Regeringens skrivelse 1990/91:77

om invandrar- och flyktingpolitiken

Skr. 1990/91:77

Regeringen bereder riksdagen tillfälle att ta del av vad som tagits upp i bifogade utdrag ur regeringsprotokollet den 20 december 1990.

På regeringens vägnar 

Ingvar[REDACTED_EFTERNAMN]

Maj-Lis[REDACTED_EFTERNAMN]

Skrivelsens huvudsakliga innehåll

1 skrivelsen redovisas den svenska invandrar-, invandrings- och flykting­politiken och invandringen till Sverige. Redovisningen avser i huvudsak budgetåret 1989/90. Vidare beskrivs migrations-och flyktingsituationen i väriden samt Sveriges roll i det internationella samarbetet.

1    Riksdagen 1990/91. 1 .saml. Nr 77

Arbetsmarknadsdepartementet

Skr. 1990/91:77

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 20 december 1990

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Eng­ström, Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], R.[REDACTED_EFTERNAMN].[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]. G.[REDACTED_EFTERNAMN].[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN].

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Skrivelse om invandrar-och flyktingpolitiken 

Inledning

Efter samråd med chefen för utrikesdepartementet och statsrådet Hjelm-Wallén anhåller jag att få lämna följande redovisning för invandrar- och tlyktingpolitikcn att toreläggas riksdagen. Innehållet avser huvudsakligen budgetåret 1989/90. En hel del uppgifter omfattar dock hela kalenderåret 1990. Avsikten är att redovisningen skall kunna användas som underlag och bakgrundsmaterial i anslutning till regeringens budgetproposition for budgetåret 1991/92.

Med invandringspolitik avses de principer och regler som reglerar vilka utlänningar som skall få tillstånd att bosätta sig i Sverige.

Invaiulrarpoliliken omfattar sådana åtgärder som samhället vidtar tor att underlätta invandrares, dvs. även flyktingars, introduktion och integra­tion i det svenska samhället.

Den svenska invandrarpolitiken kan sammanfattas i de tre invandrarpo-litiska mål som riksdagen antog år 1975 och som behandlades på nytt är 1986.

Jumlikhutsmålet innebär att invandrare skall ha samma möjligheter, rättigheter och skyldigheter som den övriga befolkningen. Målet innebär vidare att alla grupper i samhället skall ha likvärdiga möjligheter att behålla och utveckla sitt modersmål och att utöva sin kulturverksamhet inom den svenska kulturgcnicnskapcn. Invandrarpolitiken bör därför syfta till att ge medlemmar av språkliga mmoritctsgruppcr möjlighet att inom ramen för en intressegemenskap, som omfattar hela det svenska samhället, ge uttryck för en egen språklig och kulturell identitet.

Valfrihetsmålci innebär att medlemmar med språkliga minoriteter skall kunna välja i vilken grad de vill uppgå i cn svensk kulturell identitet och i vilken grad de vill bibehålla och utveckla sin ursprungliga idcnlilcl. Åtgär­der tor att bevara kontakten med ursprungslandets kultur anknyter även till valet mellan att stanna i Sverige eller att återvända till ursprungslandet.

Sainverkan.smälvl innebär att cn samverkan skall tinnas mellan invandrar-och minoritetsgrupperna och majoritetsbefolkningen i de frågor som är av gemensamt intresse. Målet förutsätter öinscsidig tolerans och

solidaritet mellan invandrarna och den inhemska befolkningen och mellan Skr. 1990/91: 77 olika invandrargrupper. Ett f

ö

rverkligande av samverkansm

å

let inneb

ä

r bl.a. att invandrarna ges st

ö

rre m

ö

jligheter att aktivt delta i det politiska livet i Sverige, att de ges vidgade m

ö

jligheter till kulturell verksamhet och att invandringens positiva kulturella etlekter uppm

ä

rksammas i 

ö

kad utstr

ä

ck­ning.

Å

r 1986 tog riksdagen ett nytt beslut om den samlade invandrarpoliti­ken varvid det sades att de tre invandrarpolitiska m

å

len skall tolkas s

å

 att de syftar till lika r

ä

ttigheter och m

ö

jligheter lor invandrare i f

ö

rh

å

llande till den 

ö

vriga befolkningen. M

å

len skall ocks

å

leda till respekt tor den enskildes identitet och integritet, m

ö

jligheter att utveckla det egna kultur­arvet inom ramen f

ö

r de grundl

ä

ggande normer som i Sverige g

ä

ller f

ö

r m

ä

nsklig samlevnad samt 

ö

msesidig tolerans, solidaritet och gemenskap mellan m

ä

nniskor av olika ursprung. Goda etniska relationer b

ö

r pr

ä

gla det svenska samh

ä

llet och samh

ä

llet b

ö

r markera sitt avst

å

ndstagande fr

å

n alla uttryck av etnisk intolerans.

Den svenska invandringen 

ä

r sedan 

å

r 1967 reglerad, utom f

ö

r medbor­gare i de nordiska l

ä

nderna som har fri r

ö

rlighet och etableringsr

ä

tt. Invandringen till Sverige har de senaste 

å

ren huvudsakligen best

å

tt av flyktingar och anh

ö

riga till personer som redan bor h

ä

r.

Mottagandet i Sverige av flyktingar 

ä

r endast ett av flera element i den .svenskafiyktingpoliliken. Dessutom ing

å

r:

agerande i FN och andra internationella sammanslutningar f

ö

r att bidra till att internationella konflikter motverkas och l

ö

ses och f

ö

r att respek­ten f

ö

r de m

ä

nskliga r

ä

ttigheterna uppr

ä

tth

å

lls,

ekonomiskt st

ö

d till UNHCR, UNRWA och andra organisationer som bedriver flyktingarbete utanf

ö

r Sverige,

internationellt samarbete i syfte att verka f

ö

r en solidarisk ansvarsf

ö

r­delning och f

ö

r att st

ä

rka flyktingarnas r

ä

ttsliga skydd,

ö

verf

ö

ring till Sverige, ofta i samarbete med UNHCR, av s

ä

rskilt utsat­ta personer som beh

ö

ver en s

ä

ker fristad undan f

ö

rf

ö

ljelse,

mottagande av flyktingar i Sverige, i enlighet med en asyllagstiftning som i vissa avseenden ger med flyktingar j

ä

mf

ö

rbara grupper ett starka­re skydd 

ä

n vad 1951 

å

rs Gen

é

vekonvention stadgar,

ett av staten finansierat, kommunalt mottagande f

ö

r flyktingar och d

ä

rmed j

ä

mst

ä

llda personer, vilket syftar till att fr

ä

mja deras m

ö

jlighe­ter att finna sig tillr

ä

tta i det svenska samh

ä

llet.

s

ä

rskilda insatser, bland annat opinionsbildande verksamhet, f

ö

r att ge flyktingar och andra invandrare lika villkor och m

ö

jligheter till integra­tion i Sverige.

st

ö

d till flyktingar som frivilligt vill l

ä

mna Sverige lor att bos

ä

tta sig i hemlandet eller annat land.

I det toljandc redovisas huvuddragen i till

ä

mpningen av dessa politikom-r

å

dcn. huvudsakligen avseende budget

å

ret 1989/90.

Som ett instrument tor invandrarpolitikens f

ö

rverkligande har invand-

rarminislcrn ett invandrarr

å

d med 28 ledam

ö

ter som best

å

r av represen­

tanter f

ö

r invandrarnas riksorganisationer. Vid sidan h

ä

rav f

ö

rekommer                       3

konsultationer med företrädare för invandrarnas trossamfund. Under år     Skr. 1990/91:77

1990 hölls ett invandrarpolitiskt rådslag, på samma sätt som för tre år

sedan.

Som ett led i strävandena att ha en bred förankring för och ett nationellt samförstånd kring den svenska flyktingpolitiken fmns ett av regeringen tillsatt jlyktingpolitiskl råd med invandrarministern som ordförande. I rådets arbete deltar representanter för flera berörda folkrörelser och intres­seorganisationer, svenska myndigheter och FNs flyktingkommissaries rep­resentant i Norden. Under perioden den 1 juli 1989 den 31 december 1990 har rådet mötts fem gånger.

I Sverige och omvärlden

1. Migration i ett globalt perspektiv; befolkningsutvecklingen

Befolkningsutvecklingen, framväxten av allt bättre kommunikationer och en bestående politisk oro i stora delar av världen talar för fortsatt stor internationell migration. I samma riktning verkar det förhållandet att stora ekonomiska och sociala orättvisor mellan olika delar av världen fortfarande består. Det är inte omöjligt att även otjänliga miljöförhållan­den kan ge fler människor ännu en anledning att vilja söka en utkomst och ett bättre liv i något annat land än sitt eget.

Enligt FNs uppskattningar uppgår jordens befolkning nu (1990) till ca 5,25 miljarder människor och väntas öka till 6 miljarder före år 2001. Någon gång mellan år 2006 och 2018 passeras 7-miljardersgränsen. I de mest långsiktiga prognoserna räknar man med att jordens befolkning skall stabiliseras kring 14 miljarder på ungefär 100 års sikt.

Befolkningstillväxten sker framförallt i underutvecklade länder medan befolkningarna i de flesta länder i Europa stagnerar eller rent av skulle minska i storlek utan fortsatt invandring. I Sverige har nativiteten ökat kraftigt de senaste åren, men inte mer än att nästa generation blir ungefär lika stor som den nuvarande.

Samtidigt som de europeiska länderna har en mycket restriktiv invand­ringspolitik, förekommer det i flera länder en diskussion om nödvändighe­ten av fortsatt invandring för att undvika befolkningsminskning eller för att söka uppnå en bättre åldersmässig sammansättning av befolkningen. Det råder emellertid mycket delade meningar om i vilken mån det är praktiskt möjligt att med hjälp av invandring påtagligt och bestående påverka befolkningens ålderstruktur. Det finns de som hävdar att man i så tall skulle behöva ha en så stor invandring under så lång tid. att det inte skulle kunna genomtoras utan allvarliga sociala störningar och stora svå­righeter med integration etc.

Under 1980-talct skapades stora migrationsströmmar av politiska oro-

lighcter och naturkatastrofer i utvecklingsländerna. Det finns anledning

att räkna med fortsatt invandringstryck från sådana länder. Samtidigt har

den politiska utvecklingen i Östeuropa och Sovjetunionen medfört bety­

dande flyttningsrörelscr. Kanske kan åtskilliga hundratusentals människor

i dessa länder komma att vilja söka sig en ny tillvaro i ett annat land.

Beroende på den politiska och ekonomiska utvecklingen kan detta komma     Skr. 1990/91: 77 att medföra ett ökat invandringstryck gentemot Västeuropa. Dessa frågor behandlas vidare i ett senare avsnitt.

Så länge stora skillnader i levnadsvillkor och politisk instabilitet består i världen kommer det att finnas människor med behov eller önskan att söka sig bort från sina hemländer. I en situation där flertalet europeiska länder för en politik där invandring i princip bara tillåts av flyktingar eller personer med nära personlig anknytning till landet, kommer många av dem som drivs till att flytta till vår del av väriden att behöva åberopa flyktingskäl, även om de bakomliggande orsakerna huvudsakligen är av annan art. Passivitet inför dessa och andra grundorsaker bakom migra-tionen komer att leda till oönskade flyktningrörelser, såvida man inte. i internationell samverkan kan påverka dessa bakomliggande faktorer i preventivt syfte.

2. Vem är flykting?

Den grundläggande konventionen om flyktingar är 1951 års FN-konven­tion om flyktingars rättsliga ställning (Genévekonventionen). Till denna ansluter 1967 års protokoll angående flyktingars rättsliga ställning (New York-protokollet). Sverige har tillträtt både konventionen och protokollet.

Genévekonventionen innehåller bl.a. en definition av vem som skall anses vara flykting och stadgar förbud mot avvisning eller utvisning av flykting till land där han riskerar förföljelse - eller till land där han inte åtnjuter trygghet mot att bli sänd till land där han riskerar förföljelse -samt innehåller bestämmelser om att flykting skall jämställas med med­borgare i det egna landet när det gäller sociala förmåner m. m. I en bilaga till konventionen lämnas närmare anvisningar för utfärdande av resedoku­ment till flyktingar.

I konventionen och protokollet definieras en //vA////,;; som en person som "i anledning av välgrundad fruktan för förföljelse på grund av sin ras. religion, nationalitet, tillhörighet till viss samhällsgrupp eller politisk åskådning befinner sig utanför sitt hemland och som inte kan eller på grund av sin fruktan inte vill begagna sig av hemlandets skydd". Varken konventionen eller protokollet ger någon närmare definition av vad som skall torstås med "förföljelse"". Den flyktingdefinition. som är intagen i UNHCRs stadga, och därmed reglerar hans mandat, sammanfaller nära nog helt rned den citerade.

Konventionens flyktingdefinition är den enda universellt godtagna, men täcker inte personer som flyr pä grund av naturkatastrofer, misär, väpnad konflikt eller allmänt våld. På regional basis har emellertid enighet nåtts om ett vidare flyktingbegrepp än konventionens.

1969 års GAU-konvention om särskilda aspekter på flyktingproblemen i

.4jrika omfattar således också personer som "på grund av yttre aggression,

ockupation, utländsk dominans eller händelser som allvarligt stör den

allmänna ordningen i del av eller hela det land i vilket han har sitt

ursprung eller är medborgare, tvingas lämna sin vanliga bostad för att söka

tillflykt på en annan plats utanför sagda land"". För Centralamerikas del

5

accepterades ett snarlikt flyktingbegrepp i den deklaration, som berörda     Skr. 1990/91:77 regeringar antog i Cartagena är 1984. Såvitt gäller .A.swn har - med stöd av torsta-asylländcr i Sydostasien  godtagit en bestämmelse om att alla asylsökande, i vart fall temporärt, skall tas emot av första-asyl-staterna och att tvångsrepatriering (refoulemcnt) inte skall ske.

3. Flyklingsitualionen i världen

Inledning

Vanligen anges antalet flyktingar i världen till ca 15 miljoner. Detta avser enbart de flyktingar som anses falla under UNHCRs mandat och omfattar inte de drygt 2.5 miljonerna Palestinaflyktingarna. Biståndet till dessa förvaltas av UNRWA, som dock inte har någon skyddsfunktion.

Under 1980-talet har antalet flyktingar ökat. och många flyktingsitua­tioner tycks mer eller mindre ha permanentats. Under de senaste två åren har vi dock sett öppningar mot politiska lösningar i t.ex. Afghanistan. Kambodja, Centralamerika och Namibia som förväntas innebära att mil­joner flyktingar kommer att kunna återvända till sina hemländer. Hittills är det emellertid bara till Namibia som ett större antal flyktingar återvänt.

Något som har utmärkt flyktingsituationerna under perioden efter andra världskriget är en allt starkare involvering av stormakterna. Flyktingsitua­tionerna har på olika sätt utnyttjats i det politiska maktspelet. Exempel på detta är bl.a. flyktingarna vid gränsen mellan Kambodja och Thailand, Vietnamflyktingarna samt flera flyktingsituationer i Afrika, bl.a. Mocam-bique och Afrikas horn. Den förändring i relationerna mellan stormakter­na som vi ser i dag kan därför vara ett steg i riktning mot lösningar av svåra flyktingproblem.

Man räknar med att ca 80% av världens flyktingar finns koncentrerade till sju områden: Afghanistanflyktingarna i Västasien, Indokinaflyktingar­na i Sydostasien, Palestinaflyktingarna i Mellersta östern, olika flykting­grupper (framför allt från Mocambique, Angola och Sydafrika) i Södra Afrika, flyktingarna från Etiopien och Somalia på Afrikas Horn, Liberia­flyktingarna i Västafrika samt de centralamerikanska flyktingarna i Cen­tralamerika.

Den överväldigande majoriteten av världens flyktingar är fattiga männi­skor vilkas flykt är en del av en massrörelse. Den klassiska bilden av "den politiske flyktingen från Centraleuropa" är i dag bara representativ för en liten del av världens flyktingar. Möjligheterna att på ett meningsfullt sätt lösa dessa människors problem utanför deras egen region är ytterst begrän­sade.

Till helhetsbilden hör också internflyktingarna människor som har tvingats lämna sina normala bosättningsområden men som formellt inte är flyktingar eftersom de inte lämnat sina hemländer. De är däremot poten­tiella flyktingar i de områden där de finns.

De är alltså flyktingar i sina egna hemländer. Dessa människor är ekonomiskt, politiskt, psykologiskt och socialt lika mycket flyktingar som de 17.5 miljonerna UNHCR-och UNRWA-flyktingarna. men de omfattas

inte av det internationella skydds- och hjälpsystemet tor flyktingar efter-     Skr. 1990/91: 77 som de inte har lämnat sina hemländer. Ofta befinner de sig i cn mycket utsatt situation, fortfarande utlämnade ät den regering eller de krafter i landet som är upphovet till deras situation.

Det finns inget alternativt skydds- eller hjälpsystem för att na dessa människor, som ofta lever i svår misär, och det är vanligen endast frivilliga organisationer nationella och internationella som förmedlar hjälpen.

Om man i denna grupp inkluderar människor som flytt på grund a\ svåra brott mot de mänskliga rättigheterna, väpnad konflikt, rädsla tor torföljelse enligt Genévekonventionen samt sådana som blivit förflyttade mot sin vilja av sina regeringar kan man beräkna deras antal till ca 14 miljoner människor.

Flyklingsitualionen i tredje världen

Asien (inklusive Mellersta Östern)

Det största antalet flyktingar finns fortfarande i .Asien med den största enskilda flyktinggruppen i världen i dag, nämligen de mer än fem miljoner­na afghaner i Pakistan och Iran. En viss återvandring sker emellertid nu. Man räknar med att ca 200 familjer återvänder per dag. men med tanke pä det stora antalet flyktingar är detta ett mycket blygsamt antal. Det kan knappast heller förväntas att det blir någon återvandring i större skala sä länge ingen reell politisk lösriing uppnätts och stridigheterna i landet pågår.

Det andra stora problemet i Asien är flyktingarna och migranterna frän Indokina. Det finns i dag ca 160000 flyktingar från Vietnam. Laos och Kambodja i olika länder i Sydostasien under UNHCRs mandat. Majorite­ten av flyktingarna finns i läger i Thailand och Hongkong, medan de övriga återfinns i Filippinerna. Indonesien. Malaysia och Singapore. Många har vistats i läger under flera är och har små utsikter att bli mottagna i tredje land. De lever under mycket svåra lorhällandcn.

Den aktionsplan (CPA) för en totallösning av Indokina-flyktingproble-met som antogs vid en internationell konferens är 1989 har ännu inte genomforts helt. Det beror pä meningsskiljaktigheter mellan ä ena sidan USA och i viss mån Vietnam och ä andra sidan övriga berörda länder angående återsändandet av icke-flyktingar till Vietnam. Förhoppningen är dock att planen skall komma att fungera under år 1991.

Sveriges åtagande, att inom ramen för cn gemensam nordisk kvot under tre år ta ut sammanlagt 1 200 flyktingar från Sydostasien, fullgörs redan under budgetåret 1990/91. Det kommer emellertid att finnas ett visst behov av fortsatt uttagning. särskilt av nytillkomna asylsökande som be­döms vara flyktingar. Man befarar ocksä att det kommer att bli kvar grupper av svärplacerade människor i lägren, tor \ ilka någon slags lösning mäste utarbetas i internationell samverkan.

Utöver flyktingarna under UNHCRs mandat finns fortfarande nära 300000 kambodjanska flyktingar i gränsområdet mellan Kambodja och Thailand. Efter det vietnamesiska truppäterdragandct och i och med de

framsteg i fredsförhandlingarna som gjorts, hoppas man att ett återvänd-     Skr. 1990/91:77 ringsprogram snart skall komma igång. Oroande är dock de tendenser som finns till en tvångsmässig återvandring, organiserad av de olika fraktioner­na i Kambodja i syfte att skapa väljarunderlag inför de planerade valen.

I Sydostasien finns även ett antal mindre flyktinggrupper från Burma, Filippinerna, olika delar av Indonesien, Kina (särskilt efter massakern på Himmelska Fridens Torg) Thailand med flera länder. En del av dessa flyktingar anses falla under UNHCRs mandat, andra inte.

Majoriteten av de ca 200000 tamiler som flytt från Sri Länka, huvudsak­ligen till Indien, befinner sig fortfarande i exil, även om en viss återvand­ring skett. Det av UNHCR planerade återvandringsprogrammet har fort­farande inte genomförts.

Det palestinska flyktingproblemet är det äldsta, fortfarande olösta i världen. Fortfarande flyr eller förvisas palestinier från de av Israel ockupe­rade territorierna. I lägren växer en fjärde generation flyktingar upp till ett liv i exil. Palestinierna är den största enskilda flyktinggruppen i Mellersta Östern med 2,5 miljoner människor. Det totala antalet palestinska flyk­tingar är emellertid ännu större.

Den libanesiska statens sönderfall har medfört att många människor flytt landet. En del är libaneser medan andra är palestinier eller människor som tillhör andra befolkningsminoriteter, vilka tidigare sökt och fått skydd i Libanon.

Strömmen av flyktingar från Iran har minskat men fortfarande lämnar människor landet och söker politisk asyl. I gengäld har situationen i Irak, framför allt när det gäller den irakiska regimens agerande gentemot den kurdiska befolkningen, lett till en ökning av antalet flyktingar. Det finns ett stort antal irakiska kurdiska flyktingar i Iran. I Turkiet finns en grupp på uppemot 30000 personer fördelade på tre olika läger.

Totalt sett räknar man med att det finns ett par hundra tusen iranska och irakiska flyktingar i området.

Härutöver finns också ett antal flyktingar bland de människor som tvingats lämna Kuwait efter den irakiska ockupationen.

Afrika

De afrikanska länderna har fortsatt att föra en uttalat generös flyktingpoli­tik trots att en stor del av kontinentens cirka fem miljoner flyktingar finns i några av världens fattigaste länder.

I södra Afrika finns flyktingar dels till följd av Sydafrikas inrikespolitik, dels till följd av Sydafrikas stöd till mot regeringarna fientliga väpnade grupper i Angola och Mocambique. Det finns över en miljon flyktingar från Mocambique i de kringliggande länderna, framför allt i Malawi och Zimbabwe.

En positiv utveckling i södra Afrika är att den överväldigande majorite­ten av de namibiska flyktingarna nu återvänt och att demokratiska val genomförts. Utvecklingen i Sydafrika kan också komma att innebära en möjlighet för återvandring för de tiotusentals sydafrikanska flyktingarna i olika länder i Afrika och Europa.

Stora flyktinggrupper kommer från Etiopien, Sudan och Somalia och     Skr. 1990/91:77 återfinns i huvudsak i dessa länder. En annan stor grupp är de flyktingar i Algeriet som flytt från kriget mellan Polisario (den av OAU erkända befrielserörelsen i Västra Sahara) och Marocko i Västra Sahara.

En ny flyktinggrupp är de mer än 500000 flyktingarna frän inbördeskri­get i Liberia, som finns i angränsande länder.

Mänga gamla flyktingproblem förblir olösta och stora flyktinggrupper från olika länder finns därför i bl. a. Burundi, Rwanda, Tanzania, Uganda, Zaire, Zambia och Zimbabwe. Uppskattningsvis mer än hälften av den afrikanska kontinentens stater är mottagare av flyktingar i någon omfatt­ning.

Latinamerika

Demokratin har nu återupprättats i Chile och chilenare har redan börjat återvända i ökande omfattning. Sverige har haft ett antal överiäggningar med Chiles regering och med berörda chilenska grupper om återvandrings-frågorna.

Situationen i Colombia fortsätter att ge människor där anledning att bege sig i exil.

De stora koncentrationerna av flyktingar finns fortfarande i Central­amerika. Detta beror på de väpnade konflikterna i framför allt Guatemala och El Salvador, samt i viss mån till följd av situationen i Nicaragua. I både El Salvador och Guatemala finns också betydande grupper av internt hemlösa människor.

Av de totalt mer än två miljoner flyktingarna och hemlösa i olika länder i Centralamerika Belize, Costa Rica, Guatemala. Honduras, Mexico och Nicaragua betraktas bortemot 500000 som flyktingar i formell bemärkelse. Liksom i Sydostasien har UNHCR sökt en helhetslösning på problemet inom ramen för en internationell överenskommelse, Cirefca-processen. Påtagliga resultat är en ökad återvandring samt en mer generös politik i asylländerna.

Flyktingar och asylsökande i Europa. Nordamerika och Occanien

Antalet asylsökande i Europa och Nordamerika har ökat successivt under 1980-talet, från ca 100000 år 1983 till ca 440000 år 1989 - den högsta siffran sedan andra världskriget. Prognosen tor år 1990 pekar i riktning mot 550000 600000 personer. Sverige är fortfarande ett av de länder i Europa som mottar det största antalet asylsökande per capita.

En minskande andel av de asylsökande bedöms vara flyktingar enligt Genévekonventionen. Det hindrar inte att många kan ha starka sociala och ekonomiska skäl att flytta. Många asylsökande får avslag på sina ansökningar efter en ofta mycket lång och nedbrytande väntan. Stora summor pengar spenderas på till stor del improduktiva torläggnings- och administrationskostnader för att ta hand om människor med svaga skyddsbehov. De europeiska länderna och Canada använder tillsammans

omkring 30 miljarder kronor per år på mottagandet av asylsökande, av     Skr. 1990/91:77 vilka i genomsnitt inte mer än 20% får rättslig status som flyktingar.

En stor andel asylsökande har även under 1989-1990 anlänt utan dokument eller med talska sådana. I Norge uppskattas detta antal till 80%, i Sverige till 70% , i Belgien till 60%, i England till strax under 50% osv. En särskild arbetsgrupp, knuten till UNHCR och tillsatt på svenskt initia­tiv, studerar för närvarande dokumentlöshetsproblemet och diskuterar tänkbara lösningar.

I Sverige fick tidigare ca 80% av de asylsökade uppehållstillstånd men under år 1990 har andelen, som en följd av regeringens beslut om ändrad asylpraxis, minskat till omkring 50%. Medan man i Sverige aktivt försöker verkställa negativa beslut, dvs. de som inte får uppehållstillstånd i Sverige mäste lämna landet, gäller det motsatta i de flesta andra europeiska länder utanför Norden. Majoriteten av dem som får avslag, 75 85%, blir kvar men lever då i samhällets marginal utan sociala skyddsnät och utanför lagens rättigheter och skyldigheter.

I bil. 1 redovisas i största korthet situationen avseende asylsökande och flyktingar m.m. i tre nordiska länder. Uppgifter från ytterligare ett antal OECD-länder finns hos arbetsmarknadsdepartementet. Uppgifterna byg­ger på rapporter från våra beskickningar.

4. Utvecklingen i Central- och Östeuropa

Demokratiseringsprocessen i Central- och Östeuropa är glädjande. Den har lett till att allt fler länder där respekterar rätten att fritt få lämna och sedan återvända till sitt land.

Förändringarna innebär att människor från Ungern, Tjeckoslovakien och Polen inte längre kan anses löpa risk för förföljelse. 1 dessa länder bör också flyktingar från tredje länder kunna påräkna skydd.

Den politiska målsättningen är generellt sett alt genomföra demokrati, att tillförsäkra mänskliga rättigheter och att bygga upp en sund och funge­rande ekonomi.

Det råder emellertid en svår ekonomisk situation i bl. a. Sovjetunionen. Det kommer att ta tid att där, men ocksä i andra länder i regionen, få till stånd en ekonomisk utveckling som skapar möjligheter till ett bättre liv för hela befolkningen. Situationen i Sovjetunionen är särskilt svårbedömbar. Det som kan se ut att vara stora brister i produktionen av t.ex. livsmedel kan mycket väl snarare vara uttryck för allvariiga brister i infrastruktur och distribution.

Det har aviserats att gällande passlagstiftning i Sovjetunionen, på sam­ma sätt som skett i flera länder i Central- och Östeuropa, kan komma att libcraliseras nästa år. Ny lagstiftning ger medborgarna rätt till ut- och inresor. Detta är en mänsklig rättighet. Det är däremot inle någon given rättighet att få inresa, bosätta sig och arbeta i något annat land än hemlan­det.

I massmedier över hela Europa förekommer spekulationer om förestå­

ende massutvandring från Sovjetunionen. Det är inte uteslutet att åtskilli­

ga sovjetmedborgare liksom medborgare i andra länder i regionen 

10

kan vilja söka sin utkomst i något annat land. Men det bör betonas att det     Skr. 1990/91: 77 rör sig om spekulationer. Man får inte förlora proportionerna. De krafter som verkar återhållande på benägenheten att utvandra - bundenheten till hemlandet genom språk, kultur, familjeband etc. är starka.

Det måste också ligga i allas intresse att den arbetskraft som behövs för återuppbyggnaden och omläggningen av ekonomin i de tidigare centralt styrda länderna kan stanna kvar. Därför måste största vikt läggas vid insatser som kan förebygga en omfattande utvandring.

Den debatt som förts i medierna under hösten 1990 illusterar vikten av att det internationella samfundet gemensamt angriper grundorsakerna till varför människor flyr/migrerar t.ex. genom utvecklingsinsatser i ur­sprungsländerna. Vår solidaritet med utsatta människor kräver att flyk­ting- och migrationsfrågorna placeras högt på dagordningen i alla de sam­manhang där flykt eller migration blir en följd av passivitet inför grundor­sakerna. Just dessa frågor är nu föremål för utredningen (A 1990:05) rörande en sammanhållen flykting- och immigrationspolitik, något som har väckt både uppmärksamhet och efterföljd internationellt. Detta arbete kommenteras närmare i avsnitt VII.

En särskild arbetsgrupp har bildats inom regeringskansliet med repre­sentanter fbr utrikes- och arbetsmarknadsdepartementen. Den har till uppgift att följa och bedöma utvecklingen i Öst med avseende pä invand­ring.

Den ekonomiska krisen i Sovjetunionen är alltså djup. Unionens poli­tiska framtid är osäker. Sovjetunionens utveckling är naturiigtvis av stor betydelse för omvärlden. 1 många internationella fora diskuteras vad som kan göras. Sverige deltar aktivt i dessa diskussioner.

Samtidigt stärks de bilaterala kontakterna med Sovjetunionen och sär­skilt med de baltiska republikerna. Näringslivet, folkrörelser och universi­tet har engagerat sig aktivt i detta arbete. Regeringen har inlett ett samar­bete som syftar till ökad kontakt och aktiv kunskapsöverföring på en lång rad områden. Ett praktikprogram för ungdomar från de baltiska republi­kerna har inrättats. Vidare har regeringen beslutat att ge bidrag via frivil­ligorganisationer för livsmedelstransporter.

Från svensk sida finns det alltså ett aktivt deltagande i det internationel­la samarbetet. Av särskild vikt är här den ministerkonferens om Öst-Väst-migration i Europarådets regi som, med Österrike som värd. skall hållas i Wien i januari 1991. Frågan uppmärksammades även inom den europeis­ka säkerhets- och samarbetskonferensen (ESK) vid dess möte i Paris hös­ten 1990.

Det viktigaste är alltså att arbeta för en ordning som gör det möjligt för människorna i de berörda länderna att kunna stanna kvar. Ändå kommer säkert personer frän Sovjetunionen och från Central- och Östeuropa att söka sig till Väst för att söka arbete. De är hänvisade till att söka asyl, eftersom det i de flesta länder i Västeuropa liksom hos oss - saknas möjligheter till arbetskraftsinvandring annat än i mycket begränsad om­fattning.

Regeringen avser inte att göra avsteg från tillämpningen av gällande

utlänningslagstiftning som innebär att arbetstillstånd skall föreligga före     Skr. 1990/91:77 inresan för dem som vill invandra.

Asyl skall förbehållas den som är flykting enligt Genévekonventionen eller som i övrigt har starka skyddsbehov. En prövning av asylbehovet måste alltid göras individuellt. Mot bakgrund av den positiva utvecklingen mot demokrati och respekt för mänskliga rättigheter i Central- och Öst­europa och i Sovjetunionen, bör man kunna anta att endast få sökande från dessa länder har tillräckliga skäl att få stanna i Sverige. De allra flesta sökande från dessa länder kommer, såvitt det nu kan bedömas, efter en individuell prövning, att kunna sändas tillbaka till hemlandet.

Regeringen följer med stor uppmärksamhet utvecklingen i Sovjetunio­nen och i Central- och Östeuropa. Det finns en beredskap för den händelse utvecklingen skulle visa tecken på ökad invandring. Statens invandrarverk (SIV) har huvudansvaret på den statliga sidan för att mottagandet av asylsökande och flyktingar fungerar. Detta gäller även i kris och i krig, även om man då kan behöva använda helt andra samverkansformer än normalt.

Invandrarverket och polisen kan snabbt sätta in resurser där de bäst behövs tor att klara av utredning och beslut i tillstånds- och asylärenden liksom för att kunna avvisa dem som fått avslag på ansökan om uppehålls­tillstånd.

Det kommunala flyktingmottagandet har lett till att huvuddelen av Sveriges kommuner idag har erfarenhet av att ta emot flyktingar, ett faktum som självfallet förstärker vår beredskap.

5. Framtidsprognoser

Det är alltid svårt att förutsäga in- och utvandring. Detta gäller såväl de icke reglerade flyttningarna inom Norden som invandringen från utom­europeiska länder av framförallt flyktingar. Den nya situationen i Central-och Östeuropa, Sveriges närmande till EG och fortsatt politisk oro i stora delar av världen gör det svårt att bedöma utvecklingen även på kort sikt.

När det gäller flyttningarna inom Norden har det tidigare omfattande invandringsöverskottet från Finland ersatts av ett jämnviktsläge med un­gefär lika stor in- som utvandring av finska medborgare. Det finns ingen anledning att i dag räkna med någon större förändring i detta förhållande. De senaste åren har däremot Sverige tagit emot en väsentligt ökad invand­ring från Norge och delvis även från Danmark. Många av dessa personer tycks emellertid ha återutvandrat efter en relativt kort tids vistelse i Sverige och det är möjligt att den relativt omfattande invandringen från Norge under åren 1989 1990 kommer att bli en parentes. Men man kan inte utesluta en fortsatt invandring från Norden under början av 1990-talet. Denna kommer att vara starkt konjunkturberoende.

Sverige kan inom några år bli en del av en fri västeuropeisk arbetsmark­

nad, antingen som en följd av ett s.k. EES-avtal om rörlighet för varor,

tjänster, kapital och personer eller genom att Sverige blir medlem av EG.

Den inom-europeiska arbetskraftsrörligheten kommer att vara i viss ut­

sträckning konjunkturbetingad. men antagligen inte i samma grad som

12

den inom-nordiska. Det är osäkert hur omfattande röriigheten kan bli.     Skr. 1990/91:77 men genomförda analyser tyder på att den blir relativt begränsad.

Antalet personer i Central- och Östeuropa liksom i andra världsdelar som vill utvandra till Väst, inklusive Sverige, kommer under de närmaste åren att förmodligen vara mycket stort. Hur omfattande utvandringen i realiteten blir kommer i hög grad att bestämmas av hur man genom internationellt samarbete kan bidra till att undanröja de grundläggande problem som ligger bakom de stora flyttningsrörelserna.

Det är förmodligen realistiskt att framöver räkna med ett fortsatt bety­dande invandringstryck från länder utanför Norden. Man kan naturligtvis inte utesluta mycket omfattande flyttningsrörelser, t.ex. som en följd av utvecklingen i Sovjetunionen.

Men lika lite som det för några år sedan var möjligt att förutse att Iran skulle bli ett dominerande utvandringsland för invandringen till Sverige, är det i dag möjligt att säga varifrån eventuella nya stora invandringsvågor kan komma.

Det är emellertid regeringens ambition att söka förbättra förmågan att analysera och bedöma skeenden i vår omvärld utifrån ett migrationsper-spektiv. En sådan ökad beredskap bör som ett syfte ha att ge större möjligheter än hittills att i samverkan med andra länder tidigt reagera med åtgärder som kan förebygga flyttningsrörelser i fall där detta är möjligt och lämpligt.

II 

Invandringen till Sverige budgetåret 1989/90

1. Inledning

Den utomnordiska invandringen till Sverige består numera sedan 5- 10 år till mycket stor del av flyktingar eller personer som får bosätta sig här av flyktingliknande eller humanitära skäl.

Bland de utomnordiska invandrarna finns också nära anhöriga till redan här bosatta personer, s. k. anknytningsfall. I mänga fall är det inte fråga om tidigare splittrade familjer utan om nybildade sådana, dvs. personer som gifter sig med (eller börjar sammanbo med) en i Sverige bosatt person som kan vara en infödd svensk eller en som har invandrat tidigare.

Den utomnordiska arbetskraftsinvandringen har de senaste åren upp­gått till endast ett par hundra personer om året.

2. Invandringens omfattning

Invandringen av utländska medborgare till Sverige under år 1990 uppgår preliminärt till 54000 personer, vilket är mindre än året innan. Utvand­ringen har däremot ökat och uppgår till 16000 personer (året innan ut­vandrade 13 000), något som beror på att nyligen invandrade norska och danska medborgare flyttar tillbaka. Invandringsöverskottet har således minskat i förhållande till år 1989.

Utvecklingen under den senaste tioårsperioden framgår av följande

tabell (siffrorna är avrundade och uppgifterna för år 1990 preliminära):

13

Invandringen av utl

ä

ndska medborgare aren 1980-1990 (tusental)       Skr.  1 990/9 1:77

Ar

ln\and

ring

Ut\and

ring

linaiid

rings

Ö

NCrskotl

Tolalt

Nor­diska

Ö

\ riga

Tolalt

Nor­diska

Ö

\ riga

Totalt

Nor­diska

Ö

\ riga

1480

34.4

16.3

18.2

20.8

13.b

7.2

13.7

2.6

11.0

1981

27.4

10.0

17,4

20.8

15.3

s s

6.6

-5.3

11.9

1982

25.1

7.3

17,8

19.9

14.5

5.4

5.2

_ 7 -1

12.4

198.

22..1

7.4

14 9

17.4

12.0

5.4

4.9

-4.6

9.5

1984

26.0

8.4

17.6

14.6

10.0

4.6

11.4

- 1.6

13.0

1985

27.9

8.4

i*?.5

14.0

9.2

4.9

13.9

-0.8

14.7

1986

.>4.0

8.9

IS T

15.4

8.7

6.6

18.6

0.2

18.6

1987

37.1

8.9

28.1

11.6

8,1

3.5

5 s

0.8

24.7

1988

44..5

11.5

33,0

11.8

8.3

3.5

32.6

3.2

28.4

1989

58.8

18.9

40.0

13.1

9.7

3.4

45.7

9.2

36.5

1990

53.6

16.2

37,4

16.1

12.3

3.8

37.5

3.9

33.6

.tniii I tabellen anges antalet under aren insandrade och k\rkol)okt

ö

rda utl

ä

ndska medborgare. Tabelluppgilterna i a\snitt 6. Enskilt tillresta as>ls

ö

kande. a\ser d

ä

r­emot meddelade upiteliallsiillsiand. De olika tabellerna 

ä

r d

ä

rf

ö

r inte sinsemellan j

ä

mf

ö

rbara.

In- och utvandringen av finska medborgare 

ä

r 1990 var av ungef

ä

r samma omfattning som 

å

ret innan och resultatet blev en nettoutvandring av ca 1 300 personer. Stora f

ö

r

ä

ndringar har emellertid skett med flyttning­arna i f

ö

rhallande till Norge och Danmark. Framf

ö

rallt fr

å

n Norge har det skett en omfattande invandring de senaste tv

å

å

ren. Denna verkar nu avta.

Å

terutvandringen av nordbor har 

ö

kat starkt soin ett resultat a\ den stora invandringen under f

ö

rra 

å

ret. Nettoinvandring.n av nordbor blev d

ä

rf

ö

r under 

å

r 1990 ca 4000 personer, en minskning med mer 

ä

n h

ä

lften j

ä

mf

ö

rt med aret innan.

3. Arbetskraftsinvandring

Uppeh

å

lls- och arbetstillst

å

nd av rena arbetsmarknadssk

ä

l beviljas i prin­cip bara om arbetskraftsbehovet inte kan tillgodoses inom Sverige. (Bud­get

å

ret 1989/90 gavs 186 s

å

dana tillst

å

nd). Det kan g

ä

lla t.ex. nyckelfunk­tioner inom n

ä

ringslivet och anst

ä

llningar som utg

ö

r ett led i internatio­nellt utbyte. Dessutom beviljas tillf

ä

lliga arbetstillst

å

nd f

ö

r exempelvis mont

ö

rer, vikarierande l

ä

kare, artister och idrottsm

ä

n. .

Ä

ven fria yrkesut­

ö

vare och egna f

ö

retagare kan f

å

bos

ä

tta sig h

ä

r om de uppfyller vissa krav. Tillst

å

nd beviljas numera vanligen av statens in\'andrarverk efter sam­r

å

d med arbetsmarknadsverket och efter h

ö

rande av arbetsmarknadens parter. Delegering till utlandsmyndighet f

ö

rekommer i \ issa fall.

4. Anh

ö

riginvandring

Svensk praxis vad g

ä

ller invandring av anh

ö

riga till personer bosatta h

ä

r 

ä

r

gener

ö

s i j

ä

mf

ö

relse med m

ä

nga andra l

ä

nders. Make/maka och samman­

boende, samt ogifta barn under 20 

ä

r till personer bosatta h

ä

r. beviljas

regelm

ä

ssigt uppeh

å

llstillst

å

nd f

ö

r bos

ä

ttning i Sverige. Homosexuella

f

ö

rh

å

llanden j

ä

mst

ä

lls med heterosexuella. .

Ä

ktenskap med minder

å

riga

liksom m

å

nggifte ger d

ä

remot inte r

ä

tt till bos

ä

ttning h

ä

r.                                           14

En ordning med uppskjuten invandringsprövning under i princip två år Skr. 1990/91: 77 tillämpas när det gäller nyligen ingångna äktenskap eller samboförhållan­den. Om förhållandet upphör före tvåårsperiodens utgång tar man hänsyn till samtliga omständigheter i ärendet när man bedömer om utlänningen ändå skall få stanna. Sådana omständigheter kan vara att utlänningen är väl etablerad i arbetslivet, att det finns barn i förhållandet, att utlänningen kan ha råkat i en utpressningliknande situation eller löper risk att bli socialt utstött vid en avvisning till hemlandet.

Både ensamstående förälder och föräldrapar kan under vissa forutsätt­ningar få bosätta sig hos barn i Sverige. Även andra anhöriga kan få bosätta sig här. Det kan gälla t. ex. "sista länk'", dvs. en person, undantags­vis flera, vars samtliga nära släktingar är bosatta i Sverige.

Anhöriga till politiska flyktingar bedöms något generösare.

5.         Övrig invandring

Den övriga invandringen består huvudsakligen av personer som tidigare varit bosatta här och som återvänder till Sverige samt av personer som har svenskt påbrå. Vid prövning av ärenden för den som varit bosatt här tidigare tas bl.a. hänsyn till den tidigare vistelsetiden i Sverige respektive utomlands.

Svenskfödda som senare förlorat sitt svenska medborgarskap samt deras barn beviljas regelmässigt tillstånd.

6.         Enskilt tillresta asylsökande

Liksom tidigare år är de på egen hand inresta personerna, som ansöker om asyl vid gränsen eller efter ankomsten till Sverige, mångdubbelt fler än kvotflyktingarna. Under budgetåret 1989/90 sökte ca 38 600 personer inkl. barnasyl. Budgetåret 1988/89 var antalet asylsökande ca 19050.

1 det följande redovisas de största nationsgrupperna som sökt asyl i Sverige och som fått uppehållstillstånd som flyktingar eller därmed jäm­ställda. Uppehållstillstånden omfattar även flyktingar som överförts till Sverige genom flyktingkvoten. De kan dessutom avse beslut i fråga orn asylansökningar som lämnats in tidigare budgetår. Siffrorna är avrundade.

15

Nationalitet

Budget

å

ret

1988/89

Budget

å

ret

1989/90

Asylans

ö

k-

Uppeh

å

lls-

Asylans

ö

k-

Uppeh

å

lls-

ningar

tillst

å

nd

ningar

tillst

å

nd

Bulgarien

100

50

5 200

380

Chile

1600

4 640

72

1900

Etiopien

1300

1430

2 500

1710

Irak

1 100

1400

2000

1870

Iran

4000

5 800

5 100

2 750

Jugoslavien

1300

430

2 100

600

Libanon

870

1000

4 700

1 740

Polen

650

350

400

220

Rum

ä

nien

900

870

2 500

2410

Sovjetunionen

250

200

700

120

Statsl

ö

sa

1400

2000

2 000

2 240

Turkiet

1000

600

1400

600

Ungern

900

400

500

380

Ö

vriga

3 680

2 930

9428

930

lotalt

19050

22100

38600

17850

Skr. 1990/91:77

Under budgetåret 1989/90 beviljades sammanlagt ca 17 850 personer uppehållstillstånd enligt 3 kap. 1 § utlänningslagen (1989:529) (konven-tionsflyktingar, krigsvägrare) samt enligt 2 kap. 4§ andra punkten (huma­nitära skäl). Uppehållstillstånden fördelar sig enligt följande:

Sk

ä

l

Bä 1988/89

B

å

 1989/90

Konventionsflyktingar

-

Flyktingkvotcn

-

Ö

vriga Krigsv

ä

grare

De faclo-flyktingar Humanit

ä

ra sk

ä

l Tillf

ä

lligt 

ä

ndrad asylpraxis

lotalt

1476

6.7%

1 324

7.4%

3478

15.8%

2 827

15.8%.

431

1.9%

55

0.3%

6312

28.5%

5047

28,3%

4 490

20.3%

8 596

48,2%

5 923

26.8%

_

22110

100,0%

17 849

100,0%

Härtill kommer anhöriga till flyktingar och därmed jämställda personer, vilka inrest tillsammans med eller i nära anslutning till dessa och som i bidragshänseende jämställts med dem. Antalet sådana anhöriga som fick uppehållstillstånd uppgick budgetåret 1988/89 till 4 375 och budgetåret 1989/90 till 5 652 personer.

Den utomnordiska invandringen till Sverige under budgetåren 1988/89 och 1989/90 (vuxna och bam) framgår av följande tabell, som även re­dovisar grunderna för uppehållstillstånden.

16

Skäl

Bå 1988/89

Bå 1989/90

Skr. 1990/91:77

Flyktingarm.fi

.

16187

40,6%

17849

46,0%

Tillfälligt ändrad

asylpraxis

5 923

14,9%

_

Nära anhöriga

16638

41,7%

19916

51,3%

varav

- Anknytning till

flykting

( 4365)

( 5652)

- Övriga anknytningar

(12273)

(14264)

Arbetsmarknadsskäl

225

0,6%

186

0,5%

Adoptivbarn

881

2,2%

798

2,1%

Totalt

39854

100,0%

38749

100,0%

7. Organiserad överföring av flyktingar (flyktingkvoten)

Sedan år 1950 har Sverige haft ett av riksdagen beslutat system för kollek­tiv överföring av flyktingar genom s.k. flyktingkvoter. Fr.o.m. år 1973 har kvoten varit generell (dvs. icke nationalitetsbestämd) och uppgår sedan år 1976 till ca 1250 personer per år.

Kvoten skall användas för uttagning av flyktingar eller andra personer som befinner sig i en särskilt utsatt situation och/eller för att ta hand om fall där UNHCR har särskilda svårigheter att finna ett lämpligt placerings­land. Det bör nämnas att den svenska kvoten inte är begränsad till flyk­tingar i ordets formella bemärkelse. Den kan nämligen också användas för personer, som är förföljda och befinner sig i fara, men ännu inte kunnat lämna sitt land. Kvoten har också använts för att utverka frigivning och utresa för personer som hålls som politiska fångar i sina hemländer. För dessa kategorier har kvoten bl. a. använts för länder som Chile, El Salva­dor, Umguay och Polen samt sedan år 1988 även Colombia.

En mindre del av kvoten används för handikappade och, under senare år, krigsskadade flyktingar samt tortyroffer.

Kvoten fastställs budgetårsvis av regeringen. Antalet faktiskt överförda flyktingar varierar från år till år, eftersom uttagningsbeslut inte alltid omedelbart kan följas av utresa från det land där vederbörande vistas.

SIV har ansvaret för uttagning och överföring av flyktingar till Sverige. Uttagning kan ske genom delegationsresor till flyktingläger i olika länder eller genom att UNHCR eller svensk utlandsmyndighet för SIV presente­rar enskilda fall som behöver en fristad i tredje land (s. k. dossiemttag-ning). Ärenden kan också initieras på ansökan av flyktingar eller någon organisation i Sverige. UNHCRs önskemål avseende de svenska insatser­na presenteras två gånger årligen för SIV och motsvarande organ i de övriga nordiska länderna gemensamt. Dessa organ samråder också sins­emellan om uttagnings- och mottagningsfrågorna. Från och med år 1989 samråder regeringama regelmässigt i policyfrågor. Flertalet enskilda uttag-ningar sker i samråd med UNHCR. Undantag är uttagning av personer som fortfarande befinner sig i hemlandet. Svenska utlandsmyndigheter ombesörjer mycket av det praktiska arbetet i samband med resan till Sverige, ofta i samarbete med International Organisation for Migration (lOM).

Vid sitt beslut om flyktingkvoten för budgetåret 1990/91 angav regering-

17

2   Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 77

Rättelse: S. 24 rad 15 står: särskilt Rättat till: utvecklad. S. 32 rad 12 nedifrån står:

ant Rättat till: antagna - - - om

en att uttagning i första hand bör ske i länder i sydvästra och mellersta Asien, Central- och Sydamerika samt från Sydostasien. Dämtöver får i enstaka fall flyktingar föras över från övriga delar av världen.

Sverige skall, tillsammans med andra länder i Norden, även i fortsätt­ningen stödja FNs försök att finna en långsiktig lösning på det indokinesis-ka flyktingproblemet, inom ramen för den s. k. CPA-planen. Som redan nämnts kommer Sverige att ha uppfyllt sitt åtagande för denna plan redan under budgetåret 1990/91.

Vidare angav regeringen i sitt kvotbeslut för budgetåret 1990/91 att, inom ramen för de ca 50 platser som avsatts för handikappade, särskild uppmärksamhet bör ges åt tortyroffer.

Under budgetåret 1989/90 överfördes 1 175 kvotflyktingar till Sverige, vilket är något färre än föregående budgetår. Däremot är antalet beviljade inresetillstånd I 324.

Uttagningen från Asien omfattade främst flyktingar från Vietnam (445, varav 104 s. k. båtflyktingar), Iran (234) och Irak (172). Från Latinamerika har uttagning skett främst från El Salvador (185), Chile (75) och Colombia (26).

Antalet iranska kvotflyktingar under budgetåret 1989/90 var avsevärt lägre än närmast föregående budgetår. Av de 234 iranska kvotflyktingarna överfördes flertalet från Turkiet, Pakistan och Irak. Från Turkiet och Pakistan togs 183 iranier och 152 irakier emot.

Skr. 1990/91:77

Flyktingkvotens sammansättning under budgetåret 1989/90

Ursprungs­land

Inresta

Beviljade inresetillstånd

LATINAMERIKA

Chile Colombia El Salvador Peru Guatemala

ASIEN

Irak

Iran

Vietnam

Kina

Afghanistan

AFRIKA

Etiopien Kenya Zaire Somalia

289

317

75

63

26

29

185

220

3

4 1

861

980

172

157

234

301

455

514

9 1

8

24

26

19

14

1

1

6

3

5

EUROPA

Rumänien

TOTALT

1175

1324

Totalt har 36 handikappade flyktingar under budgetåret överförts inom ramen för kvoten. De kom i första hand från Vietnam (17) och Iran (13) samt några enstaka från El Salvador, Etiopien, Afghanistan och Rumäni-

18

en. Åtskilliga har under någon period vårdats på regionsjukhuset i Linkö-     Skr. 1990/91:77 ping.

Kostnaderna för den organiserade överföringen av flyktingar budgetåret 1989/90 uppgick till 8,3 milj.kr.

8. Anhörigresor

SIV kan lämna ett behovsprövat bidrag när anhöriga till flyktingar som är bosatta i Sverige skall resa hit. Detta sker med stöd av förordningen (1984:936) om bidrag till flyktingar för kostnader för anhörigresor. De anhöriga som omfattas är maka/make och ogifta bam under 20 år. Bidrag får även lämnas för andra anhöriga om synnerliga skäl föreligger.

När beslut om bidrag fattats ordnas resorna hit på samma sätt som för kvotflyktingar, dvs. genom svensk utlandsmyndighet eller lOM.

Under budgetåret 1989/90 beviljades 329 ansökningar avseende resor för 1 203 personer. De anhöriga kom främst från Rumänien (504), Viet­nam (292), Iran (124), Irak (76) och Etiopien (61). Antalet avslagna ansök­ningar var ca 260.

III Invandrarpolitiken (integrationsfrågor) 

1. Inledning

Det finns mycket positivt att peka på vad gäller invandrarnas integration i det svenska samhället. Sverige har under senare år kunnat ta emot ett relativt sett mycket stort antal invandrare från praktiskt taget hela världen. Detta har kunnat ske utan att det lett till allvarlig polarisering av samhälls­debatten på det sätt som blivit fallet i en del andra länder i Europa.

Även om det positiva alltså dominerar bilden, finns det emellertid brister som måste uppmärksammas. Invandrare har t. ex. en högre arbets­löshet, bor ofta sämre och det förekommer att de utsätts för etnisk diskri­minering på arbetsmarknaden. Under år 1990 har en rad attentat riktats mot flyktingförläggningar mnt om i landet. Invandrarfientliga flygblad har spridits på arbetsplatser och i skolor.

Sverige skall enligt riksdagens beslut föra en invandrarpolitik samman­fattad i begreppen jämlikhet, valfrihet och samverkan. För att nå dessa mål kan särskilda åtgärder krävas till förmån för dem som tillåtits invand­ra och bosätta sig i Sverige. Långsiktig invandrarpolitik är i stora stycken liktydigt med generell välfärdspolitik, inte sällan med inslag av sådan positiv särbehandling. Ett bra exempel härpå finns inom arbetsmarknads­politiken med särskilda, riktade insatser som gjorts till förmån för invand­rare och flyktingar.

Skiljelinjen mellan "flyktingpolitiska" och "invandrarpolitiska" åtgär­

der är inte skarp. De som får stanna som flyktingar här får en särskild

introduktion, med hänvisning till att den som flytt och inte kan återvända

till sitt hemland anses ha ett särskilt behov av stöd i början av sin vistelse.

Därefter är "flyktingar" också "invandrare" och omfattas i stort sett inte

av andra samhällsinsatser än som normalt gäller dessa.

19

Parallellt med systemförändringama inom ramen för flyktingmottagan- Skr. 1990/91:77 det har flera reformarbeten bedrivits under åren 1989 1990 med inrikt­ning på långsiktig integration. Det är regeringens ambition och förhopp­ning att de nämnda systemförändringama inom flyktingmottagandet skall kunna öka möjlighetema till fortsatt sådan reformverksamhet i den ut­sträckning som samhällsekonomin tillåter.

Varje myndighet har inom sitt verksamhetsområde samma ansvar för invandrama som för den övriga befolkningen. Ansvaret omfattar också att vidta nödvändiga säråtgärder. Statens invandrarverk bevakar och sam­ordnar myndighetemas arbete.

Denna ansvarsfördelning återspeglas inom regeringskansliet. Invandrar-ministem och hennes medarbetare bevakar och samordnar regeringskans­liets arbete, så att det samlade resultatet står i samklang med de mål som statsmaktema ställt upp. Ansvaret för beredning av sakfrågor åvilar re­spektive departement.

Detta är den ram som gäller för regeringens och förvaltningsmyndighe­temas invandrarpolitiska arbete. Inom denna ram tas regelmässigt ett stort antal interdepartementala kontakter i syfte att på olika sätt förverkliga den fastlagda politiken. Huvudteman under budgetåret 1990/91 är:

invandrare och flyktingar på arbetsmarknaden,

svenskundervisning för invandrare,

tillgången på bostäder,

äldre invandrares särskilda behov,

invandrar- och flyktingbams och -ungdomars sociala situation,

opinionsfrågor/etniska relationer.

Många frågor med anknytning till invandrarpolitiken behandlas, i enlighet med den gällande arbetsfördelningen, huvudsakligen under andra huvud­titlar/politikområden. I det följande redovisas samlat några sådana huvudfrågor, där förändringar på ett eller annat sätt är aktuella. För en del av dem gäller att förslag lämnas i årets budgetproposition.

2. Invandrarrådet; stöd till invandrarnas organisationer m. m.

Invandrarrådet inrättades år 1975 som ett fomm för samråd i frågor rörande invandrarpolitiken och invandramas situation i Sverige. Rådet, som under perioden den I juli 1989 den 31 december 1990 möttes två gånger under invandrarministems ordförandeskap, består numera i hu­vudsak av representanter för samtliga de invandrarorganisationer, som är berättigade till statsbidrag. Under år 1990 hölls dessutom ett invandrar-rådslag (mer om detta längre fram).

Nuvarande ordning för stöd till invandramas riksorganisationer beslu­tades av riksdagen år 1986. De gmndläggande villkoren finns i förordning­en (1986:472) om statsbidrag till invandramas riksorganisationer.

Ett gmndläggande problem under de senaste åren har varit att medels­

tilldelningen inte kunnat hållas på en nivå som behövts för en regelrätt

tillämpning av förordningen. Särskilt nytillkommande förbund och de

som ökat sitt medlemstal har inte kunnat beviljas stöd enligt förordningen.

20

Statskontoret har under år 1990 på regeringens uppdrag gjort en kart-     Skr. 1990/91:77 läggning av det anslagsfinansierade statliga stödet till föreningslivet. I uppdraget, som kommer att redovisas i böijan av år 1991, ingår även att lämna förslag om hur en fördjupad prövning av stödet kan göras.

En arbetsgmpp inom arbetsmarknadsdepartementet har samtidigt gjort en preliminär översyn av systemet med statsbidrag till invandramas riks­organisationer och redovisat altemativ till nuvarande ordning. Något nytt system föreslås emellertid inte nu i avvaktan på behandlingen av det som kommer ut av statskontorets utredningsuppdrag. För budgetåret 1991/92 föreslås emellertid en betydande höjning av anslaget till stöd för invand-rarorganisatiönemas verksamhet. SIV skall därmed väsentligt bättre än under innevarande budgetår kunna stödja invandarorganisationema i de­ras roll sOiri samlingspunkt och kontaktorgan för invandrama och som företrädare för invandrarintressen.

SIV kan dämtöver ge projektbidrag till utveckling av mindre riksför­bund bland invandrama samt ge publikationsstöd till nya och eftersatta språkgmpper. Vidare bör särskilt nämnas att trossamfunden bland in­vandrare här kan få bidrag till sin sociala och kulturella verksamhet. Verksamhetsstöd till trossamfunden utgår över civildepartementets huvudtitel.

3. Invandrarrådslaget 1990; invandrarpolitikens valfrihetsmål

Under tiden den 29 november den I december 1990 hölls ett invandrar-rådslag i Göteborg. Invandrarrådslag arrangeras vart tredje år. Avsikten är att företrädare för invandrarorganisationer, regering, myndigheter och frivilligorganisationer skall få tillfälle att under ett antal dagar diskutera invandramas situation i samhället och olika aspekter på invandrarpoliti­ken.

Omkring 120 delegater deltog i årets rådslag, vars tema var "90-talets invandrarpolitik". Regeringen fäste stor betydelse vid rådslaget. Fyra statsråd deltog som föredragshållare.

En viktig punkt under rådslaget var invandrarpolitikens valfrihetsmål och frågan om "valfrihetens gränser". Diskussionen tog här sin utgångs­punkt i de uttalanden invandrarministem gjorde i propositionen om åtgär­der mot etnisk diskriminering. Hon pekade där på riskerna med otydlighet om hur valfrihetsmålet skall tolkas och framhöll att det därför behövs en precisering. Debatten vid rådslaget på denna punkt utvidgade frågan till att avse hela komplexet om ett mångkultureUt samhälle och dess konse­kvenser.

Den ökande insikten om religionens och invandrarsamfundens betydel­se vid invandramas integrering i samhället medförde att dessa frågor för första gången togs upp och diskuterades vid ett rådslag, bl. a. av företräda­re för invandrarsamfunden.

Långa och ingående diskussioner fördes också på många andra områ­den, t.ex. vad gäller invandrares boende, arbete, utbildning och kultur samt diskriminerings- och relationsfrågor.

Rådslaget kommer att dokumenteras och utvärderas. De förslag och

21

synpunkter som kom fram, kommer att utgöra värdefullt underlag för det     Skr. 1990/91:77

fortsatta arbetet att ytteriigare förbättra invandrares förhållanden i vårt

samhälle.

4. Åtgärder mot etnisk diskriminering m. m.

Det finns inga belägg för någon fundamentalt ökad främlingsfientlighet eller diskriminering av invandrare i Sverige. Tvärtom visar det mesta på att den stora allmänheten fortfarande har en positiv gmndinställning till invandrare. Det finns dock oroande inslag.

I den senaste större attitydundersökningen fanns vissa tecken på att toleransen bland yngre åldersgmpper minskar. Man vet också att det förekommer etnisk diskriminering på flera håll i samhället nästan aldrig åtalbar, oftast subtil och smygande på både individuella gmnder och i institutionella former. Detta måste kraftfullt motverkas.

Regeringen ser mycket allvarligt på de attacker mot flyktingförläggning­ar som ägt mm under året. Det finns vidare vissa mindre gmpper som på offentliga möten, i tidningar eller i närradio visat en alltmer öppen främ­lingsfientlighet. Detta kan inte heller tolereras.

I regeringens proposition (1989/90:86, SfU 18, rskr. 283) om åtgärder mot etnisk diskriminering m. m. har utvecklats hur goda etniska relationer bör främjas. Riksdagen ställde sig genom beslut våren 1990 bakom rege­ringens överväganden och förslag. Den gmndläggande hållningen omfattar nu liksom tidigare:

människors likaberättigande oavsett etnisk tillhörighet,

nödvändigheten av tolerans och respekt mellan olika befolkningsgmpper i samhället,

att etnisk diskriminering är oacceptabel och skall motarbetas.

Att arbeta för bättre etniska relationer är mångas ansvar. Infe minst viktigt är att föreningar, organisationer och religiösa samfund m. fl. deltar i ett sådant arbete. Därför har SIV, genom riksdagens beslut med anledning av den nämnda propositionen, fått väsentligt ökade resurser för bidrag till projekt som syftar till att främja goda etniska relationer. Till hjälp i detta arbete har SIV en samrådsgmpp där folkrörelser m. fl. är representerade. Gmppen diskuterar principiella frågor om riktlinjer och prioriteringar för bidragsgivningen.

Det mångkulturella samhällets möjligheter och problem är ett huvudte­ma för de svenska insatserna inom ramen för FNs kulturårtionde. En del av de ökade medlen för projektbidrag som syftar till att främja goda etniska relationer har reserverats för sådana insatser. Den kommitté som ansvarar för kulturårtiondets genomförande i Sverige förfogar över dessa medel.

Riksdagen beslutade i enlighet med propositionen vidare att verksamhe­ten hos ombudsmannen mot etnisk diskriminering (DO) varit av stor betydelse i arbetet för etnisk rättvisa och att den skulle fortsätta i allt väsentligt som tidigare. DOs kansli fick ökade resurser.

Kommissionen mot rasism och främlingsfientlighet vars rapport

22

(SOU 1989:13) Mångfald mot enfald utgjorde ett av undertagen för propo- Skr. 1990/91:77 sitionen om åtgärder mot etnisk diskriminering förfogade under år 1988 över ca 12 milj.kr. för projekt som skulle motverka rasism och främlings­fientlighet. Medlen fördelades av regeringen på förslag av kommissionen till ca 200 olika initiativ. Under år 1990 har en utvärdering gjorts av ett urval av dessa projekt. Utvärderingen kommer att redovisas i en rapport under våren 1991.

5. Arbetsmarknaden

Det är väsentligt för invandrares och flyktingars integration i det svenska samhället att de så snabbt som möjligt får en reguljär sysselsättning och en egen försörjning. Trots en stark efterfrågan på arbetskraft under slutet av 1980-talet har många flyktingar och andra utomnordiska invandrare haft betydande svårigheter att hitta lämpliga arbeten. Mot bakgmnd av att arbetsmarknadsläget har försämrats snabbt under hösten 1990 är det na­turligtvis synnerligen angeläget med fortsatta insatser, både för de invand­rare som kan komma att slås ut på arbetsmarknaden och för dem som är nytillträdande.

Arbetslösheten är fortfarande hög bland utländska medborgare, jämfört med befolkningen i övrigt. Budgetåret 1989/90 var arbetslösheten bland utländska medborgare 4,5%. För de utomnordiska medborgama var ar­betslösheten för samma period 6,3% vilket kan jämföras med 1,8% för samtliga invånare.

Arbetsmarknadsverket har ett primärt ansvar för att människor får arbete eller en utbildning som leder fram till ett arbete. En gmndläggande princip är att invandrares och flyktingars situation på arbetsmarknaden skall lösas inom ramen för den allmänna arbetsmarknadspolitiken, vid behov kompletterad med särskilda, riktade insatser.

Invandrare och flyktingar är en högt prioriterad gmpp inom arbetsmark­nadspolitiken. Både sociala och ekonomiska skäl motiverar detta. Detta gäller inte minst invandrar- och flyktingungdomama, som har en betydligt större arbetslöshet än svenska ungdomar. Den prioritering av flyktingar och invandrare som görs i riktlinjema för arbetsmarknadsverket måste på ett bättre sätt än hittills få genomslag i hela förmedlingsorganisationen och komma till uttryck i den reguljära verksamheten. Budgetåret 1990/91 disponerar arbetsmarknadsstyrelsen (AMS) 130 milj. kr. i särskilt avsatta medel till insatser för flyktingar och andra invandrare. I extra förvaltnings­medel har AMS för samma tid fått 40,9 milj. kr. Regeringen föreslår nu att AMS på motsvarande sätt skall få disponera 140 milj.kr. för särskilda insatser för flyktingar och invandrare under budgetåret 1991/92.

I maj 1990 kom SIV och AMS överens om ökade insatser för att flyktingar och invandrare snabbare skulle få en egen försörjning och kom­ma bort från ett för många långvarigt bidragsberoende.

AMS har i september 1990 redovisat effektema av de arbetsmarknads­

politiska insatsema för flyktingar och invandrare som gjordes budgetåret

1989/90. Under det första halvåret 1990 skedde en markant förbättring

beträffande arbets- och utbildningsplacering av flyktingar och invandrare.

23

Drygt 2 800 fler än samma period föregående år placerades i arbete eller    Skr. 1990/91:77 utbildning, vilket är en ökning med 18 %.

Sedan den 1 januari 1989 har länsarbetsnämnderna kunnat ge förmed­lingsservice direkt på flyktingförläggningarna för flyktingar med tillstånd. Budgetåret 1989/90 resulterade det i att 640 flyktingar fick arbete i ome­delbar anslutning till utflyttningen till en kommun. Undervisning i svens­ka planeras vanligtvis in för dem som fått arbete. Samma period kunde 360 personer anvisas direkt till utbildning. Samtidigt har 1000 flykting­ar/invandrare placerats i arbete med hjälp av förhöjt rekryteringsstöd, en ökning med 800 personer jämfört med föregående budgetår.

Medvetenheten om och engagemanget för att ta tillvara flyktingars/ invandrares kompetens har ökat, även om mycket återstår att göra. Nume­ra kan man statistiskt ta fram utbildningsbakgmnd bland utomnordiska medborgare anmälda på arbetsförmedlingen. Strävan att ta tillvara kom­petensen har blivit särskilt utvecklad inom vårdområdet. Detta har skett i samverkan med landstingen. Elva län fortsätter med att erbjuda s.k. medicinalsvenska för vårdutbildade, läkare, sjuksköterskor och andra, varvad med olika inslag av praktik. Andra yrkesgmpper för vilka det görs mer omfattande insatser för att i ökad utsträckning ta tillvara invandrares tidigare kompetens är tekniker, ekonomer, socialarbetare m. fl.

Den 1 januari 1991 träder den ordning med samordnat flyktingmotta­gande och nytt system för ersättning till kommunema, m. m. som beslutats av riksdagen i kraft. En av de bärande tankarna bakom det nya systemet är att stimulera kommunema att satsa resurser på aktiva åtgärder som leder till att flyktingarna snabbt skall kunna komma ut i arbetslivet. Samtidigt sker en reformering av svenskundervisningen för invandrare (SFI).

De individuella introduktionsplaner som fr.o.m. den 1 januari 1991 skall upprättas för alla flyktingar fömtsätter arbetsförmedlingens aktiva medverkan för planering av arbetsmarknadsservice, utbildning och arbete. Några av de arbetsmarknadspolitiska insatser, som kommer att ha stor betydelse undertiden i svenskundervisning, är vägledning, fördjupad väg­ledning på arbetsmarknadsinstitut, vidgad arbetsprövning, beredskapsar­bete i kombination med utbildning, jobbsökaraktiviteter, arbetsplatsorien­tering, utbildningsinsatser i övrigt samt yrkesprövning för invandrare.

Frågan om arbete och arbetstillstånd för asylsökande under väntetiden har aktualiserats vid åtskilliga tillfallen under året. Det har skett i form av frågor och interpellationer i riksdagen och debatterats intensivt i massme­dier.

Det är regeringens fasta övertygelse att Sverige inte bör införa en ord­

ning som tillåter asylsökande att ta regelrätt anställning med marknads­

mässig ersättning under väntetiden. Det finns många skäl för detta.

Gmndläggande för den ordning som vi nu har är att vi vill att de männi­

skor som redan är fast bosatta i Sverige - invandrare såväl som svenskar

 först bör få ett arbete. Ett stort antal utländska medborgare med arbets-

och uppehållstillstånd är anmälda som arbetssökande vid arbetsförmed­

lingen. Våra ansträngningar måste inriktas på att skaffa arbete åt dem i

första hand, särskilt nu när vi kan se en nedgång i efterfrågan på arbets­

kraft.

24

Ett annat skäl ar att ett system med möjlighet att ta anställning mot Skr. 1990/91:77 betalning under väntetiden i sig gör det lockande för arbetssökande i andra länder att ta sig hit Under förevändning att söka asyl. Det skulle innebära en stor risk för att organisationen för flyktingmottagandet skulle överbelas­tas eller t.o.m. blockeras av ansökningar från människor som önskar tillfälligt arbete i Sverige.

Frågan om att ge asylsökande en meningsfull tillvaro under väntetiden är angelägen och man behöver absolut finna former för detta. Ett arbete pågår i detta syfte med deltagande från arbetsmarkandsdepartementet och SIV.

En arbetsgmpp inom arbetsmarknadsdepartementet undersöker för när­varande olika frågor med anknytning till arbetskraftsinvandringen. I detta arbete ingår att överväga hur riktlinjer och kriterier för arbetskraftsin­vandringen eventuellt skall kunna förändras. När det gäller korttidsanställ­ningar har arbetsgmppen redovisat förslag om att de nuvarande olika tillståndsformema slås samman till en ny tillståndstyp, s. k. säsongarbets­tillstånd. Det nya förenklade tillståndet skall endast innefatta ett begränsat antal tillståndskriterier och göras mer generellt. Vidare föreslås att sä­songarbetstillstånden handhas av länsarbetsnämnderna i stället för av SIV. Dessa frågor bereds för närvarande i regeringskansliet med inriktning på beslut tidigt år 1991.

6. Skol- och kulturfrågor

Hemspråksundervisning och svenska som andraspråk i grundskolan och gymnasieskolan

I bugetpropositionen (prop. 1990/91:100 bil. 10) har skolministern före­slagit vissa förändringar av reglerna för anordnandet av hemspråksunder­visning. Dessa förslag ska ses mot bakgmnd av dels propositionen om ansvaret i skolan (prop. 1990/91:18, UbU4, rskr. 76), dels den förvalt­ningsrevision av invandramndervisningen som riksrevisionsverket (RRV) nyligen genomfört. Syftet med förslagen är att åstadkomma en pedagogisk och ekonomiskt rationell verksamhet.

De nyligen beslutade principerna för sektorsbidraget till skolväsendet innebär att kommunerna fortsättningsvis inte kommer att erhålla ett för hemspråksundervisningen resp. svenska som andraspråk specialdestinerat statsbidrag. Därmed upphör den styrning som hittills skett genom stats­bidragets utformning. Kommunerna får också ett större ansvar för organi­sationen av undervisningen och för fördelningen av skolans resurser.

Elevens rätt till hemspråksundervisning föreslås vara oförändrad. Detta innebär att sådan undervisning även fortsättningsvis skall anordnas för barn som har annat språk än svenska som dagligt umgängesspråk med någon av vårdnadshavarna och som har gmndläggande kunskaper i språ­ket samt önskar detta i undervisningen.

Redan i 1985 års riksdagsbeslut (prop. 1984/85:100 bil. 10, UbUl2,

rskr. 149) framhölls att det är önskvärt att undervisningen i hemspråk i så

stor utsträckning som möjligt bedrivs utanför timplanebunden tid. Så sker

emellertid i allmänhet inte. Därmed går dessa elever miste om delar av den

25

övriga undervisningen. Kommunema föreslås att utnyttja möjligheten att     Skr. 1990/91: 77 förlägga undervisningen i hemspråk utanför timplanebunden tid för att därigenom bl.a. kunna åstadkomma större undervisningsgmpper. Inga förändringar föreslås för s. k. hemspråksklasser.

Tidigare har länsskolnämnderna kunnat befria kommunema från skyl­digheten att anordna undervisningen. Sådana beslut ankommer det fr.o.m. den I juli 1991 på kommunen att fatta. Svårigheteratt rekrytera kompetenta lärare eller svårigheter att sätta samman undervisningsgmp­per om minst 5 elever föreslås kunna att utgöra motiv för sådana beslut.

De föreslagna förändringarna innebär att kommunema fömtsätts anord­na undervisningen mer rationellt bl.a. genom större undervisningsgmp­per. Sektorsbidraget till skolan föreslås därför minskas med 300 milj.kr.

Den pedagogiska utvecklingsverksamheten för finskpråkiga elever har under året bedrivits i 16 kommuner. För verksamheten föreslås även för nästa år utgå särskilt bidrag. Hittills inkomna delrapporter visar på i huvudsak positiva erfarenheter bl. a. vad gäller övergången till gymnasie­skolan.

Kultur och medier

Det har länge ansetts som en självklar uppgift för folkbiblioteken att eftersträva en god litteraturförmedling med hänsyn till olika invandrar-gmppers skiftande behov. Frågan är emellertid i dag mer komplicerad än tidigare och den decentraliserade flyktingmottagningen ställer stora krav på bibliotekens hantering av betydligt fler och mindre språkgmppers be­hov. Vid omstmktureringen av depåbiblioteksverksamheten kommer där­för en lånecentral att inrättas särskilt för invandrariitteratur. Statens kul­turråd föreslås besluta om lämplig lokalisering.

Den treåriga försöksverksamheten genom riksteatem med professionell barn- och ungdomsteater på finska, Finska Riks, fortsätter budgetåret 1991/92. Riksteatem har anvisats 2,1 milj.kr. för vart och ett av försöks­åren. Verksamheten bedrivs i nära samarbete med Sverigefinska riksför­bundet och kommer att utvärderas efter försöksperiodens slut.

Sändningarna av finländska TV-program över Stockholmsområdet kommer inom kort att kompletteras med möjligheter till mottagning i kabelnät på 24 orter i landet. Flera finsktalande bosatta i Sverige kommer därmed att ges tillgång till TV-sändningar på det finska språket.

7. Svenska för invandrare (SFI)

Genom riksdagens beslut om reformerad svenskundervisning för vuxna

invandrare (prop. 1989/90:102, UbU27, rskr. 279) upphör den tidigare

uppdelningen i gmndläggande svenskundervisning och påbyggnadsun­

dervisning. Fr.o.m den 1 januari 1991 sker SFI-undervisningen i stället i

en ny sammanhållen utbildning, som motsvarar en tid av i genomsnitt 700

undervisningstimmar om 45 minuter. Undervisningstiden skall varieras

26

beroende på deltagamas individuella behov av undervisningstid för att     Skr. 1990/91:77 uppnå den kunskapsnivå som regeringen har fastställt i läroplanen för gmndläggande svenskundervisning.

Kommunemas skyldighet att anordna gmndläggande svenskundervis­ning har utvidgats till att gälla också dem som har rätt till gmndutbildning för vuxna (gmndvux) eller har tagits in i vuxenutbildning för psykiskt utvecklingsstörda (särvux).

Fr.o.m. år 1991 anvisas statsbidrag till gmndläggande svenskundervis­ning för invandrare över utbildningsdepartementets huvudtitel endast till den undervisning som kommunema är skyldiga att erbjuda dem som inte omfattas av flyktingmottagandet. Statsbidrag för undervisning av flykting­ar och andra som omfattas av flyktingmottagandet ingår i den schablonise­rade ersättning som utgår till kommunema över arbetsmarknadsdeparte­mentets huvudtitel. Den lägre timersättningen, som tidigare utgick till icke-förvärvsarbetande deltagare i gmndläggande svenskundervisning för invandrare, upphörde den 1 juli 1990.

Genom reformen förlängs den period inom vilken kommunen är skyldig att erbjuda undervisning till två år fr.o.m. kyrkobokföringen i Sverige. Om en invandrare av särskilda skäl inte har kunnat påbörja undervisning­en inom den tiden, gäller kommunens skyldighet under ytteriigare ett år.

Genom en ändring i förordningen (1986:207) om gmndläggande svensk­undervisning för invandrare har regeringen nyligen beslutat att kommu­nen, i samarbete med arbetsförmedlingen, skall verka för att undervisning­en så snart som möjligt kan kombineras med sådan arbetsplatsorientering eller sådant förvärvsarbete som ger deltagaren möjlighet att träna sig i att tala svenska.

Inom utbildningsdepartementet utarbetas nu ett förslag om svenskun­dervisning för invandrare som kommit till Sverige före år 1985, eller som kommit senare, men som av olika skäl inte fått sin SFI-undervisning därför att den tid då kommunen har skyldighet att erbjuda undervisning löpt ut.

8. Bostäder och boende

Bostadsbristen i vissa kommuner har trots ett kraftigt ökat bostadsbyg­gande varit och är delvis fortfarande en betydelsefull orsak till att flyktingar med uppehålls- och arbetstillstånd under långa perioder tvingas bo kvar på SIVs förläggningar. De mindre kommunema kan relativt snabbt få fram bostäder till flyktingar medan den stora bostadsbristen i storstadsregionerna och universitetsstädema för närvarande gör det svåra­re för dessa kommuner att ta emot flyktingar.

Under budgetåret 1990/91 har invandrarverket anvisats 250 milj. kr. för

att stimulera kommunema att anordna tillfälliga genomgångsbostäder för

flyktingar med uppehållstillstånd. Avsikten har inte varit att tillfälliga

lösningar skall bli permanenta utan att flyktingama så snart som möjligt

skall få en permanent bostad. Ett 40-tal kommuner har också utnyttjat

denna stödordning. I det nya system för statliga ersättningar till kommu­

nema för flyktingmottagandet som träder i kraft den I januari 1991

27

kommer SIV att kunna fortsätta att i viss utsträckning ge sådant, special-     Skr. 1990/91:77 destinerat stöd (se vidare om ersättningssystemet i avsnitt V).

Under år 1990 har företrädare för arbetsmarknadsdepartementet, bo­stadsdepartementet, boverket, statens invandrarverk och Svenska kom­munförbundet gjort én genomgång av möjlighetema att inom bostadspoli­tikens ram finna boendelösningar som kan underlätta utflyttningen i kom­munema och därmed minska förläggningstidema för utlänningar med uppehållstillstånd.

En slutsats hittills är att utrymmet för riktade åtgärder inom bostadspo­litikens ram, för att öka tillgången på bostäder för flyktingar och invandra­re är mycket begränsat. Det viktigaste är att generellt öka antalet bostäder genom ökat byggande. Det är nödvändigt att kommunema verkligen tar hänsyn till invandringen som en faktor i sina bostadsbyggnadsplaner.

Redan inom ramen för gällande regler bl. a. avseende statlig belåning, finns möjligheter för kommunema att på kört sikt öka tillgången på bostäder. SIV och boverket har gemensamt spridit information till kom­munema om dessa möjligheter.

I en rapport (SOU 1989:111) Invandrare i störstad har storstadsutred­ningen särskilt uppmärksammat invandramas levnadsvillkor i storstaden. Storstaden ger invandrama större valfrihet att kunna leva utifrån sina egna kulturella preferenser och det mångkulturella kan dessutom leva mer ostört i storstadens anonymitet. I det lilla samhället ges visserligen större möjlighet till närmare bekantskap med svenskar, men samtidigt minskar möjligheten att "värja sig" mot den svenska omgivningen. Känslorna av utanförskap kan bli starkare i det lilla samhället på gmnd av täta möten med svenskar, vilka kanske sällan leder till verklig vänskap och närhet.

Ett annat storstadsfenomen är boendesegregationen. Anledningen till att så många nyanlända invandrare bosätter sig i invandrartäta områden är oftast en samverkan mellan frivilliga och påtvingade faktorer. Även om det vore möjligt för invandraren att bosätta sig var han/hon vill, så är det troligt att han/hon till en början söker sin bostad i närheten av personer som kommer från samma land eller talar samma språk. I samband med utvandringen väcks ofta medvetenheten om etnisk tillhörighet och identi­tet. I mötet med det nya landet ökar därmed insikten om gemenskapen med egna landsmän. Den information som de nyanlända invandrama kan få av sina landsmän, släktingar och vänner har ofta stor betydelse för den första tiden i Sverige.

En annan faktor som påverkar de nyanlända flyktingamas val av bo­stadsform och bostadsområde är att många invandrare till en början förenas utifrån en låg position i det nya landets socioekonomiska stmktur. Det finns emellertid ytterligare en påtvingande faktor som kan medverka till att etnisk koncentration uppstår i vissa bostadsområden. Det är vanligt att etablerade hushåll flyttar ifrån eller undviker vissa bostadsområden. Detta i sin tur medför att det är i dessa områden som nyanlända invandra­re anvisas lägenhet. Det är inte heller ovanligt att det finns en stor koncen­tration av människor med sociala problem i dessa områden.

Statliga bostadslån och i vissa fall även tilläggslån kan lämnas för att

28

förbättra boendemiljön i många av dessa områden, ofta områden inom det     Skr. 1990/91:77 s. k. miljonprogrammet.

I storstädemas invandrartäta miljonprogramområden bor många bam och ungdomar som befinner sig i en utsatt position. För att kunna främja en utveckling av såväl individuella insatser som allmänt förebyggande insatser krävs särskilda åtgärder. Regeringen gav i augusti 1990 bam- och ungdomsdelegationen i uppdrag att genom särskilda överenskommelser med kommuner, föreningar och andra organisationer stimulera till ett lokalt utvecklingsarbete avseende utsatta ungdomar (se även följande av­snitt).

Storstadsutredningens olika förslag bereds för närvarande inom rege­ringskansliet.

9. Invandrarbarn och -ungdomar

I december 1989 uppdrog regeringen åt socialstyrelsen att närmare följa utvecklingen av det psykiska och fysiska hälsoläget för flyktingbam och flyktingungdomar i Sverige. Uppdraget skall redovisas till regeringen se­nast den 1 mars 1991.

I sitt arbete med uppdraget genomför socialstyrelsen ett antal delstudier. Bl. a. görs en genomgång av den forskning om flyktingbam och -ungdomar som hittills har gjorts i Sverige och i samband därmed överväganden om möjligheterna att stimulera till ökad sådan forskning. Man gör också en sammanställning av hur primärvården, skolhälsovården, tandvården samt bam- och ungdomspsykiatrin följer de nyanlända flyktingbamens psykiska och fysiska hälsa och uppmärksammar eventuella behov av kompletteran­de insatser.

En särskild studie avser mottagandet av flyktingbam med handikapp. Socialstyrelsen har vidare lämnat bidrag tiU ett antal försöksverksamheter om hur baras och ungdomars hälsa uppinärksammas på flyktingförlägg ningar och slussar. I det sammanhanget kan också påpekas, att socialstyrel­sen utreder orn bam- och ungdomsverksamheten på förläggningarna skall vara ett ansvar för invandrarverket eller för socialtjänsten. En annan viktig studie rör frivilligorganisationemas insatser för flyktingbam och -ungdomar. Slutligen kan nämnas en studie orn ensamstående flyktingbams situation.

Det arbete som nu har påbörjats av socialstyrelsen, bör kunna bli en god gmnd för det fortsatta arbetet på olika håll för att ytterligare förbättra situationen för flyktingbam och -ungdomar.

I årets budgetproposition har socialministem foreslagit att 8 milj.kr, ställs till socialstyrelsens förfogande för en samlad satsning för att i det sociala arbetet öka kompetensen att arbeta med och för utsatta bam. I denna satsning bör även fortsättningsvis flykting- och iiivandrarbam ägnas särskild uppmärksamhet.

Ungdomsutredningen (C 1989:06) som tillsattes hösten 1989 med upp­

gift att bl.a. utreda invandrar- och flyktingungdomars situation och om

så bedöms nödvändigt föreslå åtgärder som kan motverka att dessa

ungdomar missgynnas, särskilt i fråga om utbildning, arbete, bostäder och

29

fritidssysselsättning kommer att presentera sitt slutbetänkande under vå-     Skr. 1990/91:77 ren 1991.

En arbetsgmpp för samordning av regeringens insatser för utsatta ung­domar har under våren 1990 gjort en inventering av problem och ansvars­områden som främst berör polisen, socialtjänsten, skolan och fritidssek-tom. Arbetsgmppen har konstaterat att det utvecklingsarbete som idag pågår, när det gäller bam och ungdomar, är fokuserat på att med olika åtgärder förstärka och utveckla det lokala samarbetet mellan berörda myndigheter i bostadsområdena. 1 verksamheten med utsatta ungdomar krävs emellertid en intensifiering av det utvecklingsarbete som pågår.

Regeringen gav, som tidigare nämnts, i augusti 1990 bam- och ung­domsdelegationen i uppdrag att genom särskilda överenskommelser med kommuner, föreningar och andra organisationer stimulera ett lokalt ut­vecklingsarbete avseende utsatta ungdomar. Inspiration till åtgärden har hämtats bl.a. från storstadsutredningen. Syftet skall vara att främja en utveckling av såväl individuella som allmänt förebyggande insatser för ungdomar. Verksamheten skall hos delegationen bedrivas som ett särskilt projekt och en projektansvarig har utsetts. De bostadsområden som främst berörs är de s. k. miljonprogramområdena i storstäderna som ju samtidigt är invandrartäta.

Av de medel ur allmänna arvsfonden som ställs till delegationens förfo­gande får under en treårsperiod 10 milj.kr. per år användas för stöd till föreningar som deltar i projekten. Vid fördelningen av bam- och ungdoms­delegationens arvsfondsmedel hör föreningsbundna projekt bland in­vandrar- och flyktingungdomar till de prioriterade.

I propositionen (1989/90:86) om åtgärder mot etnisk diskriminering m. m, föreslås även att SIVs anslag för projektbidrag skall kunna användas till projekt som bedrivs av både ungdomsorganisationer och generations-överbryggande organisationer. Dessa projekt skall vara socialt förebyggan­de med tyngdpunkt på gemenskap i bostadsområdena.

10. Äldre invandrare

De äldre invandramas särskilda problem uppmärksammas allt mer, inte minst i kommuner och landsting. Fortfarande saknar man dock på många håll kunskaper om och erfarenheter av de äldre invandramas situation. Regeringen har därför nyligen uppdragit åt socialstyrelsen och statens invandrarverk att gemensamt kartlägga frågor kring äldre invandrare. Uppdraget skall redovisas senast den I september 1991.

Arbetsmarknadsdepartementet och socialdepartementet arrangerade i december 1990 ett seminarium, där bl.a. representanter för invandraror­ganisationer, kommuner och landsting belyste erfarenheter från projekt för äldre invandrare.

Kommunförbundet planerar att under våren 1991 ge ut en idéskrift, som skall kunna vara kommunema till hjälp i deras planering av insatser för äldre invandrare.

30

11. Invandrare och HIV

Skr. 1990/91:77

I regeringens aids-delegation aktualiserades i början av år 1990 frågor som rör invandrare och flyktingar. En särskild arbetsgmpp hos delegationen tillkallades. Ordförande är invandrarministems statssekreterare och i ar­betsgmppen ingår representanter för myndigheter och organisationer.

Gmppen arbetar främst med frågor som rör information och utbildning, mtiner för HIV-testning av asylsökande och andra som söker uppehållstill­stånd i Sverige samt insatser för att motverka etnisk diskriminering. Arbe­tet skall avslutas senast den 30 juni 1991.

12. Återvandring

Återvandrande flyktingar kan av invandrarverket få bidrag för reskostna-den samt ett visst begränsat kontantbelopp, för närvarande 1 500 kr. per person. Under de senaste åren har drygt 200 personer årligen, främst från länder i Latinamerika, fått sådant bidrag.

Dämtöver utgår svenskt stöd över biståndsbudgeten för insatser för återvandrare i Latinamerika.

Den politiska utvecklingen i Chile har gjort det möjligt för chilenare i Sverige att återvandra till sitt hemland. I praktiken har dock hittills ganska få av dem återvandrat. Detta beror ofta på att man kommit att rota sig i Sverige. Men många har också valt att tills vidare stanna i Sverige på gmnd av osäkerheten om de aktuella förhållandena i Chile.

För att underiätta dessa personers beslut om återvandring arrangerade arbetsmarknadsdepartementet i september 1990 en konferens för bl.a. representanter för chilenska organisationer från hela landet. Vid konferen­sen informerade särskilt inbjudna experter, varav fyra från Chile, om den aktuella situationen på olika samhällsområden.

I samband med konferensen gav departementet ut en informationsskrift på spanska och svenska om exil och återvandring till Chile. Tillsammans med invandrarverket kommer departementet också att ge ut en liknande skrift för återvandrare. I broschyren redovisas bl. a. det svenska systemet för stöd till återvandrare.

Frågor om återvandring kommer också att tas upp av de särskilda utredare (A 1990:05) som har tillsatts för att utreda fömtsättningama för en sammanhållen svensk flykting- och immigrationspolitik.

13. Invandrarpolitisk forskning

Den 1 juli 1990 inrättades det socialvetenskapliga forskningsrådet. In­

vandrarforskning blir ett särskilt programområde i forskningsrådets verk­

samhet. Rådet och dess kansli har därför tillförts invandrarpolitisk exper­

tis. I samband därmed fördubblades resursema för invandrarforskning.

Därefter kommer stödet till invandrarforskning genom forskningsrådet att

öka med ytteriigare 1 milj.kr. under vartdera av budgetåren 1991/92 och

1992/93.

I samband med inrättandet av forskningsrådet avvecklades delegationen

31

för invandrarforskning (DEIFO). Vissa av de funktioner som funnits hos Skr. 1990/91:77 DEIFO och som inte övertagits av forskningsrådet har överförts till arbets­marknadsdepartementet. Ett särskilt utvärderingssekretariat för invand­ringsfrågor har inrättats. Härigenom ökar möjlighetema att bl. a. initiera och bedriva utvärderings- och utredningsverksamhet och därmed få bättre underlag till långsiktiga överväganden.

IV 

Den svenska utlänningslagstiftningen och dess tillämpning

1. Asylrätten

Den svenska lagstiftningen beträffande flyktingar står i överensstämmelse med 1951 års Genévekonvention och 1967 års protokoll om flyktingars rättsliga ställning. Den I juli 1989 trädde en ny utlänningslag (1989:529) i kraft. Den nya lagen syftar främst till att åstadkomma en snabbare och rationellare beslutsordning i framför allt asylärenden.

I 3 kap. finns de särskilda reglerna om asyl samlade. I 2§ återfinns en definition och en skyddsbestämmelse rörande flyktingar som överens­stämmer med Genévekonventionens.

Det svenska flyktingbegreppet består i praktiken av ytteriigare tre delar, nämligen krigsvägrare (3 kap. 1 §2), de facto-flyktingar (3 kap. 1 §3) samt de som av humanitära skäl anses vara i behov av skydd här (2 kap 4§ första stycket 2).

Konventionsflyktingar skall ges asyl om ej synnerliga skäl (3 kap. 4 § andra stycket 1) talar däremot. Till synnerliga skäj hör bl. a. grövre krimi­nalitet och terrorism. Krigsvägrare och de facto-flyktingar skaUges asyl om inte särskilda skäl (3 kap. 4§ andra stycket 2) talar däremot. Till särskilda skäl räknas att det är förenat med stora svårigheter för det svenska samhäl­let att på ett adekvat sätt ta hand om dessa gmpper. Till särskilda skäl hänförs också omständigheter direkt knutna till utlänningens person, så­som t.ex. brottslighet. Bestämmelsen om särskilda skäl i 3 kap. 4§ andra stycket 2 är tillämplig i varje enskilt asylärende.

Sedan det svenska flyktingmottagandet utsatts för stora påfrestningar under en längre tid bedömde regeringen i december 1989 att bestämmel­sen om "särskilda skäl" var tillämplig. Regeringens beslut innebär alltså inte något avsteg från de av riksdagen antagna riktlinjerna för vår flykting­politik, även om möjligheterna att få asyl inskränkts. Uppehållstillstånd ges efter regeringens beslut endast till konventionsflyktingar och till såda­na personer som har ett särskilt starkt behov av skydd.

För den som inte är flykting enligt Genévekonventionen, men ändå har

sådana starka skäl för sin önskan att stanna i Sverige som avses med

"särskilt starkt skyddsbehov" finns ingen legal definition. Skulle det vara

uppenbart stridande mot humanitetens krav att återsända en sådan person

till hemlandet, så får han/hon tillstånd att stanna här, oavsett om den

asylsökande är att hänföra till gmppen de facto-flyktingar och krigsvägrare

eller skulle kunna omfattats av den praxis som utvecklas vid tillämpning

av humanitära skäl (jfr. prop. 1983/84:144 s. 36). Skyddsbehovet uppkom-

32

mer många gånger på gmnd av flera sammanhängande omständigheter,     Skr. 1990/91:77 vilka var för sig inte alltid kan anses motivera asyl, t.ex. svåra materiella förhållanden, inbördes stridigheter i hemlandet, viss politisk verksamhet och osäkerhet om hemlandets skydd vid en återkomst.

Det är svårt att entydigt mäta vilken effekt inskränkningen i asylbestäm­melserna har haft. Klart är emellertid att andelen avslagsbeslut hos SIV har ökat. Denna andel var under år 1989 genomsnittligt 27,5%. För år 1990 är den mnt 55%.

2. Dokumentlösheten

Dokumentlösheten är ett internationellt problem och delvis en följd av att möjligheten att söka asyl är den enda dörr som står öppen för personer som vill lämna sina hemländer av andra skäl än att de är förföljda. Asylsökande kommer hit utan vare sig identitets- eller färdhandlingar trots att de uppenbarligen måste ha haft sådana när de startade resan. Genom att asylsökande saknar dokument försvåras i hög grad utredningama i asylärenden. Handläggningstiderna förlängs och i många fall försvåras eller omöjliggörs avvisning till ett första asylland.

Regeringen beslutade den 2 november 1989 att dokumentlöshet räknas som en nackdel för den sökande i tillståndsprövningen, såvida han eller hon inte kan ge rimliga skäl härför.

Under hösten 1990 har hållits två möten i en av UNHCR och konsulta-tionsgmppens sekretariat tillsatt arbetsgmpp under svenskt ordförande­skap. 1 gmppen ingår regeringsrepresentanter för några europeiska länder och även företrädare för olika frivilligorganisationer. Gmppen har bl. a. till uppgift att analysera olika åtgärder för att komma till rätta med dokumentlösheten.

Det är vidare känt att en hel del av missbmket av asylrätten sker i organiserade former. I utlänningslagstiftningen finns därför sedan några år en straffbestämmelse som innebär att den som i vinningssyfte planlägger eller organiserar verksamhet som är inriktad på att främja att utlänningar reser till Sverige utan pass eller de tillstånd som krävs för inresa hit kan dömas till böter eller fängelse. Straffmaximum har höjts från ett till två års fängelse.

Straffbestämmelsen har tillämpats i flera fall. Det har emellertid visat sig vara svårt att bevisa att gärningsmannen handlat i vinningssyfte. Högsta domstolen har dock i två fall fällt en person som tidigare frikänts av hovrätt.

3. Förvar

Den I juli 1990 trädde de av riksdagen i maj 1989 vilandeförklarade

delarna av utlänningslagen (1984:524) i kraft. Dessa delar rör bestämmel­

ser om kroppsvisitation och förvarstagande av identitets- och/eller utred­

ningsskäl och syftar till att komma tillrätta med den ökande dokumentlös­

heten.

Rikspolisstyrelsen har under perioden den 1 juli den 30 september

33

3   Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 77

Rättelse: S. 34 rad 5 nedifrån står: f Rättat till: förekommer

1990 redovisat att 243 personer tagits i förvar av utredningsskäl samt 160     Skr. 1990/91:77 personer av identitetsskäl. Det bör anmärkas att en person som tas i förvar av identitetsskäl därefter kan omfattas av ett beslut om förvar av utred­ningsskäl.

Bestämmelser om att ta en utlänning under 16 år i förvar har inskränkts. Förvar av identitets- eller utredningsskäl får ej ske. Bam får endast tas i förvar under de i 6 kap. 3§ angivna fömtsättningama, bl.a. då fråga uppkommer om verkställighet av ett beslut om avvisning eller utvisning.

4.         Bulgarienturkar

Under senare halvåret 1989 kom närmare 5000 människor av turkiskt urspmng från Bulgarien till Sverige och sökte asyl på gmnd av etnisk diskriminering.

Bulgarien återinförde i december 1989 de konstitutionella rättigheterna för den turkiskspråkiga gmppen och våren 1990 hölls allmänna val i landet där också företrädare för den turkiska minoriteten kandiderade och val­des. Regeringen i Bulgarien har visat politisk vilja att erkänna och angripa problemen för den turkiskspråkiga gmppen i landet.

Majoriteten av denna gmpp asylsökande beviljas inte uppehållstillstånd i Sverige.

5.         Praxis avseende barnfamiljer

Den 20 september 1990 beslöt regeringen genom beslut i ett enskilt ärende rörande en barnfamilj att bamfarniijspraxis skulle förändras. I beslutet uttalade regeringen bl.a. följande.

"Bakgmnden till att bamfamiljspraxis infördes i maj 1989 var att den nya utlänningslagen skulle träda i kraft. Det huvudsakliga syftet med lagen var att förkorta handläggningstiden till högst sex månader i asylärenden hos invandrarverket och regeringen. En handläggningstid om totalt tolv månader och således också en tillämpning av schablonregeln förmodades förekomma endast i undantagsfall.

Trots utökade resurser hos polismyndighetema, invandrarverket och arbetsmarknadsdepartementet har den angivna målsättningen om kortare handläggningstider inte kunnat uppnås för alla asylsökande. Orsaken till detta är den kraftigt ökade tillströmningen av asylsökande, främst under hösten 1989. Detta ledde i sin tur till regeringens beslut den 13 december 1989.

Tillämpningen av schablonregeln för bamfamiljer har i den uppkomna situationen resulterat i att människor, som kommer till Sverige och åbero­pat s. k. flyktingliknande skäl för att få stanna här, blir avvisade, under det att bamfamiljer, som åberopat mycket svaga eller ens några asylskäl, beviljas uppehållstillstånd. Vidare förekommer det att bamfamiljer som kommit samtidigt och med så gott som identiska skäl får helt olika beslut enbart beroende på lokala variationer i fråga om utredningstidens längd."

En schablonregel av detta slag riskerar att bli djupt orättvis och en snabb

handläggning kan dessutom upplevas negativt. Regeringen beslutade där-

34

för att schablonregeln skulle knytas till SIVs beslut i det enskilda ärendet. Skr. 1990/91:77 Detta innebär att schablonregeln skall tillämpas utan särskild undersök­ning av bamens förhållanden. Kan SIV inte besluta i ett bamfamiljsärende inom ett år från det att ansökan gjordes, får uppehållstillstånd meddelas med stöd av schablonregeln. Denna skall dock inte tillämpas om det finns avgörande skäl som talar emot eller det annars framstår som orimligt. Regeringens beslut innebär ingen förändring i bedömningen av flykting­skäl eller skyddsbehov.

I överklagade ärenden skall inte schablonregeln tillämpas. I stället beak­tas lång väntetid liksom bamens individuella skäl.

6. Viseringskrav

Beslut om förändringar i viseringsreglema innefattar en mängd olika avvä­ganden av såväl utrikespolitisk, handelspolitisk, turistpolitisk som invand­rarpolitisk karaktär. Sverige strävar också, i enlighet med den nordiska passöverenskommelsen, efter nordisk harmonisering i dessa frågor.

Viseringsfrihet infördes den 1 augusti 1990 för tjeckoslovakiska med­borgare. Sedan dåvarande Östtyskland förenats med Västtyskland finns inte längre något viseringskrav för tyska medborgare. Viseringsfrihet för medborgare från Chile och Namibia införs vid årskiftet 19901991.

Då nya riktlinjer för invandringspolitiken antogs år 1984 gjordes utta­landen bland annat för en generösare viseringspraxis, framför allt i fråga om släktbesök. När det gäller nära anhöriga, och när omständighetema är mycket ömmande, bör visering ges om det inte framstår som uppenbart att avsikten med besöket är en annan än den uppgivna. 1 mindre behjär-tansvärda fall bör regeln vara att visering beviljas om det inte framstår som sannolikt att syftet är ett annat än det uppgivna. Invandrarverkets styrelse bör leda utvecklingen av viseringspolitiken.

Sedan "avhoppsfrekvensen" för iranska medborgare gått ned med drygt tio procent beslutade SIV den 30 mars 1990 om en mer generös praxis för besöksviseringar. Numera gäller att föräldrar beviljas visering för besök hos bam som haft permanent uppehållstillstånd i tre år. Syskon får vise­ring för besök hos syskon som haft permanent uppehållstillstånd i fem år. I övriga fall tillämpas de riktlinjer som SIV beslöt 1987, dvs. att sökanden själv får göra troligt att syftet med resan till Sverige är ett besök och inget annat. Dessa riktlinjer tillämpas för närvarande också för medborgare i Libanon, Turkiet, Pakistan, Bangladesh och Syrien. I särskilt ömmande fall tillämpas dock en mer liberal praxis. Regelmässigt beviljas t. ex. vise­ring för att närvara vid en nära anhörigs begravning eller för att besöka en nära anhörig som är svårt sjuk.

För att underlätta för de Sovjetjudar som vill utvandra till Israel eller andra länder, har SIV bemyndigat utlandsmyndigheterna i Sovjetunionen att bevilja sovjetiska medborgare av judisk börd inreservisering i Sverige högst en vecka eller, om särskilda omständigheter föreligger, högst tre veckor s. k. transitvisering.

Bl.a. i syfte att påskynda handläggningstidema i viseringsärenden har

35

invandrarverket bemyndigat omkring 15 utlandsmyndigheter att själva     Skr. 1990/91:77 fatta beslut i viseringsfrågor.

Inom arbetsmarknadsdepartementet pågår även ett arbete för att ytterli­gare förenkla systemet för hur man ger viseringar.

V Asylsökande och flyktingar i Sverige tillståndsprövning och mottagande

1. Asylprövning m.m.

Ny organisation för statens invandrarverk

Statens invandrarverk började den 1 juli 1989 att arbeta i en ny decentrali­serad organisation och under delvis nya fömtsättningar. Den nya organisa­tionens syfte var att åstadkomma effektivare handfäggning av uttännings-ärenden och därmed kortare handläggningstider, ett bättre flyktingmotta­gande och förbättrad samverkan mellan verket, andra berörda myndighe­ter och kommunema.

Asylsökande tas normalt emot för asylutredning på en utredningssluss, där polis och invandrarverket samarbetar. Som riktmärke gäller att poli­sen skall utreda asylansökningama inom två veckor och att invandrarver­ket omedelbart därefter skall kunna fatta beslut i klara fall. I ärenden, som inte är så klara att beslut kan fattas omgående, skall invandrarverket normalt kunna fatta beslut inom sex veckor från det att polisens utredning slutförts. I ärenden som överklagas hos regeringen skall, enligt riktlinjema, beslut normalt kunna fattas inom sex månader från det att asylutredningen påbörjades hos polisen.

Invandrarverkets nya organisation dimensionerades för ca 20000 asyl­sökande per år. Invandrarverkets anslag för budgetåret 1989/90 utgick vidare från ca 150000 tillståndsärenden (viseringar, uppehålls- och arbets­tillstånd etc.) och ca 22000 medborgarskapsärenden.

Under budgetåret 1989/90 kom närmare 39 000 asylsökande. Även anta­let tillståndsärenden låg väsentligt över vad som beräknats och uppgick under budgetåret 1989/90 till ca 202000. Antalet medborgarskapsärenden var mindre än beräknat och uppgick till ca 18600.

Utvecklingen av handläggningstider och ärendebalanser; resursförstärkningar

Den kraftiga ökningen av antalet asylsökande under hösten 1989 har medfört att de mål i fråga om handläggningstider som statsmaktema har angett inte har kunnat uppnås. Jämfört med tidigare budgetår har den genomsnittliga totala handläggningstiden minskat, men samtidigt har ba-lansema av icke avgjorda ärenden ökat i samtliga led i asylproceduren.

Det stora antalet asylsökande ökade först trycket på polisens utrednings­

resurser och gjorde att ärendebalansema hos polismyndighetema ökade

kraftigt under andra halvåret 1989. I syfte att arbeta av de balanser som

uppstått uppdrog regeringen den 15 febmari 1990 åt länsstyrelsema i de

36

län där invandrarverket har sina utredningsslussar att vidta samordnings-     Skr. 1990/91:77 åtgärder förande handläggningen av asylärenden.

Den 30 juni 1990 fanns ca 6 500 öppna asylärenden hos polismyndighe­terna. 1 juni var den genomsnittliga utredningstiden för polisen ca 3,8 månader: I november 1990 har, enligt uppgift från rikspolisstyrelsen, målet att asylutredningama vid slussama skall ske inom två veckor i huvudsak uppnåtts.

Regeringen beslutade den 15 febmari 1990 också att invandrarverket under resten av budgetåret 1989/90 skulle få disponera 3,2 milj.kr. i tillfälliga resurser vid verkets tillståndsbyråer.

Denna förstärkning av invandrarverkets organisation kunde inte för­hindra att balansen av öppna asylärenden hos verket mer än fördubblades under budgetåret 1989/90. Antalet öppna asylärenden den 30 juni 1990 var ca 18 700, varav drygt 14000 avsåg första instans. Totalt under budget­året 1989/90 avgjorde emellertid invandrarverket väsenligt fler asylären­den än under budgetåret innan nära 37400 jämfört med knappt 29000.

Polisens ökade arbetsinsats under hösten 1990 har lett till att balansen hos invandrarverket har ökat ytterligare. Den 1 oktober 1990 var antalet öppna asylärenden i första instans drygt 20000.

1 takt med att invandrarverket fått allt fler ärenden har också verkets handläggningstider ökat. Under september 1990 tog ett asylärende i första instans i genomsnitt fyra månader hos invandrarverket. Ett överklagande­ärende tog i genomsnitt sju veckor.

För att invandrarverket skall kunna fatta beslut i asylärenden snabbare föreslog regeringen i tilläggsbudgeten för budgetåret 1990/91 en kraftig förstärkning av verkets resurser för detta ändamål (prop. 1990/91:25 bil.6). Riksdagen har beslutat i enlighet med regeringens förslag (SfU8, rskr 96). Beslutet innebär att invandrarverket får disponera 62 milj.kr. utöver tidigare anvisat anslag för förvaltningskostnader. Förläggningskost-nadema beräknas härigenom kunna minska med ca 400 milj.kr.

Genom det beslutade resurstillskottet beräknas invandrarverket under budgetåret 1990/91 kunna klara av 55000-60000 asylärenden, inkl. om­prövningar efter överklaganden och sådana nya ansökningar om uppe­hållstillstånd, som inlämnas efter det att ett avlägsnandebeslut vunnit laga kraft.

För att kunna nå de uppsatta målen för handläggningstidema i asylären­den fömtsatt att antalet asylsökande kommer att ligga på ca 30000 det nämiaste året måste invandrarverket under budgetåret 1991/92 behålla resurstillskottet från innevarande budgetår. I budgetpropositionen har regeringen därför föreslagit en höjning av verkets förvaltningskostnadsan­slag som i stort sett är en omräkning till helår av innevarande budgetårs förstärkning. En utgångspunkt vid resursberäkningen har varit att invand­rarverket kan höja sin produktivitet i asylhandläggningen med ca 3% under nästa budgetår.

Praktiskt taget alla asylsökande som får avslag av invandrarverket på

sina ansökningar överklagar besluten. Under budgetåret 1989/90 har hu­

vuddelen av de ärenden som förts vidare till regeringen avgjorts inom

några månader. För att kunna möta den ökade ärendemängd som följer av

37

avarbetningen i tidigare led i handläggningsprocessen, kommer det att ske     Skr. 1990/91: 77 en successiv uppbyggnad av resurserna inom regeringskansliet. För nästa budgetår föreslås i budgetpropositionen ytterligare 4,6 milj. kr. till arbets­marknadsdepartementet för handläggning av utlänningsärenden.

I och med att fler asylsökande får avslag på sina ansökningar ökar också trycket på polisen att verkställa avvisningar. I slutet av september 1990 hade polisen drygt I 600 avvisningsärenden som inte var verkställda. I drygt en tredjedel av fallen var personema efterlysta av polisen.

Regeringen har som mål att ärendebalansema om möjligt skall ha arbe­tats av till den 30 juni 1991. Genom beslut den 11 oktober 1990 har regeringen därför uppdragit åt länsstyrelserna i de län där invandrarverket har utredningslussar att sinsemellan och i samråd med invandrarverket och kriminalvårdsstyrelsen planera och samordna de lokala polismyndig­heternas verksamhet beträffande verkställighet av avlägsnandebeslut och asylutredningar så att detta mål nås.

Överföring av utredningsansvaret i asylärenden från polisen tiU invandrarverket

Statskontoret har på uppdrag av regeringen utrett möjligheterna att över­föra utredningsansvaret i asylärenden från polisväsendet till invandrarver­ket. I en rapport (1990:23) har statskontoret föreslagit att invandrarverket övertar ansvaret för utredningar i asylärenden. Polisen bör dock liksom idag utföra gmndutredningen när en utlänning begär asyl. Statskontoret har vidare föreslagit att invandrarverket skall överta ansvaret för förvars­lokaler vid utredningsslussama. Polisen föreslås svara för delgivning och verkställighet av avlägsnandebeslut på samma sätt som för närvarande.

Rikspolistyrelsen och invandrarverket har i samrådsyttranden i princip anslutit sig till statskontorets förslag. Vad gäller vissa enskildheter har emellertid de båda myndigheterna avvikande meningar.

Regeringen har i budgetpropositionen för budgetåret 1991 /92 föreslagit att utredningsansvaret i asylärenden och ansvaret för förvarslokalema vid utredningsslussarna förs över till invandrarverket den 1 juli 1992. Huvud­motivet för en överföring av utredningsansvaret är att invandrarverket därigenom får ett samlat ansvar för tillståndsverksamheten och ökade möjligheter till rationell samordning av handläggningen av asylärenden, vilket skapar bättre fömtsättningar för att nå målen för handläggningsti­dema. Ytterligare ett skäl är att polismyndighetemas uppgifter renodlas till andra mer polisiärt inriktade arbetsuppgifter.

Avsikten är också att initiera en närmare utredning av om ytterligare uppgifter i asylärendehanteringen som idag ligger hos polisen bör föras över till invandrarverket. Det gäller bl. a. den första gmndutredning som görs i samband med gränskontrollen samt delgivning och verkställighet av avlägsnandebeslut.

38

Förslag att inrätta en utlänningsnämnd

Skr. 1990/91:77

Asylprövningskommittén (A 1989:02) har i betänkandet (SOU 1990:79) Utlänningsnämnd föreslagit att en särskild nämnd inrättas för överpröv­ning i utlännings- och medborgarskapsärenden. Nämnden bör enligt för­slaget i princip överta den överprövning enligt utlännings- och medbor­garskapslagstiftningen som i dag faller på regeringen. Särskilt viktiga eller känsliga ärenden skall dock liksom nu överlämnas till regeringen, antingen direkt från invandrarverket eller också från utlänningsnämnden.

Till skillnad från nuvarande handläggningsordning i regeringskansliet skall, enligt kommitténs mening, muntlig handläggning tillämpas i viss utsträckning.

Kommittén anser att den nya ordningen med en nämnd bör tillämpas på försök under förslagsvis tre år och därefter utvärderas.

Asylprövningskommitténs förslag remissbehandlas för närvarande. En­ligt planerna skall ett förslag lämnas till riksdagen under våren 1991.

2. Förläggningsverksamheten

Invandrarverkets nya organisation innebär att det skall finnas en fast förläggningsorganisation som omfattar fyra utredningsslussar och 18 fasta förläggningar. Kapaciteten i den fasta organisationen är beräknad för ett mottagande av ca 20000 asylsökande per år och en genomsnittlig belägg­ning med 4600 personer. Hämtöver kan den fasta organisationen vid behov kompletteras med tillfälliga förläggningar.

När den nya organisationen genomfördes den I juli 1989 fanns det ca 12 900 personer på de fyra utredningslussarna och ett 60-tal förläggningar. Sedan dess har förläggningskapaciteten utökats som en följd av det stora antalet asylsökande under budgetåret 1989/90.

Under hösten 1989 var det nödvändigt att snabbt öka kapaciteten vid utredningsslussarna. Det skedde i första hand genom att annex knöts till de fasta utredningsslussarna. Vidare öppnades en ny tillfällig utrednings­sluss i Sundsvall. Den 31 december 1989 var totalt ca 11 000 asylsökande inskrivna på utredningsslussar. På förläggningama fanns vid samma tid­punkt ca 15000 personer. Totalt fanns det således ca 26000 personer i förläggningssystemet vid årskiftet 19891990, vilket var ungefär dubbelt så många som ett halvår tidigare.

Efter en viss fortsatt utbyggnad av slusskapaciteten i böijan av 1990,

minskade behovet av slussplatser därefter successivt under våren. I takt

med att de asylsökande blivit polisutredda har i stället behovet av förlägg-

ningsplatser ökat. Den I juli 1990 var ca 9 700 asylsökande inskrivna vid utredningsslussar. Totalt fanns det den I juli 1990 ca 29 800 personer på utredningsslussar och förläggningar.

Sommaren 1990 fanns fem utredningslussar med ett 50-tal annex samt

85 förläggningar för inkvartering av asylsökande och flyktingar. Av för­

läggningarna drevs ca 70 direkt av invandrarverket. De övriga och flertalet

av slussannexen drevs i annan regi, bl. a. har Röda korset fyra förläggning­

ar.

39

Den 1 december 1990 hade antalet personer på slussar och föriäggningar    Skr. 1990/91:77 ökat till ca 30 500. Därav fanns ca 7 000 på utredningsslussar och ca 23 500 på andra förläggningar. Merparten av dem som fanns på utredningsslus­sarna var polisutredda och skall så snart som möjligt flytta till förläggning.

Ett stort problem under budgetåret 1989/90 var att personer som bevil­jats uppehållstillstånd fick vänta lång tid på förläggning innan de kunde tas emot i en kommun. Den 1 januari 1990 fanns det närmare 7000 personer med uppehållstillstånd inskrivna på förläggning. Under år 1990 har situa­tionen i detta avseende förändrats väsentligt. Av de personer som fanns inskrivna på förläggning den I december var det knappt 2 800 som hade uppehållstillstånd. Med nuvarande relation mellan avslag och bifall i asyl­ärenden kan kommunerna snabbare än tidigare ta emot dem som beviljas uppehållstillstånd. Den avgörande faktorn för förläggningstidens längd är för närvarande i stället hur lång tid asylärendets handläggning tar.

Den 1 juli 1990 ändrades lagen (1988:153) om bistånd åt asylsökande m. fl. till att gälla även för utlänning som fått uppehållstillstånd men som alltjämt vistas på en föriäggning. Biståndet till flyktingar med tillstånd som vistas på invandrarverkets förläggningar var tidigare endast reglerad i invandrarverkets föreskrifter.

Verksamheten vid förläggningarna skall bedrivas så att vistelsen där så långt möjligt återspeglar hur det är att leva i Sverige. På flertalet förlägg­ningar svarar de asylsökande själva för hushållsgöromålen (tvätt, städning, inköp, matlagning etc). Undantagna är några föriäggningar som har hel­pension och där matlagning därför inte blir aktuell. Barn i skolpliktig ålder går i skolan och vuxna uppmanas att delta i svenskundervisning med samhällsorientering.

Den svenska lagstiftningen tillåter inte personer utan upphålls- och arbetstillstånd att förvärvsarbeta under den tid som myndigheten behöver för handläggning av deras ansökningar. Regeringen har inga planer på att ompröva den nuvarande ordningen.

På många förläggningar har man försökt att inom ramen för gällande lagstiftning öka möjligheterna till meningsfull sysselsättning under förlägg­ningsvistelsen. Bl. a. har flera kommuner ordnat verksamheter där asylsö­kande har kunnat göra värdefulla arbetsinsatser som annars kanske inte hade blivit av. Med utgångspunkt i bl. a. dessa goda exempel arbetar nu regeringskansliet och invandrarverket med att söka utveckla formema för meningsfull verksamhet för asylsökande, utan att detta kommer i konflikt med gällande arbetsrätt.

Inom invandrarverket har under år 1989 bedrivits ett särskilt projekt för att utveckla verksamheten för barn och barnfamiljer vid utredningsslussar och förläggningar.

Barn utan egna vårdnadshavare tas normalt om hand på gmpphem med särskild personal. Under budgetåret 1989/90 fanns det åtta sådana gmpp­hem, varav ett ligger i anslutning till utredningsslussen i Carlslund och ingår i den fasta förläggningsorganisationen. Den I juli 1990 bodde ca 130 barn utan egna vårdnadshavare på invandrarverkets anläggningar. Det var 50% fler än ett år tidigare.

För mottagandet av sjuka och handikappade flyktingar har invandrar-

40

verket tillgång till en mottagningsenhet inom Regionsjukhuset i Linköping    Skr. 1990/91:77 (RIL). Under budgetåret 1989/90 överfördes 36 handikappade flyktingar till Sverige. De flesta av dessa har under någon period vårdats på RIL. Sedan RIL-kliniken öppnades i januari 1986 har ca 125 flyktingpatienter vårdats där vid ca 170 vårdtillfällen.

De totala kostnadema för förläggningsverksamheten uppgick under budgetåret 1989/90 till ca 2 730 milj. kr.

3. Det kommunala flyktingmottagandet

Kommunernas mottagande av asylsökande och flyktingar har alltsedan det nuvarande systemet för flyktingmottagande infördes den I januari 1985 legat på en betydligt högre nivå än vad som då kunde fömtses. Nedan ges en överblick över det kommunala mottagandet sedan år 1985.

År

Avtalade

Faktiskt

Antal

kommun-

mottagna

kommuner

platser

8 737

14232

137

12400

14838

197

14282

18686

245

16934

17 889

265

18297

21 143

276

22 330

I)

278

1985 1986 1987 1988 1989 1990

"T.o.m. tredje kvartalet hade kommunerna tagit emot 17 105 personer. Detta pekar på ett mottagande for hela 1990 som är högre än föregående år.

Under de första åren omfattade en stor del av det kommunala mottagan­det asylsökande vars ansökningar om uppehållstillstånd fortfarande be­handlades. Riktlinjema för mottagandet har emellertid ändrats genom riksdagens beslut och numera skall normalt endast personer med uppe­hållstillstånd tas emot i kommunerna.

Kommunema får statlig ersättning för mottagande av flyktingar och vissa andra utlänningar samt för bistånd som lämnas enligt lagen (1988:153) om bistånd åt asylsökande m.fl. Ersättningssystemet för flyk­tingmottagandet förändras den 1 januari 1991. Regeringen har i proposi­tion (1989/90:105, Sfu21, rskr. 281) om samordnat flyktingmottagande och nytt system för ersättning till kommunema, m.m. dels redovisat ett program för att underlätta för flyktingar att snabbare få en förankring i svenskt arbets- och samhällsliv, dels lämnat ett förslag till ett nytt system för ersättning till kommunema för flyktingmottagandet.

I programmet för aktivt och samordnat flyktingmottagande betonas särskilt att det behövs en helhetssyn och en samordning mellan olika myndigheter i arbetet med flyktingar. Vidare understryks vikten av att de fackliga organisationema, arbetsgivama och frivilligorganisationema får en mer aktiv roll än hittills. Såvitt gäller de sistnämndas medverkan i flyktingmottagandet lämnar en särskild arbetsgmpp förslag i januari 1991. Detta behandlas i ett senare avsnitt.

Kommunema skall fr. o. m. den 1 januari 1991 göra individuella planer

41

för flyktingamas introduktion i det svenska samhället. Planen skall aUtid     Skr. 1990/91:77 göras i samråd med flyktingen och arbetsförmedlingen.

Huvudsyftet med förändringen av ersättningssystemet har varit att sti­mulera kommunema att vidta aktiva åtgärder för att flyktingama snabba­re skall kunna bli självförsöijande.

Det nuvarande ersättningssystemet har inte gett incitament till kommu­nema att aktivt verka för att flyktingama blir självförsörjande så snabbt som möjligt. Det är snarare så att det har inbjudit till ett bidragstänkande. 1 det system som avvecklas ersätter staten bl. a. socialbidragskostnadema under det år då uppehållstillstånd beviljats och de därpå följande tre åren. Aktiva åtgärder för att flyktingama skall bli självförsöijande har däremot kunnat medföra kostnader för kommunen som den inte fått ersättning för.

Kostnadema för ersättning till kommunema uppgick under budgetåret 1989/90 till ca 2,1 miljarder kr.

Det nya systemet för ersättning till kommunema innebär att kommuner­na utom för vissa kategorier flyktingar i stället får en schabloniserad ersättning för varje mottagen flykting. Den statliga ersättningen kommer i fortsättningen att bestå av följande delar:

gmndersättning,

schablonersättning,

ersättning för vissa särskilda kostnader,

ersättning för extraordinära kostnader,

ersättning av kostnader för asylsökande,

ersättning för sjukvårdskostnader m. m.

Grundersättningen skall utges till kommuner som träffat överenskommel­ser med invandrarverket om mottagande av flyktingar. Ersättningen, som är oberoende av hur många flyktingar kommunen tar emot, skall utges med ett belopp som motsvarar schablonersättning för tre vuxna flyktingar.

Schablonersättningen skall täcka kommunemas kostnader för ekono­miskt bistånd till flyktingar och huvuddelen av övriga bidrag som hittills lämnats till kommunema för flyktingmottagandet. Den skall även inklude­ra kommunemas kostnader för lagstadgad svenskundervisning för vuxna flyktingar. För år 1991 är den nya schablonersättningen 126 500 kr. för flyktingar som fyllt 16 år och 77 000 kr. för bam under 16 år. Beloppen skall justeras årligen med hänsyn till bl. a. kostnadsutvecklingen.

Särskilda regler finns för flyktingar som flyttar under introduktionspe­rioden, vilka är avsedda att ge en rättvis ersättning åt såväl den första inflyttningskommunen som den nya.

Ersättning för kostnader för vissa handikappade och äldre flyktingar kan beviljas för att ersätta kommunerna för ekonomiskt bistånd enligt social­tjänstlagen, social hemhjälp och färdtjänst. Fömtsättningen för att få ersättning för ekonomisk hjälp är att flyktingen som en följd av handikapp eller hög ålder inte bedöms kunna stå till arbetsmarknadens förfogande eller på annat sätt kunna bli självförsöijande. I dessa fall utgår endast ett halvt schablonbelopp till kommunema.

Ersättning för vissa kostnader för ensamma flyktingbarn beviljas för

faktiska kostnader för sådan vård av ensamma flyktingbam under 18 år

42

som sker med stöd av socialtjänstlagen (1980:620) eller lagen (1990:52)     Skr. 1990/91:77 med särskilda bestämmelser om vård av unga.

Ersättning av extraordinära kostnader kan efter prövning i varje enskilt fall lämnas till kommuner som har vissa typer av extraordinära kostnader för flyktingmottagandet.

Ersättning för kommunala kostnader för asylsökande skall lämnas enligt samma principer som nu gäller för kommunemas kostnader för bistånd enligt lagen (1988:153) om bistånd åt asylsökande m.fl. samt för vissa kostnader för vård av bam och transporter.

Ersättning till sjukvårdshuvudmännen lämnas för akut- och förlossnings­vård samt för vård vid abort som har givits till utlänningar som sökt uppehållstillstånd för bosättning i Sverige och som inte är kyrkobokförda i riket. För vissa handikappade flyktingar ersätts även varaktig vård. Vidare lämnas ersättning för hälsoundersökningar av flyktingar. Särskilda bidrag kan också lämnas för vårdinsatser för flyktingar med särskilda behov.

För närvarande får flertalet flyktingar socialbidrag till hemutmstning vid bosättning i en kommun. Den 1 januari 1991 införs i stället ett nytt system med lån tdl hemutrustning för flyktingar. Lånen kommer att admi­nistreras av centrala studiestödsnämnden. Lånen skall kunna beviljas till flyktingar m.fl. som fyllt 18 år, som tas emot i en kommun från förläggning eller som i övrigt omfattas av flyktingmottagandet. Lånen kommer att vara ränte- och amorteringsfria under de första två åren efter utbetalningen. Därefter skall ränta utgå med en räntesats som fastställs för varje år av regeringen. Amorteringstidens längd bestäms med utgångspunkt i lånets storlek. Låntagare med låga inkomster skall kunna få anstånd med återbe­talning eller nedsättning av det belopp som skall betalas. Vid långvarig oförmåga att betala tillbaka lånet skall skulden kunna avskrivas. Med de relativt förmånliga villkor som kommer att gälla, bör det normalt sett inte finnas något behov av socialbidrag till möbler och annat bohag.

En informell arbetsgmpp inom regeringskansliet och med företrädare för arbetsmarknadsstyrelsen, statens invandrarverk, socialstyrelsen och Svenska kommunförbundet ser över fömtsättningama för att kunna införa någon form av enhetlig introduktionsersättning för flyktingar som deltar i ett introduktionsprogram. En sådan ersättning skulle minska behovet av socialbidrag. För att få denna enhetliga introduktionsersättning skulle man kunna ställa tydligare krav än annars på att flyktingen fullföljer den gemensamt upprättade introduktionsplanen.

VI 

Det intemationella migrations- och flyktingpolitiska arbetet och Sveriges roll

1. Inledning

Migrationen är en interaationell företeelse. Migrations- och flyktingpoli­

tiska frågor står därför på dagordningen i en rad intemationella fora.

Sverige verkar sedan länge aktivt för att intemationellt bidra till varaktiga

lösningar på både de problem som orsakar folkomflyttningama och dess

konsekvenser.

43

Detta arbete får olika inriktning beroende på karaktär och ansvarsområ-     Skr. 1990/91:77 de för respektive intemationellt organ. Inom FNs ram behandlas flykting­politiska frågor, med avseende på såväl åtgärder för dem som tvingats på flykt (UNHCR, UNRWA) som insatser för att komma åt gmndorsakema bakom flykten.

Inom FN diskuteras även frågor med anknytning till invandrares sociala och rättsliga situation i invandringsländema. FNs generalförsamling antog hösten 1990 en konvention om skyddet av rättigheter för alla migrerande arbetare och deras familjer.

Inom OECD är det naturligt nog den ekonomiska politiken i medlems-ländema, arbetkraftsfrågomå etc. som bestämmer infallsvinkeln för det migrationspolitiska arbetet.

Europarådet är sedan länge ett viktigt fomm för mellanstatlig dialog kring integration av invandrare i medlemsländerna. Där har man också under en följd av år arbetat med asylrättsliga spörsmål. Demokratiserings­processen i Central- och Östeuropa har under år 1990 satt nya frågor på Europarådets dagordning.

Den västeuropeiska integrationen har även immigrationspolitiska as­pekter. Inom ramen för förhandlingarna om ett s.k. EES-avtal mellan EFTA och EG har Sverige, såsom medlem av EITA, markerat sitt intresse av att delta i och bidra till det arbete som EG bedriver i syfte att avveckla eller förenkla gränskontrollen för personer. Utvecklingen har här under år 1990 kommit in i ett avgörande skede, även om detta inte skett som en del av EES-förhandlingama.

Det nordiska samarbetet i migrations- och flyktingpolitiska frågor har även under år 1990 varit en mycket betydelsefull plattform för avstämning inför gemensamt eller samordnat nordiskt agerande intemationella sam­manhang.

Det intemationella arbetet med att söka konstmktiva lösningar på gmndläggande migrations- och flyktingpolitiska problem har fortsatt inom ramen för de s.k. 15-landskonsultationema i UNHCRs regi. Arbetet har fått inspiration av den idéskiss till en sammanhållen flykting- och immi­grationspolitik som under år 1990 gjorts inom regeringskansliet. Det svenska arbetet har fått uppmärksamhet och efterföljd i flera andra länder.

2. Aktuella trender i det internationella flyktingsamarbetet

Det finns en växande medvetenhet bland länder och organisationer om behovet av att finna lösningar av bestående natur som kan förändra de statiska och alltmer utdragna flyktingsituationema i världen. Sådana lös­ningar kräver beslut och initiativ av politisk, ekonomisk och administrativ karaktär på olika nivåer och från många olika parter.

Behovet av att angripa gmndorsakema till flykt har kommit att allt mer betonas i det intemationella samarbetet. Här finns en nära koppling mel­lan demokrati, respekt för mänskliga rättigheter, fredliga lösningar av konflikter och den ekonomiska och sociala utvecklingspolitik som förs i landet.

Men samtidigt krävs ökade utvecklingsinsatser i områden med hög

44

flyktingkoncentration. Dessa måste riktas både till den lokala befolkning- Skr. 1990/91:77 en och till flyktingama. Den sociala infrastmkturen, exempelvis hälsovård och utbildning, måste förstärkas. Biståndet till flyktingar kan göras mer effektivt. Begränsande faktorer är asyllandets politik, samarbetsförmåga och samordningskapacitet. FN-organens administrativa stmktur och ka­pacitet, främst UNHCR och FNs program för livsmedelsbistånd ses för närvarande över i syfte att göra dem effektivare. Andra FN-organ, inrikta­de på utveckling, förbiser ofta flyktingfrågoma. En ökad samordning inom FN-systemet behövs. Sverige verkar för att en sådan samordning skall komma till stånd.

Resursema för flyktingprogram är otillräckliga. UNHCRs årliga in­komster har legat på strax under tre miljarder kr. sedan år 1980 trots att antalet flyktingar fördubblats mellan åren 1980 och 1990. Det innebär att hjälpen motsvarar ca 50 öre per flykting och dag.

Flyktingama från tredje världen som kommer till europeiska länder kostar å andra sidan ofta hundra gånger mer än vad program för samma flyktingar skulle ha kostat om de stannat kvar i närmaste asylland. Nära sitt hemland har de vanligtvis de bästa fömtsättningama att anpassa sig till lokala förhållanden, om de får den möjligheten. Bristen på utvecklings­möjligheter tvingar i en del fall de bättre utbildade att söka alternativ längre bort.

Sammantaget behövs en ökad intemationell dialog kring flyktingfrågorT na och konkreta initiativ till lösningar. Detta är också underliggande orsaker till den tidigare nämnda utredningen om fömtsättningaraa för och inriktningen av en sammanhållen flykting-och immigrationspolitik. Paral­lellt med utredningsarbetet har Sverige presenterat tankama i en skrift "En sammanhållen flykting- och immigrationspolitik" som översatts till engelska, franska och tyska och som blivit mycket uppmärksammad inter­nationellt. Den ingår i underlaget för arbetet i UNHCRs arbetsgmpp om varaktiga lösningar och skydd för flyktingar ("durable solutions and pro­tection").

Fattigdom och sysselsättningsproblem kan utgöra grogmnden för fram­tida massiva migrationsflöden. Ökad fattigdom kommer att tvinga fler på flykt yran fattigdom snarare än //// välfärd. Det internationella samfundet måste söka konstmktiva inte restriktiva lösningar på problemen. Dialogen kring dessa frågor har just börjat.

3. Sveriges roll i det internationella flyktingsamarbetet

Sveriges agerande i det intemationella flyktingsamarbetet har under de senaste åren fått en allt mer markerad profil såväl vad gäUer flyktingsamar­betets innehåll och genomförande som dess finansiering.

Under år 1990 har Sverige deltagit aktivt i reformarbetet inom

UNHCRs styrelse. Sverige kom att spela en medlande roll mellan u-länder

som önskar ökade resurser för flyktingprogram och en del i-länder som vill

förbättra resursanvändningen utan att öka bidragen. Statsministern upp­

manade i ett brev till 64 stats- och regeringschefer till fömyade ansträng-

45

ningar kring flyktingproblemen. Det kom i hög grad att bidra till enighet     Skr. 1990/91:77 kring 1990 års UNHCR-budget.

Under vissa perioder av året har UNHCR bara tillgång till medel för knappt en vecka framåt i tiden. Det är nödvändigt med en stabilare finansiering av flyktingprogrammen. Som ett led i detta har Sverige före­slagit att UNHCR skall få en reservfond att ta till under året i väntan på fömtsedda bidrag. En sådan fond skulle även medverka till snabbare insatser i nya flyktingsituationer.

Inom styrelsen för FNs livsmedelsprogram (WFP) pågår för närvarande förhandlingar om reformer, som på sikt skall möjliggöra ökad effektivitet. WFP förser de flesta flyktingar med baslivsmedel. Sverige har bidragit till skapandet av en fond för flyktingprogram, Protracted Refugee Operations, som kommit igång under år 1990. Vidare verkar Sverige för ökade bidrag från övriga givare för transportkostnadema av livsmedel till flyktingläg­ren.

SIDA har genom sin katastrofsektion fortsatt att öka sina insatser i olika regioner, ofta i nära samarbete med enskilda organisationer. Samarbetet med UNHCR har också fördjupats genom kontakter mellan UNHCRs och SIDAs regionavdelningar. Exempel på detta är det aktiva svenska delta­gandet i uppföljningen av konferensen för centralamerikanska flyktingar (Cirefca). Humanitära insatser för flyktingar görs även genom enskilda organisationer i både Central- och Sydamerika. Det humanitära samarbe­tet kring flyktingfrågorna i Södra Afrika har pågått i många år. Utveckling­en under senaste året kan leda till förändringar, såsom medverkan till återvandring. Afghanistanflyktingprogrammen får också stora svenska bi­drag, dels genom enskilda organisationers verksamhet, dels genom FN-samarbetet både i Pakistan och inom Afghanistan.

1 programländer med flyktingproblem har bevakningen av flyktingfrågor ökat. Femton av Sveriges nitton programländer har antingen tagit emot flyktingar eller givit upphov till flyktingflöden i några fall båda delarna. Åtta av dessa har tagit emot eller har givit upphov till över hundra tusen flyktingar. Det innebär att flyktingproblemen i högre grad behöver beaktas inom ramen för det bilaterala utvecklingssamarbetet.

Sveriges finansiella bidrag till flyktingprogram är betydande. Sverige är den tredje största bidragsgivaren till UNHCR och den näst största till UNRWA. De svenska bidragen till FNs livsmedelsprogram (WFP) för flyktingar, är bland de största och vilket är det viktigaste utgör de mest flexibla bidragen, eftersom de utbetalas kontant för upphandling där man får ut det mesta möjliga för pengarna. Medlen täcker även transport-kostnaderaa fram till flyktinglägren eller centrala distributionspunkter i asyllandet. Vidare utgår bidrag till internationella organisationer som In­ternationella Rödakorskommittén och Rödakorsföreningars förbund, där många av insatserna görs till förmån för flyktingar.

Dessutom utgår bidrag till flyktinginsatser som genomförs av, eller i samarbete med, svenska enskilda organisationer.

De totala svenska bidragen till flyktingprogram och för internflyktingar under kalenderåret 1990 uppgår till (milj. kr.):

46

UNHCR

UNRWA

WFP (budgetåret 1990/91)

Genom andra FN-organ och internationella

335

130

85

organisationer Genom enskilda organisationer

85 735

Skr. 1990/91:77

Totalt

1370

4. Flyktingfrågorna i FNs generalförsamling m. m.

UNHCRs verksamhet behandlas varje höst i FNs generalförsamling. I ett svenskt anförande i november 1990 framhöll statsrådet Maj-Lis[REDACTED_EFTERNAMN] att problemet med flykting- och migrationsströmmar måste få en framträdan­de plats i det intemationella samarbetet. Vidare pekade hon på nödvändig­heten av att angripa orsakerna till flykt och migration. Främjandet av respekten för mänskliga rättigheter, utvecklingsbistånd, generös asylpoli­tik och främjandet av frivillig repatriering är viktiga komponenter för en sammanhållen flykting- och immigrationspolitik. För närvarande kan det internationella samfundet inte tillmötesgå flyktingamas elementära be­hov. UNHCR liksom andra FN-organ måste få ett brett stöd.

Generalförsamlingen antog som nämnts en resolution till stöd för UNHCRs verksamhet med bl. a de nordiska länderna som förslagsställare. Resolutionen bekräftar UNHCRs gmndläggande uppgift att svara för in­ternationellt skydd av flyktingar och understryker behovet av gemensam­ma internationella insatser till förmån för det ökande antalet flyktingar och hemlösa. Vidare antogs resolutioner om uppföljningen av flyktingkon­ferenserna om södra Afrika och Centralamerika samt resolutioner om flyktingsituationen i enskilda länder i Afrika.

Även UNRWAs verksamhet behandlas årligen av generalförsamlingen. I ett gemensamt nordiskt anförande framhölls betydelsen av UNRWAs verksamhet i de ockuperade områdena och i Libanon, där våldet alltjämt ökar och lägger allvarliga hinder i vägen för organisationens arbete. De nordiska ländema lägger särskild vikt vid UNRWAs utbildningsprogram och anser det angeläget att detta får finansiellt stöd. UNRWAs finansiella situation ger anledning till fortsatt oro. De nordiska ländema avser att fortsätta sitt politiska och finansiella stöd till UNRWAs verksamhet.

Generalförsamlingen antog som nämnts en intemationell konvention om skydd för migrerande arbetare och deras familjer. I utarbetandet av konventionen, som tagit tio år, har Sverige spelat en aktiv roll.

Konventionen spänner över ett mycket stort område och omfattar be­stämmelser om såväl mänskliga rättigheter som tillämpning av t. ex. soci­ala skyddsregler.

5. UNHCR

UNHCR inrättades år 1950 för att under en treårsperiod finna nya hem åt

de europeiska flyktingama efter andra världskriget. Sedan dess har nya

flyktinggmpper tillkommit och UNHCRs mandat har successivt förlängts

med fem år i taget. UNHCRs främsta uppgift har sedan starten varit att ge

47

rättsligt skydd åt flyktingar, men inslaget av materiellt bistånd har ökat Skr. 1990/91:77 kraftigt med åren. Flyktingproblemen har under den senaste tioårsperio­den nått en mycket stor omfattning och komplexitet. De större flykting­strömmarna har främst rört sig mellan u-länder. I flera av de krislägen som uppstått har UNHCR betraktats som den mest lämpliga organisationen för akuta hjälpinsatser för såväl flyktingar som andra hemlösa.

UNHCR har samarbete med flertalet av världens länder. Till följd av demokratiseringar i Östeuropa har nu även Ungem anslutit sig till UNHCR. Flera andra central- och östeuropeiska länder har närmat sig organisationen.

UNHCRs högkvarter ligger i Geneve. Organisationen har ett 100-tal fältkontor. Ett av dessa, med Norden som sitt ansvarsområde, är förlagt till Stockholm. Sammantaget har UNHCR ca 2 000 anställda. Arbetet styrs av en exekutivkommitté som har 43 medlemmar.

UNHCR bmkar ange tre möjliga lösningar pä ett flyktingproblem:

frivillig repatriering,

integration i första asyllandet,

omplacering till tredje land.

UNHCR strävar alltid efter lösningar med bestående effekt. Hjälpen utfor­mas i stor utsträckning så att den underlättar möjlighetema till självför­sörjning i asyllandet. Om frivillig repatriering blir möjlig kan projekt med liknande syfte också initieras i urspmngslandet.

I det svenska anförandet vid exekutivkommitténs möte i oktober 1990 berördes hur UNHCR året innan befann sig i en svår förtroendekris och hade brist på resurser. Det fick negativa konsekvenser för flyktingama.

Tidigare under året enades slutligen medlemsländema om behovet av gemensamma åtgärder för att förbättra villkoren för flyktingar. Det kräver insatser från alla parter: urspmngsländer, asylländer, givare och UNHCR. En bättre samordning med andra FN-organ och enskilda organisationer efterlystes också.

Dessa beslut behöver nu förverkligas. UNHCR saknar fortfarande resur­ser för att möta flyktingamas mest elementära behov. Återvandringspro-gram har förhindrats eller avstannat på gmnd av bristande resurser. Det påverkar UNHCRs skyddsfunktion för flyktingar negativt.

Perspektivet av ökande migration, utöver flyktingflödena, behöver upp­märksammas i syfte att finna konstmktiva lösningar.

Sverige föreslog en fond inom UNHCR som kunde öka dess handlings­förmåga i svåra finansiella lägen. Förslaget godkändes i december 1990 och gäller fr. o. m. januari 1991.

Vid 1989 års reguljära exekutivkommittémöte tillsattes en särskild ar­betsgmpp för att studera skydds- och lösningsfrågor i ett sammanhang. Gmppen kunde inte omedelbart börja sitt arbete på gmnd av UNHCRs administrativa och finansiella problem, men är nu i gång med inriktning på att rapportera till 1991 års reguljära exekutivkommittémöte. Enkelt uttryckt kan gmppens uppgift sägas vara att göra en översyn av innehållet och inriktningen på UNHCRs mandat och verksamhet.

48

Sverige har som UNHCRs andra största givarland drivit frågan om     Skr. 1990/91:77 bättre fördelning mellan länderna i ansvaret för flyktingarna.

6.         UNRWA

UNRWA kom till år 1949 för att bistå de palestinska flyktingarna med oundgängliga förnödenheter och samhällsservice. UNRWA har med tiden kommit att få särskild betydelse för skolundervisningen bland palestinska barn. Till skillnad från UNHCR har UNRWA inget mandat när det gäller flyktingarnas rättsliga skydd.

Under åren har nya flyktingskaror tillkommit, framför allt efter kriget år 1967 mellan Israel och arabstaterna. De höga födelsetalen har därtill gjort att denna flyktinggrupp, som år 1948 uppgick till en halv miljon, idag är mer än fyra gånger så stor. Jordanien har det största antalet palestinska flyktingar, ca 870000. Övriga finns på Västbanken och i Gazaområdet, Libanon och i Syrien. Någon lösning på detta flyktingproblem kan knap­past förväntas så länge Palestinakonflikten förblir olöst.

UNRWAs högkvarter skall egentligen ligga i Beirut, men administratio­nen är sedan ett antal år, på grund av säkerhetsläget i Libanon, lokaliserad till Wien. UNRWA har fältkontor i sitt verksamhetsområde, vilket omfat­tar Jordanien, Libanon, Syrien, Västbanken och Gaza.

7.         FNs livsmedelsprogram (WFP)

FNs livsmedelsprogram skapades år 1962 för att förmedla livsmedelsbi­stånd till utvecklingsprojekt främst i de fattigaste länderna.

Genom åren har WFP kommit att få en allt större roll som förmedlare av livsmedelsbistånd till flyktingar. Det har i första hand gällt basföda. Sam­arbetet mellan WFP och UNHCR har därför kommit att utvecklas betyd­ligt under de senaste åren.

Efter beslut i WFPs styrelse år 1989 skapades en ny fond inom WFP för långvariga flyktingsituationer (Protracted Refugee Operations, PRO) som ett komplement till WFPs katastroflager. Sverige bidrar under budgetåret 1990/91 med 25 milj.kr. till denna fond. Dessutom användes även större delen av Sveriges bidrag till katastroflagret lor flyktinginsatser, 60 milj. kr.

WFPs personal står även bakom FNs program för kambodjanska flyk­tingar längs Thailands och Kambodjas gräns (United Nations Börder Relief Operation, UNBRO), som bistår närmare 300000 flyktingar som inte faller under UNHCRs mandat.

8.         OECD

Under OECDs kommitté for arbetsmarknads- och sociala frågor sorterar

den särskilda arbetsgruppen för migrationsfrågor (Working Party on Mig­

ration). Arbetet tar sikte på att studera migrationens betydelse för den

ekonomiska utvecklingen i medlemsländerna med särskild tonvikt på ar­

betsmarknadsfrågor.

Planering pågår för närvarande av ett brett upplagt projekt under tre år

49

4    Riksdagen 1990/91. 1 .saml. Nr 77

om migrationens betydelse för den framtida arbetskraftsförsörjningen.     Skr. 1990/91:77

Prognoser över befolkningsutvecklingen i världen kommer därvidlag att

utgöra viktiga ingångsvärden. Under det möte som arbetsgruppen hade i

februari 1990 framhölls från svensk sida, med starkt stöd av bl.a. Norge

och Italien, vikten av att en sådan studie inte får ett alltför snävt arbets-

kraftspolitiskt perspektiv. Avsikten är att projektet skall inledas under år

1991.

De frågeställningar som tas upp i det nämnda projektet kommer också att belysas vid en internationell konferens i Rom i mars 1991, på inbjudan av italienska myndigheter och i samarbete med OECD.

OECDs permanenta rapporteringssystem avseende uppgifter om migra­tionsströmmar m.m. (SOPEMl) fyller fortsatt en viktig funktion för att förse det politiskt inriktade arbetet med underlag. Det svenska korrespon-dentskapet har under år 1990 förts över från Delegationen för invandrar­forskning (DEIFO), som avvecklades fr.o.m. den 1 juli 1990, till arbets­marknadsdepartementet.

9. Europarådet

Bland Europarådets medlemsländer finns ett starkt uttalat intresse för samverkan i frågor angående asylrätt och asylrelaterad migration. Frågor av denna art handhas i en expertkommitté (CAHAR), som är direkt underställd ministerkommittén. CAHAR har arbetat fram skilda rättsliga instrument och har underställt ministerkommittén ett förslag om tillämp­ningen av den s. k. första asyllandsprincipen. Kommittén håller regelbund­na möten för utbyte av synpunkter och för att utveckla en enhetlig syn på aktuella problem inom sitt ansvarsområde.

1 januari 1991 anordnas, som tidigare nämnts, i Wien i Europarådets regi och med Österrike som värd en ministerkonferens angående Öst-Väst-migration. Det är regeringens förhoppning att man här skall kunna disku­tera praktisk tillämpning av en sådan helhetspolitik, med viktiga inslag av förebyggande insatser, som man från svensk sida har velat främja i andra internationella sammanhang. Slutsatserna från den nämnda ministerkon­ferensen kan på sikt komma att starkt påverka Europarådets fortsatta arbete på detta falt.

Europarådets arbete med avseende på invandrares integration i invand­ringsländerna måste anses vara av central politisk betydelse. Frånvaron av en ansvarsfull invandrarpolitik som så långt möjligt tillförsäkrar invandra­re lika villkor på arbetsmarknaden, i utbildningen och i samhället i övrigt, kan leda till att miljontals människor i Europa marginaliseras och tvingas leva ett liv helt utan delaktighet och normala sociala kontakter med det samhälle där de vistas.

Från svensk sida har det sedan flera år varit en strävan att söka vitalisera

detta samarbete, bl.a. genom att koncentrera verksamheten till de frågor

som idag ter sig som de verkliga utmaningarna för Europas invandrings­

länder: kampen mot rasism och främlingsfientlighet, flyktingars sociala

situation, de "nya invandrarnas" behov av särskild uppmärksamhet inom

arbetsmarknadspolitiken etc.

50

Det förstnämnda frågekomplexet har också varit föremål för ett omfat- Skr. 1990/91: 77 tände projektsamarbete sedan flera år. Det s.k. Cornmunity relations­projektet har studerat en lång rad aspekter på etniska relationer. Den expertgrupp som på regeringarnas vägnar ansvarar för projektet gjorde i september 1990 ett studiebesök i Stockholm med omnejd. Syftet var att studera svensk invandrarpolitik så som den förverkligas på kommunal nivå, med särskild betoning på åtgärder till förmån för goda etniska relationer.

Arbetet skall slutföras under år 1991, bl.a. genom en internationell konferens i[REDACTED_EFTERNAMN] sent på hösten. Dessförinnan skall slutsatserna från projektet vara ett av de viktigaste underlagen för den konferens med Europas invandrarministrar som skall äga rum i Luxemburg i september 1991. Planeringen av denna konferens har varit ett viktigt inslag i arbetet för den styrkommitté för migrationsfrågor (CDMG) som håller samman regeringssamarbetet rörande invandrares integration.

Den särskilda expertgrupp för frågor om dubbelt medborgarskap som sedan några år arbetat under svenskt ordförandeskap avslutar sitt arbete under våren 1991. En tankegång i arbetet är att den Europarådskonven­tion som skall förhindra uppkomsten av dubbla medborgarskap skulle kunna mjukas upp i vissa avseenden. Konventionen skulle därmed bättre än nu kunna svara mot den aktuella situationen, där bl. a. antalet blandäk­tenskap gjort dubbla medborgarskap tämligen vanligt förekommande.

Styrkommittén för kommunala och regionala frågor har under år 1990 slutfört arbetet på en konvention avseende invandrares rätt alt delta i det lokala politiska livet. Det gäller bl.a. frågan om rösträtt i de kommunala valen. Konventionsförslaget bereds för närvarande i ministerkommittén.

10. EFTA-EG

I det föregående (avsnitt 1.5) har kortfattat berörts konsekvenserna för invandringen till Sverige av en fri västeuropeisk arbetsmarknad. Sveriges eventuella deltagande härvidlag hänger samman med EGs arbete med att förverkliga den s. k inre marknaden. Detta arbete innefattar också avveck­ling eller i varje fall förenkling av den inre gränskontrollen för personer. Frågor om visumregler, ansvarfördelningen i fråga om asylansökningar och andra aspekter på den yttre gränskontrollens utformning aktualiseras därmed.

Som tidigare nämnts har EFTA-länderna, inom ramen för förhandling­arna om ett s. k. EES-avtal med EG, deklarerat sin beredskap och önskan att delta i och bidra till EGs arbete i dessa frågor. Som det nu ser ut kommer gränskontrollfrågorna emellertid inte att ingå i EES-förhandling-arna, eftersom EG-kommissionen som är EFTAs förhandlingsmotpart saknar formell kompetens att föra förhandlingar på detta område.

I stället sker EGs eget arbete inom särskilda samarbetsorgan direkt

under regeringarnas ledning och överinseende. Utvecklingen under år

1990 har varit snabb och lett fram till två konventionsutkast ett om

ansvarsfördelningen avseende behandlingen av asylärenden och ett om

gränskontroll. Det förstnämnda utkastet färdigställdes och underteckna-

51

des av elva EG-länder i juni 1990. Det tolfte landet - Danmark - har     Skr. 1990/91:77 ännu inte undertecknat Dublinkonventioncn.

Konventionen kan komma att öppnas rör tillträde även av länder utan­för EG-kretsen. De flesta EFTA-länder, däribland Sverige, liksom Canada och USA har förklarat sig principiellt intresserade av att ansluta sig. Ett samrådsmöte med deltagande av representanter för de berörda länderna och for EG-sidan hölls i Geneve i slutet av november 1990. Sverige fick deltagarnas uppdrag att i direktkontakt med EG understryka ländernas fortsatta intresse och att å deras vägnar få vissa förhållanden av betydelse för den fortsatta analysen klargjorda.

EGs arbete med gränskontrollfrågorna har stor betydelse inte minst för de nordiska ländema och för den passfrihet som råder dem emellan sedan mer än 30 år. Det har därför varit naturligt att under år 1990 ha täta kontakter på nordiskt plan i hithörande frågor, huvudsakligen inom ramen för den nordiska samrådsgruppen i flyktingfrågor. Under hösten 1990 togs också kontakter mellan Norden och det italienska ordförandeskapet i EGs olika samarbetsorgan på området.

Inför det fortsatta arbetet med EGs gränskontrollkonvention, som på bästa sätt måste samordnas med den nordiska passkontrollöverenskom-melscn (PÖK). har flera överläggningar hållits mellan företrädare för de nordiska regeringarna. Flera olika tänkbara tekniska lösningar har diskute­rats. Valet mellan dem bör emellertid göras först när man vet mer om den slutliga utformningen av gränskontrollkonvcntionen. Det är en nordisk ambition att, i så nära samarbete med EG-sidan som möjligt, snarast klara ut förutsättningarna för sammankopplingen av de båda passunionerna.

II.IOM

International Organisation j()r Migration (lOM) är den enda mellanstatliga organisation som specifikt sysslar med migrationsfrågor. lOM är mest känt tor sina transportprogram inklusive hälsoundersökningar för flyktingar och migranter, vilka också utnyttjas av Sverige.

lOM har emellertid också ett antal prograin avseende återvandring för flyktingar och asylsökande, återanpassning, social rådgivning m. m. Vida­re har man flera program av mer biståndsinriktad natur som skall hjälpa u-ländcr att få hem kvalificerad personal som befinner sig i utlandet och/el­ler få tillgång till nödvändig expertis från andra länder.

Under de senaste åren har lOM börjat spela en allt mer aktiv roll i anslulnmg till diskussionerna om hur nya strategier skall utvecklas för att hantera de växande migrations- och flyktingproblcmen. Det anses allmänt att lOM här kan komma att utgöra ett viktigt komplement till UNHCR.

lOM har ocksä kommit alt spela en viktig roll, bl.a. med hjälp av

biståndsmedel från Sverige, när det har gällt att ta hand om de hundratu­

sentals gästarbetare som blivit strandsatta till toljd av Iraks invasion av

Kuwait. lOM har forisati alt utvidga sin medlemskrets och den svenska

regeringen har nu beslutat att ansöka om fullt medlemskap, efter flera år av

obscrvatörsstatus.

52

12. Konsultationerna mellan ett antal västeuropeiska länder samt USA,

Skr. 1990/91:77

Australien och Canada

Under året har också Italien gått med i konsultationsprocessen kring frågor rörande asylsökande, flyktingar och migranter i Västeuropa, Nordamerika och Australien. Gmppen omfattar därför nu: Australien, Belgien, Canada, Danmark, Finland, Frankrike, Italien, Nederländema, Norge, Schweiz, Storbritann Sverige, Tyskland, USA och Österrike samt UNHCR. Konsul­tationemas koordinerande sekretariat är knutet till UNHCR och leds av svensken Jonas Widgren.

Sedan processens början i november 1985, har nära ett femtiotal möten, konferenser och expertseminarier anordnats. Konsultationema har ut­vecklat sig till ett mycket värdefullt fomm för dialog mellan ländema samt mellan ländema och UNHCR.

För närvarande ligger tyngdpunkten i konsultationemas arbete dels i en arbetsgmpp för långsiktiga strategier som förhoppningsvis kommer att presentera sina förslag under våren 1991, dels i en arbetsgmpp för öst-väst migration, dels i ett antal expertseminarier avsedda att bidra till förbätt­rade och snabbare asylprövningsprocesser. I sistnämnda avseende kan nämnas att den europeiska sammanslutningen av frivilligorganisationer ECRE lämnat ett bidrag till diskussionen genom skriften "Fair and efBci-ent procedures", utgiven under år 1990.

Nästa plenarmöte i konsultationema kommer troligen att hållas i slutet av våren eller början av sommaren år 1991.

13. Det bilaterala migrationssamarbetet

Den stora flyktinginvandringen till vårt land har inneburit att vi fått stora gmpper flyktingar från länder, som ridigare bara har haft ett begränsat antal medborgare i Sverige. Det gäller inte minst Chile och Iran.

Detta minskar inte den vikt regeringen lägger vid det traditionellt goda bilaterala samarbetet på migrationsområdet med främst Finland, Jugosla­vien och Grekland.

Finländska invandrares situation berörs mellan länderna i flera olika sammanhang, bl.a. inom den svensk-finska arbetsgmppen rörande de finskspråkiga invandramas situation inom den svenska hälso- och sjukvår­den samt socialtjänsten. En översyn av de år 1986 antagna riktlinjema för det migrationspolitiska samarbetet mellan Sverige och Finland genomförs för närvarande.

Vidare har en arbetsgmpp tillsatts med företrädare för arbets- och undervisningsministeriema i Finland och arbetsmarknads- och utbild­ningsdepartementen i Sverige för att biträda Stiftelsen Finlands Hus i Stockholm med visst utredningsarbete om stiftelsens framtida verksam­het.

Hösten 1990 anordnades det nionde nordiska migrationsforskningsse-minariet på Hanahofmens kiilturcentrum utanHir Helsingfors av Sverige och Finland gemensamt.

I de svensk-jugoslaviska och svensk-grekiska migrationskommittéeraa

53

5   Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 77

Rättelse: S. 55 rad 29 står: efterforskning Rättat till: efterforskning - förmed­ling av

diskuteras förhållanden för jugoslaviska resp. grekiska invandrare i Sveri-     Skr. 1990/91:77 ge. Möten med kommittéeraa kan komma att hållas under år 1991.

14. Det nordiska samarbetet

Flykting- och invandrarfrågor har även under budgetåret 1989/90 stått på Nordiska rådets dagordning. Samrådsmöten mellan rådets juridiska ut­skott och flyktingansvariga ministrar har hållits i samband med rådets s. k. "minisessioner" hösten 1989 resp. hösten 1990.

I samband med den ordinarie rådssessionen vårvintem 1990 framförde utskottets talesman viss kritik mot att resultatet av regeringamas samarbe­te under året, enligt utskottets mening, inte riktigt motsvarat förväntning-ama. Detta gällde bl.a. regeringamas uppföljning av rådets rekommenda­tion nr 18/1989 angående vissa projekt på flyktingområdet. Nordiska rådet antog ett uttalande som uppmanar regeringama att lägga fram en hand­lingsplan för sitt framtida samarbete. Regeringama har i samband med "minisessionen" i november 1990 redovisat läget i samarbetet och avi­serat en heltäckande redogörelse om vad som uppnåtts och om planema för framtiden. Det är regeringarnas övertygelse att denna redogörelse kommer att ligga väl i linje med de motiv som Nordiska rådet lagt till gmnd för sitt uttalande.

Den nordiska samrådsgruppen för flyktingfrågor (NSHF) är fortsatt det viktigaste organet för det nordiska flyktingpolitiska samarbetet på rege­ringsnivå. Under kalenderåret 1990 har Danmark innehaft ordförande-och sekreterarskapet och gmppen har haft fyra reguljära möten i Köpen­hamn, ett extramöte i samband med Nordiska rådets "minisession" i Helsingör samt ett antal möten i samrådsgmppens särskilda arbetsgmpp för EG-frågor.

Samrådsgmppen fyller en viktig funktion för informationsutbytet mel­lan de nordiska ländema liksom när det gäller att samordna det nordiska agerandet interaationella sammanhang. Samrådsgmppen har under året arbetat vidare på ett svenskt initiativ från år 1989 och till slut enats om en modell för hur de nordiska ländemas flyktingkvoter, med bibehållen na­tionell suveränitet, skall presenteras och användas som en gemensam nordisk kvot. Fr. o. m. januari 1991 övergår ordförande- och sekreterarska­pet till Norge.

Det nordiska utlänningsutskottet, som primärt ansvarar för övervak­ningen av hur den nordiska passkontrollöverenskommelsen (PÖK) tilläm­pas, har regelbundna samrådsmöten med företrädare för de nordiska ut-länningsmyndighetema, senast i november 1990. 1 dessa möten deltar även representanter för berörda departement.

1 den nordiska migrationsgruppen behandlas frågor om samarbete mel­lan de nordiska ländema om integration av flyktingar och invandrare. Gmppen tar på detta område initiativ till och driver ett antal olika gemen­samma projekt för erfarenhetsutbyte och metodutveckling.

Bland projekten kan nämnas seminarier för och med invandrarkvinnor,

ett planerat projekt om nordiska erfarenheter av "kriscentra" för invand­

rarkvinnor, ett projekt rörande mottagandet av tortyroffer och ett annat

54

om ökat samarbete direkt mellan nordiska kommuner om integrering av Skr. 1990/91:77 flyktingar. På arbetsmarknadssidan drivs ett projekt om arbetsmarknads­politiska insatser för flyktingar i de nordiska ländema och ett annat plane­ras om arbetsplatsens funktion som mötesplats mellan invandrare/flyk­tingar och värdsamhället. Det nyss nämnda nionde nordiska migrations-forskarseminariet i oktober 1990 arrangerades inom ramen för migra-tionsgmppens verksamhet.

Vid sidan härav förekommer årligen direkta kontakter och överlägg­ningar mellan SIV och motsvarande organ i de nordiska ländema. Under den gångna perioden har detta i stor utsträckning kommit att gälla erfaren­hetsutbyte kring de organisatoriska förändringar som företas i de olika ländema. Traditionellt ordnas varje år ett seminarium. År 1990 behandla­de detta bam- och ungdomsfrågor.

15. De internationella frivilligorganisationerna

Ett stort antal intemationella frivilligorganisationer är aktiva inom såväl flyktingbiståndet som flyktingpolitikens områden.

En sammanslutning av europeiska frivilliga organisationer (ECRE) har tidigare presenterat ett flyktingpolitiskt program för Europa, vilket har diskuterats inom ramen för det nordiska och det europeiska samarbetet samt inom UNHCR.

International Council of Voluntary Agencies (ICVA) är en sammanslut­ning av frivilliga organisationer med säte i Geneve. Av de intemationella frivilliga organisationer som mottar svenskt stöd kan framför allt tre nämnas.

Internationella rödakorskommittén (ICRC) är formellt en schweizisk organisation och arbetar efter principema i Genévekonventionema (den gmpp av avtal som gäller behandlingen av sjuka, sårade, krigsfångar och civilpersoner under krig). ICRCs arbete omfattar skydd och bistånd till krigsfångar och civila internerade, efterforskning av saknade personer, förmedling av familjemeddelanden samt informationsspridning om Gené­vekonventionema och numera också materiellt bistånd till nödlidande. Sverige bidrog år 1989 med sammanlagt 119 milj. kr. till ICRCs budget.

Kyrkornas världsråd (WCC) får sedan drygt tio år tillbaka SIDA-medel för att främja skyddet av de mänskliga rättighetema i Latinamerika. WCC samarbetar i första hand med kyrkliga organisationer i Latinamerika. Totalt har WCC fått 120 milj. kr. i svenskt stöd under perioden 1983/84-1989/90.

World University Service (WUS) har sedan år 1975 mottagit bidrag från SIDA för sitt stipendieprogram för latinamerikanska flyktingar. WUS stipendieprogram bedrivis i 16 länder i Latinamerika. Totalt fick WUS bidrag om ca 12 milj.kr. under budgetåret 1989/90.

55

VII En sammanhållen flykting-och immigrationspolitik

Skr. 1990/91:77

1 juni 1990 tillsatte regeringen utredningen (A 1990:05) om fömtsättning­arna för och inriktningen av en sammanhållen flykting- och immigrations­politik. Utredningen redovisar ett principförslag i febmari 1991.

Utredningens förslag är tänkt att ingå i underlaget för en principproposi­tion om flykting- och invandrarpolitiken som är planerad till våren 1991.

Utredningen skall göra prognoser om flykting- och migrationsströmmar-na under 2000-talet och utifrån dessa analysera effekterna för det interna­tionella samfundet och för Sverige, såväl vad avser mottagande av flyk­tingar i Sverige som biståndsinsatser och internationellt agerande. Ett huvudsyfte med utredningen är att göra den globala situationen för flyk­tingar och migranter tydlig samt att bedöma vilka konsekvenser den har för Sverige.

En andra huvuduppgift är att, med beaktande av det intemationella samarbetet och Sveriges intemationella förpliktelser i dessa frågor, lämna förslag till hur de olika elementen i en sammanhållen svensk flykting- och immigrationspolitik bör utformas. Man skall också redovisa vilka föränd­ringar som behöver företas i den svenska utlänningslagstiftningen för att förslagen skall kunna genomföras.

Ett tredje huvudsyfte är att definiera och analysera frågor som Sverige bör driva interaationellt. Det bör ske mot bakgmnd av de trender i det interaationella samarbetet som redovisats tidigare. Detta inkluderar de slutsatser som bör dras när det gäller utformningen av det svenska bistån­det inom migrations- och flyktingområdet.

Utgångspunkten för en utveckling av ny politik är att förebyggande insatser av bistånds- och diplomatisk karaktär, bistånd till flyktingar i tredje världen samt mottagande och skydd av flyktingar i Sverige är delar av en helhet. Det övergripande målet är att se till att insatserna når de mest behövande. En sådan sammanhållen politik kräver en nära samordning av utrikes-, bistånds-, flykting-, invandrings- och invandrarområdena och att migrationens betydelse i skilda politiska sammanhang klargörs.

Tänkbara element i en sådan politik är:

stöd till kampen för mänskliga rättigheter,

åtgärder för att komma till rätta med ekonomiska och demografiska obalanser,

stöd till kampen mot miljöförstöring och naturkatastrofer,

främjande av handeln med utvecklingsländema,

stöd till insatser som främjar nationell försoning,

stöd till flyktingmottagande länder eller regioner,

möjligheter att erbjuda asyl till personer med skyddsbehov,

uttagning av kvotflyktingar och andra personer i behov av skydd,

mottagande av flyktingar i organiserade former,

en målinriktad integrationspolitik som ger flyktingarna reella fömtsätt­ningar att nå likvärdiga villkor med majoritetsbefolkningen,

medvetet, genomtänkt och väl avstämt stöd vid återvandring.

En samordnad flykting- och immigrationspolitik blir effektiv först om den

56

omfattas av det interaationella samfundet. Sverige kan inte åstadkomma     Skr. 1990/91:77 en nyordning på egen hand, men för att Sverige skall kunna vara pådrivan­de i det internationella samarbetet måste det finnas en nationell förankring för principerna för en ny flykting- och immigrationspolitik. Härvidlag är dialogen med de frivilliga organisationerna av central betydelse.

ParalleUt med utredningsarbetet har Sverige, som tidigare nämnts, fört upp dessa långsiktiga strategiska frågor i de nordiska, europeiska och andra internationella organ, bl. a. UNHCR, där flykting- och migrations­politiska frågor diskuteras.

VIII De svenska frivilligorganisationernas roll

1. Inledning

En rad svenska frivilliga organisationer är aktiva inom invandrar-, flyk­ting- och biståndspolitiken. De mest framträdande av dessa deltar som ledamöter i det flyktingpolitiska råd, som är knutet till invandrarminis­tern: Amnesty Intemationals svenska sektion, Rädda barnen. Svenska flyktingrådet. Svenska kyrkans församlingsnämnd. Svenska röda korset och Sveriges frikyrkoråd (Diakonia). Dessa organisationer samverkar till­sammans med ytteriigare några inom frivilligorganisationernas samråds­gmpp i invandrar- och flyktingfrågor (FOSIF).

En viktig roll spelar härvidlag givetvis också invandrarnas egna organi­sationer. Det gäller både de organisationer som representerar etablerade ("gamla") invandrargmpper och de med många flyktingar bland sina medlemmar, vilka gör värdefulla insatser inom ramen för flyktingmotta­gandet. Här medverkar aktivt även svenska organisationer, bl.a. genom att ta konkret ansvar för t. ex. förläggningsverksamhet.

En arbetsgmpp med företrädare för myndigheter, för Svenska kommun­förbundet och för frivilliga organisationer som ingår i flyktingpolitiska rådet, har under år 1990 arbetat med att söka utveckla samverkan mellan det offentliga och de friviiliga organisationerna/folkrörelserna. En rapport med principiella överväganden och förslag lämnas i början av år 1991.

2. Amnesty Intemationals svenska sektion

Amnesty Intemational (AI), som finansierar sin verksamhet helt med egna medel, motsätter sig att personer sänds från ett land till ett annat, där risk finns att de blir samvetsfångar, utsätts för tortyr eller döms till döden/av­rättas. Mot denna bakgmnd distribueras fortlöpande via det svenska sek­retariatet till berörda myndigheter, organisationer och advokater, aktuell dokumentation om situationen beträffande mänskliga rättigheter i många länder.

I flera fall vände sig den svenska sektionen under år 1990 till svenska myndigheter med en vädjan om att asylsökande inte skulle utvisas till länder där ovannämnda risker enligt AI inte kunde uteslutas. Detta arbete skedde i nära samråd med den asylsökandes juridiska ombud.

Fömtom det centrala sekretariatets två flyktingsamordnare, som får

57

hjälp av ett antal frivilliga medarbetare, bl.a. juridikstuderande, finns ett Skr. 1990/91:77 regionalt kontaktnät med 20 flyktingombud i lika många distrikt landet mnt. Deras huvudsakliga uppgifter är att på regional nivå vara kontaktper­soner i flyktingfrågor, hålla sig väl underrättade om den aktuella flykting­politiken samt att förmedla Als landmaterial. På motsvarande sätt har flera av sektionens, för närvarande 317 arbetsgrupper valt att också lokalt arbeta med bl. a. dessa frågor.

3. Rädda barnen

Rädda Barnen är en partipolitisk och religiöst obunden organisation som stöds av över 200000 medlemmar, faddrar och regelbundna givare. Orga­nisationen har konsultativ status under Ecosoc (Förenta Nationernas Eko­nomiska och Sociala Råd).

Rädda barnen är en folkrörelse som kämpar för baras rättigheter. Rädda barnen arbetar med bistånd i en rad utvecklingsländer och med opinions­bildning för barns rätt utifrån gmndtankarna i förenta Nationernas dekla­ration om barnets rättigheter. Rädda barnen lämnar i begränsad utsträck­ningjuridiska råd i asylärenden och bevakar flyktingbarnens rättigheter.

Organisationen söker också genom sociala insatser underlätta flykting­barns anpassning till det svenska samhället så att deras möte med Sverige blir så positivt som möjligt. Hämtöver bedriver Rädda barnen opinions­bildningsarbete kring flyktingfrågor framför allt i frågor som berör barns rättigheter. Opinionsbildningen bedrivs bl.a. genom utredningar som pu­bliceras i skrifter och rapporter samt lokalt via organisationemas länsför­bund och lokalföreningar.

4. Svenska flyktingrådet

Svenska flyktingrådet (SvFR) har till ändamål bl. a. att verka för en solida­risk och human flyktingpolitik samt att verka för goda etniska relationer. SvFR skall öka kunskapen om och förståelsen för flyktingskapet och de förhållanden som tvingar människor på flykt. Medlemmar är riksorganisa­tioner, lokalavdelningar av sådana samt enskilda. Kommunalt flyktingar­bete sker genom lokala arbetsgrupper. SvFR arrangerar kurser och semina­rier i flyktingrätt, om kulturmöten samt i opinionsbildningsfrågor. Sär­skild vikt läggs vid flyktingbarnens rätt och situation. SvFR ger också råd åt asylsökande och flyktingar. Samverkan sker med svenska och interaa­tionella organisationer. Verksamheten bedrivs i huvudsak genom frivilliga insatser.

5. Svenska kyrkans församlingsnämnd

Svenska kyrkans församlingsnämnd har tillsatt en kommitté för invandrar-

och flyktingfrågor (KIF). KIF medverkar i opinionsbildning, t.ex. genom

remissvar och genom aktioner i samverkan med andra organisationer och

samfund. KIF förmedlar information och erfarenheter inom kyrkan. KIF

har med andra organisationer bl. a. engagerat sig i verksamhet vid statens

58

invandrarverks utredningsslussar och förläggningar. För detta arbete har     Skr. 1990/91:77 KIF utarbetat särskilda riktlinjer. Vidare har KIF startat arbetet med en policy för Svenska kyrkans invandrar- och flyktingarbete.

Svenska kyrkans stift har utsett ansvariga för invandrar- och flyktingfrå­gor. KIF håller regelbunden kontakt med dessa. Stiften kan i sin tur stödja församlingamas flyktingarbete med personella eller ekonomiska resurser. De stiftsansvariga ger information och stödjer också med idéer och utbild­ning. Stiften medverkar till att samordna frivilliga organisationers verk­samhet vid slussar och föriäggningar. KIF har under året lämnat särskilt stöd till ett flyktingprojekt i Lunds stift.

Svenska kyrkans församlingar skall integrera arbetet för invandrare och flyktingar i församlingens ordinarie planering och verksamhet. Försam­lingen skall erbjuda pastoral och diakonal omsorg. Församlingar kan också stödja enskilda asylsökande/flyktingar i deras angelägenheter.

Internationedt samverkar kyrkan i dessa frågor med Kyrkoraas världs­råd och Churches Committee for Migrants in Europé (CCME). CCME höll en generalkonferens i Södertälje sommaren 1990. Kyrkan deltar också i Nordisk Ekumeniska institutets numera årligen återkommande konsulta­tioner kring flyktingfrågor.

6. Svenska röda korset

Svenska röda korsets (SRK) arbete med och för flyktingar har utvecklats såväl nationellt som interaationellt under år 1990. De intemationella insatsema görs i första hand genom samarbete med den Intemationella Rödakorskommittén, den Interaationella Rödakorsfederationen och FNs flyktingkommissarie. Stora insatser har på detta sätt gjorts i Västafrika, Sudan, Kenya, Malawi och Pakistan. Speciella insatser från SRK har gjorts i Polen och för kurdiska flyktingar i Iran, Irak och Turkiet. 1 samband med den s. k. Gulfkrisen har SRK gjort en mycket betydelsefull repatrieringsak-tion av civil befolkning från framförallt Jordanien till Bangladesh.

1 Sverige fortsatte det omfattande stöd- och rådgivningsarbetet till ett växande antal asylsökande och flyktingar. Under året har antalet ärenden vid centralstyrelsen rörande råd och stöd i asylprocessen stigit till mer än 250 fall. Dessutom har rådgivning och familjeåterföreningsärenden före­kommit i ett 150-tal fall. Ännu fler personer har sökt liknande hjälp vid SRKs 24 distriktkanslier. Under året har närmare 500 personer erhållit ekonomiskt bidrag för familjeåterförening. De 2 milj. kr. som används för detta ändamål har samlats in bland Röda kors-medlemmarna.

Familjemeddelanden som utväxlades mellan anhöriga i Sverige och krigsfångar och politiska fångar i olika länder, främst Iran, Irak och Liba­non, ökade under året till ca 800. Antalet ärenden rörande efterforskning av anhöriga som försvunnit till följd av krig, konflikt eller flykt uppgår till ca 550 personer.

Arbetet med det lokala flyktingmottagandet har fortsatt med ett ökat

intresse och engagemang. Det är fler och fler frivilliga Röda kors-medlem­

mar som på olika sätt gör värdefulla insatser i syfte att underlätta flykting­

ars liv i det svenska samhället. Interaationella träffpunkter, vänkontakter

59

och vänfamiljer, opinionsbildningsinsatser, utflykter, besök på flyktingför-     Skr. 1990/91:77 lägggningar, m. m. är exempel på sådan lokal verksamhet.

Samarbetet med andra frivilliga organisationer har fortsatt, både i Sveri­ge och Europa, under hela året. Seminarier och konferenser har organise­rats för att utveckla kunskaper om olika aspekter som berör flyktingarbete.

Röda korsets flyktingföriäggningsverksamhet i Sandviken, Hagfors, Sö­derfors och Sävsjö, har fortsatt i enlighet med RKs intentioner, dvs. att former och metoder utvecklas som gör vistelsen på förläggningen menings­full och värdig. Antalet platser har utökats till drygt I 200 personer.

SRK driver två rehabiliteringscentra för torterade flyktingar, ett i Stock­holm och ett i Malmö. Eftersom behovet av sådan kvalificerad hjälp ökar konstant, kommer ytterligare ett rehabiliteringscentmm att startas i Sköv­de.

Frivilliggmppen för stöd till torterade asylsökande i Stockhlms län fort­satte med sitt arbete under hela året. Efterfrågan är fortfarande mycket stor. Nya frivilliga krafter integreras ständigt i denna verksamhet.

7. Sveriges frikyrkoråd/Diakonia

Sveriges frikyrkoråd (SFR) och De fria kristna samfundens råd (SAM­RÅD) består av elva, från staten fristående, trossamfund. Dessa kyrkors gemensamma insatser bland invandrare och flyktingar sker genom in­vandrar- och flyktingavdelningen, som leds av ett utskott (INFLU). I INFLU finns även de ortodoxa och österländska kyrkoraas ekumeniska råd (OÖKER) och Romersk-katolska kyrkan representerade samt Samar­betsnämnden för statsbidrag till trossamfund (SST). SST fördelar statsbi­drag till 36 trossamfund, av vilka ett 25-tal har medlemmar med i huvud­sak invandrar- och flyktingbakgmnd.

De intemationella insatsema förmedlas genom Diakonia, som är sam­fundens gemensamma organ för biståndsinsatser i tredje världen. Genom Diakonia genomfördes under året omfattande flyktingprogram i Central­amerika, Mellersta Östern och Asien.

Diakonia samverkar med Sociala missionen. Svenska missionsförbun­dets Stockholmsdistrikt, i ett projekt till stöd för frivillig återvandring, främst till Latinamerika. Projektet har pågått sedan år 1983. Av dem som deltagit i projektet hade i januari 1990 ca 450 personer återvänt till Latinamerika. Under året har ca 1000 personer haft kontakt med pro­grammet.

"Församlingen som intemationell mötesplats" är ett projekt som pågått under tre år för att förmedla kunskap i flyktingfrågor samt stödja och stimulera till engagemang i församlingar och ekumeniska gmpper. I pro­jektet har församlingar i sju kommuner deltagit. Genom förmedling av erfarenheter från de olika ortema och framställning av material får projek­tet stå som modell för hur arbete kan växa fram i enskilda församlingar och ekumeniska gmpper mntom i landet.

I samverkan med Amnesty Intemational, Rädda barnen, Röda korset.

Svenska flyktingrådet och Svenska kyrkan har SFR deltagit i verksamhet

för att ge inspiration och stöd till frivilliginsatser för aslysökande vid SIVs

60

fyra utredningsslussar. Arbetet har resulterat i inrättandet av hittills två     Skr. 1990/91:77 projekttjänster på halvtid som samordnare av frivilliginsatsema vid utred­ningsslussama, nämligen vid Carlslund och i Malmö.

Samfundens arbetsgmpp för minoriteters ställning i Sverige (SAMS) har vidareutvecklat sitt arbete kring främlingsrädsla, främlingsfientlighet och rasism. En arbetsmetod och ett material under benämningen MOD (Mångfald och dialog) har i samarbete med Frikyrkliga Studieförbundet (FS) framtagits. En första gmpp deltagare har utbildats för att arbeta vidare med attityder och värderingar i dessa frågor.

IX 

Hemställan

Jag hemställer att regeringen bereder riksdagen tillfälle att ta del av vad jag i det föregående har anfört om invandrar- och flyktingpolitiken.

X  

Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar i enlighet med hennes hemställan.

61

XI 

Bilagor

Skr. 1990/91:77

1. Flyktingar och asylsökande i Danmark, Norge och Finland

Redovisningen bygger på rapporter från vissa utlandsmyndigheter. Det måste understrykas att de statistiska uppgiftema ofta inte är helt jämförba­ra. Dels skiljer sig lagstiftningen åt mellan ländema, dels kan statistiken avse snarlika men inte identiska begrepp. Även mätperiodema kan skilja sig åt.

Danmark

      Under månaderaa januari september 1990 sökte 15 413 personer asyl,

varav 11381 lämnade in sina asylansökningar utomlands. De stora

nationalitetsgmppema var:

-  11 191 afghaner

-   1 167 palestinier

-

590 iranier

-

436 somalier

-

426 mmäner och

-   I 603 av andra nationaliteter.

Under samma period fick 984 personer flyktingstatus enligt 1951 års Genévekonvention. I 086 personer fick stanna av andra skäl. Vid perio­dens utgång väntade 4000 asylsökande på att få sina ansökningar pröva­de.

Mot bakgmnd av att EG antagit en asylkonvention, som ännu inte undertecknats av Danmark, pågår en debatt om eventuell omprövning av dansk flyktingpolitik.

Norge

      Under år 1989 sökte 4433 personer asyl, en minskning från år 1988 då

det kom 6602 asylsökande. De största nationalitetsgmppema bestod år

1989 av:

-

905 jugoslaver

-

605 iranier

-

451 lankeser

-

419 polacker och

-

362 somalier.

Under samma år fick 338 personer flyktingstatus enligt 1951 års Genéve­konvention. 3667 fick stanna av andra skäl. Vid årets utgång väntade 1 697 asylsökande på att få sina ansökningar prövade.

Regeringen har under år 1990 tagit ställning till en utredningsrapport som föreslår ett effektiviserat flyktingmottagande. Förslaget innebär att de asylsökande först tas emot i en primärmottagning för att sedan vid positiva beslut flytta över till en sekundärmottagning för att gå ige­nom ett undervisnings- och integrationsprogram. Detta finansieras ge-

62

nom att kommunema får ett rambelopp för varje flykting under tre år.     Skr. 1990/91:77 Systemet avses träda i kraft under år 1991.

Enligt ett beslut från mars månad 1989 får en asylsökande som väntat i 15 månader utan att ha få sitt ärende avgjort automatiskt stanna. Vid utgången av år 1989 hade detta inträffat i ca I 300 fall.

Den norska regeringen antog våren 1989 en särskild handlingsplan för minderåriga asylsökande som bl. a. ger dessa förtur i asylprocessen.

En ny utlänningslag med föreskrifter beräknas träda i kraft före ut­gången av år 1990. Under år 1989 förekom många invandrarfientliga yttringar, varav 22 grova våldshandlingar. Det grova våldet avtog mot slutet av året. Den norska strafflagen har fått ett tillägg som kan medföra skärpt straff för rasistiskt motiverade förbrytelser.

Finland

Under år 1989 sökte 179 personer asyl. Under år 1990 har antalet asylsökande ökat kraftigt och uppgick efter tio månader till 2025 perso­ner, varav hälften var somalier.

Under år 1989 fick 10 personer flyktingstatus enligt 1951 års Genéve­konvention. 46 personer fick stanna av andra skäl.

Riksdagen behandlar nu ett förslag till ny utlänningslag som avses för­korta handläggningstideraa och öka de asylsökandes rättssäkerhet. En asylnämnd skall inrättas för att som sista instans avgöra asylärenden.

2. Förkortningar

AI

Amnesty International

AMI

Arbetsmarknadsinstitutet

AMS

Arbetsmarknadsstyrelsen

AT

Arbetstillstånd

CAHAR Ad hoc Committee of Experts on the Legal Aspects of Terri-toral Asylum, Refugees and Stateless Persons/Europarådets ad hoc-kommitté för asylrätt och flyktingar

CDMG Steering Committee on Migration/Europarådets styrkommit­té för migrationsfrågor

CPA

Comprehensive Plan of Action/Övergripande plan för lös-

ning av Indokina-flyktingarnas situation

CSN

Centrala studiestödsnämnden

DISERO/

RASRO Disembarcation resettlement offers/Rescued at sea resettle-ment offers/UNHCRs särskilda program för omplacering av s. k. båtflyktingar från Indokina räddade till havs

DO

Ombudsmannen mot etnisk diskriminering

ECOSOC     FNs ekonomiska och sociala råd

EG

De europeiska gemenskapema

ECRE

European Consultation on Refugees and Exiles/Europeiska

konsultationen om flyktingar och andra personer i exil

63

EFTA

European Free Trade Association/Europeiska frihandelsför-

bundet

ICRC

International Committee of the Red Cross/Internationella

rödakorskommittén

ICVA

Interaational Council of Voluntary Agencies/Intemationella

rådet för frivilliga organisationer

lEFR

International Emergency Food ReServe/Internationella be-

redskapslagret av livsmedel för katastrofinsatser

ILO

International Labour Organisation/Internationella arbetsor-

ganisationen

lOM

Interaational   Organization   for   Migration/Intemationella

migrationsorgähisationen

NSHF

Nordiska samrådsgmppen för flyktingfrågor

OAU

Organization of African Unity/Organisationen för afrikansk

enhet

ODP

Orderly Departure Programme/Progrämmet för organiserad

utresa

OECD

Organization   for  Economic  Co-operation  and  Develop-

ment/Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveck­ling

RRV

Riksrevisionsverket

SFR

Socialvetenskapliga forskningsrådet

SIV

Statens invandrarverk

SvFR

Svenska flyktingrådet

SRK

Svenska röda korset

SST

Samarbetsnämnden för statsbidrag till trossamfunden

UNBRO United Nations Börder Relief Operation/FNs hjälporganisa­tion för flyktingar vid den thai-kambodjanska gränsen

UNICEF     United Nations children's Fund/FNs barnfond

UNHCR United Nations High Commissioner for Refugees/FNs flyk­tingkommissarie

UNRWA United Nations Relief and Works Agency for Palestine Refu­gees in the Near East/FNs hjälporganisation för palestinaflyk­tingar

UAT

Uppehålls- och arbetstillstånd

UT

Uppehållstillstånd

UtlF

Utlänningsförordningen

UtlL

Utlänningslagen

WCC

World Council of Churches/Kyrkoraas världsråd

WUS

World University Service

WFP

World Food Programme/Internationella livsmedelsprogram-

met

WHO

World Health Organization/Världshälsoorganisationen

Skr. 1990/91:77

64

Innehållsförteckning

Sid

Inledning ........................................ ,................ 

..... 

2

I      Sverige och omvärlden

1.

Migration i ett globalt perspektiv; befolkningsutveckling­en      ,         

4

2.

Vem är flykting?..................... ,................ 

..... 

5

3.

Flyktingsituationen i världen....................... 

..... 

6

Inledning  ........................................... 

6

Flyktingsituationen i tredje världen .;........ 

7

Flyktingar och asylsökande i Europa,

Nordamerika och Occanien   .. ,............... 

..... 

9

4.

Utvecklingen i Central- och Östeuropa  ....... 

... 

10

5.

Framtidsprognoser.................................... 

... 

12

II     

Invandringen tid Sverige budgetåret 1989/90

1. Inledning................................. ,.............. 

... 

13

2.

Invandringens omfattning ......    ............... 

... 

13

3.

Arbetskraftsinvandring.............................. 

... 

14

4.

Anhöriginvandring  ..................         ........ 

... 

14

5.

Övrig invandring....................................... 

... 

15

6.

Enskilt tillresta asylsökande........................ 

... 

15

7.

Organiserad överföring av flyktingar (flyktingkvoten)       

17

8.

Anhörigresor........................................... 

... 

19

III    Invandrarpolitiken (integrationsfrågor)

1.

Inledning............................................... 

... 

19

2.

Invandrarrådet, stöd till  invandrarnas organisationer m.m     

20

3.

Invandrarrådslaget 1990; invandrarpolitikens valfrihets­mål ....,         

21

4.

Åtgärder mot etnisk diskriminering m.m........ 

... 

22

5.

Arbetsmarknaden.................................... 

... 

23

6.

Skol- och kulturfrågor.............................. 

... 

25

 Hemspråksundervisning och svenska som andraspråk

i gmndskolan och gymnasieskolan   .........        

25

-  Kultur och medier ............................... 

26

7.

Svenska för invandrare (SFI)..................... 

26

8.

Bostäder och boende...... ,.,..,.,....... ,,....... 

... 

27

9.

Invandrarbarn och riingdomar ,.................. ,.,..,.,..,    

29

10.

Äldre invandrare .............. ,...,,..,............. 

30

11.

Invandrare och HIV   ...........    ............... 

31

12.

Återvandring.......................................... 

31

13.

Invandrarpolitisk forskning_______________ ,.,,...,..,,   

31

IV    

Den svenska utlänningslagstiftningen och dess tillämpning

1. Asylrätten ......................... .,,,................ 

32

2.

Dokumentlösheten   ...... ,.,,.,,___ .:.:.... 

33

3.

Förvar ............................. ,,..,...,............ 

33

4.

Bulgarienturkar ................... ,..,,..,,,.,........ 

34

5.

Praxis avseende barnfamiljer....................... 

34

6.

Viseringskrav ................................ ,,....... 

35

Skr. 1990/91:77

65

V Asylsökande och flyktingar i Sverige tillståndsprövning och

mottagande

1. Asylprövning m. m.................................... 

36

Ny organisation för statens invandrarverk.. 

... 

36

Utvecklingen av handläggningstider och ärendebalan­ser; resursförstärkningar      

36

Överföring av utredningsansvaret i asylärenden från polisen till invandrarverket   

38

Förslag att inrätta en utlänningsnämnd .... 

39

2.

Förläggningsverksamheten......................... 

... 

39

3.

Det kommunala flyktingmottagandet............ 

... 

41

VI          

Det internationella migrations- och flyktingpolitiska arbetet

och Sveriges rod

1. Inledning............................................... 

43

2.

Aktuella trender i det internationella flyktingsamarbetet.

44

3.

Sveriges roll i det interaationella flyktingsamarbetet       

45

4.

Flyktingfrågorna i FNs generalförsamling m.m 

... 

47

5.

UNHCR  ................................................ 

47

6.

UNRWA ................................................. 

49

7.

FNs livsmedelsprogram (WFP).................... 

49

8.

OECD  .................................................. 

... 

49

9.

Europarådet .......................................... 

... 

50

10.

EFTA-EG  ............................................. 

51

11.

lOM ..................................................... 

... 

52

12.

Konsultationerna mellan ett antal västeuropeiska länder samt USA, Australien och Canada         

........................................................... 

53

13.

Det bilaterala migrationssamarbetet............ 

... 

53

14.

Det nordiska samarbetet.......................... 

... 

54

15.

De interaationella frivilligorganisationeraa  ... 

55

VII

En sammanhållen flykting- och immigrationspolitik    

56

VIII

De svenska frivilligorganisationernas rod

1. Inledning................................................ 

57

2.

Amnesty Intemationals svenska sektion  ...... 

... 

57

3.

Rädda barnen.......................................... 

58

4.

Svenska flyktingrådet  .............................. 

58

5.

Svenska kyrkans församlingsnämnd.............. 

... 

58

6.

Svenska röda korset................................. 

59

7.

Sveriges frikyrkoråd/Diakonia...................... 

60

IX

Hemställan................................................. 

61

X

Beslut........................................................ 

61

XI

Bilagor

1.

Flyktingar och asylsökande i Danmark, Norge och Fin­land       

62

2.

Förkortningar........................................... 

63

Skr. 1990/91:77

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1991

66