktion, således att utveckla och göra

konkurrenskraftig den enda märkningsklass som EU har uppställt och som gör att

svenska ägg fortfarande, och förhoppningsvis även i framtiden kan få produceras.

Det är helt oförsvarligt att inrikta forskningen på sådan produktion som man vet

är olämplig från djurskyddssynpunkt och som har väckt sådant motstånd från

konsumenterna att det tydligt visar att sprättägg, ägg från golvhöns och ägg

från höns som inte förvaras i burar eller går på nät är efterfrågade av konsu-

menterna. Om priset för sådan forskning och produktion sedan blir högre än för

samma produkter men tillverkade i annat land är en bisak, som konsumenterna om

de vet vikten av att behålla produktion inom landet, gärna betalar. Svenska

Lantarbetareförbundet anser att forskningsinriktningen inom äggproduktionen bör

ökas inom arbetsmiljöområdet och utgå från dem som arbetar i produktionen.

Forskningsresurser bör intensifieras på modifierade bursystem och på

lågbeläggningssystem. Det är angeläget att utveckla nya miljövänliga desinfek-

tionsmedel så att formaldehydpreparaten kan förbjudas så snart som möjligt.

Sveriges Konsumentråd tillsammans med Konsumentgillesförbundet stöder

Jordbruksverkets förslag när det gäller bl.a. forskning och utveckling.

Marknaden och konsumenterna

Jordbruksverkets bedömning

Jordbruksverket menar att helt avgörande för utvecklingen av alternativa system

att inhysa höns blir konsumenternas vilja att betala ett merpris för ägg från

djurvänliga system. Hur stor andel av konsumtionen som kommer att styras av

priset är enligt verket mycket svårt att förutsäga. Jordbruksverket menar att

näringen själv, genom ett objektivt märkningsförfarande, i hög grad kan bidra

till dels en ökning av konsumtionen av svenska ägg, dels till att ge konsumenten

frihet att välja mellan ägg från lösgående höns och burhönsägg. Verket menar att

importen av finska burägg har visat att det inte gått att sälja ägg bara på

begreppet svenskhet.

 Verket för fram att utvecklingen av djurvänliga system skulle underlättas om

ett centralt stöd för marknadsföring av ägg från lösgående höns kunde inrättas.

Jordbruksverket bedömer att Sverige i framtiden oavsett produktionssystem,

måste räkna med viss import av ägg eftersom produktionskostnaderna i de flesta

EU-länder är lägre än i Sverige.

Remissinstanserna

Majoriteten av instanserna instämmer med Jordbruksverket att det är

konsumenternas vilja att betala ett merpris för ägg från djurvänliga system som

kommer att vara avgörande för om produktionen från dessa system kan hållas uppe.

Många instanser betonar också vikten av marknadsföringsåtgärder och information

till konsumenterna för att dessa skall kunna göra välgrundade val. Några påpekar

det oetiska i att Sverige skulle förbjuda värphönshållning i burar för att i

stället importera ägg från utlandet eftersom sådana ägg producerats i burar där

hönan haft en sämre djurmiljö än i de svenska burarna. Äggpackerierna och

handeln menar att de är beroende av en viss volym ägg och att volymen ägg från

enbart golvsystem (förutsatt att resterande volym importeras) inte ger ett

tillräckligt underlag för deras fortsatta existens och att efterfrågan skall

styra övergången till alternativa system.

 RRV anser att innan något slutgiltigt beslut fattas om genomförande av

burförbud i praktiken måste konsumenternas betalningsvilja för ägg från etiskt

bättre djurhållning undersökas. SLU anser att det i avsaknad av konkreta studier

rörande konsumenternas betalningsvilja för produktattribut såsom "svenskprodu-

cerat" och "förbättrad djurmiljö" är oklart i vilken utsträckning svensk

produktion kan hävda sig i scenario 2. KoV anser att många olika system bör ha

möjlighet att prövas och existera parallellt och via en tydlig märkning och

marknadsföring får konsumenterna göra sitt val. KoV anser att konsumenternas

vilja att agera på marknaden för att driva på utvecklingen mot mer djurvänliga

system ännu inte testats på ett rättvisande sätt. Betalningsviljan varierar

sannolikt mycket mellan olika konsumentgrupper och är dessutom avhängig kunskap

och information. KoV är villigt att, eventuellt i samarbete med Livsmedelsverket

och/eller frivilliga konsumentorganisationer, närmare undersöka märkning och

marknadsföring och arbeta för att dessa förbättras. Grossistförbundet Svensk

Handel, LRF och SFS-Svenska Ägg menar att konsumenternas köpbeteende kommer att

vara avgörande för utvecklingen av alternativa hönshållningssystem. SFS-Svenska

Ägg anför att konsumenternas beteende klart visar att för det stora flertalet

spelar priset en större roll än inhysningsformen. KoB påpekar att förbättrad

märkning är ett viktigt konsumentkrav. Marknadsföringen och informationen bör

lyfta fram systemets djurvänlighet och salmonellafria ägg. Utvecklingen av

djurvänliga system skulle underlättas om ett centralt stöd för marknadsföring av

ägg från lösgående system kunde inrättas. Konsumenter i Samverkan - Underverket

anser att resurser skall ställas till konsumentorganisationernas förfogande för

att mer aktivt medverka i informationen och "marknadföringen" av frigångsäggen.

Kronägg menar att Jordbruksverkets scenario 3 är sett från marknadens synpunkt

det bästa alternativet, men uppfyller inte dagens svenska djurskyddslag.

Situationen för den svenska äggnäringen har ändrats dramatiskt sedan år 1988 då

den nya djurskyddslagen trädde i kraft. Sverige har sedan medlemskapet i EU inga

möjligheter att stänga ute billiga importägg som är producerade på ett sätt som

inte är tillåtet enligt nuvarande svensk djurskyddslag. NSMPD tillsammans med

SDR anser att handeln är en viktig faktor och kan styra utvecklingen genom att

vägra sälja produkter som inte uppfyller kvalitetskraven. Regeringen bör ta

initiativ till diskussioner med producenter, packerier, handel och

konsumentorganisationer om att en frivillig överenskommelse bör träffas mellan

parterna om märkning av burägg. Svenska Djurskyddsföreningen anser att den

viktigaste ståndpunkten måste vara att se till att produktionen av livsmedel

inte hindras i Sverige och att den svenska produktionen inte blir utslagen

därför att den inte passar in i någon av andra uppställd märknings-,

produktions- eller annan begreppsklassificering. Om priset för sådan produktion

sedan blir högre än för samma produkter men tillverkade i annat land är en

bisak, som konsumenterna om de vet vikten av att behålla produktion inom landet,

gärna betalar. En sådan uppfattning har också visat sig då sprättägg och ägg

från alternativ produktion utan burar blir alltmer efterfrågade trots sitt högre

pris. Svenska Lantarbetareförbundet ansluter sig till synpunkten om märk-

ningssystem och marknadsföringsåtgärder och anser i enlighet med jordbruksut-

skottet att den svenska äggnäringen inte får slås ut och att den ej får ersättas

med importerade ägg från andra länder som tillåter inhysningssystem som är

förbjudna i Sverige. Svenska Lantägg AB anser att den salmonellalagstiftning som

för närvarande hindrar import söderifrån inte kommer att ge svenska producenter

skydd i det långa loppet då andra länder får grepp om salmonellaproblemet.

Huvudparten av konsumenterna föredrar att köpa billiga ägg från burhöns.

Erfarenheterna från andra länder visar att alternativa produktionsformer ut-

vecklas bättre utan tvångslagstiftning. Svensk produktion har en mycket hög

standard och kan mycket väl konkurrera med utländsk produktion bara den får

jämförbara spelregler. Sveriges Konsumentråd tillsammans med Konsumentgillesför-

bundet anser att det inte är en huvudfråga om äggen är svenskproducerade eller

ej men ser det som en risk att importen av ägg från höns som lever under oaccep-

tabla förhållanden ökar om tidsgränsen för burhönsförbudet inte ändras. Det

gäller både import av ägg från burhöns och höns i alternativa system med

bristande djuromsorg, där t.ex. foderantibiotika och näbbtrimning/avnäbbning

används. Ett grundläggande krav är att alternativa system inte får leda till

bl.a. att svensk äggproduktion ersätts av andra länders buräggsproduktion.

Sveriges Veterinärförbund ifrågasätter om äggen skall produceras till ett

konkurrenskraftigt pris. Förbundet anser det orealistiskt och missledande att

ange som mål att ägg från djur som hålls i enlighet med djurskyddslagens 4 §

skall kunna konkurrera prismässigt med ägg från burhöns. Riksdagens målsättning

att behålla en svensk äggproduktion måste i stället uppfyllas genom information

till allmänheten och genom ett obligatoriskt och tillförlitligt märkningssystem.

Thuressons hönseri AB, Täljestads Ägg AB och KG:s Ägg AB, Pelle & Lisa AB och

Norrlandsägg Ekonomisk Förening, Margretehills gård AB, Swedefarm AB och

Verntofta Fjäderfä menar att för de flesta är äggets geografiska ursprung

viktigare än produktionsmetoden, men den enskilt viktigaste egenskapen är

priset. I en öppen och fri marknad måste konsumentens val avgöra vad som

produceras. En omställning i den takt som konsumenterna efterfrågar är den enda

möjligheten att behålla svensk äggproduktion och ge de svenska konsumenterna

högklassiga ägg med högsta livsmedelssäkerhet från bästa möjliga djurmiljö.

Samordning inom EU

Jordbruksverkets förslag

Jordbruksverket föreslår att Sverige aktivt bör verka för att funktionskrav, när

det gäller inhysning av höns, införs i alla EU-länder vilket på sikt medför att

traditionella burar måste avvecklas. Verket anser också att det är angeläget att

det samarbete som sker inom EU rörande forskning om djurvänliga inhysningssystem

för höns stimuleras och att alla möjligheter till EU-stöd undersöks. Vidare

anser verket att en ändring av EU:s märkningsförordning så att den passar även

för svenska produktionsformer är angelägen.

Remissinstanserna

Av de instanser som kommenterat Jordbruksverkets förslag är de flesta eniga om

att ett kraftfullt svenskt agerande för bättre djuromsorg inom EU är angeläget.

Vidare håller de flesta instanserna med Jordbruksverket om att Sverige måste

verka för att EG:s märkningsförordning bättre anpassas till förhållanden som

gäller i Sverige. Grossistförbundet Svensk Handel menar att ett förbud mot

hållande av höns i burar måste ske i ett gemenskapsförfarande som innebär att

samma grundläggande regler gäller för hela EU. Enligt förbundets uppfattning på-

skyndar inte det svenska burförbudet ett borttagande av burar inom EU i övrigt.

Ett kraftfullt svenskt agerande inom EU med inriktning på ett gemensamt beslut

inom EU torde vara mer framgångsrikt. Familjejordbrukarnas riksförbund föreslår

att EG:s äggförsäljningslag införes när den träder i kraft. SFS-Svenska Ägg

anser att ett burförbud måste senareläggas till dess att ekonomiskt

konkurrenskraftiga produktionsformer för lösgående höns kan introduceras i

praktiken eller till dess att EU beslutar om förbud mot burhöns. KoB menar att

ett viktigt konsumentkrav är att Sverige verkar för en hög standard på EU-nivå.

Sverige bör aktivt verka för funktionskrav, dvs. att traditionella burar på sikt

måste avvecklas samt för märkningssystem. Kronägg föreslår att äggnäringen i

Sverige ges någorlunda lika villkor som sina konkurrenter inom EU så att

äggproduktion och arbetstillfällen kan behållas inom landet. Vidare föreslår

Kronägg att Sverige aktivt verkar för en förbättrad djuromsorg inom hela EU.

NSMPD tillsammans med SDR framför som djurskyddsorganisationernas krav att

Sveriges regering bör verka för att burhönsförbud införs i hela EU. Svenska

Lantägg AB anser att den enda ändringen som behövs är i djurskyddsförordningen

60 § punkt 7 där "intill utgången av" år 1998 bör ändras till: "till dess att

motsvarande beslut träder i kraft inom EU". Detta är en helt naturlig åtgärd med

hänsyn till den gemensamma marknaden och den liknar Finlands riksdagsbeslut.

Sverigen kan arbeta aktivt inom EU för att genomföra burförbud inom hela EU.

Sveriges konsumentråd tillsammans med Konsumentgillesförbundet anser att Sverige

kraftfullt bör verka för att ändra och förenkla EU-regler.

Arbetsmiljö

Jordbruksverkets förslag

Enligt tidsstudier som redovisas i Jordbruksverkets rapport tillbringar skötaren

2-2½ gånger mer tid i ett golvhönsstall än i ett burhönsstall. En av orsakerna

är plockning av fellagda ägg. Djurskötaren exponeras också för betydligt högre

dammhalter som även kan innehålla endotoxiner, kvalster m.m. Ett krävande

arbetsmoment är då stallet skall tömmas på hönor inför slakten. Förhöjda ammo-

niakhalter kan förekomma i lösgående system om inte ströbädden sköts, men

behöver inte vara ett problem. Däremot kan det vara svårt att uppfylla de

ergonomiska kraven på grund av insamling av fellagda ägg, tillsyn och

rengöringsmomenten. Den nära kontakten med hönsen som sker i lösgående system

kan upplevas som psykiskt pressande av skötaren men kan även upplevas positivt.

Jordbruksverket anser att det krävs en förlängning av försökstiden för att man

ska kunna lösa arbetsmiljöproblemen i golvhönsstallarna.

Remissinstanserna

De flesta instanser som kommenterat arbetsmiljön anser att den inte är

tillräckligt undersökt och att den bör vägas in i diskussionen om inhysnings-

former för värphöns. Majoriteten av instanserna föreslår att vid införandet av

funktionskrav bör även arbetsmiljön beaktas. Två djurskyddsorganisationer anser

att arbetsmiljön måste anpassas till hönsen. SJFR delar Jordbruksverkets

uppfattning att den enda möjligheten att i dag hålla lösgående höns är i

extensiva system som ansluter till gamla tiders hönshållning. Dessa har dock

inte varit föremål för några ingående studier av t.ex. arbetsmiljön vilket måste

beaktas i framtiden. SLU menar att betydande forsknings- och utvecklingsarbete

återstår innan alternativ till burhållning av värphöns kan uppfylla in-

tentionerna i djurskyddsföreskrifter men också olika krav i arbetarskyddsföre-

skrifter. SLU vill framhålla att vid införandet av funktionskrav för inhysning

av värphöns måste även arbetsmiljö och klimatteknik beaktas, vilket inte är

fallet i Jordbruksverkets förslag. SLU vill framhålla behovet av utökade

forsknings- och utvecklingsinsatser för att påskynda övergången från bursystem

till funktionsdugliga alternativa system som uppfyller både djurskydds- och

arbetsmiljömässiga krav. Arbetarskyddsstyrelsen betonar att övergången till

alternativa system inte får innebära att arbetsmiljön försämras. Styrelsen menar

att hittillsvarande forskning visar att arbetsmiljön för skötaren är avsevärt

sämre i nuvarande högintensiva system för lösgående höns jämfört med tradi-

tionella bursystem. Vissa arbetsmiljöproblem i system med lösgående höns är

svåra att lösa och det behövs därför en förlängning av försökstiden. För att få

bästa resultat bör djurmiljö- och arbetsmiljöaspekter integreras i forskningen.

NSMPD tillsammans med SDR anser att om arbetsmiljökrav ger sämre förhållanden

för hönsen är perspektivet fel. Arbetsmiljön måste anpassas till hönsen, inte

tvärtom. Svenska Lantarbetareförbundet delar den beskrivning som görs av arbets-

miljön i kapitel 8 i Jordbruksverkets rapport. Förbundet anser att forsknings-

inriktningen inom äggproduktionen bör ökas inom arbetsmiljöområdet och utgå från

dem som arbetar i produktionen. Förbundet menar att funktionskraven för att

säkerställa en god djuromsorg också skall omfatta arbetsmiljön i stallarna och

utformas som en föreskrift.

Livsmedelskvalitet och läkemedelsindustrins krav på äggen

Jordbruksverkets bedömning

Jordbruksverket anser att det är angeläget att beakta den konsumtion av ägg som

produkt- och läkemedelsindustrin svarar för. Om äggen produceras i system som

fördyrar eller innebär att vissa krav inte kan uppfyllas, kommer industrin att

finna andra vägar för sin tillförsel.

Remissinstanserna

Läkemedelsindustrin betonar att den har som ett absolut krav att äggulepulvret

är fritt från restprodukter av t.ex. läkemedel, att hygienen är hög och att

bl.a. fettsyrasammansättningen är riktig. SLV förutsätter att tillämpade

inhysningsformer för värphöns inte negativt påverkar livsmedelskvaliteten på ägg

eller kött och har i övrigt inga synpunkter på de remitterade rapporterna.

Läkemedelsindustriföreningen hänvisar till ett yttrande av Pharmacia & Upjohn

som bifogats. Läkemedelsindustrin i Sverige använder stora mängder äggulepulver

vid tillverkning av läkemedel. Pulver från ca 6 500 ton ägg motsvarande 6-7 % av

den totala äggproduktionen i Sverige åtgår för detta ändamål. Huvudparten av

dessa ägg är producerade i Sverige. Ett absolut krav som läkemedelsindustrin

måste ställa på det äggulepulver den använder är att det är fritt från rest-

produkter, som kan härstamma från t.ex. bekämpning av kvalster, koccidios eller

andra sjukdomar. Ett annat krav är att äggen produceras under betryggande

hygieniska förhållanden samt att hönsen utfodras med ett foder som säkerställer

en för läkemedelsindustrin rätt kvalitet av äggpulvret med avseende bl.a. på

sammansättningen av fettsyrorna. Läkemedelsindustrin anser att när det gäller

lösgående höns verkar det föreligga ökade risker för förekomst av vissa

sjukdomar och kvalster, risk för sämre hygien vid äggproduktionen (ägg hamnar i

ströbädden, etc.) och därmed ökad risk för mikrobiologiska föroreningar.

Dessutom matas lösgående höns för närvarande med ett foder som resulterar i ägg

där äggulan har en fettsyrasammansättning som inte uppfyller läkemedels-

industrins krav. Därför vill läkemedelsindustrin avråda från övergång till

alternativ till burhållning till dess att det med säkerhet kunnat konstateras

att ägg från lösgående höns kan produceras under sådana betingelser att de

uppfyller dessa krav och kan användas vid läkemedelstillverkning. NSMPD

tillsammans med SDR anser att påståendet att läkemedelsindustrin endast kan an-

vända svenska burägg för sin produktion nu kan avfärdas från debatten.

Djurhälsa

Jordbruksverkets bedömning

Jordbruksverkets rapport redovisar att svensk fjäderfänäring i flera decennier

har varit förskonad från allvarliga, smittsamma sjukdomar. Den gynnsamma

situationen beror i hög grad på importrestriktioner och en rad förebyggande

åtgärder som ingår i fjäderfänäringens produktionskedja. Under åren 1994 och

1995 har emellertid utbrott av infektiös bronkit, Newcastlesjuka och Mareks

sjukdom förekommit.

 När det gäller parasitförekomst har SVA gjort en undersökning där kvalster

påvisades i 6 % av bursystemen och i 33 % av golvsystemen. Under år 1995 förekom

koccidiosutbrott i 14 golvbesättningar och 2 burbesättningar enligt

obduktionsmaterial från SVA.

 Dödligheten i bursystem varierar mellan 3,9 % och 5,2 % enligt en undersökning

under en 5-årsperiod. Hos golvinhysta höns har dödlighet på grund av sjukdomar

och skador i många flockar varit betydligt högre. Det gäller speciellt höns

inhysta i de nya våningssystemen (hög beläggning) där dödligheten i många fall

överskridit Jordbruksverkets gränsvärde på 9 % och varierat mellan 2,9 % och

26,7 %. Dödligheten visar stora variationer mellan olika omgångar inom samma

system. I besättningar med låg beläggning som studerats av SLU, har dödligheten

varit mellan 4 % och 23 %.

Remissinstanserna

Flera instanser instämmer i Jordbruksverkets bedömning att de intensiva

golvsystem med hög beläggning som finns i dag innebär en större osäkerhet och

högre risker när det gäller hönsens hälsa jämfört med traditionella system.

Flera instanser anser emellertid att forskningen i framtiden har möjlighet att

lösa många av problemen. SVA anser att hållande av mindre grupper av höns, i

t.ex. en modifierad bur skulle minska de hälsoproblem som ses i de prövade

alternativa systemen. Ett sådant alternativ skulle också lättare få efterföljd

inom andra EU-länder och därmed förbättra levnadsförhållandena för höns i många

länder. De traditionella golvsystemen, med lägre beläggning, väcker nu ökat

intresse från producenter och konsumenter. Även dessa system bör därför

studeras och utvecklas mer för att förbättra hygien och hälsa för hönsen.

Alternativa system med utevistelse, ekologisk produktion, har sina speciella

hälsorisker genom kontakt med vilda fåglar och gnagare som kan föra med sig

smittämnen, t.ex. salmonella. SLU anser att när nu problemområden kunnat

identifieras och aktiviteter för att studera orsaksfaktorer till kannibalism,

fjäderplockning, dålig fothälsa m.m. startats, är det mycket angeläget att en

långsiktig satsning på att lösa dessa problem görs. NSMPD tillsammans med SDR

anser att försämring av djurhälsan måste ställas i relation till hälsoläget för

burhönsen och den psykiska ohälsa som orsakas av att hönsen inte kan utföra sina

medfödda beteenden och inte utveckla en normal social struktur.

Forskningsresultaten från de intensiva systemen i ny teknikprovning har lett

till att man kan identifiera och förklara de problem som uppstår och därmed

öppnas möjligheterna att föreslå rätt åtgärder för att förbättra djurhälsan. Det

måste framhållas att högbeläggningssystem innehåller mycket större risker för

problem med djurhälsan anser dessa djurskyddsföreningar. Svenska

Lantarbetareförbundet påpekar att det saknas en redogörelse i rapporten om

medicinering och antibiotikaanvändningen inom äggproduktionen. Täljestads Ägg AB

och KG:s Ägg AB och Verntofta Fjäderfä anser att Sverige i dag har ett hälsoläge

bland höns som ligger i världstopp. Djuromsorgen för burhöns eller lösgående

höns är bättre än inom övriga EU. Svenska ägg är av hög kvalitet och säkerhet.

Kravet på svenskt hönsfoder är högre än det som gäller inom EU. Sämre höns-

hälsoläge inom övriga EU-länder medför tillsatsbehov av antibiotika i foder och

vaccinationer på 12-16 gånger mot två gånger i forskningsprojekt Sverige.

Antibiotika används inte alls rutinmässigt i svensk äggproduktion.

Förteckning över forskningsprojekt

Projekt inom programmet Djurskyddsfrämjande åtgärder för värphöns

Budgetåret 1991/92

Projekt: Fjäderhackning och kannibalism hos värphöns i

 alternativa inhysningssystem

Förvaltande organ: SLU. Inst för husdjurshygien

Projektledare: Linda Keeling

Medel: Ramanslag 3 x 455 000 kr

Slutredovisning: 1995-06-30

Projekt: Ljus i värphönsstallar (Litteraturstudie)

Förvaltande organ: SLU. Inst för jordbrukets biosystem och teknik

Projektledare: Eva von Wachenfelt

Medel: Engångsanslag 50 000 kr

Slutredovisning: 1992-12-31

Projekt: Utarbetande av normer för utvärdering av klimat och

 luftföroreningar i nya inhysningssystem för värphöns

Förvaltande organ: SLU. Inst för jordbrukets biosystem och teknik

Projektledare: Gösta[REDACTED_EFTERNAMN]

Medel: Engångsanslag 150 000 kr

Slutredovisning: 1993-12-31

Projekt: Utveckling av ventilationssystem för utsugning av

 gödselgaser i inhysningssystem för lösgående värphöns

Förvaltande organ: SLU. Inst för jordbrukets biosystem och teknik

Projektledare: Gösta[REDACTED_EFTERNAMN]

Medel: Ramanslag 2 x 180 000 kr

Slutredovisning: 1994-06-30

Projekt: Koccidios hos värphöns. Epidemiologi och kontroll med

 särskild inriktning mot utveckling och utvärdering av

 vacciner

Förvaltande organ: SVA

Projektledare: Parviz Hooshmand-Rad

Medel: Ramanslag 3 x 500 000 kr

Slutredovisning: 1995-04-30

Projekt: Vidareutveckling av alternativa hysningsformer för

 lösgående höns

Förvaltande organ: SLU. Inst för husdjurens utfodring och vård

Projektledare: Ragnar Tauson och Klas Elwinger

Medel: Ramanslag 3 x 680 000 kr

Slutredovisning: 1995-06-30

Projekt: Utvärdering av olika djurmaterial för äggproduktion i

 golvmiljö, bestämning av genotyp-miljösamspel.

 Ersättning till utfodringsanläggning

Förvaltande organ: SLU. Försöksavdelningen för fjäderfäavel

Projektledare: Martin[REDACTED_EFTERNAMN]

Medel: Engångsanslag 300 000 kr

Slutredovisning: 1993-06-30

Budgetåret 1992/93

Projekt: Uppföljning av djurhälsa och djurmiljö m.m. i

 golvhönsanläggning

Förvaltande organ: Länsstyrelsen i Kalmar län

Projektledare: Jörgen Wehre

Medel: Engångsanslag 56 000 kr

Slutredovisning: 1993-12-31

Sammanfattning

Tilldelade medel, 1000 kr

1990/91 1991/92 1992/93 Summa

 2015 2171 1635 5821

Projekt inom Hönshållningsprogrammet

1993

Projekt: Arv- och miljösamspel hos värphöns i alternativt

 inhysningssystem av etagemodell

Förvaltande organ: SLU. Inst för husdjurens utfodring och vård

Projektledare: Ragnar Tauson

Medel: Ramanslag 3 x 570 000 kr

Slutredovisning: 1997-12-31

Projekt: Agonistiska beteenden och social spänning hos grupper

 av tamhöns i olika miljöer

Förvaltande organ: SLU. Inst för husdjurshygien

Projektledare: Kristina Odén

Medel: Ramanslag 3 x 145 000 kr

Slutredovisning: 1996

Projekt: Teknik för dammbekämpning och ströbäddshantering i

 alternativa inhysningssystem

Förvaltande organ: Jordbrukstekniska institutet

Projektledare: Björn[REDACTED_EFTERNAMN]

Medel: Ramanslag 2 x 255 000 kr

Slutredovisning: 1997-07-01

Projekt: Epidemiologisk studie av fjäderhackning och

 kannibalism hos värphöns i alternativa inhys-

 ningssystem

Förvaltande organ: SLU. Inst för husdjurshygien

Projektledare: Linda Keeling

Medel: Ramanslag 3 x 300 000 kr

Slutredovisning: 1997-12-31

Projekt: Hur ska kycklingar exponeras för olika stimuli under

 uppfödningsperioden för att förberedas för ett

 inhysningssystem med lösgående värphöns?

Förvaltande organ: SLU. Inst för husdjurshygien

Projektledare: Bo Algers

Medel: Ramanslag 3 x 200 000 kr

Slutredovisning: 1997-07-01

Projekt: Koccidios hos värphöns - epidemilogi och kontroll med

 särskild inriktning mot utveckling och utvärdering av

 vacciner

Förvaltande organ: SVA / SLU. Avd för parasitologi

Projektledare: Arvid Uggla

Medel: Engångsanslag 230 000 kr

Slutredovisning: 1995-06-30

Projekt: Luftvägspåverkan vid arbete i hönsstall utan burar

Förvaltande organ: Arbetsmiljöinstitutet

Projektledare: Per[REDACTED_EFTERNAMN]

Medel: Ramanslag 2 x 180 000 kr

Slutredovisning: 1996-06-30

Projekt: Lufthygien i nya inhysningsformer för värphöns

Förvaltande organ: SLU. Inst för jordbrukets biosystem och teknik

Projektledare: Lennart[REDACTED_EFTERNAMN]

Medel: Ramanslag 2 x 330 000 kr

Slutedovisning: 1995-12-31

Projekt: Utveckling av klimat- och åtgärdsteknik för

 luftföroreningar i inhysningssystem för lösgående höns

Förvaltande organ: SLU. Inst för jordbrukets biosystem och teknik

Projektledare: Gösta[REDACTED_EFTERNAMN]

Medel: Ramanslag 3 x 400 000 kr

Slutredovisning: 1996-12-31

Projekt: Infektionsvägar, skadeverkningar och bekämpning av

 blodsugande kvalster i svenska värphönsanläggningar

Förvaltande organ: SVA/ SLU. Avdelningen för parasitologi

Projektledare: Arvid Uggla

Medel: Ramanslag 3 x 355 000 kr

Slutredovisning: 1996-12-31

1994

Projekt: Studier av smågruppsystem och inredningsdetaljer för

 värphöns

Förvaltande organ: SLU. Inst för husdjurens utfodring och vård

Projektledare: Ragnar Tauson

Medel: Ramanslag 2 x 200 000 kr

Slutredovisning: 1995-10-31

Projekt: Sammanställning av erfarenheter från dagens

 inhysningssystem för golvgående värphöns

Förvaltande organ: SLU. Inst för jordbrukets biosystem och teknik

Projektledare: Kristina Ascard

Medel: Engångsanslag 420 000 kr

Slutlredovisning: 1995-03-31

Projekt: Studier av två djurmaterial i ett modernt alternativt

 inhysningssystem för värphöns under praktiska

 förhållanden

Förvaltande organ: SLU. Inst för husdjurens utfodring och vård

Projektledare: Ragnar Tauson

Medel: År 1 250 000 kr År 2 125 000 kr

Slutredovisning: 1995-10-31

Projekt: Undersökning av ärftlighet i fjäderplockning hos

 fjäderfä

Förvaltande organ: SLU. Inst för husdjurshygien

Projektledare: Linda Keeling

Medel: 250 000 kr

Slutredovisning: 1996-07-01

Projekt: Kontroll av koccidios hos fjäderfä

Förvaltande organ: SVA/SLU. Avdelningen för parasitologi,

Projektledare: Arvid Uggla

Medel: 360 000 kr

Slutredovisning: 1996-07-01

Projekt: Beteendeproblem hos värphöns i alternativa

 inhysningssystem

Förvaltande organ: SLU. Inst för husdjurshygien

Projektledare: Linda Keeling

Medel: År 1 400 000 kr År 2 400 000 kr

Slutredovisning: 1997-07-01

Projekt: Effekter av lågenergifoder och redesplacering i

 alternativa våningssystem för värphöns

Förvaltande organ: SLU. Inst för husdjurens utfodring och vård

Projektledare: Ragnar Tauson

Medel: År 1 400 000 kr År 2 400 000 kr

Slutredovisning: 1997-07-01

1995

Projekt: Kvalitetskontroll av svensk äggproduktion

Förvaltande organ: SFS Svenska Ägg Service AB

Projektledare: Torbjörn[REDACTED_EFTERNAMN]

Medel: Ramanslag 2 x 350 000 kr

Slutredovisning: 1997-12-31

Projekt: Kontroll av koccidios hos fjäderfä

Förvaltande organ: SVA/SLU Avdelningen för parasitologi

Projektledare: Arvid Uggla

Medel: Engångsanslag 400 000 kr

Slutredovisning: 1997-06-30

Projekt: Fodrets inverkan på gödselns konsistens och hygienen i

 äggproduktionen

Förvaltande organ: SLU. Inst för husdjurrens utfodring och vård

Projektledare: Klas Elwinger

Medel: Engångsbelopp 165 000 kr

Slutredovisning: 1999-06-30

Sammanfattning

Tilldelade medel, 1000 kr

År 1 2 3

 1993 1994 1995/96 Summa

Fördelat

SJV 1 000 2 975 2 670 6 645

SLF 1 965 2 165 1 565 5 695

Totalt 2 965 5 140 4 235 12 340

Fjäderfäprojekt utanför de två forskningsprogrammen

Jordbruksverket

Anslaget till djurskyddsfrämjande åtgärder

Projekt: Alternativa inhysningssystem för värphöns.

 Marielundsprojektet

Förvaltande organ: SLU. Inst för husdjurens utfodring och vård

Projektledare: Ragnar Tauson

Medel: 90/91 125 000 kr, 91/92 150 000 kr, 92/93 150 000 kr

Slutredovisning: 1993-06-30

Projekt: Utvärdering av nya inhysningssystem för golvhöns

Förvaltande organ: SLU. Inst för husdjurshygien

Projektledare: Bo Algers

Medel: 1990/91 46 000 kr

Slutredovisning: 1992-06-17

Projekt: Mobil hönsskötsel med olika djurmaterial

Förvaltande organ: Kungsängens forskningscentrum, SLU

Projektledare: Paul[REDACTED_EFTERNAMN]

Medel: 1996 300 000 kr

Slutredovisning: 1997-03-30

Profylaxanslaget

Projekt: Systemlösningar för jordbrukets driftsbyggnader -

 stallar för golvgående värphöns

Förvaltande organ: SLU. Inst för jordbrukets biosystem och teknologi

Projektledare: Kristina Ascárd

Medel: 1995/96 350 000 kr

Slutredovisning: 1996-12-31

Ekologiska forskningsprogrammet

Projekt: Konstruktion och prövning av ett mobilt hönshus med

 gård

Förvaltande organ: SLU. Inst för husdjurens utfodring och vård

Projektledare: Paul[REDACTED_EFTERNAMN]

Medel: 1993/94 47 000 kr

Slutredovisning: 1995

Projekt: Rationell hönsskötsel enl KRAV-reglerna

Förvaltande organ: SLU. Inst för husdjurens utfodring och vård

Projektledare: Paul[REDACTED_EFTERNAMN]

Medel: 1993/94 160 000 kr 1994/95 140 000 kr

Slutredovisning: 1996

Projekt: Mobilt hönshus med prövning av olika värphönshybrider

 under två produktionscykler

Förvaltande organ: SLU. Inst för husdjurens utfodring och vård

Projektledare: Paul[REDACTED_EFTERNAMN]

Medel: 1994/95 300 000 kr 1995/96 150 000 kr

Slutredovisning: 1997

Stiftelsen Lantbruksforskning

Projekt: Alternativa inhysningsformer för värphöns

Förvaltande organ: SLU. Inst för husdjurens utfodring och vård

Projektledare: Leif[REDACTED_EFTERNAMN] och Ragnar Tauson

Medel: 1988 209 000 kr, 1989 324 000 kr, 1990 340 000 kr

Slutredovisning: 1994

Projekt: Utveckling av ett flervåningssystem för uppfödning av

 höns

Förvaltande organ: Svenska lantmännens riksförbund (SLR)

Projektledare: Waldemar Löwgren

Medel: 324 000 kr

Slutredovisning: 1993

Projekt: Fot- och skelett/hudskador hos värphöns i alternativa

 system

Förvaltande organ: SLU. Inst för husdjurens utfodring och vård

Projektledare: Ragnar Tauson och Per[REDACTED_EFTERNAMN]

Medel: 1990 170 000 kr, 1991 135 000 kr, 1992 160 000 kr

Slutredovisning: 1994

Projekt: Biologisk bekämpning av hönskvalster

Förvaltande organ: Lunds Universitet, systematisk zoologi

Projektledare: Lars[REDACTED_EFTERNAMN]

Medel: 1991 42 000 kr

Slutredovisning: 1991

Projekt: Golvhållning av värphöns i sk Voletagesystem

Förvaltande organ: SLU. Inst för husdjurshygien

Projektledare: Bo Algers

Medel: Ramanslag 4 år tot 1060 000 kr

Slutredovisning: 1996

Projekt: Ergonomi och arbetsorganisation i hönshållningen

Förvaltande organ: SLU. Inst för jordbrukets biosystem och teknologi

Projektledare: Peter[REDACTED_EFTERNAMN]

Medel: Ramanslag 3x 450 000 kr

Slutredovisning: 1996

Projekt: Fodrets betydelse för hönsens beteende i alternativa

 inhysningssystem

Förvaltande organ: SLU. Inst för husdjurens utfodring och vård

Projektledare: Klas Elwinger

Medel: Ramanslag 2 x 55 000 kr

Slutredovisning: 1996

Skogs- och jordbrukets forskningsråd

Projekt: Sociala faktorer som påverkar beteendet hos höns

Förvaltande organ: SLU. Inst för husdjursshygien

Projektledare: Linda Keeling

Medel: Ramanslag 3x370 000 kr

Slutredovisning: 1997

Projekt: Utveckling av klimat- och åtgärdsteknik för

 luftföroreningar i inhysningssystem för lösgående

 värphöns

Förvaltande organ: SLU. Inst för jordbrukets biosystem och teknologi

Projektledare: Gösta[REDACTED_EFTERNAMN] och Eva von Wachenfelt

Medel: 1995/96 510 000 kr 1997 340 000 kr

Slutredovisning: 1998

Djurskyddsorganisationerna

Projekt: Marielundsprojektet

Förvaltande organ: SLU. Inst för husdjurens utfodring och vård

Projektledare: Ragnar Tauson

Medel: Svenska Djurskyddsföreningen

 1 400 000 kr

Projekt: Golvhållning av höns i Voletagesystem

Förvaltande organ: SLU. Inst för husdjurshygien

Projektledare: Bo Algers

Medel: 1993 Sveriges DjurskyddsföreningarsRiksförbund (SDR)

 392 300 kr, Nordiska Samfundet Mot

 Plågsamma Djurförsök (NSMPD) 15 000

 kr, Stiftelsen forskningutan

 djurförsök (SFD) 60 000 kr

Slutredovisning: 1995

Projekt: Hönshållning i flervåningssystem med uterastgård

Förvaltande organ: SLU. Inst för husdjursshygien

Projektledare: Bo Algers

Medel: SFD 80 000 kr

Projekt: Fjäderhackning och kannibalism i alternativa system

Förvaltande organ: SLU. Inst för husdjurshygien

Projektledare: Bo Algers

Medel: Djurens vänner 1993 60 000 kr,

 SDR ( inkl lokal för) 1993 25 000 kr

Projekt: Probleminventeringar av värphönsanläggningar

Förvaltande organ: SLU. Inst för husdjursshygien

Projektledare: Bo Algers

Medel: SDR 1994 80 000 kr, 1995 80 000 kr

Projekt: Utveckling av en värphönshållning där djuren lever i

 naturliga flockar

Förvaltande organ: SLU. Inst för husdjurens utfodring och vård

Projektledare: Paul[REDACTED_EFTERNAMN] och Lena Charpentier

Medel: 1994 SFD 60 000 kr

Projekt: Skillnader mellan dagens värphöns och deras

 föregångare

Förvaltande organ: SLU. Inst för husdjursshygien

Projektledare: Per[REDACTED_EFTERNAMN]

Medel: 1995 SFD 50 000 kr

Arbetsmiljöfonden

Projekt: Arbetsmiljön avseende luftkvalitet och ergonomi i nya

 inhysningssystem

Förvaltande organ: SLU. Inst för jordbrukets biosystem och teknologi

Projektledare: Lennart[REDACTED_EFTERNAMN]

Medel: 91/92 574 000 kr, 92/93 612 000 kr, 93/94 661 000 kr

Slutredovisning: 1994

Sammanfattning

Jordbruksverket

 Djurskyddsfrämjande åtgärder 771 000 kr

 Profylaxanslaget 350 000 kr

 Ekologiska forskningsprogrammet 797 000 kr

Stiftelsen Lantbruksforskning 4 224 000 kr

Skogs- och jordbrukets forskningsråd 1 960 000 kr

Djurskyddsorganisationerna 2 302 300 kr

Arbetsmiljöfonden 1 847 000 kr

Summa 12 251 300 kr

Jordbruksdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 5 december 1996

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],

Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

_______________________

Regeringen beslutar skrivelse 1996/97:64 Alternativ till traditionell bur-

hållning av höns.