Regeringens proposition

1998/99:145

Ändring av fridskränkningsbrotten

Prop.

1998/99:145

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 17 juni 1999

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Laila Freivalds

 (Justitiedepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås en ändring av bestämmelsen i 4 kap. 4 a § första

stycket brottsbalken. Ändringen innebär att det för straffansvar för grov

fridskränkning och grov kvinnofridskränkning skall vara tillräckligt att

var och en av de åtalade gärningarna har utgjort led i en upprepad kränk-

ning av brottsoffrets integritet och att gärningarna har varit ägnade att

allvarligt skada hans eller hennes självkänsla. Något formellt krav på

ytterligare kränkning, utöver de åtalade gärningarna, skall alltså inte gälla

för ansvar för grov frids- eller grov kvinnofridskränkning. Förslaget skall

ses mot bakgrund av den tolkning av den nuvarande lagtexten som

Högsta domstolen har gjort i en nyligen meddelad dom.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 3

2 Förslag till lag om ändring i brottsbalken 4

3 Ärendet och dess beredning 5

4 Bakgrund och utgångspunkter för regeringens förslag 6

5 De åtalade gärningarna skall kunna uppfylla kraven för grov frids-

eller kvinnofridskränkning 8

6 En precisering av kravet på upprepad kränkning 11

7 Ekonomiska konsekvenser 12

8 Ikraftträdande m.m. 13

9 Författningskommentar 13

Bilaga 1 Lagrådsremissens lagförslag 14

Bilaga 2 Lagrådets yttrande 15

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 17 juni 1999 17

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till lag om

ändring i brottsbalken.

2 Förslag till lag om ändring i brottsbalken

Härigenom föreskrivs att 4 kap. 4 a § brottsbalken skall ha följande ly-

delse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 kap.

4 a §

Den som begår brottsliga gär-

ningar enligt 3, 4 eller 6 kap. mot

en närstående eller tidigare närstå-

ende person, döms, om gärning-

arna varit ett led i en upprepad

kränkning av personens integritet

och varit ägnade att allvarligt

skada personens självkänsla, för

grov fridskränkning till fängelse,

lägst sex månader och högst sex

år.

Den som begår brottsliga gär-

ningar enligt 3, 4 eller 6 kap. mot

en närstående eller tidigare närstå-

ende person, döms, om var och en

av gärningarna utgjort led i en

upprepad kränkning av personens

integritet och gärningarna varit

ägnade att allvarligt skada perso-

nens självkänsla, för grov frids-

kränkning till fängelse, lägst sex

månader och högst sex år.

Har gärningar som anges i första stycket begåtts av en man mot en

kvinna som han är eller har varit gift med eller som han bor eller har bott

tillsammans med under äktenskapsliknande förhållanden, skall i stället

dömas för grov kvinnofridskränkning till samma straff.

___________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

3 Ärendet och dess beredning

Den 1 juli 1998 infördes i 4 kap. brottsbalken en ny paragraf, 4 a § (prop.

1997/98:55, bet. 1997/98:JuU13, rskr. 1997/98:250). Denna innehåller

bestämmelser om grov fridskränkning respektive grov kvinnofridskränk-

ning. Enligt paragrafens första stycke gäller att den som begår brottsliga

gärningar enligt 3, 4 eller 6 kap. samma balk mot en närstående eller

tidigare närstående person skall dömas, om gärningarna varit ett led i en

upprepad kränkning av personens integritet och varit ägnade att allvarligt

skada personens självkänsla, för grov fridskränkning till fängelse, lägst

sex månader och högst sex år. Om gärningarna begås av en man mot en

kvinna som han är eller har varit gift med eller som han bor eller har bott

tillsammans med under äktenskapsliknande förhållanden, skall han i

stället, enligt paragrafens andra stycke, dömas för grov kvinnofrids-

kränkning till samma straff.

Högsta domstolen har i en dom meddelad den 19 mars 1999 (mål nr

B 53-99) för första gången prövat ett mål som rör bestämmelsen om grov

kvinnofridskränkning. I domen har Högsta domstolen bl.a. tagit ställning

till innebörden av kravet på att gärningarna skall ha varit ett led i en upp-

repad kränkning av brottsoffrets integritet.

Riksåklagaren har i en framställning till Justitiedepartementet den 31

mars 1999 (dnr Ju1999/1774/L5) mot bakgrund av Högsta domstolens

dom förordat en översyn och omarbetning av den akt

uella bestämmelsen.

Med utgångspunkt i Riksåklagarens framställning har ett utkast till en

lagrådsremiss utarbetats inom Justitiedepartementet. Utkastet har remitte-

rats till Riksdagens ombudsmän (JO), Svea hovrätt, Malmö tingsrätt,

Domstolsverket, Riksåklagaren, Rikspolisstyrelsen, Brottsförebyggande

rådet, Brottsoffermyndigheten, Jämställdhetsombudsmannen, Juridiska

fakulteten vid Uppsala universitet, Svenska språknämnden, Svenska

Akademien, Riksorganisationen för kvinnojourer i Sverige (ROKS), Sve-

riges Kvinnojourers Riksförbund, Brottsofferjourernas riksförbund och

Stiftelsen Manscentrum i Stockholm. Remissinstansernas yttranden finns

tillgängliga hos Justitiedepartementet (dnr Ju1999/1774/L5).

Lagrådet

Regeringen beslutade den 12 maj 1999 att inhämta Lagrådets yttrande

över det förslag som finns i bilaga 1.

Lagrådet har som sin mening uttalat att ändringarna av lagtexten bör

göras mer genomgripande än de som föreslås i lagrådsremissen. Rege-

ringen återkommer till Lagrådets synpunkter i avsnitten 5 och 6 samt i

författningskommentaren. Lagrådets yttrande finns i bilaga 2.

4 Bakgrund och utgångspunkter för

regeringens förslag

Motiven till införandet av fridskränkningsbrotten

Bestämmelserna om grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning

har föranletts av behovet att ytterligare understryka allvaret i sådan

brottslighet som riktar sig mot personer i nära relationer och som präglas

av att den sammantaget är ägnad att systematiskt kränka den utsatta per-

sonen (se prop. 1997/98:55). De nya brotten är avsedda att markera det

särskilt straffvärda i en långvarig och upprepad kränkning av en annan

person, när det är fråga om en serie i och för sig straffbelagda gärningar.

Regeringen framhöll i propositionen att syftet med de nya straffbestäm-

melserna är att kunna ta hänsyn till den utsatta personens hela situation

(a. prop. s. 133).

Avsikten med de nya brottens konstruktion är att de skall vara icke

perdurerande brott, som består av en serie i och för sig straffbara gär-

ningar. Det skall alltså vara fråga om skilda gärningar, för vilka skall

dömas såsom för ett brott. De enskilda gärningarna straffbeläggs för sig

men sedda i sitt sammanhang och med ett särskilt rekvisit som ger brott-

en deras fridsstörande karaktär.

Regeringen gjorde i propositionen bedömningen att paragrafen borde

utformas så att det skall vara tillräckligt att de aktuella gärningarna varit

ett led i en upprepad kränkning och föreslog därför den lydelse av lag-

texten som gäller i dag (a. prop. s. 133). Skälet till att den lydelsen valdes

var bl.a. att man skulle kunna beakta även gärningar som inte omfattades

av åtalet för att kunna konstatera en upprepad kränkning. Regeringen

avsåg särskilt sådana situationer där mönstret av upprepade kränkningar

upptäckts först efter ett antal gärningar och där gärningsmannen redan

dömts för de första.

Högsta domstolens dom

Högsta domstolen har i sin dom den 19 mars 1999 (mål nr B 53-99) för

första gången prövat ett mål rörande grov kvinnofridskränkning. I det

aktuella fallet var en man åtalad för grov kvinnofridskränkning alterna-

tivt misshandel av samma kvinna vid fyra tillfällen. Mannen hade vid två

tidigare tillfällen dömts för misshandel av kvinnan. En av de åtalade gär-

ningarna hade, liksom de misshandelsgärningar som mannen tidigare var

dömd för, begåtts före ikraftträdandet av den nya bestämmelsen om grov

kvinnofridskränkning.

Högsta domstolens majoritet bedömde de tre gärningar som begåtts

efter bestämmelsens ikraftträdande som misshandel och inte som grov

kvinnofridskränkning. Tre av de fem justitieråden var skiljaktiga, varav

två i fråga om skälen för bedömningen och ett i fråga om domslutet. Det

justitieråd som var skiljaktig i fråga om domslutet ansåg att de tre gär-

ningarna skulle bedömas som grov kvinnofridskränkning.

I domen tog Högsta domstolen ställning till bl.a. innebörden av kravet

på att de åtalade gärningarna skall ha "varit ett led i en upprepad kränk-

ning" av brottsoffrets integritet. Enligt Högsta domstolen skall därvid

dessa gärningar ses som en enhet. Av bestämmelsens lydelse följer, en-

ligt domstolens majoritet, att det för straffansvar måste finnas ytterligare

handling eller handlingar som innefattar kränkning; det kan alltså inte

vara tillräckligt enbart med de åtalade gärningarna. Vad som i praktiken

kan bli aktuellt, anförde Högsta domstolen, är närmast förut begångna

brott för vilka den tilltalade tidigare fällts till ansvar; härmed jämställs

bl.a. fall då åtalsunderlåtelse har skett eller strafföreläggande har god-

känts.

Högsta domstolen fann att det inte finns något hinder med hänsyn till

principen ne bis in idem (dvs. att man inte får döma två gånger över

samma sak, jfr. 30 kap. 9 § första stycket rättegångsbalken) mot att be-

akta gärningar, för vilka den tilltalade tidigare dömts, vid bedömande av

huruvida de åtalade gärningarna utgjort ett led i en upprepad kränkning

av kvinnans integritet. Dessa tidigare gärningar kan, enligt Högsta dom-

stolen, ses som "ytterligare kränkningshandling(ar)" utöver vad de åta-

lade gärningarna innebär. Högsta domstolen framhöll att sådan ytter-

ligare kränkning ligger vid sidan av de gärningar för vilka den tilltalade

skall dömas och att de tidigare gärningarna endast skall tjäna till att be-

lysa de förhållanden under vilka de i målet åtalade gärningarna har ägt

rum. Högsta domstolen uttalade att den tilltalade alltså inte på nytt skall

dömas för de tidigare prövade gärningarna, men att de kan sägas bidra till

att kvalificera de åtalade gärningarna.

Högsta domstolen gjorde dock bedömningen att gärningar som begåtts

före ikraftträdandet av 4 kap. 4 a § brottsbalken inte borde få på detta sätt

beaktas, eftersom retroaktiva inslag bör undvikas vid tillämpning av

strafflag.

Mot bakgrund härav konstaterade Högsta domstolen att det inte fanns

några ytterligare kränkningshandlingar som kunde beaktas vid sidan av

de tre misshandelsgärningar som begåtts efter den nya paragrafens

ikraftträdande. Högsta domstolen fann att de åtalade gärningarna redan

på grund härav skulle bedömas som misshandel och inte som grov

kvinnofridskränkning.

De skiljaktiga meningarna

Ett justitieråd ansåg att det inte finns något hinder mot att, som ytter-

ligare kränkningar utöver de åtalade gärningarna, beakta brottsliga gär-

ningar som begåtts före ikraftträdandet av 4 kap. 4 a § brottsbalken. Han

ansåg dock att det inte hade förelegat ett så systematiskt och kvalificerat

kränkande att de tre aktuella gärningarna kunde anses ha utgjort led i en

upprepad kränkning och ville därför bedöma gärningarna som misshan-

del.

Ett annat justitieråd ansåg att det inte av lagtexten kunde anses följa att

det för straffansvar måste finnas ytterligare en handling eller handlingar

som innefattar kränkning. Däremot, anförde han, bör tidigare gärningar

av liknande slag få åberopas för att belysa de förhållanden under vilka de

i målet åtalade gärningarna har ägt rum. Han uttalade att de tidigare gär-

ningarna alltså kan sägas bidra till att kvalificera de åtalade gärningarna,

men att detta inte borde gälla om de tidigare gärningarna ligger i tiden

före ikraftträdandet av den nya bestämmelsen. Han ansåg att de tre aktu-

ella misshandelsgärningarna hade inneburit en upprepad kränkning av

kvinnans integritet, men att de ändå inte kunde anses ha varit ägnade att

allvarligt skada hennes självkänsla.

Det justitieråd som ansåg att de tre misshandelsgärningarna kunde be-

dömas som grov kvinnofridskränkning ansåg att det borde vara möjligt

att beakta de gärningar som mannen begått före bestämmelsens ikraft-

trädande såsom omständigheter som visar de senare gärningarnas upp-

repade karaktär. Därvid menade han att den aktuella misshandeln fick

anses ha varit ett led i en upprepad kränkning av kvinnans integritet.

Däremot tog han inte ställning till om det krävs att den tilltalade alltid

gjort sig skyldig till minst en brottslig integritetskränkning utöver vad

som omfattas av åtalet. Han bedömde att de tre misshandelsbrotten fick

anses ha varit ägnade att allvarligt skada kvinnans självkänsla.

5 De åtalade gärningarna skall kunna uppfylla

kraven för grov frids- eller

kvinnofridskränkning

Regeringens förslag: Det skall vara tillräckligt för straffansvar för

grov fridskränkning eller grov kvinnofridskränkning att de åtalade

gärningarna tillsammans utgjort en upprepad kränkning av brottsoff-

rets integritet och att de har varit ägnade att allvarligt skada hans eller

hennes självkänsla. I paragrafens första stycke anges därför att var

och en av gärningarna skall ha utgjort led i en upprepad kränkning.

Dessutom görs en redaktionell följdändring i samma stycke.

Riksåklagarens förslag: Riksåklagaren har föreslagit att lagtexten i

aktuell del skall ändras till att lyda om gärningarna innebär eller är ett

led i en upprepad kränkning .

Förslaget i utkastet: I utkastet till lagrådsremiss föreslogs att paragra-

fens stycke i aktuell del skulle ändras till att lyda om gärningarna var för

sig utgjort led i en upprepad kränkning .

Remissinstanserna: Domstolsverket, ROKS och Sveriges Kvinno-

jourers Riksförbund tillstyrker utkastets förslag. JO, Jämställdhetsom-

budsmannen och Rikspolisstyrelsen har inte någon erinran mot det.

Brottsoffermyndigheten säger sig dela den uppfattning som kommer till

uttryck i förslaget. Riksåklagaren, Svea hovrätt, Brottsförebyggande

rådet och Malmö tingsrätt riktar invändningar mot utkastets förslag och

förordar i stället en ändring som knyter närmare an till Riksåklagarens

förslag. Svenska Akademien föreslår att lagtexten i aktuell del skall änd-

ras till att lyda om var och en av gärningarna utgjort led i en upprepad

kränkning . Svenska språknämnden tillstyrker det förslag till ändring

som Svenska Akademien för fram, men säger sig samtidigt inte kunna

finna annat än att utkastets förslag till ändring av ordalydelsen täcker det

innehåll som man avser att uttrycka.

Skälen för regeringens förslag: Vid tillkomsten av bestämmelserna

om grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning var avsikten att

det skulle vara tillräckligt att de åtalade gärningarna antingen till-

sammans eller tillsammans med tidigare begångna gärningar inneburit en

upprepad kränkning av brottsoffrets integritet.

Såsom framgått av den tidigare lämnade redogörelsen har det dock nu

genom Högsta domstolens dom klargjorts att paragrafens ordalydelse

innebär att det måste ha förekommit någon ytterligare straffbar kränk-

ningshandling, utöver vad de åtalade gärningarna innebär, för att de åta-

lade gärningarna skall kunna bedömas som grov fridskränkning eller

grov kvinnofridskränkning.

Detta innebär att det, även om åtalet skulle inkludera ett stort antal all-

varliga kränkningshandlingar, inte är möjligt att döma för grov frids-

kränkning eller grov kvinnofridskränkning i ett fall där det inte föreligger

något tidigare konstaterat brott, utöver vad som omfattas av åtalet. En

sådan tillämpning innebär en klar inskränkning i förhållande till vad som

var avsikten med bestämmelserna om grov fridskränkning respektive

grov kvinnofridskränkning.

Införandet av dessa nya brott utgör en mycket viktig del i den nyligen

genomförda kvinnofridsreform, som bl.a. syftar till att motverka olika

former av övergrepp på och kränkningar av kvinnor. De nya straff-

bestämmelserna fokuserar på den nedbrytande karaktär som systematiska

kränkningar riktade mot närstående personer ofta har. Även om det i

många fall torde finnas någon sådan tidigare konstaterad gärning som

krävs enligt den nuvarande lydelsen, kan den begränsning som nu

uppmärksammats genom Högsta domstolens dom försvaga kvinno-

fridsreformen. Mot bakgrund härav framstår det som ytterst angeläget att

snarast genomföra de ändringar av lagtexten som är nödvändiga för att

bestämmelsernas tillämpningsområde skall få den omfattning som var

avsedd.

Riksåklagarens förslag går ut på att det skall vara möjligt att tillämpa

bestämmelserna om grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning

både när de brottsliga gärningar som omfattas av åtalet i sig innebär en

upprepad kränkning och när gärningarna utgör ett led i en sådan

kränkning. Förslaget synes i och för sig tillgodose det behov av

utvidgning av tillämpningsområdet som nyss angetts. Förslaget medför

emellertid att två, alternativt angivna, möjligheter att uppfylla rekvisitet

 upprepad kränkning införs i lagtexten. Detta innebär enligt regeringens

mening ett större ingrepp i den gällande lydelsen än vad som är

motiverat. Det kan inte uteslutas att en sådan konstruktion skulle kunna

leda till nya svårigheter i tillämpningen och minska förutsättningarna för

att skapa en enhetlig praxis när det gäller rekvisitet upprepad kränkning.

Med hänsyn härtill förordade regeringen i lagrådsremissen i stället en

annan lagteknisk lösning som närmare ansluter till paragrafens nu

gällande lydelse. I och för sig bör syftet med den nu föreslagna lagänd-

ringen enligt vår mening kunna uppnås genom att det, i enlighet med det

remitterade förslaget i utkastet, föreskrivs att gärningarna var för sig skall

ha utgjort led i en upprepad kränkning. Regeringen delar dock Svenska

Akademiens och Svenska språknämndens bedömning att formuleringen

blir klarare med akademiens förslag. I lagrådsremissen föreslog vi därför

att var och en av gärningarna skall ha utgjort led i en upprepad kränkning

av personens integritet.

Lagrådet har anfört att när det gäller att ändra lagtexten för att nå det

av lagstiftaren åsyftade resultatet, bör ändringarna göras mer genom-

gripande än de som föreslås i lagrådsremissen, om de nu föreliggande

tolkningsproblemen skall kunna undanröjas. Lagrådet har pekat på att

uttrycket var och en av gärningarna, med den ändring som föreslogs i

lagrådsremissen, blir subjekt även till rekvisitet varit ägnade att allvar-

ligt skada personens självkänsla , vilket, förutom att det är språkligt fel-

aktigt, kan medföra en icke avsedd förändring av bestämmelsens inne-

börd.

I den nu gällande lydelsen av bestämmelsen är ordet gärningarna

subjekt även till det rekvisit som framgår av brottsbeskrivningens senare

led. Den icke avsedda betydelseförskjutning i Lagrådsremissens förslag

till lagtext, som Lagrådet har observerat, bör rättas till. Detta kan enklast

ske genom en redaktionell följdändring bestående i att ordet

 gärningarna läggs till i lagtexten så att det i brottsbeskrivningens

senare led anges och gärningarna varit ägnade att allvarligt skada perso-

nens självkänsla .

Lagrådet har emellertid förordat en mer genomgripande ändring av

lagtexten och föreslagit att kravet på att det skall föreligga en upprepad

kränkning ersätts med ett krav på att de åtalade gärningarna skall ha ut-

gjort eller ingått i en serie kränkningar. En sådan formulering speglar

enligt Lagrådets mening bättre motiven till bestämmelserna om frids-

kränkningsbrotten, enligt vilka gärningarnas systematiska karaktär är en

viktig faktor för den kvalificering som bestämmelserna innebär.

Regeringen instämmer i Lagrådets bedömning att det inte kan uteslutas

att det även efter genomförande av den i remissen förslagna ändringen

kan förekomma tolkningsproblem vid tillämpningen av de aktuella be-

stämmelserna. Detta är en följd av att fridskränkningsbrotten utgör en

delvis ny konstruktion i svensk rätt, vilken har varit i kraft under endast

en kortare tid. Lagrådets förslag är intressant såsom en tänkbar väg att på

ett mer genomgripande sätt försöka komma till rätta med eventuella

föreliggande och kommande tolkningsproblem. Enligt vår mening bör

emellertid en sådan genomgripande förändring som Lagrådet förordar

föregås av en mer omfattande beredning och analys än vad som har varit

möjligt att genomföra i detta lagstiftningsärende, särskilt som Lagrådets

förslag innebär en förändring av det mest centrala rekvisitet i bestämmel-

sen. Vi anser därför att Lagrådets förslag till ny lagtext inte bör genom-

föras i detta sammanhang. Som vi återkommer till i nästa avsnitt är det

också vår uppfattning att det ännu är för tidigt att göra en generell över-

syn av fridskränkningsbrotten.

Fråga är då om Lagrådets bedömning bör leda till att inte heller den i

remissen föreslagna ändringen genomförs nu. Den språkliga ofullkom-

lighet som Lagrådet har pekat på i det remitterade förslaget kan, såsom vi

tidigare angett, rättas till genom en redaktionell ändring i lydelsen.

Givetvis kan det dock inte helt uteslutas att ändringen ändå kan leda till

andra oönskade resultat. Detta talar i och för sig för att avvakta med för-

slaget och att i stället återkomma i ett senare sammanhang efter att en

mer omfattande analys och utvärdering av fridskränkningsbrotten har

genomförts.

Införandet av de nya brotten grov fridskränkning och grov kvinno-

fridskränkning svarar emellertid mot ett viktigt behov av att värna om

personer som befinner sig i en utomordentligt utsatt position. Tillgänglig

statistik visar att den nya straffbestämmelsen om grov kvinnofridskränk-

ning har kommit att användas i en inte obetydlig omfattning. Det kan

också antas att införandet av bestämmelserna om fridskränkningsbrotten

har lett till att allvaret i upprepade brottsliga kränkningar av en person

inom ramen för en nära relation rent allmänt har kommit att uppmärk-

sammas i större utsträckning inom rättsväsendet. Mot denna bakgrund är

det enligt regeringens mening inte försvarligt att avstå från att, i den mån

det är möjligt, redan nu rätta till den icke avsedda begränsning i tillämp-

ningsområdet som har uppmärksammats genom Högsta domstolens dom.

Regeringen anser därför att en begränsad ändring med detta syfte bör

genomföras nu, även med beaktande av Lagrådets påpekande av behovet

av en mer genomgripande reform.

Lagrådet har i sitt yttrande inte pekat på några konkreta brister i det

remitterade förslaget utöver den språkliga brist som tidigare nämnts. En

ändring av ordalydelsen, så att det endast krävs att var och en av de aktu-

ella gärningarna har utgjort led i en upprepad kränkning av personens

integritet och att gärningarna varit ägnade att allvarligt skada personens

självkänsla bör, enligt regeringens bedömning, leda till att det inte längre

ställs något formellt krav på att en tidigare konstaterad gärning skall

föreligga.

6 En precisering av kravet på upprepad

kränkning

Regeringens bedömning: Det saknas anledning att i detta samman-

hang föreslå andra ändringar av lagtexten i syfte att förtydliga rekvi-

sitet upprepad kränkning .

Riksåklagarens förslag: Riksåklagaren har föreslagit att det klargörs

vad som kan anses ligga i uttrycket "upprepad kränkning".

Bedömningen i utkastet överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har framfört någon

erinran mot bedömningen i utkastet.

Skälen för regeringens bedömning: Med en upprepad kränkning

avses gärningar som tar sikte på den personliga integriteten och som sker

vid upprepade tillfällen (se a. prop. s. 133). Syftet med de nya bestäm-

melserna om grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning är att

hänsyn skall kunna tas till den utsatta personens hela situation, och det

valda uttrycket upprepad kränkning medger att hänsyn tas till om-

ständigheterna i det enskilda fallet. Viss vägledning för rättstillämp-

ningen gavs i motiven till paragrafen när den infördes (a. prop. s. 133).

Att närmare precisera vad som för olika fall skall anses ligga i rekvisi-

tet upprepad kränkning är en uppgift som i första hand bör överlämnas

till rättstillämpningen. Det är alltså domstolarna som, med utgångspunkt i

omständigheterna i det enskilda fallet, har att tolka och tillämpa bestäm-

melsen.

Bestämmelserna om fridskränkningsbrotten har varit i kraft bara i ett

knappt år. Högsta domstolen har hittills prövat endast ett fall som gällt

åtal för ett sådant brott. I det fallet uttalade sig inte Högsta domstolens

majoritet om innebörden av rekvisitet upprepad kränkning . Det är

enligt regeringens mening ännu för tidigt att överväga frågan om ett för-

tydligande av detta rekvisit.

Såsom framgått i avsnitt 5 har Lagrådet föreslagit att rekvisitet

 upprepad kränkning skall utmönstras ur lagtexten och ersättas med ett

krav på att gärningarna skall ha utgjort eller ingått i en serie kränk-

ningar . Regeringen har gjort bedömningen att detta förslag inte bör

föreläggas riksdagen nu. Utgångspunkten är i stället att i detta lagstift-

ningsärende endast åstadkomma en ordning som innebär att det inte

längre skall gälla något formellt krav på ytterligare kränkningshandlingar

utöver de gärningar som åtalet avser. Enligt vår uppfattning är det ännu

för tidigt att göra en generell översyn av fridskränkningsbrotten. Det

finns dock anledning att noga följa tillämpningen av bestämmelserna om

dessa brott. Lagrådets förslag och de övriga frågor som Lagrådet tar upp

får därför prövas i ljuset av den fortsatta utvecklingen av domstolspraxis.

7 Ekonomiska konsekvenser

Regeringen gör bedömningen att förslaget till ändrad lydelse av 4 kap.

4 a § brottsbalken inte medför några andra ekonomiska konsekvenser än

dem som redovisades i det tidigare lagstiftningsärendet (a. prop. s. 127

128).

8 Ikraftträdande m.m.

Regeringens förslag: Den föreslagna lagändringen föreslås träda i

kraft den 1 januari 2000. Några särskilda övergångsbestämmelser

skall inte meddelas.

Skälen för regeringens förslag: Den föreslagna ändringen bör träda i

kraft så snart som möjligt. Brottsoffermyndigheten har satt i fråga om inte

ändringen kan träda i kraft redan den 1 juli 1999. Med hänsyn till förut-

sättningarna för riksdagens behandling av förslaget är detta dock inte

möjligt. En lämplig tidpunkt för ikraftträdande är i stället den 1 januari

2000.

Det finns inte behov av några särskilda övergångsbestämmelser. Av

5 § brottsbalkens promulgationslag följer att paragrafen i dess nya

lydelse inte får ges retroaktiv verkan till den tilltalades nackdel.

9 Författningskommentar

Förslaget till ändring av 4 kap. 4 a § första stycket brottsbalken har

kommenterats i avsnitt 5.

Syftet med ändringen är att klargöra att det inte finns något formellt

krav på att det skall föreligga någon tidigare dom eller motsvarande för

att ansvar för de nya fridskränkningsbrotten skall kunna komma i fråga. I

de fall de åtalade gärningarna tillsammans utgör en sådan upprepad

kränkning som avses i 4 kap. 4 a § brottsbalken, skall dessa således

kunna utgöra tillräckligt underlag för ansvar för grov fridskränkning eller

grov kvinnofridskränkning. Detta markeras genom att var och en av de

åtalade gärningarna skall ha utgjort led i en upprepad kränkning.

Någon annan ändring av paragrafens innebörd är inte avsedd. I den

mån tidigare gärningar föreligger skall dessa således, i enlighet med vad

Högsta domstolen konstaterat, kunna beaktas på det sätt som framgår av

motiven till den ursprungliga lydelsen.

Efter ett påpekande från Lagrådet har också en redaktionell följdänd-

ring gjorts i det att ordet gärningarna har lagts till som subjekt till rek-

visitet varit ägnade att allvarligt skada personens självkänsla .

Lagrådsremissens lagförslag

Förslag till lag om ändring i brottsbalken

Härigenom föreskrivs att 4 kap. 4 a § brottsbalken skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 kap.

4 a §1

Den som begår brottsliga gär-

ningar enligt 3, 4 eller 6 kap. mot

en närstående eller tidigare närstå-

ende person, döms, om gärning-

arna varit ett led i en upprepad

kränkning av personens integritet

och varit ägnade att allvarligt

skada personens självkänsla, för

grov fridskränkning till fängelse,

lägst sex månader och högst sex

år.

Den som begår brottsliga gär-

ningar enligt 3, 4 eller 6 kap. mot

en närstående eller tidigare närstå-

ende person, döms, om var och en

av gärningarna utgjort led i en

upprepad kränkning av personens

integritet och varit ägnade att all-

varligt skada personens själv-

känsla, för grov fridskränkning till

fängelse, lägst sex månader och

högst sex år.

Har gärningar som anges i första stycket begåtts av en man mot en

kvinna som han är eller har varit gift med eller som han bor eller har bott

tillsammans med under äktenskapsliknande förhållanden, skall i stället

dömas för grov kvinnofridskränkning till samma straff.

___________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

Lagrådets yttrande

LAGRÅDET

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1999-05-28

Närvarande: f.d. justitierådet Staffan Vängby, justitierådet Gertrud

Lennander, regeringsrådet Kjerstin[REDACTED_EFTERNAMN].

Enligt en lagrådsremiss den 12 maj 1999 (Justitiedepartementet) har

regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till lag om

ändring i brottsbalken.

Förslaget har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn Erica

Hemtke.

Förslaget föranleder följande yttrande av Lagrådet:

När Högsta domstolen i sin dom den 19 mars 1999 anger att det utöver

de gärningar åtalet avser måste finnas ytterligare handlingar eller hand-

ling som innefattar kränkning synes domstolen anse att detta följer av

det i lagtexten använda uttryckssättet att de gärningar för vilka åtal

väckts varit ett led i en upprepad kränkning av personens integritet ;

gärningarna skall därvid ses som en enhet. Högsta domstolens tolkning

innebär att denna enhet måste utgöra en upprepning av något som skett

tidigare. Tolkningen synes bygga både på rekvisitet ett led i och på

rekvisitet upprepad kränkning .

När det nu gäller att ändra lagtexten för att nå det av lagstiftaren

åsyftade resultatet bör enligt Lagrådets mening ändringarna göras mer

genomgripande än de som föreslås i lagrådsremissen, om de nu före-

liggande tolkningsproblemen skall kunna undanröjas. Samtidigt gäller

det att inte skapa nya tolkningsproblem.

I sistnämnda hänseende vill Lagrådet peka på uttrycket var och en av

gärningarna. Uttrycket är subjekt även till rekvisitet varit ägnade (skall

vara ''''ägnad'''') att allvarligt skada personens självkänsla . Orden fram-

tvingar en bedömning av var och en av gärningarna i det angivna hän-

seendet i stället för att det som f.n. är tillräckligt att gärningarna tillsam-

mans haft en sådan effekt. Man frågar sig hur det går om någon av gär-

ningarna befinns inte vara av den angivna karaktären. Antagligen kan den

i så fall bedömas särskilt, i förekommande fall som ringa brott. Andra

och mer oönskade resultat kan dock inte helt uteslutas.

Vad som bör utsägas i lagtexten är att kränkningen är på något sätt

systematisk, dock utan att detta ord kan användas eftersom det leder

tanken fel i subjektivt hänseende. De åtalade gärningarna skall kunna

bedömas som en fristående enhet men också kunna ses i ljuset av tidigare

gärningar. Ett ord som återkommer i motiven, och som bör kunna använ-

das även i lagtexten, är ordet serie .

På grund av det anförda förordar Lagrådet att första stycket i paragra-

fen ges följande lydelse:

 Den som begår brottsliga gärningar enligt 3, 4 eller 6 kap. mot en när-

stående eller tidigare närstående person, döms, om gärningarna utgjort en

serie kränkningar av personens integritet, eller ingått i en serie av sådana

kränkningar, och varit ägnade att allvarligt skada personens självkänsla,

för grov fridskränkning till fängelse, lägst sex månader och högst sex år.

I ordet sådana kränkningar bör kunna läggas, utom att kränkningarna

skall rikta sig mot den personliga integriteten, att det inte är fråga om

vilka kränkningar som helst utan om brottsliga gärningar enligt 3, 4 eller

6 kap. I allt fall följer av sammanhanget att så är fallet.

Av orden ingår i en serie följer att domstolen kan beakta även gär-

ningar som ligger i tiden före dem åtalet avser för att konstatera att det

föreligger en sådan serie som gärningsbeskrivningen kräver. Däremot lär

den situationen som möjligen framskymtar i motiven i den tidigare

propositionen (prop. 1997/98:55 s. 133) att gärningsmannen först döms

för ett allvarligt fridsbrott och sedan begår ett par lindriga brott mot per-

sonen i fråga, t.ex. ett olaga hot med lågt straffvärde och ett hemfrids-

brott, inte komma att omfattas av brottsbeskrivningen. Det beror på att

domstolarna knappast torde komma att finna sådana gärningar ägnade att

allvarligt skada personens självkänsla.

Högsta domstolens dom gav inte något svar på frågan under vilka för-

utsättningar gärningarna kan anses vara ägnade att allvarligt skada per-

sonens självkänsla, eftersom endast tre ledamöter yttrade sig i frågan och

dessa kom till olika resultat. Det är emellertid här fråga om värderande

rekvisit som inte låter sig närmare preciseras i lagtext utan måste över-

lämnas till domstolarnas bedömning. Det enda alternativ som kan komma

i fråga synes vara att betrakta hela frågan från återfallssynpunkt, men en

sådan lösning på ett isolerat område skulle stå i dålig samklang med

rättsordningen i övrigt.

Justitiedepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 17 juni 1999

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden,

Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Engqvist,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: Laila Freivalds

Regeringen beslutar proposition Ändring av fridskränkningsbrotten

 Senaste lydelse 1998:393

1 Senaste lydelse 1998:393

Prop. 1998/99:145

16

1

Prop. 1998/99:145

Bilaga 1

Prop. 1998/99:145

Bilaga 2

Prop. 1998/99:145

1

1