Prop.

1994/95:56Regeringens proposition

1994/95:56

Nya lagar om tobaksskatt och alkoholskatt, m.m.

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 20 oktober 1994.

Ingvar[REDACTED_EFTERNAMN]

 Jan[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Finansdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att EG-anpassade skatteregler för alkohol- och

tobaksbeskattningen införs vid ett eventuellt svenskt medlemskap i EU. Eftersom

det därvid krävs en omfattande ändring av beskattningsreglerna, i första hand

vad gäller beskattningsförfarandet, föreslås en ny lag om alkoholskatt och en ny

lag om tobaksskatt. Vidare föreslås en ny lag om beskattning av privat införsel

av alkoholdrycker och tobaksvaror från andra EU-länder.

 Beskattningen av reklamtrycksaker och vissa s.k. annonsblad skall vid införsel

enligt nuvarande regler ske hos tullmyndigheten. Vid en svensk EU-anslutning

föreslås att beskattningsreglerna ändras så att ingen beskattning sker i samband

med gränspassage.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 4

2 Lagtext 4

2.1 Förslag till lag om tobaksskatt 4

2.2 Förslag till lag om alkoholskatt 15

2.3 Förslag till lag om beskattning av privatin-

 försel av alkoholdrycker och tobaksvaror från

 land som är medlem i Europeiska unionen 26

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1972:266)

 om skatt på annonser och reklam 28

2.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1984:151)

 om punktskatter och prisregleringsavgifter 30

2.6 Förslag till lag om ändring i skattebrotts-

 lagen (1971:69) 34

2.7 Förslag till lag om ändring i lagen (1971:1072)

 om förmånsberättigade skattefordringar m.m. 37

3 Ärendet och dess beredning 40

4 Gällande beskattningsregler 41

4.1 Inledning 41

4.2 Beskattningsförfarandet 41

4.3 Materiella tobaksskatteregler 42

4.4 Materiella dryckesskatteregler 44

4.5 Reklamskatten 46

5 Punktskattereglerna inom EU 48

5.1 Inledning 48

5.2 Beskattningsförfarandet 49

5.3 Materiella tobaksskatteregler 54

5.4 Materiella alkoholskatteregler 56

6 Ny beskattningsordning 59

7 Skatten på cigaretter, cigarrer, cigariller

 och röktobak 61

8 Skatten på snus och tuggtobak 64

9 Skatten på öl 65

10 Skatten på vin m.m. 67

11 Skatten på spritdrycker m.m. 68

12 Skatt på viss privatinförsel 70

13 Reklamskatten 71

14 Statsfinansiella effekter 72

15 Ikraftträdande m.m. 72

16 Författningskommentar 74

16.1 Förslaget till lag om tobaksskatt 74

16.2 Förslaget till lag om alkoholskatt 110

16.3 Förslaget till lag om ändring i lagen

 (1972:266) om skatt på annonser och reklam 119

16.4 Förslaget till lag om ändring i lagen

 (1984:151) om punktskatter och prisregle-

 ringsavgifter 120

16.5 Förslaget till lag om ändring i skattebrotts-

 lagen (1971:69) och lagen (1971:1072) om för-

 månsberättigade skattefordringar m.m. 121

Bilaga 1 Sammanfattning av utredningen 122

Bilaga 2 Förteckning över remissinstanser 126

Bilaga 3 Förteckning över EG-direktiv m.m. 127

Bilaga 4 Datainspektionens yttrande 129

Bilaga 5 Lagrådsremissens lagförslag 130

Bilaga 6 Lagrådets yttrande 144

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde

den 20 oktober 1994 147

Rättsdatablad 148

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

1 lag om tobaksskatt

2 lag om alkoholskatt

3 lag om beskattning av privatinförsel av alkoholdrycker och tobaksvaror från

 land som är medlem i Europeiska unionen

4 lag om ändring i lagen (1972:266) om skatt på annonser och reklam

5 lag om ändring i lagen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsvgifter

6 lag om ändring i skattebrottslagen (1971:69)

7 lag om ändring i lagen (1971:1072) om förmånsberättigade skattefordringar

 m.m.

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om tobaksskatt

 Härigenom föreskrivs följande.

Lagens tillämpningsområde

1 § Tobaksskatt skall betalas för tobaksvaror som tillverkas i Sverige, som förs

in eller tas emot från ett annat EG-land eller som importeras från tredje land.

 Skatt skall betalas för cigaretter, cigarrer, cigariller och röktobak som

hänförs till nr 2402 och 2403 i Kombinerade nomenklaturen (KN) enligt för-

ordningen EEG 2658/87.

 Skatt skall betalas även för snus och tuggtobak som hänförs till KN-nr 2403

enligt förordningen EEG 2658/87. Närmare bestämmelser härom meddelas i 37-41 §§.

 Med EG eller ett EG-land förstås de områden som tillhör Europeiska

gemenskapens punktskatteområde. Med tredje land förstås länder och områden

utanför detta skatteområde.

Skatt på cigaretter

2 § Skatt på cigaretter tas ut med 52 öre per styck och 15,2 procent av detalj-

handelspriset.

 Cigaretter med en längd, exklusive filter eller munstycke, som överstiger

9 centimeter men inte 18 centimeter anses som två cigaretter. Är cigaretten

längre anses varje påbörjad ytterligare längd av 9 centimeter som en cigarett.

3 § Med detaljhandelspris avses i denna lag varje cigarettprodukts högsta

tillåtna detaljhandelspris, inklusive tobaksskatt och annan statlig skatt eller

avgift. Detaljhandelspriset fastsälls av tillverkaren eller hans representant

eller i fråga om cigaretter som importeras från tredje land av importören.

 Cigaretter får inte säljas till högre pris än detaljhandelspriset.

 Om detaljhandelspris inte har fastställts får beskattningsmyndigheten uppskatta

priset efter vad som kan anses skäligt.

Kontrollmärkning på cigarettförpackningar

4 § Cigaretter får inte tillhandahållas för försäljning annat än i originalför-

packning försedd med särskild märkning med uppgift om detaljhandelspriset.

5 § Den som säljer cigaretter till högre pris än detaljhandelspriset skall av

beskattningsmyndigheten påföras belopp motsvarande den ytterligare skatt som

skulle ha tagits ut enligt 2 § första stycket om detaljhandelspriset hade varit

fastställt till det pris som varan sålts för.

 Om det saknas erforderliga uppgifter eller om beloppet inte annars kan beräknas

tillförlitligt, får beskattningsmyndigheten uppskatta beloppet efter vad som kan

anses skäligt.

6 § Den som tillhandahåller cigaretter till försäljning på annat sätt än i

originalförpackning försedd med särskild märkning med uppgift om detalj-

handelspriset döms till böter eller fängelse i högst sex månader.

 I ringa fall skall inte dömas till ansvar enligt första stycket.

7 § Cigaretter som varit föremål för brott enligt 6 §, eller värdet av

cigaretterna om dessa inte finns kvar, skall förklaras förverkade om det inte är

uppenbart oskäligt.

Skatt på cigarrer, cigariller och röktobak

8 § Skatt på cigarrer och cigariller tas ut med 35 öre per styck.

 Skatt på röktobak tas ut med 384 kronor per kilogram.

Skattskyldighet m.m.

Skattskyldiga

9 § Skyldig att betala skatt (skattskyldig) är den som

 1. har godkänts som upplagshavare enligt 10 § eller den som i Sverige yrkes-

mässigt tillverkar skattepliktiga varor,

 2. yrkesmässigt från ett annat EG-land tar emot skattepliktiga varor enligt 13

eller 14 §,

 3. har godkänts som skatterepresentant enligt 15 §,

 4. säljer skattepliktiga varor till Sverige genom distansförsäljning enligt

16 §,

 5. i annat fall än som avses i 1-3, från ett annat EG-land till Sverige för in

eller tar emot skattepliktiga varor, om varorna skall användas för annat än

privat bruk,

 6. från tredje land importerar skattepliktiga varor.

Upplagshavare och skatteupplag

10 § Som upplagshavare får godkännas den som

 1. i Sverige avser att yrkesmässigt tillverka eller bearbeta skattepliktiga

varor,-

 2. för yrkesmässig försäljning till näringsidkare tar emot skattepliktiga varor

från ett annat EG-land eller från en annan upplagshavare i Sverige eller vid

import från tredje land, eller

 3. yrkesmässigt i större omfattning lagrar skattepliktiga varor, om han med

hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt är

lämplig som upplagshavare.

 Upplagshavares tillverkning, bearbetning och lagring av skattepliktiga

tobaksvaror skall äga rum i godkänt skatteupplag.

 Frågor om godkännande av upplagshavare och av skatteupplag prövas av

beskattningsmyndigheten på särskild ansökan.

11 § Upplagshavare som säljer obeskattade varor till annan upplagshavare i

Sverige eller till näringsidkare i ett annat EG-land skall hos beskattnings-

myndigheten ställa säkerhet för betalning av skatten innan leveransen av de

skattepliktiga varorna påbörjas.

 Beskattningsmyndigheten får bestämma att upplagshavaren skall ställa säkerhet

för betalning av skatten i samband med tillverkning, bearbetning eller lagring

av skattepliktiga varor.

12 § Godkännande av upplagshavare eller av skatteupplag får återkallas av

beskattningsmyndigheten, om förutsättningarna för godkännande inte längre finns.

Godkännande av upplagshavare får också återkallas om ställd säkerhet inte längre

är godtagbar.

Varumottagare

13 § Den som yrkesmässigt tar emot skattepliktiga varor från en godkänd

upplagshavare i ett annat EG-land eller som yrkesmässigt från tredje land im-

porterar skattepliktiga varor och som inte själv är godkänd som upplagshavare,

kan hos beskattningsmyndigheten ansöka om registrering som varumottagare.

 Registrerad varumottagare skall ställa säkerhet för betalning av skatten i

enlighet med vad beskattningsmyndigheten bestämmer.

 Bestämmelserna i 12 § om återkallelse tillämpas även på registrerad

varumottagare.

14 § Den som, utan att vara upplagshavare eller registrerad varumottagare,

yrkesmässigt tar emot skattepliktiga varor från godkänd upplagshavare i ett

annat EG-land (oregistrerad varumottagare) skall, innan varorna transporteras

från det andra EG-landet, anmäla leveransen till beskattningsmyndigheten och

ställa säkerhet för skatten.

15 § Upplagshavare som är registrerad i ett annat EG-land och som levererar

skattepliktiga varor till sådan varumottagare i Sverige som avses i 13 och

14 §§, får utse en skatterepresentant här i landet. Skatterepresentanten skall

godkännas av beskattningsmyndigheten. Skatterepresentanten är, i stället för

varumottagaren, skattskyldig för de varor som den utländske upplagshavaren

levererar till varumottagare i Sverige.

 Skatterepresentanten skall ställa säkerhet för skattens betalning i enlighet

med vad beskattningsmyndigheten bestämmer.

 Bestämmelserna i 12 § om återkallelse tillämpas även på skatterepresentant.

Distansförsäljning

16 § Om annan än upplagshavare, registrerad varumottagare eller oregistrerad

varumottagare i Sverige förvärvar skattepliktig vara från ett annat EG-land och

varan transporteras av säljaren eller av annan för säljarens räkning

(distansförsäljning), är säljaren skattskyldig. Säljaren skall ställa säkerhet

för betalning av skatten innan transport från det andra EG-landet påbörjas.

 Vid distansförsäljning skall säljaren företrädas av en av beskattningsmyn-

digheten godkänd representant. En sådan representant skall enligt fullmakt av

säljaren som ombud för denne svara för redovisningen av tobaksskatt och i övrigt

företräda säljaren i frågor som gäller skatt enligt denna lag. Underlag för

kontroll av skatteredovisningen skall finnas tillgängligt hos representanten.

 Andra stycket gäller inte en utländsk säljare som är juridisk person och har

ett fast driftställe här i landet.

 Bestämmelserna i 12 § första meningen om återkallelse tillämpas även på

representant som avses i andra stycket.

Övriga skattskyldiga

17 § Den som är skattskyldig enligt 9 § 5 skall, innan varorna transporteras

från det andra EG-landet, anmäla varorna till beskattningsmyndigheten och ställa

säkerhet för betalning av skatten.

Registreringsskyldighet

18 § Skattskyldiga enligt 10, 13, 15 och 16 §§ skall vara registrerade hos be-

skattningsmyndigheten.

Import från tredje land i vissa fall

19 § När skattepliktiga varor importeras från tredje land av någon som inte är

upplagshavare enligt 10 § eller registrerad varumottagare enligt 13 §, skall

skatten betalas till tullmyndigheten. Därvid gäller tullagen (1994:000) och 9

kap. 4 § lagen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter.

Skattskyldighetens inträde

20 § Skattskyldigheten inträder för

 1. den som är upplagshavare när

 a) denne levererar skattepliktiga varor till en köpare i Sverige som inte är

upplagshavare eller till en köpare i ett annat EG-land som inte är upplagshavare

eller registrerad eller oregistrerad varumottagare eller exporterar

skattepliktiga varor till en köpare i tredje land,

 b) denne tar i anspråk skattepliktiga varor för annat ändamål än försäljning

eller när varorna annars tas ut ur skatteupplaget utan att föras till något

annat godkänt skatteupplag,

 c) denne avregistreras, och omfattar de varor som då ingår i hans lager och som

inte redan har beskattats,

 2. den som är registrerad varumottagare, vid mottagandet av skattepliktiga

varor,

 3. den som är oregistrerad varumottagare, vid mottagandet av skattepliktiga

varor,

 4. den som är godkänd som skatterepresentant enligt 15 §, vid mottagandet av

skattepliktiga varor,

 5. den som är säljare vid distansförsäljning enligt 16 §, när leverans sker,

 6. den som är skattskyldig enligt 9 § 5, när de skattepliktiga varorna förs in

till Sverige.

 Skattskyldigheten inträder för den, som utan att vara upplagshavare enligt

10 §, tillverkar skattepliktiga varor, när varorna tillverkas.

21 § Skattskyldighet för upplagshavare enligt 20 § första stycket 1 inträder

inte för varor som

 a) till följd av varornas karaktär förstörts under framställning, bearbetning,

lagring eller transport,

 b) har förstörts under tillsyn av beskattningsmyndigheten,

 c) har återanvänts vid tillverkning, eller

 d) uteslutande använts för provning av varornas kvalitet i skatteupplaget.

 Vad som sägs i första stycket a gäller även varumottagare enligt 13 och 14 §§

och skatterepresentant enligt 15 § för varor som till följd av varornas karaktär

förstörts under transport till denne.

Särskilda redovisningsregler för vissa skattskyldiga

22 § Den som är oregistrerad varumottagare enligt 14 § skall lämna deklaration

för varje mottagen leverans av skattepliktiga varor. Deklarationen skall ha

kommit in till beskattningsmyndigheten senast fem dagar efter den dag då varorna

togs emot.

 Den som är skattskyldig enligt 9 § 5 skall lämna deklaration när skattepliktiga

varor förs till Sverige. Deklarationen skall ha kommit in till beskattnings-

myndigheten senast fem dagar efter införseln.

 Den som tillverkar skattepliktiga varor utan att vara upplagshavare skall

lämna deklaration när varorna tillverkas. Deklarationen skall ha kommit in till

beskattningsmyndigheten senast fem dagar efter den dag då varorna tillverkades.

Ledsagardokument m.m.

23 § Vid transport av obeskattade varor mellan Sverige och ett annat EG-land

skall upplagshavaren upprätta ett ledsagardokument i fyra exemplar. Tre exemplar

av dokumentet skall åtfölja varorna under transport. Av dessa exemplar skall ett

(returexemplaret) undertecknas av mottagaren och återsändas till avsändaren

senast 15 dagar efter utgången av den kalendermånad under vilken varorna har

mottagits.

 Har en upplagshavare sålt obeskattade varor till en näringsidkare i ett annat

EG-land och har upplagshavaren inte inom två månader efter utgången av den

kalendermånad under vilken varorna avsänts erhållit returexemplaret av

ledsagardokumentet, skall han utan dröjsmål underrätta beskattningsmyndigheten

om förhållandet.

 Har upplagshavaren sålt obeskattade varor till en oregistrerad varumottagare,

skall varorna under transporten även åtföljas av dokumentation som visar att

sådan säkerhet som avses i 14 § ställts för skatten i destinationslandet.

24 § Vid förtullning enligt tullagen (1994:000) skall, om beskattning av varorna

inte skett enligt 19 §, vid transport av obeskattade varor upprättas ett

ledsagardokument i fyra exemplar. Ett exemplar skall förvaras hos den

tullmyndighet där varan frigjorts enligt tullbestämmelserna. Dokumenten skall i

övrigt hanteras så som anges i 23 § första stycket. Returexemplaret skall

återsändas till tullmyndigheten.

 Har tullmyndigheten inte inom två månader efter utgången av den kalendermånad

under vilken varorna avsänts erhållit returexemplaret av ledsagardokumentet,

skall myndigheten utan dröjsmål underrätta beskattningsmyndigheten om förhållan-

det.

25 § Vid export till tredje land av obeskattade varor skall avsändaren upprätta

ett ledsagardokument i fyra exemplar. Tre exemplar av dokumentet skall åtfölja

varorna under transport. Utfartstullanstalten skall attestera att varorna lämnat

gemenskapen och till avsändaren återsända det attesterade exemplaret av

ledsagardokumentet inom 15 dagar.

 Om avsändaren inte inom två månader efter utgången av den kalendermånad under

vilken varorna avsänts för export erhållit returexemplaret av ledsagardokumen-

tet, skall avsändaren utan dröjsmål underrätta beskattningsmyndigheten om för-

hållandet.

26 § När skattepliktiga varor för vilka skatt enligt denna lag har tagits ut

skall levereras till ett annat EG-land, skall den som ansvarar för transporten

upprätta ett förenklat ledsagardokument i tre exemplar. Två exemplar av dokumen-

tet skall åtfölja varorna under transporten. Sådant ledsagardokument krävs dock

inte vid försäljning som avses i 28 §.

27 § Om obeskattade varor skall transporteras mellan Sverige och ett annat

EG-land enligt 23 §, och varorna inte når den mottagare som angetts i ledsagar-

dokumentet, skall varorna beskattas här i landet om varorna

 1. finns i Sverige eller kan antas ha konsumerats här,

 2. levererats från en svensk upplagshavare och det inte kan utredas var varorna

finns eller var de har konsumerats.

 I fall som avses i första stycket är den som ställt säkerhet för transporten

skattskyldig. Skatten skall tas ut med belopp enligt bestämmelserna vid den

tidpunkt då varorna infördes till Sverige eller transporten från den svenske

upplagshavaren påbörjades.

28 § Vid försäljning av skattepliktiga varor till en sådan köpare i ett annat

EG-land som inte är godkänd upplagshavare, registrerad varumottagare eller

oregistrerad varumottagare, skall säljaren innan leverans påbörjas, till

beskattningsmyndigheten ha gett in bevis om att säkerhet är ställd i det andra

EG-landet för betalning av den skatt som skall betalas där. Detta gäller endast

om det är säljaren som skall ombesörja leveransen eller när leveransen sker för

dennes räkning.

Återbetalning av skatt

29 § För skatt som betalats i Sverige för skattepliktiga varor som därefter

levereras till ett annat EG-land under sådana förhållanden att skatt skall be-

talas där, kan återbetalning ske enligt denna paragraf efter skriftlig ansökan

hos beskattningsmyndigheten.

 Ansökan om återbetalning av i Sverige erlagd skatt vid sådan försäljning som

avses i 28 § skall omfatta en period om ett kalenderkvartal och ges in till

beskattningsmyndigheten inom ett år efter kvartalets utgång. Den som begär

återbetalning skall visa att den skatt som ansökan avser har betalats i Sverige,

samt att varorna beskattats i mottagarlandet.

 Vid övriga leveranser till ett annat EG-land skall ansökan om återbetalning

göras innan varorna förs ut ur landet. Den som begär återbetalning skall visa

att den skatt som ansökan avser har betalats i Sverige. Återbetalning sker sedan

sökanden till beskattningsmyndigheten gett in dels ett dokument som visar

antingen att skatten betalats i mottagarlandet eller att säkerhet ställts för

skattens betalning där, dels ett av mottagaren undertecknat och återsänt

exemplar (returexemplaret) av det ledsagardokument som anges i 26 §.

 Har en vara beskattats i enlighet med 27 § första stycket 2, och visar den

skattskyldige inom tre år efter det att transporten påbörjades att varan

beskattats i ett annat land, skall den här i landet erlagda skatten återbetalas.

30 § Den som i Sverige betalat skatt för varor som sedan exporterats till tredje

land skall efter ansökan medges återbetalning av skatt om inte annat följer av

tredje stycket.

 En varumottagare som är skattskyldig enligt 13 eller 14 § eller en skatterepre-

sentant enligt 15 §, som i Sverige har betalat skatt för varor som visats ha

återsänts till den utländske upplagshavaren skall efter ansökan medges

återbetalning av skatten.

 Ansökan om återbetalning enligt första eller andra stycket görs skriftligen hos

beskattningsmyndigheten. Ansökan skall omfatta en period om ett kalenderkvartal

och ges in till beskattningsmyndigheten inom ett år efter kvartalets utgång.

Återbetalning medges inte för skattebelopp som för kalenderkvartalet understiger

1 500 kronor.

31 § Om skatt har återbetalats med ett för högt belopp på grund av en oriktig

uppgift som den sökande lämnat eller på grund av felräkning, felskrivning eller

något annat uppenbart förbiseende, är den sökande skyldig att betala tillbaka

vad han fått för mycket. Beslut härom meddelas av beskattningsmyndigheten.

 Åtgärd för att ta ut ett oriktigt erhållet återbetalningsbelopp får inte vidtas

senare än fem år efter utgången av det kalenderår under vilket beloppet betalats

ut.

Avdrag

32 § I deklaration som lämnas av upplagshavare som avses i 10 § får avdrag

göras för skatt på varor

 a) som har återtagits i samband med återgång av köp,

 b) som har förstörts genom olyckshändelse eller force majeure,

 c) för vilka skattskyldighet enligt denna lag tidigare inträtt,

 d) som har exporterats till tredje land eller förts till frizon eller frilager

för annat ändamål än att förbrukas där,

 e) som har lagts upp på tullager som inrättats för förvaring av proviant, eller

 f) som har levererats för försäljning i exportbutik.

33 § I deklaration som lämnas av en registrerad eller oregistrerad varumottagare

enligt 13 och 14 §§ eller en skatterepresentant enligt 15 § får avdrag göras för

skatt på tobaksvaror som förstörts under transporten till varumottagaren genom

olyckshändelse eller force majeure.

Förfaranderegler m.m.

34 § I fråga om förfarandet vid beskattningen gäller bestämmelserna i lagen

(1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter.

35 § Följande beslut av beskattningsmyndigheten får överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol av den skattskyldige, sökanden och Riksskatteverket:

 1. beslut om godkännande enligt 10, 13, 15 och 16 §§,

 2. beslut om återkallelse enligt 12, 13, 15 och 16 §§,

 3. beslut om ställande av säkerhet enligt denna lag och

 4. beslut om återbetalning enligt 29-31 §§.

 Om en skattskyldig eller sökande överklagar beslut enligt första stycket, förs

det allmännas talan av Riksskatteverket.

 Beslut enligt 5 § får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol av säljaren och

av Riksskatteverket.

36 § Beskattningsmyndigheten skall med hjälp av automatisk databehandling föra

register över personer som har godkänts som upplagshavare eller som är

registrerade varumottagare samt över godkända skatteupplag.

 Ändamålet med registret är att tillhandahålla skattskyldiga och behörig

myndighet i Sverige eller ett annat EG-land uppgifter om godkännande och

registrering enligt första stycket.

 Registret skall innehålla uppgift om den registrerades namn, registrerings-

nummer, adress, skatteupplagens registreringsnummer och adress, vilken kategori

av varor som den registrerade får ta emot eller som får lagras på skatteup-

plaget, beskattningsmyndighetens adress och datum för godkännande samt regi-

streringens eventuella giltighetstid. Dessa uppgifter får lämnas till registret

från ett annat register som förs hos beskattningsmyndigheten. Registret skall

även innehålla motsvarande uppgifter som inhämtats från ett annat EG-land.

Uppgifterna till registret får inhämtas med hjälp av automatisk databehandling.

 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får medge att enskilda

och myndigheter inom landet får ha terminalåtkomst till registret.

 Uppgifter i registret får lämnas ut till behörig myndighet i ett annat EG-land

på medium för automatisk databehandling eller på annat sätt.

 Uppgifter om upplagshavare, registrerade varumottagare och över godkända

skatteupplag skall gallras sju år efter utgången av det kalenderår som

upplagshavaren eller varumottagaren avregistrerades.

Skatt på snus och tuggtobak

37 § Skatt på snus tas ut med 75 kronor per kilogram och på tuggtobak med 123

kronor per kilogram.

38 § Skattskyldig är den som

 1. i Sverige yrkesmässigt tillverkar snus eller tuggtobak,

 2. från ett annat EG-land yrkesmässigt för in eller tar emot snus eller

tuggtobak, eller

 3. från tredje land importerar snus eller tuggtobak.

39 § Den som är skattskyldig enligt 38 § 1 skall vara registrerad hos

beskattningsmyndigheten.

 Den som är skattskyldig enligt 38 § 2 eller 3 får efter ansökan registreras, om

verksamheten är av större omfattning eller om det annars finns särskilda skäl.

40 § Skattskyldigheten för den som är registrerad inträder när snus och

tuggtobak levereras till en köpare som inte är registrerad, tas i anspråk för

annat ändamål än försäljning eller ingår i den skattskyldiges lager vid

avregistrering.

 För den som är skattskyldig enligt 38 § 2, och som inte är registrerad enligt

39 §, inträder skattskyldigheten när de skattepliktiga varorna förs in till

Sverige. Därvid skall de redovisningsregler som anges i 22 § andra stycket

tillämpas.

41 § Om snus eller tuggtobak importeras från tredje land av någon annan än den

som är registrerad enligt 39 § skall skatten betalas till tullmyndigheten.

Därvid gäller tullagen (1994:000) och 9 kap. 4 § lagen (1984:151) om punktskat-

ter och prisregleringsavgifter.

 I övrigt tillämpas 30-32, 34, 35 och 42 §§ även i fråga om snus och tuggtobak.

Därvid skall vad som gäller om upplagshavare i stället avse den som är

registrerad enligt 39 §.

Skatteomräkning

42 § För tobaksvaror som anges i 8 och 37 §§ tas skatten för år 1995 ut med de i

dessa paragrafer angivna beloppen. För tiden efter utgången av år 1995 och fram

till och med år 1998 skall skatten på de tobaksvaror som anges i 2, 8 och 37 §§

tas ut med de i paragraferna angivna beloppen, omräknade enligt andra stycket.

Därefter skall skatten tas ut med de belopp som gäller vid utgången av år 1998.

 Skatten för vart och ett av kalenderåren 1996 till och med 1998 skall tas ut

med belopp som efter en årlig omräkning motsvarar de i 2, 8 och 37 §§ angivna

skattebeloppen multiplicerade med det jämförelsetal, uttryckt i procent, som

anger förhållandet mellan prisläget i oktober månad året närmast före det år be-

räkningen avser och prisläget i oktober 1994. När det gäller 2 § skall omräkning

endast avse styckeskatten.

 Regeringen fastställer före november månads utgång de omräknade skattebelopp

som enligt denna lag skall tas ut för påföljande kalenderår. Beloppen avrundas

till hela kronor och ören.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1995 då lagen (1961:394) om tobaks-

skatt upphör att gälla. Den upphävda lagen tillämpas dock fortfarande i de fall

då skattskyldighet inträtt före den 1 januari 1995.2. Den som är registrerad som

skattskyldig enligt de äldre bestämmelserna skall avregistreras vid

ikraftträdandet. Om denne registreras som upplagshavare eller enligt 39 § enligt

den nya lagen vid ikraftträdandet, inträder dock inte skattskyldighet för lagret

vid avregistreringen.

 3. I stället för vad som föreskrivs i 2 § första stycket skall till och med den

31 december 1995 skatten på cigaretter tas ut med 75 öre per cigarett.

 4. Föreskrifterna i 3-7 §§ den nya lagen tillämpas först från och med den 1

januari 1996.

2.2 Förslag till lag om alkoholskatt

Härigenom föreskrivs följande.

Lagens tillämpningsområde

1 § Alkoholskatt skall betalas för öl, vin och andra jästa drycker, mellanklas-

sprodukter samt för etylalkohol som tillverkas här i landet, som förs in eller

tas emot från ett annat EG-land eller som importeras från tredje land.

 Med EG eller ett EG-land förstås de områden som tillhör den Europeiska

gemenskapens punktskatteområde. Med tredje land förstås länder och områden

utanför detta skatteområde.

Skatt på öl

2 § Skatt skall betalas för öl som hänförs till nr 2203 i Kombinerade nomenkla-

turen (KN) enligt förordningen EEG 2658/87 om alkoholhalten överstiger 0,5

volymprocent.

 Skatt skall även betalas för produkter innehållande en blandning av öl och

icke-alkoholhaltig dryck hänförlig till KN-nr 2206 om alkoholhalten i bland-

ningen överstiger 0,5 volymprocent.

 Skatt tas ut per liter med 2,33 kronor för varje volymprocent alkohol.

 För öl med en alkoholhalt över 2,25 men inte över 3,5 volymprocent tas skatt

dock ut per liter med 0,91 kronor för varje volymprocent alkohol.

 För öl med en alkoholhalt om högst 2,25 volymprocent tas skatt ut med 0 kronor.

Skatt på vin

3 § Skatt skall betalas för vin som hänförs till KN-nr 2204 och 2205 om alkohol-

halten uppkommit enbart genom jäsning och

 1. alkoholhalten överstiger 1,2 volymprocent men uppgår till högst 15 volymp-

rocent, eller

 2. alkoholhalten överstiger 15 volymprocent men uppgår till högst 18 volymp-

rocent och vinet producerats utan tillsatser.

 Skatt tas ut per liter för

drycker med en alkoholhalt över 2,25 men inte över 4,5 volymprocent med

9,00 kronor,

drycker med en alkoholhalt över 4,5 men inte över 7 volymprocent med

13,30 kronor,

drycker med en alkoholhalt över 7 men inte över 8,5 volymprocent med

18,30 kronor,

drycker med en alkoholhalt över 8,5 men inte över 15 volymprocent med

26,20 kronor, och för

drycker med en alkoholhalt över 15 men inte över 18 volymprocent med

43,50 kronor.

 För vin med en alkoholhalt om högst 2,25 volymprocent tas skatt ut med 0 kro-

nor.

Skatt på andra jästa drycker än vin eller öl

4 § Skatt skall betalas för andra jästa drycker än vin eller öl som hänförs till

KN-nr 2206 samt sådana drycker som hänförs till KN nr 2204 och 2205 men som

inte omfattas av skatteplikt enligt 3 §, om alkoholhalten överstiger 1,2 men

inte 10 volymprocent eller om alkoholhalten överstiger 10 men inte över 15

volymprocent under förutsättning att alkoholhalten uteslutande har uppkommit

genom jäsning.

 Skatt tas ut per liter för

drycker med en alkoholhalt över 2,25 men inte över 4,5 volymprocent med

9,00 kronor,

drycker med en alkoholhalt över 4,5 men inte över 7 volymprocent med

13,30 kronor,

drycker med en alkoholhalt över 7 men inte över 8,5 volymprocent med

18,30 kronor och för

drycker med en alkoholhalt över 8,5 men inte över 15 volymprocent med 26,2-

0 kronor.

 För andra jästa drycker med en alkoholhalt om högst 2,25 volymprocent tas skatt

ut med 0 kronor.

Skatt på mellanklassprodukter

5 § Skatt skall betalas för mellanklassprodukter med en alkoholhalt över 1,2 men

inte över 22 volymprocent som hänförs till KN-nr 2204, 2205 och 2206 men som

inte beskattas enligt 2-4 §§.

 Skatt tas ut per liter för

drycker med en alkoholhalt om högst 15 volymprocent med 26,20 kronor, och för

drycker med en alkoholhalt över 15 volymprocent med 43,50 kronor.

Skatt på etylalkohol

6 § Skatt skall betalas för etylalkohol hänförlig till KN-nr 2207 och 2208 med

en alkoholhalt överstigande 1,2 volymprocent även om etylalkoholen ingår i en

vara som hänförs till ett annat KN kapitel. Skatt skall även betalas för drycker

som hänförs till KN nr 2204, 2205 och 2206 om alkoholhalten överstiger

22 volymprocent.

 Skatt tas ut med 474 kronor per liter ren alkohol.

Undantag från skatteplikten

7 § Skatt skall inte betalas för varor som distribueras i form av alkohol som är

fullständigt denaturerad i enlighet med de föreskrifter regeringen meddelar. Vid

försäljning till ett annat EG-land, skall ett av avsändaren upprättat förenklat

ledsagardokument åtfölja sådana varor under transporten.

Skattskyldighet m.m.

Skattskyldiga

8 § Skyldig att betala skatt (skattskyldig) är den som

 1. har godkänts som upplagshavare enligt 9 § eller den som i Sverige

yrkesmässigt tillverkar skattepliktiga varor,

 2. yrkesmässigt från ett annat EG-land tar emot skattepliktiga varor enligt 12

och 13 §§,

 3. har godkänts som skatterepresentant enligt 14 §,

 4. säljer skattepliktiga varor till Sverige genom distansförsäljning enligt

15 §,

 5. i annat fall än som avses i 1-3, från ett annat EG-land till Sverige för in

eller tar emot skattepliktiga varor, om varorna skall användas för annat än

privat bruk,

 6. från tredje land importerar skattepliktiga varor,

 7. annars i Sverige tillverkar etylalkohol.

Upplagshavare och skatteupplag

9 § Som upplagshavare får godkännas den som

 1. i Sverige avser att yrkesmässigt tillverka eller bearbeta skattepliktiga

varor,

 2. för yrkesmässig försäljning till näringsidkare tar emot skattepliktiga varor

från ett annat EG-land eller från en annan upplagshavare i Sverige eller vid

import från tredje land, eller

 3. yrkesmässigt i större omfattning lagrar skattepliktiga varor, om han med

hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt är

lämplig som upplagshavare.

 Upplagshavares tillverkning, bearbetning och lagring av skattepliktiga varor

skall äga rum i godkänt skatteupplag.

 Frågor om godkännande av upplagshavare och av skatteupplag prövas av

beskattningsmyndigheten på särskild ansökan.

10 § Upplagshavare som säljer obeskattade varor till annan upplagshavare i

Sverige eller till näringsidkare i ett annat EG-land skall hos beskattnings-

myndigheten ställa säkerhet för betalning av skatten innan leveransen av de

skattepliktiga varorna påbörjas.

 Beskattningsmyndigheten får bestämma att upplagshavaren skall ställa säkerhet

för betalning av skatten i samband med tillverkning, bearbetning eller lagring

av skattepliktiga varor.

11 § Godkännande av upplagshavare eller av skatteupplag får återkallas av

beskattningsmyndigheten, om förutsättningarna för godkännande inte längre finns.

Godkännande av upplagshavare får också återkallas om ställd säkerhet inte längre

är godtagbar.

Varumottagare

12 § Den som yrkesmässigt tar emot skattepliktiga varor från en godkänd

upplagshavare i ett annat EG-land eller som yrkesmässigt från tredje land im-

porterar skattepliktiga varor och som inte själv är godkänd som upplagshavare,

kan hos beskattningsmyndigheten ansöka om registrering som varumottagare.

 Registrerad varumottagare skall ställa säkerhet för betalning av skatten i

enlighet med vad beskattningsmyndigheten bestämmer.

 Bestämmelserna i 11 § om återkallelse tillämpas även på registrerad

varumottagare.

13 § Den som, utan att vara upplagshavare eller registrerad varumottagare,

yrkesmässigt tar emot skattepliktiga varor från godkänd upplagshavare i ett

annat EG-land (oregistrerad varumottagare) skall, innan varorna transporteras

från det andra EG-landet, anmäla leveransen till beskattningsmyndigheten och

ställa säkerhet för skatten.

14 § Upplagshavare som är registrerad i ett annat EG-land och som levererar

skattepliktiga varor till sådan varumottagare i Sverige som avses i 12 och

13 §§, får utse en skatterepresentant här i landet. Skatterepresentanten skall

godkännas av beskattningsmyndigheten. Skatterepresentanten är, i stället för

varumottagaren, skattskyldig för de varor som den utländske upplagshavaren

levererar till varumottagare i Sverige.

 Skatterepresentanten skall ställa säkerhet för skattens betalning i enlighet

med vad beskattningsmyndigheten bestämmer.

 Bestämmelserna i 11 § om återkallelse tillämpas även på skatterepresentant.

Distansförsäljning

15 § Om annan än upplagshavare, registrerad varumottagare eller oregistrerad

varumottagare i Sverige förvärvar skattepliktig vara från ett annat EG-land och

varan transporteras av säljaren eller av annan för säljarens räkning

(distansförsäljning), är säljaren skattskyldig. Säljaren skall ställa säkerhet

för betalning av skatten innan transport från det andra EG-landet påbörjas.

 Vid distansförsäljning skall säljaren företrädas av en av beskattningsmyn-

digheten godkänd representant. En sådan representant skall enligt fullmakt av

säljaren som ombud för denne svara för redovisningen av alkoholskatt och i

övrigt företräda säljaren i frågor som gäller skatt enligt denna lag. Underlag

för kontroll av skatteredovisningen skall finnas tillgängligt hos representan-

ten.

 Andra stycket gäller inte en utländsk säljare som är juridisk person och har

ett fast driftställe här i landet.

 Bestämmelserna i 11 § första meningen om återkallelse tillämpas även på

representant som avses i andra stycket.

Övriga skattskyldiga

16 § Den som är skattskyldig enligt 8 § 5 skall, innan varorna transporteras

från det andra EG-landet, anmäla varorna till beskattningsmyndigheten och ställa

säkerhet för betalning av skatten.

Registreringsskyldighet

17 § Skattskyldiga enligt 9, 12, 14 och 15 §§ skall vara registrerade hos be-

skattningsmyndigheten.

Import från tredje land i vissa fall

18 § När skattepliktiga varor importeras från tredje land av någon som inte är

upplagshavare enligt 9 § eller registrerad varumottagare enligt 12 §, skall

skatten betalas till tullmyndigheten. Därvid gäller tullagen (1994:000) och 9

kap 4 § lagen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter.

Skattskyldighetens inträde

19 § Skattskyldigheten inträder för

 1. den som är upplagshavare när

 a) denne levererar skattepliktiga varor till en köpare i Sverige som inte är

upplagshavare eller till en köpare i ett annat EG-land som inte är upplagshavare

eller registrerad eller oregistrerad varumottagare eller exporterar

skattepliktiga varor till en köpare i tredje land,

 b) denne tar i anspråk skattepliktiga varor för annat ändamål än försäljning

eller när varorna annars tas ut ur skatteupplaget utan att föras till något

annat godkänt skatteupplag,

 c) denne avregistreras, och omfattar de varor som då ingår i hans lager och som

inte redan har beskattats,

 2. den som är registrerad varumottagare, vid mottagandet av skattepliktiga

varor,

 3. den som är oregistrerad varumottagare, vid mottagandet av skattepliktiga

varor,

 4. den som är godkänd som skatterepresentant enligt 14 §, vid mottagandet av

skattepliktiga varor,

 5. den som är säljare vid distansförsäljning enligt 15 §, när leverans sker,

 6. den som är skattskyldig enligt 8 § 5, när de skattepliktiga varorna förs in

till Sverige.

 Skattskyldigheten inträder för den, som utan att vara upplagshavare enligt 9 §,

tillverkar skattepliktiga varor, när varorna tillverkas.

20 § Skattskyldighet för upplagshavare enligt 19 § första stycket 1 inträder

inte för varor som

 a) till följd av varornas karaktär förstörts under framställning, bearbetning,

lagring eller transport,

 b) har förstörts under tillsyn av beskattningsmyndigheten,

 c) har återanvänts vid tillverkning,

 d) uteslutande använts för provning av varornas kvalitet i skatteupplaget,

 e) används för framställning av vinäger som hänförs till KN-nr 2209,

 f) används för framställning av läkemedel,

 g) används för att framställa smakämnen för tillverkning av livsmedel och

drycker med en alkoholhalt som inte överstiger 1,2 volymprocent,

 h) direkt eller som ingrediens används i halvfabrikat för framställning av

livsmedel, eller som fyllning, förutsatt att alkoholinnehållet vid varje

tillfälle inte överstiger 8,5 liter ren alkohol per 100 kilogram chokladpro-

dukter, och 5 liter ren alkohol per 100 kilogram av andra produkter,

 i) används i tillverkningsprocesser, förutsatt antingen att den färdiga pro-

dukten inte innehåller alkohol eller att ingående alkohol är denaturerad, eller

 j) används för vetenskapligt ändamål eller är avsedda att levereras till annan

användare för vetenskapligt ändamål eller till sjukhus eller apotek för medi-

cinskt ändamål.

 Vad som sägs i första stycket a gäller även varumottagare enligt 12 och 13 §§

och skatterepresentant enligt 14 § för varor som till följd av varornas karaktär

förstörts under transport till denne.

 Om skattepliktiga varor har levererats utan skatt enligt första stycket j, och

varorna används för annat ändamål än som där anges, skall den till vilken

varorna levererats svara för skatten. Beskattning skall därvid ske i den ordning

som föreskrivs för skattskyldig enligt 8 § 7.

Särskilda redovisningsregler för vissa skattskyldiga

21 § Den som är oregistrerad varumottagare enligt 13 § skall lämna deklaration

för varje mottagen leverans av skattepliktiga varor. Deklarationen skall ha

kommit in till beskattningsmyndigheten senast fem dagar efter den dag när

varorna togs emot.

 Den som är skattskyldig enligt 8 § 5 skall lämna deklaration när skattepliktiga

varor förs till Sverige. Deklarationen skall ha kommit in till beskattnings-

myndigheten senast fem dagar efter införseln.

 Den som tillverkar skattepliktiga varor utan att vara godkänd upplagshavare

skall lämna deklaration när varorna tillverkas. Deklarationen skall ha kommit in

till beskattningsmyndigheten senast fem dagar efter den dag då varorna till-

verkades.

Ledsagardokument m.m

22 § Vid transport av obeskattade varor mellan Sverige och ett annat EG-land

skall upplagshavaren upprätta ett ledsagardokument i fyra exemplar. Tre exemplar

av dokumentet skall åtfölja varorna under transport. Av dessa exemplar skall ett

(returexemplaret) undertecknas av mottagaren och återsändas till avsändaren

senast 15 dagar efter utgången av den kalendermånad under vilken varorna har

mottagits.

 Har en upplagshavare sålt obeskattade varor till en näringsidkare i ett annat

EG-land och har upplagshavaren inte inom två månader efter utgången av den

kalendermånad under vilken varorna avsänts erhållit returexemplaret av

ledsagardokumentet, skall han utan dröjsmål underrätta beskattningsmyndigheten

om förhållandet.

 Har upplagshavaren sålt obeskattade varor till en oregistrerad varumottagare,

skall varorna under transporten även åtföljas av dokumentation som visar att

sådan säkerhet som avses i 13 § ställts för skatten i destinationslandet.

23 § Vid förtullning enligt tullagen (1994:000) skall, om beskattning av varorna

inte skett enligt 18 §, vid transport av obeskattade varor upprättas ett

ledsagardokument i fyra exemplar. Ett exemplar skall förvaras hos den

tullmyndighet där varan frigjorts enligt tullbestämmelserna. Dokumenten skall i

övrigt hanteras så som anges i 22 § första stycket. Returexemplaret skall

återsändas till tullmyndigheten.

 Har tullmyndigheten inte inom två månader efter utgången av den kalendermånad

under vilken varorna avsänts erhållit returexemplaret av ledsagardokumentet,

skall myndigheten utan dröjsmål underrätta beskattningsmyndigheten om förhållan-

det.

24 § Vid export till tredje land av obeskattade varor skall avsändaren upprätta

ett ledsagardokument i fyra exemplar. Tre exemplar av dokumentet skall åtfölja

varorna under transport. Utfartstullanstalten skall attestera att varorna

lämnat gemenskapen och till avsändaren återsända det attesterade exemplaret av

ledsagardokumentet inom 15 dagar.

 Om avsändaren inte inom två månader efter utgången av den kalendermånad under

vilken varorna avsänts för export erhållit returexemplaret av ledsagardokumen-

tet, skall avsändaren utan dröjsmål underrätta beskattningsmyndigheten om för-

hållandet.

25 § När skattepliktiga varor för vilka skatt enligt denna lag har tagits ut

skall levereras till ett annat EG-land, skall den som ansvarar för transporten

upprätta ett förenklat ledsagardokument i tre exemplar. Två exemplar av

dokumentet skall åtfölja varorna under transporten. Sådant ledsagardokument

krävs dock inte vid försäljning som avses i 27 §.

26 § Om obeskattade varor skall transporteras mellan Sverige och ett annat

EG-land enligt 22 §, och varorna inte når den mottagare som angetts i ledsagar-

dokumentet, skall varorna beskattas här i landet om varorna

 1. finns i Sverige eller kan antas ha konsumerats här,

 2. levererats från en svensk upplagshavare och det inte kan utredas var varorna

finns eller var de har konsumerats.

 I fall som avses i första stycket är den som ställt säkerhet för transporten

skattskyldig. Skatten skall tas ut med belopp enligt bestämmelserna vid den

tidpunkt då varorna infördes till Sverige eller transporten från den svenska

upplagshavaren påbörjades.

27 § Vid försäljning av skattepliktiga varor till en sådan köpare i ett annat

EG-land som inte är godkänd upplagshavare, registrerad varumottagare eller

oregistrerad varumottagare, skall säljaren innan leverans påbörjas, till

beskattningsmyndigheten ha gett in bevis om att säkerhet är ställd i det andra

EG-landet för betalning av den skatt som skall betalas där. Detta gäller endast

om det är säljaren som skall ombesörja leveransen eller när leveransen sker för

dennes räkning.

Återbetalning av skatt

28 § För skatt som betalats i Sverige för skattepliktiga varor som därefter

levereras till ett annat EG-land under sådana förhållanden att skatt skall be-

talas där, kan återbetalning ske enligt denna paragraf efter skriftlig ansökan

hos beskattningsmyndigheten.

 Ansökan om återbetalning av i Sverige erlagd skatt vid sådan försäljning som

avses i 27 § skall omfatta en period om ett kalenderkvartal och ges in till

beskattningsmyndigheten inom ett år efter kvartalets utgång. Den som begär

återbetalning skall visa att den skatt som ansökan avser har betalats i Sverige,

samt att varorna beskattats i mottagarlandet.

 Vid övriga leveranser till ett annat EG-land skall ansökan om återbetalning

göras innan varorna förs ut ur landet. Den som begär återbetalning skall visa

att den skatt som ansökan avser har betalats i Sverige. Återbetalning sker sedan

sökanden till beskattningsmyndigheten gett in dels ett dokument som visar

antingen att skatten betalats i mottagarlandet eller att säkerhet ställts för

skattens betalning där, dels ett av mottagaren undertecknat och återsänt

exemplar (returexemplaret) av det ledsagardokument som anges i 25 §.

 Har en vara beskattats i enlighet med 26 § första stycket 2, och visar den

skattskyldige inom tre år efter det att transporten påbörjades att varan

beskattats i ett annat land, skall den här i landet erlagda skatten återbetalas.

29 § Den som i Sverige betalat skatt för varor som sedan exporterats till tredje

land skall efter ansökan medges återbetalning av skatt om inte annat följer av

tredje stycket.

 En varumottagare som är skattskyldig enligt 12 och 13 §§ eller en skatterepre-

sentant enligt 14 § som i Sverige har betalat skatt för varor som visats ha

återsänts till den utländske upplagshavaren, skall efter ansökan medges

återbetalning av skatten.

 Ansökan om återbetalning enligt första och andra styckena görs skriftligen hos

beskattningsmyndigheten. Ansökan skall omfatta en period om ett kalenderkvartal

och ges in till beskattningsmyndigheten inom ett år efter kvartalets utgång.

Återbetalning medges inte för skattebelopp som för kalenderkvartalet understiger

1 500 kronor.

30 § Om skattepliktiga varor använts för ändamål som avses i 20 § första stycket

e-h kan, om skatt betalats för varorna, återbetalning ske efter skriftlig

ansökan hos beskattningsmyndigheten.

 Ansökan enligt första stycket skall omfatta en period om ett kalenderkvartal

och ges in till beskattningsmyndigheten inom ett år efter kvartalets utgång.

Återbetalning medges inte för skattebelopp som för kalenderkvartalet understiger

1 500 kronor. Ansökan skall åtföljas av dokumentation som styrker användningen.

31 § Om skatt har återbetalats med ett för högt belopp på grund av en oriktig

uppgift som den sökande lämnat eller på grund av felräkning, felskrivning eller

något annat uppenbart förbiseende, är den sökande skyldig att betala tillbaka

vad han fått för mycket. Beslut härom meddelas av beskattningsmyndigheten.

 Åtgärd för att ta ut ett oriktigt erhållet återbetalningsbelopp får inte vidtas

senare än fem år efter utgången av det kalenderår under vilket beloppet betalats

ut.

Avdrag

32 § I deklaration som lämnas av upplagshavare som avses i 9 § får avdrag göras

för skatt på varor

 a) som har återtagits i samband med återgång av köp,

 b) som har förstörts genom olyckshändelse eller force majeure,

 c) för vilka skattskyldighet enligt denna lag tidigare inträtt,

 d) som har exporterats till tredje land eller förts till frizon eller frilager

för annat ändamål än att förbrukas där,

 e) som har lagts upp på tullager som inrättats för förvaring av proviant, eller

 f) som har levererats för försäljning i exportbutik.

33 § I deklaration som lämnas av en registrerad eller oregistrerad varumottagare

enligt 12 och 13 §§ eller en skatterepresentant enligt 14 § får avdrag göras för

skatt på alkoholvaror som förstörts under transporten till varumottagaren genom

olyckshändelse eller force majeure.

Förfaranderegler m.m.

34 § I fråga om förfarandet vid beskattningen gäller bestämmelserna i lagen

(1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter.

35 § Följande beslut av beskattningsmyndigheten får överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol av den skattskyldige, sökanden och Riksskatteverket:

 1. beslut om godkännande enligt 9, 12, 14 och 15 §§,

 2. beslut om återkallelse enligt 11, 12, 14 och 15 §§,

 3. beslut om ställande av säkerhet enligt denna lag och

 4. beslut om återbetalning enligt 28-31 §§.

 Om en skattskyldig eller sökande överklagar beslut enligt första stycket, förs

det allmännas talan av Riksskatteverket.

36 § Beskattningsmyndigheten skall med hjälp av automatisk databehandling föra

register över personer som har godkänts som upplagshavare eller som är

registrerade varumottagare samt över godkända skatteupplag.

 Ändamålet med registret är att tillhandahålla skattskyldiga och behörig

myndighet i Sverige eller ett annat EG-land uppgifter om godkännande och

registrering enligt första stycket.

 Registret skall innehålla uppgift om den registrerades namn, registrerings-

nummer, adress, skatteupplagens registreringsnummer och adress, vilken kategori

av varor som den registrerade får ta emot eller som får lagras på skatteup-

plaget, beskattningsmyndighetens adress och datum för godkännande samt regi-

streringens eventuella giltighetstid. Dessa uppgifter får lämnas till registret

från ett annat register som förs hos beskattningsmyndigheten. Registret skall

även innehålla motsvarande uppgifter som inhämtats från ett annat EG-land.

Uppgifterna till registret får inhämtas med hjälp av automatisk databehandling.

 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får medge att enskilda

och myndigheter inom landet får ha terminalåtkomst till registret.

 Uppgifter i registret får lämnas ut till behörig myndighet i ett annat EG-land

på medium för automatisk databehandling eller på annat sätt.

 Uppgifter om upplagshavare, registrerade varumottagare och över godkända

skatteupplag skall gallras sju år efter utgången av det kalenderår som

upplagshavaren eller varumottagaren avregistrerades.

Skatteomräkning

37 § För skattepliktiga alkoholvaror tas skatten för år 1995 ut med i 2-6 §§

angivna belopp. För tiden efter utgången av år 1995 och fram till och med år

1998 skall skatten tas ut med belopp som omräknas enligt andra stycket. Därefter

skall skatten tas ut med de belopp som gäller vid utgången av år 1998.

 Skatten för vart och ett av kalenderåren 1996 till och med 1998 skall tas ut

med belopp som efter en årlig omräkning motsvarar de i 2-6 §§ angivna skatte-

beloppen multiplicerade med det jämförelsetal, uttryckt i procent, som anger

förhållandet mellan prisläget i oktober månad året närmast före det år be-

räkningen avser och prisläget i oktober 1994.

 Regeringen fastställer före november månads utgång de omräknade skattebelopp

som enligt denna lag skall tas ut för påföljande kalenderår. Beloppen avrundas

till hela kronor och ören.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1995 då lagen (1977:306) om dryckess-

katt upphör att gälla. Den upphävda lagen tillämpas dock fortfarande i de fall

då skattskyldighet inträtt före den 1 januari 1995.

 2. Den som är registrerad som skattskyldig enligt de äldre bestämmelserna skall

avregistreras vid ikraftträdandet. Om denne registreras som upplagshavare enligt

den nya lagen vid ikraftträdandet, inträder dock inte skattskyldighet för lagret

vid avregistreringen.

2.3 Förslag till lag om beskattning av privatinförsel av alkoholdrycker och

tobaksvaror från land som är medlem i Europeiska unionen

Härigenom föreskrivs följande.

1 § Den som till Sverige för privatbruk för in nedan angivna alkoholdrycker och

tobaksvaror från ett annat land som är medlem i Europeiska unionen skall, om

inte annat följer av 2 §, betala skatt med

 188 kronor/liter för spritdryck,

 44 kronor/liter för starkvin,

 26 kronor/liter för vin,

 13 kronor/liter för starköl,

 75 öre/styck för cigaretter,

 35 öre/styck för cigariller och cigarrer och

 384 kronor/kg för röktobak.

 I denna lag förstås med

spritdryck: alkoholdryck med en alkoholhalt som överstiger 22 volymprocent,

starkvin: alkoholdryck med en alkoholhalt som överstiger 15 men inte 22

volymprocent, samt mousserande vin,

vin: annat vin än starkvin och

starköl: öl med en alkoholhalt som överstiger 3,5 volymprocent,

cigarill: cigarrer med en högsta vikt av 3 gram per styck.

2 § För resande som inte är bosatt i Sverige, eller för resande som är bosatt i

Sverige och där inresan sker med luftfartyg i yrkesmässig trafik eller där den

resande kan visa att utlandsvistelsen har varat längre än 24 timmar, skall skatt

enligt 1 § tas ut endast till den del införseln överstiger följande kvantiteter

 1. 1 liter spritdryck eller

 3 liter starkvin,

 2. 5 liter vin,

 3. 15 liter starköl,

 4. 300 cigaretter eller

 150 cigariller eller

 75 cigarrer eller

 400 gram röktobak.

3 § Vad som sägs i 1 och 2 §§ gäller inte sådan införsel som avses i 9 §

tullagen (1994:000).

4 § Den som för in en vara för vilken skatt skall betalas enligt 2 § skall vid

införseln anmäla detta till Skattemyndigheten i Kopparbergs län

(beskattningsmyndigheten). Beskattningsmyndigheten beslutar med stöd av anmälan

den skatt som skall betalas. Skatten skall betalas senast två veckor efter dagen

för detta beslut. Skatten betalas genom insättning på ett särskilt konto.

Betalningen anses ha skett den dag då den har bokförts på det särskilda kontot.

5 § Regeringen får föreskriva att annan myndighet för beskattningsmyndighetens

räkning får ta emot anmälan enligt 4 §, besluta och i samband därmed uppbära

skatten. samt vidta nödvändig skattekontroll.

6 § Bestämmelserna om dröjsmålsavgift och indrivning i lagen

(1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter skall även gälla för

skatt enligt denna lag.

_____________

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1995.

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1972:266) om skatt på annonser och

reklam

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1972:266) om skatt på annonser och

reklam1

 dels att 9, 26 och 32 §§ skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 9 a §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 9 §

 Skattskyldig är den som i yrkesmässig verksamhet inom landet offentliggör

skattepliktig annons eller skattepliktig reklam i annan form än annons eller

framställer skattepliktig reklamtrycksak.

 Den som bedriver Den som bedriver

verksamhet inom yrkesmässig ver-

landet är skatt- ksamhet inom landet

skyldig för skatte- är skattskyldig för

pliktig re- skattepliktig

klamtrycksak som reklamtrycksak som

avser verksamheten avser verksamheten

och inkommer från och som förts in till

utlandet, i den mån landet utan att

skatt för trycksaken reklamskatt betalats

icke erlagts vid vid införseln. Den

införseln. som i yrkesmässig

 (Se vidare verksamhet

anvisningarna.) distribuerar annons-

 blad som förts in

 till landet utan att

 reklamskatt betalats

 vid införseln är likaså

 skattskyldig.

 (Se vidare

 anvisningarna.)

 9 a §

 En utländsk

 företagare som är

 skattskyldig enligt

 denna lag skall före-

 trädas av en av be-

 skattningsmyndig-

 heten godkänd

 representant. En

 sådan representant

 skall enligt full-

 makt av den utländske

 företagaren som ombud

 för företagaren svara

 för redovisningen av

 reklamskatt och i

 övrigt företräda den

 utländske företagaren

 i frågor som gäller

 skatt enligt denna

 lag. Beskattnings-

 myndigheten kan kräva

 att säkerhet ställs för

 skattens betalning.

 Underlag för kontroll

 av skatteredovis-

 ningen skall finnas

 tillgängligt hos

 representanten.

 Första stycket

 gäller inte en ut-

 ländsk företagare som

 är juridisk person

 och har ett fast

 driftställe här i

 landet.

 26 §2

 Införs till landet Införs till landet

reklamtrycksak som ärfrån tredje land re-

skattepliktig enligt klamtrycksak som är

5 § eller annonsblad skattepliktig enligt

som har utgivits 5 § eller annonsblad

utomlands skall som har utgivits i

reklamskatt erläggas sådant land skall

till reklamskatt betalas

tullmyndigheten. Där-till tullmyndig-

vid gäller tullagen heten. Därvid gäller

(1987:1065) och 9 tullagen (1987:1065)

kap. 4 § lagen (19- och 9 kap. 4 § lagen

84:151) om punkt- (1984:151) om punkt-

skatter och pris- skatter och prisreg-

regleringsavgifter. leringsavgifter.

 Reklamskatt vid införsel utgår med 11 procent av beskattningsvärdet eller, om

nedsättning har medgetts enligt 14 §, med det lägre belopp som föranleds av

nedsättningen. Som beskattningsvärde anses varans värde beräknat enligt 4 §

tulltaxelagen (1987:1068). Visas att detta värde innefattar kostnad som inte

ingår i beskattningsvärde enligt 13 § andra stycket, skall beskattningsvärdet

reduceras i motsvarande mån. Beskattningsvärdet för annonsblad beräknas efter

samma grunder som gäller för reklamtrycksak.

 32 §3

 Beslut enligt 10 § Beslut enligt 10 §

första stycket eller första stycket eller

24 § andra eller 24 § andra eller

tredje stycket får tredje stycket får

överklagas hos överklagas hos Riks-

Riksskatteverket. skatteverket.

Riksskatteverkets Riksskatteverkets

beslut får inte beslut får inte

överklagas. Beslut överklagas. Beslut

enligt 7 och 14 §§ fårenligt 7, 9 a och 14 §§

överklagas hos länsrät-får överklagas hos

ten. allmän

 förvaltningsdomstol.

___________

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1995.

1 Lagen omtryckt 1984:156.

2 Senaste lydelse 1987:1237.

3 Senaste lydelse 1993:468.

2.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1984:151) om

punktskatter och prisregleringsavgifter

 Härigenom föreskrivs att 1 kap. 1 och 2 §§, 2 kap. 2 och 8 §§ och 6 kap. 1 §

lagen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 kap.

 1 §1

 Denna lag gäller för Denna lag gäller

skatter och avgifter för skatter och

som tas ut enligt avgifter som tas ut

 1. lagen (1928:376) enligt

om skatt på lotteri- 1. lagen

vinster, lagen (19- (1928:376) om skatt

41:251) om särskild på lotterivinster,

varuskatt, lagen lagen (1941:251) om

(1957:262) om allmän särskild varuskatt,

energiskatt, lagen lagen (1957:262) om

(1961:372) om ben- allmän energiskatt,

sinskatt, lagen lagen (1961:372) om

(1961:394) om bensinskatt, lagen

tobaksskatt, lagen (1961:394) om to-

(1972:266) om skatt baksskatt, lagen

på annonser och (1972:266) om skatt

reklam, lagen på annonser och

(1972:820) om skatt reklam, lagen

på spel, lagen (1972:820) om skatt

(1973:37) om avgift på spel, lagen

på vissa (1973:37) om avgift

dryckesförpackningar, på vissa

lagen (1973:1216) om dryckesförpackning-

särskild skatt för ar, lagen (1973:-

oljeprodukter och 1216) om särskild

kol, bilskrotnings- skatt för oljepro-

lagen (1975:343), dukter och kol,

lagen (1977:306) om bilskrotningslagen

dryckesskatt, lagen (1975:343), lagen

(1978:69) om försälj- (1977:306) om

ningsskatt på mo- dryckesskatt, lagen

torfordon, lagen (1978:69) om försälj-

(1978:144) om skatt ningsskatt på

på vissa resor, lagen motorfordon, lagen

(1982:691) om skatt (1978:144) om skatt

på vissa kassettband, på vissa resor,

lagen (1982:1200) om lagen (1982:691) om

skatt på video- skatt på vissa kas-

bandspelare, lagen settband, lagen

(1982:1201) om skatt (1982:1200) om

på viss elektrisk skatt på video-

kraft, lagen (1983- bandspelare, lagen

:1053) om skatt på (1982:1201) om

omsättning av vissa skatt på viss elek-

värdepapper, lagen trisk kraft, lagen

(1983:1104) om sär- (1983:1053) om

skild skatt för skatt på omsättning

elektrisk kraft från av vissa värde-

kärnkraftverk, lagen papper, lagen (19-

(1984:351) om 83:1104) om särskild

totalisatorskatt, skatt för elektrisk

lagen (1984:355) om kraft från kärn-

skatt på vissa kraftverk, lagen

dryckesförpackningar, (1984:351) om

lagen (1984:405) om totalisatorskatt,

stämpelskatt på lagen (1984:355) om

aktier, lagen skatt på vissa

(1984:410) om avgift dryckesförpack-

på bekämpningsmedel, ningar, lagen

lagen (1988:1567) om (1984:405) om stäm-

miljöskatt på inrikes pelskatt på aktier,

flygtrafik, lagen lagen (1984:410) om

(1990:582) om avgift på bekämp-

koldioxidskatt, ningsmedel, lagen

lagen (1990:587) om (1988:1567) om

svavelskatt, 2 § miljöskatt på inrikes

första stycket 6 flygtrafik, lagen

lagen (1990:661) om (1990:582) om

avkastningsskatt på koldioxidskatt,

pensionsmedel, lagen lagen (1990:587) om

(1990:662) om skatt svavelskatt, 2 §

på vissa premiebetal- första stycket 6

ningar, lagen lagen (1990:661) om

(1990:1087) om avkastningsskatt på

lagerskatt på vissa pensionsmedel,

oljeprodukter, lagen lagen (1990:662) om

(1990:1427) om sär- skatt på vissa pre-

skild premieskatt för miebetalningar,

grupplivförsäkring, lagen (1990:1087)

m m., lagen om lagerskatt på

(1991:1482) om vissa oljeproduk-

lotteriskatt, lagen ter, lagen (199-

(1991:1483) om skatt 0:1427) om särskild

på vinstsparande premieskatt för

m.m., lagen (1992:1- grupplivförsäkring,

479) om lagerskatt på m m., lagen

viss bensin, lagen (1991:1482) om

(1992:1438) om die- lotteriskatt, lagen

seloljeskatt och (1991:1483) om

användning av vissa skatt på vinstspa-

oljeprodukter, lagen rande m.m., lagen

(1992:1439) om (1992:1479) om

lagerskatt på lagerskatt på viss

dieselolja. bensin, lagen

 (1992:1438) om die-

 seloljeskatt och

 användning av vissa

 oljeprodukter,

 lagen (1992:1439)

 om lagerskatt på

 dieselolja, lagen

 (1994:000) om

 tobaksskatt, lagen

 (1994:000) om

 alkoholskatt, lagen

 (1994:000) om skatt

 på energi.

 2. lagen (1967:340) om prisreglering på jordbrukets område, lagen (1974:226)

om prisreglering på fiskets område, lagen (1984:409) om avgift på gödselmedel,

lagen (1990:615) om avgifter på vissa jordbruksprodukter m.m., lagen (1990:616)

om införande av lagen (1990:615) om avgifter på vissa jordbruksprodukter m.m.

 Har i författning som anges i första stycket eller i författning som utfärdats

med stöd av sådan författning lämnats bestämmelse som avviker från denna lag

gäller dock den bestämmelsen.

 2 §2

 Vissa bestämmelser i Vissa bestämmelser i

denna lag gäller ocksådenna lag gäller

för överlastavgift, också för över-

fordonsskatt, lastavgift,

växtförädlingsavgift, fordonsskatt,

tillfällig växtförädlingsavgift,

förmögenhetsskatt och tillfällig

miljöavgift enligt förmögenhetsskatt,

vad som föreskrivs i miljöavgift och

lagen (1972:435) om skatt på

överlastavgift, väg- alkoholdrycker och

trafikskattelagen tobaksvaror enligt

(1973:601), vad som föreskrivs i

utsädeslagen lagen (1972:435) om

(1976:298) och lagen överlastavgift, väg-

(1986:1225) om trafikskattelagen

tillfällig (1973:601), ut-

förmögenhetsskatt för sädeslagen

livförsäkringsbolag, (1976:298) och

understödsföreningar lagen (1986:1225)

och om tillfällig förmö-

pensionstiftelser, genhetsskatt för

fordonsskattelagen livförsäkringsbolag,

(1988:327) samt understödsföreningar

lagen (1990:613) om och pensionstiftel-

miljöavgift på utsläppser, fordonsskat-

av kväveoxider vid telagen (1988:327),

energiproduktion. lagen (1990:613) om

 miljöavgift på utsläpp

 av kväveoxider vid

 energiproduktion

 samt lagen

 (1994:000) om

 beskattning av

 privatinförsel av

 alkoholdrycker och

 tobaksvaror från

 land som är medlem i

 Europeiska unionen.

 2 kap.

 2 §3

 Skatteredovisningen i deklarationen skall avse bestämda tidsperioder (redovis-

ningsperioder).

 Första stycket gäller dock inte i fråga om skatt på lotterivinster, skatt

enligt lagen (1991:1483) om skatt på vinstsparande m.m. eller stämpelskatt på

aktier och inte heller för avgifter som tas ut enligt författningarna i 1 kap

1 § första stycket 2 i den mån Jordbruksverket eller Fiskeriverket meddelar av-

vikande bestämmelser.

 Särskilda

 bestämmelser gäller

 för vissa

 skattskyldiga en-

 ligt lagen (199-

 4:000) om to-

 baksskatt, lagen

 (1994:000) om

 alkoholskatt och

 lagen (1994:000) om

 skatt på energi.

 8 §4

 Deklarationer som Deklarationer som

avser skatt enligt avser skatt enligt

författningarna i författningarna i

1 kap 1 § första 1 kap 1 § första

stycket 1 skall ha stycket 1 skall ha

kommit in till kommit in till

beskattningsmyndig- beskattningsmyndig-

heten senast den heten senast den

tjugofemte i månaden tjugofemte i månaden

efter redovis- efter redovis-

ningsperiodens slut ningsperiodens slut

eller, när skatte- eller, när skatte-

redovisningen inte redovisningen inte

avser redovis- avser redovis-

ningsperioder, se- ningsperioder, se-

nast tjugofem dagar nast tjugofem dagar

efter den skatte- efter den skatte-

pliktiga händelsen. pliktiga händelsen.

Särskilda bestämmelserSärskilda

gäller i fråga om bestämmelser gäller i

skatt enligt lagen fråga om skatt

(1984:351) om enligt lagen

totalisatorskatt och (1984:351) om

enligt lagen (1984:- totalisatorskatt

405) om stämpelskatt och enligt lagen

på aktier. (1984:405) om stäm-

 pelskatt på aktier

 samt för vissa

 skattskyldiga

 enligt lagen

 (1994:000) om to-

 baksskatt, lagen

 (1994:000) om

 alkoholskatt och

 lagen (1994:000) om

 skatt på energi.

 I fråga om avgifter enligt författningarna i 1 kap 1 § första stycket 2

bestämmer Jordbruksverket eller Fiskeriverket deklarationstiden.

 6 kap.

 1 §5

 Den särskilda nämnd som avses i 2 § lagen (1951:442) om förhandsbesked i

taxeringsfrågor (skatterättsnämnden) får, efter ansökan av den som är

skattskyldig eller avser att bedriva verksamhet eller vidta åtgärd som kan

medföra skyldighet att betala skatt, meddela förhandsbesked i frågor som rör

beskattningen, om det är av vikt för sökanden eller för en enhetlig lagtolkning

eller rättstillämpning. Vad som sägs i första meningen om skatterättsnämnden

skall i stället gälla för Jordbruksverket och Fiskeriverket när fråga är om

avgifter enligt 1 kap. 1 § första stycket 2.

 I fråga om skatteplikt för trycksak enligt lagen (1972:266) om skatt på

annonser och reklam kan förhandsbesked också meddelas efter ansökan av den som

avser att beställa en trycksak av en skattskyldig.

 I frågor som rör I frågor som rör

beskattning enligt beskattning enligt

lagen (1957:262) om lagen (1994:000) om

allmän energiskatt skatt på energi kan

kan förhandsbesked förhandsbesked med-

meddelas även efter delas även efter

ansökan av den som i ansökan av den som i

större omfattning för-större omfattning

brukar eller avser förbrukar eller

att förbruka avser att förbruka

elektrisk kraft elektrisk kraft

eller bränslen. eller bränslen.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1995.

1 Senaste lydelse 1993:853.

2 Senaste lydelse 1993:853.

3 Senaste lydelse 1991:1486.

4 Senaste lydelse 1991:702.

5 Senaste lydelse 1991:702.

2.6 Förslag till lag om ändring i skattebrottslagen (1971:69)

 Härigenom föreskrivs att 1 § skattebrottslagen (1971:69) skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 §1

 Denna lag gäller i fråga om skatt eller avgift enligt

 1. lagen (1908:128) om bevillningsavgifter för särskilda förmåner och

rättigheter, lagen (1927:321) om skatt vid utskiftning av aktiebolags

tillgångar, kommunalskattelagen (1928:370), lagen (1933:395) om ersätt-

ningsskatt, lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt, lagen (1946:324) om

skogsvårdsavgift, lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt, lagen (1947:577) om

statlig förmögenhetsskatt, lagen (1958:295) om sjömansskatt, lagen (1983:219) om

tillfällig vinstskatt, lagen (1983:1086) om vinstdelningsskatt, lagen

(1984:1052) om statlig fastighetsskatt, lagen (1986:1225) om tillfällig

förmögenhetsskatt för livförsäkringsbolag, understödsföreningar och

pensionsstiftelser, lagen (1989:346) om särskild vinstskatt, lagen (1989:471) om

investeringsskatt för vissa byggnadsarbeten, lagen (1990:661) om

avkastningsskatt på pensionsmedel, lagen (1991:586) om särskild inkomstskatt för

utomlands bosatta, lagen (1991:591) om särskild inkomstskatt för utomlands

bosatta artister m. fl., lagen (1991:687) om särskild löneskatt på pensionskost-

nader, lagen (1993:1537) om expansionsmedel,

 2. lagen (1928:376) 2. lagen

om skatt på (1928:376) om skatt

lotterivinster, på lotterivinster,

lagen (1941:251) om lagen (1941:251) om

särskild varuskatt, särskild varuskatt,

lagen (1957:262) om lagen (1957:262) om

allmän energiskatt, allmän energiskatt,

lagen (1961:372) om lagen (1961:372) om

bensinskatt, lagen bensinskatt, lagen

(1961:394) om (1961:394) om

tobaksskatt, tobaksskatt,

stämpelskattelagen stämpelskattelagen

(1964:308), lagen (1964:308), lagen

(1972:266) om skatt (1972:266) om skatt

på annonser och på annonser och

reklam, lagen reklam, lagen

(1972:820) om skatt (1972:820) om skatt

på spel, lagen på spel, lagen

(1973:37) om avgift (1973:37) om avgift

på vissa dryckes- på vissa

förpackningar, dryckesförpackningar,

vägtrafikskattelagen vägtrafikskattelagen

(1973:601), lagen (1973:601), lagen

(1973:1216) om (1973:1216) om

särskild skatt för särskild skatt för

oljeprodukter och oljeprodukter och

kol, kol,

bilskrotningslagen bilskrotningslagen

(1975:343), lagen (1975:343), lagen

(1976:338) om (1976:338) om

vägtrafikskatt på vägtrafikskatt på

vissa fordon, som vissa fordon, som

icke är registrerade icke är registrerade

i riket, lagen i riket, lagen

(1977:306) om (1977:306) om

dryckesskatt, lagen dryckesskatt, lagen

(1978:69) om (1978:69) om

försäljningsskatt på försäljningsskatt på

motorfordon, lagen motorfordon, lagen

(1978:144) om skatt (1978:144) om skatt

på vissa resor, lagen på vissa resor,

(1982:691) om skatt lagen (1982:691) om

på vissa kassettband, skatt på vissa

lagen (1982:1200) om kassettband, lagen

skatt på (1982:1200) om

videobandspelare, skatt på

lagen (1982:1201) om videobandspelare,

skatt på viss lagen (1982:1201)

elektrisk kraft, om skatt på viss

lagen (1983:1053) om elektrisk kraft,

skatt på omsättning avlagen (1983:1053)

vissa värdepapper, om skatt på

lagen (1983:1104) om omsättning av vissa

särskild skatt för värdepapper, lagen

elektrisk kraft från (1983:1104) om

kärnkraftverk, lagen särskild skatt för

(1984:351) om elektrisk kraft från

totalisatorskatt, kärnkraftverk, lagen

lagen (1984:355) om (1984:351) om

skatt på vissa totalisatorskatt,

dryckesförpackningar, lagen (1984:355) om

lagen (1984:404) om skatt på vissa

stämpelskatt vid dryckesförpackningar,

inskrivningsmyndigheter,lagen (1984:404) om

lagen (1984:405) om stämpelskatt vid

stämpelskatt på inskrivningsmyndigheter,

aktier, lagen lagen (1984:405) om

(1984:409) om avgift stämpelskatt på

på gödselmedel, lagen aktier, lagen

(1984:410) om avgift (1984:409) om

på bekämpningsmedel, avgift på

lagen (1984:852) om gödselmedel, lagen

lagerskatt på viss (1984:410) om

bensin, avgift på

fordonsskattelagen bekämpningsmedel,

(1988:327), lagen lagen (1984:852) om

(1988:328) om lagerskatt på viss

fordonsskatt på bensin,

utländska fordon, fordonsskattelagen

lagen (1988:1567) om (1988:327), lagen

miljöskatt på inrikes (1988:328) om

flygtrafik, lagen fordonsskatt på

(1990:582) om utländska fordon,

koldioxidskatt, lagen (1988:1567)

lagen (1990:587) om om miljöskatt på

svavelskatt, lagen inrikes flygtrafik,

(1990:613) om lagen (1990:582) om

miljöavgift på utsläppkoldioxidskatt,

av kväveoxider vid lagen (1990:587) om

energiproduktion, svavelskatt, lagen

lagen (1990:662) om (1990:613) om

skatt på vissa miljöavgift på utsläpp

premiebetalningar, av kväveoxider vid

lagen (1990:1087) om energiproduktion,

lagerskatt på vissa lagen (1990:662) om

oljeprodukter, lagen skatt på vissa

(1990:1427) om premiebetalningar,

särskild premieskatt lagen (1990:1087)

för grupplivförsäkring,om lagerskatt på

m. m., lagen vissa

(1991:1482) om oljeprodukter,

lotteriskatt, lagen lagen (1990:1427)

(1991:1483) om skatt om särskild

på vinstsparande m. premieskatt för

m., lagen grupplivförsäkring,

(1992:1479) om m. m., lagen

lagerskatt på viss (1991:1482) om

bensin, lagen lotteriskatt, lagen

(1992:1438) om (1991:1483) om

dieseloljeskatt och skatt på

användning av vissa vinstsparande m.

oljeprodukter, lagen m., lagen

(1992:1439) om (1992:1479) om

lagerskatt på lagerskatt på viss

dieselolja, bensin, lagen

mervärdesskattelagen (1992:1438) om

(1994:200), dieseloljeskatt och

 användning av vissa

 oljeprodukter,

 lagen (1992:1439)

 om lagerskatt på

 dieselolja,

 mervärdesskattelagen

 (1994:200), lagen

 (1994:000) om

 tobaksskatt, lagen

 (1994:000) om

 alkoholskatt, lagen

 (1994:000) om skatt

 på energi,

 3. lagen (1981:691) om socialavgifter, lagen (1992:1745) om allmän

sjukförsäkringsavgift och lagen (1993:1441) om allmän avgift för finansiering av

kontantförmåner vid arbetslöshet.

 Lagen gäller även preliminär skatt, kvarstående skatt och tillkommande skatt

som avses i uppbördslagen (1953:272).

 Lagen tillämpas inte om skatten eller avgiften fastställs eller uppbärs i den

ordning som gäller för tull och inte heller beträffande dröjsmålsavgift,

skattetillägg eller liknande avgift.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1995.

1 Senaste lydelse 1994:207.

2.7 Förslag till lag om ändring i lagen (1971:1072) om

förmånsberättigade skattefordringar m.m.

 Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1971:1072) om förmånsberättigade

skattefordringar m.m. skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 §1

 Förmånsrätt enligt 11 § förmånsrättslagen (1970:979) följer med fordran på

 1. skatt och avgift, som anges i 1 § första stycket uppbördslagen (1953:272),

samt skatt enligt lagen (1908:128) om bevillningsavgifter för särskilda förmåner

och rättigheter, lagen (1958:295) om sjömansskatt, kupongskattelagen (1970:624),

lagen (1983:219) om tillfällig vinstskatt, lagen (1986:1225) om tillfällig

förmögenhetsskatt för livförsäkringsbolag, understödsföreningar och

pensionsstiftelser, lagen (1990:661) om avkastningsskatt på pensionsmedel, lagen

(1991:586) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta och lagen (1991:591)

om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta artister m. fl.,

 2. skatt enligt mervärdesskattelagen (1994:200),

 3. skatt eller 3. skatt eller

avgift enligt lagen avgift enligt lagen

(1928:376) om skatt (1928:376) om skatt

på lotterivinster, på lotterivinster,

lagen (1941:251) om lagen (1941:251) om

särskild varuskatt, särskild varuskatt,

lagen (1957:262) om lagen (1957:262) om

allmän energiskatt, allmän energiskatt,

lagen (1961:372) om lagen (1961:372) om

bensinskatt, lagen bensinskatt, lagen

(1961:394) om (1961:394) om

tobaksskatt, tobaksskatt,

stämpelskattelagen stämpelskattelagen

(1964:308), lagen (1964:308), lagen

(1972:266) om skatt (1972:266) om skatt

på annonser och på annonser och

reklam, lagen reklam, lagen

(1972:820) om skatt (1972:820) om skatt

på spel, lagen på spel, lagen

(1973:37) om avgift (1973:37) om avgift

på vissa på vissa

dryckesförpackningar, dryckesförpackningar,

lagen (1973:1216) om lagen (1973:1216)

särskild skatt för om särskild skatt för

oljeprodukter och oljeprodukter och

kol, kol,

bilskrotningslagen bilskrotningslagen

(1975:343), lagen (1975:343), lagen

(1977:306) om dry- (1977:306) om dry-

ckesskatt, lagen ckesskatt, lagen

(1978:69) om (1978:69) om

försäljningsskatt på försäljningsskatt på

motorfordon, lagen motorfordon, lagen

(1978:144) om skatt (1978:144) om skatt

på vissa resor, lagen på vissa resor,

(1982:691) om skatt lagen (1982:691) om

på vissa kassettband, skatt på vissa

lagen (1982:1200) om kassettband, lagen

skatt på vid- (1982:1200) om

eobandspelare, lagen skatt på vid-

(1982:1201) om skatt eobandspelare,

på viss elektrisk lagen (1982:1201)

kraft, lagen om skatt på viss

(1983:1053) om skatt elektrisk kraft,

på omsättning av vissalagen (1983:1053)

värdepapper, lagen om skatt på

(1983:1104) om omsättning av vissa

särskild skatt för värdepapper, lagen

elektrisk kraft från (1983:1104) om

kärnkraftverk, lagen särskild skatt för

(1984:351) om elektrisk kraft från

totalisatorskatt, kärnkraftverk, lagen

lagen (1984:355) om (1984:351) om

skatt på vissa totalisatorskatt,

dryckesförpackningar, lagen (1984:355) om

lagen (1984:404) om skatt på vissa

stämpelskatt vid dryckesför-

inskriv- packningar, lagen

ningsmyndigheter, (1984:404) om

lagen (1984:405) om stämpelskatt vid

stämpelskatt på inskriv-

aktier, lagen ningsmyndigheter,

(1984:410) om avgift lagen (1984:405)

på bekämpningsmedel, om stämpelskatt på

lagen (1984:852) om aktier, lagen

lagerskatt på viss (1984:410) om

bensin, lagen avgift på

(1988:1567) om bekämpningsmedel,

miljöskatt på inrikes lagen (1984:852) om

flygtrafik, lagen lagerskatt på viss

(1990:582) om kol- bensin, lagen

dioxidskatt, lagen (1988:1567) om

(1990:587) om miljöskatt på inrikes

svavelskatt, lagen flygtrafik, lagen

(1990:613) om (1990:582) om kol-

miljöavgift på utsläppdioxidskatt, lagen

av kväveoxider vid (1990:587) om

energiproduktion, svavelskatt, lagen

lagen (1990:662) om (1990:613) om

skatt på vissa pre- miljöavgift på utsläpp

miebetalningar, av kväveoxider vid

lagen (1990:1087) om energiproduktion,

lagerskatt på vissa lagen (1990:662) om

oljeprodukter, lagen skatt på vissa pre-

(1990:1427) om miebetalningar,

särskild premieskatt lagen (1990:1087)

för grupplivförsäkring,om lagerskatt på

m. m., lagen vissa olje-

(1991:1482) om produkter, lagen

lotteriskatt, lagen (1990:1427) om

(1991:1483) om skatt särskild premieskatt

på vinstsparande m. för grupplivförsäk-

m., lagen (19- ring, m. m., lagen

92:1479) om (1991:1482) om

lagerskatt på viss lotteriskatt, lagen

bensin, lagen (1991:1483) om

(1992:1438) om skatt på vinst-

dieseloljeskatt och sparande m. m.,

användning av vissa lagen (1992:1479)

oljeprodukter, lagen om lagerskatt på

(1992:1439) om viss bensin, lagen

lagerskatt på (1992:1438) om

dieselolja, dieseloljeskatt och

 användning av vissa

 oljeprodukter,

 lagen (1992:1439)

 om lagerskatt på

 dieselolja, lagen

 (1994:000) om

 tobaksskatt, lagen

 (1994:000) om

 alkoholskatt, lagen

 (1994:000) om skatt

 på energi,

 4. skatt enligt vägtrafikskattelagen (1973:601), lagen (1976:339) om saluvagns-

skatt, fordonsskattelagen (1988:327), lagen (1988:328) om fordonsskatt på

utländska fordon,

 5. tull, särskild avgift enligt 39 § tullagen (1973:670) och avgift enligt

lagen (1968:361) om avgift vid införsel av vissa bakverk,

 6. avgift enligt lagen (1967:340) om prisreglering på jordbrukets område, lagen

(1974:226) om prisreglering på fiskets område, lagen (1984:409) om avgift på

gödselmedel, lagen (1990:615) om avgifter på vissa jordbruksprodukter m. m. och

lagen (1990:616) om införande av lagen (1990:615) om avgifter på vissa

jordbruksprodukter m. m.,

 7. avgift som uppbärs med tillämpning av lagen (1984:668) om uppbörd av

socialavgifter från arbetsgivare,

 8. avgift enligt lagen (1992:72) om koncessionsavgift på televisionens område.

 Förmånsrätten omfattar ej dröjsmålsavgift och liknande avgift som utgår vid

försummelse att redovisa eller betala fordringar och ej heller skatte- eller

avgiftstillägg och förseningsavgift.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1995.

1 Senaste lydelse 1994:209.

3 Ärendet och dess beredning

Utredningen (Fi 1991:09) om teknisk EG-anpassning av de indirekta skatterna, som

tillsattes i december 1991, har haft till uppgift att lämna förslag till den

lagtekniska anpassningen av mervärdesskatten och punktskatterna som behövs vid

ett svenskt medlemskap i EG. Utredningen har i juni i år avlämnat dels

delbetänkandet Punktskatterna och EG (SOU 1994:74), dels slutbetänkandet

Mervärdesskatten och EG (SOU 1994:88). Utredningens sammanfattning av

betänkandet Punktskatterna och EG finns i bilaga 1.

 Betänkandena har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns

i bilaga 2. En sammanställning av remissyttrandena har gjorts inom

Finansdepartementet och finns i fråga om delbetänkandet Punktskatterna och EG

tillgänglig i lagstiftningsärendet (dnr 2016/94).

 Regeringen har i propositionen 1994/95:19, som ett led i det förberedelsearbete

som måste komma till stånd om folkomröstningen utmynnar i ett ja till EU,

föreslagit att riksdagen godkänner det svenska anslutningsfördraget med EU samt

slutakten till fördraget. I propositionen har översiktligt redovisats behovet av

ändrad lagstiftning på punktskatteområdet vid ett eventuellt svenskt medlemskap

i EU.

 I betänkandet Punktskatterna och EG har utredningen lagt fram förslag till

EG-anpassade skatteregler för i första hand tobaks- och alkoholbeskattningen.

Regeringen avser nu att ta upp det förslag som utredningen har lämnat om

EG-anpassad tobaks- och alkoholbeskattning m.m. vid ett svenskt medlemskap i EU.

 När det gäller punktskatterna på energiområdet återfinns regeringens förslag i

prop. 1994/95:54, Ny lag om skatt på energi, m.m.

 Datainspektionen har anmodats avge yttrande över bestämmelserna om inrättande

av ett register över upplagshavare, registrerade varumottagare och skatteupplag

i 36 § förslaget till ny lag om tobaksskatt och i 36 § förslaget till ny lag om

alkoholskatt.

 Datainspektionen har i yttrande den 14 oktober 1994 anfört att inspektionen

ingenting har att erinra mot förslagen.

 Datainspektionens yttrande finns i bilaga 4.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 8 september 1994 att inhämta Lagrådets yttrande över

förslaget till ny tobaksskattelag och förslag till lag om ändring i lagen

(1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter. Det till Lagrådet

remitterade lagförslaget finns i bilaga 5. I fråga om övrig lagstiftning i

propositionen har lagrådsgranskning inte skett. När det gäller förslaget till ny

alkoholskattelag överensstämmer förslaget i de centrala delarna med förslaget

till ny tobaksskattelag, varför en granskning av Lagrådet skulle sakna

betydelse. Övriga lagförslag är av sådan lagtekniskt enkel beskaffenhet att

lagrådsgranskning inte erfordras.

 Lagrådets yttrande finns i bilaga 6.

 Regeringen har i propositionen följt Lagrådets förslag. Dessutom har vissa

redaktionella ändringar gjorts i lagtexten. Lagrådets synpunkter tas upp i

författningskommentaren till den nya tobaksskattelagen.

4 Gällande beskattningsregler

4.1 Inledning

Punktskatter på varor som alkoholdrycker, tobak, oljeprodukter och liknande har

funnits sedan länge i Sverige. Ett flertal punktskatter av detta slag slopades

emellertid vid ingången av år 1993 som en följd av skattereformen. De

återstående punktskatterna på varuområdet är emellertid av stor statsfinansiell

betydelse. Motsvarande punktskatter finns vanligen också i andra länder, bl.a.

inom EU.

4.2 Beskattningsförfarandet

Bestämmelser om det administrativa förfarandet vid uttag av punktskatter och

prisregleringsavgifter finns i lagen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter (LPP) och i förordningen (1984:247) om punktskatter och

prisregleringsavgifter (FPP). LPP gäller i huvudsak inte i fråga om skatter som

skall erläggas till tullmyndighet.

 Skattemyndigheten i Kopparbergs län är beskattningsmyndighet för de punktskat-

ter som anges i 1 kap. 1 § första stycket 1 LPP.

 Vem som är skattskyldig och tidpunkten för skattskyldighetens inträde regleras

inte i LPP utan i respektive skatteförfattning. Av LPP framgår att den som är

skattskyldig skall redovisa skatten till beskattningsmyndigheten genom att lämna

deklaration. Skatteredovisningen i deklarationen skall vanligtvis avse bestämda

tidsperioder, s.k. redovisningsperioder.

 Som regel är kalendermånad redovisningsperiod. Särskilda bestämmelser om längre

redovisningsperioder finns dock i vissa skatteförfattningar.

 Den som är skattskyldig skall vara registrerad hos beskattningsmyndigheten.

Detta framgår av de olika skatteförfattningarna. I FPP finns bestämmelser om att

den som skall vara registrerad skall anmäla detta till beskattningsmyndigheten.

 Till varje redovisningsperiod skall hänföras den skatt för vilken redovisnings-

skyldighet inträtt under perioden. En allmän förutsättning för redovisnings-

skyldigheten är att skattskyldigheten har inträtt. Som huvudregel gäller att

redovisningen av skatt skall ske enligt bokföringsmässiga grunder.

 Skattskyldig vars skatteredovisning avser redovisningsperiod skall lämna

deklaration till beskattningsmyndigheten för varje period. Deklarationen skall

ha kommit in senast den 25:e i månaden efter redovisningsperiodens slut. Den som

är registrerad som skattskyldig skall lämna deklaration även om han inte har

någon skatt att redovisa för perioden.

 Skattskyldig som inte redovisar skatt för perioder skall lämna deklaration

efter varje skattepliktig händelse. Deklarationen skall - om annat inte stadgas

i aktuell skatteförfattning - ha kommit in senast 25 dagar efter den skatteplik-

tiga händelsen.

 Har deklarationen kommit in för sent påförs förseningsavgift.

 Skatten för viss redovisningsperiod eller, när skatteredovisningen inte avser

sådan period, för varje skattepliktig händelse, skall vara inbetald senast den

dag då deklarationen skall ha kommit in till beskattningsmyndigheten. Betalning

anses ha skett den dag då den har bokförts på ett särskilt angivet konto.

Betalas skatten för sent tas dröjsmålsavgift ut.

 För varje redovisningsperiod eller, om skatten inte avser redovisningsperioder,

för varje skattepliktig händelse skall fattas ett beskattningsbeslut. Det finns

tre typer av beskattningsbeslut, nämligen s.k. grundläggande beskattningsbeslut,

omprövningsbeslut och beslut om skatteberäkning.

 I och med att en deklaration har kommit in i rätt tid till beskattningsmyndig-

heten anses beskattningsbeslut ha fattats i enlighet med deklarationen (s.k.

grundläggande beskattningsbeslut). Har deklarationen inte kommit in i rätt tid

anses skatten ha bestämts till noll kronor. Att skatten anses bestämd till noll

kronor innebär dock endast att den är så bestämd intill dess något annat har

beslutats. Kommer deklarationen in till beskattningsmyndigheten vid en senare

tidpunkt anses beslut i stället ha fattats i enlighet med deklarationen, om inte

ett omprövningsbeslut har meddelats dessförinnan.

 Omprövning kan ske på begäran av den skattskyldige eller på beskattnings-

myndighetens eget initiativ. Omprövning skall ske i samband med att ett beslut

överklagas.

 När en förvaltningsdomstol ändrat ett beskattningsbeslut i en fråga skall

beskattningsmyndigheten snarast fatta beslut om skatteberäkning. Detta innebär

att myndigheten skall räkna ut och besluta om den nya skatten för den aktuella

redovisningsperioden.

 Skattemyndighetens beskattningsbeslut kan överklagas till Länsrätten i Koppar-

bergs län, vars beslut kan överklagas till Kammarrätten i Sundsvall.

4.3 Materiella tobaksskatteregler

 Enligt 1 § lagen (1961:394) om tobaksskatt (LTS) skall tobaksskatt erläggas för

tobaksvaror, dvs. cigarrer, cigariller, cigaretter, röktobak, snus och

tuggtobak, ur tulltaxenr. 24.02 och 24.03 tulltaxelagen (1987: 1068). Skatt

utgår vid tillverkning inom landet och vid import av skattepliktig vara.

 Skattskyldig är den som tillverkar skattepliktig vara inom landet för att sälja

den och den som hos Skattemyndigheten i Kopparbergs län har registrerats som

importör (3 § LTS). Enligt 4 § LTS kan den som för in tobaksvaror till landet

för att återförsälja dem ansöka hos skattemyndigheten om att få bli registrerad

som skattskyldig. Kravet är att införseln skall vara av större omfattning eller

att det annars finns särskilda skäl.

 Skattskyldigheten inträder då varan levereras till köpare eller tas i anspråk

för annat ändamål än försäljning eller - vid avregistrering - finns i lager (5 §

LTS).

 Om en skattepliktig vara förs in i landet av någon annan än den som är

registrerad skall skatten betalas till tullmyndigheten. Därvid gäller tullagen

(1987:1065).

 Bestämmelserna om skattesatser finns i 2 § LTS. Härav framgår att tobaksvaror

beskattas efter vikt. Cigarrer, cigariller och cigaretter beskattas efter varans

styckevikt i gram. Sålunda ingår även filter och dylikt i beskattningsvikten.

Röktobak, tuggtobak och snus beskattas efter kilogramvikt.

Följande skattesatser gäller:

______________________________________________________________

Varuslag Vikt för 1 st. (gram) Belopp för

 1 st. (öre)1 kg (kr)

______________________________________________________________

Cigarrer och

cigariller

grupp I t.o.m. 1,7 34

grupp II över 1,7 t.o.m. 3,0 38

grupp III " 3,0 " 5,0 42

grupp IV " 5,0 51

Cigaretter

grupp I t.o.m 0,85 71

grupp II över 0,85 t.o.m. 1,20 78

grupp III " 1,20 " 1,55 83

grupp IV " 1,55 " 1,90 88

grupp V " 1,90 93

Röktobak 374:-

Tuggtobak 120:-

Snus 73:-

 Angivna skattesatser avser 1994. Enligt LTS skall skattesatserna därefter

årligen t.o.m. 1998 omräknas med hänsyn till ändringar i den allmänna prisnivån.

 Skattemyndighetens uppbörd av tobaksskatten för kalenderåret 1993 var 6 180

miljoner kr. Antalet skattskyldiga var 14. Tullens uppbörd uppgick under 1993

till 0,3 miljoner kr.

 Skattskyldiga skall vara registrerade hos Skattemyndigheten i Kopparbergs län

(4 § LTS). Enligt bestämmelser i LPP skall den som är registrerad lämna

deklaration för varje redovisningsperiod, som är kalendermånad. Bestämmelser om

avdrag i deklaration finns i 7 § LTS som innebär att avdrag får göras för skatt

på vara som

a) förvärvats för återförsäljning och för vilken skattskyldighet tidigare

 inträtt,

b) återtagit i samband med återgång av köp,

c) av den skattskyldige eller för hans räkning utförts ur riket eller förts

 till svensk frihamn för annat ändamål än att förbrukas där,

d) lagts upp på tullager som inrättats för förvaring av proviant, eller utförts

 ur riket såsom proviant på fartyg eller luftfartyg eller levererats för för-

 säljning i exportbutik,

e) tillhandahållits för framställning av enligt denna lag icke skattepliktiga

 varor,

f) försålts med förlust för den skattskyldige, i den mån förlusten hänför sig

 till bristande betalning från köparen.

4.4 Materiella dryckesskatteregler

Dryckesskatt skall erläggas vid omsättning inom landet och vid införsel av

spritdrycker, vin, starköl och öl. Bestämmelserna finns i lagen (1977:306) om

dryckesskatt (LDS). Beskattningen av alkoholdrycker förändrades helt den 1 juli

1992 då den tidigare procentavgiften som beräknades på varuvärdet slopades.

Nuvarande skatt relateras enbart till dryckens alkoholhalt och tas ut efter en

progressiv skatteskala.

 Beteckningarna i LDS har samma betydelse som i lagen (1977:292) om tillverkning

av drycker, m.m. (LDT). Socialstyrelsen är tillstånds- och tillsynsmyndighet när

det gäller tillverkning av drycker.

 Skatteplikten omfattar omsättning inom landet och införsel av spritdrycker,

vin, starköl och öl (1 § LDS). Definitionerna av de olika dryckerna finns i 1-5

§§ LDT.

 Med spritdryck förstås sprit som är avsedd att förtäras som dryck. Sprit är en

vara som innehåller alkohol i en koncentration av mer än 1,8 viktprocent. Vin

och maltdryck anses dock inte som sprit. Teknisk sprit räknas inte till sprit-

drycker eftersom den inte är avsedd för förtäring.

 Med vin avses dryck som är framställd genom jäsning av saft från druvor, bär,

frukt eller rabarber och som innehåller mer än 1,8 viktprocent men högst 22

volymprocent alkohol. Vin kallas lättvin om det har en alkoholhalt av högst 15

volymprocent och starkvin om alkoholhalten överstiger 15 men ej 22 volymprocent.

 Med maltdrycker förstås jäst, odestillerad dryck som är framställd med torkat

eller rostat malt som huvudsakligt extraktgivande ämne. Starköl är maltdryck som

innehåller mer än 2,8 viktprocent alkohol och öl är maltdryck vars alkoholhalt

överstiger 1,8 men ej 2,8 viktprocent. (1,8 viktprocent motsvarar 2,25 volympro-

cent; 2,8 viktprocent motsvarar 3,5 volymprocent). Öl med alkoholstyrka under

1,8 viktprocent, lättöl, är skattefri sedan 1988.

 Skattskyldig i fråga om spritdrycker och vin är enligt 4 § LDS det i lagen

(1977:293) om handel med drycker (LDH) angivna partihandelsbolaget (Vin en upplagshavare skall ställa säkerhet för skattens

 betalning,

b) skatteupplag (tax warehouse): plats där en upplagshavare bedriver sådan

 verksamhet som anges i a) under förhållanden som bestäms av myndigheterna i

 det land där upplaget är beläget,

c) suspensionsordning (suspension arrangement): en ordning som gäller i samband

 med framställning, bearbetning, lagring och förflyttning av punktskatte-

 pliktiga varor och som innebär att skatten inte förfaller till betalning,

d) registrerad varumottagare (registered trader): en fysisk eller juridisk

 person som inte är upplagshavare men som av myndigheterna i ett medlemsland

 har fått tillstånd att under suspensionsordning ta emot punktskattepliktiga

 varor från en upplagshavare i ett annat medlemsland; en registrerad

 varumottagare skall ställa säkerhet för skattens betalning; skatten förfaller

 till betalning när den registrerade varumottagare får varorna i sin

 besittning; skatten skall betalas i enlighet med bestämmelser som fastställs

 av det medlemsland där varumottagaren är verksam samt

e) oregistrerad varumottagare (non-registered trader): en fysisk eller juridisk

 person som inte är upplagshavare men som under suspensionsordning mera

 undantagsvis får ta emot punktskattepliktiga varor från en auktoriserad upp-

 lagsinnehavare i ett annat medlemsland; skatten förfaller till betalning och

 skall betalas i samband med att den oregistrerade varumottagaren får varorna

 i sin besittning; varumottagaren skall vidare innan leveransen till honom

 påbörjas dels till myndigheterna anmäla förhållandet, dels ställa säkerhet

 för skattens betalning.

 Medlemsländerna är skyldiga att upprätta ADB-register med uppgifter om

befintliga skatteupplag, upplagshavare och sådana varumottagare som anges i

punkt d).

 De varor som omfattas av cirkulationsdirektivet, dvs. alkohol, tobak och

mineraloljor, blir skattepliktiga i och med att de framställs inom EG eller i

och med att de införs till EG. Skatteplikten är emellertid inte undantagslös.

Sålunda gäller att varor som är avsedda för bl.a. ambassader, konsulat och av

ett medlemsland erkända internationella organisationer är skattebefriade. Intill

den 30 juni 1999 står det vidare medlemsländerna fritt att, inom vissa gränser,

från skatteplikt undanta varor som säljs i s.k. tax-freebutiker på flygplatser

och liknande.

 Syftet med den ordning som regleras i direktivet är att varorna, trots att de

är skattepliktiga, skall kunna bearbetas, lagras samt förflyttas mellan

medlemsländerna i tidigare led än detaljistledet utan att detta medför några

beskattningskonsekvenser. Under den tid som skattepliktiga varor omsätts etc.

utan att skatten förfaller till betalning omfattas varorna av suspensions-

ordningen, vilket i princip innebär att man skjuter beskattningskonsekvenserna

framför sig tills dess att varorna av någon anledning inte längre omfattas av

den nämnda ordningen.

 För skattepliktiga varor som inte omfattas av suspensionsordningen gäller att

skatten förfaller till betalning i samband med att varan framställs eller

importeras från tredje land. För varor som omfattas av suspensionsordningen

gäller i stället att skatten förfaller till betalning när varan blir tillgänglig

för konsumtion. En vara anses tillgänglig för konsumtion när den upphör att

omfattas av suspensionsordningen. Detta är naturligtvis fallet när varan tas ut

från ett skatteupplag och levereras till detaljistledet, men också t.ex. när en

vara som levereras från ett skatteupplag kommer i en registrerad eller

oregistrerad varumottagares besittning. Skatten förfaller till betalning även

när en skattepliktig vara som omfattas av suspensionsordningen förstörs under

sådana förhållanden som inte medför befrielse från skatten.

 För skattepliktiga varor som privatpersoner medför för eget bruk från det ena

medlemslandet till det andra gäller att skatten förfaller i det land där varorna

har anskaffats. Vid bedömningen av om de varor som en privatperson medför skall

anses vara avsedda för eget bruk skall hänsyn tas till bl.a. mängden varor.

Medlemsländerna får, om så anses nödvändigt, utfärda vägledande anvisningar om

vilken mängd som därvid bör godtas. Det förhållandet att en person medför större

mängder än vad som anges i anvisningarna får emellertid inte ensamt innebära att

de medförda varorna anses avsedda för annat än eget bruk. Andra omständigheter

som talar för motsatsen skall således beaktas. Mängdangivelserna i sådana

eventuella vägledande anvisningar får inte understiga följande: 800 cigaretter,

400 cigariller, 200 cigarrer, 1 kg piptobak, 10 liter sprit, 20 liter starkvin,

90 liter vin (inklusive högst 60 liter mousserande vin) samt 110 liter öl.

 Uppbörden av skatten skall enligt huvudregeln ske i enlighet med de be-

stämmelser som gäller i det land där - och vid den tidpunkt när - skatten

förfaller till betalning. Uppbördsbestämmelserna i respektive medlemsland måste

vara gemensamma för inhemska varor och för sådana varor som kommer från ett

annat medlemsland. Skatteuppbörden skall i princip ske hos den upplagshavare

eller den varumottagare som är i besittning av de skattepliktiga varorna när

skatten förfaller till betalning. Det finns emellertid en rad undantag från de

nu angivna huvudreglerna.

 Om en skattepliktig vara, som redan har blivit tillgänglig för konsumtion i ett

medlemsland, skickas till ett annat medlemsland för att där av avsändaren

användas för kommersiella ändamål, skall uppbörden ske i det sistnämnda landet.

Motsvarande gäller också när en vara, som redan har blivit tillgänglig för

konsumtion i ett medlemsland, levereras till eller är avsedd att levereras till

en näringsidkare i och för hans verksamhet eller till ett offentligrättsligt

subjekt i ett annat medlemsland. I dessa fall kan, allt efter omständigheterna,

uppbörden ske hos leverantören, distributören eller mottagaren. Innan leverans

sker skall säkerhet ställas för skattens betalning. Om skatt redan har erlagts i

det land varifrån varan levereras, skall den skatten återbetalas.

 Om en person som inte är upplagshavare eller registrerad eller oregistrerad

varumottagare anskaffar en skattepliktig vara i ett medlemsland, och om varan

levereras till honom i ett annat medlemsland direkt eller indirekt genom

säljarens försorg, skall skatteuppbörden ske i det sistnämnda landet. Denna

bestämmelse, som tar sikte på bl.a. postorderhandeln, gäller även om varan har

varit tillgänglig för konsumtion i det förstnämnda landet. Vid dessa

förhållanden är i princip säljaren skattskyldig och skattskyldigheten inträder i

samband med leverans. Medlemsländerna kan dock föreskriva att skatten i stället

skall erläggas av en av myndigheterna i mottagarlandet godkänd

skatterepresentant. Det åligger det medlemsland i vilket säljaren har sin

verksamhet att se till att säljaren dels innan leverans sker ställer säkerhet

för skattens erläggande, dels efter leverans sörjer för inbetalning av skatten

och dels för en förteckning över samtliga sådana leveranser som här är i fråga.

 Cirkulationsdirektivet innehåller övergripande bestämmelser om vad som gäller i

samband med framställning, bearbetning, lagring och förflyttning av skatteplik-

tiga varor under den tid som varorna omfattas av suspensionsordningen. Med-

lemsländerna är skyldiga att följa dessa övergripande bestämmelser, men är i

övrigt oförhindrade att fastställa egna, kompletterande bestämmelser i ämnet. Av

bestämmelserna i direktivet framgår följande.

 Framställning, bearbetning och lagring av skattepliktiga varor skall i princip

alltid ske i skatteupplag om skatten inte är betald. Den som vill inrätta och

driva ett skatteupplag skall söka tillstånd hos myndigheterna i det land

upplaget skall vara beläget. Den som får tillstånd att driva ett skatteupplag

(upplagshavare) har att iaktta följande. I samband med att skattepliktiga varor

levereras till ett annat skatteupplag eller till en registrerad eller

oregistrerad varumottagare skall han ställa säkerhet för skattens betalning.

Skattemyndigheterna i det land där upplaget är beläget fastställer på vilket

sätt detta skall ske. Myndigheterna har, om det av något skäl bedöms som

nödvändigt, rätt att av upplagsinnehavaren kräva säkerhet för skattens betalning

även innan varorna lämnar upplagsinnehavarens besittning. Redan det förhållandet

att upplagshavaren tar emot eller framställer en skattepliktig vara kan således

medföra att han tvingas ställa säkerhet. Upplagshavaren är vidare skyldig att

föra förteckning över lagret och därvid notera från vem han får varor respektive

till vem han levererar varor. Han har slutligen att acceptera olika former av

myndighetskontroll av upplaget.

 En upplagshavare kan i vissa fall befrias från att erlägga punktskatt. Så är

fallet om varor, som omfattas av suspensionsordningen, förstörs till följd av

olyckshändelser, force majeure eller liknande. En förutsättning för skattebe-

frielse är dock att det inträffade kan styrkas på ett tillfredsställande sätt.

Motsvarande gäller också för sådana varuförluster som beror på varornas karaktär

och som uppkommer i samband med framställning, bearbetning, lagring och

transport. Det ankommer på de enskilda medlemsländerna att närmare ange under

vilka förutsättningar befrielse från punktskatt kan ske. Andra typer av

varuförluster än de som nu angivits medför inte befrielse från punktskatt. Det

innebär bl.a. att upplagsinnehavaren inte befrias från skatt som belöper på

varor som sålts med sådan förlust som hänför sig till bristande betalning från

köpare (kundförlust), eller som frånhänts upplagshavaren genom brott. Vid fall

av förluster som ej medför befrielse skall skatten erläggas i enlighet med den

skattesats och de övriga bestämmelser som gäller vid den tidpunkt förlusten

inträffade eller, om den tidpunkten inte kan fastställas, vid den tidpunkten

förlusten upptäcktes.

 Leveranser av skattepliktiga varor, som omfattas av suspensionsordningen, skall

enligt huvudregeln ske mellan skatteupplag. En upplagshavare som auktoriserats

av myndigheterna i ett medlemsland får sända skattepliktiga varor till ett

skatteupplag i ett annat medlemsland - och också till ett annat skatteupplag i

det egna landet - utan att det får några beskattningskonsekvenser. Leveranserna

från det ena upplaget till det andra anses dock medföra vissa risker för att

skatten inte blir betald. Den säkerhet som upplagshavaren har att ställa i

samband med leveranser av skattepliktiga varor avser att täcka risken för att

skatten inte kommer att erläggas. Säkerheten kan ställas tillsammans med

transportören och den kan också kompletteras med en motsvarande säkerhet ställd

av mottagaren av varorna. Det ansvar som genom säkerheten åvilar avsändaren -

och eventuellt också transportören - bortfaller först sedan det visats att

varorna nått mottagaren. Därefter övertar mottagaren ansvaret för att skatten

betalas.

 Mottagaren av skattepliktiga varor som sänds från ett skatteupplag under

suspension av skatten är inte alltid en upplagshavare. Mottagaren kan också vara

en registrerad eller oregistrerad varumottagare i ett annat EG-land. Sådana

varumottagare skall alltid ställa säkerhet för skattens betalning och detta

skall ske innan leveransen påbörjas. Om mottagaren är registrerad förfaller

skatten till betalning när han tar emot varorna och han är skyldig att erlägga

skatten i enlighet med bestämmelser som fastställs av det enskilda

medlemslandet. Om mottagaren inte är registrerad skall skatten erläggas

samtidigt som den förfaller till betalning, dvs. när varorna kommer i hans

besittning. För den oregistrerade varumottagaren gäller dessutom att han, innan

leveransen påbörjas, skall göra en anmälan om leveransen till

skattemyndigheterna.

 En upplagshavare kan däremot inte sända varor under suspension av skatten till

en varumottagare i upplagshavarens eget land. Detta gäller även om näringsid-

karen skulle ha rätt att ta emot varor under suspension från ett annat EG-land.

 En upplagshavare kan, t.ex. för det fall att han ofta levererar skattepliktiga

varor till en registrerad eller oregistrerad varumottagare i ett annat land,

utse en skatterepresentant i destinationslandet. Representanten, som skall vara

godkänd av skattemyndigheten i det land till vilket leverans sker, åläggs därvid

att, i stället för varumottagaren, erlägga skatten m.m.

 Överträdelser av de bestämmelser som gäller under den tid som skattepliktiga

varor omfattas av suspensionsordningen innebär att varorna upphör att omfattas

av ordningen, dvs. att de anses tillgängliga för konsumtion. Detta innebär i sin

tur att skatten omedelbart förfaller till betalning. Skatten skall därvid

erläggas i det land där överträdelsen har skett och av den fysiska eller

juridiska person som har ställt säkerhet för betalning av skatten. Om det inte

är möjligt att fastställa var överträdelsen skett, anses den ha skett i det land

där felaktigheten konstaterades. Om en skattepliktig vara inte når fram till

adressaten och om det inte är möjligt att fastställa var varan finns, skall

skatten betalas i det land varifrån varan levererades.

 Vid omsättning mellan medlemsländer av varor som omfattas av suspensionsord-

ningen skall varorna åtföljas av ett ledsagardokument som upprättas av av-

sändaren. Syftet med dokumentet är att underlätta skattekontrollen och det för

en effektiv kontroll nödvändiga samarbetet mellan medlemsländerna. Dokumentet

kan vara ett administrativt dokument eller ett handelsdokument. Dokumentets form

och innehåll har fastställts i förordningen 2719/92. För handelsdokumenten

gäller att de skall innehålla samma information som det administrativa dokumen-

tet. Dokumentet skall kunna ersättas med information genom ADB-rutiner.

 Det administrativa dokumentet skall upprättas i fyra exemplar. Ett exemplar

skall behållas av avsändaren av de skattepliktiga varorna, ett skall behållas av

mottagaren, ett skall skickas tillbaka till avsändaren sedan leverans skett och

ett skall av mottagaren ställas till förfogande för myndigheten i det land där

mottagaren har sin verksamhet. De enskilda medlemsländerna kan föreskriva att

ytterligare ett exemplar av dokumentet skall upprättas och att detta femte

exemplar skall, sedan leverans skett, skickas tillbaka till myndigheterna i det

land där avsändaren av de skattepliktiga varorna har sin verksamhet.

 I de fall skattepliktiga varor skickas från ett skatteupplag till en

oregistrerad näringsidkare skall varorna åtföljas av - förutom det ovannämnda

dokumentet - ett dokument som visar att mottagaren ställt säkerhet för skattens

betalning.

 I förordningen 3649/92 har dessutom lämnats föreskrifter om ett förenklat

ledsagardokument. Detta förenklade dokument, som innehåller färre uppgifter,

avses användas i samband med transport av varor som inte är under suspension

(dvs. som är beskattade).

 I syfte att underlätta skattekontrollen kan de enskilda medlemsländerna

föreskriva att skattepliktiga varor, som är avsedda för konsumtion i det egna

landet, skall förses med skattekontrollmärken. Ett system med kontrollmärken får

emellertid inte på något sätt hindra den fria omsättningen av

punktskattepliktiga varor mellan medlemsländerna.

 Det kan undantagsvis förekomma att varor, som har varit tillgängliga för

konsumtion i ett medlemsland och för vilka skatten därför redan har betalats i

det landet, levereras till ett annat medlemsland under sådana förhållanden att

skatt i stället skall betalas där. Den skatt som har betalats i det förstnämnda

landet skall då, under vissa förutsättningar, återbetalas. Förutsättningar

härför är att den som begär återbetalning kan visa att skatten verkligen är

betald i det ena landet och att skatten kommer att betalas i det andra landet.

5.3 Materiella tobaksskatteregler

Beskattningen av tobak regleras i direktiven 72/464/EEG och 79/32/EEG med senare

ändringar, vilka behandlar skattebasen, samt i direktiven 92/79/EEG och

92/80/EEG, vilka behandlar skattesatserna.

 Tobaksprodukterna indelas i grupperna cigaretter respektive övrig röktobak. Den

sistnämnda gruppen delas i sin tur in i grupperna cigarrer och cigariller, tobak

avsedd för rullning av cigaretter (finsnittad tobak) samt piptobak (grovsnittad

tobak).

 Tobak avsedd för industriellt, vetenskapligt eller annat liknande ändamål är

undantagen från beskattning.

Cigaretter

Begreppet cigaretter omfattar färdiga "tobaksrullar" som kan rökas direkt och

som inte är att hänföra till begreppen cigarrer eller cigariller. Begreppet

cigaretter omfattar också färdiga "tobaksrullar" som kan rökas efter det att man

på ett enkelt sätt applicerat rullen i ett pappersomslag. Cigaretter med en

längd (exklusive filter eller munstycke) som överstiger 9 cm men inte 18 cm

anses som två cigaretter. Överstiger längden 18 cm men inte 27 cm anses den som

tre cigaretter osv.

 Punktskatten på cigaretter består av två delar, en proportionell skatt och en

styckeskatt.

 Den proportionella skatten utgår med viss procent på ett visst högsta detalj-

handelspris varifrån - efter medlemsländernas eget gottfinnande - eventuella

tullavgifter kan avräknas. Det högsta detaljhandelspris på vilket skatten skall

beräknas fastställs enligt huvudregeln av respektive tillverkare eller importör.

Medlemsländerna har emellertid möjlighet att fastställa ett "prisband" inom

vilket det högsta detaljhandelspriset skall rymmas. "Prisbandet" måste dock vara

utformat på sådant sätt att det kan spegla prisskillnaderna mellan olika

cigarettprodukter.

 Styckeskatten utgår med ett belopp per enhet, vilket belopp skall uppgå till

minst 5 och högst 55 procent av den sammanlagda summan av punktskatten (den

proportionella skatten och styckeskatten) och mervärdesskatten.

 Kombinationen mellan den proportionella skatten och styckeskatten skall vara

sådan att detaljhandelspriset på cigaretter på ett rimligt sätt visar skillnaden

mellan olika tillverkares eller leverantörers priser.

 Punktskatten på cigaretter skall uppgå till minst 57 procent av detalj-

handelspriset inklusive punkt- och mervärdesskatt. Med detaljhandelspriset avses

därvid priset för cigaretter i den mest efterfrågade prisgruppen. Vilken

prisgrupp som är den mest efterfrågade bestäms med ledning av förhållandet den 1

januari varje år. Tillverkaren eller dennes representant samt importören

bestämmer detaljhandelspriset för respektive cigarettprodukt.

 Skattesatsen för såväl den proportionella skatten som styckeskatten måste vara

identisk för alla typer av cigaretter.

Övriga tobaksprodukter

Som nämnts tidigare indelas gruppen övriga tobaksprodukter i undergrupperna

cigarrer och cigariller, finsnittad tobak samt grovsnittad tobak.

 Cigarrer och cigariller definieras med ledning av bl.a. tobakspartiklarnas

storlek samt det material med och det sätt på vilket tobaken rullas.

 Indelningen i fin- respektive grovsnittad tobak sker med ledning av

tobakspartiklarnas storlek. Om vikten av den snittade tobaken till mer än 25

procent innehåller partiklar som är mindre än 1 mm i omfång anses tobaken som

finsnittad. I övrigt anses tobaken som grovsnittad. Under förutsättning att

tobaken är avsedd att användas för cigarettrullning, står det emellertid

medlemsländerna fritt att hänföra tobak med ett mindre inslag av partiklar med

den ovannämnda storleken till gruppen finsnittad tobak.

 Skatten på cigarrer, cigariller och snittobak kan utgå antingen som en pro-

portionell skatt, som en styckeskatt eller som en kombination därav.

 Den proportionella skatten skall beräknas på det högsta detaljhandelspriset i

enlighet med vad som också gäller för cigaretter. Styckeskatten skall beräknas

per kg eller styck.

 Punktskatten på cigarrer och cigariller skall uppgå till minst 5 procent av

detaljhandelspriset inklusive punkt- och mervärdeskatt eller till minst 7 ECU

per 1 000 stycken. För finsnittad tobak skall skatten uppgå till minst 30

procent av det angivna priset eller till minst 20 ECU per kg. För grovsnittad

tobak gäller att skatten skall uppgå till minst 20 procent av priset eller till

minst 15 ECU per kg.

 Inom respektive grupp får det inte finnas några skillnader i skattesatsen. Det

är således inte tillåtet att tillämpa olika skattesatser på t.ex. cigarrer med

hänsyn till produktens kvalitet etc.

5.4 Materiella alkoholskatteregler

Skattebaserna och skattesatserna på olika typer av alkoholhaltiga drycker

regleras i direktiven 92/83/EEG respektive 92/84/EEG. Definitionerna av

dryckerna anknyter till dem som tillämpas för bestämmande av tull samt de

allmänna märknings- och tillverkningsregler som har utfärdats inom EG.

Öl

Skatten på öl skall beräknas med ledning av antingen stamvörtstyrkan uttryckt i

grader Plato eller alkoholhalten uttryckt i volymprocent. Stamvörtstyrkan är ett

mått på mängden socker eller annan råvara (vört) i den vätska som skall jäsas

och står inte i exakt proportion till alkoholhalten. Man kan dock räkna med att

cirka en tredjedel av stamvörten omvandlas till alkohol under jäsningsprocessen.

I det följande medtas endast uppgifter relaterade till alkoholhalten.

 Minimiskattesatsen uppgår till 1,87 ECU per hektoliter öl och volymprocent

alkohol. Detta motsvarar cirka 84 öre (1 ECU = 9,00 kr) per liter öl med en

alkoholstyrka om 5 volymprocent. Det är viktigt att notera att till öl räknas i

punktskattesammanhang inte öl med en alkoholstyrka om högst 0,5 volymprocent.

 Medlemsländerna får tillämpa reducerade skattesatser dels för öl som har en

alkoholhalt om högst 2,8 volymprocent, dels för öl som tillverkas av mindre,

fristående bryggerier. Med mindre, fristående bryggerier avses sådan bryggerier

som tillverkar högst 200 000 hektoliter öl per år och som samtidigt är juridiskt

och ekonomiskt fristående från andra bryggerier. Två eller flera samverkande

bryggerier som tillsammans årligen tillverkar högst den angivna mängden öl kan

dock anses som fristående.

 Skattesatsen för öl som i begränsad mängd tillverkas av mindre, fristående

bryggerier får inte vara lägre än 50 procent av den ordinarie skattesatsen för

öl. Det saknas en motsvarande begränsningsregel när det gäller öl med en

alkoholhalt om högst 2,8 volymprocent. Detta torde innebära att man - även om

produkterna måste ingå i beskattningsunderlaget - har möjlighet att tillämpa en

0-skattesats på sådana produkter.

Vin

EG-direktivets definition av begreppet vin är mycket detaljerad och i vissa

delar mycket komplicerad. I syfte att underlätta förståelsen redovisas reglerna

här översiktligt. Mer exakta definitioner finns i författningskommentaren.

 Med vin avses av druvor jästa drycker med en alkoholhalt om 1,2-15 volymprocent

samt också på samma sätt framställda drycker med en alkoholhalt om 16-18 procent

under förutsättning att drycken inte innehåller några tillsatser. Med

mousserande vin förstås drycker med en alkoholhalt om 1,2-15 procent som

buteljerats i flaskor med kork av "champagnetyp" eller som har ett visst

övertryck i flaskan.

 Skatt på vin skall utgå med ett fast belopp per hektoliter dryck. Mini-

miskattesatsen är 0 ECU. Detta innebär att medlemsländerna är skyldiga att ha en

beskattningsordning, men samtidigt att man inte är skyldiga att ta ut någon

skatt.

 Reducerad skattesats får tillämpas för vin med en alkoholhalt om högst 8,5

procent. Medlemsländerna får tillämpa olika skattesatser på mousserande

respektive icke-mousserande vin.

 Länder som vid årsskiftet 1992/93 tillämpar en högre skattesats för vin med en

alkoholhalt om 16-18 procent får fortsätta att göra så. Skattesatsen för det

alkoholstarkare vinet får dock inte vara högre än den skattesats som tillämpas

för starkvin (se nedan).

 Från beskattning får undantas vin som tillverkas av privatpersoner och som inte

är avsett för kommersiellt bruk.

Starkvin m.m.

Med starkvin avses i detta sammanhang drycker med en alkoholhalt om 1,2-22

procent som inte omfattas av vinbegreppet. Det är här egentligen fråga om en

mellanklassprodukt, en dryck som är baserad på vin men som inte faller in under

respektive begrepp. Detta starkvinsbegrepp skiljer sig alltså från det som

används i svensk alkohollagstiftning, där med starkvin avses ett vins

medelalkoholstyrka som överstiger 15 men inte 22 volymprocent.

 Skatten skall utgå med ett fast belopp för varje hektoliter dryck. Mini-

miskattesatsen är 45 ECU per hektoliter, vilket svarar mot 4,05 kr per liter.

 Medlemsländerna får införa en reducerad skattesats för starkvin med en

alkoholhalt om högst 15 procent. Den ordinarie skattesatsen får därvid reduceras

med högst 40 procent. Den reducerade skattesatsen får dock inte vara lägre än

skattesatsen för vin eller mousserande vin.

Spritdrycker

Direktivens rubrik till den grupp alkoholprodukter som behandlas i detta avsnitt

är "Ethyl alcohol". Av rubriken framgår att beskattningen sträcker sig längre än

till den dominerande produkten inom gruppen - spritdryckerna. Beskattningen

omfattar principiellt också annan alkohol, t.ex. alkohol som ingår som en

beståndsdel i parfymer m.m, om denaturering inte har skett.

 Begreppet spritdrycker omfattar i huvudsak drycker med en alkoholhalt över-

stigande 22 volymprocent.

 Skatten skall utgå med ledning av alkoholhalt per hektoliter färdig dryck vid

20 grader C. Omvandling skall ske till hektoliter ren alkohol.

 Minimiskattesatsen för spritdrycker uppgår till 550 ECU per hektoliter ren

alkohol. Detta svarar mot 49,50 kr per liter ren alkohol, vilket i sin tur

innebär att en liter 40-procentig sprit skall beskattas med minst 19,80 kr.

 För spritdrycker finns i direktiven en bestämmelse som säger att medlemsländer

som vid utgången av år 1992 tillämpat en skattesats om upp till högst 1 000 ECU

per hektoliter ren alkohol inte får sänka skattesatsen. Bestämmelsen anger också

att länder som har en skattesats överstigande 1 000 ECU inte får sänka den till

ett mindre belopp än 1 000 ECU.

 Det står medlemsländerna fritt att tillämpa en med högst 50 procent reducerad

skattesats på spritdrycker framställda av mindre, fristående tillverkare. Med

mindre tillverkare avses i detta fall sådana som framställer högst 10 hektoliter

ren alkohol per år.

Cider m.m.

Förutom de grupper av alkoholhaltiga drycker som nu nämnts finns i direktiven

ytterligare en grupp angiven, nämligen andra jästa drycker än vin och öl

("fermented beverages other than wine and beer"). Begreppet inrymmer i huvudsak

produkter som upptas under kod 22.06 i EG:s tulltaxa. Där anges cider, päronvin

och mjöd som exempel. En ytterligare förutsättning för att bl.a. cider skall

vara hänförligt till gruppen "andra jästa drycker" är att alkoholstyrkan

antingen överstiger 1,2 men inte 10 volymprocent eller att styrkan överstiger 10

men inte 15 volymprocent samtidigt som alkoholen helt härrör från jäsningspro-

cessen. I den mån drycken - till följd av en alltför hög alkoholhalt eller till

följd av tillsatser - avviker från vad som nu sagts är den i stället att hänföra

till någon av grupperna starkvin ("intermediate products") eller - om

alkoholhalten överstiger 22 volymprocent - spritdrycker.

 Av direktiven framgår att produkter hänförliga till denna grupp skall beskattas

med ett visst belopp per hektoliter färdig dryck, att mousserande drycker får

beskattas med en högre skattesats samt att medlemsländerna får tillämpa en

reducerad skattesats för drycker med en alkoholhalt om högst 8,5 volymprocent.

Dessutom anges att de bestämmelser som gäller för skattenivån på vin skall

tillämpas. Detta innebär att det är förenligt med direktiven att tillämpa en

0-skattesats för cider och andra drycker som ryms inom gruppen "andra jästa

drycker än vin och öl".

6 Ny beskattningsordning

Regeringens förslag: En ny lag om tobaksskatt och en ny lag om alkoholskatt

införs där skattereglerna för denna beskattning EG-anpassas.

 Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: Remissinstanserna har i allt väsentligt inte haft något att

erinra mot utredningens förslag om beskattningsordning.

 Skälen för regeringens förslag: Såsom tidigare har nämnts har EG konstruerat

ett gemensamt beskattningsförfarande för punktskatterna på de tre varugrupperna

tobak, alkohol och mineraloljor. Avsikten med dessa gemensamma regler är att de

punktskattebelagda varorna skall kunna hanteras inom hela EG-området utan att

beskattningsåtgärder eller kontroller vid de inre gränserna erfordras.

 Regelsystemet är komplicerat, och avviker i betydande grad från det som nu

tillämpas i Sverige. Med en viss förenkling kan man säga att EG-systemet är

uppbyggt efter rutiner som påminner om tullförfarandet. Det svenska nuvarande

beskattningssystemet för punktskatterna är däremot i hög grad parallellt till

beskattningsordningen på övriga skatteområden. Det innebär bl.a. att

beskattning, skattekontroll m.m. bygger på den normala affärsbokföringen hos

yrkesmässiga aktörer på marknaden.

 Framför allt innebär EG-direktivet krav på betydande omläggningar av de regler

som avser vem som är skattskyldig och när skattskyldigheten inträder. Här måste

en rad nya begrepp introduceras. Det är, som tidigare framgått, upplagshavare,

skatteupplag, registrerad och oregistrerad varumottagare, distansförsäljning

m.m. För att EG:s beskattningsordning skall kunna fungera krävs att detta

regelverk hanteras på ett enhetligt sätt.

 I de nuvarande svenska punktskattereglerna återfinns bestämmelser om skatt-

skyldighet, skattskyldighetens inträde och registreringsskyldighet i respektive

punktskatteförfattning. Förfarandet i övrigt är däremot reglerat i lagen

(1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter (LPP). I LPP regleras

sådant som skatteredovisningen, skattekontroll, beskattningsbeslut, betalning av

skatt m.m.

 De bestämmelser som nu är införda i LPP berörs i stort sett inte alls av reg-

lerna i cirkulationsdirektivet. Dessa förfaranderegler behandlas inte i direkti-

vet, utan förutsätts reglerade på nationell nivå. LPP kan således i allt

väsentligt kvarstå oförändrad. Endast smärre konsekvensändringar i LPP till

följd av ändringar i de olika punktskatteförfattningarna behövs.

 Det regelverk som tillkommer till följd av EG:s cirkulationsdirektiv ersätter

de nuvarande svenska bestämmelserna om skattskyldighet m.m. i de olika punkt-

skattelagarna. Direktivet innebär därtill att nya regler av kontrollkaraktär

(ledsagardokument etc.), återbetalningsregler m.m. måste införas. Reglerna kom-

mer i allt väsentligt att vara lika för de tre varugrupperna, tobak, alkohol och

mineraloljor.

 Mot denna bakgrund övervägde utredningen vilken lagstiftningsteknik som kan

vara lämplig för införandet av det nya regelverket i den svenska skattelag-

stiftningen. Utredningen fann därvid det lämpligt att, i vart fall tills vidare,

föra in den nya regleringen i respektive punktskatteförfattning. Riksskattever-

ket har i sitt yttrande anfört att det på sikt bör övervägas att reglerna

angående EG:s beskattningsförfarande tas in som ett eget avsnitt i LPP.

Regeringen anser att detta i vart fall inte bör göras nu, utan sedan

erfarenheter vunnits av de nya reglerna.

 Eftersom det krävs en så omfattande ändring av beskattningen har utredningen

funnit det erforderligt att föreslå en helt ny lagstiftning avseende

beskattningen av tobaks- och alkoholvaror. Regeringen, som delar den uppfattning

som utredningen framfört, föreslår att den nya regleringen förs in i en ny lag

om tobaksskatt och i en ny lag om alkoholskatt. Detta innebär således att de

regler som finns i de EG-direktiv som reglerar beskattningen av tobaksvaror och

alkoholvaror och som redovisats i avsnitt 5 tas in i de nya lagarna. Förslagen

redovisas i detalj i författningskommentarerna.

7 Skatten på cigaretter, cigarrer, cigariller och

röktobak

Regeringens förslag: Skatten på cigaretter tas ut med en fast del om 52 öre per

styck och med en del som utgör 15,2 procent av detaljhandelspriset. Med

detaljhandelspris avses varje produkts högsta tillåtna detaljhandelspris,

inklusive tobaksskatt och annan statlig skatt eller avgift. Cigaretter får

endast försäljas i originalförpackning försedd med särskild märkning med uppgift

om detaljhandelspriset. För cigarrer och cigariller införs en enhetlig skatt med

35 öre per styck. Beskattningen av röktobak kvarstår oförändrad, dock med en

uppräkning av skattebeloppet motsvarande den allmänna prisutvecklingen.

 Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens.

 Remissinstanserna: Remissinstanserna har i flertalet fall tillstyrkt eller

lämnat förslagen utan erinran. Riksskatteverket, Grossistförbundet Svensk

Handel, Svenska Tobaks AB, Sveriges Köpmannaförbund och Sveriges

Livsmedelshandlareförbund har dock lämnat vissa synpunkter som anges i det

följande.

 Skälen för regeringens förslag: I fråga om tobaksskatten bör skillnad göras vad

gäller skatten på cigaretter, cigarrer, cigariller och röktobak, respektive

skatten på snus och tuggtobak. Den förra produktgruppens beskattning måste

anpassas till EG-reglerna. Snus och tuggtobak kan dock beskattas efter

nationella regler, eftersom ett gemensamt beskattningssystem saknas.

 För cigaretter, cigarrer, cigariller och röktobak reglerar EGdirektiven

skattepliktens omfattning, beskattningsunderlaget och beskattningsnivån.

 De olika tobaksprodukterna definieras på ett tekniskt mycket komplicerat sätt.

Utredningen har ansett att det inte är nödvändigt att tynga lagstiftningen med

detta regelverk, som i sak inte torde innebära några ändringar i förhållande

till nuvarande svenska avgränsningar. Regeringen delar denna uppfattning. De

tekniska specifikationer som lämnas i EG-direktiven bör, såsom utredningen

anfört, i Sverige kunna utfärdas i form av verkställighetsföreskrifter.

 EG:s regler om beskattningsunderlaget medför dock krav på väsentliga ändringar

av de svenska reglerna. EG-direktiven föreskriver efter vilken grund skatten

skall beräknas, och vad gäller cigarettbeskattningen avviker reglerna kraftigt

från de nuvarande svenska reglerna. I fråga om cigarrer, cigariller och röktobak

kan dock de svenska reglerna i huvudsak behållas.

 För cigaretterna innebär EG-reglerna, som tidigare framgått, att punktskatt

obligatoriskt skall tas ut i två delar. En del skall utgå i ett fast belopp per

cigarett, och den andra delen som en viss procentsats av detaljhandelspriset.

Detta system är avsevärt mer komplicerat än den nuvarande svenska beskattningen,

där skatten enbart beräknas efter viktklass.

 Utredningen har föreslagit en sådan uppdelning av punktskatten på cigaretter i

en fast del, som föreslås bli 51 öre per cigarett, och i en del som utgör

15,2 procent av detaljhandelspriset. De föreslagna skattesatserna innebär i

princip en oförändrad skattenivå. Svenska Tobaks AB har anfört att en

styckeskatt om 56 öre och en värderelaterad skatt om cirka 11,8 bättre skulle

motsvara den nuvarande beskattningen. Regeringen anser dock inte att några

vägande skäl framkommit som föranleder att den av utredningen föreslagna

konstruktionen av skatten bör frångås. Regeringen föreslår därför att skatten

skall tas ut på det sätt som utredningen föreslagit. I fråga om cigarettskatten,

liksom de övriga punktskatter som tas upp i propositionen, föreslås dock att en

uppräkning av skattesatserna görs med hänsyn till förändringarna i det allmänna

prisläget. Denna uppräkning, som motsvarar 2,6 procent, ersätter för år 1995 den

tidigare beslutade indexuppräkningen av dessa skatter.

 De nya beskattningsprinciperna innebär också att tillverkare eller importörer

av cigaretter blir skyldiga att fastställa ett maximalt tillåtet detaljhan-

delspris för de cigaretter de marknadsför i Sverige. Detta pris skall läggas

till grund för beskattningen. Regeringen föreslår att detaljhandelspris måste

anges på varje cigarettpaket och att cigaretter inte får tillhandahållas till

försäljning annat än i originalförpackning försedd med särskild märkning med

uppgift om detaljhandelspriset. Cigaretter får i detaljhandeln inte säljas till

ett pris som överstiger det åsatta priset. Sveriges Köpmannaförbund och Sveriges

Livsmedelshandlareförbund är negativa till att tillverkare eller importör skall

fastställa ett högsta tillåtet detaljhandelspris för cigarettprodukter och menar

att det kommer att vara leverantören som de facto bestämmer detaljhandels-

marginalen. Svenska Tobaks AB har anfört att en mer fullständig anpassning till

de förhållanden som råder inom EG skulle åstadkommas om Sverige, liksom

flertalet EG-länder, skulle välja att tillämpa ett fast pris för cigaretter. Ett

sådant system skulle göra Sverige konkurrensneutralt i förhållande till de

kontinentala EU-länderna. Riksskatteverket har ifrågasatt behovet av den av

utredningen föreslagna kontrollmärkningen av cigaretter. Enligt EG-reglerna

måste, såsom tidigare nämnts, ett maximalt detaljhandelspris fastställas för

varje cigarettprodukt och detta pris fastställs av tillverkaren eller dennes

representant samt importören. Det finns däremot inget formellt EG-krav på att

cigarettpaketen skall vara märkta med det maximala detaljhandelspriset, men

EG-länderna har nästan genomgående regler om sådan märkning. Regeringen gör

bedömningen att det är nödvändigt att införa regler om sådan märkning av

detaljhandelspris på cigarettförpackningar för att det nya beskattningssystemet

skall fungera på ett tillfredsställande sätt. Regeringen är dock inte beredd att

lägga fram något förslag om ett införande av fasta priser på cigaretter.

 Utredningen har föreslagit att vid tillhandahållande av cigaretter på

restaurang skall ett skäligt tillägg för serveringskostnaden få tas ut.

Riksskatteverket har avstyrkt förslaget och menar att den föreslagna

undantagsregeln onödigt komplicerar beskattningen. Regeringen anser att det inte

finns några starka skäl för att på detta sätt komplicera beskattningen av

cigaretter. Regeringen lämnar därför inget sådant förslag.

 Mot bakgrund av EG-reglernas komplexitet har Sverige i förhandlingarna med EU

om medlemskap begärt en övergångstid med att införa värdebeskattningsprincipen.

Denna övergångsperiod har i förhandlingarna bestämts till ett år efter Sveriges

EU-inträde.

 I en särskild övergångsregel föreslås, i enlighet med förhandlingsresultatet,

att endast styckeskatt skall tas ut på cigaretter under 1995. Regeringen

föreslår därvid, i enlighet med utredningens förslag och efter att hänsyn tagits

till förändringarna i det allmänna prisläget, att en enhetlig styckeskatt skall

tas ut med 75 öre per cigarett, eftersom EG-reglerna förutsätter en enhetlig

styckeskatt. Under denna tid behöver således inte något detaljhandelspris

fastställas och anges på cigarettpaketen.

 För cigarrer, cigariller och röktobak innebär EG-reglerna att medlemsländerna

kan välja mellan olika beskattningsprinciper. Sverige kan därför i huvudsak

behålla nuvarande beskattningsregler. När det gäller cigarrer och cigariller är

den svenska beskattningen dock utformad så att varorna delas in i 4 viktgrupper.

Detta är inte möjligt enligt EGreglerna, som däremot tillåter en enhetlig styck-

eskatt. Utredningen har förordat en sådan beskattning, bl.a. eftersom 96 procent

av de cigarrer/cigariller som nu säljs tillhör samma viktgrupp. Regeringen

ansluter sig till denna uppfattning och föreslår att en enhetlig skatt tas ut

med 35 öre per styck på cigarrer och cigariller och att beskattningen av

röktobak kvarstår oförändrad, dvs. att endast hänsyn tas till förändringar i det

allmänna prisläget.

 EG:s regler om skattenivån på tobaksprodukter är utformade som miniminivåer.

För flertalet tobaksprodukter överstiger den svenska skattenivån markant dessa

miniminivåer (se vidare specialmotiveringen). Den svenska skattenivån påverkas

därför inte formellt av en svensk EG-anslutning.

 För cigaretterna däremot är EG:s miniminivå utformad så att punktskatten måste

uppgå till minst 57 procent av detaljhandelspriset. Den svenska cigarettbe-

skattningen uppfyller inte det kravet. Sverige har i förhandlingarna med EG be-

gärt att tills vidare få avvika från EG:s miniminivå, och har uppnått en

fyraårig övergångsperiod i detta hänseende. Det här lämnade förslaget till

skattesats på cigaretter motsvarar nuvarande skattenivå. Grossistförbundet

Svensk Handel anser att EG:s skatteregler medför orimliga konsekvenser, vilket

kommer att leda till en explosionsartad ökning av gränshandeln. Svenska Tobaks

AB menar att mot bakgrund av den höga svenska mervädesskattenivån och handelns

marginaler ett införande av 57-procentnivån blir svår att genomföra utan att

höja cigarettpriset mycket kraftigt. Den nya beskattningstekniken med en

värdeskatt bör dock, enligt regeringens mening, ha till effekt en anpassning

till de prisstrukturer som gäller inom EU. Regeringen förutsätter att en sådan

anpassning sker, så att svenska skattehöjningar inte blir nödvändiga. Regeringen

avser att noga följa prisutvecklingen på cigaretter efter införandet av den nya

beskattningsordningen. Frågan om tekniken för angivandet av minimiskattenivån

för skatten på cigaretter i EG kommer dessutom att aktualiseras i EG inom den

nämnda fyraåriga svenska övergångsperioden.

8 Skatten på snus och tuggtobak

Regeringens förslag: Särskilda regler om beskattning av snus och tuggtobak

införs i den nya tobaksskattelagen. Skatten skall tas ut med belopp som kvarstår

oförändrade, dock med uppräkning efter prisutvecklingen, och kretsen av

skattskyldiga kvarstår oförändrad. Någon skatt tas inte längre ut av

tullmyndighet vid införsel av snus och tuggtobak från annat EG-land, utan endast

då någon som inte är registrerad hos beskattningsmyndigheten för in sådana varor

från tredje land.

 Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser utom Generaltullstyrelsen har

tillstyrkt eller lämnat förslaget utan erinran.

 Skälen för regeringens förslag: Eftersom EG-regler för beskattning av dessa

produkter saknas, kan den svenska punktskatten behållas oförändrad om den

tekniskt kan anpassas så att beskattningsåtgärder inte krävs i samband med grän-

spasseringar till och från EG-området.

 Någon utbredd kommersiell införsel av dessa produkter från andra EG-länder

torde inte vara aktuell. Det kan anmärkas att EU har särskilda restriktioner för

marknadsföring och försäljning av vissa sorters snus (s.k. vått snus). Det torde

därför inte vara något större problem att behålla skatten även om skatteuppbörd

i samband med införsel från EG inte kan ske. Det bör föreskrivas att den som

till Sverige från ett annat EG-land yrkesmässigt för in snus eller tuggtobak

eller från tredje land importerar snus eller tuggtobak får efter ansökan regi-

streras hos beskattningsmyndigheten om verksamheten är av större omfattning

eller om det annars finns särskilda skäl. Skatteredovisningen skall då ske på

samma sätt som idag. För de fall någon som inte är registrerad yrkesmässig inför

snus och tuggtobak från ett annat EG-land inträder skattskyldigheten när varorna

förs in till landet och deklaration och betalning skall komma in till be-

skattningsmyndigheten senast fem dagar efter införseln. Om snus eller tuggtobak

tas in till Sverige från tredje land av någon som inte är registrerad hos

beskattningsmyndigheten skall skatten, på samma sätt som gäller idag, betalas

till tullmyndigheten vid importen. Generaltullstyrelsen har anfört att med

hänsyn till den ringa omfattning importen av tuggtobak och snus kommer att få,

synes det inte motiverat att mer än en myndighet är beskattningsmyndighet för

dessa produkter. Eftersom beskattningsförfarandet vid handeln med övriga

EG-länder inte får grundas på formaliteter i samband med gränspassage måste ändå

ett särskilt system byggas upp för den interna handeln med dessa produkter. Det

torde enligt Generaltullstyrelsen vara eftersträvansvärt och fullt möjligt att

inordna beskattningen av tredjelandshandeln med dessa varuslag i det system som

kommer att byggas upp. Regeringen finner det dock lämpligt att vid detta

tillfälle endast ändra på de regler som kräver ändring på grund av ett svenskt

medlemskap i EU. Regeringen anser således att beskattningen av snus och tuggto-

bak som importeras från tredje land av någon som inte är registrerad hos

beskattningsmyndigheten i vart fall tills vidare bör ligga kvar hos tullen.

Reglerna om beskattning av snus och tuggtobak föreslås tas in i den nya lagen om

tobaksskatt.

9 Skatten på öl

Regeringens förslag: Beskattningen av öl anpassas till EG:s regler. En

0-skattesats föreslås för öl med en alkoholhalt om högst 2,25 volymprocent, s.k.

lättöl. För s.k. folköl, öl med en alkoholhalt över 2,25 men högst 3,5

volymprocent, föreslås en tills vidare oförändrad skattenivå, dock med

uppräkning motsvarande den allmänna prisutvecklingen. För annat öl, s.k.

starköl, föreslås att beskattningen sker i proportion till alkoholstyrkan.

 Utredningens förslag: Överensstämmer i allt väsentligt med regeringens.

 Remissinstanserna: Remissinstanserna har i allt väsentligt inte haft något att

erinra mot utredningens förslag om beskattningsordningen för öl. Vissa

remissinstanser har dock haft synpunkter på den framtida beskattningen av

folkölet. En del remissinstanser förespråkar lägre skattesatser för allt öl och

andra att folkölsbeskattningen bör anpassas efter starkölsbeskattningen och att

beskattningen bör vara i nivå med nuvarande beskattning av det alkoholstarkaste

ölet.

 Skälen för regeringens förslag: Enligt EG-reglerna skall allt öl med en

alkoholhalt som överstiger 0,5 volymprocent föras in under skatteplikten. Det

innebär att det skattepliktiga området för den svenska ölskatten, som nu enbart

avser öl med en alkoholhalt överstigande 2,25 volymprocent, måste utvidgas. Det

sagda innebär endast att sådant alkoholsvagt öl skall omfattas av beskattnings-

systemet, inte nödvändigtvis att en faktisk skattepåföring skall ske.

 Skatten på öl skall enligt EG-reglerna bestämmas antingen i direkt proportion

mot alkoholstyrkan, eller i förhållande till ölets stamvörtstyrka. Regeringen

anser det naturligt att den svenska beskattningen, liksom hittills, bör

relateras till alkoholstyrkan. Det innebär emellertid att det progressiva

inslaget i den svenska skatteskalan för öl måste slopas. EG-reglerna tillåter

inte en sådan progressivitet. Skat-ten skall anges i ett visst belopp per liter

och volymprocent alkohol, lika för alla ölsorter. Det enda undantag EG-reglerna

medger i fråga om avsteg från en rent proportionell beskattning är att man vid

skatteberäkningen kan bortse från delar av en hel volymprocent.

 Regeringen föreslår en skatt direkt i proportion till ölets alkoholhalt.

Utredningen har räknat ut skattesatsen så att statens skatteintäkter från

försäljning av starköl blir oförändrade jämfört med nuvarande regler. Regeringen

anser att detta bör tas som utgångspunkt vid fastställande av den nya

skattesatsen för öl. Regeringen föreslår därför att skattenivån för öl skall

anges till 2,33 kr per liter och volymprocent alkohol. Hänsyn har då tagits till

förändringarna i det allmänna prisläget.

 För s.k. lättöl, med en alkoholstyrka om högst 2,25 volymprocent, utgår för

närvarande ingen skatt i Sverige. Enligt EG-reglerna skall beskattning ske, men

för öl med en alkoholstyrka understigande 2,8 volymprocent får en reducerad

skattesats tillämpas. Denna reduktion medger även att en s.k. 0-skattesats

tillämpas. Regeringen föreslår att så sker för lättölet.

 För s.k. folköl, öl med en alkoholstyrka om mer än 2,25 men högst 3,5

volymprocent skulle skattenivån 2,33 kr per liter och volymprocent alkohol

komma att innebära en kraftig skattehöjning. I förhandlingarna med EU om svenskt

medlemskap har dock överenskommits om en treårig övergångsperiod, under vilken

tid en reducerad skattesats kan tillämpas för folkölet. Regeringen föreslår

därför att nuvarande skattenivå för folkölet behålls tills vidare, dock med en

skattesats som anges i förhållande till alkoholhalten och med uppräkning efter

den allmänna prisutvecklingen, och att regeringen senare återkommer med förslag

i denna fråga.

 Förslagen kan sammanfattas enligt följande.

____________________________________________________________

Öldryck Lättöl Folköl "Svagt Starköl

 vol. 4,5 % vol.

____________________________________________________________

Skatt nu

kr/liter 0 3,10 8,80 13,00

Skatt 1995*

kr/liter 0 3,20 10,50 13,00

____________________________________________________________

*med uppräkning motsvarande den allmänna prisutvecklingen.

10 Skatten på vin m.m.

Regeringens förslag: Beskattningen av vin, andra jästa drycker och s.k.

mellanklassprodukter anpassas till EG:s regler. Skatt betalas för sådana drycker

som har en alkoholhalt överstigande 2,25 volymprocent. För vin med alkoholstyrka

mellan 8,5 och 15 volymprocent föreslås en enhetlig skatt om 26,20 kronor per

liter, efter uppräkning med hänsyn till den allmänna prisutvecklingen.

 Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: Remissinstanserna har i allt väsentligt inte haft något att

erinra mot utredningens förslag om beskattningsordningen för vin.

 Skälen för regeringens förslag: Enligt gällande regler i Sverige omfattar

skatteplikten för vin drycker med en alkoholhalt överstigande 2,25 men högst 22

volymprocent.

 Enligt EG-reglerna omfattar skatteplikten i dessa fall drycker med en alkohol-

halt om 1,2-22 volymprocent. Gruppen indelas, i huvudsak efter framställ-

ningssättet, i

- vin, dvs. en produkt framställd av vindruvor, alkoholhalt högst 15 procent, i

 vissa fall upp till 18 procent

- andra jästa drycker, dvs. fruktvin, cider etc., alkoholhalt högst 15 procent

- mellanklassprodukter, dvs. "starkviner" m.fl. produkter, alkoholhalt högst

 22 procent.

 Definitionerna av de tre varuslagen beskrivs närmare i specialmotiveringen.

 Även om en åtskillnad definitionsmässigt måste göras mellan dessa produkter,

tillåter EG-reglerna att samma skattenivåer i huvudsak tillämpas. Regeringen

föreslår en sådan ordning, som överensstämmer med nuvarande svenska regler.

Detta innebär också att skatt för dessa drycker endast skall tas ut om

alkoholhalten överstiger 2,25 volymprocent. För svagare vinsorter tillämpas

0-skattesats, om alkoholhalten är minst 1,2 volymprocent.

 Även om EG:s regler om skattenivån är konstruerade som miniminivåer måste den

svenska skattenivån på vissa produktkategorier ändras. EG-reglerna förutsätter

nämligen en enhetlig beskattningsnivå för vin med en alkoholhalt över 8,5 men

högst 15 volymprocent. För vin med lägre alkoholstyrka kan däremot lägre

skattenivåer användas.

 Regeringen föreslår därför att den nuvarande skatteskalan förenklas så att allt

vin med alkoholstyrka över 8,5 men högst 15 volymprocent får en enhetlig skat-

tesats. Denna beräknas så att skatteintäkten för vin totalt sett blir

oförändrad.

 För "mellanklassprodukter" med lägre alkoholstyrka, högst 15 volymprocent, bör

samma skattesats som för vinet tillämpas. EG-reglerna begränsar därigenom den

tillämpliga skattenivån för starkare mellanklassprodukter, eftersom de

alkoholsvagare sorterna inte får ha en skattesats som understiger skatten på

alkoholstarkare sorter med mer än 40 procent. Det innebär en viss skattesänkning

för denna kategori starkviner.

 De nya skattesatserna på vin m.m. som regeringen föreslår är beräknade utifrån

att den totala skatteintäkten från dessa grupper, när hänsyn tagits till

förändringar i det allmänna prisläget, blir oförändrad.

 Förslagen kan exemplifieras enligt följande.

__________________________________________________________________________

Dryck Lågalko- Vin Vin Vin Lättvins- Portvin

 holvin aperitif

 7 % vol. 8,5 % vol. 10 % vol. 12 % vol. 15 % vol. 20 % vol.

__________________________________________________________________________

Skatt nu

kr/liter 13,00 17,80 17,80 27,80 38,10 54,70

Skatt 1995,* 13,30 18,30 26,20 26,20 26,20 43,50

__________________________________________________________________________

* med uppräkning motsvarande den allmänna prisutvecklingen.

11 Skatten på spritdrycker m.m.

Regeringens förslag: Beskattningen av spritdrycker anpassas till EG:s regler. En

beskattning av alla spritdrycker med alkoholhalt över 1,2 volymprocent införs,

och beskattningen skall vara proportionell mot alkoholstyrkan. Beskattningsnivån

skall vara genomsnittligt sett oförändrad, dock sker en uppräkning motsvarande

den allmänna prisutvecklingen.

 Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: Remissinstanserna har i allt väsentligt inte haft något att

erinra mot utredningens förslag om beskattningsordningen för alkoholvaror. Några

remissinstanser har förordat att skattesatsen bestäms till ett högre belopp så

att inga spritdrycker får lägre skatt. Läkemedelsverket har föreslagit att ett

försäkransystem införs för användning och leveranser av denaturerad alkohol till

yrkesmässiga användare och för användning och leveranser av odenaturerad alkohol

till företag som har tillstånd att tillverka läkemedel, samt att ett

återbetalningssystem införs för företag som tillverkar essenser och aromer

avsedda för livsmedelsförsäljning och företag som tillverkar livsmedel.

 Skälen för regeringens förslag: Enligt de nuvarande svenska reglerna omfattar

gruppen spritdrycker endast produkter med ett alkoholinnehåll överstigande 1,8

viktprocent (2,25 volymprocent). Enligt EG-reglerna skall beskattningen dock

obligatoriskt omfatta produkter med en alkoholstyrka som överstiger 1,2

volymprocent. Skatteplikten får alltså utvidgas i enlighet därmed.

 För spritdrycker förutsätter direktiven en beskattning direkt i proportion till

alkoholstyrkan. Det innebär att det nuvarande progressiva inslaget i den svenska

beskattningen måste tas bort. Skatten skall anges med ett visst belopp per liter

och volymprocent, lika för alla spritsorter. Däremot kan den genomsnittliga

beskattningsnivån kvarstå oförändrad, eftersom EG-reglerna endast föreskriver en

miniminivå för beskattningen. För spritdrycker med genomsnittlig alkoholhalt, ca

38 volymprocent, kan skatten således bestämmas så att den överensstämmer med

nuvarande nivå. För drycker med högre alkoholhalt måste en viss skattesänkning

ske, och omvänt höjs skatten för alkoholsvagare spritsorter. Den föreslagna

skattesatsen, 474 kr per liter ren alkohol, beräknas ge oförändrade skat-

teintäkter totalt sett, dock med uppräkning med hänsyn till förändringarna i det

allmänna prisläget.

 Förslaget kan exemplifieras enligt följande.

______________________________________________________

Varugrupp Svag likör Brännvin Stark likör

 25 % vol. 38 % vol. 50 % vol.

______________________________________________________

Skatt nu

kr/liter 82,30 173,40 270,50

Skatt 1995*

kr/liter 118,50 180,10 237,00

______________________________________________________

* med uppräkning med hänsyn till den allmänna prisutvecklingen

 Förslagen innebär således en viss sänkning av skatten på en del alkoholstarka

spritdrycker. Det bör dock noteras att dessa har en mycket liten

försäljningsvolym, och oftast är av exklusiv karaktär. Några negativa

alkoholpolitiska konsekvenser av förslagen behöver därför inte befaras.

 Den nuvarande svenska skatteplikten omfattar endast spritdrycker, dvs. etylal-

kohol som är avsedd att förtäras som dryck. Skatteplikten enligt EG-reglerna är

dock vidare, och omfattar i princip all etylalkohol. Beskattningen skall således

obligatoriskt omfatta etylalkohol som används för tekniska ändamål, i parfymer,

som ingrediens i olika livsmedel etc. Från denna skatteplikt meddelas dock en

rad undantag, som innebär att beskattningen i huvudsak inskränks till dryck-

essektorn. Undantagen förutsätter emellertid att etylalkoholen denaturerats på

visst sätt, eller att den används för framställning av läkemedel, för medicinskt

bruk, i livsmedelsindustrin i vissa fall etc. Avgränsningarna framgår närmare av

författningskommentaren.

Den nuvarande svenska lagstiftningen är uppbyggd så att skattskyldigheten i

fråga om vin och spritdrycker åvilar endast Vin se ovan under

anmärkning till 1 §): 20 ECU per kg (= 180 kr per kg), eller 30 procent av

detaljhandelspriset inklusive alla skatter.

 - Annan röktobak: 15 ECU per kg (= 135 kr per kg), eller 20 procent av detalj-

handelspriset inklusive alla skatter.

 Inom respektive grupp skall samma skattesats tillämpas. Om man exempelvis

väljer en styckeskatt för cigarrer/cigariller måste denna avse alla produkter

oavsett vikt. Å andra sidan kan man välja att beskatta hela gruppen strikt efter

vikten.

 Den nuvarande skatten på cigarrer och cigariller utgår som en styckeskatt med

indelning i fyra skattegrupper efter varans vikt. Skattesatsen uppgår till

mellan 34 och 51 öre per styck. Till övervägande del - 96 procent - härrör

statens skatteintäkter avseende cigarrer/cigariller till grupp I, dvs. cigaril-

ler med en vikt t.o.m. 1,7 gram och med en skatt på 34 öre per styck.

 Som framgått kan medlemsländerna välja en värderelaterad skatt som skall

beräknas på detaljhandelspriset i enlighet med vad som obligatoriskt gäller för

cigaretter. Enligt utredningens uppfattning, vilken delas av regeringen, saknas

emellertid skäl att övergå till en värdeskatt på cigarrer.

 Vid val av en styckeskatt kan skatten beräknas efter vikt per kilo eller per

styck. Utredningen har förordat en styckeskatt. Regeringen ansluter sig till

denna uppfattning. En enhetlig styckeskatt med 35 öre per styck för cigarrer och

cigariller föreslås och detta beräknas ge i huvudsak oförändrade skatteintäkter.

Hänsyn har tagits till förändringar i det allmänna prisläget.

 Beträffande röktobak föreslås ingen ändring alls.

Skattskyldighet m.m.

Skattskyldiga

9 §

Som tidigare nämnts regleras beskattningsförfarandet för de EG-anpassade varuom-

rådena huvudsakligen i cirkulationsdirektivet. De varor som omfattas av

direktivet blir skattepliktiga i och med att de framställs inom gemenskapen

eller i och med att de importeras till gemenskapen från tredje land (artikel 5).

Om varorna står under tullkontroll när de införs till gemenskapen skall dock

importtillfället anses vara när de lämnar EG:s tullprocedur.

 Cirkulationsdirektivet innehåller ingen definition av begreppet "skattskyldig"

utan beskriver snarare vem som har ansvaret för betalningen av punktskatterna.

Regeringen anser emellertid, i likhet med utredningen, att det är möjligt att

även fortsättningsvis använda det i Sverige väl inarbetade begreppet skattskyl-

dig även på de EG-anpassade skatterna.

 Med anledning härav föreslås i förevarande paragraf att skattskyldig för

cigaretter, cigarrer, cigariller och röktobak är den som har godkänts som

upplagshavare enligt 10 § eller den som inom landet yrkesmässigt tillverkar

sådan skattepliktig vara. Vidare är den skattskyldig som yrkesmässigt från ett

annat EG-land tar emot skattepliktig vara. Fråga är då om registrerad eller

oregistrerad varumottagare enligt 13 och 14 §§. I vissa fall kan också en skat-

terepresentant utses här i landet av en utländsk upplagshavare (15 §) och denne

är då skyldig att betala skatten i Sverige för de varor som den utländske

upplagshavaren levererar till varumottagare i Sverige. När fråga är om s.k. dis-

tansförsäljning enligt 16 § och varan tas emot av annan än upplagshavare enligt

10 § eller varumottagare enligt 13 och 14 §§, är säljaren dock skattskyldig.

 Om en vara beskattats i ett annat EG-land och sedan förs till Sverige för att

användas i kommersiell verksamhet, måste det säkerställas att beskattning sker

här, artikel 7 och 9 i cirkulationsdirektivet. Beskattningen kan ske genom att

en svensk upplagshavare eller varumottagare blir skattskyldig enligt punkterna 1

och 2 i förevarande paragraf. Om däremot en beskattad vara förs hit på annat

sätt måste en särskild regel om skattskyldighet finnas. En regel om detta har

tagits in i femte punkten av denna paragraf. Den kan avse flera situationer. Ett

fall är då en näringsidkare för hit en skattepliktig vara som beskattats i ett

annat EG-land för att använda den i kommersiell verksamhet här. Ett annat fall

är då t.ex. en organisation eller en myndighet förvärvar skattepliktiga varor i

ett annat EG-land och transporterar hit dem för användning i Sverige. I dessa

fall skall beskattning ske i Sverige, men möjlighet till återbetalning av den i

utlandet erlagda skatten finns, jfr under 29 §. Ett särskilt förfarande skall i

dessa fall tillämpas i samband med att varorna transporteras till Sverige, se

17 §, och ett förenklat ledsagardokument skall utfärdas, jfr 26 §.

 Även om en skattepliktig vara skulle införas som resgods av en privatperson

(jfr nedan under 16 §) som senare säljer eller på annat sätt använder varan för

kommersiella aktiviteter i Sverige, skall beskattning ske här. Även i detta fall

tillämpas femte punkten.

 Slutligen är enligt punkten 6 den skattskyldig som från tredje land importerar

skattepliktig vara. I dessa fall skall (om den skattskyldige inte är upplagsha-

vare enligt 10 § eller registrerad varumottagare enligt 13 §) skatten betalas

till tullmyndigheten enligt 19 §.

 Med skattskyldighet följer i flertalet fall registreringsskyldighet enligt

18 §, samt deklarationsskyldighet m.m. enligt de allmänna förfarandereglerna i

LPP.

Upplagshavare och skatteupplag

10 §

De varor som omfattas av cirkulationsdirektivet blir skattepliktiga i och med

att de framställs inom EG eller i och med att de importeras till EG från tredje

land (artikel 5.1). Detta innebär även att skatten i princip förfaller till

betalning i samband med att varan tillverkas eller importeras från tredje land.

EG:s förfaranderegler ger dock en möjlighet att skjuta upp beskattningen, även

när varan transporteras från ett EG-land till ett annat, till dess varan släpps

fri för konsumtion. Beskattningen skall då ske i det land där varan släpps fri.

Förutsättningen för att beskattningen på detta sätt skall kunna uppskjutas,

suspenderas, är att varan hanteras inom ramarna för ett system med särskilt god-

kända skatteupplag och av särskilt godkända upplagshavare.

 En godkänd upplagshavare är enligt direktivets definition (artikel 4 i

cirkulationsdirektivet) en fysisk eller juridisk person som av behörig myndighet

i sitt hemland fått tillstånd att som ett led i sin näringsutövning i ett

skatteupplag tillverka, bearbeta, lagra, ta emot och leverera skattepliktiga

varor under suspension, dvs. utan att skatten förfaller till betalning. I första

stycket punkten 1 föreslås att den som inom landet avser att yrkesmässigt

tillverka eller bearbeta skattepliktig tobaksvara kan, efter ansökan hos

beskattningsmyndigheten, godkännas som upplagshavare (jfr dock även reglerna om

skattesuspension vid leverans till varumottagare enligt 13 och 14 §§). EG:s

beskattningsordning förutsätter i princip att all tillverkning skall ske av

upplagshavare och inom godkända upplag. Om tillverkning sker utanför ett upplag

skall nämligen beskattningen utlösas omedelbart, utan suspension. I princip

torde krävas någon form av a conto betalning av skatten i förväg. Ett sådant

förfarande är dock mycket opraktiskt. Något krav på att tillverkning måste ske

av upplagshavare anser regeringen emellertid inte att det bör ställas upp i

lagen, i vart fall tills vidare. Ett sådant krav måste dock övervägas om sådan

tillverkning skulle komma att äga rum annat än i undantagsfall.En upplagshavare

har rätt att under suspension av skatten leverera skattepliktiga varor till

andra godkända upplagshavare i Sverige eller i ett annat EG-land, samt till

registrerade eller oregistrerade varumottagare i ett annat EG-land än Sverige.

Däremot kan en i Sverige godkänd upplagshavare inte leverera obeskattade varor

till svenska registrerade eller oregistrerade varumottagare. I sådant fall

åvilar skattskyldigheten upplagshavaren och skattskyldigheten inträder vid

leveransen (se vidare 20 §).

 I första stycket punkten 2 anges att den som för yrkesmässig försäljning till

näringsidkare tar emot skattepliktiga varor från ett annat medlemsland eller

från en svensk godkänd upplagshavare, eller den som importerar varor från tredje

land, efter ansökan hos beskattningsmyndigheten kan godkännas som upplagshavare.

Denna regel motsvarar i huvudsak nuvarande regler om importörers möjlighet att

hos beskattningsmyndigheten få ansöka om att bli registrerad som importör. I

paragrafen anges dock att det skall vara fråga om mottagande eller import för

försäljning till näringsidkare. Detaljhandlare m.fl. som säljer direkt till

konsument kan således inte bli godkänd som upplagshavare (i den mån en

detaljhandlare inte bedriver lagerhållning i sådan skala att punkten 3 blir

tillämplig). En detaljhandlare kan däremot ha ställning som varumottagare enligt

13 och 14 §§ och ta emot varor under suspension från ett annat EG-land.

 Av första styckets tredje punkt framgår att även den som yrkesmässigt i större

omfattning lagrar skattepliktiga tobaksvaror efter ansökan hos beskattnings-

myndigheten kan godkännas som upplagshavare.

 För att en tillverkare av skattepliktiga varor eller den som tar emot, bearbe-

tar eller lagrar sådana varor skall kunna bli upplagshavare med de rätt-

sverkningar som följer därav skall alltså krävas ett godkännande av be-

skattningsmyndigheten. Ett sådant godkännande bör förutsätta att sökandens

ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt är sådana att han kan

anförtros ställning som upplagshavare med rätt att lagra skattepliktiga varor

under suspension av skatten. En föreskrift av denna innebörd har efter förslag

av Lagrådet införts i paragrafens första stycke. Vid bestämmande av de krav som

skall ställas för godkännande måste också beaktas att upplagshavaren kan verka

inom ett sammanhängande EG-system, med rätt att skattefritt sända och ta emot

vara till resp. från andra EG-länder. Om en godkänd upplagshavare inte längre

uppfyller kraven, skall godkännandet återkallas,se 12 §.

 I andra stycket anges att upplagshavares tillverkning, bearbetning och lagring

av skattepliktiga tobaksvaror skall äga rum i godkänt skatteupplag. Skatteupplag

är enligt direktivets definition (artikel 4 i cirkulationsdirektivet) en plats

där en godkänd upplagshavare har tillstånd att tillverka, bearbeta, lagra,

mottaga och leverera skattepliktiga varor. Skatteupplaget skall godkännas av

beskattningsmyndigheten. Närmare regler om godkännande av skatteupplagen bör

framgå av tillämpningsföreskrifter.

 En godkänd upplagshavare har således möjlighet att i ett skatteupplag utöva sin

verksamhet med skattepliktiga varor för vilka betalning av skatten är uppskjuten

(under suspension). I artikel 11 i cirkulationsdirektivet sägs att tillverkning,

bearbetning och lagerhållning måste ske i ett godkänt skatteupplag så länge

skatten inte är betald. Angående skattskyldighetens inträde, se 20 §.

 Omsättning av skattepliktiga varor, som omfattas av suspensionsordningen skall

enligt huvudregeln (artikel 15 i cirkulationsdirektivet) ske mellan skatteup-

plag. Regeln skall även tillämpas beträffande varor för vilka 0-skattesats

gäller (ingen skattepliktig tobaksvara har för närvarande 0-skattesats). Trots

huvudregeln kan upplagshavaren emellertid leverera varor under suspension av

skatten till varumottagare i andra EG-länder, se 13 och 14 §§.

 Om upplagshavaren önskar lagra skattepliktig vara på annat ställe än i ett god-

känt skatteupplag är detta naturligtvis möjligt. Detta kan han dock inte göra

såsom upplagshavare och det kan inte ske under suspension av skatten.

 Enligt artikel 15a i cirkulationsdirektivet gäller att medlemsstaterna skall ha

ett elektroniskt dataregister över upplagshavare, skatteupplag och varumottagare

(enligt 13 §).

 Det svenska punkskatteregistret utgör ett elektroniskt dataregister och förs

med stöd av tillstånd från Datainspektionen. Uppgifter ur punktskatteregistret

måste, såvitt avser tobaksskatten och de andra punktskatter som omfattas av

EG-reglerna, kunna lämnas ut till skattemyndigheter i andra EG-länder. Se härom

vidare under 36 §.

11 §

Paragrafen behandlar ställande av säkerhet. Bestämmelsen grundas på artikel 13 i

cirkulationsdirektivet där det anges att en godkänd upplagshavare obligatoriskt

skall ställa säkerhet för skattens erläggande i samband med transport av

obeskattade varor. Säkerheten skall vara giltig i samtliga EG-länder. I övrigt

regleras i direktivet inte säkerhetens form eller omfattning.

 Behörig myndighet i det medlemsland där skatteupplaget finns har dessutom rätt

att kräva att säkerhet ställs för att betalning av skatten i samband med

produktion, bearbetning och lagring av varor. RSV har i en rapport, RSV Rapport

1993:9 "Punktskatter i ett EG-perspektiv" (s. 35) föreslagit att beskattnings-

myndigheten skall ha rätt att besiktiga upplagshavares skatteupplag (jfr 12 §)

och, med utgångspunkt i denna besiktning, ställa krav på säkerhet för skattens

erläggande. Besiktningen och kravet på säkerhet föreslås i rapporten kunna

ersättas av intyg från försäkringsbolag om att verksamheten har försäkrats mot

stöld. I enlighet med RSV:s rapport föreslås en bestämmelse i paragrafens andra

stycke att beskattningsmyndigheten får bestämma om säkerhet skall krävas i

samband med upplagshavarens tillverkning, bearbetning eller lagring av

obeskattade varor.

 Beskattningsmyndigheten får bestämma i vilken form säkerheten skall ställas och

storleken av säkerheten.

12 §

I enlighet med vad Lagrådet föreslagit har i denna paragraf införts regler om

återkallelse av godkännande av upplagshavare och av skatteupplag. I paragrafen

anges att sådant godkännande får återkallas av beskattningsmyndigheten om

förutsättningarna för godkännande inte längre finns eller om ställd säkerhet

inte längre är godtagbar.

Varumottagare

13 §

Paragrafen avser en näringsidkare som inte är godkänd upplagshavare och som

yrkesmässigt tar emot punktskattepliktiga varor från en godkänd upplagshavare i

ett annat EG-land, eller som yrkesmässigt importerar skattepliktiga varor från

tredje land. Näringsidkaren kan ansöka hos beskattningsmyndigheten om att bli

registrerad som varumottagare. Detta utgör ett av undantagen från huvudregeln

att omsättning av varor som omfattas av suspensionsordningen alltid skall ske

mellan skatteupplag i medlemsländerna.

 Den som blivit registrerad som varumottagare kan ta emot varor från en

upplagshavare i ett annat medlemsland under suspension av skatten. Varumotta-

garen är då skattskyldig för de mottagna varorna, se 9 § 2. Tar varumottagaren

emot skattepliktig vara från en svensk upplagshavare är emellertid upplagsha-

varen skattskyldig, se 9 § 1.

 En registrerad varumottagare kan inte skattefritt lagra varor eller sända dem

vidare. Detta framgår av reglerna i 20 § 2 om när skattskyldigheten inträder. I

övrigt kan den registrerade varumottagaren närmast jämställas med den som enligt

nuvarande regler kan ansöka om att få bli registrerad som importör.

 Enligt cirkulationsdirektivet skall den registrerade varumottagaren ställa

säkerhet för betalning av punktskatten i enlighet med vad beskattnings-

myndigheten bestämmer(artikel 16.2). Säkerheten kan vara generell för att täcka

skatt på all införsel och kan variera beroende på den årliga omsättning av

skattepliktiga varor. I paragrafens andra stycke anges att varumottagaren skall

ställa säkerhet i enlighet med vad beskattningsmyndigheten bestämmer. Den

närmare utformningen av regler för ställande av säkerhet bör framgå av till-

ämpningsföreskrifter.

 På förslag av Lagrådet har i paragrafens sista stycke införts en föreskrift om

att bestämmelserna i 12 § om återkallelse tillämpas även på registrerade

varumottagare.

14 §

I denna paragraf behandlas den som är oregistrerad varumottagare. Enligt

cirkulationsdirektivet (artikel 16.3) är denne en fysisk eller juridisk person

som i sin näringsverksamhet tar emot skattepliktiga varor från ett skatteupplag

i en annan medlemsstat. Den oregistrerade varumottagare tar, jämfört med den

registrerade varumottagaren enligt 13 §, endast mera undantagsvis emot punkt-

skattepliktiga varor från en godkänd upplagshavare i ett annat medlemsland.

Registrering behövs därför inte. Innan transporten påbörjas skall dock den

oregistrerade varumottagaren till beskattningsmyndigheten dels anmäla

leveransen, dels ställa säkerhet för skattens betalning. Den oregistrerade varu-

mottagaren är skattskyldig enligt 9 § 2, och skattskyldigheten inträder vid

mottagandet av varorna, se 20 § 3. Skatten skall deklareras vid mottagandet av

varorna, se 22 §. Skatten skall således redovisas separat för varje leverans,

och inte periodiskt som för den registrerade varumottagaren.

15 §

Paragrafen grundar sig på artikel 17 i cirkulationsdirektivet. En upplagshavare

som är registrerad i ett annat EG-land kan, om han så önskar, utse en skatterep-

resentant för de fall han levererar skattepliktiga tobaksvaror till en

näringsidkare som inte är registrerad upplagshavare i Sverige. Skatterep-

resentanten skall godkännas av beskattningsmyndigheten. Han skall ställa

säkerhet för skattens erläggande. Han är vidare skattskyldig för de varor som

upplagshavaren sänder till varumottagare här i Sverige. Skattskyldigheten

inträder när varorna tas emot här i landet, antingen hos skatterepresentanten,

om denne skulle ta emot varorna, eller hos varumottagaren, se 20 § 4.

 Skatterepresentanten kan således överta varumottagarens ansvar ifråga om

ställande av säkerhet och betalning av skatten. På detta sätt underlättas

leverans av varor från utländska upplagshavare till näringsidkare här i landet.

 De leveranser som avses i bestämmelsen är sådana som sker under suspension, och

till näringsidkare som annars skulle erlägga skatten som varumottagare enligt 13

eller 14 §. Om fråga däremot är om vara som redan har beskattats i ett annat

EG-land innan de sänds hit, är bestämmelserna om distansförsäljning och repre-

sentant enligt 16 § vanligen tillämpliga.

 Enligt artikel 17 c) i cirkulationsdirektivet gäller vidare att skatterepresen-

tanten skall föra bok över de varor som han ansvarar för, och lämna uppgifter

till beskattningsmyndigheten om leveransorter i Sverige. Föreskrifter av denna

art bör meddelas som tillämpningsbestämmelser.

 Liksom i 13 § har på Lagrådets förslag i paragrafens sista stycke införts en

föreskrift om att bestämmelserna i 12 § om återkallelse tillämpas även på

skatterepresentant.

Distansförsäljning

16 §

Paragrafen grundar sig på artikel 10 i cirkulationsdirektivet. Bestämmelsen

omfattar de fall då en säljare ombesörjer eller tar ansvar för transporten.

Sådan försäljning betecknas i det följande som distansförsäljning. Ett exempel

är postorderförsäljningar. Enligt direktivbestämmelsen skall punktskatten

erläggas i destinationsmedlemstaten, varvid avses den medlemsstat dit varorna

ankommer efter försändelse eller transport. Det är den utländske säljaren som är

skattskyldig och skattskyldigheten inträder när säljaren levererar varorna.

 Varorna kan inte försändas under suspension av skatten i de nu angivna distans-

försäljningsfallen. Skatt skall tas ut i säljarens land, trots att beskattning

därefter äger rum i destinationslandet. Säljaren har, efter att nödvändiga

formaliteter iakttagits, rätt att återfå den skatt som erlagts i hemlandet (jfr

29 § som reglerar återbetalningssituationen för en svensk företagare som dis-

tansförsäljer varor till privatpersoner i ett annat EG-land).

 Den här beskrivna ordningen enligt cirkulationsdirektivet kan förefalla kompli-

cerad. Motivet för att skatt först skall erläggas i ursprungslandet torde vara

kontrollskäl.

 Enligt direktivbestämmelsen har myndigheten i det medlemsland från vilket

säljaren bedriver sin verksamhet skyldighet att se till att säljaren innan leve-

rans sker ställer säkerhet för skattens erläggande i destinationslandet, att han

efter leveransen betalar skatten, och att han för en förteckning över samtliga

ifrågavarande leveranser (jfr 28 §).

 I denna paragraf anges vem som här i landet skall vara skattskyldig för varor

som från ett annat EG-land förvärvas av en köpare i Sverige som inte är upp-

lagshavare eller varumottagare enligt 13 och 14 §§, och där varorna

transporteras till Sverige av säljaren eller för dennes räkning. Fråga är alltså

om försäljning till en svensk privatperson eller till annan som tar emot varor,

och inte är näringsidkare. En näringsidkare som tar emot varor är däremot själv

skattskyldig enligt 9 § 2 och 13 och 14 §§.

 Den som säljer skattepliktig vara till Sverige genom distansförsäljning är

skattskyldig enligt 9 § 4 och skall vara registrerad enligt 18 §. Skatt- och

registreringsskyldigheten innebär att de vanliga förfarandereglerna i LPP skall

tillämpas, se under 18 §.

 Direktivets bestämmelse om distansförsäljning innehåller en regel om att med-

lemsländerna får bestämma att en representant skall utses vid sådan försäljning

(artikel 10.3). Det bör enligt regeringens mening föreskrivas att säljaren vid

destinationsförsäljning till Sverige skall utse en sådan representant som skall

godkännas av beskattningsmyndigheten, om säljaren inte har fast driftställe i

Sverige. Representanten är inte skattskyldig. I andra stycket föreslås att det

införs en bestämmelse av samma innebörd som i 22 kap 6 § mervärdesskattelagen

(1994:200).

 De nu beskrivna reglerna om distansförsäljning avser således postorderförsälj-

ning etc. till privatpersoner m.fl. i Sverige. Det är i dessa fall säljaren som

svarar för transporten eller låter avsända varorna hit. Beskattning skall ske i

Sverige, och avsändaren blir skattskyldig här (jfr dock även 16 § andra styck-

et).

 Om varorna inte sänds hit på detta sätt, utan den svenske kunden själv tar hand

om varorna i ett annat EG-land och sedan själv fraktar hit dem, skall beskatt-

ning inte ske här om varorna endast är avsedda för privat bruk. Beskattningen

sker då enbart i ursprungslandet, dvs. det land där varorna frisläppts för kon-

sumtion. Denna princip har kommit till uttryck i direktivets artikel 8. Det är

viktigt att betona att denna skattefrihet endast avser privat användning av

varor som medförts till Sverige av konsumenten. All kommersiell hantering av

skattepliktiga varor i Sverige måste däremot ske med vara som beskattas här,

oavsett om de förvärvats beskattade i ett annat EG-land (jfr skattskyldighets-

regeln i 9 § 5).

 På förslag av Lagrådet har i paragrafens sista stycke införts en föreskrift om

att bestämmelserna i 12 § första stycket om återkallelse tillämpas även på

representant som avses i andra stycket.

 I detta sammanhang bör nämnas att EG-direktivet ställer upp vissa regler för

hur medlemsländerna kan bedöma om fråga är om privat införsel eller kommersiella

transaktioner. I artikel 9 anges att därvid får beaktas sådant som innehavarens

yrkesverksamhet, förvaringsplatsen för varorna, transportsätt m.m. Vidare kan

varornas kvantitet behöva beaktas, och därför ges medlemsländerna rätt att sätta

upp s.k. indikativnivåer, att användas i bevissyfte. Dessa nivåer får i så fall

inte understiga vissa i artikeln angivna nivåer, för cigaretter 800 st, för

cigariller 400 st, cigarrer 200 st och för röktobak 1 kg. Motsvarande gränser

ges även för alkohol (sprit 10 liter, mellanklassprodukter 20 liter, vin 90

liter samt öl 110 liter). Regeringen anser det inte vara lämpligt att införa

tumregler av detta slag i svensk lagstiftning. Om de skulle anses underlätta den

praktiska hanteringen av beskattningen kan regler av detta slag utfärdas som

tillämpningsföreskrifter.

 Angående särskilda regler om beskattning av privatpersoners införsel av

tobaks- och alkoholvaror från andra EU-länder, se förslag till lag om

beskattning av privatinförsel av alkoholdrycker och tobaksvaror från land som är

medlem i Europeiska unionen.

Övriga skattskyldiga

17 §

Paragrafen lämnar vissa föreskrifter för dem som är skattskyldiga enligt 9 § 5

och har sin grund i cirkulationsdirektivets artikel 7. Det är här fråga om be-

skattade varor som t.ex. en näringsidkare inför till Sverige från ett annat

EG-land. Den skattskyldige skall innan varorna transporteras hit göra en anmälan

till beskattningsmyndigheten och ställa säkerhet för skattens betalning.

Redovisning och betalning skall ske på samma sätt som för den oregistrerade

varumottagaren, se 22 §.

Registreringsskyldighet

18 §

Paragrafen anger att skattskyldiga enligt 10 § (godkänd upplagshavare), 13 §

(registrerad varumottagare), 15 § (skatterepresentant för en utländsk upp-

lagshavare) och 16 § (utländsk säljare vid distansförsäljning) skall vara

registrerade hos beskattningsmyndigheten. Med skattskyldighet och redovis-

ningsskyldighet följer att de allmänna förfarandereglerna i LPP och FPP skall

tillämpas. Att en ansökan om registrering som varumottagare däremot är frivillig

framgår av 13 §. Beskattningsmyndighet är Skattemyndigheten i Kopparbergs län.

Reglerna innebär i korthet att skatten skall redovisas genom att deklaration

lämnas för bestämda redovisningsperioder (kalendermånad). Deklarationen skall ha

kommit in till beskattningsmyndigheten senast den tjugofemte i månaden efter

redovisningsperiodens slut. Skatten skall vara inbetald sistnämnda dag.

 De övriga skattskyldiga, oregistrerad varumottagare enligt 14 § eller de skatt-

skyldiga som avses i 9 § 5, behöver inte registreras men skall i stället anmäla

varje skattepliktig händelse till beskattningsmyndigheten. Förfarandereglerna i

LPP och FPP skall tillämpas även på dessa skattskyldiga om inte annat särskilt

anges (jfr 22 §).

Import från tredje land i vissa fall

19 §

Paragrafen gäller import av skattepliktiga varor från tredje land av någon som

inte är godkänd upplagshavare eller registrerad varumottagare. Bestämmelsen

motsvarar nuvarande lags 5 § tredje stycket. Begreppet tredje land behandlas

under 1 §. Där framgår att importreglerna tillämpas vid försändelse av varor

från vissa områden som tillhör EG, och omvänt att införsel från vissa områden

utanför EG anses vara av EG-intern karaktär.

 När tobaksskatt skall betalas till tullmyndighet av resande tas skatten för

närvarande ut i form av en schablontull, som inkluderar även tull och

mervärdesskatt. Samma ordning bör, i fråga om inresa från tredje land, kunna

tillämpas även i fortsättningen och tas in i tullbestämmelserna enligt förslag i

prop. 1994/95:34 om den svenska tullagstiftningen vid ett EU-medlemskap. I fråga

om resande från annat EU-land, se förslag till lag om beskattning av

privatinförsel av alkoholdrycker och tobaksvaror från land som är medlem i

Europeiska unionen.

 I fråga om export till tredje land, se avdragsreglerna i 32 §.

Skattskyldighetens inträde

20 §

I paragrafen anges när skattskyldigheten inträder. Enligt artikel 6 i cirkula-

tionsdirektivet förfaller skatten till betalning ("becomes chargeable") när

varan blir tillgänglig för konsumtion. Med tillgänglig för konsumtion förstås

enligt nämnda artikel när varan upphör att omfattas av suspensionsordningen, när

varan framställs utanför suspensionsordningen samt vid import såvida varorna

inte är underställda suspensionsordningen.

 Bestämmelser om skattskyldighetens inträde finns för närvarande i de olika

punktskatteförfattningarna. Reglerna har varit relativt enhetliga sedan en

längre tid. Skattskyldigheten inträder normalt vid leverans till köpare eller

när varor tas i anspråk för andra ändamål än försäljning. Tidpunkten för

skattskyldighetens inträde är av avgörande betydelse när det gäller att bestämma

om skatt skall tas ut och i så fall med vilken skattesats. Begreppet "skattskyl-

dighetens inträde" kan användas även för de EG-anpassade skatterna. EG-reglerna

förutsätter emellertid olika tidpunkter för skattskyldighetens inträde beroende

på de olika kategorierna av skattskyldiga som redovisas i 9 §.

 I punkt 1 regleras skattskyldighetens inträde för en upplagshavare. En vara

anses upphöra att omfattas av suspensionsordningen när varan tas ut från ett

skatteupplag och av upplagshavare levereras till köpare som inte har rätt att ta

emot skattepliktiga varor under suspension av skatten. Vid försäljning inom

Sverige skall därför skattskyldigheten inträda för godkänd upplagshavare när

leverans sker till en köpare som inte själv är godkänd upplagshavare här i

landet. Vid leverans till ett annat EG-land inträder skattskyldigheten om leve-

ransen avser en köpare som inte är registrerad upplagshavare, registrerad eller

oregistrerad varumottagare i det andra EG-landet. En regel härom har föreslagits

i punkt 1 a). Genom denna anknytning till leveransen behålls den nuvarande

huvudregeln för tidpunkten för skattskyldighetens inträde. Därigenom uppnås

också en naturlig koppling till företagens affärsbokföring.

 Utredningen har utgått ifrån att principen om bruttoredovisning av punktskatt

även skall gälla för de EG-anpassade skatterna. Utredningen har dock ifrågasatt

om man på punktskatteområdet skulle kunna övergå från bruttoredovisning till

nettoredovisning. Utredningen anser att frågan om brutto- eller nettoredovisning

i punktskattesammanhang bör bli föremål för en utvärdering i lämpligt

sammanhang. Samma synpunkt har Riksskatteverket framfört i sitt remissyttrande.

Bruttoredovisningen har lång tradition på punktskatteområdet och regeringen

anser att denna ordning bör användas även i den nya tobaksskattelagen. Skäl kan

dock föreligga att i ett annat sammanhang och mera generellt se över denna

fråga. Bruttoredovisning innebär att i huvudsak all försäljning och annat

ianspråktagande av de skattepliktiga varorna skall tas upp i deklarationen. I

syfte att undanta viss försäljning eller förbrukning från beskattning finns

särskilda avdragsregler i de olika punktskatteförfattningarna. De skattepliktiga

varor som upplagshavaren säljer till köpare i tredje land, dvs. exporterar,

skall således ingå i skatteredovisningen enligt punkt 1 a). För de

skattepliktiga varor som upplagshavaren sedan kan visa har blivit exporterade av

honom, kan han yrka avdrag i deklaration. Dessa avdragsregler behandlas närmare

under 32 §.

 I 21 § regleras dock vissa fall då skattskyldighet inte bör inträda vid viss

hantering i ett skatteupplag m.m. I de fallen anser regeringen, i enlighet med

utredningen, det inte lämpligt att använda bruttoredovisningsprincipen.

 I förevarande paragrafs punkt 1 b) föreslås en bestämmelse om att skattskyldig-

heten inträder också när upplagshavaren tar i anspråk en vara för annat ändamål

än försäljning eller när varan annars tas ut ur skatteupplaget utan att föras in

i något annat godkänt skatteupplag. I och med att en vara tas i anspråk eller

lagringen upphör anses varan inte längre omfattas av suspensionsordningen och

skatten skall, i enlighet med direktivets artikel 6, anses vara förfallen till

betalning. Uttrycket "tas i anspråk för annat ändamål än försäljning" motsvaras

av nuvarande 5 § tobaksskattelagen till viss del och avser t.ex. varor som tas

ut för representation, gåvor eller som överlämnas till personalen utan betal-

ning.

 Med uttrycket "när varan annars tas ut ur skatteupplaget utan att föras till

något annat godkänt skatteupplag" avses samtliga situationer där varan inte

längre omfattas av suspensionsordningen. Som exempel kan anges stöld eller att

varan brinner upp. Beträffande avdrag för varor som förstörts genom olycks-

händelse eller force majeure, jfr 32 § b). I dessa fall skall således

upplagshavaren deklarera det förhållandet att varorna inte längre finns lagrade

under skattesuspension. Sedan kan, om avdragsreglerna i 32 § medger det, ett

korrigerande avdrag göras. Regelsystemet är ett uttryck för den grundläggande

principen angiven i 1 § att all tillverkning av skattepliktiga varor skall

beskattas, om det inte finns något uttryckligt undantag för särskilda fall.

Genom dessa redovisningsprinciper möjliggörs också att kontroll av upplagshava-

rens lager kan göras på ett tillfredsställande sätt.

 Punkt 1 c) anger att skattskyldigheten inträder för de obeskattade varor som

upplagshavare har i lager vid den tidpunkt då han avregistreras från skattskyl-

dighet för tobaksvaror. Motsvarande regel finns i ett flertal andra punktskatte-

författningar.

 I punkterna 2 och 3 regleras tidpunkten för skattskyldighetens inträde

beträffande registrerad respektive oregistrerad varumottagare. För dessa skatt-

skyldiga inträffar tidpunkten vid varornas mottagande. I och med mottagandet

upphör varan att omfattas av suspensionsordningen. För den oregistrerade

varumottagaren gäller särskilda regler om redovisning av skatten, se 22 §.

 Av punkt 4 framgår att för den som är godkänd skatterepresentant enligt 15 §

inträder skattskyldigheten vid mottagandet av varorna. Normalt torde varorna

sändas direkt från det andra EG-landet till varumottagaren. Det är då tidpunkten

när varorna anländer till varumottagaren som bestämmer skattskyldighetens

inträde (sänds varorna däremot till skatterepresentanten, bör dennes mottagande

av varorna vara avgörande). Det är således vanligen fråga om samma tidpunkt som

gäller för varumottagaren i de fall då denne själv har att erlägga skatten när

skatterepresentant inte är utsedd. Som framgått under 15 § avses även i övrigt

samma regler gälla för skatterepresentanten som för en registrerad var-

umottagare.

 Punkt 5 anger att för den utländske säljaren som till Sverige säljer varor

genom s.k. distansförsäljning enligt 16 § (t.ex. postorderföretag) inträder

skattskyldigheten när leverans sker. Regeln grundas på artikel 10.3 i cir-

kulationsdirektivet. Vid distansförsäljning skall punktskatt redan ha erlagts

för varorna av den utländske säljaren i hans medlemsland (varorna har redan

blivit tillgängliga för konsumtion) och detta även om säljaren i sitt hemland är

en godkänd upplagshavare. Punktskatt skall dessutom erläggas av säljaren i den

medlemsstat dit varan avsänds eller transporteras av säljaren eller för dennes

räkning. Den skatt som erlagts av säljaren i hans hemland kan han ansöka om att

där få återbetalad, jämför 29 §.

 I punkten 6 regleras skattskyldighetens inträde i de fall som avses i 9 § 5,

dvs. när varor i övriga fall förs in till Sverige från ett annat EG-land, annat

än av resande för privat konsumtion. Skattskyldigheten inträder vid införseln.

Särskilda redovisningsregler finns i 22 §.

 Förevarande paragrafs andra stycke reglerar det fallet när någon som inte är

godkänd upplagshavare tillverkar skattepliktiga varor. Skattskyldigheten i dessa

fall inträder genast när varan är tillverkad. Varor som tillverkas utanför ett

godkänt skatteupplag omfattas inte av suspensionsordningen utan de anses vara

direkt tillgängliga för konsumtion (artikel 6 i cirkulationsdirektivet). Som an-

getts under 10 § kan det endast undantagsvis accepteras att tillverkning sker

utanför ett godkänt skatteupplag. Direktivet förutsätter att skattskyldigheten

inträder och att skatten skall betalas omedelbart. Detta kräver närmast att

skatten betalas in i förväg, t.ex. genom att särskilt skattekvitto ("fiscal

banderol", se under 4 §) används för förskottsbetalning. Ett sådant system

används t.ex. i Tyskland, medan de danska reglerna i princip inte alls tillåter

tillverkning utanför skatteupplag. Vid sådan tillverkning som nämnts här före-

slås särskilda redovisningsregler i 22 §.

21 §

I artikel 14 i cirkulationsdirektivet anges att någon skattskyldighet för upp-

lagshavaren inte inträder för de varor som under suspensionsordningen förstörts

till följd av varornas karaktär under framställning, bearbetning, lagring eller

transport. Det avser t.ex. varor som torkat, dunstat eller på annat sätt för-

störts till följd av varans karaktär inom eller under transport till eller från

skatteupplag. För varumottagare gäller enligt direktivet att skattskyldighet

inte inträder för förlust av varor som förstörts till följd av varornas karaktär

under transport till honom.

 En regel av detta slag har införts i förevarande paragrafs första stycke a)

och, i fråga om varumottagare enligt 13 och 14 §§ och skatterepresentant enligt

15 §, i andra stycket.

 Det sagda bör jämföras med vad som ovan sagts under 20 § punkt 1 b) om

skattskyldighetens inträde för varor som genom olyckshändelse brinner upp hos

upplagshavaren. För de situationerna kan avdrag enligt 32 § yrkas i deklara-

tionen.

 Regler om vissa andra undantag från tobaksskatt finns i artikel 6a i direktivet

72/464/EEG som ändrats genom 92/78/EEG. I de angivna fallen får antingen

tobaksvaror undantas från skatt eller så kan redan betald skatt återbetalas.

Medlemsländerna får bestämma de särskilda villkoren för undantagen. De fall som

kan undantas är:

 - denaturerade tobaksvaror som används för industriellt bruk eller trädgårds-

bruk,

 - tobaksvaror som har destruerats under myndighetstillsyn,

 - tobaksvaror som uteslutande används för vetenskapligt syfte och för provning

av varornas kvalitet,

 - tobaksvaror som återanvänds av tillverkaren.

 Utredningen har inte funnit något behov av regler som skattebefriar denaturera-

de tobaksvaror för användning för industriellt bruk eller i trädgårdsnäringen

och har därför inte lämnat något förslag härom. Regeringen, som delar

utredningens ståndpunkt, lämnar inget sådant förslag.

 För tobaksvaror som av någon anledning blivit osäljbara (annat än de fall som

anges i första stycket a) kan det vara befogat med undantag. Skattskyldighet bör

därför inte inträda när en upplagshavare förstört sådana varor, första stycket

b). I enlighet med direktivet bör krävas att förstöringen, dvs. destrueringen,

sker under tillsyn av beskattningsmyndigheten. Beskattningsmyndigheten bör kunna

bestämma de närmare formerna för detta, enligt tillämpningsföreskrifter.

 Om redan beskattade tobaksvaror, hos t.ex. en detaljist, blir osäljbara, kan

varorna återtas av skatteupplaget och avdrag för återgång av köp kan medges

enligt 32 § a). Därefter kan varorna förstöras enligt förevarande paragraf utan

att skattskyldighet inträder.

 Vidare föreslås, i första stycket c), ett undantag när tobaksvaror återanvänds

av tillverkaren. Det avser sådana fall som när färdiga produkter tas i anspråk i

skatteupplaget genom att omarbetas till andra tobaksvaror.

 Utredningen har ansett att det kan vara befogat att inte ta ut skatt för sådana

tobaksvaror som i ett skatteupplag används för kvalitetsprovning, första stycket

d). En avdragsregel för tobaksvaror som tagits i anspråk för provning eller som

tillhandahållits för vetenskapligt, medicinskt eller likartat ändamål har

tidigare funnits i nuvarande lags 7 §, men slopades i samband med skatterefor-

men 1991. Motiveringen var då att avdragsrätten saknade ekonomisk eller annan

betydelse för den skattskyldige samt att avsikten var att göra avdragsrätten mer

enhetlig på punktskatteområdet (prop. 1989/90:111 s. 227). Med hänsyn till

EG-direktivet har utredningen emellertid ansett att behov av undantag från skatt

vid kvalitetsprovning i samband med tillverkning i skatteupplag kan antas

föreligga. Regeringen delar utredningens uppfattning och föreslår en regel om

att skattskyldighet inte inträder för upplagshavaren i dessa fall.

Särskilda redovisningsregler för vissa skattskyldiga

22 §

Paragrafen innehåller i första stycket regler för den som är oregistrerad varu-

mottagare. Han skall, såsom framgår av 14 §, före varje leverans av skatteplik-

tiga varor anmäla varorna till beskattningsmyndigheten samt ställa säkerhet för

skatten. Varje mottagen leverans kan ses som en skattepliktig händelse för

vilken deklaration skall avges. Enligt artikel 16.3 i cirkulationsdirektivet

skall den oregistrerade varumottagaren erlägga punktskatten vid mottagandet av

varorna i överensstämmelse med de regler som bestäms i mottagarlandet.

Regeringen föreslår därför, i enlighet med vad utredningen förordat, att

deklaration skall ha kommit in till beskattningsmyndigheten senast fem dagar

efter den dag när varorna togs emot. Betalning av skatten skall, i enlighet med

de allmänna bestämmelserna i 5 kap. 1 § LPP, också ske inom femdagarsfristen.

 Förslaget innebär således vissa avvikelser från huvudprinciperna i 2 kap. LPP

om redovisningsperioder (2 kap. 2 §) och deklarationstider (2 kap. 8 §). Dessa

bestämmelser i LPP bör med anledning härav ändras på så sätt att där anges att

vissa särskilda regler gäller i fråga om tobaksskatten.

 Det bör nämnas att redovisningsregler och betalningstider för upplagshavare och

registrerade varumottagare skall följa LPP:s grundläggande regler. För sådana

skattskyldiga skall skatten således redovisas periodiskt, för enmånadsperioder

och med deklarations- och betalningstider i enlighet med vad som idag gäller för

registrerade skattskyldiga.

 I paragrafens andra stycke anges att den som är skattskyldig enligt 9 § 5 skall

redovisa skatten senast fem dagar från införseln, vilket i likhet med första

stycket innebär avvikelser från LPP:s redovisningsregler.

 I tredje stycket anges att den som, utan att vara godkänd upplagshavare, till-

verkar skattepliktiga tobaksvaror skall avge deklaration när varan tillverkas

(dvs. när den skattepliktiga händelsen inträffar). Varje tillverkad vara konsti-

tuerar i princip en skattepliktig händelse. Skattskyldigheten inträder (20 §

andra stycket i förslaget) direkt när varan tillverkas. Bestämmelsen har sin

grund i artikel 6 i cirkulationsdirektivet där det framgår att skatten förfaller

till betalning när varan blir tillgänglig för konsumtion, varmed bl.a. menas

varje framställning utanför suspensionsordningen. Att någon i praktiken skulle

tillverka tobaksvaror utan att vara godkänd upplagshavare bedöms dock bli

ytterst ovanligt förekommande. På motsvarande sätt som föreslås i paragrafens

första och andra stycke för oregistrerad varumottagare respektive skattskyldig

enligt 9 § 5 föreslås att tillverkarens deklaration (och skattebetalning) skall

ha kommit in till beskattningsmyndigheten senast fem dagar efter den dag då

varan tillverkades. Även tredje stycket avviker således från huvudprinciperna i

2 kap. LPP.

Ledsagardokument

23 §

Obeskattade varor som transporteras mellan medlemsländerna skall enligt artikel

18 och 19 i cirkulationsdirektivet åtföljas av ett ledsagardokument upprättat av

avsändaren. Vid transport av beskattade varor skall ett förenklat ledsagardo-

kument användas, se 26 §. Med hänvisning till cirkulationsdirektivet har

kommissionen utfärdat en förordning EEG nr 2719/92 av den 11 september 1992 om

det administrativa ledsagardokumentet vid omsättning av punktskattepliktiga

varor under suspensionsordning. Förordningen som reglerar dokumentets form och

innehåll trädde i kraft den 1 januari 1993 och är direkt bindande i alla med-

lemsstater. Syftet med dokumentet är att underlätta skattekontrollen vid

samarbetet mellan medlemsstaterna. Om t.ex. en vara försvinner under transport

skall man kunna bestämma den skatt som skall tas ut.

 Det administrativa dokumentet kan enligt nämnda förordning ersättas av ett

handelsdokument om det innehåller samma uppgifter. Ledsagardokumentet skall för

att möjliggöra identifiering och kontroll omfatta beskrivning av varorna och

uppgift om antalet kollin.

 Ledsagardokumentet skall utfärdas i fyra exemplar varav ett skall behållas av

avsändaren. De återstående tre exemplaren skall åtfölja varorna under transport

varav mottagaren skall behålla ett exemplar. Ett exemplar, det tredje, skall

returneras till avsändaren efter mottagarens undertecknande och ett exemplar

skall stå till förfogande för behörig myndighet i mottagarlandet. Dessutom kan

ett enskilt medlemsland föreskriva att ytterligare ett exemplar av dokumentet

skall upprättas för behörig myndighet i avsändarlandet. För Sveriges del, och

för varor som avsänds från Sverige, har utredningen ansett att något behov inte

föreligger av ett sådant femte dokumentsexemplar. Regeringen delar denna

uppfattning.

 Det tredje exemplaret av ledsagardokumentet, returexemplaret, skall enligt

cirkulationsdirektivet artikel 19.2, efter undertecknande av mottagaren senast

15 dagar efter den månad som varorna mottagits återsändas till avsändaren.

Returexemplaret skall vidare innehålla adress på mottagarens beskattningsmyndig-

het, datum och plats för mottagandet av varorna, beskrivning av mottaget gods

för att kontrollera att det överensstämmer med det utfärdade dokumentet; och om

så är fallet skall dokumentet förses med "försändelsen bekräftad". Dessutom

skall uppgift om redovisnings- eller registreringsnummer framgå, om så erfordras

av mottagarlandets behöriga myndighet, och/eller attest av denna myndighet om

landets bestämmelser så påbjuder. Att returexemplaret verkligen undertecknas och

skickas tillbaka av mottagaren är av stor betydelse eftersom det även utgör ett

bevis på att mottagaren övertagit betalningsansvaret för skatten.

 Föreskrifter om undertecknande och återsändande av ledsagardokumentet inom den

angivna tidsfristen har tagits in i paragrafen. Denna skyldighet åvilar svenska

mottagare i fråga om de varor som sänts hit. Motsvarande föreskrifter förutsätts

gälla i de andra EG-länder till vilka svenska upplagshavare sänder varor.

 Behörig myndighet i mottagarlandet kan således föreskriva att den kopia som

skall returneras till avsändaren som kvitto på leveransen, skall vara attesterad

av myndigheten. Någon sådan regel har utredningen ansett inte vara nödvändig i

Sverige i fråga om varor som transporteras hit från andra EG-länder. Regeringen

delar utredningens uppfattning.

 Närmare föreskrifter om dokumentets utformning etc. finns i den nämnda

förordningen, EEG nr 2719/92, och svenska bestämmelser om detta skall således

inte meddelas. Andra nationella svenska bestämmelser avseende dokumentet eller

dess hantering bör utfärdas i form av tillämpningsföreskrifter.

 Enligt cirkulationsdirektivet artikel 19.5 skall avsändaren informera sin be-

skattningsmyndighet om han inte erhållit returexemplaret inom en viss tid. Tiden

får inte överskrida tre månader från leveransen. I förevarande paragraf

föreslås, i enlighet med utredningens förslag, att en svensk upplagshavare skall

underrätta beskattningsmyndigheten om han inte inom två månader efter utgången

av den månad varorna levererades erhållit returexemplaret.

 Avsikten är att en sådan anmälan från avsändaren skall kunna följas upp av

beskattningsmyndigheten med en kontroll av vad som förevarit. Om varorna

förkommit under transporten etc. skall beskattning aktualiseras enligt de sär-

skilda regler som anges i artikel 20 i cirkulationsdirektivet, se vidare 27 §.

 I de fall mottagaren inte är godkänd upplagshavare eller inte registrerad varu-

mottagare måste ledsagardokumentet åtföljas av dokumentation utfärdat av behörig

myndighet i mottagarlandet som visar att åtgärd vidtagits för att säkerställa

betalning av skatten (artikel 18.3), jämför 14 §. Detta dokument skall innehålla

namn och adress på aktuellt lokalt skattekontor i destinationslandet samt datum

och acceptans av detta kontor avseende betalningsgarantin. Den godkände upp-

lagshavaren får inte sända i väg skattepliktiga varor under suspension av

skatten utan att han har tagit emot sådan dokumentation. I förevarande paragrafs

tredje stycke anges därför att dokumentation som visar att säkerhet ställts för

skatten skall åtfölja ledsagardokumentet under transport av skattepliktiga varor

i de fall då mottagaren inte är godkänd upplagshavare eller registrerad

varumottagare.

24 §

Vid import från tredje land föreligger enligt EG:s regelverk inte något krav på

ledsagardokument vid försändelse av obeskattade varor till skatteupplag efter

det att de blivit förtullade. Någon verifikation på att varorna når avsedd

mottagare erhålls därför inte. Därmed uppstår en lucka i kontrollsystemet. Något

som är en uppenbar brist mot bakgrund av risken för skatteundandragande med

högbeskattade varor.

 Genom att tillämpa rutinen med ledsagardokument även vid upplagshavares och

registrerade varumottagares import från tredje land får tullmyndigheten genom

returexemplaret en verifikation på att transporten av de obeskattade varorna

nått avsedd mottagare. Erhålls inte returexemplaret inom två månader skall

tullmyndigheten underrätta beskattningsmyndigheten om förhållandet. På detta

sätt kan tullmyndigheten medverka till att skattebedrägerier avseende högbe-

skattade varor försvåras.

25 §

Se under avdragsregeln 32 § d).

26 §

I paragrafen är fråga om ett förenklat ledsagardokument som skall användas vid

leverans av varor som beskattats i ett medlemsland och därefter förs in till ett

annat medlemsland för att där användas. Med "beskattats" avses även varor som

åsatts 0-skattesats. Punktskatten skall tas ut även i sistnämnda landet. Bestäm-

melsen grundas på artikel 7 i cirkulationsdirektivet. Med hänvisning till

direktivet har kommissionen utfärdat en förordning EEG nr 3649/92 av den 17

december 1992 om det förenklade ledsagardokumentet vid omsättning av punkt-

skattepliktiga varor som har beskattats i avsändarlandet. Förordningen som

reglerar dokumentets form och innehåll trädde i kraft den 1 januari 1993 och är

direkt bindande i alla medlemsstater.

 Ledsagardokument behöver inte upprättas vid distansförsäljning, se vidare under

28 §.

27 §

Cirkulationsdirektivet innehåller i artikel 20 relativt utförliga regler om be-

skattningen då varor under cirkulation blir föremål för undandragandeåtgärder.

Huvudprincipen är att beskattning då skall ske i det land där skatteundandra-

gandet sker. Detta får anses utgöra ett utlopp av den grundläggande regeln att

beskattning skall ske i konsumtionslandet.

 Om en vara under suspension inte kommer fram till destinationslandet (och

ledsagardokumentet inte återsänds med kvittering), och det inte kan utredas var

skatteundandragandet skett, skall beskattningen ske i ursprungslandet. En

fyramånads frist skall dock tillämpas, under vilken tid den skattskyldige har

möjlighet att förebringa bevisning om att varorna blivit eller skall bli föremål

för beskattning i ett annat EG-land. Om det senare visar sig, inom tre år från

avsändandet av varorna, att beskattning skall ske i ett annat land än ur-

sprungslandet, kan beskattning ske där, varvid återbetalning av skatten kan ske

i ursprungslandet (jfr 29 § fjärde stycket).

 Bestämmelser av denna innebörd meddelas i förevarande paragraf. De får ses i

anknytning till regeln i 23 § andra stycket, om anmälningsskyldighet när ett

ledsagardokument inte kommit till rätta.

 I dessa fall får en utredning ske hos beskattningsmyndigheten, eventuellt under

medverkan av beskattningsmyndigheten i det eller de andra EG-länder som kan vara

berörda. Närmare regler om sådant samarbete mellan medlemsländerna finns i

direktivet 77/799/EEG[1], som efter ändringar 1992 omfattar även punktskatter.

Förslag till svenska regler för skattesamarbete, grundat på detta direktiv,

utarbetas inom Finansdepartementet i särskild ordning.

 I paragrafens andra stycke anges att i de fall som anges i första stycket är

den skattskyldig som ställt säkerhet för transporten. En viss omformulering av

detta stycke har skett efter påpekande av Lagrådet.

28 §

Paragrafen gäller s.k. distansförsäljning från Sverige till ett annat EG-land.

Paragrafen är alltså en motsvarighet till 16 § som gäller distansförsäljningar

från ett annat EG-land till Sverige. Liksom dessa bestämmelser grundar sig den

här behandlade paragrafen på artikel 10 i cirkulationsdirektivet.

 I nämnda artikel finns särskilda bestämmelser om distansförsäljning, dvs. vad

avser skattepliktiga varor som förvärvas av någon som inte är godkänd upp-

lagshavare, registrerad varumottagare eller oregistrerad varumottagare och där

säljaren ombesörjer leveransen. Det är således fråga om varor som har blivit

tillgängliga för konsumtion, dvs. för vilka skattskyldighet redan inträtt. Vid

distansförsäljningar skall punktskatt betalas i destinationslandet och skatten

förfaller hos säljaren när leverans sker, jfr 20 § 5. Säljaren skall ställa

säkerhet för betalning av skatten innan leverans sker och sörja för betalning av

skatten efter varornas ankomst samt föra räkenskaper över leveranserna. Det är

säljarens hemlands myndigheter som skall se till att dessa förpliktelser

uppfylls. Närmare föreskrifter i dessa avseenden bör utfärdas som tillämpnings-

föreskrifter.

Återbetalning av skatt

29 §

Genom paragrafen regleras återbetalning av skatt. Paragrafen grundar sig på

artikel 22 i cirkulationsdirektivet där det framgår att punktskatt kan

återbetalas till en näringsidkare som i sin verksamhet försäljer varor till ett

annat medlemsland för vilka skatten är betald i hans hemland och där varorna

inte längre är avsedda för konsumtion i det landet. Ett medlemsland har rätt att

vägra återbetalning om inte ansökan är formellt korrekt. Enligt artikel 22.2

gäller i huvudsak följande förutsättningar för återbetalning:

 a) avsändaren skall före leverans ansöka om återbetalning hos sitt lands be-

skattningsmyndighet och visa att skatten är betald där,

 b) varorna måste åtföljas av ett ledsagardokument,

 c) avsändaren skall till sitt lands beskattningsmyndighet sända in det exemplar

av ledsagardokumentet som mottagaren returnerat med sin bekräftelse (returex-

emplaret) samt ett dokument som antingen styrker att säkerhet för skattens

betalning har blivit ställd i destinationslandet eller utvisar adressen till

skattemyndigheten i destinationslandet och datum för den myndighetens accepte-

randet av deklarationen och deklarationens referens- eller registreringsnummer.

 I vissa fall, särskilt vid s.k. distansförsäljning enligt 28 §, får återbe-

talning dock ske först när det visats att skatten har betalats i mottagarlandet.

 Regeringen föreslår i enlighet med ovanstående att den punktskatt som har

betalats i Sverige för skattepliktiga varor som därefter levereras till ett

annat medlemsland, där skatt också skall betalas, efter ansökan kan återbetalas

av den svenska beskattningsmyndigheten.

 I paragrafens andra stycke anges att återbetalning av den punktskatt som

betalats i Sverige vid sådan försäljning som avses i 28 § (distansförsäljning),

kan ske efter ansökan. Den som begär återbetalning skall visa att skatten har

betalats i Sverige samt att varorna dessutom beskattats i mottagarlandet. I

likhet med vad som gäller för ett flertal andra punktskatter anges att ansökan

skall omfatta en period om ett kalenderkvartal och ges in inom ett år från kvar-

talets utgång. Ansökan för ett visst kalenderkvartal bör omfatta alla leveranser

som skett under kvartalet. Att ansökan skall omfatta kalenderkvartal beror i

första hand på administrativa skäl. Utredningen har utgått i från att de

näringsidkare som eventuellt kommer att bedriva distansförsäljning gör det i

större omfattning samt att de i normalfallet är upplagshavare. I de fallen vore

det administrativt olämpligt att begära ansökan om återbetalning före varje

leverans. Regeringen delar denna uppfattning. Av artikel 22 i

cirkulationsdirektivet kan utläsas att ett förenklat återbetalningsförfarande är

möjligt i de fallen säljaren är en godkänd upplagshavare. Distansförsäljaren

skall inte utställa något förenklat ledsagardokument eftersom försäljningen sker

till andra än näringsidkare. Dessutom är distansförsäljaren skattskyldig fullt

ut i mottagarlandet för sina leveranser dit.

 Av paragrafens tredje stycke framgår att den som i övriga fall begär återbetal-

ning skall före avsändandet av varorna ge in en ansökan om återbetalning. Det är

givet att en återbetalning dessutom kräver att beskattningsmyndigheten har

uppgift om att den svenska skatten har betalats. Vidare skall det exemplar av

det förenklade ledsagardokumentet som skall åtfölja varor under transport och

som mottagaren returnerat efter undertecknande (returexemplaret), ges in till

beskattningsmyndigheten. Dessutom skall sökanden för beskattningsmyndigheten

förete ett dokument som visar att skatten betalats eller att säkerhet för

skattens betalning i mottagarlandet har blivit ställd.

 Ett alternativ kan enligt direktivet vara att uppvisa accept från behörig

myndighet i destinationslandet av en deklaration som ingivits dit. Utredningen

har inte kunnat bedöma om en sådan ordning är praktiskt genomförbar. Är så

fallet bör, enligt regeringens mening, ett dylikt förfarande kunna utgöra

tillräcklig säkerhet för att skatten blir betald i mottagarlandet.

 Angående fjärde stycket - se under 27 §.

30 §

Paragrafens första stycke gäller återbetalning av tobaksskatt för tobaksvaror

som exporterats till tredje land. Det är fråga om återbetalning av skatt på

varor som släppts fria för konsumtion i Sverige, dvs. skatten har betalats här i

landet. Den som erlagt den svenska tobaksskatten kan ansöka om återbetalning hos

beskattningsmyndigheten för tobaksvaror som exporterats till tredje land.

 Paragrafens andra stycke medger att en näringsidkare enligt 13, 14 eller 15

§, som mottagit varor från ett annat EG-land och som enligt 20 § 2,3 eller 4

erlagt skatt här i samband med mottagandet, kan få återbetalning om varorna

återsänds till den utländske upplagshavaren på grund av återgång av köp vid fel

i varan etc.

 Återbetalning skall i fall som avses i första eller andra stycket givetvis inte

ske annat än om det finns tillfredsställande bevisning om att varorna lämnat

landet. I exportfallet bör krävas tulldokumentation som styrker exporten. I fall

som avses i andra stycket krävs att ett förenklat ledsagardokument enligt 26 §

använts, och att returexemplaret återkommit med bestyrkande av att varorna

anlänt till det andra EG-landet.

 Av praktiska skäl bör återbetalning i de nu angivna fallen omfatta kalen-

derkvartal och återbetalning bör inte medges för belopp som understiger 1 500 kr

för ett kalenderkvartal.

31 §

Paragrafen är utformad i överensstämmelse med bl.a. 8 § lagen (1990:587) om

svavelskatt. Eftersom den som ansöker om återbetalning inte gör det i egenskap

av skattskyldig kan något ansvar enligt skattebrottslagen (1971:69) inte komma

ifråga.

Avdrag

32 §

Som framgått under 20 § har regeringen valt att i princip behålla en bruttore-

dovisning av skatt även för de EG-anpassade punktskatterna. Bruttoredovisningen

bygger på att all försäljning och annat ianspråktagande av de skattepliktiga

varorna skall tas upp i deklarationen. I syfte att undanta viss försäljning

eller förbrukning från beskattning har särskilda avdragsregler tagits in i de

olika punktskatteförfattningarna. För vissa specifika situationer har dock

föreslagits undantag från skattskyldighet, se 21 §.

 Som framgått ovan innebär regeringens förslag om rätt till avdrag i

deklarationen för de registrerade upplagshavarna att skattebefrielse uppnåtts i

skattetekniskt hänseende.

 I förevarande paragraf a) föreslås avdragsrätt för varor som återtagits i sam-

band med återgång av köp, vilket motsvaras av nuvarande lags 7 § b). Motsvarande

avdragsregel finns i övriga punktskatteförfattningar. En förutsättning för att

avdrag skall medges är att kreditnota till fullt belopp har utfärdats.

 Avdrag för skatt på tobaksvaror som förstörts genom olyckshändelse eller force

majeure grundas på artikel 14.1 i cirkulationsdirektivet. Dessa typer av var-

uförluster är, tillsammans med förluster enligt 21 § a), de enda förluster som

enligt direktivet kan medföra befrielse från skatt. Andra typer, t.ex. förluster

som hänförs till bristande betalning från köpare (kundförlust), kan därför inte

längre medföra avdrag. Avdrag för skatt på varor som förstörts genom olycks-

händelse eller liknande skall kunna styrkas genom intyg e.d. från försäkrings-

bolag, polis etc. (motsvarande avdragsregel avseende varumottagare föreslås i

33 §). Enligt direktivbestämmelsen finns ett krav på att myndigheten skall kon-

statera att varorna ifråga förstörts genom olyckshändelse eller liknande för att

befrielse från skatt kan komma ifråga. Upplagshavaren får i dessa fall yrka

avdrag i sin deklaration. Kontroll kan sedan ske på vanligt sätt genom fördjupad

deklarationsgranskning och skatterevision i enlighet med 3 kap. LPP. Enligt

artikel 14.3 i cirkulationsdirektivet skall skatten på de förluster som inte

medför befrielse erläggas i enlighet med den skattesats som är gällande vid den

tidpunkt förlusten inträffade eller, om den tidpunkten inte kan fastställas, när

förlusten konstaterades.

 I paragrafens c) föreslås avdrag för de varor för vilka svensk punktskatt

tidigare betalats av upplagshavaren. Motsvarande regel finns i nuvarande lags 7

§ a) och finns för övrigt i de flesta av punktskatteförfattningarna. Regeln är

till för att undvika dubbelbeskattning av de varor som t.ex en nyregistrerad

upplagshavare kan ha i sitt lager vid den tidpunkt från vilken registreringen

skall gälla. Den som vill yrka avdrag för ingående lager vid registrering-

stillfället bör därför inventera och upprätta förteckning över detta lager.

Någon uttrycklig regel av detta slag finns inte i cirkulationsdirektivet.

Regeringen anser emellertid att praktiska skäl finns för att tillåta en sådan

ordning.

 Avdrag för skatt på vara som exporterats eller förts till frizon, d), motsvaras

av den nuvarande lagens 7 § c). Det är således här fråga om utförsel till länder

utanför EG eller att varan står under tullkontroll. För att avdrag skall medges

krävs att den skattskyldige upplagshavaren iakttagit den ordning som finns i

25 §. Normalt förutsätts således för avdrag att ett attesterat exemplar av

ledsagardokumentet visar exporten.

 Export av punktskattepliktiga varor regleras i artikel 19.4 i cirkulations-

direktivet. När punktskattepliktiga varor som omsätts under suspensionsordningen

utförs skall utfartstullanstalten (customs office of exit), dvs. den tullanstalt

där varorna lämnar gemenskapen, attestera exporten på ledsagardokumentet.

Tullmyndigheten skall återsända det attesterade exemplaret av ledsagardokumentet

till avsändaren.

 Parallellt sker följande förfarande i grova drag inom tullprocedurens ram. Vid

export skall enligt ministerrådets förordning nr 2913/92 Community Customs Code

- tullkoden - exportanmälan som huvudregel lämnas till tullmyndigheten som "är

ansvarig för övervakningen av den plats där exportören är etablerad"

("exportörens kontrolltullanstalt") eller den plats där varorna förpackas eller

lastas för exportsändning (artikel 161.5 i tullkoden).

 Sker utförseln vid annan tullanstalt skall denna förvissa sig om att det

presenterade godset motsvarar det som tulldeklarerats och skall övervaka den

fysiska utförseln samt bestyrka denna genom påskrift på baksidan av det

medföljande enhetsdokumentet blad 3. Det skall återlämnas till den person som

presenterat det för vidarebefordran.

 I förevarande paragrafs e) och f) föreslås avdrag för vara som lagts upp på

tullager som inrättats för förvaring av proviant eller levererats för

försäljning till exportbutik och motsvaras av nuvarande lagens 7 § d).

Provianteringslager är enligt nuvarande 35 § tullförordningen (1987:1114) avsett

för förvaring av oförtullade varor som skall användas för proviantering eller

utrustning av fartyg eller luftfartyg, försäljning i exportbutik, försäljning

till den som har rätt till tullfrihet enligt nu gällande 6 § första stycket

lagen (1987:1069) om tullfrihet m.m. (diplomater m.fl.) eller exportförsäljning.

 Angående exportbutiker bör följande anmärkas. De grundläggande EG-reglerna

förutsätter att skattefri försäljning till resande endast kan ske vid resa till

tredje land. Övergångsvis, t.o.m. den 30 juni 1999, kan emellertid varor i viss

utsträckning säljas skattefritt i exportbutiker, på flygplatser och i hamnar

även vid resa mellan EG-länder. Detsamma gäller för försäljning ombord på fartyg

eller flygplan vid resa mellan EG-länder. I dessa fall gäller emellertid att den

skattefria försäljningen endast får omfatta vissa kvantiteter för varje resande

och vid varje resetillfälle. Reglerna finns såvitt gäller punktskatter i artikel

28 i cirkulationsdirektivet, och vad gäller mervärdesskatt i artikel 28k i det

s.k. sjätte mervärdesskattedirektivet. Eventuell försäljning utöver dessa

kvantiteter skall beskattas fullt ut med punktskatt och mervärdesskatt.

Regeringen avser att återkomma med förslag till nödvändig anpassning av den

svenska lagstiftningen i dessa delar.

33 §

Paragrafen innehåller en avdragsregel för den registrerade eller oregistrerade

varumottagaren och har sin grund i cirkulationsdirektivets artikel 14.1. Varu-

mottagaren kan i sin deklaration göra avdrag för skatt på tobaksvaror som under

transporten till honom förstörts genom olyckshändelse eller force majeure.

Lagrådet har påpekat att sådant avdrag även bör tillkomma en skatterepresentant

som avses i 15 §. En sådan regel har införts i paragrafen. Avdraget skall kunna

styrkas genom intyg e.d. från försäkringsbolag, polis etc. I skattetekniskt

hänseende inträder således skattskyldighet enligt 20 § 2 och 3 vid mottagandet

av skattepliktiga varor även för varor som har förstörts under transporten och

den skattskyldige kan därefter yrka avdrag. Bakgrunden härtill är att enligt

direktivbestämmelsen skall medlemslandets myndighet konstatera att varorna

ifråga förstörts genom olyckshändelse eller liknande för att befrielse från

skatt kan komma ifråga.

Förfaranderegler m.m.

34 §

Förfarandebestämmelserna i LPP skall tillämpas. Detta gäller reglerna om skatte-

kontroll, beskattningsbeslut, betalning av skatt, överklagande m.m.

35 §

De beslut som anges i paragrafen utgör inte beskattningsbeslut. LPP är därför

inte tillämplig. Detta får bl.a. till följd, för det fall att något annat inte

föreskrivs, att det allmänna kommer att sakna både överklaganderätt och parts-

ställning beträffande dessa beslut. Detta innebär i praktiken t.ex. att om

beskattningsmyndigheten ger bifall till en ansökan har det allmänna ingen

möjlighet att överklaga beslutet och om länsrätten bifaller ett överklagande av

den enskilde blir länsrätten första och sista instans (jfr 31 § lagen /1957:262/

om allmän energiskatt). I syfte att undvika denna effekt har utredningen

föreslagit att RSV skall ha överklaganderätt och att RSV även bör föra det

allmännas talan om den skattskyldige eler sökanden är klaganden. Regeringen

delar denna uppfattning.

 Besluten överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Enligt reglerna i lagen

(1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar innebär detta att överklagande

skall ske till länsrätten. Tiden för överklagande är tre veckor, vilket följer

av 23 § förvaltningslagen (1986:223).

 I tredje stycket anges att beslut enligt 5 § kan överklagas av säljaren och av

Riksskatteverket. Det är inte heller här fråga om något beskattningsbeslut

eftersom säljaren inte är skattskyldig. Reglerna i förvaltningslagen blir

tillämpliga.

 Antalet överklagade beslut rörande punktskatter på tobak och alkoholdrycker är

i dag mycket lågt. Den omständigheten att en del nya typer av beslut kan

överklagas enligt den nya tobaksskattelagen och den nya alkoholskattelagen samt

att RSV ges talerätt bedöms endast marginellt påverka förvaltningsdomstolarnas

målmängd.

36 §

Paragrafen grundar sig på artikel 15a i cirkulationsdirektivet där det anges att

myndigheterna i varje medlemsstat skall införa en elektronisk databas som skall

innehålla register över personer som är godkända upplagshavare eller registrera-

de varumottagare och register över de lokaler som är godkända som skatteupplag.

Registret skall enligt direktivet innehålla följande uppgifter:

 a) registreringsnummer för personerna eller skatteupplagen,

 b) personernas eller skatteupplagens namn och adress,

 c) kategori av varor som får tas emot eller lagras av personen eller skat-

teupplaget,

 d) adressen till den myndighet som kan kontaktas för vidare information,

 e) tidpunkt för registrering och dess eventuella giltighetstid.

 Uppgifter enligt punkterna a)-d) skall utlämnas till behöriga myndigheter i

varje medlemsland. I de fall punkt e) inte lämnas automatiskt, skall dessa upp-

gifter lämnas ut på begäran. Samtliga uppgifter får endast användas till att

efterforska en persons eller ett skatteupplags godkännande, registrering eller

liknande.

 De behöriga myndigheterna i varje enskilt EG-land skall (artikel 15a.4)

tillförsäkra att personer som är involverade i omsättningen av skattepliktiga

varor inom europeiska gemenskapen har rätt att inhämta bekräftelser på de

uppgifter som registrerats i enlighet med denna artikel.

 Alla uppgifter, oavsett i vilken form, som lämnas med stöd av artikel 15a skall

åtnjuta samma sekretesskydd som liknande uppgifter har enligt den aktuella

medlemsstatens lagstiftning. Detta hindrar dock inte att den behöriga myndig-

heten i det EG-land som begär uppgiften kan använda den för närliggande ändamål,

om detta är tillåtet enligt den utlämnande statens lagstiftning.

 Regeringen föreslår, i enlighet med utredningens förslag, i förevarande

paragraf att hos beskattningsmyndigheten skall inrättas ett särskilt register

med hjälp av automatisk databehandling (ADB) med ändamål och innehåll som anges

i cirkulationsdirektivet. Tillgång till uppgifter om huruvida en upplagshavare

eller en varumottagare är registrerad i ett visst land är nödvändig för att

skattepliktiga varor skall kunna cirkulera obeskattade inom EG. En svensk

upplagshavare måste veta om hans köpare i Sverige är en godkänd upplagshavare

eller inte eftersom skattskyldighet inträder när leverans sker till köpare som

inte är upplagshavare, se 20 § 1 a). En svensk upplagshavare måste på samma sätt

känna till om hans köpare i det andra EG-landet är godkänd upplagshavare eller

registrerad varumottagare. Även uppgifter om adress m.m. till godkända skatteup-

plag är nödvändiga. Upplagshavare i andra EG-länder har motsvarande behov av

tillgång till dessa uppgifter, bl.a. från Sverige.

 Registret skall inte inrättas och föras för svensk myndighets beskattnings-

verksamhet. Bestämmelserna om skattesekretess i 9 kap. 1 § sekretesslagen

(1980:100) blir därför inte tillämpliga på uppgifterna i registret. En annan sak

är att uppgift i registret kan komma att ingå i ett beskattningsärende hos

myndigheten och därmed omfattas av skattesekretessen i 9 kap. sekretesslagen.

Med undantag för den särskilda sekretessen i 7 kap. 16 § sekretesslagen torde

inte uppgifterna i registret komma att omfattas av annan sekretess. Sistnämnda

bestämmelse behandlas nedan.

 Registret kan undantagsvis komma att innehålla uppgifter om enskilda personer,

s.k. personuppgifter. Därmed blir datalagens (1973:289) regler om personregister

tillämpliga på registret. Även bestämmelsen om den särskilda sekretessen i 7

kap. 16 § sekretesslagen för utlämnande av personuppgift i personregister kan

bli tillämplig, särskilt som uppgifterna i registret avses att lämnas ut till

enskilda, myndigheter (t.ex. tullen) och till beskattningsmyndigheter i andra

EG-länder med hjälp av ADB-teknik. Enligt denna bestämmelse gäller bl.a.

sekretess för utlämnande av personuppgifter ur ett personregister till beskatt-

ningsmyndigheter i de av EG:s medlemsländer som inte anslutit sig till

Europarådets konvention om skydd för enskilda vid automatisk databehandling av

personuppgifter.

 På grund av skyldigheten att uppfylla cirkulationsdirektivets artikel 15a är

det därför lämpligt att direkt i lag besluta om registrets inrättande, ändamål

och innehåll och om utlämnande av uppgifter med hjälp av ADB.

 En föreskrift om registrets inrättande föreslås i paragrafens första stycke.

Registrets ändamål och innehåll anges i andra och tredje styckena. Att registret

även skall innehålla motsvarande uppgifter som inhämtats från andra EG-länder

framgår av tredje stycket.

 Uppgifter om upplagshavare, registrerade varumottagare och skatteupplag i

Sverige avses inhämtas till det nya registret på medium för ADB från det person-

register som används vid beskattningen av bl.a. skattskyldiga för punktskatter.

Detta register förs med stöd av Datainspektionens tillstånd enligt datalagen.

Registeransvarig för detta register är Skattemyndigheten i Kopparbergs län. För

uppgifterna i registret gäller s.k. absolut sekretess enligt 9 kap. 1 §

sekretesslagen. En särskild föreskrift bör därför införas i form av en

uppgiftsskyldighet för att uppgifterna i registret skall kunna inhämtas till det

nya registret.

 Avsikten med registret är att enskilda och myndigheter i Sverige och

beskattningsmyndigheter i andra EG-länder skall kunna få besked om huruvida

registrering och godkännande föreligger i aktuella avseenden. Detta skall

givetvis kunna ske på telefon, med post eller telefax, men även genom användande

av ADB-teknik. Behovet för enskilda och myndigheter inom landet torde därvid

kunna tillgodoses genom terminalåtkomst till registeruppgifterna. I paragrafens

fjärde stycke föreslås att regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer får medge terminalåtkomst. Ett alternativ till terminalåtkomst är att

lämna uppgifterna på ett ADB-medium, t.ex. genom att distribuera disketter till

leverantörer m.fl. som behöver uppgifterna. På grund av datalagens regler

föreslås emellertid inte ett sådant utlämnande. Utlämnande på ett ADB-medium

torde nämligen kräva Datainspektionens tillstånd för varje mottagare att föra de

personregister som uppstår.

 När det gäller utlämnande av uppgifter till behöriga myndigheter i andra

EG-länder, är avsikten i artikel 15a.3 cirkulationsdirektivet att utlämnandet av

uppgifterna, bortsett från e) ovan, skall ske automatiskt, dvs. utan särskild

begäran. Det bör därför ges möjlighet att utnyttja medium för ADB och

teleöverföring för detta utlämnande. Som ovan nämnts kan dock 7 kap. 16 §

sekretesslagen bli tillämplig. Lagrummets andra stycke innebär bl.a. att

sekretess gäller för personuppgifter i personregister som, utan Datainspektio-

nens medgivande utlämnas till skattemyndigheter i stater som inte anslutit sig

till Europarådets konvention om skydd för enskilda vid automatiskt databehand-

ling av personuppgifter. Av EG-länderna har Italien och Grekland ännu inte

anslutit sig till denna konvention. Även om sekretess föreligger får uppgifter

emellertid, enligt 1 kap. 3 § tredje stycket sekretesslagen, lämnas ut till

utländsk myndighet om utlämnandet sker i enlighet med särskild föreskrift i lag

eller förordning. I paragrafens femte stycke föreslås därför att utlämnande till

skattemyndigheter i annat EG-land skall få ske på medium för ADB eller på annat

sätt. Anledningen härtill är att göra sättet för utlämnande tydligt eftersom det

redan nu kan förutses att uppgifterna skall lämnas på t.ex. magnetband,

disketter eller via teleöverföring.

 Bestämmelser om bevarande och gallring av allmänna handlingar hos myndigheter

finns i arkivlagen (1990:782). I paragrafens sista stycke finns regler om

gallring av registret.

Skattskyldighet m.m. för snus och tuggtobak

37 §

Skattesatserna på snus och tuggtobak föreslås oförändrade med undantag för den

uppräkning som skall ske med hänsyn till förändringarna i det allmänna

prisläget. Här finns, som tidigare nämnts, inga EG-regler.

38 §

Även om EG-direktiven om tobaksbeskattning inte omfattar snus och tuggtobak är

dock medlemsländerna oförhindrade att ha nationella punktskatter under förut-

sättning att beskattningen inte kräver gränskontroller.

 Med anledning härav föreslås i punkten 1 att den som inom landet yrkesmässigt

tillverkar snus och tuggtobak skall vara skattskyldig på samma sätt som enligt

gällande lagstiftning (3 § LTS).

 I punkten 2 anges att den som till Sverige från ett annat EG-land yrkesmässigt

för in eller tar emot snus eller tuggtobak är skattskyldig. Enligt punkten 3 är

den skattskyldig som från tredje land importerar snus eller tuggtobak.

 Det kan anmärkas att EG har särskilda restriktioner för marknadsföring och

försäljning av vissa sorters snus (s.k. vått snus). De här föreslagna reglerna

avser alla former av snus, oavsett i vad mån införsel etc. kan vara begränsad

för vissa sorter.

39 §

Den som tillverkar snus eller tuggtobak skall obligatoriskt vara registrerad hos

beskattningsmyndigheten. Regeln motsvaras av nuvarande lags 3 § 1.

 Enligt gällande regler (4 § LTS) får den som importerar varor i större

omfattning, eller om det annars finns särskilda skäl, ansöka om registrering som

skattskyldig. Regeringen föreslår att motsvarande regler även skall gälla för

den som från ett annat EG-land för in eller tar emot snus eller tuggtobak.

40 §

I paragrafen anges när skattskyldigheten inträder. Vid leverans inträder

skattskyldigheten när registrerad skattskyldig levererar till köpare som inte är

registrerad. I övrigt motsvaras paragrafens första stycke av nuvarande lags 5 §

första och andra styckena.

 I andra stycket anges att skattskyldigheten för den som inte registrerats

enligt 39 § och som från ett annat EG-land för in eller tar emot snus och

tuggtobak, inträder när varorna förs in i Sverige. Reglerna i 22 § andra stycket

skall då tillämpas, vilket innebär att deklaration skall lämnas när varorna förs

in i landet.

41 §

I paragrafen anges att vid import från tredje land skall skatten betalas till

tullmyndigheten, om importören inte är registrerad enligt 39 §. Regeln motsvaras

av nuvarande lags 5 § tredje stycke.

 Av andra stycket framgår att vissa bestämmelser i lagen (återbetalning av

skatt, avdrag m.m.) även skall gälla för snus och tuggtobak. Vad som i de

bestämmelserna sägs om upplagshavare skall i stället avse den som är registrerad

som skattskyldig för snus och tuggtobak enligt 39 §.

Skatteomräkning

42 §

Paragrafen motsvaras av nuvarande lags 2 och 2 a §§. Hösten 1993 beslutades att

bl.a. tobaksskatten, för vart och ett av kalenderåren 1995 t.o.m. 1998, årligen

utan riksdagens medverkan skall omräknas så att punktskattesatserna följer den

allmänna prisnivån. I likhet med vad som gäller beträffande inkomstskatten

beslutades att den allmänna prisutvecklingen skall mätas genom förändringar av

konsumentprisindex (KPI). För 1994 som var utgångsåret i det nya systemet

beslutades dock en uppräkning av 1993 års skattesatser med 4 procent. Samma

förfaringssätt bör tillämpas för år 1995, dvs. att hänsyn tas till

förändringarna i den allmänna prisnivån vid riksdagens bestämmande av

skattesatserna för 1995. Detta har beaktats i de skattesatser som föreslagits,

vilka är uppräknade med 2,6 procent i förhållande till den skattenivå som nu

gäller. Den första "automatiska" uppräkningen av skattesatserna kommer således

att göras under hösten 1995 för skatteuttaget som skall gälla under 1996.

Lagrådet har påekat att skatten på cigaretter aldrig kommer att tas ut enligt 2

§ under 1995. Paragrafens första stycke har utformats i enlighet härmed.

 Vad gäller skatten på cigaretter enligt 2 § skall uppräkningen avse

styckeskatten men inte den värdebestämda delen av skatten.

16.2 Förslag till lag om alkoholskatt

Inledning

Alla artikelhänvisningar i det följande avser rådets direktiv 92/83/EEG av den

19 oktober 1992 om harmoniserad skattestruktur för alkohol och alkoholdrycker,

om inget annat anges.

 I direktivet anges det skattepliktiga området för alkoholdrycker delvis med

utgångspunkt i EG:s tulltaxa (CN = Combined Nomenklature). Den nuvarande svenska

tulltaxelagen (1987:1068) är, i likhet med EG:s tulltaxa, utarbetad på grundval

av en internationell konvention rörande ett system för harmoniserad

varubeskrivning och kodifiering (Harmonized System, HS-konventionen. Den svenska

tulltaxans kapitelrubriker och tulltaxenummer överensstämmer med EG:s tulltaxa.

Dessutom har dock EG:s tulltaxa, där varorna benämns i enlighet med en s.k.

Kombinerad Nomenklatur kod (CN codes), flera led av underrubriker som saknar

motsvarighet i den nuvarande svenska tulltaxan. Vid ett medlemskap kommer dock

EG:s tulltaxa att införlivas med svensk rätt. I föreliggande lagförslag har

därför ändring gjorts på så sätt att "tulltaxenr" ändrats till nr i Kombinerade

Nomenklaturen enligt förordningen EEG 2658/87.

 De nuvarande svenska skattereglerna finns i lagen (1977:306) om dryckesskatt

(LDS).

Lagens tillämpningsområde

1 §

Här regleras vilka varor som skall omfattas av alkoholskatten. Skattepliktens

omfattning för de olika produkterna preciseras närmare i följande paragrafer.

Till skillnad mot nuvarande dryckesskattelag finns inga hänvisningar till den

nya alkohollag som regeringen lämnar förslag om till riksdagen under innevarande

höst (prop. 1994/95:000). Det är nödvändigt att en direkt koppling sker till

skattepliktsbestämmelserna sådana de uttrycks i direktivet, dvs. med anknytning

till EG:s tulltaxa.

Skatt på öl

2 §

Enligt artikel 2 i EG direktivet förstås med begreppet öl alla varor som är

hänförliga till KN-nr 2203 (öl gjort av malt) eller andra varor som innehåller

en blandning av öl och icke-alkoholhaltiga drycker hänförliga till KN-nr 2206

och som i båda fallen har en verkligt alkoholhalt som överstiger 0,5

volymprocent. Detta innebär att det nuvarande lättölet (högst 2,25 volympro-

cent), som nu inte är skattepliktigt, i princip skall föras in under skat-

teplikten.

 Skatten skall enligt artikel 3 beräknas med ledning av antingen dryckens stam-

vörtstyrka uttryckt i måttenheten grader Plato eller verklig alkoholhalt

uttryckt i volymprocent per hektoliter färdig produkt. Hänsyn behöver inte (men

får) tas till delar av hela procent. Om skatten beräknas på grundval av stam-

vörtstyrkan uttryckt i grader Plato är det tillåtet att indela dryckerna i vissa

kategorier och ha samma skattesats inom samma kategori.

 Enligt artikel 4 i rådets direktiv 92/84/EEG av den 19 oktober 1992 om till-

närmning av skattesatserna på alkohol och alkoholdrycker, uppgår minimiskat-

tesatsen på öl till 1,87 ECU per hektoliter och volymprocent alkohol.

 Reducerad skattesats får tillämpas för öl som tillverkas av mindre, fristående

bryggerier. Skattesatsen får reduceras med högst 50 procent (artikel 4). Några

reduktioner för mindre bryggerier föreslås inte.

 Reducerade skattesatser får vidare användas för öl med en verklig alkoholhalt

om högst 2,8 volymprocent (artikel 5). Enligt ett uttalande av ECOFIN i samband

med att direktivet antogs kan detta förstås så att även en 0-skattesats får

tillämpas. För Sveriges del innebär detta att en 0-skattesats kan tillämpas på

det nuvarande lättölet som har en alkoholstyrka på högst 2,25 volymprocent. Även

sådant öl, med alkoholstyrka överstigande 0,5 volymprocent, skall dock omfattas

av skatteförfarandet.

 Till följd av direktivets bestämmelser kan skatten inte bestämmas efter de

indelningar som nu tillämpas, dvs. lättöl, öl och svagt respektive starkt

starköl. Skatten uttrycks i ett visst belopp per liter och volymprocent alkohol,

varvid även delar av en hel volymprocent beaktas.

 Den föreslagna skattesatsen på öl av kategorin starköl, alkoholhalt över 3,5

volymprocent, har beräknats så att statens skatteintäkter från försäljning av

sådant öl blir oförändrad, vartill läggs uppräkningen med hänsyn till den

allmänna prisutvecklingen. Skattesatsen för öl sådant öl blir då 2,33 kr per

liter och volymprocent alkohol.

 Sverige har i förhandlingarna om ett medlemskap i EG utverkat att under en

övergångstid om tre år få tillämpa en reducerad skattesats för öl med en

alkoholhalt som inte överstiger 3,5 volymprocent, folköl. Tills vidare behöver

således en beskattning av folkölet inte stå i proportion till alkoholstyrkan.

Därför föreslås i paragrafens tredje stycke att för öl med en alkoholhalt över

2,25 men inte över 3,5 volymprocent tas skatt ut med 0,91 kronor för varje

volymprocent alkohol. Detta innebär att folkölets beskattning tills vidare blir

oförändrad.

 I paragrafens sista stycke anges att 0-skattesats gäller för lättöl.

Skatt på vin, andra jästa drycker än vin eller öl samt

mellanklassprodukter

3-5 §§

Den nuvarande svenska vindefinitionen finns i 3 § lagen (1977:292) om till-

verkning av drycker, m.m. (LDT) och där anges att med vin förstås dryck som är

framställd genom jäsning av saft från druvor, bär, frukt eller rabarber och som

innehåller mer än 1,8 viktprocent men högst 22 volymprocent alkohol. Motsvarande

definition finns i regeringens förslag till ny alkohollag. I andra länder är det

mycket vanligt att vinbegreppet är mer preciserat, man skiljer ofta på vin som

framställs genom jäsning av färska druvor (druvvin) och vin från russin, andra

bär, frukt, rabarber m.m. (fruktvin). I Sverige skall dock enligt förordningen

(1933:78) angående beteckning för vissa slag av vin vid marknadsföring av vin

som är framställt av annat än saft från färska druvor användas beteckningen

fruktvin e.d.

 Vid tillverkning av druvvin behövs normalt inte någon tillsats av socker, och

sådan tillsats är i de vinproducerande länderna antingen förbjuden eller regle-

rad. Svenska frukter och bär innehåller däremot så lite socker att det normalt

inte är möjligt att framställa vin av saft härav utan att tillsätta socker. Den

svenska lagstiftningen innehåller dock ingen reglering av sockeranvändningen.

 Den skattepliktiga omfattningen av vin m.m. i EG-direktivet är i första hand

knutet till framställningssättet.

 Enligt direktivet (artikel 8) förstås med begreppet vin varor som hänförs till

KN-nr 2204 (vin av färska druvor, druvmust, annan än sådan enl. nr. 2009) och

2205 (vermut och annat vin av färska druvor, smaksatt med växter eller

aromatiska ämnen) med en alkoholhalt om 1,2 - 15 volymprocent förutsatt att

alkoholhalten uteslutande har uppkommit genom jäsning. Även på samma sätt

framställda drycker med en alkoholhalt på över 15 men inte över 18 volymprocent

omfattas, under förutsättning att drycken inte innehåller några tillsatser (så-

dana drycker är enligt uppgift från Vin allt under förutsättning att alkohol-

halten inte överstiger 15 volymprocent (eller 18 volymprocent om inga tillsatser

gjorts).

 Med begreppet andra jästa drycker än vin och öl förstås, enligt artikel 12,

varor som hänförs till KN-nr 2204 och 2205 men som inte omfattas av begreppet

vin enligt artikel 8, och drycker som hänförs till KN-nr 2206 (t.ex. äppelvin,

päronvin och mjöd). Alkoholhalten skall överstiga 1,2 men inte 10 volymprocent

eller ha en alkoholhalt på över 10 men inte över 15 volymprocent om alkohol-

styrkan uteslutande har uppkommit genom jäsning. Även beträffande andra jästa

drycker gör direktivet en uppdelning mellan icke-mousserande och mousserande

drycker.

 Som exempel på drycker som omfattas av artikel 12 kan nämnas cider, päronvin,

russinvin, risvin, palmvin och körsbärsvin.

 Vid tillämpning av direktiven 92/84/EEG (skattesatser) och 92/12/EEG om den

generella ordningen för punktskattepliktiga varor och om lagring, omsättning

samt kontroll över dessa varor (cirkulationsdirektivet) skall hänvisningar till

begreppet "vin" även omfatta begreppet "andra jästa drycker" såsom de här har

definierats (artikel 15).

 Enligt direktivet (artikel 17) förstås med begreppet mellanklassprodukter

(intermediate products) drycker med ett alkoholinnehåll på över 1,2 men inte

över 22 volymprocent och som hänförs till KN-nr 2204, 2205 eller 2206 men som

inte omfattas av de tidigare definierade dryckerna i artikel 2, 8 eller 12. Som

"mellanklassprodukt" kan dock även behandlas dels alla "andra icke-mousserande

jästa drycker" (artikel 12.1) som har ett alkoholinnehåll över 5,5 volymprocent

om alkoholstyrkan inte uteslutande har uppkommit genom jäsning, dels alla "andra

mousserande jästa drycker" (artikel 12.2) som har ett alkoholinnehåll på över

8,5 volymprocent om alkoholstyrkan inte uteslutande har uppkommit genom

jäsning.

 Inom begreppet "mellanklassprodukt" ryms således i huvudsak drycker med en

alkoholhalt överstigande 15 men högst 22 volymprocent, dvs. drycker som på grund

av alkoholstyrkan inte omfattas av definitionen av vin och andra jästa drycker.

Som exempel på sådana mellanklassprodukter kan nämnas madeira, portvin, sherry

och vermut. Även drycker som är alkoholsvagare omfattas när alkoholhalten inte

uteslutande har uppkommit genom jäsning, t.ex. Kir som är en blandning av vitt

vin och likör (13 procent).

 Skatt på vin och andra jästa drycker skall utgå med ett fast belopp per hekto-

liter färdig dryck (artikel 9 resp. 13). Det är tillåtet att tillämpa samma

eller olika skattesatser på mousserande och icke-mousserande vin, liksom för

mousserande och icke-mousserande andra jästa drycker. Reducerade skattesatser

får tillämpas om alkoholhalten inte överstiger 8,5 volymprocent. Det är tillåtet

att ha flera reducerade skattesatser. Medlemsländer som den 1 januari 1992 till-

ämpade en högre skattesats på icke-mousserande viner med en alkoholhalt över-

stigande 15 men inte högre än 18 volymprocent får fortsätta att göra så. Den

högre skattesatsen får dock inte vara högre än den skattesats som tillämpas för

"mellanklassprodukter" (se nedan).

 Mot denna bakgrund är det inget som hindrar att en 0-skattesats tillämpas för

vin och andra jästa drycker med ett alkoholinnehåll om högst 2,25 volymprocent

så att bl.a. cider med låg alkoholhalt även fortsättningsvis kan vara skatte-

fritt i Sverige. Minimiskattesatsen för både mousserande och icke-mousserande

vin är 0 ECU (artikel 5 i direktiv 92/84/EEG).

 Beträffande skatt på "mellanklassprodukter" skall även den utgå med fast belopp

per hektoliter färdig dryck (artikel 18). En reducerad skattesats får tillämpas

om alkoholhalten inte överstiger 15 volymprocent. Den ordinarie skattesatsen får

då reduceras med högst 40 procent och den reducerade skattesatsen får inte vara

lägre än den ordinarie skattesatsen för "icke-mousserande vin" och "andra

icke-mousserade jästa drycker".

 Minimiskattesatsen för "mellanklassprodukter" är 45 ECU per hektoliter (artikel

4 i direktiv 92/84/EEG), vilket motsvarar 4,05 kr per liter vid en ECU-kurs om 9

kr.

 Den nuvarande svenska skatteskalan innehåller ingen differentiering av

vinprodukterna efter om de är mousserande eller icke-mousserande. Det föreslås

inte heller nu någon sådan differentiering.

 Den nuvarande svenska alkoholbeskattningen har inordnat alla alkoholdrycker,

oavsett dryckesslag, i ett enhetligt skattesystem. Skatten relateras till

dryckernas alkoholhalt och tas ut efter en progressiv skatteskala, dvs. den rena

alkoholen beskattas hårdare ju högre alkoholhalt drycken har. Skatten är sam-

mansatt av ett grundbelopp och - för drycker med en alkoholhalt som överstiger

19 volymprocent - ett tilläggsbelopp. För drycker vars alkoholhalt understiger 7

volymprocent har skattesatserna utformats utifrån de traditionella alkoholgrän-

serna för maltdrycker och tillämpas även för andra drycker, t.ex. lågalkoholvin

och cider. För drycker vars alkoholhalt överstiger 7 men inte 19 volymprocent

utgår beskattningen från intervaller om 3 volymprocentenheter. Drycker med

alkoholhalt överstigande 19 volymprocent har en skattesats för varje hel vo-

lymprocent. För drycker med en alkoholhalt mellan 19 och 39 volymprocent tas

tilläggsbelopp ut som ökar vid var femte volymprocent. Drycker med alkoholhalt

överstigande 39 volymprocent har en proportionell beskattning.

 I det första intervallet, 7-10 volymprocent återfinns framför allt de tyska

vita lättvinerna. I nästa intervall, 10-13 volymprocent, finns återstoden av

lättvinerna, dvs. övriga vita viner, rött lättvin, rosévin och mousserande vin.

I det följande intervallet, 13-16 volymprocent, finns de flesta lättvinsaperiti-

ferna (t.ex. Dubonnet, Kir och Körsbärsvin). I intervallet 16-19 volymprocent

finns den större andelen av de s.k. starkvinerna (sherry, vermut, madeira

m.fl.).

 För att anpassa skattebasen enligt EG-direktivet föreslås följande skatteskalor

per liter färdig dryck.

 - För vin och andra jästa drycker än vin eller öl med en alkoholhalt om högst

2,25 volymprocent föreslås 0-skattesats, dvs. detsamma som nu.

 - För vin och andra jästa drycker än vin eller öl med en alkoholhalt över-

stigande 2,25 men inte över 4,5 volymprocent blir skatten 9,00 kr per liter,

vilket innebär en sammanslagning av "skattesatserna" 2,25-3,5 resp. 3,5-4,5

volymprocent.

 - För vin och andra jästa drycker än vin eller öl med en alkoholhalt över-

stigande 4,5 men inte över 7 volymprocent blir skatten 13,30 kr per liter.

 - För vin och andra jästa drycker än vin eller öl med en alkoholhalt över-

stigande 7 men inte över 8,5 volymprocent blir skatten 18,30 kr per liter.

 - För vin, andra jästa drycker än vin eller öl med en alkoholhalt överstigande

8,5 men inte 15 volymprocent och för mellanklassprodukter med en alkoholhalt om

högst 15 volymprocent blir skatten 26,20 kr per liter. Skatten varierar för

närvarande mellan 17,80 kr per liter och 38,10 kr per liter.

 - För vin med en alkoholhalt överstigande 15 men inte över 18 volymprocent och

för mellanklassprodukter med en alkoholhalt överstigande 15 men högst 22

volymprocent blir skatten 43,50 kr per liter. Här har skattesatsen beräknats på

så sätt att skatten för mellanklassprodukter med ett alkoholinnehåll om högst 15

volymprocent dels inte får vara lägre än den ordinarie skattesatsen för

"icke-mousserande vin" och "andra icke-mousserande jästa drycker", dvs. i

förslaget 26,20 kr, dels får den reducerade skattesatsen inte vara reducerad med

mer än 40 procent.

 Av tabell i avsnitt 10 framgår skatteeffekterna för olika vindrycker.

Skatt på etylalkohol

6 §

Enligt direktivet (artikel 20) avses med begreppet "etylalkohol" följande:

 A. Produkter med en alkoholstyrka överstigande 1,2 volymprocent och som hänförs

till KN-nr 2207 (odenaturerad etylalkohol med en alkoholhalt av minst 80 volymp-

rocent; etylalkohol och annan sprit, denaturerade, oavsett alkoholhalt) och 2208

(odenaturerad etylalkohol med en alkoholhalt av mindre än 80 volymprocent;

sprit, likör och andra spritdrycker; sammansatta alkoholhaltiga beredningar av

sådana slag som används för framställningar av drycker), även om alkoholen ingår

i en vara som hänförs till ett annat KN kapitel. Sålunda innefattar denna punkt

principiellt även etylalkohol som ingår i parfym, färg m.m. Vidare kan här som

exempel nämnas att det vid tulltaxering av s.k. varusatser - konsumentförpack-

ningar innehållande olika varor - skall tulltaxeras såsom den beståndsdel som

ger varusatsen dess huvudsakliga karaktär. Varusatser som innehåller alkohol

förekommer för närvarande inte i Sverige men finns utomlands i form av t.ex för-

packning för ostfondue med bl.a. ost och viss sorts alkohol som skall blandas i

ostsmeten.

 B. Produkter som hänförs till KN-nr 2204, 2205 och 2206 och som har en

alkoholstyrka på över 22 volymprocent. Det är här alltså fråga om vin, vermut

och andra jästa drycker där alkoholhalten överstiger 22 volymprocent.

 C. Drickbar sprit med innehåll av andra produkter, antingen produkterna är

upplösta i spriten eller ej. Som exempel kan här nämnas päronlikör i en flaska

som även innehåller ett päron.

 Det skattepliktiga området beträffande etylalkohol enl. direktivet är således

mer omfattande än det svenska som enbart omfattar "spritdryck" (sprit som är

avsedd att förtäras som dryck) över 2,25 volymprocent alkohol.

 Skatt skall utgå per hektoliter ren alkohol vid 20 grader C och beräknas på

grundval av antalet hektoliter ren alkohol (artikel 21). Minimiskattesatsen för

etylalkohol uppgår till 550 ECU per hektoliter ren alkohol (artikel 3 i direktiv

92/84/EEG), vilket motsvarar ca 61 kr per liter ren alkohol som i sin tur in-

nebär att en liter 40-procentig sprit skall beskattas med minst 24,40 kr. Vidare

sägs att medlemsstater som före 1993 tillämpat en skattesats på högst 1 000 ECU

inte får sänka skattesatsen. Inte heller får de länder som tillämpat en högre

skattesats än 1 000 ECU sänka den till under 1 000 ECU.

 Den föreslagna skattesatsen har, efter att hänsyn tagits till förändringarna i

det allmänna prisläget, beräknats så att statens totala intäkter av skatt på

starksprit är oförändrade. Detta uppnås vid en skattesats på 474 kr per liter

ren alkohol (ca 5 077 ECU per hektoliter ren alkohol).

 EG-reglerna medger en lägre skattenivå för spritdrycker med alkoholstyrka om

högst 10 volymprocent. Någon sådan särskild låg skattenivå föreslås inte.

 Tabell över exempel på skatteeffekter för några produkter med olika alkohol-

styrkor finns i avsnitt 11.

Undantag från skatteplikten

7 §

Etylalkohol används - förutom som dryck - för en rad tekniska, industriella,

medicinska, vetenskapliga och likartade ändamål. Vanligtvis nyttjas alkoholen

som lösnings- eller rengöringsmedel i outspätt eller utspätt skick, med eller

utan denaturering, men den används också som råvara för tillverkning av andra

varor.

 Den gällande svenska skatteplikten för alkohol omfattar spritdrycker, vin, öl

och starköl. Med spritdryck menas sprit som är avsedd att förtäras som dryck.

Sprit som är avsedd att användas för annat ändamål än som dryck faller då

utanför definitionen på spritdryck. Teknisk sprit och alkoholhaltiga preparat

eller alkoholhaltiga läkemedel är således inte spritdrycker och faller utanför

det nuvarande skattepliktiga området.

 Undantag från skatteplikt skall enligt artikel 27.1 i direktivet göras för

vissa särskilt uppräknade varor och enligt 27.2 får vissa andra varor undantas

från det skattepliktiga området under vissa villkor. Undantagen kan genomföras

på så sätt att medlemsländerna kan återbetala de erlagda punktskatterna (artikel

22.6).

 De varor som enligt direktivet skall undantas är sådana där distribution sker

av alkohol som har blivit fullständigt denaturerat i överensstämmelse med

landets föreskrifter. Detta undantag är villkorat av att bestämmelserna i

direktiv 92/12/EEG (cirkulationsdirektivet) följs vid handeln med fullständigt

denaturerad alkohol. Ett förenklat ledsagardokument skall, enligt artikel 5 i

kommissionens förordning (EEG) nr 3649/92 av den 17 december 1992 om ett förenk-

lat ledsagardokument vid omsättning av punktskattepliktiga varor som har blivit

tillgängliga för konsumtion i avsändarlandet, användas vid omsättning inom EG av

fullständigt denaturerad alkohol.

 Vidare skall undantag göras för alkohol som denaturerats och används för

framställning av varor som inte utgör livsmedel, alkohol som används för att

framställa vinäger, för att framställa vissa läkemedel, framställa smakämnen för

tillverkning av livsmedel och icke-alkoholhaltiga drycker med en alkoholhalt som

inte överstiger 1,2 volymprocent eller alkohol som används för framställning av

livsmedel eller som fyllning, dvs. de i 20 § uppställda punkterna e)-h) samt

regeln om undantag för tillverkningsprocesser där ingående alkohol är

denaturerad i punkten i).

 De varor som enligt direktivet får undantas är varor som används som analys-

prover, till nödvändiga produktionstester eller till vetenskapligt ändamål,

varor som används för vetenskaplig forskning, för medicinskt bruk på sjukhus

eller apotek, i tillverkningsprocesser, förutsatt att den färdiga produkten inte

innehåller alkohol, samt för tillverkning av en delprodukt som inte är föremål

för alkoholbeskattning enligt direktivet.

 Det är för skattefrihet således i flertalet fall förutsatt att EG:s krav på

denaturering följs. Direktivets artikel 27.3 ställer också krav på notificering

av använda denatureringsämnen. Kommissionen har i förordning (EEG) nr 3199/93 av

den 22 november 1993 om ömsesidigt erkännande av förfaringssätt för fullständigt

denaturering av alkohol i syfte av undantag från punktskatt, angett de olika

medlemsländernas tillåtna denatureringsämnen. En sådan notificering förutsätts

ske även för svensk del vid ett medlemskap.

 Undantaget i denna punkt avseende denaturerade varor har utformats som undantag

från skatteplikten. Övriga undantag enligt EG-direktivet har reglerats i 20 och

30 §§.

 I paragrafen anges att vid försäljning av denaturerad alkohol till ett annat

EG-land skall ett förenklat ledsagardokument upprättas av avsändaren, dokumentet

skall åtfölja varorna under transporten. Bestämmelser om sådant förenklat

ledsagardokument finns i 25 §. Oavsett om den som försäljer denaturerad alkohol

är skattskyldig eller inte enligt denna lag, skall ledsagardokument upprättas

enligt förslaget.

8 §

Se kommentaren till 9 § tobaksskattelagen. Dessutom har i punkt 7 angetts att

den som annars i Sverige tillverkar etylalkohol är skattskyldig. Regeln avser

den tillverkning av etylalkohol som inte är yrkesmässig dvs. otillåten

hembränning. Enligt gällande 7 och 8 §§ LDT får tillverkning av sprit endast ske

efter tillstånd. Spritdrycker får endast tillverkas av Vin en upplagshavare skall ställa

 säkerhet för skattens betalning,

b) skatteupplag: plats där en upplagshavare bedriver sådan verksamhet som anges

 i a),

c) registrerad varumottagare: en fysisk eller juridisk person som inte är upp-

 lagshavare men som av myndigheterna i ett medlemsland har fått tillstånd att

 under suspension av skatten ta emot skattepliktiga varor från en upp-

 lagshavare i ett annat medlemsland; en registrerad varumottagare skall

 ställa säkerhet för skattens betalning; skatten förfaller till betalning när

 den registrerade varumottagaren får varorna i sin besittning samt

e) oregistrerad varumottagare: en fysisk eller juridisk person som inte är

 upplagshavare men som under suspension av skatten mera undantagsvis får ta

 emot skattepliktiga varor från en godkänd upplagshavare i ett annat med-

 lemsland; skatten förfaller till betalning och skall betalas i samband med

 att den oregistrerade varumottagaren får varorna i sin besittning; var-

 umottagaren skall vidare innan leveransen till honom påbörjas dels till

 myndigheterna anmäla förhållandet, dels ställa säkerhet för skattens

 betalning.

 EG:s cirkulationsdirektiv innebär således krav på en betydande omläggning av de

regler som avser vem som är skattskyldig och när skattskyldigheten inträder.

Dessa regler ersätter de nuvarande svenska bestämmelserna om skattskyldighet

m.m. i de olika punktskattelagarna. EG-direktivet innebär dessutom att nya

regler av kontrollkaraktär (t.ex. ledsagardokument), återbetalningsregler m.m.

måste införas. Utredningen föreslår att den nuvarande svenska förfarandelagen

behålls i princip oförändrad och att de nya EG-anpassade reglerna införs i

respektive punktskattelag.

Tobaksskatten

Utredningen föreslår att en helt ny lag om beskattning av tobaksvaror införs

eftersom en svensk EG-anpassad tobaksbeskattning kräver omfattande ändringar.

EG-direktiven på tobaksskatteområdet omfattar skatt på cigaretter, cigarrer,

cigariller och röktobak. Gemensamt beskattningssystem saknas för snus och

tuggtobak, som dock kan beskattas nationellt om beskattningsåtgärder inte krävs

i samband med gränspasseringar till och från EG-området. I utredningens förslag

till ny tobaksskattelag har införts särskilda regler för beskattning av snus

och tuggtobak.

 För cigaretter innebär EG-reglerna att punktskatt obligatoriskt skall tas ut i

två delar. En del skall tas ut i ett fast belopp per cigarett, och den andra

delen som en viss procentsats av detaljhandelspriset. Utredningen föreslår en

sådan uppdelning i en fast del om 51 öre per cigarett och i en del som utgör

15,2 procent av detaljhandelspriset. Under en ettårig övergångstid föreslås

emellertid en enhetlig styckesskatt på 73 öre per cigarett.

 EG:s regler om skattenivåer på tobaksvaror är för cigaretternas del utformad så

att punktskatten måste uppgå till minst 57 procent av detaljhandelspriset. Den

svenska cigarettbeskattningen uppfyller inte det kravet. Sverige har dock i

förhandlingarna med EG uppnått en fyraårig övergångsperiod i detta hänseende.

Mot bakgrund härav bygger vårt förslag på en oförändrad svensk skattenivå på

cigaretter.

 För cigarrer, cigariller och röktobak föreslår utredningen i princip oförändra-

de beskattningsregler.

Alkoholskatten

Det svenska beskattningen av öl, vin och sprit är sedan den 1 juli 1992 helt

relaterad till alkoholhalten och reformen innebar ett väsentligt närmande till

det av EG beslutade beskattningssystemet av alkohol. Det svenska systemet över-

ensstämmer ändå inte med EG-reglerna på en rad punkter. De nuvarande begreppen i

den svenska lagen om dryckesskatt, som anknyter till alkohollagstiftningen,

måste ändras. Ändringar måste även göras vad gäller avgränsningen av det

skattepliktiga området. Ändringarna är så pass omfattande att utredningen

föreslår en helt ny lag om alkoholskatt.

 Utredningen föreslår att den svenska beskattningen på öl, liksom hittills,

relateras till alkoholstyrkan. EG-reglerna tillåter dock inte någon pro-

gressivitet, så det nuvarande progressiva inslaget i den svenska skatteskalan

för öl måste slopas. Skatten skall anges i ett visst belopp per liter och

volymprocent alkohol, lika för alla ölsorter. Utredningen föreslår att den nya

skattenivån för öl skall anges till 2,27 kr per liter och volymprocent alkohol,

vilket innebär att statens skatteintäkter från försäljning av starköl blir

oförändrade jämfört med nuvarande regler.

 EG-reglerna tillåter att en reducerad skattesats får tillämpas för öl med en

alkoholstyrka under 2,8 volymprocent. Reduktionen medger även att en s.k.

0-skattesats tillämpas. Utredningen föreslår att så sker för s.k. lättöl, dvs.

öl med en alkoholhalt under 2,25 volymprocent.

 För s.k. folköl, dvs öl med en alkoholstyrka om mer än 2,25 men högst 3,5

volymprocent innebär den EG-anpassade proportionella skatteskalan en kraftig

skattehöjning. I förhandlingarna med EG om ett svenskt medlemskap har dock

överenskommits om en treårig övergångsperiod, under vilken en reducerad

skattesats kan tillämpas för folkölet. Utredningen föreslår därför en

övergångsbestämmelse under vilken nuvarande skattenivå för folkölet kan behållas

under tre år, dock med en skattesats som anges i förhållande till alkoholhalten.

 Beträffande vin omfattar skatteplikten enligt EG-reglerna drycker med en

alkoholhalt om 1,2-22 volymprocent. Dryckerna indelas, i huvudsak efter

framställningssättet, i

- vin, dvs en produkt framställd av vindruvor, alkoholhalt högst 15 procent, i

 vissa fall upp till 18 procent

- andra jästa drycker, dvs. fruktvin, cider etc., alkoholhalt högst 15 procent

- mellanklassprodukter, dvs. "starkviner" m.fl. produkter, alkoholhalt högst 22

 procent.

 Även om en åtskillnad definitionsmässigt måste göras mellan dessa produkter,

tillåter EG-reglerna att samma skattenivåer i huvudsak tillämpas. Utredningen

föreslår en sådan ordning, som överensstämmer med nuvarande svenska regler. Den

svenska skattenivån på vissa produktkategorier måste dock ändras. EG-reglerna

förutsätter en enhetlig beskattningsnivå för vin med en alkoholhalt över 8,5 men

högst 15 volymprocent. För vin med lägre alkoholstyrka kan däremot lägre

skattenivåer användas. Utredningen föreslår därför att den nuvarande

skatteskalan förenklas så att allt vin med en alkoholstyrka över 8,5 men högst

15 volymprocent får en enhetlig skattesats med 25,50 kr per liter. För

"mellanklassprodukter" med lägre alkoholstyrka, högst 15 procent, bör samma

skattesats som för vinet tillämpas. För starkare mellanklassprodukter gäller

enligt EG-reglerna att de alkoholsvagare sorterna inte får ha en skattesats som

understiger skatten på de alkoholstarkare sorterna med mer än 40 procent. Det

innebär en viss skattesänkning för alkoholstarka starkviner. Skattesatserna för

vin och mellanklassprodukter har beräknats så att skatteintäkterna blir

oförändrade.

 De nuvarande svenska reglerna avseende sprit omfattar gruppen spritdrycker med

ett alkoholinnehåll överstigande 1,8 viktprocent (1,8 viktprocent motsvarar 2,25

volymprocent). Inom EG omfattar beskattningen obligatoriskt produkter med en

alkoholstyrka som överstiger 1,2 volymprocent. Skatteplikten måste alltså

utvidgas i enlighet härmed. EG förutsätter en beskattning direkt i proportion

till alkoholstyrkan. Det innebär att det nuvarande progressiva inslaget i den

svenska beskattningen måste slopas. Skatten skall anges i ett visst belopp per

liter, lika för alla spritsorter. Utredningen förslår att skatten tas ut med 458

kr per liter ren alkohol, vilket ger oförändrade skatteintäkter totalt sett för

sprit. Den förslagna skattesatsen innebär en viss skattesänkning för

alkoholstarka drycker samt en viss skattehöjning beträffande alkoholsvagare

spritsorter.

 Skatteplikten enligt EG-reglerna omfattar i princip all etylalkohol vilket

innebär en utvidgning i förhållande till den nuvarande svenska skatteplikten som

endast omfattar etylalkohol som är avsedd att förtäras som dryck. Beskattningen

skall således obligatoriskt omfatta etylalkohol som används för tekniska

ändamål, t.ex. i parfymer eller som fyllning i chokladprodukter. Från denna

skatteplikt ges dock en rad undantag, som innebär att beskattningen i huvudsak

inskränks till dryckessektorn.

Reklamskatten

Beskattningen av reklamtrycksaker och vissa s.k. annonsblad skall vid införsel

enligt nuvarande regler ske hos tullmyndigheten. Eftersom några gränskontroller

inte kan förekomma inom EG-området föreslår utredningen att regeln ändras till

att endast omfatta införselbeskattning av reklamtrycksaker eller annonsblad som

inkommer från tredje land. Vad avser beskattning av reklamtrycksaker som förs

till Sverige från EG-området föreslås att skatten skall betalas av den som

bedriver sådan verksamhet inom landet som omfattas av reklamtrycksaken. Vidare

föreslås att den som distribuerar annonsblad som förs in från EG-området är

skattskyldig.

Remissinstanser som avgett yttrande över betänkandet (SOU 1994:74)

Punktskatterna och EG

Yttrande över betänkandet har avgetts av Datainspektionen, Kommerskollegium,

Socialstyrelsen, Läkemedelsverket, Folkhälsoinstitutet, Generaltullstyrelsen,

Riksrevisionsverket, Riksskatteverket, Livsmedelsverket, Konkurrensverket,

Konsumentverket,Kammarrätten i Sundsvall, Annonsörföreningen, Grossistförbundet

Svensk Handel, Kemisk-Tekniska Leverantörsförbundet, Landsorganisationen i

Sverige, Nykterhetsrörelsens Landsförbund, Svenska Bryggareföreningen, Svenska

Tobaks AB, Svenska Tryckeriföreningen, Sveriges Köpmannaförbund, Sveriges

Livsmedelshandlareförbund, Systembolaget AB, Tjänstemännens Centralorganisation,

Vin & Sprit AB, Sveriges Tulltjänstemän TULL-KUST, Svenska Revisorsamfundet,

IOGT-NTO och Ungdomens Nykterhetsförbund.

Förteckning över EG-direktiv m.m.

Beskattningsförfarandet

Rådets direktiv 92/12/EEG av den 25 februari 1992 om den generella ordningen för

punktskattepliktiga produkter och om lagring, omsättning samt kontroll över

dessa produkter (ur EGT nr L 76, 23.3.1992, s. 1).

 Rådets direktiv 92/108/EEG av den 14 december 1992 om ändring av direktiv

92/12/EEG om den generella ordningen för punktskattepliktiga produkter och om

lagring, omsättning och kontroll över dessa produkter (ur EGT nr 390, 31.12.199-

2, s. 124).

Tobak

Rådets direktiv 72/464/EEG av den 19 december 1972 om andra skatter än

omsättningsskatt på bearbetad tobak (ur EGT nr L 303, 31.12.1972, s. 1).

 Rådets direktiv 77/805/EEG av den 19 december 1977 om ändring av direktiv

72/464/EEG om andra skatter än omsättningsskatt på bearbetad tobak (ur EGT nr L

338, 28.12.1977, s. 22).

 Rådets direktiv 79/32/EEG av den 18 december 1978 om andra skatter än

omsättningsskatt på bearbetad tobak (ur EGT nr L 10, 16.1.1979, s. 8).

 Rådets direktiv 92/78/EEG av den 19 oktober 1992 om ändring av direktiv

72/464/EEG och 79/32/EEG om andra skatter än omsättningsskatt på bearbetad tobak

(ur EGT nr L 316, 31.10.1992, s. 5).

 Rådets direktiv 92/79/EEG av den 19 oktober 1992 om tillnärmning av cigarett-

skatt (ur EGT nr L 316, 31.10.1992, s. 8).

 Rådets direktiv 92/80/EEG av den 19 oktober 1992 om tillnärmning av skatter på

andra former av bearbetad tobak än cigaretter (ur EGT nr L 316, 10.1992, s. 10).

Alkohol

Rådets direktiv 92/83/EEG av den 19 oktober 1992 om harmoniserad skattestruktur

för alkohol och alkoholdrycker (ur EGT nr L 316, 31.10.1992, s. 21).

 Rådets direktiv 92/84/EEG av den 19 oktober 1992 om tillnärmande av skattesat-

serna på alkohol och alkoholdrycker (ur EGT nr L 316, 31.10.1992, s. 29).

Förordningar

Kommissionens förordning (EEG) nr 2719/92 av den 11 september 1992 om det

administrativa ledsagardokument vid omsättning av punktskattepliktiga varor

under suspensionsordningar (ur EGT nr L 276, 19.9.1992, s. 1).

 Kommissionens förordning (EEG) nr 3649/92 av den 17 december 1992 om det

förenklade ledsagardokument vid omsättning av punktskattepliktiga varor som har

blivit tillgängliga för konsumtion i avsändarlandet (ur EGT nr L 369, 18.12.-

1992, s. 17).

 Kommissionens förordning (EEG) nr 2225/93 av den 27 juli 1993 om ändring av

förordning (EEG) nr 2719/92 om det administrativa ledsagardokument vid

omsättning av punktskattepliktiga varor under suspensionsordningar (ur EGT nr L

198, 7.8.1993, s. 5).

 Kommissionens förordning (EEG) nr 3199/93 av den 22 november 1993 om ömsesidigt

erkännande av förfaringssätt för fullständigt denaturerad alkohol i syfte av

undantag från punktskatt (ur EGT nr L 288, 12.23.11.1993, s. 12).

Datainspektionens yttrande

Departementet har anmodat Datainspektionen att yttra sig över förslag till

registerbestämmelser i nya lagar om tobaks-, alkohol- och energiskatt.

Datainspektionen har ingenting att erinra mot förslagen.

Lagrådet

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1994-09-28

Närvarande: f.d. regeringsrådet Bengt Hamdahl, justitierådet Bo[REDACTED_EFTERNAMN],

regeringsrådet Arne Baekkevold.

Enligt en lagrådsremiss den 8 september 1994 (Finansdepartementet) har

regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till lag om

tobaksskatt, m.m.

 Förslagen har inför Lagrådet föredragits av departementssekreteraren Monica

Falck.

 Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

Förslaget till lag om tobaksskatt

1 §

I motiven anförs att definitionerna av olika tobaksvaror i direktivet 79/32/EEG

i praktiken torde överensstämma med nuvarande avgränsning enligt de svenska

reglerna och att det därför inte ansetts nödvändigt att ta in bestämmelserna i

lagstiftning. Enda undantaget är att en i 1 § i den nuvarande lagen (1961:394)

om tobaksskatt år 1992 införd regel om att maskinellt framställda tobakssträngar

som är avsedda att rökas efter omslutning av papper och som inte är cigarrer

eller cigaretter skall anses som cigaretter föreslås bibehållas som ett tredje

stycke i den nya lagens 1 §. Även denna bestämning stämmer emellertid i

praktiken överens med det nämnda direktivet. Det synes inkonsekvent att i svensk

lag reglera endast denna enda definitionsdetalj men i övrigt falla tillbaka på

direktivet. Lagrådet föreslår att tredje stycket utgår ur 1 §.

7 §

Förutsättningarna för att underlåta förverkande bör i överensstämmelse med vad

som föreskrivs i andra liknande bestämmelser av senare datum anges med orden "om

det inte är uppenbart oskäligt".

10, 12, 13, 15 och 16 §§

Av motiven till 10 § framgår att ett godkännande som upplagshavare skall

återkallas om upplagshavaren inte längre uppfyller kraven på godkännande. En

regel om sådan återkallelse bör införas, lämpligen som 12 § och gälla även

godkännande av skatteupplag. Samtidigt bör kraven för godkännande som

upplagshavare anges i 10 §. Till denna paragraf bör överföras föreskrifterna om

skatteupplag i remissförslagets 12 §. Rubriken närmast före 10 § bör lyda

"Upplagshavare och skatteupplag" under det att förslagets rubrik närmast före 12

§ får utgå.

 Enligt Lagrådets förslag får 10 och 12 §§ följande lydelse.

"10 § Som upplagshavare får godkännas den som

1. i Sverige avser att yrkesmässigt tillverka eller bearbeta skattepliktiga

varor,

2. för yrkesmässig försäljning till näringsidkare tar emot skattepliktiga varor

från ett annat EG-land eller från en annan upplagshavare i Sverige eller vid

import från tredje land, eller

3. yrkesmässigt i större omfattning lagrar skattepliktiga varor,

om han med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och omständigheterna i

övrigt är lämplig som upplagshavare.

 Upplagshavares tillverkning, bearbetning och lagring av skattepliktiga

tobaksvaror skall äga rum i godkänt skatteupplag.

 Frågor om godkännande av upplagshavare och av skatteupplag prövas av

beskattningsmyndigheten på särskild ansökan.

12 § Godkännande av upplagshavare eller av skatteupplag får återkallas av

beskattningsmyndigheten, om förutsättningarna för godkännande inte längre finns.

Godkännande av upplagshavare får också återkallas om ställd säkerhet inte längre

är godtagbar."

I 13 och 15 §§ bör föras in ett nytt sista stycke om att bestämmelserna i 12 §

om återkallelser tillämpas även på respektive registrerad varumottagare och

skatterepresentant. Motsvarande tillägg i 16 § bör avse att bestämmelserna i 12

§ första meningen om återkallelse tillämpas även på representant som avses i

andra stycket.

27 §

Enligt vad som upplysts vid föredragningen är avsikten med andra stycket andra

meningen att skatten skall tas ut med belopp enligt bestämmelserna vid den

tidpunkt då varorna infördes till Sverige eller transporten från den svenske

upplagshavaren påbörjades. Bestämmelsen i andra meningen bör utformas i enlighet

härmed.

33 §

Avdragsmöjligheten enligt denna paragraf bör tillkomma även en

skatterepresentant som avses i 15 §.

35 §

Lagrådets förslag i fråga om 10, 12, 13, 15 och 16 §§ bör leda till att som

överklagbara beslut i en ny punkt 2 i första stycket anges beslut om

återkallelse enligt 12, 13, 15 och 16 §§. Remissförslagets punkt 2 och 3 får

benämnas punkt 3 och 4, varjämte hänvisningen till 12 § strykes i punkt 1.

42 §

Av punkten 3 i det remitterade förslagets övergångsbestämmelser framgår att

skatten på cigaretter aldrig kommer att tas ut enligt 2 § under 1995. Första

stycket i 42 § kan med hänsyn härtill lämpligen avfattas på följande sätt:

"För tobaksvaror som anges i 8 och 37 §§ tas skatten för år 1995 ut med de i

dessa paragrafer angivna beloppen. För tiden efter utgången av år 1995 och fram

till och med utgången av år 1998 skall skatten på de tobaksvaror som anges i 2,

8 och 37 §§ tas ut med de i paragraferna angivna beloppen, omräknade enligt

andra stycket. Därefter skall skatten tas ut med de belopp som gäller vid

utgången av år 1998."

Förslaget till lag om ändring i lagen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter

Förslaget lämnas utan erinran.

Finansdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 20 oktober 1994

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],

Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN], Heckscher, Hedborg,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Uusman,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1994/95:56 Nya lagar om tobaksskatt och

alkoholskatt, m.m.

Rättsdatablad

________________________________________________________________

Författningsrubrik Bestämmelser somCelexnummer för

 inför, ändrar, upp-bakomliggande

 häver eller upp-EG-regler

 repar ett normgiv-

 ningsbemyndigande

________________________________________________________________

Lag om tobaksskatt 392L0012

 392L0108

 372L0464

 377L0805

 379L0032

 392L0078

 392L0079

 392L0080

Lag om alkoholskatt 392L0012

 392L0108

 392L0083

 392L0084