Regeringens proposition 2000/01:94

Radio och TV i allmänhetens tjänst 2002-2005 Prop.

2000/01:94

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 15 mars 2001

Lena Hjelm-Wallén

Marita[REDACTED_EFTERNAMN]

(Kulturdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

Propositionen innehåller förslag till de villkor och riktlinjer som skall

gälla under kommande tillståndsperiod för den radio- och TV-verksamhet

i allmänhetens tjänst som bedrivs av Sveriges Television AB,

Sveriges Radio AB och Sveriges Utbildningsradio AB.

I en tid av stora förändringar på radio- och TV-området är det viktigt

att en radio och TV i allmänhetens tjänst har en stark ställning och att

uppdraget är tydligt. Viktiga utgångspunkter är att programverksamheten

skall bedrivas självständigt i förhållande till såväl staten som olika

ekonomiska,

politiska och andra intressen och maktsfärer i samhället, och att

sändningsrätten skall utövas opartiskt och sakligt.

Programföretagen skall erbjuda ett mångsidigt programutbud som

kännetecknas av hög kvalitet och som tillgodoser skiftande

förutsättningar och intressen hos befolkningen i hela landet. Under den

kommande tillståndsperioden skall programföretagen bl.a. ägna ökad

uppmärksamhet åt program för och med barn och unga, vidga och

fördjupa sitt kulturansvar, samt värna om mångfalden i nyhets- och

samhällsbevakning. Programföretagen skall också öka insatserna för att

göra programmen tillgängliga för funktionshindrade och insatserna för

att beakta språkliga och etniska minoriteters intressen.

Programföretagen skall ha en decentraliserad organisation och den

regionala och lokala organisationen skall utformas och ges tillräckliga

resurser så att förhållandena i hela landet kan speglas. Den andel av

allmänproduktionen

som produceras av Sveriges Radio och Sveriges Television

utanför Stockholm skall också under kommande tillståndsperiod

uppgå till minst 55 procent.

Sveriges Utbildningsradio skall i större utsträckning än i dag koncentrera

sina insatser på utbildningsprogram.

Radio- och TV-sändningarna skall även i fortsättningen nå 99,8

procent av den fast bosatta befolkningen via det analoga marknätet.

Regeringen avser att tillsätta en kommitté som får i uppdrag att utvärdera

den försöksverksamhet med digital radio som pågått sedan år 1995. I

avvaktan på en utvärdering skall Sveriges Radio minska kostnaderna för

sändningar med digital radio.

Finansieringen av verksamheten skall även i fortsättningen ske med

TV-avgiftsmedel. Reklam skall inte vara tillåten. Principerna för redovisning

och revision skall förtydligas.

De samlade resurserna för kvalificerad programproduktion förstärks.

Programföretagen föreslås också få möjlighet att utveckla sitt public

service-uppdrag i digitala sändningar och på Internet. TV-avgiften

föreslås höjas med 6 kronor per månad till 1 740 kronor per helår fr.o.m.

den 1 januari 2002.

Sändningstillstånden för de tre programföretagen föreslås gälla under

en period av fyra år ??från den 1 januari 2002 till den 31 december 2005.

Innehållsförteckning

1 Förslag till

riksdagsbeslut..................................................................

 5

2 Förslag till lag om ändring i lagen (1989:41) om TV-avgift............. 6

3 Ärendet och dess beredning

.............................................................. 7

4 Underlag för regeringens beslut

........................................................ 7

4.1 Utredningen om en radio och TV i allmänhetens tjänst ..... 7

4.2 Remissyttranden och skrivelser .......................................... 8

4.3 Public service-redovisningar...............................................

8

5 Bakgrund .....................................................................

...................... 9

5.1 Historik

...............................................................................

9

5.2 Radio och TV i allmänhetens tjänst 1997-2001............... 11

5.2.1 Riksdagens beslut ........................................... 11

5.2.2 Programföretagen - organisation och

programverksamhet ........................................ 11

5.2.3 Finansiering .................................................... 14

5.3 Radio- och TV-utbud ........................................................

 15

5.4 Medievanor

....................................................................... 18

6 Lagstiftning och

granskning............................................................ 21

6.1 Yttrandefrihetsgrundlagen ................................................

21

6.2 Radio- och TV-lagen.........................................................

 22

6.3 Lagen om TV-avgift .........................................................

 22

6.4 Granskningsnämnden för radio och TV............................ 23

7 Utgångspunkter för regeringens förslag

.......................................... 23

7.1 Inledning

........................................................................... 23

7.2 Public service-företagens särskilda förutsättningar .......... 25

7.3 Teknisk utveckling och hårdnande konkurrens ................ 26

7.4 Programutbudet och tillgängligheten för publiken ........... 27

7.5 Medieanvändning och förtroende för medier ................... 28

7.6 Slutsatser - radio och TV i allmänhetens tjänst i en ny

mediesituation..................................................................

. 29

8 Riktlinjer för programverksamheten

............................................... 30

8.1 Ett mångsidigt utbud av hög kvalitet ................................ 30

8.2 Mångfald i nyhetsutbud och samhällsbevakning.............. 35

8.3 Kulturansvar................................................................

...... 38

8.4 Tillgänglighet för funktionshindrade ................................ 40

8.5 Programverksamhet för döva inom Sveriges Television.. 43

8.6 Programverksamhet för språkliga och etniska minoriteter43

8.7 Spegling av hela landet

..................................................... 47

8.7.1 Decentraliserad organisation .......................... 47

8.7.2 Utomståendes medverkan och utläggningar av

produktion m.m. ............................................. 49

8.8 Radio Sweden

................................................................... 52

9 Särskilda riktlinjer för Sveriges Utbildningsradio...........................

53

10 Uppföljning och granskning av programverksamheten .................. 56

11 Distribution av radio och

TV........................................................... 58

11.1 Bakgrund...................................................................

........ 58

11.2 Television.................................................................

......... 59

11.3 Radio......................................................................

........... 61

12 Beredskapsfrågor.............................................................

................ 62

13 Ekonomiska förutsättningar

............................................................ 64

13.1 Finansiering av programföretagens verksamhet ............... 64

13.2 Systemet för medelstilldelning ......................................... 69

13.3 Medelstilldelning

.............................................................. 73

13.4 TV-avgiften................................................................

....... 74

13.5 Redovisning och revision..................................................

75

14 Tillståndsperiodens längd

m.m........................................................ 77

Bilaga 1 Sammanfattning av betänkandet Radio och TV i allmänhetens

tjänst (SOU

2000:55)............................................................. 81

Bilaga 2 Förteckning över remissinstanser

......................................... 99

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 15 mars 2001 ....... 100

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

1. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1989:41)

om TV-avgift,

2. godkänner vad regeringen föreslår om riktlinjer för

programverksamheten (avsnitt 8),

3. godkänner vad regeringen föreslår om Sveriges Utbildningsradios

verksamhet (avsnitt 9),

4. godkänner vad regeringen föreslår om uppföljning och granskning

av programverksamheten (avsnitt 10),

5. godkänner vad regeringen föreslår om distribution av radio och

TV (avsnitt 11),

6. godkänner vad regeringen föreslår om beredskapsfrågor (avsnitt

12),

7. godkänner vad regeringen föreslår om finansiering, system för

medelstilldelning samt redovisning och revision (avsnitt 13.1,

13.2 och 13.5)

8. godkänner vad regeringen föreslår om tillståndsperiodens längd

(avsnitt 14),

9. godkänner vad regeringen föreslår om medelstilldelning (avsnitt

13.3).

2 Förslag till lag om ändring i lagen (1989:41)

om TV-avgift

Härigenom föreskrivs att 7 § lagen (1989:41) om TV-avgift skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen

lydelse

 7 §1

TV-avgiften är 1 668 kronor för ett år. TV-avgiften är 1

740 kronor för ett år.

Den skall betalas i fyra poster om 417 kronor. Den skall betalas i

fyra poster om 435

 kronor.

 Varje post avser en avgiftsperiod om tre månader och skall betalas senast

sista vardagen före avgiftsperiodens början.

För innehav av TV-mottagare under tiden före den första avgiftsperioden skall

avgiften betalas med så stort belopp i förhållande till årsavgiften som

motsvarar innehavstiden. Beloppet avrundas nedåt till jämnt antal kronor. Denna

lag träder i kraft den 1 januari 2002.

____________________________

1 Senaste lydelse 2000:1187.

3 Ärendet och dess beredning

Gällande riktlinjer för Sveriges Television AB, Sveriges Radio AB och

Sveriges Utbildningsradio AB samt företagens dotterbolag i public

service-koncernen lades fast genom 1996 års riksdagsbeslut (prop.

1995/96:161, bet. 1995/96:KrU12, rskr. 1995/96:297). Programföretagens

sändningstillstånd gäller under perioden 1997-2001 och en ny

tillståndsperiod inleds således den 1 januari 2002.

Genom beslut den 23 september 1999 bemyndigade regeringen chefen

för Kulturdepartementet att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att

lägga fram ett brett underlag inför beredningen av de villkor som skall

gälla för radio och TV i allmänhetens tjänst under nästa tillståndsperiod.

Med stöd av bemyndigandet förordnade chefen för Kulturdepartementet

samma dag Anders[REDACTED_EFTERNAMN] till särskild utredare. Utredningen överlämnade

i juni 2000 betänkandet Radio och TV i allmänhetens tjänst - ett

beredningsunderlag (SOU 2000:55). En sammanfattning av betänkandet

finns i bilaga 1. Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över

remissinstanserna finns i bilaga 2. Remissyttrandena finns tillgängliga på

Kulturdepartementet (dnr Ku2000/1913).

Regeringen beslutade den 8 juni 2000 att tillsätta en parlamentariskt

sammansatt arbetsgrupp med uppgift att medverka vid beredningen av

nya sändningstillstånd för public service-företagen. Gruppens ordförande

har varit statssekreteraren i Kulturdepartementet Gunilla Thorgren. Från

riksdagspartierna har medverkat riksdagsledamöterna Birgitta[REDACTED_EFTERNAMN]

(s), Charlotta L[REDACTED_EFTERNAMN] (v), Åke[REDACTED_EFTERNAMN] (s), Agne[REDACTED_EFTERNAMN] (c),

Kenth[REDACTED_EFTERNAMN] (s), Ola[REDACTED_EFTERNAMN] (m), Dan[REDACTED_EFTERNAMN] (kd), Ewa
[REDACTED_EFTERNAMN] (mp), Ana Maria Narti (fp) samt verkställande direktören Olof

Ehrenkrona, nominerad av (m).

Lagrådet

Förslaget om ändring i lagen (1989:41) om TV-avgift berör ett sådant

ämne som avses i 8 kap. 18 § andra stycket regeringsformen. Eftersom

det endast är fråga om en ändring av beloppets storlek anser regeringen

att lagändringen inte är av sådan beskaffenhet att Lagrådets yttrande

behöver inhämtas.

4 Underlag för regeringens beslut

4.1 Utredningen om en radio och TV i allmänhetens

tjänst

Den 23 september 1999 beslutade regeringen att ge en särskild utredare i

uppdrag att lägga fram ett brett underlag inför beredningen av de villkor

som skall gälla för radio och TV i allmänhetens tjänst under tillståndsperioden

som inleds den 1 januari 2002 (dir. 1999:74). I uppdraget ingick

bl.a. att behandla programföretagens uppdrag och organisation, frågor

om teknik och distribution samt finansieringsfrågor. Enligt direktiven

skulle uppdraget utföras i samverkan med Sveriges Radio AB, Sveriges

Television AB och Sveriges Utbildningsradio AB. Utredaren överlämnade

betänkandet Radio och TV i allmänhetens tjänst - ett beredningsunderlag

(SOU 2000:55) i juni 2000.

De tre programföretagen har lämnat underlag till utredningen som

utredaren tagit ställning till. Programföretagens underlag har också

utgjort underlag för regeringens ställningstaganden i denna proposition.

I direktiven till utredningen angavs att det är värdefullt att villkoren för

en radio och TV i allmänhetens tjänst har en bred politisk förankring och

att förslag till riktlinjer för verksamheten, liksom tidigare, tas fram under

medverkan av en beredningsgrupp där samtliga riksdagspartier är företrädda.

I juni 2000 tillsatte regeringen en arbetsgrupp med ledamöter från

samtliga riksdagspartier. Arbetsgruppens uppdrag har varit att bl.a.

utifrån det underlag som utredaren lämnat överväga vilka villkor som

skall gälla för den fortsatta public service-verksamheten.

4.2 Remissyttranden och skrivelser

Sammanlagt 58 remissinstanser har inkommit till Kulturdepartementet

med yttranden rörande betänkandet Radio och TV i allmänhetens tjänst -

ett beredningsunderlag (SOU 2000:55).

Utöver remissyttranden har många andra skrivelser inkommit till

departementet med synpunkter på utredningen. Skrivelserna kommer

från en rad olika organisationer och behandlar frågor som rör programbolagens

verksamhet för personer med olika typer av funktionshinder,

t.ex. hörselnedsättning, synproblem och läs- och skrivsvårigheter samt

funktionshinder hos barn. Vidare har skrivelser inkommit från organisationer

som företräder etniska och språkliga minoriteter, utlandssvenskar,

journalister, oberoende filmare eller som sysslar med utbildningsfrågor.

4.3 Public service-redovisningar

Under innevarande tillståndsperiod har programföretagen haft i uppgift

att på ett mer samlat och tydligt sätt än tidigare årligen redovisa hur man

uppfyller sitt uppdrag. Varje programföretag ansvarar för sin egen s.k.

public service-redovisning. Där redovisar programföretagen dels en tolkning

av hur man uppfattar sitt uppdrag, dels hur man har valt att bedriva

verksamheten för att klara detta uppdrag. Redovisningarna ger därmed en

detaljerad bild av vad public service-uppdraget för respektive företag

avser i konkreta termer när det gäller programverksamhet och hur TVavgiftsmedlen

använts.

Utgångspunkterna för de resultatmått som programföretagen har i uppgift

att ta fram är företagens tillstånds- och anslagsvillkor. I redovisningarna

återfinns såväl den samlade utbuds- och kostnadsstatistiken som

resonemang och kommentarer om uppnådda resultat. De närmare kraven

på hur redovisningarna skall vara utformade finns i programföretagens

anslagsvillkor.

Redovisningarna har flera syften: att skärpa företagens uppmärksamhet

på hur uppdraget uppfylls, att ge allmänheten information om hur medlen

använts, vilket bör kunna stimulera den offentliga debatten, samt att

möjliggöra och underlätta programföretagens interna uppföljning och

kvalitetssäkring samt att ge statsmakterna underlag för kommande

tillståndsperioder.

Granskningsnämnden för radio och TV har uppgiften att granska företagens

public service-redovisningar med avseende på om de ger statsmakterna

och allmänheten ett tillräckligt underlag för en bedömning av

hur uppdraget uppfyllts. Nämnden konstaterade i sin granskning av de

senaste redovisningarna (år 1999) att de allmänt sett är väl genomförda i

förhållande till de krav och syften som statsmakterna angivit. Nämnden

har dock löpande i de granskningar som hittills gjorts avseende åren 1997

- 1999 pekat på vissa punkter där den har ansett att det finns behov av

kompletteringar och förtydliganden i företagens rapporter.

Bolagens public service-redovisningar utgör en viktig del av underlaget

för såväl utredningens förslag och bedömningar som för regeringens

förslag i denna proposition.

5 Bakgrund

5.1 Historik

År 1925 fick AB Radiotjänst ensamrätt till radiosändningar i Sverige.

Verksamheten reglerades genom avtal mellan staten och företaget.

Radion betraktades som ett företag i allmänhetens tjänst, fristående från

staten och andra maktcentra. Staten skulle dock utöva en kontrollerande

verksamhet och ytterst garantera den ekonomiska basen genom finansiering

av verksamheten via licensavgifter. I det ursprungliga uppdraget till

Radiotjänst ingick att främja folkupplysning och folkbildningsarbete.

Aktierna i Radiotjänst ägdes av pressen och ett näringslivskonsortium.

När AB Radiotjänst år 1956 fick ensamrätt att sända TV-program fick

företaget namnet Sveriges Radio AB. I samband med detta tillkom en ny

ägargrupp i form av företrädare för olika folkrörelser.

Nedan redogörs för några av de viktigaste händelserna när det gäller

public service-verksamheten i Sverige.

I enlighet med beslut om avtalet mellan staten och Sveriges Radio år

1966 startades en andra kanal i TV årsskiftet 1969/1970. Syftet var bl.a.

att ge publiken större valfrihet och förbättra möjligheterna till debatt och

opinionsbildning. De två kanalerna skulle vara resursmässigt likställda,

ha i princip samma programuppdrag och ha egna nyhetsredaktioner.

Minst en fjärdedel av riksutbudet skulle produceras utanför Stockholm.

Tillståndsperioden omfattade tiden den 1 juli 1967 - den 30 juni 1979.

Reguljära färg-TV-sändningar startade år 1968.

År 1975 beslutades om en utbyggnad av lokalradion och ett tjugotal

stationer med länsvis täckning började byggas ut. Verksamheten samlades

i det nya bolaget, Sveriges Lokalradio AB.

Sveriges Utbildningsradio tillkom efter ett beslut år 1978 och syftet var

att samla utbildningsprogramverksamheten i ett bolag. Beslutet omfattade

även ett nytt avtal mellan staten och Sveriges Radio. Sveriges Radio

omorganiserades till en koncern med ett moderbolag (Sveriges Radio

AB) och fyra dotterbolag (Sveriges Television AB, Sveriges Riksradio

AB, Sveriges Lokalradio AB och Sveriges Utbildningsradio AB). Tillståndsperioden

omfattade tiden den 1 juli 1979 - den 30 juni 1986.

I och med 1986 års beslut fick moderbolaget stärkta styrbefogenheter

på vissa områden. En rad avregleringar infördes, tillstånd gavs till ett

fjärde FM-nät för ljudradio och Sveriges Television fick ändra inriktningen

så att distriktsverksamheten koncentrerades till en kanal. Tillståndsperioden

omfattade tiden den 1 juli 1986 - den 31 december 1992.

TV4 fick som första reklamfinansierade kanal tillstånd att sända i

marknätet år 1991.

Genom ett beslut år 1992 upplöstes koncernen och moderbolaget lades

ned. De tre självständiga bolag som finns i dag bildades, dvs. Sveriges

Radio AB (SR), Sveriges Television AB (SVT) och Sveriges Utbildningsradio

AB (UR). Programföretagen fick i huvudsak fri bestämmanderätt

i fråga om organisation, programinnehåll, sändningstid, distriktsindelning

m.m. Tillståndsperioden omfattade perioden den 1 januari

1993 - den 31 december 1996.

År 1993 beslutades att de tre programbolagen från den 1 januari 1994

skulle ägas av tre för ändamålet bildade stiftelser. Detta skedde efter det

att de tidigare ägargrupperna från näringslivet och dagspressen förklarat

att de inte längre ville kvarstå som ägare. Syftet med den nya

organisationsformen

var att främja självständigheten hos de tre public serviceföretagen.

Riksdagen beslutade samma år att tillåta privata reklamfinansierade

ljudradiosändningar.

Två nya myndigheter inrättades år 1994, Radio- och TV-verket och

Granskningsnämnden för radio och TV (tidigare Radionämnden).

Efter ett riksdagsbeslut år 1995 ändrades avtalet mellan staten och

SVT så att kravet på att distriktens produktion skall vara samlad i en

kanal upphörde. Modellen med två konkurrerande kanaler upphörde

därmed.

Våren 1995 fattade riksdagen beslut om att låta SR och UR påbörja

digitala radiosändningar.

Regeringen beslutade år 1996 om att ordningen med tre ägarstiftelser

skulle upphöra och att bolagen skulle ägas av en för ändamålet bildad

stiftelse.

År 1996 fattade riksdagen beslut om riktlinjer för radio och TV i allmänhetens

tjänst för innevarande tillståndsperiod. Riksdagens beslut

innebar inte några omfattande förändringar av uppdraget. Public

servicetelevisionens

och radions centrala roll bekräftades och programföretagens

kulturpolitiska ansvar betonades. Tillståndperioden omfattar tiden

den 1 januari 1997 - den 31 december 2001.

Riksdagen fattade år 1997 beslut om att införa markbundna digitala

TV-sändningar. SVT och UR har tillstånd att sända digital marksänd TV.

År 1996 medgav regeringen att SVT fick inleda sändningar över satellit

till en publik utanför Sverige och år 1997 beslutade regeringen att

SVT fick använda satellit även för att nå allmänheten i Sverige.

5.2 Radio och TV i allmänhetens tjänst 1997-2001

5.2.1 Riksdagens beslut

Riksdagen beslutade i juni 1996 om riktlinjer för en radio och TV i allmänhetens

tjänst (prop. 1995/96:161, bet. 1995/96:KrU12, rskr.

1995/96:297) för tillståndsperioden 1997-2001.

I förhållande till den föregående tillståndsperioden som omfattade åren

1993-1996 gjordes inte några omfattande förändringar av public serivceuppdraget.

Public service-verksamhetens centrala roll bekräftades och

uppgiften skulle även fortsättningsvis vara att tillgodose alla publikgrupper

med ett mångsidigt programutbud. Vissa förtydliganden av programföretagens

kulturpolitiska ansvar gjordes.

Av beslutet framgår att programföretagen under tillståndsperioden

1997-2001 bl.a. skall vidga och fördjupa sitt kulturansvar, sända fler

svenska program med hög kvalitet, öka samarbetet med kulturinstitutionerna

samt öka omfattningen av utomståendes medverkan, samarbetsprojekt

och utläggningar av produktionsuppdrag på fristående producenter.

Vidare skall företagen tillhandahålla program som speglar det mångkulturella

samhället och ägna ökad uppmärksamhet åt program för och

med barn och ungdomar. Programföretagen skall också under tillståndsperioden

i ökad utsträckning beakta funktionshindrades och språkliga

och etniska minoriteters behov - företagens resurser skall på dessa områden

vara minst lika stora som under år 1996.

Andelen av allmänproduktionen i SVT:s och SR:s rikssändningar som

produceras utanför Stockholm under tillståndsperioden skall enligt

beslutet öka till 55 procent. Kravet på att det skall finnas två självständiga

nyhetsredaktioner inom SVT kvarstår från den tidigare tillståndsperioden.

Programföretagen bestämmer själva om regional och lokal indelning

av organisationen.

Enligt beslutet skall verksamheten även fortsättningsvis finansieras

med TV-avgiftsmedel. Sponsring får förekomma i SVT:s sändningar i

samband med sportprogram och i SVT:s och SR:s sändningar av vissa

evenemang. Reklam är dock inte tillåtet.

Från och med år 1997 har uppföljningsrapporter, s.k. public

serviceredovisningar,

lämnats till Granskningsnämnden för radio och TV.

Nämnden granskar om redovisningarna ger statsmakterna och allmänheten

tillräckligt underlag att bedöma hur företagen uppfyller villkoren i

sändningstillstånden.

5.2.2 Programföretagen - organisation och

programverksamhet

Ett grundläggande villkor för att radio och TV skall kunna bedrivas i

allmänhetens tjänst har varit och är att programföretagen kan upprätthålla

en redaktionell självständighet och integritet i förhållande till såväl staten

som olika intresseorganisationer och andra maktgrupper. Detta är ett skäl

till att staten i så liten utsträckning som möjligt skall påverka verksamhetens

inriktning.

Samtidigt har riksdag och regering ett ansvar för att programverksamheten

regleras genom vissa grundläggande riktlinjer vad gäller mångsidighet, hög

kvalitet, tillgänglighet, hänsyn till minoritetsintressen m.m.

Det är också viktigt att programföretagen har en effektiv och ändamålsenlig

organisation och att TV-avgiftsmedlen används effektivt.

Dessa olika intressen tillgodoses genom en kombination av flera olika

åtgärder. Utöver den grundläggande lagstiftningen i form av

yttrandefrihetsgrundlagen

(YGL) och radio- och TV-lagen (1996:844) gäller följande.

??Företagen ägs av en för ändamålet bildad förvaltningsstiftelse.

??Varje enskilt programföretag svarar för att verksamheten bedrivs

självständigt i förhållande till såväl staten som olika intresseorganisationer

och andra maktgrupper i samhället.

??Riksdagen fattar beslut om de allmänna förutsättningarna för public

service-verksamheten för varje tillståndsperiod. Mot bakgrund av

riksdagsbeslutet beslutar regeringen om sändningstillstånd och

årliga anslagsvillkor (villkor i samband med medelstilldelningen).

Dessa skall i princip vara oförändrade under tillståndsperioden.

??Finansieringen via TV-avgiften ger programföretagen en säker

inkomst som inte är direkt knuten till statsbudgeten och påverkas

därmed inte på samma sätt som medel via statsbudgeten av det

statsfinansiella läget.

Ägarformen

Stiftelseformen för ägande av de tre public servicebolagen valdes (prop.

1992/93:236, bet. 1992/93:KrU28, rskr 1992/93:377, samt prop.

1995/96:161) för att den ansågs bäst kunna tillgodose kravet på självständighet

och integritet för programföretagen. Stiftelsens funktion är att

främja självständigheten hos programbolagen genom att äga och förvalta

aktierna i bolagen samt utöva de befogenheter som är förknippade med

detta.

Stiftelsens styrelse består av en ordförande och tio ledamöter. Regeringen

utser ledamöterna på förslag av de politiska partierna i riksdagen. I

riksdagens beslut från 1993 anges att en så bred parlamentarisk uppslutning

som möjligt är viktig vid val av stiftelsens styrelse. Eftersom stiftelsen

skall arbeta långsiktigt bör dess sammansättning inte påverkas direkt

av valresultat eller regeringsskiften. Styrelsens mandatperioder är därför

relaterade till riksdagens så att ordföranden och hälften av ledamöterna

utses viss tid efter ordinarie riksdagsval. Ordföranden utses på fyra år

och ledamöterna på åtta år. Styrelsens huvudsakliga uppgifter är att utse

merparten av ledamöterna i programbolagens styrelser, ta ställning till

programbolagens årsredovisningar och besluta om ansvarsfrihet för styrelserna.

Självständiga aktiebolag och redaktionellt oberoende

Förvaltningsstiftelsens styrelse utser ledamöterna i programföretagens

styrelser, med undantag för ordförandena som utses av regeringen efter

samråd med riksdagspartierna. Principen har hittills varit att

ordförandeposterna

har fördelats mellan de fyra största partierna i riksdagen.

Regeringen utser även en suppleant i respektive styrelse. Enligt de riktlinjer

som riksdagen lagt fast (prop. 1992/93:236, bet. 1992/93:KrU28,

rskr. 1992/93:377) skall styrelserna innehålla bl.a. företagsekonomisk

kompetens och en bred kunskap om och förankring i det svenska samhället.

Av programföretagens nu gällande sändningstillstånd framgår att verksamheten

skall bedrivas självständigt i förhållande till staten, olika

intresseorganisationer och andra maktgrupper i samhället. Programföretagen

bestämmer själva om programverksamhetens inriktning. Statliga

myndigheter får inte förhandsgranska program och kan inte förbjuda

sändning på grund av det kända eller förväntade innehållet. Granskningsnämnden

för radio och TV har till uppgift att genom efterhandsgranskning

pröva om programföretagen har efterlevt bestämmelserna i

lag och sändningstillstånd. Dessa förutsättningar skapar ett allmänt skydd

för programverksamhetens integritet och oberoende.

Även programföretagens inre organisation är ägnad att främja bolagens

självständighet. Styrelserna fastställer mål och långsiktiga planer samt

beslutar om grundläggande prioriteringar. De beslutar också om respektive

företags budget, budgetunderlag, övergripande planering och viktigare

utnämningar. Styrelsen har det slutliga ansvaret för programverksamhetens

inriktning, bl.a. att den står i överensstämmelse med företagens

uppdrag så som det formulerats i sändningstillstånd och övrig

reglering, men har inte direkt inflytande på redaktionsnivå.

Ytterligare ett förhållande som ger programföretagen stabilitet och

självständighet är principen att riktlinjerna och förutsättningarna för

verksamheten skall gälla hela tillståndsperioden. Detta innebär att uppdragets

omfattning och inriktning, och dess ekonomiska förutsättningar

inte bör förändras under tillståndsperioden.

Dotterbolag

De tre programbolagen äger även gemensamt ett antal bolag inom public

service-sfären.

Radiotjänst i Kiruna AB (RIKAB) ansvarar för uppbörden av TVavgifter

samt avgiftskontroll.

Sveriges Radio Förvaltnings AB (SRF) ansvarar för att tillhandahålla

gemensamma service- och stödfunktioner för programbolagen och övriga

företag inom public service-gruppen. SRF äger bl.a. de fastigheter där

SVT och SR bedriver programverksamhet.

SR och TV Teknisk Utveckling AB har en verksamhet som utgörs av

informationsutbyte och samråd mellan de tre programföretagen i frågor

som rör den tekniska utvecklingen.

Sändningarnas omfattning

SR har flera rikstäckande kanaler med olika inriktning. P1 är SR:s kanal

för bl.a. nyheter, debatt, kultur och vetenskap. P2 sänder klassisk musik,

folkmusik och jazz. I P2 sänds också programmen på finska, samiska och

invandrarspråk. P3 betecknas som den unga kanalen och riktar sig i

huvudsak till personer under 35 år. P3 har också ett särskilt ansvar för

barn- och ungdomsprogram. I P4 sänds dels de 26 lokala kanalernas

nyheter, både lokala och nationella, samt lokala samhällsprogram, kultur,

underhållning och musik. Kanalen vänder sig i huvudsak till lyssnare

över 35 år. När de lokala kanalerna inte sänder egna program sänds ett

gemensamt riksutbud. P6 Radio Sweden International omfattar dels

utlandskanalen Radio Sweden, dels redaktionen för invandrarspråk. Den

finskspråkiga SR Sisuradio (P7) ansvarar för såväl rikssändningar som

regionala sändningar i P2, P4 och P7. År 2000 uppgick SR:s sammanlagda

sändningstid till 120 665 timmar varav 7 311 timmar var repriser

och 79 518 timmar bestod av lokala sändningar.

SVT sänder i sammanlagt nio kanaler. SVT1 och SVT2 sänds både

analogt och digitalt. SVT24 sänds digitalt liksom de fem regionala digitala

kanalerna. Vidare sänds SVT Europa som är en satellitsänd kanal

med inriktning på svensktalande i Finland och övriga Europa. SVT sände

sammanlagt 8 987 timmar år 2000 varav 5 453 timmar var förstasändningar

och 3 534 timmar var repriser.

UR sänder program i både radio och TV. UR:s sändningstider i TV

tillkommer efter förhandlingar med SVT. UR:s sändningstider i radio

baseras på ett flerårsavtal med SR. År 2000 uppgick det totala antalet

TV-sända timmar till 1 284 timmar varav 679 timmar var repriser. I

radion sändes UR:s program sammanlagt 686 timmar varav 313 timmar

var repriser.

5.2.3 Finansiering

De tre public service-företagens programverksamhet finansieras nästan

uteslutande med TV-avgiftsmedel. Programföretagen har vissa mycket

begränsade intäkter från sponsring. De medel som betalas in av

TVavgiftsbetalarna

placeras på det s.k. rundradiokontot hos Riksgäldskontoret.

Riksdagen anvisar medel ur rundradiokontot till public service-verksamheten.

Granskningsnämnden för radio och TV finansieras delvis med

medel från rundradiokontot.

Utbetalningarna till public service-företagen värdesäkras enligt ett särskilt

kompensationsindex, SR-index. Om ingen behållning finns på rundradiokontot

tillhandahåller staten genom Riksgäldskontoret en kredit för

rundradiorörelsens behov.

SR, SVT och UR har möjlighet att sända sponsrade program. SVT:s

intäkter för sponsring uppgick år 2000 till 33,5 miljoner kronor. SR och

UR hade inga intäkter från sponsring år 1999.

Riksdagen fastställer TV-avgiftens storlek. År 2001 uppgår TV-avgiften

till 1 668 kronor per år. Antalet registrerade TV-avgifter hos Radiotjänst

i Kiruna AB (RIKAB) uppgick år 2000 till i genomsnitt 3 350 000

hushåll. De totala intäkterna på rundradiokontot uppgick under år 2000

till 5 802 miljoner kronor. De totala kostnaderna år 2000 uppgick till

6 124 miljoner kronor. Ränteintäkterna uppgick år 2000 till 32,6 miljoner

kronor.

5.3 Radio- och TV-utbud

TV-kanalernas programprofiler

Under 1990-talet har det totala TV-utbudet ökat kraftigt, men ett litet

antal TV-kanaler dominerar. Införandet av digitala sändningar i såväl

marknät, kabel-TV-nät som via satellit kommer sannolikt att innebära att

ytterligare TV-kanaler kommer att etableras.

Granskningsnämnden för radio och TV har i uppdrag att studera radio och

TV-företagens programverksamhet. Under de senaste åren har

nämnden presenterat olika studier av bl.a. det svenska TV-utbudet. I

tabell 5.1 redovisas programprofiler för åtta svenska TV-kanaler år 2000.

Studien utgår från programföretagens egna programtablåer och programmen

har delats in utifrån ett klassificeringssystem för olika programtyper.

Studien har genomförts årligen sedan år 1998 är utformad för

att möjliggöra jämförelser över tid. Under dessa tre år har inga större

förändringar

skett vad gäller mångfalden i programutbudet.

I nedanstående figur redovisas i mer överskådlig form TV-kanalernas

programbredd inom fakta- och informationsområdet respektive förströelse

och underhållning. Ju fler olika typer av program en TV-kanal kan

uppvisa i sitt programutbud, desto större bredd har TV-kanalen. Av figuren

framgår bl.a. att en TV-kanal kan uppvisa en stor bredd inom ett

område och en liten programbredd inom ett annat område.

Inom det informationsinriktade programutbudet uppvisar SVT:s båda

kanaler den största programbredden eller mångfalden. ZTV, TV6,

kanal 5 och TV3 har den minsta programbredden medan TV8 och TV4

ligger ungefär mittemellan.

Inom det underhållningsinriktade programutbudet är skillnaderna

något mindre mellan de olika TV-kanalerna. SVT1, TV4 och SVT2 uppvisar

den största programbredden, TV3, kanal 5 och ZTV följer därefter

och TV8 uppvisar den minsta programbredden.

TV-utbudets produktionsursprung

Det svenska TV-utbudets ursprung för några av de största kanalerna

framgår av tabell 5.2. Program från USA dominerar i det utländska

programutbudet,

särskilt i TV3 och Kanal 5. USA-dominansen gäller inom

samtliga programområden med undantag för sportprogram. SVT har en

hög andel svenskproducerade program i jämförelse med samtliga övriga

programkanaler.

När det gäller TV-utbudets produktionsursprung finns inga större

skillnader mellan åren 1999 och 2000. Spännvidden är därmed fortsatt

stor. SVT1 och SVT2 har till 70 procent respektive 80 procent svenskproducerat

innehåll. I genomsnitt 8 procent av public service-televisionens

innehåll har amerikanskt produktionsursprung. För TV3 och

Kanal 5 är förhållandena nästan de omvända. Innehåll med amerikanskt

ursprung utgör 72 respektive 81 procent medan det svenskproducerade

utgör 17 till 13 procent av utbudet i TV3 respektive Kanal 5. Samtidigt

ligger generellt de nordiska programinslagen fortsatt på en relativt låg

nivå och utbudet med produktionsursprung i övriga Västeuropa, förutom

Storbritannien, är mycket litet. Andelen program från annat håll än Norden,

Västeuropa och USA är mycket låg i alla kanalers utbud.

Lokal radio

Det finns relativt få studier av det samlade programutbudet i radio.

Informationen om SR:s programutbud är omfattande och väl dokumenterad,

men informationen om utbudet i den lokala kommersiella radion och

närradion, liksom jämförande undersökningar av utbudet i olika typer av

radio är ovanliga.

Mot denna bakgrund genomförde Granskningsnämnden för radio och

TV år 1998 en studie av det lokala radioutbudet i Malmö, Karlstad och

Luleå (Granskningsnämnden för radio och TV, 1999, Hur lokal är den

lokala radion?). Bland resultaten i undersökningen kan nämnas att

programprofilerna

i den kommersiella lokalradion i huvudsak rymdes inom

kategorin populärkultur, där presentation och spelning av musik, företrädesvis

pop- och rockmusik, var ett dominerande inslag. Redaktionell bevakning

av lokala företeelser och händelser fanns huvudsakligen i P4 och

närradion. De regionala kommersiella radiostationerna producerar få

egna nyhetsinslag. De nyheter som sänds är huvudsakligen nationella.

Sveriges Radios programutbud

Många av de radioprogram som SR sänder har inte sin motsvarighet i

någon annan radiokanal. SR redovisar sitt programutbud i sju programområden,

vilka framgår av tabell 5.4. Under de senaste fem åren har

sändningstiden för de olika programområdena varit mycket stabil. Programområdet

musik står för den största andelen av sändningstiden följt

av aktualiteter/samhälle och nyheter.

5.4 Medievanor

Medieanvändningen i Sverige uppvisar en mycket stor stabilitet över tid.

Bruttotiden för svenskarnas medieanvändning var år 2000 drygt sex

timmar per dygn, vilket är en liten ökning jämfört med året innan1. Radio

och TV dominerar den tid som ägnas åt massmedier. Radiolyssnandet

uppgår till 35 procent av den totala tid som ägnas åt medier. Motsvarande

andel för TV-tittande är 28 procent. Nedanstående figur illustrerar hur

tiden som ägnas åt olika medier fördelas. Av figuren framgår dock inte

hur stor andel av befolkningen som använder olika medier, men det kan

vara värt att notera att morgontidningen är det medium som efter radio

och TV används av den största andelen av befolkningen.

_____________________________

1 Med bruttotid menas, enligt Nordicom-Sverige, den självuppskattade tiden för

all

medieanvändning och tar inte hänsyn till att man kan använda olika medier

samtidigt.

Den bruttotid (totalt 6 timmar och 12 minuter) som befolkningen (9-79 år)

ägnar åt massmedier fördelad på olika medier år 2000 (procent).

Källa: Mediebarometern 2000, Nordicom-Sverige (under publicering).

Den tid som svenskarna tittar på TV motsvarar närmare två timmar en

genomsnittlig dag, vilket är lägre än genomsnittet i Europa. Kvinnor och

män ägnar i stort sett lika mycket tid åt TV. Nordicoms undersökning

visar dock att den uppgivna tittartiden är mindre bland högutbildade än

bland lågutbildade.

Distributionen av radio och TV sker i dag huvudsakligen via marksändningar,

satellitsändningar och genom vidareförmedling i kabel-TVnät.

I dag är sändningarna i marknätet den distributionsform som i praktiken

når hela befolkningen. En viktig förändring på TV-området under

de senaste två decennierna har varit utvecklingen av satellitsänd TV.

Antalet tillgängliga TV-kanaler för hushåll med möjlighet att ta emot

satellitsända TV-program via parabol eller kabel har ökat kraftigt. Utbudet

i marknätet ökar också genom digitaliseringen.

Den totala tiden för TV-tittande har endast ökat marginellt trots att

antalet TV-kanaler blivit många fler under senare år. Av tabell 5.5 framgår

spridningen för de största satellitkanalerna2 Spridningen begränsas av

dels hur många som väljer att skaffa sig den mottagningsutrustning eller

det abonnemang som krävs, dels hur långt kabel-TV-näten är utbyggda.

______________________________

2 Man bör skilja mellan de hushåll som har möjlighet att ta emot och de som

faktiskt tar

emot satellitsändningar. Med spridning avses här den del av befolkningen som

enligt egen

uppgift (i urvalsundersökningar) anger att de har tillgång till satellitkanaler.

 Bland de som

har praktisk möjlighet, men av olika skäl väljer att avstå, finns de som inte

investerat i

parabolutrustning och de som bor i fastigheter med kabel-TV, men som valt att

inte

abonnera på något utbud utöver de tre marksända kanalerna.

SVT:s kanaler och TV4 är de populäraste TV-kanalerna. Nedanstående

figur visar att drygt tre fjärdedelar av befolkningen som helhet tittar på

dessa kanaler en genomsnittlig dag. Satellitkanalerna TV3, Kanal 5, TV6

och ZTV når en fjärdedel av befolkningen.

Radiolyssnande är tidsmässigt det största mediet, vilket framgår av

nedanstående figur. Mer än hälften av befolkningen lyssnar på någon av

SR:s kanaler en genomsnittlig dag medan en dryg fjärdedel lyssnar på

någon privat lokalradiokanal. Den radiokanal som lockar flest lyssnare är

P4, som består av både lokala och rikstäckande sändningar. Varje dag

lyssnar 39 procent någon gång på P4.

Mellan de olika radiokanalerna finns tydliga generationsskillnader.

Såväl P4 som P1 har en stor andel av de äldre radiolyssnarna. För P3

gäller det motsatta. Den privata lokalradion har sin största lyssnargrupp

bland unga människor.

6 Lagstiftning och granskning

6.1 Yttrandefrihetsgrundlagen

Yttrandefrihetsgrundlagen (YGL) ger ett konstitutionellt skydd för

yttrandefrihet

i ljudradio, television och vissa liknande överföringar samt

filmer, videogram, ljudupptagningar och andra tekniska upptagningar

och bygger på samma principer som tryckfrihetsförordningen. Detta

innebär bl.a. att principerna om censurförbud och etableringsfrihet gäller

för större delen av det moderna massmedieområdet. I fråga om användning

av radiofrekvensspektrum har emellertid en etableringsfrihet i

tryckfrihetsrättslig

mening inte kunnat införas. I YGL föreskrivs dock att det

allmänna skall eftersträva att radiofrekvenserna tas i anspråk på ett sätt

som leder till vidast möjliga yttrandefrihet och informationsfrihet. Vidare

gäller för ljudradio, television, filmer m.m. tryckfrihetsförordningens

principer om ensamansvar och källskydd, begränsning av möjligheter till

kriminalisering samt särskild rättegångsordning med tillgång till jury. De

principer som grundlagfästs i YGL har till stora delar även tidigare gällt

den avgiftsfinansierade radio- och TV-verksamheten.

För varje radioprogram skall finnas en utgivare som är ensam ansvarig

för eventuella yttrandefrihetsbrott i programmen. Utgivaren är också

jämte programföretaget skadeståndsskyldig, men skadeståndsskyldighet

föreligger endast i de fall framställningen i ett program innefattar ett

yttrandefrihetsbrott.

YGL kompletteras av lagen (1991:1559) med före-

skrifter på tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens

områden.

6.2 Radio- och TV-lagen

Radio- och TV-lagen (1996:844) är den grundläggande lagen för radio

och TV-verksamhet i Sverige (se prop. 1995/92:160, bet. 1995/96:KU29,

rskr. 1995/96:296). Lagens syfte är att ta tillvara de särskilda behov av

tillgänglighet och mångfald som anses föreligga på ljudradio- och TVområdet

samt att ställa vissa krav i samband med förmedling av visst

innehåll genom dessa medier. Lagen omfattar sändningar av ljudradio och

TV-program som är riktade till allmänheten och avsedda att tas emot

med tekniska hjälpmedel. Såväl marksändningar som trådsändningar och

satellitsändningar omfattas. Det saknar betydelse för lagens tillämplighet

om sändningen är analog eller digital.

Enligt radio- och TV-lagen krävs tillstånd av regeringen för sändningar

av ljudradio- och TV-program på radiofrekvenser under 3 gigahertz.

Sådant tillstånd gäller för viss tid. Programföretaget avgör ensamt vad

som skall förekomma i en sändning.

Allmänt gäller att programverksamheten som helhet skall präglas av

det demokratiska statsskickets grundidéer samt principen om alla människors

lika värde och den enskilda människans frihet och värdighet (den

s.k. demokratibestämmelsen). Sändningar med tillstånd av regeringen får

därutöver förenas med särskilda villkor som innebär att sändningsrätten

skall utövas opartiskt och sakligt samt med beaktande av att en vidsträckt

yttrandefrihet och informationsfrihet skall råda i ljudradion och televisionen.

Ett sändningstillstånd kan förenas med villkor rörande vissa

andra skyldigheter t.ex. geografisk täckningsgrad, tillgänglighet för syn och

hörselskadade, programinnehåll samt användandet av viss sändningsteknik

och vissa sändare. Tillståndsvillkor kan även avse förbud

mot sändning av reklam, annonser och sponsrade program. Ordningen

med tillståndsvillkor har ersatt det system med avtal mellan staten och

programföretagen som tidigare gällde.

6.3 Lagen om TV-avgift

Enligt lagen (1989:41) om TV-avgift skall den som innehar en TV-mottagare

betala TV-avgift för mottagaren till Radiotjänst i Kiruna AB. I

lagen finns bestämmelser om avgiftens storlek, undantag från avgiftsskyldigheten

etc. Avgiftsbeloppen förs över till ett särskilt konto hos

Riksgäldskontoret, det s.k. rundradiokontot. Radiotjänst i Kiruna AB

svarar för TV-avgiftsuppbörd och avgiftskontroll samt för förvaltningen

av medlen. Medlen används för verksamheten inom SR, SVT och UR

samt finansierar en del av kostnaderna för Granskningsnämnden för radio

och TV.

6.4 Granskningsnämnden för radio och TV

Granskningsnämnden för radio och TV har till uppgift att genom

efterhandsgranskning

övervaka att programföretagen utövar sin sändningsrätt

i enlighet med radio- och TV-lagen och villkoren i sändningstillstånden.

Vid bristande efterlevnad av bestämmelserna får nämnden besluta om

sanktioner. Nämnden skall även bedöma om rapporteringen om uppföljningen

av public service-uppdraget från SR, SVT och UR ger staten och

allmänheten tillräckligt underlag.

Nämnden består av en ordförande och sex andra ledamöter.

7 Utgångspunkter för regeringens förslag

7.1 Inledning

Det särskilda uppdrag som gäller för radio- och TV-företagen i allmänhetens

tjänst - på engelska public service3 - har sin bakgrund i

massmediernas betydelse för det demokratiska samhället, för det svenska

språket och för kulturen i vid mening. Fria och självständiga medier för

mångfald i nyhetsförmedling och opinionsbildning är av avgörande betydelse

i en demokrati. Ett ständigt föränderligt informationssamhälle kräver

aktiva och välinformerade medborgare. Varje demokratiskt samhälle

förutsätter ett öppet och allsidigt kommunikationssystem som erbjuder

hela befolkningen på lika villkor tillgång till arenor för såväl information

och opinionsbildning som kultur och underhållning.

I Sverige finns sedan länge ett starkt stöd för en radio och television av

hög kvalitet med ett brett och varierat utbud präglat av stor mångfald.

Det är viktigt att det finns nyhets- och samhällsbevakning av hög klass

där olika meningsriktningar får komma till tals och frågeställningar kan

belysas ur olika perspektiv. Vidare är radio och TV särskilt viktiga som

arenor för den svenska kulturen, det svenska språket och folkbildningen,

liksom för olika minoritetsgrupper och för tillgång till allsidig information

om vår omvärld. Radio och TV utgör också centrala krafter i kulturlivet

genom de uttrycksformer som är specifika för respektive medium.

Ett grundläggande krav är att radions och televisionens programutbud

skall komma alla till del.

Allt detta är i dag viktigare än kanske någonsin tidigare. Radio och TV

utgör en central del av många människors liv och påverkar värderingar,

livsstilar, debatt och demokrati. De senaste 10-15 åren har antalet aktörer

på radio- och TV-området blivit fler och valmöjligheterna har ökat. Som

framgår i avsnitt 3.4 har utvecklingen under det senaste decenniet emellertid

inte på något avgörande sätt förändrat mångfalden i det svenska

_______________________

3 Begreppet public service broadcasting har sitt ursprung i Storbritannien och

programverksamheten inom British Broadcasting Corporation (BBC) som utgjorde den

ursprungliga inspirationskällan för radio- och TV-verksamheten i övriga Europa.

Begreppet

är vanligt förekommande också i svenskt språkbruk och är allmänt vedertaget inom

 Europa.

Den bästa svenska översättningen är radio och TV i allmänhetens tjänst. I denna

proposition används de båda uttrycken synonymt.

radio- och TV-utbudet. Erfarenheterna visar att kommersiell radio och

TV har bidragit till ett större utbud inom vissa programkategorier, men

generellt kan sägas att utbudets omfattning har ökat i långt större

utsträckning än mångfalden. Tillgängligheten till det ökade utbudet är

dessutom begränsad i stora delar av landet. Trots 10-15 år med satellit och

kabel-TV, har exempelvis fortfarande drygt en tredjedel av de

svenska hushållen endast tillgång till ett utbud bestående av tre svenska

TV-kanaler.

Denna nya mediesituation innebär att en radio- och TV-verksamhet i

allmänhetens tjänst har en central roll att spela också i fortsättningen.

Icke-reklamfinansierade och oberoende public service-företag måste värnas

och utvecklas för att kunna utgöra en stark kraft i ett medielandskap

där andra aktörer arbetar på kommersiella villkor.

Uppgifterna för radio och TV i allmänhetens tjänst kan på ett allmänt

plan beskrivas som att ge alla tillgång till ett allsidigt och oberoende

programutbud

av hög kvalitet fritt från reklambudskap. Detta innebär bl.a.

att sändningarna skall kunna tas emot i hela landet och att programverksamheten

skall vara så sammansatt och varierad att den rör sig från det

breda anslaget till det mera särpräglade, samtidigt som medborgarna får

chansen till nya och oväntade val av program och genrer. Det innebär

också att sändningarna skall präglas av det demokratiska statsskickets

grundidéer samt uppfylla krav på opartiskhet, saklighet och oberoende av

såväl staten som privata intressen, av politiska, ekonomiska och andra

maktsfärer. Hela programverksamheten skall kännetecknas av hög kvalitet.

Ytterligare en viktig aspekt är att programverksamheten skall spegla

hela landet och att programproduktion därför skall ske i olika delar av

Sverige. En närmare precisering av public service-uppdraget inför nästa

tillståndsperiod följer av regeringens förslag i denna proposition.

Så gott som samtliga remissinstanser som kommenterat betänkandet

Radio och TV i allmänhetens tjänst - ett beredningsunderlag (SOU

2000:55) anser att den svenska public service-verksamheten också i

framtiden kommer att fylla viktiga demokratiska och kulturella behov.

Uppslutningen kring starka radio- och TV-företag i allmänhetens tjänst är

långtifrån unik för Sverige. Samtliga EU:s medlemsstater har på senare

tid gjort kraftfulla markeringar av vikten av public service-radio och TV

som en betydande kraft i det europeiska medielandskapet.

Den tekniska utvecklingen skapar förutsättningar för ytterligare mångfald

och konkurrens bl.a. genom att fler sändningsmöjligheter tillkommer

och att ett större programutbud därigenom kan göras tillgängligt för dem

som önskar detta. Tekniska landvinningar kan också förbättra exempelvis

funktionshindrades möjligheter att få tillgång till radio- och TV-sändningar.

Det finns samtidigt en risk att teknikens utveckling förstärker de

klasskillnader som redan finns mellan de som skaffar sig tillgång till ett

kvalificerat informationsutbud och de som i högre grad begränsar sin

medieanvändning. Introduktionen av ny teknik på radio- och TV-området

får inte innebära att publikens valfrihet inskränks eller att public

serviceföretagens

sändningar inte längre kan nå alla i hela landet. Radio- och

TV-verksamheten i allmänhetens tjänst bör i stället ges förutsättningar att

vidareutveckla såväl radions och televisionens som den nya teknikens

möjligheter att bilda ett gemensamt rum där frågor som är intressanta för

alla medborgare tas upp.

Utvecklingen på medieområdet präglas också av tendenser som understryker

behovet av att skapa bästa möjliga förutsättningar för bredd och

mångfald i radio- och TV-utbudet. Lika tillgång till förutsättningar för

opinionsbildning och information för alla, liksom frånvaron av maktmonopol

över produktion och förmedling av mediebudskap är grundläggande

element i ett demokratiskt styrelseskick. Situationen på tidningsmarknaden

ger anledning till oro för mångfalden på regional och lokal

nivå. Radio- och TV-företag i allmänhetens tjänst med en stark regional

och lokal förankring och med ett uppdrag att stå för ett mångsidigt och

oberoende programutbud tillgängligt för alla har en viktig uppgift att

fungera som en motvikt till en utveckling som går mot minskad mångfald

och en ökad koncentration av ägandet på medieområdet.

7.2 Public service-företagens särskilda förutsättningar

Själva konstruktionen av radio och TV i allmänhetens tjänst syftar till att

skapa förutsättningar för ett publicistiskt oberoende. Uppdraget att verka

i allmänheten tjänst är säkerställt bl.a. genom att de tre programföretagen

inte ägs vare sig direkt av staten eller av privata intressen och genom att

det i sändningstillstånden framgår att verksamheten skall bedrivas självständigt

i förhållande till såväl staten som ekonomiska och politiska

intressen samt andra maktsfärer i samhället.

De medieverksamheter som bedrivs på kommersiella villkor har naturligt

nog lönsamhetskrav som avgörande drivkraft. Reklamfinansierade

företag måste övertyga annonsörer om sitt värde som annonsorgan.

Omfattande medieforskning visar att finansieringsförutsättningarna

påverkar radio- och TV-företagens programutbud. Erfarenheterna från

såväl Sverige som andra länder visar att kommersiell radio och TV koncentrerar

sig på ett begränsat antal programtyper som tilltalar en bred

allmän publik. Publikgrupper som är för små för att vara intressanta för

annonsörer har små möjligheter att få sina intressen tillgodosedda i helt

reklamfinansierade programföretags utbud. På liknande sätt är marknaden

för betal-TV normalt begränsad till vissa programtyper som t.ex.

film och sport.

Public service-företag med TV-avgiftsfinansiering har inte ett sådant

lönsamhetskrav. Med denna finansiering behöver inte programverksamheten

utformas utifrån annonsörers önskemål. Public service-företagen

kan därmed utgå från allmänhetens skilda behov, både den stora majoriteten

och minoriteter av olika slag. Med TV-avgiftsfinansiering följer ett

stort ansvar gentemot allmänheten, som är verksamhetens faktiska uppdragsgivare.

I public service-företagens programutbud skall alla kunna

hitta något intressant, både när deras önskemål överensstämmer med

flertalets och när de inte gör det. Det är dessutom ett värde i sig att public

service-företagens sändningar i princip är fria från kommersiella budskap.

7.3 Teknisk utveckling och hårdnande konkurrens

Den tekniska utvecklingen för både produktion och distribution av radio

och TV och andra kommunikationsformer förändrar ständigt förutsättningarna

för de traditionella medieföretagens verksamhet. Utvecklingen

påskyndas av att tekniken för distribution av radio och TV och annan

kommunikation effektiviseras genom digital teknik och att nya distributionssätt

utvecklas. Detta har lett till att tillgängligt frekvensutrymme i

dag kan användas mer effektivt.

Den sammansmältning (konvergens) som pågår mellan traditionella

medieformer som radio och TV å ena sidan och teletjänster och olika

datatjänster å andra sidan innebär att tjänster som tidigare var hänvisade

till ett visst distributionssätt i ökad utsträckning kan sändas ut med olika

slags teknik. Nya tjänster blir dessutom möjliga genom att delar från t.ex.

teletjänster och television kombineras. Internet och andra nya infrastrukturer

för distribution av ljud och bilder bidrar till fortsatt stora förändringar

i medielandskapet.

År 1985 fanns två rikstäckande TV-kanaler och fyra radiokanaler,

samtliga inom Sveriges Radio-koncernen. I dag finns dessutom ca 15

kommersiella TV-kanaler som särskilt vänder sig till den svenska publiken,

83 kommersiella lokalradiostationer som sänder i 38 sändningsområden

samt ett antal nya TV-kanaler som sänder med marksänd digital

distribution. Därutöver kan de hushåll som har skaffat sig utrustning för

det ta emot ytterligare ett stort antal radio- och TV-kanaler via satellit

och kabel-TV och sedan en tid också via Internet. Sedan år 1979 har det

sänts närradio i Sverige. Antalet sändningsmöjligheter har ökat och

antalet sändande stationer uppgick i slutet av år 1999 till 168. Det största

antalet tillståndshavare finns i storstadslänen. Det finns också ett antal

företag och organisationer som sänder TV-program lokalt i kabelnät.

När det gäller den kommersiella lokalradion ingår så gott som samtliga

av de 80-talet stationer som numera finns i ett mindre antal olika nätverk.

Dessa nätverk är uppbyggda dels på ägarsamband, dels på samordnad

programverksamhet och/eller reklamförsäljning.

En konsekvens av den tekniska utvecklingen är att traditionella medieföretag

går samman med företag inom andra branscher och att ekonomiskt

starka aktörer, ofta med internationell verksamhet, bildas. Det ekonomiska

trycket på medieföretagen ökar i takt med den hårdnande konkurrensen

om människors uppmärksamhet, tid och pengar. Utvecklingen

kan också komma att gå mot ökad vertikal integration, dvs. att enskilda

aktörer kontrollerar flera led i kedjan från produktion av program till

kontroll över distributionsvägarna hem till hushållen. I en sådan

konkurrenssituation

ökar också pressen på radio- och TV-företag att nå en tillräckligt

attraktiv publik för höga annonsintäkter. Detta kan få negativa

konsekvenser för viljan och förmågan att investera i kvalitetsprogram,

när ett billigare programutbud kan ge samma publikandelar.

Denna utveckling innebär först och främst att public service-verksamheten

kommer att bedrivas parallellt med en allt större internationell och

kommersiellt driven mediemarknad. För utbudet på den svenska mediemarknaden

som helhet medför utvecklingen inte bara risk för ytlighet

och likriktning utan också risk för en begränsning av reell yttrandefrihet

och mångfald. En sådan utveckling bör motverkas, bl.a. genom att skapa

fortsatt goda förutsättningar för kvalitetsproduktion utan kommersiella

intressen inom ramen för radio och TV i allmänhetens tjänst. Samtidigt

kan konstateras att den tekniska utvecklingen också erbjuder public service-

företagen nya möjligheter att uppfylla public service-uppdraget.

7.4 Programutbudet och tillgängligheten för publiken

Den genomgång av svenskt radio- och TV-utbud som Utredningen om

radio och TV i allmänhetens tjänst (SOU 2000:55) gjort visar att för ett

begränsat antal programkategorier har antalet sändningstimmar ökat

kraftigt under den senaste tioårsperioden. Det gäller i särskilt hög grad

underhållningsprogram i TV och ett utländskt musikutbud i radio. Men

för ett stort antal programtyper är public service-företagen fortfarande

den enda eller den dominerande programkällan. Radio- och TV-utbudet

präglas också av stora skillnader mellan programföretagen.

Undersökningar tyder på att public service-televisionen är den breda

allmäntelevision som den har i uppdrag att vara. Årliga undersökningar

genomförda av Granskningsnämnden för radio och TV visar att av de

fem största svenska TV-kanalerna har endast SVT:s båda kanaler en stor

genremässig bredd både i det informationsinriktade och i det

underhållningsinriktade

utbudet. TV3 och Kanal 5 är nästan uteslutande inriktade

på underhållning, men bredden i dessa kanalers utbud är mindre än i

TV4, SVT1 och SVT2. TV4 har en likartad bredd som SVT vad gäller

underhållningsgenren, men en mindre variationsrikedom i det

informationsinriktade

programutbudet. Enligt undersökningar gjorda vid

Göteborgs universitet, på uppdrag av Granskningsnämnden för radio och

TV, har SVT:s programutbud vad gäller genremångfald inte närmat sig

de kommersiella TV-företagens. Tvärtom visar de att andelen nyhets

och faktaprogram har ökat något under senare år.

Det kan också noteras att satellit-TV-hushållens ökade valmöjligheter i

stor utsträckning avser TV-kanaler med internationellt programmaterial.

Innehållet i dessa är anpassat för en publik i många länder och rymmer

inte program som ger uttryck för svensk kultur eller svenskt språk och

samhällsliv.

Också public service-radion har karaktären av en bred allmänradio.

Skillnaden mellan SR:s programutbud och utbudet i den kommersiella

lokalradion är stor. SR:s programutbud kännetecknas av stor programbredd.

Det saknas jämförande programstatistik på nationell nivå mellan

SR och annan radio, men utredningen visar att flertalet av de program

som sänds i SR inte har sin motsvarighet i någon annan radiokanal. Den

kommersiella lokalradions utbud består till övervägande del av musik.

Det finns också stora begränsningar i tillgängligheten till det ökade

radio- och TV-utbudet. Trots 10-15 år med satellit- och kabel-TV har

drygt en tredjedel av svenska folket fortfarande endast tillgång till ett

utbud bestående av tre svenska (marksända) TV-kanaler. I fråga om radio

är tillgången störst i storstäderna där det finns utrymme för flera frekvenser

och därmed flera kommersiella lokalradiostationer. Även på medelstora

orter finns ibland en eller två kommersiella radiokanaler, liksom

även närradio, medan betydande delar av befolkningen utanför tätortsområdena

endast har möjlighet att höra SR:s sändningar.

Public service-företagen är i stort sett ensamma om att producera och

sända program på olika minoritets- och invandrarspråk från ett svenskt

samhällsperspektiv. Detsamma gäller insatserna för att särskilt anpassa

programverksamheten och göra programmen tillgängliga för funktionshindrade.

Valmöjligheterna för delar av befolkningen är i dag relativt stora och

kommer sannolikt att öka. Men under överskådlig tid, så länge inte alla

kan ta emot radio- och TV-sändningar via parabol, kabelnät, telenät eller

liknande, så kommer marksändningar att vara den enda distributionsform

som i praktiken ger hela befolkningen tillgång till radio- och TV-sändningar.

7.5 Medieanvändning och förtroende för medier

Framväxten av nya kanaler och ny kommunikationsteknik leder till förändringar

i människors användning av medier. Det är dock viktigt att inte

överskatta förändringstakten. Att tekniska förutsättningar för ett massivt

utbud av såväl radio- och TV-tjänster som nya informationstjänster skapas

innebär inte automatiskt att en efterfrågan på dessa tjänster uppstår i

samma omfattning. Medieforskningen visar tvärtom att människors

medievanor är stabila och att introduktionen av nya medier inte medfört

att traditionella medier har försvunnit. Samtidigt finns tendenser till mer

omfattande förändringar i medievanor hos vissa publikgrupper, exempelvis

barn och unga.

Det totala TV-tittandet i Sverige fördelas sedan flera år till ca 90 procent

på de fem största TV-kanalerna, dvs. SVT1, SVT2, TV3, TV4 och

Kanal 5. SVT och TV4 står tillsammans för mer än tre fjärdedelar av

svenska folkets TV-tittande. Det sammanlagda tittandet på alla övriga

TV-kanaler är alltså mycket begränsat. Av den totala tid människor ägnar

åt medier upptar radio och TV ca två tredjedelar, en andel som varit stabil

under lång tid.

Även om radiolyssnandet och TV-tittandet i dag fördelas på fler kanaler

än tidigare når det som tas upp i radio och TV snabbt stor spridning,

också via andra massmedier. Det framstår som klart att traditionella

medier som radio och TV, med ett utbud som tilltalar många och som

innehåller program på det egna språket, kommer att fylla viktiga behov

även i framtiden. Innehållet i dessa kommer dock att kompletteras med

nya tjänster som blir möjliga med ny teknik. Inte minst kommer det

interaktiva inslaget att öka, dvs. förutsättningar för kommunikation mellan

allmänheten och olika medieverksamheter. Konkurrensen om publikens

uppmärksamhet och tid kommer att intensifieras ytterligare. Förmåga

att erbjuda programinnehåll av hög kvalitet kommer med all sannolikhet

att vara avgörande i framtiden, liksom i dag.

Undersökningar om medieföretags förankring hos svenska folket visar

att public service-radio och TV tappat publikandelar under det senaste

decenniet, men att tendensen i slutet av 1990-talet var att SVT och SR

åter stärkte sin ställning något och fortfarande har, i europeisk jämförelse,

betydande publikandelar. Svenska folket har, sedan mätningar

inleddes år 1986, haft ett mycket stort förtroende för radio- och TV-

medierna. Störst förtroende åtnjuter public service-företagen, särskilt

inom kategorier som nyhets- och samhällsprogram.

7.6 Slutsatser - radio och TV i allmänhetens tjänst i en

ny mediesituation

Den genomgång som här har gjorts ger anledning till följande slutsatser

när det gäller public service-företagens framtida roll i det svenska

medielandskapet. Public service-företagen måste även i fortsättningen

kunna fylla uppgiften att erbjuda allmänheten program av många olika

slag. Regeringen anser att de grundläggande principerna för verksamheten

skall fortsätta att gälla och uppfattar att det råder bred enighet om att

det skall finnas starka radio och TV-företag i den svenska allmänhetens

tjänst också i framtiden.

Programverksamheten inom SR, SVT och UR spelar fortfarande en

betydande och central roll för den mångsidighet, bredd och kvalitet i det

samlade radio- och TV-utbud som den svenska publiken har tillgång till.

En begränsning av public service-företagens uppdrag till färre programgenrer

än i dag skulle med all sannolikhet leda till minskad mångfald,

variation och kvalitet totalt sett i det utbud som kommer den svenska

allmänheten till del. Public service-företagen bör i stället stå för ett

kvalitetsalternativ

i det ökade utbud som nu finns, göra detta tillgängligt för

hela befolkningen och på olika sätt skapa ett mervärde i ett brett spektrum

av programgenrer.

Undersökningar som rör kvaliteten på radio- och TV-marknaden i stort

visar att i länder där starka och populära public service-företag erbjuder

program av hög kvalitet inom olika genrer utövas ett positivt tryck på

kommersiella kanaler att närma sig public service-utbudet vad gäller

programvariation och kvalitet. Därigenom uppstår en för publiken gynnsam

konkurrens om kvalitet. Detta visar på vikten av en fortsatt mångsidig

och varierad svensk public service-verksamhet.

En livskraftig public service-radio och TV har förutsättningar att fungera

som en stark motkraft i ett medielandskap som annars riskerar att

domineras av ett fåtal aktörer. Public service-företagens betydelse för

mångfalden på såväl den nationella som den lokala och regionala nivån

är stor. Företagens decentraliserade organisation skapar också förutsättningar

för hög tillgänglighet och att hela landet kan delta i och speglas i

programverksamheten.

Inför en ny tillståndsperiod är det viktigt att ge public service-företagen

goda möjligheter att utvecklas. Programföretagen måste kunna möta

förändringar och anpassa sig till en delvis ny mediesituation samtidigt

som de grundläggande värdena i public service-uppdraget skall hävdas.

Public service-företagen måste göra fortsatta ansträngningar för att framhålla

sin särart.

Programföretagens integritet och självständighet är grundläggande i

public service-uppdraget. I ljuset av hårdnande konkurrens och en allt

större internationell och kommersiellt driven mediemarknad blir det allt

viktigare att slå vakt om public service-företagens oberoende ställning

såväl i förhållande till statsmakterna som till kommersiella och andra

intressen. Dessa unika förutsättningar tillsammans med en mycket tydlig

inriktning på kvalitet i programverksamheten skall vara kännetecknande

för den svenska public service-verksamheten.

En slutsats som följer av detta är att den huvudsakliga finansieringskällan

för programverksamheten i public service-radio- och TV även i

fortsättningen skall vara TV-avgiftsmedel. En övervägande majoritet av

remissinstanserna delar denna uppfattning.

Regeringen vill framhålla vikten av att public service-företagen ges

möjligheter att ligga långt framme när det gäller utveckling och tillämpning

av ny teknik. Tekniska landvinningar skapar förutsättningar för en

mångfald av röster och ett brett utbud. Med framväxten av ny teknik

finns emellertid också en risk att informationsklyftor skapas mellan

informationsstarka och informationssvaga grupper.

Det finns flera skäl till att public service-företagen har en viktig roll

vid introduktionen av ny teknik på radio- och TV-området. Bland annat

är det en grundsten i public service-uppdraget att programmen skall vara

tillgängliga för alla. Det är också av stor betydelse att den mångfald och

kvalitet som länge präglat radio och TV i allmänhetens tjänst kan vidmakthållas

även i en framtid med ny teknik. Det är därför viktigt att programföretagen

ges goda förutsättningar att utveckla programutbudet och

skapa nya programformer samt göra detta utbud tillgängligt för hela den

svenska allmänheten.

Även om de regleringsmässiga förutsättningarna är olika beroende på

om det rör sig om tillståndspliktiga sändningar eller inte så är regeringens

uppfattning att de villkor som gäller för public service-verksamheten bör

tillämpas oavsett distributionsform. Regeringen utgår från att programföretagen

tillämpar principerna i detta uppdrag även i exempelvis verksamhet

på Internet eller annan icke tillståndspliktig verksamhet. Detta gäller

särskilt verksamhetens i grunden icke-kommersiella karaktär.

Regeringen anser att det nuvarande sättet att organisera public

serviceverksamheten

skall gälla också under nästa tillståndsperiod. Detta innebär

att det liksom i dag skall finnas tre programföretag, Sveriges Radio

AB, Sveriges Television AB och Sveriges Utbildningsradio AB som

skall ägas av en förvaltningsstiftelse. Radiotjänst i Kiruna AB och

Sveriges Radio Förvaltnings AB skall fortfarande ägas gemensamt av de

tre programföretagen. De principer som gäller för utseende av stiftelsens

och programföretagens styrelser och som följer av riksdagens beslut skall

gälla oförändrade (prop. 1992/93:236, bet. 1992/93:KrU28, rskr.

1992/93:377).

8 Riktlinjer för programverksamheten

8.1 Ett mångsidigt utbud av hög kvalitet

Regeringens förslag: Programverksamheten inom Sveriges Radio,

Sveriges Television och Sveriges Utbildningsradio skall bedrivas

självständigt i förhållande till såväl staten som olika ekonomiska,

politiska och andra intressen och maktsfärer i samhället.

Programföretagens sändningsrätt skall utövas opartiskt och sakligt.

Ämnesval och framställning skall ta sikte på vad som är väsentligt.

Programföretagen skall beakta programverksamhetens betydelse för

den fria åsiktsbildningen och ge utrymme åt en mångfald av åsikter

och meningsyttringar.

Programföretagen skall erbjuda ett mångsidigt programutbud som

kännetecknas av hög kvalitet i alla programgenrer. Sändningarna skall

vara tillgängliga i hela landet och programmen skall utformas så att de

genom tillgänglighet och mångsidighet tillgodoser skiftande förutsättningar

och intressen hos befolkningen i hela landet. Programutbudet

skall spegla förhållanden i hela landet och som helhet präglas av

folkbildningsambitioner.

Programföretagen skall ägna ökad uppmärksamhet åt program för

och med barn och ungdomar samt i dessa program förmedla kulturella

och konstnärliga upplevelser, nyheter och information.

Programföretagen skall ta hänsyn till mediets särskilda genomslagskraft

när det gäller programmens ämnen och utformning samt

tiden för sändning av programmen.

Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: I stort sett samtliga remissinstanser som kommenterat

frågan om public service-uppdragets allmänna inriktning tillstyrker

att de principiella utgångspunkter som i dag är vägledande för

radio och TV i allmänhetens tjänst skall gälla också i framtiden.

Stockholms universitet anser att public service-företagen måste ges

förutsättningar att vara en motvikt till kommersiellt styrda medier.

Göteborgs universitet anser att public service-verksamheten måste kännetecknas

av stor bredd för att nå den stora publiken, samtidigt som verksamheten

måste utveckla en egen, medveten profil och undvika en

anpassning till den kommersiella sektorns programpolitik. Konstnärliga

och Litterära Yrkesutövares Samarbetsnämnd (KLYS), Svenska Musikerförbundet,

Svenska Tonsättares Internationella Musikbyrå (STIM) och

Teatrarnas Riksförbund understryker vikten av att bevara och stärka den

mångfald och kvalitet som public service-verksamheten inom radio och

TV ska värna om.

Länsstyrelsen i Norrbottens län anser att i tider då maktkoncentration

och ekonomiska intressen växer sig allt starkare kan public service-företagen

fungera som garanter för det fria ordet och spegla samhällsdebatten

utan hänsyn till statliga eller privata ägarintressen.

Sveriges Radio (SR), Sveriges Television (SVT) och Sveriges Utbildningsradio

(UR) anser att riksdagens och regeringens riktlinjer för verksamheten

som de kommer till uttryck i sändningstillstånd och anslagsvillkor

är rimliga, men bör ges en mer allmän utformning utan detaljreglering.

Tidningsutgivarna och Canal+ Television AB ifrågasätter att public

service-företagen, främst SVT, sänder programtyper som erbjuds av

kommersiella TV-företag. Canal+ anser att SVT, i stället för att öka

sändningstiden, borde renodla vad man kallar de särpräglade programmen.

Skälen för regeringens förslag: Betydelsen av en radio och TV i allmänhetens

tjänst för nyhets- och informationsförmedling, kritisk samhällsbevakning,

folkbildning och debatt och som skapare och förmedlare

av kulturyttringar inom olika genrer är mycket stor. Public service-företagens

betydelse snarare ökar än minskar i dagens mediesituation. Det är

ur ett demokratiskt och kulturellt perspektiv viktigt att även i framtiden

stimulera en nationell radio- och TV-produktion av hög kvalitet. I en tid

där medieutbudet ökar kraftigt finns enligt regeringens mening starka

skäl att värna om oberoende svenska radio- och TV-företag i allmänhetens

tjänst med ett uppdrag som bedrivs på icke-kommersiell grund.

Radio- och TV-företag med sådana förutsättningar har ett uppdrag att

satsa på det nya och oprövade, och att utveckla programkvalitet och fördjupning

inom olika genrer.

Public service-verksamhetens styrka ligger också i att programmen är

tillgängliga för hela Sveriges befolkning. Det är viktigt att understryka att

det finns stora grupper av befolkningen som enbart kan förlita sig på

dessa företag för att få tillgång till ett varierat programutbud. Public

service-

företagen är i stort sett ensamma om att utifrån ett svenskt samhällsperspektiv

sända program på olika minoritets- och invandrarspråk och

om att särskilt anpassa programverksamheten och göra programmen tillgängliga

för funktionshindrade. Även om det fortfarande kvarstår mycket

arbete för att göra programmen tillgängliga för alla oavsett individuella

förutsättningar visar också detta vikten av en fortsatt mångsidighet och

bredd i public service-företagens utbud.

Den utveckling som skett när det gäller programutbud och tillgänglighet

till radio- och TV-program i Sverige under den senaste tillståndsperioden

ger, enligt regeringen, inte anledning att förändra grunderna i public

service-företagens allmänna uppdrag. Regeringen anser att de grundläggande

och allmänna principerna i programföretagens sändningstillstånd

skall fortsätta att gälla. På några punkter finns det dock anledning att

förtydliga och stärka public service-uppdraget inför kommande tillståndsperiod.

En grundsten i uppdraget för radio och TV i allmänhetens tjänst är att

programverksamheten skall bedrivas självständigt i förhållande till såväl

staten som olika ekonomiska, politiska och andra intressen och maktsfärer.

En förutsättning för detta är att de riktlinjer som beslutas för

programverksamheten

är tydliga utan att inkräkta på programföretagens

integritet.

Till skillnad från medieföretag som arbetar på kommersiella villkor har

radio och TV i allmänhetens tjänst ett särskilt ansvar för vissa programområden.

Även om public service-uppdraget skall omfatta en mångfald

av program och genrer vill regeringen understryka vikten av ett nyhetsoch

faktautbud och en kultur- och samhällsbevakning med ett stort

utrymme för reflektion, analys och förklaring av alltmer komplicerade

samhälleliga och kulturella processer. Uppgiften att stimulera debatt och

allmänhetens efterfrågan på ett programutbud med hög kvalitet bör vara

ett särskilt kännetecken för public service-radio och TV. Programutbudet

bör som helhet kännetecknas av folkbildningsambitioner, vilket bl.a.

innebär att programverksamheten bör präglas av en strävan att i olika

programgenrer förmedla kunskap och bidra till allmänbildning.

Programverksamheten

bör också, såväl i utformning som i innehåll, utgå

från ett perspektiv präglat av jämställdhet mellan kvinnor och män.

Detta innebär emellertid inte att programföretagens ansvar är begränsat

till vissa programgenrer. I public service-uppdraget ligger att hänsyn bör

tas till olika smakriktningar inom såväl den stora majoriteten som olika

mindre grupper. Regeringen anser att public service-företagen, utifrån

sina särskilda förutsättningar, skall bedriva programverksamhet där kraven

på hög kvalitet och omsorg om detaljer skall gälla all programverksamhet,

oavsett om huvudsyftet med programmen är att informera eller

underhålla.

Public service-företagen skall sträva efter att vara normbildande bland

svenska radio- och TV-företag samtidigt som de också måste hävda sin

särart. Regeringen utgår från att programföretagen på olika sätt strävar

efter att skapa ett mervärde i de programgenrer där man ligger nära ett

programutbud som i stor utsträckning erbjuds av kommersiella radio- och

TV-företag. Public service-företagen skall satsa på det nya och oprövade

och sträva efter att ständigt flytta fram gränserna för bra radio och TV

inom olika programgenrer.

Programföretagen har ett ansvar för att löpande utveckla olika sätt att

mäta och beskriva olika indikatorer på kvaliteten och särarten i programutbudet.

Granskningsnämnden för radio och TV, som granskat programföretagens

public service-redovisningar, anser att företagen haft svårigheter

att ta fram och redovisa indikatorer som bygger på något annat än

publikens användning och värdering av programmen. Regeringen anser

att det är av stor vikt att detta arbete utvecklas under kommande

tillståndsperiod.

Frågor om uppföljning och granskning av programverksamheten

behandlas i avsnitt 10.

Även om undersökningar på medieområdet visar att public serviceföretagen

inte utvecklats i kommersiell riktning vad gäller variation i

programgenrer så finns risken att så sker. I likhet med riksdagens beslut

om riktlinjer för tillståndsperioden 1997-2001 anser regeringen att ett

förytligande av public service-företagens programutbud måste motverkas.

Detta gäller naturligtvis i fråga om såväl variationen i programgenrer

som innehållet i enskilda programkategorier. Enbart lyssnar- och tittarsiffror

får inte vara styrande för public service-företagens programplanering.

Regeringen ställer sig därmed bakom den bedömning som gjordes

inför innevarande tillståndsperiod om att public service-företagen generellt

skall prioritera höjd kvalitet före ökad kvantitet i utbudet (jfr prop.

1995/96:161, s. 58).

För att public service-företagen skall kunna uppfylla de ambitioner

som ligger i uppdraget krävs att de har allmänhetens förtroende, att

programverksamheten

är uppskattad i olika publik- och åldersgrupper och

att många tycker det är angeläget att titta och lyssna. Det är inte minst

viktigt för legitimiteten i TV-avgiftssystemet att allmänheten anser sig få

valuta för TV-avgiften.

Fortsatta insatser bör göras av programföretagen för att utveckla kontakter

med allmänheten för att säkerställa att allmänhetens skiftande

behov och intressen utgör grunden för programverksamheten. I detta

sammanhang har företagens decentraliserade organisation en viktig

funktion att fylla. Företagen bör också aktivt använda såväl radio- och

TV-sändningarna som nya kommunikationsformer som t.ex. Internet i

syfte att kommunicera med och informera allmänheten om hur programverksamheten

utvecklas och hur resurserna inom företagen används.

Det är mot bakgrund av dessa överväganden naturligt att slå vakt om

uppdraget för radio och TV i allmänhetens tjänst genom att vidmakthålla

den principiella utformning som redan i dag gäller för programföretagens

allmänna programuppdrag. Genom särskilda villkor i kommande sändningstillstånd

skall säkerställas att public service-företagens programutbud

kommer att präglas av de värden som här har framhållits.

Demokratiska värden

Radio och TV i allmänhetens tjänst har ett särskilt ansvar för att skapa

förutsättningar för insikt om och förståelse av samhället och den gemensamma

värdegrund som en levande demokrati kräver. Även om TVtittandet

och radiolyssnandet i dag fördelas på fler kanaler än tidigare får

det som tas upp i televisionen och radion snabbt stor spridning, också via

andra massmedier. Genom att fortfarande mycket stora delar av befolkningen

nås av samma budskap samtidigt har radion och televisionen stor

genomslagskraft och därmed ett betydande inflytande över samhällsdebatt

och verklighetsbeskrivning. Radio och TV når inte bara dem som

aktivt söker information utan också personer med begränsade kunskaper

och ett mer ljumt intresse för samhällsfrågor. Public service-företagen

kan erbjuda ett gemensamt rum där frågor som är av intresse för alla i

Sverige kan tas upp ur olika aspekter och diskuteras.

I 6 kap. 1 § radio- och TV-lagen (1996:844) föreskrivs att programverksamheten

som helhet skall präglas av det demokratiska statsskickets

grundidéer samt principen om alla människors lika värde och den

enskilda människans frihet och värdighet. Denna bestämmelse gäller för

alla typer av TV-sändningar som omfattas av lagen samt för de

ljudradiosändningar

där regeringen ger tillstånd till sändningarna. Orden "det

demokratiska statsskickets grundidéer" avser beteckningen på en statsform

som bygger på fri åsiktsbildning, allmän och lika rösträtt samt fria

och hemliga val. Uttrycket "alla människors lika värde och den enskilda

människans frihet och värdighet" avser de sidor av demokratibegreppet

som anknyter till bl.a. förhållandet mellan människor, t.ex. fördömande

av rasism, våld och brutalitet samt hävdande av jämställdhet mellan

kvinnor och män. Bestämmelsen anses även innebära en skyldighet att

markera ett avståndstagande från eller att bemöta antidemokratiska uttalanden

och att verka för att rasfördomar bekämpas (jfr prop.

1995/96:160, s. 91 ff).

Public service-företagens verksamhet innebär bl.a. att för allmänhetens

räkning beskriva och kritiskt granska skeenden, förmedla kunskap, förklara

sammanhang, belysa mindre kända förhållanden och initiera

debatter. I detta arbete skall programföretagen sträva efter opartiskhet

och saklighet. (jfr prop. 1977/78:91, s. 228 ff). Saklighetskravet inrymmer

också krav på relevans och väsentlighet. Det är viktigt att betona att

public service-företagens uppgift är att se till att väsentliga frågor lyfts

fram och diskuteras och att problem och frågeställningar analyseras ur

olika perspektiv så att alla relevanta fakta och synpunkter kommer fram.

Regeringen föreslår därför att kraven på opartiskhet och saklighet skall

kvarstå.

Program för barn och unga

Ett av public service-företagens viktigaste uppdrag handlar om det särskilda

ansvaret för barn och unga. Det är angeläget att det finns program

för barn och unga som förmedlar kulturella och konstnärliga upplevelser

samt berättelser och reportage från olika kulturer och länder. Det är

också viktigt att radion och televisionen gör nyheter och fakta tillgängliga

på barns och ungdomars egna villkor och att barn och ungdomar får

möjlighet att delta i programverksamheten. Public service-företagen har

också en viktig uppgift att ta hänsyn till de språkliga behoven hos barn

som tillhör en språklig eller etnisk minoritetsgrupp. Regeringen föreslår

därför att programföretagen skall ägna ökad uppmärksamhet åt program

för och med barn och ungdomar. Dessa frågor bör också uppmärksammas

särskilt i företagens public service-redovisningar.

Mediets genomslagskraft

Enligt radio- och TV-lagen (1996:844) får program med ingående våldsskildringar

av verklighetstrogen karaktär eller med pornografiska bilder

inte sändas under tider då det finns betydande risk att barn kan se programmen.

Förbudet gäller inte om det finns särskilda skäl att visa programmet,

t.ex. i nyhetssammanhang. Radio- och TV-program får inte

förhandsgranskas av någon myndighet.

Sändningstillstånden för public service-företagen föreskriver att hänsyn

skall tas till ljudradions respektive televisionens särskilda genomslagskraft

när det gäller programmens ämnen och utformning samt tiden

för sändning av programmen. SVT bör även ägna stor uppmärksamhet åt

sättet att skildra våld i nyhetsprogram och andra program som informerar

publiken om det faktiska våld som förekommer. Bestämmelsen tillämpas

av Granskningsnämnden för radio och TV vid bedömning av program

som behandlar eller innehåller t.ex. våld, sex och droger. Vidare prövas

program som kan uppfattas som diskriminerande, uppmana till brott etc.

mot denna bestämmelse. När det gäller förekomsten av våld har nämnden

i sin praxis tillämpat en strängare bedömning för program eller inslag

som sänds före kl. 21.00 än för sändningar senare på kvällen.

När det gäller vilka program som barn lyssnar och tittar på så vilar ett

stort ansvar på föräldrarna. Det är dock viktigt att allmänheten kan lita på

att public service-företagen tar särskild hänsyn till mediets genomslagskraft

och att detta innebär att det går att förutse när vissa typer av programinnehåll

kan förekomma. De nuvarande villkoren som gäller mediets

genomslagskraft bör därför kvarstå oförändrade.

8.2 Mångfald i nyhetsutbud och samhällsbevakning

Regeringens förslag: Nyhetsverksamheten inom programföretagen

skall bedrivas så att en mångfald i nyhetsurval, analyser och kommentarer

är tydlig. Sveriges Televisions nyhetsverksamhet skall

bedrivas så att de olika självständiga nyhetsredaktionerna inom företaget

oberoende av varandra kan fatta beslut med skilda perspektiv.

Programföretagens nyhetsförmedling och samhällsbevakning skall

utgå från olika perspektiv så att händelser kan värderas utifrån olika

geografiska, sociala eller andra utgångspunkter.

Utredningens bedömning: När det gäller SVT:s nyhetsverksamhet

konstaterar utredningen att SVT:s styrelse beslutat att genomföra en

omorganisation av nyhetsverksamheten för att stärka den gemensamma

planeringen och samordningen, öka inslaget av granskning och fördjupning,

tydligare definiera redaktionernas självständighet för att garantera

mångfald samt att använda tillgängliga resurser så rationellt som möjligt.

Utredningen bedömer att SVT kan klara kravet på mångfald i nyhetsvärdering,

urval och nyhetsförmedling, samtidigt som nyhetsarbetet kan

organiseras på ett sätt som stärker företagets samlade nyhetsverksamhet

och leder till ett effektivare resursutnyttjande.

Remissinstanserna: Stockholms universitet anser att etermedierna

generellt sett är ytligare informationsmedier än tryckta medier.

Stockholms universitet betonar därför vikten av fördjupning och förklaringar

i programverksamheten och anser att det är viktigt att komplettera

informationen, särskilt i nyhets- och samhällsprogram, exempelvis

med fördjupande information på Internet.

Göteborgs universitet anser att förändringarna av SVT:s nyhetsorganisation

är rimliga, men att en utvärdering på sikt bör göras av hur mångfalden

i nyhets- och faktautbudet utvecklas. Göteborgs universitet påpekar

att forskning visar att förekomsten av skilda nyhetsredaktioner bidrar

till mångfalden.

SVT anser att det anslagsvillkor som i dag gäller för företagets

nyhetsverksamhet

bör tas bort.

Skälen för regeringens förslag: Nyhetsverksamheten inom public

service-företagen är av central betydelse för ett allsidigt utbud av information

och debatt i Sverige. En nyhetsverksamhet av hög klass med

utrymme för analys, fördjupning och förklaringar av sammanhang har

också mycket stor betydelse för allmänhetens bild av omvärlden. Public

service-företagens nyhetssändningar når hela befolkningen och

publikundersökningar

visar att stora delar av allmänheten tar del av programmen

regelbundet. Undersökningar visar också att förtroendet för programföretagen

i stor utsträckning hänger samman med företagens trovärdighet

och pålitlighet inom programområden som nyheter, fakta och

samhälle. Radions Ekosändningar och televisionens Rapport, Aktuellt

samt företagens regionala nyhetsprogram tillhör de allra mest använda

och uppskattade nyhetsprogrammen i Sverige. Att bedriva en självständig

och livskraftig nyhetsverksamhet och samhällsbevakning tillhör de

mest centrala uppgifterna för en radio och TV i allmänhetens tjänst och

det är en viktig anledning till att företagen har relativt omfattande resurser

till sitt förfogande.

En grundläggande förutsättning för arbetet med nyheter och samhällsfrågor

är att public service-företagen, inom de ramar som kraven på

opartiskhet och saklighet ställer upp, kan arbeta med fullständig integritet

och är fria att välja de nyheter som skall presenteras och de frågor som

ska behandlas. Detta skall givetvis gälla också i framtiden.

Public service-företagens nyhetssändningar - och vikten av mångfald i

dessa - bör enligt regeringens mening tillmätas lika stor betydelse i dag.

Även om utbudet av information ständigt ökar så visar undersökningar

att radio- och TV-medierna fortfarande tillhör de allra viktigaste

nyhetsmedierna.

Stora delar av publiken har visserligen i större utsträckning än

tidigare tillgång till ett ökat programutbud, som i varierande grad innehåller

nyhetssändningar. drygt en tredjedel av landets befolkning har

dock fortfarande endast tillgång till tre TV-kanaler, SVT1, SVT2 och

TV4, och nyhetsverksamheten i flertalet andra kanaler är av begränsad

omfattning. Mycket viktig i sammanhanget är SR:s och SVT:s lokala och

regionala nyhetsverksamhet som bidrar till mångfald och förankring i

områden där antalet röster på mediemarknaden annars är få.

SVT:s styrelse beslutade hösten 1999 att förändra företagets nyhetsorganisation.

Omorganisationen innebär bl.a. att en central nyhetsdesk

inrättats som en gemensam samordnings- och bokningscentral för olika

funktioner. Från nyhetsdesken hämtar de olika redaktionerna inom SVT

de resurser som behövs för att utföra de olika nyhetsuppdrag redaktionerna

har. Till nyhetsdesken har knutits produktionspersonal och reportrar,

översättare, arkivpersonal och grafisk personal m.fl. Även

utrikeskorrespondenter

har knutits dit. Varje nyhetsredaktion för de olika programmen

i SVT, t.ex. Aktuellt och Rapport behåller dock enligt uppgift

från SVT ett antal nyckelmedarbetare, bl.a. redaktörer, programledare,

kommentatorer och planerare. Redaktionerna har var sin utgivare.

Regeringen anser att det är av stor vikt att SVT:s nya organisation med

en central nyhetsdesk inte leder till att de redaktionella bedömningarna

centraliseras. Regeringen tar särskilt fasta på de målsättningar SVT har

redovisat för företagets nyhetsverksamhet och som ligger bakom den

genomförda omorganisationen. Det är särskilt angeläget att, som SVT

anför i sitt underlag till utredningen, de skilda redaktionernas självständighet

bevaras och tydligare definieras för att ytterligare stärka mångfalden

inom företaget. Allmänheten bör tydligt kunna se att SVT:s olika

redaktioner erbjuder mångfald i nyhetsförmedling och nyhetsurval och i

granskande och fördjupande reportage m.m.

Regeringen föreslår mot denna bakgrund att riktlinjerna för SVT i

denna del kvarstår. Det aktuella villkoret bör dock ändras. Regeringen

anser att nyhetsverksamheten inom SVT skall bedrivas så att en mångfald

i nyhetsurval, analyser och kommentarer inom företaget är tydlig.

Arbetet skall bedrivas så att de olika självständiga redaktionerna inom

företaget oberoende av varandra kan fatta beslut med skilda perspektiv.

Förekomsten av flera redaktioner skall innebära att förutsättningarna för

variation garanteras beträffande såväl urvalet av nyheter som presentationen

av dem och att redaktionerna kan komplettera varandra. Dessa

riktlinjer bör naturligtvis i tillämpliga delar gälla också för SR:s nyhets och

samhällsutbud.

Liksom under innevarande tillståndsperiod bör programföretagen

eftersträva att nyhetsförmedlingen och samhällsbevakningen i ökad

utsträckning utgår från olika perspektiv. Bedömningar av vad som är

viktigt och oviktigt i rapportering och bevakning skiljer sig exempelvis åt

i olika delar av landet, vilket också skall avspeglas i programmen. Andra

perspektiv handlar om t.ex. kön, etnicitet och social tillhörighet.

Utredningen anser att de samordningsvinster som kan komma att göras

inom SVT bör kunna leda till en ökad satsning på fördjupning i nyhets och

samhällsjournalistiken. En sådan satsning bör även kunna komma

den regionala nyhetsverksamheten till del, vilket också har förutsatts i

förarbetena inför nuvarande tillståndsperiod. Regeringen delar utredningens

uppfattning och anser att det är väsentligt att noga följa upp den nya

organisationens verksamhet och att SVT i sin årliga redovisning redogör

för hur den nya organisationen lever upp till de syften som ligger bakom

omorganisationen. Regeringen avser också att under kommande tillståndsperiod

ge Granskningsnämnden för radio och TV i uppdrag att

följa och utvärdera hur de gjorda förändringarna av nyhetsorganisationen

påverkar mångfalden i nyhetsutbudet.

8.3 Kulturansvar

Regeringens förslag: Public service-företagens kulturansvar skall

vara ett prioriterat område i public service-uppdraget. Programföretagen

skall vidga och fördjupa sitt kulturansvar i förhållande till verksamheten

under innevarande tillståndsperiod. Nyskapande programinnehåll

skall främjas liksom programföretagens egen skapande verksamhet.

Programföretagen skall öka samarbetet med kulturinstitutioner och

fria kulturproducenter i hela landet i syfte att öka antalet utsändningar

av föreställningar, konserter och andra kulturhändelser.

Programföretagen skall ha ett särskilt ansvar för det svenska språket

och dess ställning i samhället. Språkvårdsfrågor skall beaktas i

programverksamheten.

Programföretagen skall tillhandahålla ett mångsidigt utbud som

speglar de olika kulturer som i dag finns i Sverige. Det utländska

programutbudet

skall spegla olika kulturkretsar och, i större omfattning

än i dag, innehålla program från olika delar av världen.

Utredningens bedömning: Utredningen anser att programföretagens

kulturansvar är en mycket viktig del av public service-uppdraget och att

dess betydelse ökar. Utredningen konstaterar att det skett minskningar av

insatserna från public service-företagen på en rad områden. Främst gäller

detta inom SR där såväl utomståendes medverkan på kulturområdet som

musikutbudet fått minskade resurser under tillståndsperioden. På vissa

områden har dock programföretagens insatser under perioden 1996-1999

förbättrats. Detta gäller bl.a. SR som har ökat resurserna för samarbeten

med kulturinstitutioner. SVT:s sändningar inom kulturområdet har ökat,

liksom insatserna för svensk film och utomståendes medverkan. Barn och

ungdomsutbudet har stärkts såväl inom SR som SVT.

Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser som kommenterat frågan

instämmer i utredningens bedömning att kulturansvaret utgör en viktig

del av programföretagens ansvar. Flertalet organisationer som representerar

det svenska kulturlivet anser att public service-företagen bör

avsätta större resurser för bevakning, spegling av och samarbeten med

det svenska kulturlivet. Bland andra KLYS, Svenska Musikerförbundet,

Kungliga Musikaliska Akadamien och STIM anser att public serviceföretagens

betydelse för svenska upphovsmän och utövare ökar och att

företagens uppdrag beträffande kulturansvaret bör formuleras tydligare.

Statens kulturråd efterlyser en kraftig ökning av antalet samarbetsprojekt

mellan programföretagen och landets kulturinstitutioner.

SR anser att dagens omfattning av programområdet Kultur är rimlig

med hänsyn till företagets resurser och ställda krav. SVT menar att

huvudansvaret för den närmare inriktningen av kulturansvaret måste

ligga på programföretaget utan detaljerade riktlinjer.

Skälen för regeringens förslag: Regeringen delar utredningens uppfattning

att kulturansvaret är en mycket viktig del av public service-uppdraget.

Radio och TV i allmänhetens tjänst är genom sin särställning

bland medieföretag en av landets viktigaste kulturskapare och kulturförmedlare.

Public service-företagen har en allt viktigare uppgift i ett allt

mer internationaliserat och kommersialiserat kultur- och medieutbud.

Programföretagen bidrar dessutom i hög grad till att berika det svenska

kulturlivet genom de uttrycksformer som är specifika för radion och

televisionen.

För upphovsmän och konstutövare får programföretagens utbud allt

större betydelse som försörjningskälla. Programföretagens kulturansvar

innebär också att ta skälig hänsyn till medverkande upphovsmäns och

utövande konstnärers rättigheter till sina verk.

Många av de programtyper som ryms inom programföretagens kulturansvar

saknas till stora delar i det övriga radio- och TV-utbudet.

Många program skulle sannolikt inte produceras alls om inte public service-

företagen hade uppgiften att tillhandahålla dem. Genom att svenskt

kulturliv skildras och förmedlas i radio och TV kan kulturen ges en långt

större publik än vad enskilda kulturinstitutioner kan klara. För många

människor är radion och televisionen det enda sättet att regelbundet

komma i kontakt med ett stort antal konstarter såsom t.ex. film, teater,

bildkonst och musik.

Regeringen anser mot denna bakgrund att de principer för kulturansvaret

som riksdagen beslutade år 1996 skall vara vägledande för programföretagen

också under kommande tillståndsperiod (jfr prop. 1995/96:161

s. 49 ff., bet. 1995/96:KrU12, rskr. 1995/96:297). Detta innebär att

programföretagen

också i fortsättningen skall vidga och fördjupa sitt kulturansvar

i förhållande till verksamheten under innevarande tillståndsperiod.

Programföretagen skall stimulera till debatt kring viktigare samhälls-

och kulturfrågor, bevaka och granska händelser och utveckling på

kulturlivets olika områden och i samverkan med det övriga kulturlivet

producera och förmedla olika kulturaktiviteter.

Ett omfattande samarbete med kulturinstitutioner runt om i landet är en

förutsättning för att kulturuppdraget skall kunna uppfyllas. Programföretagen

har unika möjligheter att på ett aktivt sätt spegla det nya och

intressanta som sker på t.ex. teater- och musikområdena i livaktiga kulturcentra

liksom den breda kulturverksamhet som sker runt om i landet.

Därför bör programföretagen under kommande tillståndsperiod ges i

uppdrag att öka samarbetet med kulturinstitutioner och fria kulturproducenter

i hela landet i syfte att öka antalet utsändningar av föreställningar,

konserter och andra kulturhändelser. Programföretagens samarbeten med

utomstående och utläggningar av produktionsuppdrag (se avsnitt 8.7.2)

bör också i fortsättningen kunna komma landets kulturarbetare till del

och användas för en ökad omfattning av samarbeten med teatrar, orkestrar

och andra kulturinstitutioner i hela landet.

Det är angeläget att SVT fortsatt skapar goda förutsättningar för

utläggningar av produktionsuppdrag och samarbetsprojekt med fria filmare

och producenter av kvalitetsfilm, kortfilm och dokumentärfilm.

Public service-företagen har ett särskilt ansvar för ett mångsidigt utbud

av hög kvalitet på svenska språket och för att det svenska kulturlivet kan

skildras, bevakas och därigenom främjas i radio och TV. När det ökade

utbudet i allt högre grad domineras av musik- och underhållningsprogram,

företrädesvis från den angloamerikanska kulturkretsen, är det en

särskilt angelägen uppgift att värna radio- och TV-företag med ett bredare

och djupare journalistiskt uppdrag och ett särskilt ansvar för svensk

produktion, svensk musik och svenska artister och upphovsmän.

I budgetpropositionen för år 1999 (prop. 1998:99/1, utg.omr. 17) konstaterade

regeringen att det finns anledning att gå vidare i arbetet med att

främja det svenska språket. Regeringen bedömde att en utgångspunkt för

den svenska språkpolitiken skall vara att svenska språket bevaras som ett

samhällsbärande och komplett språk. Målsättningen är därför att det bl.a.

skall finnas ett varierat och rikligt utbud av kultur på svenska, som är

tillgängligt för alla. En parlamentarisk kommitté tillkallades i oktober

2000 med uppdrag att lägga fram förslag till ett handlingsprogram för det

svenska språket (dir. 2000:66). Uppdraget skall redovisas senast den 30

november 2001. Radio och TV har en särskilt viktig roll när det gäller

svenska språket. För programföretagen i allmänhetens tjänst skall uppgiften

att tillhandahålla ett mångsidigt utbud av hög kvalitet på svenska

också fortsatt vara en prioriterad uppgift. Programföretagen bör även i

fortsättningen beakta språkvårdsfrågor i programverksamheten.

Radio och TV i allmänhetens tjänst har vidare ett stort ansvar när det

gäller speglingen av vårt alltmer mångkulturella samhälle. I public service-

uppdraget ingår att öka kunskapen om och förståelsen mellan människor

med olika kulturell bakgrund. Programföretagen bör därför även

under kommande tillståndsperiod ges i uppdrag att spegla de olika kulturer

som finns i Sverige. Det är också viktigt att program från andra delar

av världen, särskilt länder utanför den västerländska kultursfären, får

större utrymme i radion och televisionen än i dag. Programföretagen bör

aktivt arbeta för att språkliga och etniska minoriteter får bättre möjligheter

att ta del av programutbudet och att företagens verksamhet i övrigt på

ett tydligt sätt avspeglar de olika kulturer som i dag finns i Sverige.

8.4 Tillgänglighet för funktionshindrade

Regeringens förslag: Programföretagen skall beakta funktionshindrades

behov. Programföretagens insatser för att göra programmen tillgängliga

för funktionshindrade skall öka. Ett mål skall vara att uppläst

textremsa kan erbjudas under tillståndsperioden.

Utredningens bedömning: I utredningen konstateras att en stor del av

public service-företagens program görs tillgängliga genom textning och

teckenspråk men att mycket kvarstår att göra. Utredningen anser att ett

mål bör vara att alla program skall göras tillgängliga för hela befolkningen.

Oavsett vilka tekniska lösningar som väljs är det viktigt att verka

för att mottagarutrustningen får en sådan utformning att tillgängligheten

för funktionshindrade kan beaktas.

Utredningen anser att redovisningen bör förbättras inför nästa tillståndsperiod

så att det tydligare går att utläsa hur programföretagens

samlade insatser leder till ökad tillgänglighet för funktionshindrade.

Vidare anser utredningen att frågan om uppläst textremsa i TV snarast

bör få en lösning och att frågan om syntolkning bör prövas. Ambitionen

bör vara att också de regionala nyhetssändningarna textas.

Remissinstanserna: En stor andel av remissinstanserna pekar på vikten

av att programföretagens uppdrag preciseras och ges konkreta mål

och att tidsplaner för när olika åtgärder skall vara genomförda skall finnas.

Flera remissinstanser pekar på vikten av att störande bakgrundsljud

och bakgrundsmusik i radio undviks samt att de som framträder i medierna

har ett tydligt och distinkt tal. Flertalet remissinstanser anser också

att programföretagens redovisning av hur de samlade insatserna leder till

ökad tillgänglighet bör bli bättre.

Handikappombudsmannen (HO) anser att frågan om uppläsning av

textremsan bör få en lösning och att SVT:s regionala nyhetssändningar

bör textas. HO anser att grundläggande krav på tillgänglighet bör fastställas

i radio- och TV-lagen. Handikappförbundens samarbetsorgan

anser att programföretagen, utöver sitt ansvar att göra program tillgängliga

för funktionshindrade och att producera program som behandlar

olika grupper av funktionshindrades situation, har ett särskilt ansvar för

vilken bild som ges av människor med funktionshinder i det egna mediet.

Hörselskadades Riksförbund anser att konkreta mål för hur många procent

av det totala programutbudet som skall vara textat måste anges och

att denna andel måste öka varje år. Vidare anser förbundet att kvaliteten

på direkttextningen måste förbättras och att också de regionala

nyhetssändningarna

bör textas.

Synskadades Riksförbund anser det vara viktigt att de möjligheter som

den tekniska utvecklingen erbjuder för att förbättra tillgängligheten för

synskadade tas till vara. Riksförbundet för döva, hörselskadade och

språkstörda barn anför i en skrivelse att antalet sändningstimmar med

textade och teckenspråkiga program för barn bör öka. Förbundet funktionshindrade

med läs- och skrivsvårigheter anför att uppläsning av textremsan

skulle underlätta för dess medlemmar att ta del av utbudet.

SVT anser att företagets möjligheter att göra programutbudet tillgängligt

för funktionshindrade är beroende av praktiska förutsättningar och

ekonomiska resurser. SVT anför att man tillsammans med andra parter

kommer att intensifiera arbetet med att ta fram långsiktiga och realistiska

lösningar beträffande uppläsning av textremsan, syntolkning och andra

åtgärder. UR delar utredarens uppfattning om vikten av en ökad andel

textade program.

Bakgrund: I nu gällande sändningstillstånd anges att företagen är

skyldiga att beakta funktionshindrades behov. Program skall även produceras

för speciella målgrupper. Genom att utnyttja ny och befintlig teknik

skall programföretagen under tillståndsperioden öka möjligheterna för

funktionshindrade att ta del av programmen. I fråga om program om och

för funktionshindrade får programföretagen sinsemellan fördela ansvaret

för olika slags insatser. Vidare skall, enligt anslagsvillkoren, programfö-

retagens samlade resurser för detta område vara minst oförändrade i jämförelse

med verksamhetsåret 1996.

I riksdagens beslut om en nationell handlingsplan för handikappolitiken

(prop. 1999/2000:79, bet. 1999/2000:SoU14, rskr. 1999/2000:240)

har nationella mål samt inriktningen för den svenska handikappolitiken

slagits fast. Regeringens bedömning är att insatserna under de närmaste

åren bör koncentreras till tre huvudområden: att handikapperspektivet

skall genomsyra alla samhällssektorer, att skapa ett tillgängligt samhälle

samt att förbättra bemötandet. Inom kultursektorn bör, enligt regeringen,

statens insatser för ökad tillgänglighet för funktionshindrade personer

förstärkas. Vidare anges att ett effektivt utnyttjande av ny teknik bör

uppmuntras i syfte att förbättra funktionshindrades livskvalitet och möjligheter

att delta i samhällslivet.

Skälen för regeringens förslag: Riksdag och regering har sedan länge

angett som ett villkor att public service-företagen skall beakta

funktionshindrades

behov. Public service-företagen är i stort sett ensamma om att

särskilt anpassa programverksamheten och göra programmen tillgängliga

för funktionshindrade. Regeringen föreslår att programföretagen också

fortsättningsvis skall beakta funktionshindrades behov och att insatserna

på detta område skall öka. Detta innebär att personer med funktionshinder

successivt skall ges ökade möjligheter att ta del av nyheter, information

och underhållning via TV och radio. Program bör även produceras

för speciella målgrupper. De lösningar som programföretagen väljer för

att göra programverksamheten tillgänglig för personer med funktionshinder

skall vara av tekniskt hög kvalitet.

SVT:s insatser för ökad tillgänglighet för funktionshindrade har hittills

i huvudsak bestått av åtgärder för hörselhandikappade i form av

teckenspråksprogram

och textade program. Inte enbart hörselhandikappade utan

även personer med språksvårigheter har stöd av textade program.

Regeringen anser att andelen textade program av det totala rikssända

utbudet med svenskt ursprung skall öka påtagligt under tillståndsperioden.

SVT bör även pröva möjligheten att texta regionala nyhetssändningar.

Regeringen föreslår i avsnitt 13.3 att ett engångsbelopp om 10

miljoner kronor skall tillföras SVT för år 2002 för insatser för ökad

tillgänglighet för funktionshindrade.

Från synskadade har sedan länge funnits ett önskemål om ökad tillgänglighet

genom uppläst textremsa. En sådan åtgärd skulle även underlätta

för personer med andra funktionshinder, exempelvis läshandikappade.

Frågan om uppläst textremsa är inte helt lätt att lösa. De förslag till

tekniska lösningar som presenterats befinner sig fortfarande på

utvecklingsstadiet.

Detta innebär att det är svårt att i dag förutse vilken lösning

som är mest ändamålsenlig. Frågan kan inte heller lösas av enbart SVT.

Regeringen kan dock konstatera att SVT har intensifierat arbetet med att

ta fram långsiktiga och realistiska lösningar för uppläst textremsa.

Regeringen utgår från att detta arbete sker i nära samarbete med representanter

för olika grupper av funktionshindrade. SVT bör även samarbeta

med distributionsföretag och tillverkare av mottagarutrustning.

Regeringen anser att målet bör vara att uppläst textremsa kan erbjudas

under tillståndsperioden. För att

De tre programföretagen bör, liksom hittills, kunna lösa samarbetet i

fråga om tillgängligheten för funktionshindrade genom överenskommelser

mellan sig. Programföretagen skall i samband med public serviceredovisningen

varje år redovisa till regeringen hur det samlade ansvaret

förvaltats. Där bör särskilt redovisas hur ny teknik har bidragit till eller

kommer att bidra till ökad tillgänglighet. Vidare bör programföretagens

planer för arbetet med att öka tillgängligheten redovisas.

8.5 Programverksamhet för döva inom Sveriges

Television

Regeringens förslag: Villkoren för Sveriges Televisions programverksamhet

för döva (tidigare Dövas TV) skall fortsätta att gälla.

Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Sveriges Dövas Riksförbund framhåller att döva

har ett stort behov av en utökning av program på teckenspråk.

Bakgrund: Sedan år 2000 finansieras SVT:s programverksamhet för

döva med TV-avgiftsmedel (prop. 1999/2000:1, utg.omr. 17, bet.

1999/2000:KrU:1, rskr. 1999/2000:87). I samband med denna förändring

blev SVT huvudman för verksamheten. Tidigare var Dövas TV en sektion

inom Sveriges Dövas Riksförbund (SDR) och finansierades med

statsbudgetmedel. Samtliga program producerade vid Dövas TV sändes

dock i SVT:s kanaler. Organisationsförändringen föreslogs i samband

med en utvärdering av verksamheten som slutfördes år 1999. Viktiga

skäl till förändringen var att program som sänds av SVT inte bör ha en

intresseorganisation som huvudman och att verksamheten bör vara självständig

i förhållande till staten. En utgångspunkt var dock att bibehålla

det sammanlagda utbudet och ambitionsnivån för sändningarna på teckenspråk.

Ett villkor för organisationsförändringen var att den kompetens

och de produktionsresurser som fanns inom Dövas TV skulle föras över

till SVT.

Skälen för regeringens förslag: De föreslagna åtgärderna i avsnittet

ovan syftar till att öka funktionshindrades tillgänglighet till programmen

i radio och TV. SVT har dessutom ett särskilt uppdrag att producera program

som har döva som sin främsta målgrupp. Programverksamheten

skall, enligt nu gällande villkor, främst inriktas på att sända nyheter,

information och kultur på teckenspråk. Barn och ungdomar bör prioriteras

särskilt. Enligt villkoren skall produktionsanläggningarna i Leksand

användas i minst samma utsträckning som tidigare i den fortsatta verksamheten.

Regeringen föreslår att dessa villkor för verksamheten skall

fortsätta att gälla.

8.6 Programverksamhet för språkliga och etniska minoriteter

Regeringens förslag: Programföretagen skall beakta språkliga och

etniska minoriteters intressen. Programföretagens insatser på detta

område skall öka. Minoritetsspråken samiska, finska, meänkieli och

romani chib skall inta en särställning.

Utredningens bedömning: Utredningen anser att det officiella erkännandet

av ett antal minoritetsspråk som nyligen kommit till stånd bör

leda till att programföretagens ansvar ytterligare understryks.

Minoritetsspråket

romani chib bör enligt utredningen ges en särställning i programföretagens

uppdrag, motsvarande den som i dag ges samiska, finska och

tornedalsfinska.

Utredningen anser att företagen, i situationer när allvarliga händelser,

såsom stora katastrofer och svåra påfrestningar på samhället, inträffar,

bör ha en hög beredskap för att snabbt kunna ge nyhetsservice på såväl

de språk man normalt sänder som på andra relevanta språk.

Utredningen föreslår att de svenska programföretagen inom ramen för

EBU-samarbetet bör söka gemensamma lösningar med andra europeiska

public service-företag för små språkgrupper som romani chib och

jiddisch.

Utredningen anser vidare att det bör finnas en skyldighet att redovisa

hur programföretagens samlade ansvar har förvaltats.

Remissinstanserna: Flera remissinstanser pekar på den av riksdagen

nyligen beslutade minoritetspolitiken, som bl.a. innebär att samiska,

finska, meänkieli (tornedalsfinska), romani chib och jiddisch erkänns

som nationella minoritetsspråk och menar att detta bör leda till ytterligare

insatser från public service-företagen.

Integrationsverket anser att företagen inte uppfyller uppdraget att tillgodose

skiftande behov hos landets befolkning. Verket anser att reglerna

för public service-företagen när det gäller språkliga och etniska minoriteters

behov bör förtydligas. Verket tar också upp frågan om att även

SVT bör göra nyhetssändningar tillgängliga på de stora invandrarspråken.

Svenska Tornedalingarnas Riksförbund anser att antalet sändningstimmar

på meänkieli bör öka både i radio och TV. Sverigefinska Riksförbundet

är kritiskt till att så stora delar av sändningarna på finska språket

är förlagda till digital radio som inte fått publikt genomslag. Förbundet

anser att det finska utbudet i analoga sändningar bör återställas till dess

att digitalradion får ett genombrott. När det gäller utbudet i SVT anser

förbundet att den finska nyhetsredaktionen bör få egna ekonomiska

anslag och en självständig ställning inom SVT.

Sametinget anser att behovet av en samisk radio och TV ur ett

urbefolkningsperspektiv

bör uppmärksammas. Vidare föreslår Sametinget att

SR och SVT skall åläggas att säkerställa en ökad tillgänglighet till och

mångfald i det samiska programutbudet med målsättningen att på sikt

skapa ett samiskt kvalitetsalternativ.

Judiska Centralrådet i Sverige anser att utredningen inte i tillräcklig

utsträckning utgått från Sveriges ratificering av Europarådets konvention

om historiska minoritetsspråk.

SR delar inte utredningens förslag att frågan om en sameuropeiskt

ansvar för romani chib och jiddisch skulle kunna ske inom ramen för

EBU. SVT anser att det är tveksamt att göra uttryckliga preciseringar för

de olika minoritetsspråken i sändningstillståndet. Enligt SVT måste

sådana preciseringar kopplas till ställningstaganden om ekonomiska

resurser. SVT delar utredningens bedömning att företagen bör kunna

lämna en tydligare redovisning. UR tillstyrker utredningens förslag att

public service-företagen skall redovisa hur man förvaltar det gemensamma

uppdraget.

Bakgrund: I programbolagens nuvarande sändningstillstånd anges att

företagen är skyldiga att beakta språkliga och etniska minoriteters behov.

Samiska, finska och tornedalsfinska skall inta en särställning. SR och

SVT skall dessutom ta hänsyn till de språkliga behoven hos barn som

tillhör språkliga eller etniska minoriteter. I fråga om verksamhet på

invandrar- och minoritetsspråk får programbolagen sinsemellan fördela

ansvaret för olika slags insatser. Enligt anslagsvillkoren skall företagens

samlade resurser för verksamheten vara minst oförändrade i jämförelse

med verksamhetsåret 1996.

Riksdagen beslutade i december 1999 att erkänna samer, sverigefinnar,

tornedalingar, romer och judar som nationella minoriteter i Sverige.

Samtidigt fick samiska, finska, meänkieli (tornedalsfinska) romani chib

och jiddisch status som minoritetsspråk (prop. 1998/99:143, bet.

1999/2000:KU6, rskr. 1999/2000:69).

Skälen för regeringens förslag: Public service-företagen har ett stort

ansvar när det gäller programutbud för språkliga och etniska minoriteter.

Det utbud på invandrar- och minoritetsspråk som SVT, SR och UR tillhandahåller

är av betydande omfattning.

Regeringen anser - i likhet med tidigare - att det finns särskilda skäl

som motiverar programservice på samiska i större utsträckning än vad

som motiveras av samernas antal. Detta med hänsyn tagen till bl.a.

samernas status som ursprungsbefolkning i Sverige.

Även den finskspråkiga gruppen intar en särställning. Deras rätt till

programservice i public service-företagens sändningar måste anses ha en

särskild karaktär med hänsyn tagen till såväl de historiska banden mellan

Sverige och Finland som den finskspråkiga gruppens storlek.

Vidare intar meänkieli en särställning i programföretagens programutbud.

Den tornedalska befolkningen i Norrbotten anses utgöra en del av

Sveriges ursprungliga inhemska befolkning och dess identitet hänger i

hög grad samman med såväl det egna språket som den egna kulturen i

övrigt.

Den romska befolkningen i Sverige uppgår till minst 20 000 personer.

Romer har funnits i Sverige under en mycket lång tid. Det finns ett behov

av att språket romani chib lever vidare genom talad tradition. Vidare

finns ett behov av information och nyheter om folkgruppen som är spridd

i princip i hela Europa. Även romani chib bör därför inta en särställning i

programföretagens programutbud och romernas situation i Sverige skall

särskilt uppmärksammas.

I regeringens proposition om nationella minoriteter i Sverige (prop.

1998/99:143) angavs att en insats för jiddisch liknande den för samiska,

finska och meänkieli inte är aktuell då de jiddischtalande i Sverige i dag

är för få för att motivera att språket får en särställning i public

serviceföretagens

programutbud. Regeringen kan dock konstatera att det i dag

finns ett ökat intresse för språket och det är något som bör avspeglas i

programutbudet. Programföretagen bör därför ta hänsyn till det faktum

att även jiddisch har status som minoritetsspråk i Sverige.

Enligt gällande anslagsvillkor skall de samlade resurserna på invandrar-

och minoritetsspråk vara minst oförändrade i jämförelse med verksamhetsåret

1996. Enligt utredningen har SVT och UR successivt ökat de

resurser som läggs på invandrar- och minoritetsspråk under tillståndsperioden.

SR har dock redovisat svårigheter att leva upp till detta uppdrag.

Utredningen har visat att resurserna som läggs på invandrar- och minoritetsspråk

minskat successivt under tillståndsperioden och att minskningen

enbart drabbat sändningarna på finska och meänkieli. Tillgängligheten

till de finska sändningarna minskade mellan 1996 och 1999 på

grund av att en stor del av sändningarna sedan år 1998 sker med digital

sändningsteknik. Eftersom det finns få mottagare på marknaden så kan

endast ett fåtal lyssna på de digitala finska sändningarna. SR förklarar de

minskade resurserna i sina public service-redovisningar för åren 1999

och 2000 med att all programverksamhet inom företaget påverkats av

minskad medelstilldelning och kostnader för datorisering och övergång

till ny digital produktionsteknik. Enligt SR har dock invandrar- och

minoritetsspråken behållit sin andel av de totala resurserna under

tillståndsperioden.

Det är också värt att notera att SR lägger större resurser

och sänder fler timmar på olika minoritets- och invandrarspråk än de

övriga programföretagen.

SR:s public service-redovisning för år 2000 visar att resurserna för

invandrar- och minoritetsspråken totalt sett har ökat, så även resurserna

för programverksamhet på finska. SR har under år 2000 också återställt

en del av antalet sändningstimmar på finska jämfört med år 1999. SR

lever dock inte upp till kraven på att resurserna skall vara minst

oförändrade i jämförelse med verksamhetsåret 1996.

Det är inte acceptabelt att resurserna för språkliga och etniska minoriteter

minskar. Regeringen föreslår därför att de samlade resurserna till

programverksamheten för språkliga och etniska minoriteter skall öka

under den kommande tillståndsperioden. Särskilt angeläget är att SR kan

säkerställa en ökad tillgänglighet för den finska språkgruppen jämfört

med verksamheten under nuvarande tillståndsperiod.

Programföretagen bör ta hänsyn till att olika språkgruppers behov kan

förändras med tiden. Valet av språk i sändningarna bör vara något som,

liksom hittills, företagen själva får avgöra. Det är också viktigt att

programföretagen

utvecklar former för publikkontakter med grupper som

representerar olika språkliga och etniska minoriteter.

Public service-företagen har ett särskilt ansvar för att kunna sända vid

katastrofer eller andra svåra påfrestningar på samhället. Erfarenheter har

visat att det är viktigt att olika språkgrupper kan nås av information vid

sådana händelser. Programföretagen bör ta hänsyn till detta när man planerar

för beredskapen inför sådana situationer (se även avsnitt 11).

De tre programföretagen bör, liksom hittills, kunna lösa samarbetet i

fråga om programverksamhet för språkliga och etniska minoriteter

genom överenskommelser mellan sig. Programföretagen skall i samband

med public service-redovisningen varje år redovisa till regeringen hur det

samlade ansvaret förvaltats. Programföretagen bör särskilt redovisa förändringar

i programproduktionen på samiska, finska, meänkieli och

romani chib samt hur hänsyn tagits till att jiddisch är ett av minoritetsspråken

i Sverige. Vidare bör programföretagens planer för arbetet med

att öka programverksamheten för språkliga och etniska minoriteter redovisas.

8.7 Spegling av hela landet

8.7.1 Decentraliserad organisation

Regeringens förslag: Programföretagen skall ha en decentraliserad

organisation som skapar goda förutsättningar för mångfald och självständigt

beslutsfattande även på regional och lokal nivå. Den regionala

och lokala organisationen skall utformas och ges tillräckliga resurser

så att förhållanden i hela landet kan speglas och representeras i programutbudet

och att människor från hela landet i stor utsträckning kan

delta i programverksamheten.

Den andel av allmänproduktionen i Sveriges Radios och Sveriges

Televisions sändningar som produceras utanför Stockholm skall också

under kommande tillståndsperiod uppgå till minst 55 procent. Den

andel av resurserna för allmänproduktion som förbrukas av enheterna

utanför Stockholm skall behållas på minst nuvarande nivå.

Programföretagens redovisning av verksamheten i den lokala och

regionala organisationen och av fördelningen av produktionsresurser

skall förtydligas.

Utredningens bedömning: Utredningen lägger stor vikt vid att programföretagen

har en väl utvecklad lokal och regional organisation så att

företagen kan bidra till mångfald på lokala och regionala marknader som

i allt större utsträckning domineras av ett fåtal aktörer. Sammantaget

anser utredningen att det finns anledning att markera att den nuvarande

decentraliserade organisationen, både vad gäller dess andel av produktionen

och företagens resurser, minst bör upprätthållas.

Utredningen anser vidare att programföretagens redovisning när det

gäller decentraliserad organisation, produktion och spegling av hela landet,

bör förbättras och förtydligas.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser delar utredningens uppfattning

att det är viktigt att public service-företagen också i fortsättningen

har en decentraliserad organisation och att programproduktion

kan ske i hela landet.

Länsstyrelsen i Norrbottens län anser att det i dag finns en oroande

tendens till centralisering av beslutsfattandet inom SVT. Länsstyrelsen

anser att programproduktion också fortsatt måste ske i hela landet med

bejakande av den regionala särarten. Göteborgs universitet menar att den

senaste omorganisationen av SVT förefaller ha medfört att regionernas

inflytande överlag har minskat. Göteborgs universitet delar utredarens

bedömning att nuvarande nivå på decentraliseringen bör behållas och

pekar samtidigt på vikten av att regionerna har goda möjligheter att

självständigt

utveckla programprojekt.

Såväl SR som SVT anser att riktlinjerna på detta område bör hållas mer

allmänt formulerade och mer i princip ta sikte på att företagen skall ha en

bred och mångsidig spegling av hela landet. SVT kritiserar kravet på att

55 procent av allmänproduktionen skall ske utanför Stockholm. SVT

menar att villkoret är regionalpolitiskt och att det kan leda till att

produktion

som kräver stora resursinsatser i förhållande till sändningstid

koncentreras till Stockholm. Också SIF-klubbarna vid SR, SVT, UR och

RIKAB anser att dagens krav är alltför detaljerade, men menar att det är

viktigt att markera att programföretagen behåller kanaler och distrikt lika

väl utspritt över landet som i dag.

Bakgrund: Programföretagen har successivt givits större frihet att

själva avgöra hur verksamheten skall vara organiserad. Fr.o.m. den

tillståndsperiod som började gälla år 1993 bestämmer programföretagen

själva över utformningen av respektive distriktsorganisation. En

förutsättning är emellertid att verksamheten är organiserad så att förhållandena

i hela landet kan speglas och att en stor del av allmänproduktionen

sker i decentraliserade former.

Under innevarande tillståndsperiod gäller dessutom att den del av

allmänproduktionen

i SVT:s och SR:s rikssändningar som produceras utanför

Stockholm skall öka till minst 55 procent. Ökningen skall i första

hand ske genom ökat anlitande av fristående producenter och genom

utomståendes medverkan.

Skälen för regeringens förslag: Radio och TV i allmänhetens tjänst

har en mycket viktig betydelse för mångfalden i det svenska medielandskapet

såväl i landet som helhet som på regional och lokal nivå. Även om

företagens roll på den nationella nivån är den enskilt mest uppmärksammade

och konkurrensen där är mest omfattande, så är public serviceverksamhetens

bidrag till mångfalden, relativt andra medieföretag,

ofrånkomligen störst genom att förhållanden i hela landet kan speglas

och representeras och att människor från hela landet deltar i

programverksamheten.

Public service-verksamhetens lokala och regionala organisation

utgör också en motkraft och bidrar till mångfald och förankring i

områden där antalet röster på mediemarknaden annars är litet. För att

public service-företagen skall kunna spela denna viktiga roll också i

fortsättningen

krävs en inriktning på företagens organisation som medger

stor mångfald också inom programföretagen. Public service-företagens

decentraliserade organisation är en förutsättning för detta.

Regeringen anser att en betydande del av programproduktionen således

också i fortsättningen skall ske i decentraliserade former. På detta sätt

skapas förutsättningar för att programmen präglas av olika perspektiv.

Det är därför viktigt att den regionala och lokala organisationen har

tillräckliga

resurser och att beslutsfunktioner i programfrågor är utformade

så att självständighet på dessa nivåer främjas.

I dag gäller att programföretagen skall ha en distriktsorganisation med

sådan uppbyggnad att förhållanden i olika delar av landet kan speglas.

Dessutom gäller för SR och SVT att 55 procent av allmänproduktionen

skall ske utanför Stockholm. Såväl SR som SVT lever i dag upp till detta

villkor. Under år 2000 bedrevs i båda företagen 56 procent av allmänproduktionen

utanför Stockholm. Denna andel har under tillståndsperioden

varit i stort sett konstant i båda företagen.

Syftet med de riktlinjer som i dag gäller är att den produktion som sker

ute i landet skall spegla lokal och regional särart, dvs. verksamheten skall

i verklig mening utgöra en radio och TV i allmänhetens tjänst. Samtidigt

skall den lokala och regionala organisationen bidra till mångfalden i

programmen,

särskilt på nyhets- och kultur- och samhällsområdet, och därigenom

utgöra en motvikt till det Stockholmsperspektiv i rikssändningarna

som annars hotar att dominera.

Villkoret att 55 procent av allmänproduktionen skall ske ute i landet

har både för- och nackdelar. Bland fördelarna är att det fungerar som en

garanti för en viss grad av lokal och regional närvaro i public

serviceverksamheten

och att villkoret är mätbart. Kvoteringar är dock en trubbig

metod som kan ge oönskade konsekvenser. Programföretagen har framfört

invändningar mot villkorets nuvarande formulering. SVT menar att

det kan leda till att produktion som kräver stora resursinsatser, men som

ger begränsad sändningstid (volym), koncentreras till Stockholm. Den

programproduktion som sker ute i landet kan istället komma att inriktas

på produktionstyper som ger stor sändningstid.

Som kravet är formulerat i dag avses volym, dvs. antal producerade

timmar som sänds i företagens rikssändningar. Denna information ger

naturligtvis endast begränsad kunskap om fördelningen av produktionsresurser

inom företagen. Uppgifter om fördelningen av resurser generellt

mellan Stockholm och den lokala och regionala organisationen är i dag

inte föremål för särskilda krav och redovisas heller inte fullt ut.

Regeringen anser att de villkor som i dag gäller är av betydelse för att

garantera en viss nivå på produktionen i hela landet också i fortsättningen.

Regeringen föreslår därför att villkoret att 55 procent av allmänproduktionen

skall ske utanför Stockholm skall kvarstå också under

kommande tillståndsperiod. Vidare skall den andel av resurserna för

allmänproduktion

som förbrukas av enheterna utanför Stockholm behållas

på minst nuvarande nivå under tillståndsperioden. I praktiken innebär

detta att programföretagen under nästa tillståndsperiod skall bevara en

lokal och regional andel av allmänproduktionen på minst nuvarande nivå.

Det är dock, mot bakgrund av syftet med riktlinjer på detta område,

viktigt att redovisningen omfattar fler aspekter än i dag. Programföretagen

bör i fortsättningen redovisa såväl hur resurser och personal som

andel av allmänproduktionen fördelas mellan Stockholm och övriga delar

av landet. En sådan redovisning bör också innefatta uppgifter som

beskriver fördelningen av produktionsresurser generellt inom företagen.

Företagen bör också lämna en mer klargörande redovisning av vad som

kännetecknar den programproduktion som sker ute i landet, exempelvis

på vilka sätt lokal och regional produktion och medverkande i denna

faktiskt bidrar till att spegla förhållanden i hela landet.

8.7.2 Utomståendes medverkan och utläggningar av produktion

m.m.

Regeringens förslag: För att public service-verksamhetens särart inte

skall riskeras skall ytterligare utläggningar av produktioner inte

prioriteras av Sveriges Television. Ett riktmärke skall vara att omfattningen

kan uppgå till ungefär nuvarande nivå men att den inte får öka.

Sveriges Radio skall under kommande tillståndsperiod sträva efter

en högre grad av utläggningar, samarbetsprojekt och inköp av program.

Omfattningen av utomståendes medverkan och frilansmedverkan av

olika slag skall fortsatt hållas på en hög och jämn nivå inom Sveriges

Television och Sveriges Utbildningsradio. Sveriges Radio skall öka

omfattningen av utomståendes medverkan jämfört med utfallet hittills

under nuvarande tillståndsperiod.

Programföretagens redovisning av dessa frågor skall förtydligas.

Utredningens bedömning: Utredningen redovisar utfallet i de tre

programföretagens

verksamhet, men lämnar inga förslag i denna del.

Remissinstanserna: Svenska Journalistförbundet pekar på vikten av

att public service-företagen även i fortsättningen har en relativt stor andel

egna medarbetare. KLYS anser att det behövs större satsningar på frilansande

svenska upphovsmän och utövande konstnärer.

SR anser att den bild som utredaren ger av utvecklingen av utomståendes

medverkan mellan åren 1996 och 1999 inte är helt rättvisande, främst

beroende på att år 1996 är ett olämpligt jämförelseår för företaget. SR

anser att omfattningen av utomståendes medverkan inte kan ökas med

nuvarande resursnivå. SVT:s strävan är att minska graden av egenproduktion,

vilket enligt företaget, kommer att leda till att en större del av

produktionen görs av fristående producenter och produktionsbolag. SVT

ställer sig därför bakom de ambitioner som uttrycks i de nu gällande

riktlinjerna om ökat anlitande av utomstående, ökade utläggningar av

produktion, samproduktioner och inköp m.m. Samtidigt framhåller SVT

att specificerade riktlinjer bör undvikas. UR bedömer inte att kravet på

ökad utomståendes medverkan hindrat företaget från att bedriva en

effektiv verksamhet under nuvarande tillståndsperiod. UR anser dock att

det är principiellt tveksamt om statsmakterna bör ange en viss nivå på

utomståendes medverkan under kommande tillståndsperiod.

Bakgrund: Inom SVT har utomståendes medverkan under tillståndsperioden

sjunkit både till antalet och när det gäller de resurser SVT

avsätter. Mellan åren 1996 och 2000 har utbetalningsnivån minskat med

ca fyra procent. När det gäller produktionsutläggningar, samproduktioner

och inköp har SVT kraftigt ökat resurserna, med 59 procent, mellan åren

1996 och 2000. De ökade insatserna har till största delen genomförts med

hjälp av de särskilda medel som företaget har fått för kvalitetsproduktion

sedan juli 1998.

SR har redovisat svårigheter att uppfylla kravet på utomståendes medverkan

jämfört med år 1996. SR har minskat resurserna med ca tio

procent under tillståndsperioden. Enligt SR beror detta främst på att år

1996 är ett olämpligt år att jämföra med, då SR detta år hade särskilt

stora resurser på grund av det sätt företaget valde att genomföra de

nedskärningar under perioden 1995-1998 som riksdagen fattat beslut om.

SR:s resurser för utomståendes medverkan har fortsatt att minska även

sedan år 1997. SR har redovisat en ambition att i större omfattning anlita

produktionsbolag. SR menar dock att de fristående produktionsbolagen

inom radiosektorn än så länge är få och inte har samma mångfald som

inom TV-sektorn.

UR:s kostnader för utomståendes medverkan har ökat med drygt 40

procent. Den största ökningen har skett mellan åren 1998 och 1999.

Resursförstärkningen hänger enligt UR främst samman med att resurser

kunnat frigöras när besparingskravet för perioden 1995-1998 upphörde.

Skälen för regeringens förslag: Den del i public service-uppdraget

som avser mångfald i programverksamheten innebär bl.a. att det skall

finnas många produktionskällor och medverkan även från andra än före-

tagens egna anställda. Detta har resulterat i särskilda krav på verksamheten

under nuvarande tillståndsperiod. Dels skall utomståendes medverkan

och frilansmedverkan av olika slag öka, dels skall produktionen i

ökad utsträckning ske även utanför programföretagen genom utläggningar

och samarbeten av olika slag.

Utläggningar av produktion m.m.

Public service-företagen har i likhet med andra medieföretag behov av att

kunna välja den mest ändamålsenliga produktionsformen, utifrån publicistiska

och ekonomiska bedömningar. Men en radio och TV i allmänhetens

tjänst har också ett särskilt ansvar att värna särarten i det programutbud

som produceras och sänds. Det är därför angeläget att programföretagen

själva kan bevara en tillräckligt bred kompetens inom

olika programområden så att de värden som ligger i public service-uppdraget

kan genomsyra produktionsverksamheten på ett tydligt sätt. Det är

också viktigt att programföretagen vid exempelvis de produktionsutläggningar

som förekommer agerar som tydlig beställare så att den produktion

som läggs ut följer public service-uppdraget.

Regeringen kan konstatera att det inom SVT under tillståndsperioden

har skett en kraftig ökning av produktionsutläggningar, samarbetsprojekt

och inköp av färdiga program. Produktionsutläggningar inom SR och UR

har dock hittills varit av begränsad omfattning.

När villkoret om ökade utläggningar m.m. formulerades första gången

var ett viktigt syfte att public service-televisionen skulle bidra till att

stimulera

framväxten av produktionsmiljöer också utanför public servicesfären.

Utvecklingen de senaste tio åren visar att produktionsmarknaden

för TV har vuxit kraftigt. Detta kan främst tillskrivas framväxten av

kommersiell TV i Sverige sedan början av 1990-talet. De kommersiella

TV-företagen har normalt en begränsad egenproduktion och lägger i

stället stora delar av sin produktion på fristående produktionsbolag.

Utvecklingen av en fristående produktionsmarknad är emellertid också

ett resultat av att SVT i större utsträckning har kommit att anlita sådana

produktionsbolag under det senaste decenniet.

I ljuset av denna nya situation finns inte något behov av att ge SVT ett

särskilt uppdrag av detta slag. Det finns tvärtom anledning att uppmärksamma

de risker som exempelvis alltför omfattande produktionsutläggningar

kan medföra för ett public service-företag.

Om SVT i alltför stor utsträckning minskar den egna produktionskompetensen,

kan företaget göra sig beroende av utomstående produktionsbolag.

Detta skulle kunna leda till att SVT som public service-företag får

svårare att hävda sin särart. För konkurrensen på produktionsmarknaden

för kvalitets-TV är det av stor vikt att SVT själv utgör en stark aktör.

Regeringen anser mot denna bakgrund att SVT inte skall prioritera

exempelvis utläggningar av produktionsuppdrag ytterligare. Ett riktmärke

bör i stället vara att omfattningen kan uppgå till ungefär nuvarande

nivå men att den inte får öka. Bland de utläggningar och samarbetsprojekt

som är särskilt angelägna kan nämnas olika samarbeten med

landets kulturinstitutioner samt med fristående producenter av kvalitetsfilm,

kortfilm och dokumentärfilm.

När det gäller radion konstaterar regeringen att SR har redovisat en

ambition att i större omfattning anlita fristående produktionsbolag. SR

menar dock att antalet fristående produktionsbolag inom radiosektorn än

så länge är litet och att mångfalden är mindre än inom TV-sektorn. Mot

denna bakgrund anser regeringen att SR genom åtgärder för ökade

utläggningar, samarbeten och inköp, bör bidra till att stimulera den fria

produktionsmarknaden för radio vad gäller en programproduktion präglad

av mångfald och hög kvalitet.

Utomståendes medverkan

Public service-företagen har en sådan central ställning att kraven på

mångfald gör programproduktion med en hög medverkan av utomstående

nödvändig. Det är således viktigt att programproduktion kan ske

även med andra än företagens egna anställda inom exempelvis de konstnärliga

och opinionsbildande områdena. Även programföretagens kulturansvar

skall innefatta en strävan efter en hög nivå av frilansmedverkan

och utomståendes medverkan.

Regeringen kan konstatera att SVT och UR hittills under nuvarande

tillståndsperiod avsatt större resurser för utomståendes medverkan än

tidigare. SR har dock redovisat svårigheter att uppfylla uppdraget i denna

del.

Regeringen finner mot denna bakgrund inte anledning att ställa krav på

SVT och UR om en ökad omfattning av utomståendes medverkan inför

kommande tillståndsperiod. Regeringen föreslår därför att omfattningen

av utomståendes medverkan och frilansmedverkan av olika slag under

nästa tillståndsperiod skall behållas på ungefär nuvarande nivå inom

dessa programföretag. För SR:s del skall gälla att omfattningen av utomståendes

medverkan skall öka jämfört med vad som uppnåtts hittills

under nuvarande tillståndsperiod.

Redovisning

Programföretagen skall ägna frågor om utomståendes medverkan och

produktionsutläggningar m.m. särskild uppmärksamhet i sin årliga redovisning

av hur public service-uppdraget uppfyllts. Programföretagen bör

lämna en mer klargörande redovisning av vad som kännetecknar de

medverkande som deltar i programmen och de produktionsutläggningar

och samarbeten med utomstående producenter som förekommer. Redovisningen

av den produktion som sker utanför programföretagen skall

innehålla redogörelser för vilka typer av produktionsbolag som anlitas

och omfattningen av de produktioner som läggs ut. Det är också önskvärt

att de tre programföretagen tillsammans utvecklar redovisningar av samarbeten

med utomstående på ett likartat och jämförbart sätt.

8.8 Radio Sweden

Regeringens förslag: Sveriges Radios uppdrag att sända program till

utlandet skall vara oförändrat.

Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Föreningen för svenskar i världen framhåller att

det är väsentligt att nuvarande omfattning och kvalitet på sändningarna

riktade till utlandet säkerställs och gärna utökas även om verksamheten

blir en del av SR:s samlade medelstilldelning.

Skälen för regeringens förslag: SR:s utlandsprogramverksamhet,

Radio Sweden, riktar sig både till svenskar som befinner sig utomlands

och till en utländsk publik. Programmen syftar till att ge lyssnarna möjlighet

att få information om och upprätthålla kontakten med Sverige.

Sändningarna har pågått sedan år 1938 och består till största delen av

aktualitetsprogram. För närvarande sänds program på sex olika språk ?

svenska, engelska, tyska, ryska, estniska och lettiska. Programmen sänds

över kortvåg, mellanvåg och satellit. En del av programmen återutsänds

också av andra radiostationer, t.ex. i Nordamerika. En särskild internationell

kanal med bl.a. Radio Swedens program sänds på FM-bandet i

Stockholm. Radio Swedens sändningar är också tillgängliga via Internet.

År 2000 sände Radio Sweden totalt 6 350 timmar på de sex språken.

Regeringen föreslår ingen förändring av den inriktning som Radio

Swedens verksamhet har i dag. Verksamheten finansieras sedan år 1995

med TV-avgiftsmedel istället för med anslag via statsbudgeten. Radio

Sweden har hittills tilldelats särskilda medel ur rundradiokontot. I avsnitt

12.2 föreslår regeringen att Radio Swedens medelstilldelning skall bli en

del av SR:s samlade medelstilldelning. Denna förändring skall dock inte

påverka verksamhetens inriktning.

9 Särskilda riktlinjer för Sveriges

Utbildningsradio

Regeringens förslag: Sveriges Utbildningsradio skall i större

utsträckning än i dag koncentrera sina insatser på utbildningsprogram.

Samverkan mellan Sveriges Utbildningsradio och Sveriges Television

respektive Sveriges Radio skall stärkas.

Utredningens bedömning överensstämmer i huvudsak med regeringens

förslag. Utredningen konstaterar att UR:s nuvarande situation inte är

tillfredsställande. Det har alltsedan UR:s tillkomst funnits oklarheter

kring UR:s roll och programverksamhetens inriktning. Utredningen anser

att en stor del av UR:s program saknar ett uttalat utbildningssyfte och

därför till en stor del liknar de program av folkbildande karaktär som

produceras av SVT respektive SR. Utredningen anser bl.a. att UR i alltför

liten utsträckning anpassat programmen med utbildningssyfte till

skolans behov. Utredningen menar vidare att UR:s nuvarande situation

och otydligheten i UR:s uppdrag verkar hämmande på UR:s utveckling

och effektivitet.

Utredningen anser att det finns starka skäl för att utbildningsprogram

även fortsättningsvis skall ingå i det samlade public service-utbudet och

att det därför är naturligt att verksamheten finansieras via TV-avgifter.

Utredningen presenterar tre olika alternativ till organisation av UR.

Det första alternativet innebär att UR organiseras och finansieras som i

dag men ges förbättrade förutsättningar. Det andra alternativet går ut på

att UR integreras i de två övriga public service-företagens verksamhet i

syfte att stärka utbildningsprogrammens ställning och det samlade

folkbildningsansvaret.

Det tredje alternativet innebär att UR behåller sin

ställning som självständigt public service-företag men att verksamheten

renodlas mot utbildningsprogram samtidigt som SVT och SR fullt ut tar

över ansvaret för program av folkbildningskaraktär. Utredningen förordar

det första alternativet mot bakgrund av att den anser att regeringen

under nästa tillståndsperiod bör tillsätta en utredning med uppdrag att se

över förutsättningarna för en omorganisation av public service-verksamheten

till ett sammanhållet företag.

Utredningen föreslår att samverkan mellan UR och SVT respektive SR

stärks och att krav på samarbete kring de folkbildande programmen förs

in i sändningstillstånden

Remissinstanserna: Flera remissinstanser anser att det finns ett behov

av att tydliggöra UR:s roll.

Skolverket anser att UR har en allt viktigare funktion att fylla då betydelsen

av utbildning ökar i samhället. Skolverket anser att ett av problemen

är att UR glidit ifrån sitt ursprungliga uppdrag att producera program

för utbildningsväsendet. Verket anser att utbildningsprogrammen

borde ha en tydlig koppling till de övergripande intentionerna i läroplaner

och andra styrdokument.

Göteborgs universitet menar att UR har en oklar profil vilket är ett

resultat av att statmakterna har varit otydliga i sitt uppdrag till UR men

också att UR självsvåldigt definierat sitt uppdrag. Dessa oklarheter motiverar

enligt Göteborgs universitet en förändring av UR:s uppdrag redan

inför en ny tillståndsperiod.

SVT delar utredningens uppfattning att oklarheterna för UR är ett starkt

skäl till att organisationsstrukturen för public service-verksamheten på

sikt bör ses över. SVT anser dock att en större tydlighet vad gäller UR:s

roll kan åstadkommas redan nu genom att låta UR finnas kvar som ett

eget bolag med verksamhet renodlad mot utbildningsprogram samtidigt

som SVT och SR bör ta över ansvaret för allmänna program. SVT menar

att det finns starka skäl att överväga skattefinansiering av produktion av

utbildningsprogram. SVT anser inte att UR bör ges ett särskilt folkbildande

ansvar då det skulle skapa ytterligare oklarheter i gränsdragningen

mellan de tre företagens uppgifter.

UR anser att utbildningsprogram också i fortsättningen bör utgöra en

del av public service-verksamheten. UR anser att uppdraget att producera

och sända utbildningsprogram bör skötas av ett självständigt programföretag.

Detta motiveras bl.a. med den särskilda kompetens som krävs för

produktion av utbildningsprogram och att det unika regelsystem som

sedan länge finns uppbyggt med olika upphovsrättsorganisationer utgår

från att UR är ett eget programföretag. UR anser att det krävs ett närmare

samarbete mellan de tre programföretagen och att företaget bör ges bättre

sändningstider för sina program, även i dagens analoga sändningar. UR

anser att samarbete och ansvarsfördelning mellan programföretagen i

fråga om folkbildningsansvaret bör kunna ske på samma sätt som redan

gäller för funktionshindrade samt etniska och språkliga minoriteter. UR

menar att företaget bör ha den dubbla uppgiften att producera och sända

dels utbildningsprogram som ett stöd och komplement till formell utbildning

dels kunskapsberikande folkbildande program med en pedagogisk

ambition. UR anser att det av sändningstillståndet klart bör framgå att

UR har en folkbildande uppgift.

Bakgrund: I Distansutbildningskommitténs betänkande (SOU

1997:148) redovisades ett förslag på hur UR:s verksamhet skulle kunna

organiseras. Detta förslag har dock inte genomförts. I december 1998

beslutade riksdagen istället att förlänga UR:s sändningstillstånd med

oförändrade villkor till den 31 december 2001 för att UR:s framtid skulle

hanteras samtidigt med beredningen om nya tillstånd för SVT och SR.

I dag får UR 4,76 procent av de samlade TV-avgiftsmedlen. Dessutom

får UR, efter ansökan hos Utbildningsdepartementet, ca 5 miljoner kronor

per år för att producera utbildningsprogram avsedda för kompetensutveckling

av lärare. Av nuvarande sändningstillstånd framgår bl.a. att

UR:s programverksamhet skall bedrivas inom utbildningsområdena förskola,

ungdomsskola, högskola och vuxenutbildning.

UR har under år 2000 genomfört en omorganisation som bl.a. innebär

att programverksamheten har koncentrerats till en programavdelning som

är indelad i tre redaktioner, en för barn, en för ungdomar och en för

vuxna. UR har även startat ett pilotprojekt, ett mediebibliotek, som utgör

en fjärde redaktion.

Skälen för regeringens förslag: Regeringen anser att det är viktigt att

den resurs som UR utgör för utbildningsprogram inom public serviceverksamheten

tas till vara. På vissa punkter bör därför UR:s uppdrag förtydligas.

Samarbetet mellan UR och SVT respektive SR bör stärkas, bl.a.

när det gäller folkbildningsuppdraget och arkivfrågor.

UR bör i större utsträckning än i dag koncentrera sig på utbildningsprogram.

Verksamhetens inriktning skall liksom i dag vara utbildningsprogram

inom de fyra utbildningsområdena förskola, ungdomsskola,

högskola och vuxenutbildning. Inom samtliga utbildningsområden bör

särskilt stöd och särskild stimulans ges till grupper med olika funktionshinder

och till språkliga och etniska minoriteter. Programverksamheten

bör, liksom i dag, bygga på radio och TV. Nya tekniska möjligheter, t.ex.

Internetverksamhet, bör tas till vara för att öka användarnas tillgång till

UR:s programverksamhet. Det är viktigt att UR på rimliga villkor kan

använda arkivmaterial från radio och TV för olika utbildningsprogram.

Det skall liksom i dag finnas möjligheter för UR:s användare att framföra

synpunkter och önskemål på UR:s verksamhet. Detta gäller i särskilt

hög grad olika instanser inom det svenska utbildningsväsendet. Det bör

ankomma på UR att ansvara för att detta samarbete kan ske på ett nära

och förtroendefullt sätt, med beaktande av UR:s oberoende ställning.

Regeringen föreslår i avsnitt 8.1 att public service-företagens

programverksamhet

som helhet skall präglas av folkbildningsambitioner. Det

viktigaste är inte vilket av företagen som står för produktionen av program

av folkbildande karaktär, utan kvaliteten och ambitionen i de program

som når lyssnarna och tittarna. För att stärka det samlade folkbildningsansvaret

i radio och TV i allmänhetens tjänst bör programföretagen

därför under kommande tillståndsperiod genom överenskommelser lösa

samarbetet kring program som inte primärt är avsedda att användas i

utbildningssammanhang. Programföretagen bör gemensamt utarbeta en

plan för ett fördjupat samarbete kring dessa frågor. Resultatet av det

arbetet bör presenteras för regeringen vid halvårsskiftet 2002.

Utbildningsradions verksamhet skall liksom tidigare finansieras genom

medelstilldelning från rundradiokontot. UR har enligt nu gällande riksdagsbeslut

om sändningstillstånd rätt att erhålla kompletterande finansiering

med allmänna medel för programverksamhet inriktad på särskilt

angelägen fortbildning av lärare. (jfr prop. 1987/88:125 bil. 5, bet.

1987/88:KrU23, rskr. 1987/88:287). Av riksdagsbeslutet framgår att den

särskilda resurs som UR utgör måste utnyttjas vid planeringen av samhällets

samlade utbildningsinsatser. Därför beslutades att allmänna medel

skulle kunna ställas till förfogande för utbildningsprograminsatser av

engångskaraktär som är utbildningspolitiskt och ekonomiskt motiverade.

En förutsättning är enligt beslutet att UR:s programmässiga integritet inte

beskärs och att programmen kan produceras inom ramarna för de villkor

som gäller för UR:s reguljära verksamhet. Bidragsgivningen får heller

inte åberopas som skäl för att påverka programmens innehåll och

utformning. Enligt beslutet bör det ankomma på UR att fastställa vilka

regler som bör gälla för användarnas möjligheter att framföra synpunkter

på programverksamheten.

Regeringen anser att UR även i fortsättningen skall ha möjlighet att

ansöka om statliga medel av engångskaraktär för programverksamhet i

samband med särskilt angelägen kompetensutveckling av skolans personal.

Regeringen förutsätter att UR:s program bereds plats såväl analogt

som digitalt i SVT:s och SR:s sändningsutrymme på tider som ger

utbildningsprogram goda möjligheter att nå sin publik. Eventuell oenighet

vid fördelning och placering av sändningstid bör även fortsättningsvis

lösas enligt lagen (1999:116) om skiljeförfarande.

10 Uppföljning och granskning av

programverksamheten

Regeringens förslag: Programföretagen skall årligen följa upp och

rapportera hur public service-uppdraget uppfyllts. De s.k. public service-

redovisningarna skall lämnas till regeringen och Granskningsnämnden

för radio och TV.

Regeringens bedömning: Programföretagen bör ge möjlighet för fristående

bedömare att analysera och granska verksamheten med

utgångspunkt i redovisningarna.

Utredningens bedömning överensstämmer i huvudsak med regeringens

förslag.

Remissinstanserna: Inga instanser har invänt mot utredningens

bedömning.

Skälen för regeringens förslag: Granskningsnämnden för radio och

TV har till uppgift att genom efterhandsgranskning av program övervaka

efterlevnaden av tillståndsvillkor och lagbestämmelser om sändningarnas

innehåll samt att granska programföretagens public service-redovisningar.

Utgångspunkterna för programföretagens redovisningar är sändningstillstånd och

anslagsvillkor och i förekommande fall särskilda

regeringsbeslut. Det är programföretagens ledningar och styrelser som

har ansvaret för att verksamheten bedrivs i enlighet med angivna riktlinjer

och det är respektive företag som ansvarar för en årlig redovisning av

hur uppdraget genomförts. Regeringen anser att denna ordning i princip

fungerar väl och att den bör gälla även i fortsättningen. Det finns emellertid

skäl att skapa ytterligare förutsättningar för en mer levande offentlig

debatt om public service-företagens sätt att uppfylla sitt uppdrag.

Som regeringen konstaterat i avsnitt 8 är det viktigt att programföretagen

fortsatt utvecklar sina kontakter med allmänheten för att säkerställa

att allmänhetens skiftande behov och intressen utgör en grund för

programverksamheten.

Ett viktigt syfte med public service-redovisningarna

är, utöver att fungera som ett underlag för statsmakternas beslut om

framtida riktlinjer, att utgöra en grund för en fortlöpande allmän debatt

om public service-verksamheten.

Regeringen kan konstatera att de public service-redovisningar som

programföretagen hittills lämnat har ett stort informationsvärde och de

visar att ett stort arbete har lagts ned för att ta fram materialet.

Redovisningarna

har bl.a. utgjort ett viktigt underlag för utredningens arbete och

för de bedömningar och förslag som lämnas i denna proposition. Regeringen

anser emellertid att ett viktigt syfte med redovisningarna inte har

uppnåtts i tillräcklig utsträckning, dvs. att utgöra en lättillgängligt

underlag för en mer levande offentlig debatt om public serviceföretagens

programverksamhet och av hur TV-avgiftsmedlen används.

Liksom för närvarande bör public service-redovisningarna överlämnas

till regeringen och till Granskningsnämnden för radio och TV. Granskningsnämnden

bör på samma sätt som hittills bedöma om redovisningarna

ger tillräcklig information för att regeringen och allmänheten skall

kunna bedöma hur public service-uppdraget har fullgjorts.

Programföretagen bör emellertid också stimulera en offentlig diskussion

på grundval av public service-redovisningarna. Oberoende bedömare

bör regelbundet ges möjlighet att analysera och granska verksamheten

med utgångspunkt i redovisningarna. Det kan också ske genom att

programföretagen skapar förutsättningar för olika programfora där publiken

ges möjlighet att lämna synpunkter på programverksamheten. Programföretagen

har goda möjligheter att ge en stor spridning åt diskussionen,

t.ex. genom den egna programverksamheten. På så sätt kan allmänheten

i betydligt större utsträckning än hittills bli delaktig i den fortlöpande

utvärderingen av hur public service-uppgiften utövas.

Det är också angeläget att programföretagen, liksom i dag, på olika sätt

tar fram ett kortfattat och översiktligt material som kan användas för

information till den breda allmänheten om hur man uppfyller uppdraget

och hur TV-avgiftsmedlen används. Sådant material kan t.ex. göras tillgängligt

på programföretagens hemsidor på Internet.

I övrigt anser regeringen att de syften och riktlinjer för de särskilda

uppföljningsrapporterna som angavs i förarbetena till innevarande

tillståndsperiod

skall fortsätta att gälla (jfr prop. 1995/96:161, s. 72 ff.).

11 Distribution av radio och TV

11.1 Bakgrund

En viktig del av public service-uppdraget är att programmen skall vara

tillgängliga för alla. För att uppnå detta finns sedan många år ett

rikstäckande analogt nät av marksändare för TV och ljudradio. Nätet ägs

och drivs av Teracom AB. Enligt tillståndsvillkoren skall SVT och SR

sända program till hela landet. Detta innebär att minst 99,8 procent av

den fast bosatta befolkningen skall kunna ta emot sändningarna. SVT och

SR skall köpa utsändningstjänster av Teracom AB. Sändningarna skall

ske med analog teknik. UR skall i samråd med SVT och SR köpa

utsändningstjänster från Teracom AB.

Under senare år har tekniken för utsändning av radio och TV utvecklats.

Detta gäller framför allt för utsändning av TV där alternativa

distributionssätt,

via satellit och kabel, erbjuds vid sidan om marknätet. För

samtliga tekniska plattformar pågår också en övergång från analog till

digital teknik vid distribution av TV-program. Den digitala teknikens

viktigaste egenskaper är att den i jämförelse med analog teknik är mer

frekvenssnål, ger lägre distributionskostnader samt bättre bild- och

ljudkvalitet.

Tekniken innebär också förbättrade möjligheter att utveckla och

distribuera nya tjänster.

För att kunna ta emot digitala TV- eller ljudradioprogram krävs särskild

mottagarutrustning i form av en avkodare (en s.k. set top-box) som

omvandlar den digitala signalen till analog eller helt nya TV- och

radioapparater

som är anpassade för att ta emot digitala signaler. Digitala

marksändningar av TV-program pågår sedan år 1998 i Storbritannien och

sedan år 1999 i Sverige. Digitala ljudradiosändningar via marknätet

pågår i Storbritannien och Sverige sedan hösten 1995. Flera andra länder

har nyligen börjat eller planerar att börja med digitala radio- och TVsändningar

i marknätet.

I september 1996 medgav regeringen att SVT fick inleda sändningar

över satellit till en publik utanför Sverige. I november 1997 beslutade

regeringen att SVT fick använda satellit även för att nå allmänheten i

Sverige. SVT startade satellitsändningar till den svenska publiken år

1999. Sändningar av radio via satellit har ännu inte samma betydelse som

för TV. Detta beror bl.a. på att de sändningar som är möjliga i dag inte

går att ta emot med rörlig mottagare. De senaste åren har det också blivit

praktiskt möjligt att distribuera radio via Internet, s.k. webbradio. Inte

heller webbradio kan för närvarande tas emot med rörliga mottagare.

Kapaciteten i Internet är inte heller alltid tillräcklig för störningsfri

mottagning,

särskilt inte som kapacitetsbehovet är beroende av hur många

som lyssnar samtidigt.

Digitaliseringen bidrar även till den s.k. konvergensen, som innebär att

samma slag av innehållstjänster kan spridas via olika slags distributionsnätverk

eller, omvänt, att ett nätverk kan innehålla tjänster av många

olika slag. Konvergensen skapar möjligheter att överföra TV- och

ljudradioprogram

via olika bredbandsnät. Den gör det också möjligt att

använda rundradiosändningar för individuellt adresserade tjänster. Det är

ännu för tidigt att överblicka de närmare följderna av konvergensen.

Utbyggnaden av bredbandsnät har inletts, men antalet anslutna hushåll är

ännu så länge litet. Även tjänsteutvecklingen befinner sig i ett inledande

stadium.

I det följande kommer radio och TV att behandlas i olika avsnitt med

hänsyn till att utvecklingen för distributionen på TV- respektive radioområdet

skiljer sig åt. De förslag och bedömningar som avser SVT och SR i

avsnitten nedan gäller även UR, eftersom UR har egen sändningsrätt men

använder SR:s och SVT:s sändningsutrymmen.

11.2 Television

Regeringens förslag: Sveriges Television och Sveriges Utbildningsradio

skall sända television till hela landet, vilket innebär att minst 99,8 procent

av den fast bosatta befolkningen skall kunna ta emot sändningarna

via det analoga marknätet. Sveriges Television och Sveriges Utbildningsradio

skall sända med både analog och digital teknik i marknätet.

Sveriges Televisions och Sveriges Utbildningsradios sändningar skall

vara tillgängliga för allmänheten utan villkor om särskild betalning

utöver erlagd TV-avgift.

Om Sveriges Television och Sveriges Utbildningsradio vill starta nya

programkanaler skall regeringens medgivande inhämtas.

Utredningens bedömning: Utredningen framhåller att det är viktigt

att säkra de värden som radio och TV i allmänhetens tjänst står för även

med framtidens digitala distribution av TV. Detta innebär t.ex. att fortsatt

höga krav på tillgänglighet och mångfald i programutbudet skall ställas.

Enligt utredningen talar starka skäl för en fortsatt satsning på markbunden

digital TV. TV-tittarna bör kunna ta emot sändningarna utan andra

krav på motprestation än betald TV-avgift. Utredningen anser att SVT:s

program bör sändas i okodad form. I avvägningen mellan konsumenternas

behov av att anpassa sitt TV-innehav till digital mottagning och de

merkostnader som parallellsändningar innebär, menar utredningen att de

analoga sändningarna bör kunna upphöra mellan åren 2007 och 2012,

förutsatt att utbyggnaden av det digitala sändarnätet följer Teracoms planer.

Remissinstanserna: De flesta remissinstanser menar att det är angeläget

att göra perioden för övergången från analog till digital distribution i

marknätet så kort som möjligt, bl.a. NUTEK och Konkurrensverket.

Radio- och TV-verket och Post- och telestyrelsen framhåller att övergången

till digital sändningsteknik gör distributionskostnaderna lägre och

att frekvenser frigörs. Senda i Sverige AB, SVT och Teracom AB invänder

mot utredningens bedömning att SVT:s sändningar bör ske okodade

och menar att samarbetet i det digitala marknätet, vilket SVT är en del

av, bygger på det programkort som Senda tilhandahåller och att sändningarna

även i fortsättningen måste vara kodade.

Skälen för regeringens förslag: Under den kommande tillståndsperioden

är det ett lika viktigt krav som tidigare att hela befolkningen har

tillgång till det allsidiga programutbud som SVT erbjuder. Regeringen

anser att de analoga sändningarna via marknätet, liksom i dag, skall nå

minst 99,8 procent av den fast bosatta befolkningen. Utsändningstjänsterna

för de analoga sändningarna skall köpas från Teracom AB. SVT

och UR får dessutom bedriva sändningar via satellit för att nå allmänheten

i Sverige, Finland och övriga Europa.

TV kommer under de kommande åren i ökande omfattning att distribueras

digitalt. Hushållens möjlighet att ta emot digital TV kommer att

öka när allt fler skaffar sig den nödvändiga mottagningsutrustningen.

Teknikutvecklingen får dock inte leda till att tillgängligheten till SVT:s

sändningar försämras. Snarare bör tillgängligheten kunna öka. I samband

med övergången till digital marksänd TV är det viktigt att uppmärksamma

hur möjligheterna att ta emot SVT:s sändningar i övriga Norden

påverkas.

Riksdagen har beslutat att sändningarna av digital TV i marknätet får

byggas ut till att omfatta hela landet (prop. 2000/01:1, utgiftsområde 17,

bet. 2000/01:KrU01, rskr. 2000/01:59). Enligt en plan som har lagts fram

av Teracom AB skulle 98 procents befolkningstäckning kunna uppnås

under år 2002. Regeringen har med anledning av beslutet gett bl.a. SVT

och UR rätt att sända TV-program med digital sändningsteknik i hela

landet. UR har egen sändningsrätt men använder SVT:s sändningsutrymme.

Det är viktigt att public service-företagen har möjlighet att

behålla en stark konkurrenskraft även när distributionstekniken förändras.

Teknikskiftet kan innebära att det i framtiden blir möjligt att distribuera

ytterligare TV-kanaler. Om SVT eller UR vill starta nya digitala

kanaler skall regeringens medgivande inhämtas.

SVT:s och UR:s digitala TV-sändningar finansieras med TV-avgiftsmedel.

Sändningarna bör därför kunna tas emot utan någon ytterligare

kostnad än den som avser själva mottagarutrustningen. Under den inledande

perioden av digitala TV-sändningar i marknätet har det varit en

lämplig lösning att möjligheten att ta del av sändningarna har varit förenad

med en särskild avgift. I samband med utbyggnaden av digital

marksänd TV till hela landet och att de analoga sändningarna i framtiden

upphör är det inte längre motiverat att allmänheten skall belastas med

ytterligare kostnader än TV-avgiften för att ta del av SVT:s programutbud.

För att bl.a. möjliggöra avgiftsbeläggning är för närvarande SVT:s

och UR:s sändningar kodade i såväl det digitala marknätet som i satellit.

För att ta del av sändningarna krävs ett programkort som tillhandahålls

av det företag som svarar för kodningen. Detta kort ger även tillgång till

andra TV-kanaler, eventuellt för en ytterligare avgift. Det kan finnas

behov av att koda SVT:s sändningar även i fortsättningen, t.ex. av hänsyn

till det tekniska samarbetet. Det skall dock inte, även om sändningarna

är kodade, vara förenat med någon särskild avgift, utöver TVavgiften,

att ta emot enbart SVT:s sändningar. Regeringen avser att även

i fortsättningen uppmärksamma vilka konsekvenser kodningen av SVT:s

sändningar har för bl.a. tillgängligheten till programmen.

För att kravet att SVT:s sändningar skall vara tillgängliga i hela landet

skall uppfyllas måste SVT fortsätta med de analoga marksändningarna

parallellt med att sändningar pågår via digitala distributionsvägar. Det är

ännu för tidigt att säga hur lång övergångsperioden skall vara. Det finns

dock goda skäl att inte göra denna period längre än absolut nödvändigt.

11.3 Radio

Regeringens förslag: Sveriges Radio och Sveriges Utbildningsradio

skall sända ljudradio till hela landet, vilket innebär att minst 99,8 procent

av den fast bosatta befolkningen skall kunna ta emot sändningarna via

det analoga marknätet.

I avvaktan på en utvärdering av den digitala radion skall Sveriges

Radio minska kostnaderna för de digitala sändningarna i marknätet.

Om Sveriges Radio och Sveriges Utbildningsradio vill starta nya programkanaler

skall regeringens medgivande inhämtas.

Utredningens bedömning: Utredningen menar att situationen för

utvecklingen av den digitala radion är svårbedömd. Detta beror bl.a. på

att det inte funnits någon sammanhållen kunskap och inriktning på området

motsvarande den som gällt för digital-TV-satsningen. Utredningen

framhåller att SR bör, i avvaktan på att efterfrågan på mottagare tar fart,

visa återhållsamhet i samband med utbyggnaden av det digitala radionätet.

SR bör inte ta på sig ytterligare kostnader för den digitala distributionen.

Däremot finns skäl att fortsätta arbetet med att utveckla produktionen

av program. Utredningen föreslår att en kommitté tillsätts för att se

över den digitala radions framtida förutsättningar.

Remissinstanserna: SR och UR stödjer förslaget att tillsätta en kommitté

för att utreda den digitala radions framtid. SR påpekar att denna

kommitté måste få i uppdrag att arbeta skyndsamt. Även Teracom AB

tillstyrker förslaget att tillsätta en kommitté och menar att uppdragets

främsta syfte bör vara att stimulera framväxten av digital radio i Sverige.

Statskontoret delar utredningens bedömning att SR inte bör ta på sig

ytterligare kostnader för digital distribution.

Skälen för regeringens förslag: Under den kommande tillståndsperioden

är det ett lika viktigt krav som tidigare att hela befolkningen har

tillgång till det allsidiga programutbud som SR erbjuder. Regeringen

anser att de analoga sändningarna via marknätet, liksom i dag, skall nå

minst 99,8 procent av den fast bosatta befolkningen. Utsändningstjänsterna

för de analoga sändningarna skall köpas från Teracom AB. Digitala

ljudradiosändningar via marknätet pågår i Sverige sedan år 1995. Till

fördelarna med den digitala tekniken hör bättre ljudkvalitet och att

sändningsutrymmet

kan användas mer flexibelt. Detta gör t.ex. att tillfälliga

kanaler kan skapas för att kunna sända större evenemang i sin helhet.

Den digitala tekniken innebär också ökade möjligheter att utveckla såväl

nya programformer som nya tjänster i anknytning till programmen, t.ex.

fördjupad programinformation eller olika interaktiva tjänster. Inom

produktionsverksamheten

använder SR numera genomgående digital teknik.

Med tanke på radions stora betydelse för public service-verksamheten

är det angeläget att en radio i allmänhetens tjänst på olika sätt använder

ny teknik för att utveckla och förnya sin verksamhet. På detta sätt kan

radion erbjuda radiolyssnarna intressanta alternativ i en tid då det finns

ett stort medieutbud och en rad olika medieformer att välja mellan. Det är

viktigt att public service-företagen har möjlighet att behålla en stark

konkurrenskraft

även när distributionstekniken förändras. Den tekniska

utvecklingen kan innebära att det i framtiden blir möjligt att distribuera

ytterligare radiokanaler. Om SR eller UR vill starta nya digitala kanaler

skall regeringens medgivande inhämtas.

Digital distribution av ljudradio har inte nått samma omfattning som

motsvarande utveckling för utsändning av TV. För närvarande håller

digital radio, som baseras på det digitala systemet DAB, på att introduceras

i flera länder. Förutom i Storbritannien pågår digitala radiosändningar

i delar av t.ex. Tyskland och Frankrike. Utvecklingen av digitala radiomottagare

har emellertid gått långsamt, både i Sverige och i andra länder.

En förutsättning för att digital radio skall få en större spridning är sannolikt

att priset blir lägre på bärbara mottagare för digital mottagning. En

positiv utveckling i länder som utgör betydligt större marknader än den i

Sverige kan givetvis medföra att digitala radiomottagare börjar tillverkas

i större omfattning och att konsumentpriserna sjunker.

I samband med riksdagsbeslutet om den digitala radion (prop.

1994/95:170, bet. 1994/95:Ku47, rskr. 1994/95:369) uttalades att verksamheten

skulle utvärderas sedan mottagare hade funnits på marknaden

några år och företag och allmänheten hade fått erfarenheter av den nya

tekniken. Detta bekräftades i samband med beslutet om digitala TVsändningar

(prop. 1996/97:67, bet. 1996/97:KU17, rskr. 1996/97:178).

Villkoren för att utvärdera verksamheten har ännu inte uppnåtts. Regeringen

anser dock att verksamheten trots detta snarast måste utvärderas

med hänsyn till att sändningarna nu pågått i flera år. Regeringen avser

därför att ge en kommitté i uppdrag att utvärdera den försöksverksamhet

av digital radio som pågått sedan år 1995. Kommittén bör också analysera

den digitala radions framtidsförutsättningar. Det är viktigt att de

kunskaper och erfarenheter som har byggts upp inom SR tas tillvara även

i fortsättningen. I avvaktan på regeringens ställningstagande med anledning

av utredningens resultat bör dock SR minska kostnaderna för de

digitala sändningarna.

12 Beredskapsfrågor

Regeringens förslag: De nuvarande villkoren för verksamheten under

höjd beredskap och vid svåra påfrestningar på samhället i fred skall fortsätta

att gälla.

Sveriges Television och Sveriges Radio skall vara skyldiga att sända

meddelanden som är av vikt för allmänheten om en myndighet begär det.

Utredningens bedömning: Utredningen anser att utgångspunkten för

programbolagens beredskapsplanering bör vara att samma krav på beredskap,

teknisk kvalitet och säkerhet som gäller för dagens analoga sändningar

också skall gälla sändningar med digital teknik.

Remissinstanserna: Försvarsmakten anser att det är viktigt att möjligheten

att sända varningsmeddelanden och informationsmeddelanden

finns kvar. Styrelsen för psykologiskt försvar delar utredningens bedömning

och understryker att det är viktigt att företagen får såväl ekonomiska,

organisatoriska som tekniska möjligheter att kontinuerligt kunna

vidta de åtgärder som behövs för att undvika att "bygga in" onödig sårbarhet

vid en övergång från analog till digital distribution av radio och

TV. Teracom AB menar att det från beredskapssynpunkt och därmed

sårbarhetssynpunkt

är viktigt att marknätet byggs ut i hela landet så att man

t.ex. i glesbygd inte är beroende av satellitsändningar i krig-, kris- eller

katastrofsituationer.

Skälen för regeringens förslag: Radio och TV har stor betydelse ur

ett beredskapsperspektiv. Det handlar dels om en allmän skyldighet att nå

ut till lyssnare och tittare i alla situationer, dels funktionen att kunna nå

ut med information vid särskilda händelser, t.ex. vid större olyckor.

Riksdagens beslut med anledning av regeringens proposition Radio

och TV under höjd beredskap och vid svåra påfrestningar på samhället i

fred (prop. 1996/97:158, bet. 1996/97:KU3, rskr. 1996/97:18) lägger fast

de grundläggande beredskapskrav som skall gälla för programföretagen.

Regeringen beslutade år 1997, som en följd av riksdagens beslut, om ett

tillägg till de gällande sändningstillstånden. Av detta tillägg framgår bl.a.

följande. De tre programföretagen skall, efter samråd med Teracom AB,

SPF och andra berörda myndigheter, utarbeta erforderliga beredskapsplaner

för verksamheten under höjd beredskap och vid svåra påfrestningar

på samhället i fred. Beredskapsplanerna skall årligen lämnas för

kännedom till regeringen och SPF. De bestämmelser om bolagens programverksamhet

som finns i tillstånds- och anslagsvillkor skall vara

vägledande även under dessa situationer. Programföretagen skall ställa

de krav på sina leverantörer av tjänster för utsändning och programinsamling

som är nödvändiga för att uppfylla de säkerhets- och beredskapskrav

som företaget åläggs av regeringen. En hög säkerhet och

uthållighet i distributionen av radio och TV skall eftersträvas. Den digitala

utvecklingen ställer nya krav på radio- och TV-verksamheten för att

den höga beredskapen skall kunna upprätthållas även vid sändningar med

digital teknik. Dagens krav på säkerhet, beredskap och teknisk kvalitet

måste kunna uppfyllas även vid ett teknikskifte.

I sändningstillstånden för SVT och SR föreskrivs också, i enlighet med

3 kap. 2 § 15 p radio- och TV-lagen, en skyldighet att kostnadsfritt sända

meddelanden som är av vikt för allmänheten om en myndighet begär det.

Meddelandena skall ges en lämplig utformning och inte genom sin

omfattning eller på annat sätt inverka menligt på programverksamheten.

Regeringen har nyligen i en skrivelse (skr. 2000/01:52) till riksdagen

redogjort för bl.a. de beredskapskrav som gäller för SVT, SR och UR.

Regeringen anser att public service-företagens beredskapsplanering är

god och att den verksamhet som bedrivs i dag fungerar väl och på ett

ändamålsenligt sätt svarar mot de ställda kraven på området. Några

ytterligare åtgärder är inte nödvändiga. De nu gällande villkoren för

verksamheten under höjd beredskap och vid svåra påfrestningar på samhället

i fred bör därför kvarstå oförändrade.

13 Ekonomiska förutsättningar

13.1 Finansiering av programföretagens verksamhet

Regeringens förslag: Programföretagens verksamhet skall finansieras

med TV-avgiftsmedel. Reklam skall inte vara tillåten.

Programföretagen skall inom tillgängliga ekonomiska ramar göra de

prioriteringar som krävs för att uppfylla public service-uppdraget.

Verksamheten skall inom ramen för uppdraget bedrivas rationellt och

syfta till ökad effektivitet och förbättrad produktivitet.

Riktlinjerna för sponsring av programföretagens sändningar skall

vara oförändrade.

Även verksamhet som kompletterar radio- och TV-sändningarna,

t.ex. Internetverksamhet, skall finansieras med TV-avgiftsmedel.

Sidoverksamheter till programföretagens sändningsverksamhet skall

bära sina kostnader och i övrigt bedrivas på ett konkurrensneutralt sätt

i förhållande till andra företag som tillhandahåller motsvarande tjänster.

Utredningens bedömning överensstämmer i huvudsak med regeringens

förslag.

Utredningen har formulerat vissa allmänna principer för hur programföretagens

uppgifter bör avgränsas:

??All verksamhet som programföretagen bedriver skall ha anknytning

till uppdraget att bedriva radio- och TV-sändningar i allmänhetens

tjänst (kärnverksamheten).

??All medieverksamhet som programföretagen bedriver skall

uppfylla de krav som gäller för kärnverksamheten.

??Programföretagen skall inte bedriva verksamhet som kan hota

den publicistiska självständigheten eller som kan leda till att

kärnverksamheten utarmas.

I anslutning till dessa principer uttalade utredningen att programföretagen

inte bör göra sig beroende av kommersiell finansiering. Om valet

står mellan större resurser och bibehållet oberoende skall public

serviceföretagen,

menar utredningen, välja oberoendets väg. När resurserna inte

räcker till allt måste företagsledningarna göra hårdare och tydligare

prioriteringar.

Sidoverksamheter med anknytning till kärnverksamheten bör enligt

utredningen kunna bedrivas om de bidrar till att uppfylla målen för

public service-uppdraget och i övrigt svarar mot de villkor som gäller för

detsamma. I valet mellan att hålla kärnverksamheten på en rimlig nivå

och att bedriva en omfattande tilläggsverksamhet måste kärnverksamheten

ges företräde.

Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser som kommenterat frågan

tillstyrker utredningens bedömning att TV-avgiften fortsatt skall

finansiera verksamheten och att reklam inte skall vara tillåten. Bl.a.

Ekonomistyrningsverket,

Statskontoret, Konsumentverket, Stockholms universitet

och Svenska Journalistförbundet understryker finansieringsformens

betydelse för programföretagens integritet och oberoende.

Prop. 2000/01:94

65

Flertalet instanser delar också utredningens bedömning att sidoverksamheter

skall bära sina egna kostnader och tydligt särredovisas från

annan verksamhet.

Skälen för regeringens förslag: Finansieringssystemet för radio och

TV i allmänhetens tjänst bör uppfylla vissa grundläggande krav. En stark

radio och TV i allmänhetens tjänst kräver att programföretagen ges tillräckliga

resurser för att kunna utföra sina uppdrag. Samtidigt bör inte

finansieringssättet begränsa företagens oberoende eller på annat sätt

påverka programverksamheten på ett sätt som kan strida mot uppdraget. I

allmänhet har programföretagen små möjligheter att genom egna åtgärder

påverka sina intäkter, varför det är viktigt att företagen kan överblicka

de ekonomiska förutsättningarna för en så lång tidsperiod som

möjligt. Systemet för finansiering bör även vara lätt att överblicka och

enkelt att hantera samt gynna en effektiv och sund hushållning med tilldelade

resurser.

En viktig skillnad mellan public service-företag och kommersiell radio

och TV ligger i de ekonomiska förutsättningarna. Genom att vara garanterade

en viss på förhand känd resursnivå är public service-företagen

oberoende av att maximera antalet tittare och lyssnare för att generera

intäkter. Istället har public service-företagen ett uppdrag att verka i

allmänhetens

tjänst beslutat av riksdag och regering. Viktigast i uppdraget

är den innehållsliga ambition som ligger i att erbjuda alla tittare och lyssnare

ett mångsidigt och oberoende utbud av hög kvalitet.

Det sätt som radio och TV i allmänhetens tjänst finansieras på är också

avgörande för möjligheten till bibehållet oberoende och för en fortsatt

stark förankring hos allmänheten. Enligt regeringens mening är verksamhetens

icke-kommersiella karaktär - och därmed avsaknaden av lönsamhetskrav

- grundläggande och en förutsättning för att människor skall

kunna lita på att public service-företagen inte går någon särskild grupps

ärenden.

Regeringen anser att TV-avgiften fortfarande är den finansieringsform

som bäst förenar en solidarisk betalningsform med goda förutsättningar

för en oberoende och icke-kommersiell verksamhet. Regeringen föreslår

mot denna bakgrund att programföretagens verksamhet även i fortsättningen

skall finansieras med TV-avgiftsmedel. Reklam skall inte vara

tillåten.

Programföretagen bör inom tillgängliga ekonomiska ramar göra de

prioriteringar som krävs för att uppfylla public service-uppdraget. Verksamheten

bör inom ramen för uppdraget bedrivas rationellt och syfta till

ökad effektivitet och förbättrad produktivitet.

Det har under beredningsarbetet framförts önskemål att de problem

som är förknippade med att programföretagen inte har rätt att göra

avdrag för mervärdesskatt som betalas på inköp till public service-verksamheten

skall lösas. Denna fråga kommer att utredas vidare under år

2001.

Regeringen återkommer i avsnitt 13.3 till förslag om resurser för

programföretagen

under kommande tillståndsperiod.

Kompletterande verksamhet och sidoverksamheter

Den publicistiska självständigheten och oberoendet är grunden i public

service-uppdraget. I kraft av en självständig och oberoende ställning kan

programföretagen bedriva en allsidig nyhetsförmedling och på ett fritt

och trovärdigt sätt granska olika företeelser i samhället. Regelverk,

ägarförhållanden,

organisation och finansiering har utformats för att skapa

förutsättningar för programföretagens självständighet och oberoende.

Tidigare var det relativt oproblematiskt att ange den verksamhet för

vilken dessa förutsättningar skulle gälla. Skillnaden mellan programverksamhet

och sidoverksamheter var i allmänhet tydlig och gränsfallen var

få. Den tekniska utvecklingen, framför allt den s.k. konvergensen, har

emellertid gett programföretagen möjlighet att verka på nya områden,

exempelvis på Internet. Utvecklingen kan komma att leda till att gränserna

mellan radio och TV och annan medieverksamhet blir allt otydligare.

Det finns därför anledning att inför den kommande tillståndsperioden

klargöra vilka förutsättningar som bör gälla när programföretagen

bedriver annan medieverksamhet än radio- och TV-sändningar.

Regeringen vill särskilt betona vikten av att public service-företagen

slår vakt om det publicistiska oberoendet och att de är medvetna om risken

att även ett relativt begränsat inslag av kommersiell finansiering kan

medföra att programföretagens självständighet och därmed allmänhetens

förtroende för verksamheten tar skada. Även om reglerna skiljer sig åt

för olika verksamheter bör det inte råda något tvivel om att publicistisk

självständighet och oberoende är överordnade intressen för programföretagen.

Regeringen vill vidare understryka att det är radio- och TV-sändningar

i allmänhetens tjänst som är public service-företagens kärnverksamhet.

Vid sidan av produktion och sändning av radio och TV kan programföretagen

bedriva kompletterande verksamhet, t.ex. använda andra medier

för att komplettera och stärka kärnverksamheten. Ett exempel är Internet

som har blivit en allt viktigare kommunikationsform. Internet kan skapa

ett mervärde i förhållande till radio- och TV-verksamheten och möjliggör

interaktivitet mellan publiken och programföretagen. Internet kan t.ex.

användas för att ge publiken möjlighet att ta del av redan sända program

och för allmän programinformation eller för att fortsätta diskussioner

som har inletts i programmen.

Programföretagens verksamhet i andra medier än radio- och TV-sändningar

bör ha anknytning till kärnverksamheten och vara begränsad i förhållande

till denna. De principer i form av opartiskhet, saklighet, omsorg

om demokratiska värden och frihet från kommersiell finansiering som

gäller för radio- och TV-sändningarna bör givetvis tillämpas även på

kompletterande verksamhet. Det innebär t.ex. att public service-företagens

hemsidor på Internet inte bör innehålla reklamskyltar. TV-avgiftsmedel

skall i första hand finansiera programföretagens kärnverksamhet,

men även kompletterande verksamhet bör ha denna finansiering.

Förutom kärnverksamhet och kompletterande verksamhet kan programföretagen

liksom i dag bedriva sidoverksamheter. Det kan t.ex. gälla

försäljning av program eller uthyrning av lokaler, personal och utrustning.

Regeringen anser att sådana sidoverksamheter skall bära sina kostnader

utan att TV-avgiftsmedel riskeras och i övrigt bedrivas på ett

konkurrensneutralt sätt i förhållande till andra företag som tillhandahåller

motsvarande tjänster. Programföretagen bör inte bedriva sidoverksamheter

som kan skada kärnverksamheten eller som kan uppfattas strida

mot de principer som kärnverksamheten skall uppfylla. Av detta skäl bör

programföretagen inte bedriva publicistisk verksamhet annat än inom

ramen för kärnverksamheten eller som kompletterande verksamhet. Det

är givetvis också angeläget att sidoverksamheterna inte får en sådan omfattning

att behovet av intäkter till sidoverksamheter medför att kärnverksamheten

kommer i andra hand.

Programföretagens redovisning av sidoverksamheter skall förtydligas.

Regeringen återkommer i avsnitt 13.5 till frågan om hur redovisningen

av sidoverksamheter skall vara utformad och vilka principer som i övrigt

skall gälla för revision av företagens verksamhet.

Radiotjänst i Kiruna AB

Radiotjänst i Kiruna AB (RIKAB) svarar för TV-avgiftsuppbörd och

avgiftskontroll. Sedan år 1998 har RIKAB också ansvaret för förvaltning

av rundradiomedlen. RIKAB ägs sedan den 1 januari 1994 gemensamt av

de tre programföretagen.

RIKAB bör behålla sina uppgifter att bedriva uppbörd och avgiftskontroll

samt att svara för förvaltningen av rundradiorörelsens medel även

under kommande tillståndsperiod. Det avtal som gäller mellan staten och

RIKAB om förvaltning av rundradiomedlen skall fortsatt gälla. De tre

programföretagen ansvarar, liksom hittills, för att tillräckliga medel ställs

till RIKAB:s förfogande. Det är därvid nödvändigt att RIKAB redan vid

inledningen av den nya tillståndsperioden ges goda förutsättningar och

tillräckliga resurser för att bedriva en effektiv TV-avgiftsuppbörd och

avgiftskontroll. Utgångspunkten skall vara att avgiftsskolket kraftigt

reduceras. Om skolket exempelvis kan minska från dagens nivå till hälften

skulle detta innebära ytterligare närmare 300 miljoner kronor per år i

intäkter till rundradiorörelsen.

Regeringen avser också att ställa krav på programföretagen som ägare

av RIKAB att lämna en ingående redovisning av arbetet med att minska

skolkets omfattning och avgiftskontrollens effekter. En sådan analys bör

också innehålla bedömningar av vilka åtgärder som skulle krävas för att

ytterligare underlätta arbetet att uppnå målsättningen att minska skolket.

TV-avgiftssystemet

Finansieringen genom TV-avgifter innebär att kostnaderna för radio och

TV i allmänhetens tjänst bärs solidariskt av alla som har en TV-mottagare.

Det är därför av stor betydelse att de som innehar TV-mottagare

visar en god betalningsvilja. Det förekommer dock ett visst skolk från

skyldigheten att betala TV-avgift. Även om detta inte är något nytt så är

det naturligtvis inte en önskvärd situation. Ju fler som betalar TV-avgift,

desto större är möjligheterna att hålla denna på en rimlig nivå.

Det är svårt att exakt uppskatta hur många som inte betalar TV-avgift

men som har en TV-apparat, främst beroende på olika uppgifter om hur

många hushåll som finns i landet. Mot bakgrund av en debatt i medierna

hösten 2000 om skolkets omfattning har RIKAB gjort en analys av bortfallet

bl.a. med ledning av uppgifter från SCB, Telia, Posten, Kommunförbundet

och MMS (Mediamätningar i Skandinavien AB). Enligt SCB:s

uppskattningar, som baseras på urvalsundersökningar, är antalet hushåll i

Sverige 4,167 miljoner. Telia uppger att de har 3,9 miljoner privata

telefonabonnemang

och att företaget har 99 procent av de svenska hushållen.

Posten uppger att man har 4,3 miljoner "brevlådor" i Sverige, inklusive

fritidshus, inneboende etc. Uppgifterna om antalet hushåll varierar således

relativt kraftigt.

RIKAB gör i sin analys en sammanvägning av dessa uppgifter och

räknar med att det hushållsbegrepp som ligger närmast lagen om TVavgift

innebär 4 miljoner hushåll. Från dessa hushåll dras de som har

lagliga skäl att inte betala TV-avgift, t.ex. vissa studenter, interner, sjömän,

diplomater och boende i särskilda boendeformer (t.ex. äldre, psykiskt

handikappade och missbrukare). Dessa grupper motsvarar enligt

RIKAB ca 310 000 hushåll. Dessutom räknar RIKAB med att två procent

av hushållen saknar TV. Sammantaget innebär detta att antalet

avgiftsskyldiga hushåll uppgår till ca 3,6 miljoner enligt RIKAB:s analys.

I dag betalar ca 3,28 miljoner hushåll TV-avgift.

RIKAB anger, på grund av de osäkra ingångsvärdena, att andelen hushåll

som är avgiftsskyldiga men som inte betalar uppgår till tio procent,

med en felmarginal på en procentenhet. RIKAB genomför också varje år

egna Temo-undersökningar som stöder de nivåer som beräkningen ovan

ger vid handen. RIKAB gör bedömningen att några större förändringar i

skolkets omfattning inte skett under den senaste tioårsperioden. RIKAB

hade som mål att genom en effektiv uppbördsverksamhet nå 10 000 nya

registrerade hushåll år 2000. Uppgifter från RIKAB visar nu att antalet

TV-avgiftshushåll ökade med ca 12 500 år 2000. För år 2001 avser

RIKAB nå ytterligare 10 000 hushåll.

Viktiga förändringar har skett sedan lagen (1989:41) om TV-avgift

trädde i kraft. Detta gäller både det sätt som TV-program sänds ut på och

i fråga om de apparater som kan ta emot TV-sändningar. Regeringen tillsatte

i juni 2000 en utredning (dir: 2000:43) för att bl.a. göra en översyn

av lagen om TV-avgift. Utredaren skall bl.a. se över reglerna för

avgiftsskyldighet

i syfte att anpassa dem till den utveckling som skett när det

gäller TV-distribution och TV-mottagning. Utredaren skall lämna sitt

förslag före utgången av maj 2002.

Regeringen anser att det svenska TV-avgiftssystemet är väl fungerande.

Regeringen kommer emellertid att noga följa utvecklingen av

betalningsviljan och förutsättningarna i övrigt för det svenska

TVavgiftssystemet.

Regeringen avser att återkomma till riksdagen med

eventuella förslag till författningsändringar med anledning av den särskilde

utredarens arbete.

Sponsring

Frågan om sponsring av program i public service-företagens sändningar

är inte oproblematisk. Sponsorintäkterna ger programföretagen

ytterligare möjligheter att förvärva vissa evenemang. Möjligheten att

sända sponsringsmeddelanden kan dessutom vara en förutsättning för

förvärv av sändningsrätt genom att sponsring och sändningsrätt till vissa

evenemang erbjuds som en odelbar helhet. Programföretagen får dock

inte göra sig så beroende av sponsring att den programmässiga

integriteten kan påverkas. Sponsring lämpar sig inte för program där

kraven på redaktionellt oberoende och trovärdighet är extra höga. Risken

för otillbörlig påverkan har ansetts mindre i sportsändningar vars innehåll

knappast kan påverkas och för att dessa normalt ändå innehåller mycket

reklam. Det bör emellertid påpekas att även om programinnehållet sannolikt

inte påverkas så kan sponsringen i sig leda till att vissa idrotter

visas i större utsträckning än andra.

Intäkterna från sponsring är av mycket begränsad omfattning sett i

relation till verksamhetens totala intäkter. Under år 2000 uppgick SVT:s

sponsringsintäkter endast till ca 33,5 miljoner kronor.

Regeringen anser att det inte finns anledning att begränsa programföretagens

möjlighet att sända sponsrade program i förhållande till vad som

gäller i dag. Nuvarande regler för sponsring skall därför vara oförändrade.

Detta innebär att sponsring skall få förekomma dels i SVT:s sändningar

i samband med sportevenemang, dels av program i SR och SVT

som innebär utsändning av en allmän sammankomst eller offentlig tillställning

där programföretaget är arrangör. Förutsättningen i det senare

fallet är dock att det är ett evenemang inom ramen för ett åtagande gentemot

Europeiska Radiounionen (EBU) eller ett arrangemang av liknande

betydelse samt att programmet direktsänds till flera länder (jfr prop.

1995/96:161, bet. 1995/96:KrU12, rskr. 1995/96:297).

Den särskilde utredare som regeringen tillsatte i juni 2000 med uppgift

att se över reglerna i radio- och TV-lagen (dir. 2000:43) skall också behandla

frågor om sponsring, t.ex. vad som skall gälla i fråga om sponsringsmeddelanden

i samband med längre pauser i program.

Möjlighet för programföretagen att informera om varandras program

Enligt tillståndsvillkoren får programföretagen inte sända reklam. Förbudet

omfattar inte sponsringsmeddelanden, reklam för egen programverksamhet,

utbildningsmaterial eller andra liknande produkter med anknytning

till programmen. Granskningsnämnden för radio och TV har

bedömt att villkorets nuvarande utformning inte medger t.ex. SR rätt att

sända programinformation för program i SVT eller vice versa (SB

495/97 och SB 494/97).

Regeringen anser att programföretagen inte skall hindras att informera

publiken om varandras program. Det är tvärtom av stor vikt att public

service-företagen kan ge publiken ökad information om det programutbud

som erbjuds i samtliga public service-kanaler. Villkoren i sändningstillstånden

bör därför inte förhindra att programföretagen hänvisar

till varandras programutbud. En sådan ändring av programföretagens

sändningstillstånd kräver inte en ändring i radio- och TV-lagen.

13.2 Systemet för medelstilldelning

Regeringens förslag: De medel som anvisas till programföretagen

från rundradiokontot skall liksom nu anvisas samlat till varje programföretag.

Medelstilldelningen till Sveriges Radios utlandsprogramverksamhet och

Sveriges Televisions programverksamhet för döva skall

fr.o.m. den 1 januari 2002 ingå i Sveriges Radios respektive Sveriges

Televisions medelstilldelning.

Medelstilldelningen till programföretagen från rundradiokontot

skall räknas upp med två procent årligen. Prisuppräkningen skall

reduceras i den mån TV-avgiftsskolket inte minskar, dock med högst

25 miljoner kronor per år.

Ett särskilt distributionskonto inrättas för att hantera kostnader för

TV-distribution i samband med övergången till digital sändningsteknik.

Till kontot förs medel från rundradiokontot. Under ett uppbyggnadsskede

uppkommer ett underskott på kontot. Detta finansieras

genom lån i Riksgäldskontoret. När de analoga sändningarna har upphört

skall underskottet återbetalas genom betalningar från rundradiokontot.

Utredningens förslag: Utredningen föreslår en modell där intäkterna

från TV-avgiften tillfaller programföretagen direkt, utan att först placeras

på rundradiokontot. Som en följd av detta system skulle ordningen med

ett särskilt kompensationsindex upphöra att gälla. Riksdagen skulle dock

även med detta system fatta beslut om TV-avgiftens storlek och fördelningen

av medel mellan de tre programföretagen.

Utredningen pekar på att införandet av en direktfinansieringsmodell

kan få konsekvenser för bl.a. programföretagens redovisningsprinciper

m.m. En övergång till ett system med direktfinansiering skulle t.ex.

kunna medföra att programföretagens möjligheter att föra outnyttjade

medel mellan åren förhindras.

Utredningen anser att det inte är rimligt att TV-avgiftsbetalarna ska

behöva bekosta teknikskiftet från analog till digital sändningsteknik för

TV i sin helhet. Utredningens bedömning är att de kostnader som uppkommer

för parallellsändning bör kunna spridas ut över en längre tidsperiod

genom lämplig lånefinansiering. Utredaren anser också att en del av

de kostnader som uppstår under tiden med parallellsändningar bör kunna

finansieras genom att staten drar fördel av det framtida värde som det

frigjorda sändningsutrymmet kommer att ha.

Remissinstanserna: Flera remissinstanser tillstyrker utredarens förslag.

Ekonomistyrningsverket (ESV), Riksrevisionsverket och Statskontoret

anser att de skäl utredaren lyft fram som motiv för en förändring av

systemet för medelstilldelning är bärande och att en förändring därför bör

genomföras. ESV betonar vikten av att riksdagen får ett ordentligt

underlag inför beslut om TV-avgiftsnivån.

Svenska Journalistförbundet tillstyrker förslaget med hänsyn till att det

skulle stärka företagens oberoende i förhållande till staten i och med att

det blir tydligare att de verkar i avgiftsbetalarnas tjänst.

SR och UR stöder i princip förslaget om direktfinansiering, men förordar

att inga förändringar sker i systemet för medelstilldelning under den

kommande tillståndsperioden. SVT stöder en förändring under förutsättning

att det sker inom ramen för ett samlat ställningstagande till bl.a.

följande frågor: införande av mervärdesskatteplikt, balans mellan intäkter

och kostnader på rundradiokontot, tilldelning av medel för den digitala

verksamheten samt införande av en långsiktig modell för TV-avgiftens

storlek under tillståndsperioden. Dessa frågor berörs också av SR och

UR. Programföretagen har också pekat på vissa övergångseffekter av ett

förändrat system för medelstilldelning som enligt företagen bör hanteras

innan ett beslut tas.

Sveriges Dövas Riksförbund markerar att verksamheten inom tidigare

Dövas TV inte får äventyras och att SVT bör garantera att teckenspråkiga

TV-program inte kommer att försämras kvantitativt och kvalitativt om

medelstilldelningen till verksamheten i framtiden går direkt till SVT.

Bakgrund: Systemet för medelstilldelning kännetecknas för närvarande

av att nivån på TV-avgiften är angiven i nominella belopp medan

medelstilldelningen till programföretagen är värdesäkrad genom ett särskilt

index som avspeglar utvecklingen av löner och priser. Programföretagens

medelstilldelning sker alltid i ett tidigare års prisläge och den

faktiska medelsnivån blir därför inte känd förrän i efterhand. Utredningen

har anfört att nuvarande kompensationssystem med SR-index

leder till i huvudsak två problem. Dels uppstår en osäkerhet i budgetering

och planering, dels får programföretagen kompensation motsvarande

löneökningen för tjänstemän i den privata sektorn. I förlängningen innebär

detta att medelstilldelningen till programföretagen beror på

produktivitetsutvecklingen

inom det privata näringslivet.

Skälen för regeringens förslag: Dagens system för medelstilldelning

till public service-företagen har brister. Regering och riksdag har genom

konstruktionen av dagens system inte information om den faktiska

medelstilldelningen vid tiden för förslag respektive beslut. Även för

programföretagen

innebär dagens system osäkerhet vid budgetering och planering.

Eftersom det rör sig om stora summor som skall fördelas innebär

en relativt liten ökning eller minskning i SR-index ett stort tillskott

respektive bortfall för programföretagen. Det har under nuvarande

tillståndsperiod

visat sig svårt att göra prognoser för utvecklingen av det

särskilda SR-indexet, vilket riskerar att leda till obalans på rundradiokontot.

Utfallet av index blir dessutom inte känt förrän långt i efterhand.

Regeringen anser att denna ordning bör förenklas.

Regeringen delar i princip utredningens uppfattning att ett system med

direktfinansiering bör införas. En sådan förändring skulle kunna innebära

ett enklare och mer transparent medelstilldelningssystem, vilket skulle

öka legitimiteten i systemet. Utredningens förslag är emellertid inte

oproblematiskt. Regeringen gör bedömningen att de konsekvenser som

kan bli följden av ett nytt system är av sådan art att frågan kräver ytterligare

beredning. Regeringen är därför inte beredd att nu föreslå att ett helt

nytt system införs.

Regeringen anser dock mot bakgrund av de problem utredningen påvisat

att nuvarande system ändå kan förtydligas och förenklas. Den största

osäkerhetsfaktorn i nuvarande system är konstruktionen av det särskilda

kompensationsindexet. Detta index har haft fördelen att det fungerat som

en värdesäkring av programföretagens medelstilldelning och det har givit

möjlighet till viss långsiktighet. Men samtidigt har konstruktionen inneburit

att den faktiska medelstilldelningen inte blir känd förrän i efterhand.

Detta skapar en osäkerhet för såväl regering och riksdag som för

programföretagen.

Regeringen anser att de brister som dagens index har

motiverar en förändring.

Det särskilda kompensationsindex som hittills har använts skall därför

bytas ut mot en form för uppräkning av företagens medelstilldelning som

innebär att de negativa konsekvenser för budgetering, prognoser och planering

som dagens system medfört kan undvikas. Regeringen föreslår

därför att medelstilldelningen under den kommande tillståndsperioden

skall räknas upp med en fast prisuppräkning om två procent årligen. En

förutsättning för att prisuppräkningen skall betalas fullt ut är att

TVavgiftsskolket

minskas med minst 25 miljoner kronor per år. Om skolket

minskar med ett lägre belopp skall prisuppräkningen reduceras med

skillnaden mellan 25 miljoner kronor och detta belopp.

Regeringen gör bedömningen att programföretagen med denna uppräkning

får en god och rimligt förutsebar kompensation för prisutveckling

under den kommande tillståndsperioden. Det särskilda kompensationsindex

som hittills tillämpats skall därmed upphöra fr.o.m. år 2002.

Principen att riksdagen varje år efter förslag från regeringen beslutar

om medelstilldelning till de tre programföretagen skall gälla också under

kommande tillståndsperiod. TV-avgiftsmedlen skall liksom nu uppbäras

av Radiotjänst i Kiruna och placeras på ett särskilt konto i Riksgäldskontoret

(rundradiokontot).

Även om en större förändring av systemet för medelstilldelning inte

kan genomföras nu kommer regeringen att bereda frågan vidare och

avser att återkomma till riksdagen med ett eventuellt förslag till förändring.

En förutsättning för ett förslag är dock att en sådan förändring inte

rubbar de planeringsförutsättningar som följer av regeringens förslag i

denna proposition.

Ett särskilt distributionskonto inrättas för finansiering av kostnader för

TVdistribution

Under den kommande tillståndsperioden kommer medelsbehovet för

televisionen att vara högt på grund av att de analoga marksändningarna

måste pågå i full omfattning samtidigt som den digitala sändningsverksamheten

byggs upp med högre kostnader som följd. På längre sikt, när

de analoga marksändningarna har upphört, kommer medelsbehovet

emellertid att minska eftersom den digitala distributionen är mindre kostsam

än den analoga.

För att kostnaderna skall utjämnas över en längre tidsperiod bör ett särskilt

distributionskonto inrättas. Från rundradiokontot till distributionskontot

förs medel som successivt ökar och som efter fem år motsvarar

kostnaderna för SVT:s och UR:s analoga TV-distribution. Från distributionskontot

tillförs medel till programföretagen som motsvarar kostnaderna

för TV-distribution både via analoga och digitala marksändningar

för SVT och UR. Det underskott på distributionskontot som uppkommer

under uppbyggnadsskedet täcks genom lån i Riksgäldskontoret. När TVsändningarna

i det analoga marknätet har upphört skall betalningarna

från rundradiokontot till distributionskontot fortsätta tills underskottet är

återbetalt.

Den särskilda medelstilldelningen för Radio Sweden och programverksamheten

för döva inom SVT skall upphöra

Två verksamheter inom SR respektive SVT har under innevarande tillståndsperiod

fått särskild medelstilldelning. Det gäller utlandsprogramverksamheten

inom SR (Radio Sweden) och programverksamheten för

döva inom SVT (tidigare Dövas TV). Anledningen till att dessa två verksamheter

har haft en särskild medelstilldelning från rundradiokontot är

att de tidigare finansierades via anslag i statsbudgeten och att staten

ställde krav relaterade till dessa verksamheter i regleringsbrev. Ett syfte

har varit att genom särskild medelstilldelning värna dessa verksamheters

ställning i förhållande till andra verksamheter inom programföretagen.

Såväl SR som SVT har begärt att medelstilldelningen i framtiden skall

ske samlat utan särskilda anslag för vissa verksamheter.

Regeringen föreslår i avsnitt 8.5 respektive 8.8 att villkoren för Radio

Sweden och för programverksamheten för döva inom SVT skall fortsätta

att gälla. Regeringen anser inte att medel fortsatt behöver fördelas särskilt

till dessa verksamheter. Regeringen föreslår därför att medlen till

Radio Sweden och programverksamheten för döva inom SVT fr.o.m. den

1 januari 2002 skall ingå i SR:s respektive SVT:s samlade medelstilldelning.

De särskilda villkor som i dag gäller för dessa verksamheter skall

under nästa tillståndsperiod i stället ingå i riktlinjerna för SR respektive

SVT.

Medelstilldelning och fördelningsnyckel

De medel som anvisas till verksamheten från rundradiokontot skall även

i fortsättningen anvisas samlat till varje programföretag. Mot bakgrund

av att medel till Radio Sweden och programverksamhet för döva inom

SVT skall ingå i medelstilldelningen samt behovet av resurser för digital

verksamhet och verksamhet med nya medier, bl.a. Internet, och på grund

av att medel till TV-distribution tillförs SVT och UR från distributionskontot,

måste den fördelningsnyckel som i dag tillämpas av programföretagen

ändras. Fördelningsnyckeln för år 2002 skall vara 57,73 % för

Sveriges Television, 37,52 % för Sveriges Radio och 4,75 % för Sveriges

Utbildningsradio.

Programföretagen skall även fortsättningsvis i samförstånd kunna

justera fördelningsnyckeln om de exempelvis kommer överens om att

omfördela ansvaret för olika gemensamma funktioner.

13.3 Medelstilldelning

Regeringens förslag: Programföretagen skall för år 2002 tilldelas

sammanlagt 5 780 miljoner kronor från rundradiokontot. Av dessa

skall 5 770 miljoner kronor anvisas enligt fördelningsnyckeln med

3 331 miljoner kronor till Sveriges Television, 2 165 miljoner kronor

till Sveriges Radio och 274 miljoner kronor till Sveriges Utbildningsradio.

10 miljoner kronor utgör engångsmedel till Sveriges Television

för insatser för ökad tillgänglighet för funktionshindrade.

Från distributionskontot skall för år 2002 anvisas 468 miljoner kronor

för distributionskostnader till Sveriges Television och 17 miljoner

kronor till Sveriges Utbildningsradio.

Till distributionskontot skall för år 2002 föras 160 miljoner kronor

från rundradiokontot.

Skälen för regeringens förslag: Som föreslagits i det föregående skall

distributionskontot årligen tillföras medel från rundradiokontot. Mot

bakgrund av den utveckling som kan förutses på rundradiokontot bedömer

regeringen att 160 miljoner kronor bör tillföras distributionskontot

under vart och ett av åren 2002 och 2003, 260 miljoner kronor under år

2004, medan 410 miljoner kronor bör tillföras under år 2005. För tiden

efter den nu föreslagna tillståndsperioden och till dess underskottet på

distributionskontot är återbetalt räknar regeringen med att distributionskontot

skall tillföras 460 miljoner kronor per år, vilket bedöms ungefärligen

motsvara kostnaderna för SVT:s och UR:s analoga TV-distribution.

Från distributionskontot tillförs SVT och UR ett bidrag till kostnaderna

för marksändningar av TV i de analoga och digitala sändarnäten. I takt

med att ett ökat antal hushåll använder sig av de digitala marksändningarna

kommer kostnaderna för dessa sändningar att stiga. Under återstoden

av den föreslagna tillståndsperioden beräknar regeringen att 520

miljoner kronor för år 2003, 550 miljoner kronor för år 2004 och 580

miljoner kronor för år 2005 kommer att anvisas som bidrag till

distributionskostnader.

Förslaget till medelstilldelning från rundradiokontot

innebär att medelstilldelningen till SVT och UR har minskats med de

belopp som tillförs företagen för analog distribution från distributionskontot.

Som angetts i det föregående har fördelningsnyckeln justerats

med hänsyn till detta.

Genom de åtgärder som regeringen föreslår kommer programföretagen

att disponera sammanlagt 6 265 miljoner kronor under år 2002. Resurserna

för kvalificerad programproduktion och för att leva upp till de krav

i andra avseenden som ställs i denna proposition förstärks med sammanlagt

125 miljoner kronor, varav 76 miljoner kronor för SVT, 43 miljoner

kronor för SR och 6 miljoner kronor för UR. Programföretagen kommer

vidare att kunna utveckla den digitala programverksamheten och verksamheten

på Internet. SVT kommer att kunna använda ytterligare 100

miljoner kronor till digital programverksamhet medan SR får möjlighet

att använda upp till 23 miljoner kronor för digital ljudradio. För verksamhet

med nya medier, bl.a. Internet, har regeringen beräknat 27 miljoner

kronor för SVT, 20 miljoner kronor för SR och 5 miljoner kronor för

UR. SVT kommer att med hjälp av engångsmedel om 10 miljoner kronor

även att kunna göra en kraftfull insats för att förbättra tillgängligheten för

funktionshindrade. Medlen från distributionskontot beräknas i stort sett

motsvara kostnaderna för SVT och UR för att programmen skall sändas

ut med både analog och digital teknik.

Distributionskontot kommer att uppvisa underskott under de år när de

digitala sändningarna byggs ut. Skulden växer successivt och kan när de

analoga sändningarna avvecklas uppgå till betydande belopp. Därefter

kommer skulden att amorteras. För att finansiera detta underskott skall en

kreditram vara knuten till distributionskontot. Storleken på kreditramen

skall beslutas av riksdagen varje år. Regeringen avser att i budgetpropositionen

för år 2002 återkomma med förslag till kreditram för detta år.

13.4 TV-avgiften

Regeringens förslag: TV-avgiften höjs med 6 kronor per månad till

1 740 kronor per helår fr.o.m. den 1 januari 2002.

Skälen för regeringens förslag: För närvarande är TV-avgiften 1 668

kronor per år eller 139 kronor per månad. Regeringen föreslår mot bakgrund

av förslagen i denna proposition att TV-avgiften höjs med 6 kronor

per månad till sammanlagt 1 740 kronor per helår fr.o.m. den 1 januari

2002. Beräkningarna av rundradiokontots utveckling baseras på de förslag

som lämnats i föregående avsnitt. Regeringens förslag om TVavgiften

förutsätter en ändring i lagen (1989:41) om TV-avgift. Förslaget

redovisas under avsnitt 2.

För att rundradiokontot skall komma i balans under tillståndsperioden

räknar regeringen med att TV-avgiften kommer att behöva höjas även

under de följande åren. För närvarande förutser regeringen att höjningen

kommer att uppgå till ytterligare 6 kronor per månad under år 2003,

5 kronor per månad under år 2004 och 4 kronor per månad under år

2005.

13.5 Redovisning och revision

Regeringens förslag: Principerna för redovisning och revision skall

förtydligas. Programföretagens public service-redovisningar, budgetunderlag

och i förekommande fall uppdrag i särskilda regeringsbeslut

skall vara granskade av företagens revisorer.

Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser som kommenterat frågan

instämmer i utredningens bedömning. Statskontoret, Ekonomistyrningsverket

och Riksrevisionsverket (RRV) delar utredningens bedömning

att företagens revisorer bör ges i uppdrag att revidera samtliga

dokument där företagen redovisar resursanvändning m.m. RRV pekar på

möjligheten att public service-företagen sätts upp på den förteckning

över statliga aktiebolag och stiftelser som verket har rätt att granska.

Svenska Journalistförbundet anser att kraven på öppenhet och insyn

måste ställas mycket högt på programföretag i allmänhetens tjänst.

Varken SR eller SVT har kommenterat utredningens bedömning i

denna del. UR anser att förslaget att revisorerna bör granska underlaget i

samtliga dokument som programföretagen lämnar är onödigt.

Skälen för regeringens förslag: Genom TV-avgiften ställs betydande

resurser av allmänhetens medel till public service-företagens förfogande.

Det är naturligt att ställa höga krav på öppenhet och insyn i en verksamhet

med de förutsättningar som gäller för dessa företag. Den grundläggande

förutsättningen för public service-verksamheten, att programföretagen

skall ha en självständig och oberoende ställning, utesluter inte att

god insyn skall kunna ges i företagens ekonomiska förvaltning och att

bedömningar av effektivitetsfrågor m.m. skall kunna göras. Såväl

Förvaltningsstiftelsen

för Sveriges Radio AB, Sveriges Television AB och

Sveriges Utbildningsradio AB som regering och riksdag är beroende av

en väl fungerande revision som granskar om verksamheterna bedrivs

effektivt och om programföretagens styrelser och ledningar har

tillfredsställande

system och rutiner för uppföljning och kontroll, liksom om återrapporteringen

är rättvisande. Ett väl fungerande uppföljningssystem är

också en förutsättning för att kunna informera allmänheten om hur verksamheten

bedrivs och hur TV-avgiftsmedlen används.

Programföretagens styrelser och ledningar ansvarar för att verksamheten

planeras, genomförs och utvecklas i enlighet med fastlagda riktlinjer

och villkor. I detta ansvar ingår att ha de system och rutiner som behövs

för en löpande uppföljning och rapportering, liksom för den externa

återrapporteringen

vad gäller uppfyllelsen av målen för verksamheten.

Utredningen pekar på vissa oklarheter i dagens system för redovisning

och revision. Programföretagen redovisar sin verksamhet i tre huvudsakliga

dokument; årsredovisning, public service-redovisning och budgetunderlag.

Av dessa dokument är det endast årsredovisningen som idag

utgör granskningsobjekt för företagens revisorer. Revisorerna granskar

alltså i princip inte de uppgifter som programföretagen lämnar i budgetunderlag

och public service-redovisningar. Utredningen visar också att

revisorerna i sitt granskningsarbete endast i begränsad utsträckning utgår

från programföretagens anslagsvillkor, vilket bl.a. leder till att bolagens

uppfyllande av kravet på att sidoverksamheter skall bära sina egna kostnader

i dag inte formellt ingår i revisorernas granskningsuppgift.

Regeringen anser mot denna bakgrund att det finns anledning att förtydliga

systemet för kontroll och revision av public service-företagens

verksamhet. Programföretagens public service-redovisningar, budgetunderlag

och i förekommande fall uppdrag i särskilda regeringsbeslut bör

därför vara granskade av företagens revisorer.

Granskningen av de olika dokumenten bör avse det underlag som det

redovisade materialet bygger på och företagsledningarnas organisation av

system och rutiner för kontroll, uppföljning och redovisning

Frågan om uppföljning och granskning av programverksamheten

behandlas i avsnitt 10. Regeringen har tidigare i detta kapitel anfört att

sidoverksamheter till företagens programverksamhet skall bära sina kostnader

och i övrigt bedrivas på ett konkurrensneutralt sätt i förhållande till

andra företag som tillhandahåller motsvarande tjänster. Villkoret har hittills

inte varit förenat med något uttryckligt krav på särredovisning. Villkoret

innebär i praktiken att TV-avgiftsmedel inte skall användas för att

finansiera de delar av företagens verksamhet som bedrivs på en konkurrensutsatt

marknad och där finansieringen skall vara en annan än TVavgiftsmedel.

Exempel på sådan verksamhet är programföretagens

uthyrning av produktionskapacitet.

På detta område är ett förtydligande av kraven på företagens redovisning

särskilt angeläget. Regeringen anser att programföretagen skall ges i

uppdrag att redovisa sidoverksamheter som egna resultatområden och det

bör följaktligen finnas en resultaträkning och en balansräkning för de

sidoverksamheter som företagen bedriver. Programföretagen bör säkerställa

att redovisningar av programföretagens sidoverksamheter och villkoret

att sådana verksamheter bär sina kostnader är granskade av företagens

revisorer.

14 Tillståndsperiodens längd m.m.

Regeringens förslag: Tillståndet för Sveriges Radio, Sveriges Television

och Sveriges Utbildningsradio skall omfatta perioden den

1 januari 2002 t.o.m. den 31 december 2005.

Utredningens bedömning: Utredningen anser, bl.a. mot bakgrund av

behovet av fortsatt översyn av vissa förutsättningar för public

serviceverksamheten,

att nästa tillståndsperiod inte bör vara längre än fem år.

Remissinstanserna: De flesta remissinstanser som kommenterat frågan

delar utredningens bedömning att tillståndsperioden inte bör vara

längre än fem år. Riksrevisionsverket anser att utrymme bör skapas för att

redan under kommande tillståndsperiod kunna ändra vissa villkor om de

visar sig begränsa företagens förutsättningar att tillgodose viktiga åtaganden

i public service-uppdraget. SVT delar utredningens bedömning att

tillståndsperioden inte bör bli längre än fem år. Under denna period bör,

enligt SVT, klarlägganden ske om den framtida organisationsstrukturen

för public service-verksamheten.

Bakgrund: Enligt radio- och TV-lagen skall tillstånd som meddelas av

regeringen gälla för en viss tid. De senaste tillståndsperioderna för public

service-företagen har varit av olika längd. Perioden före nuvarande

tillståndsperiod

var fyra år (1993-1996) och nuvarande period är fem år

(1997-2001).

Skälen för regeringens förslag: Vid bedömningen av en lämplig

längd på nästa tillståndsperiod för radio och TV i allmänhetens tjänst bör

olika förhållanden beaktas. Public service-företagen verkar på en marknad

där förutsättningarna ständigt förändras. Detta ställer krav på

anpassningsförmåga och utvecklingsarbete inom företagen, men det

innebär också att riksdag och regering med jämna mellanrum behöver

kunna ta ställning till behov av eventuella förändringar i public

serviceverksamhetens

förutsättningar i syfte att värna en fortsatt framgångsrik

och oberoende radio och TV i allmänhetens tjänst. Mot bakgrund av den

tid en beredningsprocess inför en ny tillståndsperiod tar så kan en

tillståndsperiod

dock inte vara alltför kort.

Det viktigaste skälet för en relativt lång tillståndsperiod är att

programföretagen

kan ges långsiktiga planeringsförutsättningar, vilket skapar

stabilitet och underlättar företagens planering och deras relationer medaktörer

i deras omvärld. En rimligt lång tillståndsperiod understryker

också företagens oberoende ställning i förhållande till såväl politiska som

ekonomiska och andra intressen. Mot en alltför lång tillståndsperiod talar

bl.a. de stora förändringar på teknikens område som är att vänta också

under den närmaste perioden. Det rör särskilt frågan om övergång från

analog till digital sändningsteknik. Men det handlar också om utvecklingen

av nya medieformer och tjänster samt hur denna utveckling

påverkar regelverk och andra förutsättningar för radio- och TV-företagen

i allmänhetens tjänst.

Vid en samlad bedömning finner regeringen att en tillståndsperiod på

fyra år är lämplig. Det ger programföretagen goda planeringsförutsättningar

och möjligheter att utveckla sin verksamhet. Samtidigt finns det

god tid att i olika sammanhang fortsätta att bereda en rad frågor som

aktualiseras av bl.a. den pågående tekniska utvecklingen.

Pågående utredningsarbete

Den tekniska utvecklingen har föranlett ett omfattande utredningsarbete,

som delvis fortfarande pågår. Nedan redogörs för utredningar som har

betydelse för olika mediepolitiska ställningstaganden och för de framtida

förutsättningarna för radio och TV i allmänhetens tjänst.

De problem som konvergensen mellan bl.a. rundradio- och televerksamhet

medför var ämnet för Konvergensutredningen, som avgav sitt

betänkande Konvergens och förändring (SOU 1999:55) år 1999. I betänkandet

konstateras att konvergensutvecklingen med sammansmältning av

olika medieformer och framväxten av helt nya tjänster medför olika

gränsdragnings- och tolkningsproblem vid tillämpningen av gällande rätt.

Utredningen anser därför att det finns ett behov av samordning av den

aktuella lagstiftningen, vilket framför allt avser relationen mellan å ena

sidan telelagen och å andra sidan Yttrandefrihetsgrundlagen (YGL) och

radio- och TV-lagen (1996:844). Hänsyn måste enligt utredningen tas till

de begränsningar i möjligheten att lagstifta som följer av YGL och

Sveriges förpliktelser enligt EG-rätten.

Efter det att konvergensutredningen presenterade sitt betänkande har

Mediegrundlagsutredningen behandlat vissa frågor om YGL.

Mediegrundlagsutredningen

har bl.a. i uppdrag att analysera behovet och förutsättningarna

för en mer teknikoberoende grundlagsreglering av yttrandefriheten.

Kommittén avser presentera sitt slutbetänkande vid utgången av

mars 2001.

Det pågår vidare ett omfattande arbete inom EU med översyn av olika

regelverk mot bakgrund av konvergensutvecklingen. Kommissionen lade

i juli 2000 fram förslag till nya direktiv med regler för elektronisk

infrastruktur

och elektroniska informationstjänster. Förslagen syftar bl.a. till

att gemensamma bestämmelser skall gälla för alla elektroniska informationsnät

oberoende av om det rör sig om nät för t.ex. telekommunikation

eller sändarnät för ljudradio- och TV-sändningar. Förslagen omfattar inte

innehållet i de tjänster som befordras med hjälp av elektroniska

informationsnät.

Men förslagen påverkar ändå förutsättningarna för radio och TV

i allmänhetens tjänst eftersom de behandlar distributionsformer som bär

såväl radio och TV-sändningar som nya medieformer och tjänster.

Kommissionens förslag behandlas för närvarande av EU:s ministerråd

och av Europaparlamentet.

Inom kort kommer Kommissionen vidare att inleda en översyn av

direktivet Television utan gränser, som bl.a. innehåller gemensamma

regler om reklam, sponsring och europeiska programkvoter. Kommissionens

förslag till ändringar väntas i slutet av år 2002.

Regeringen anser att det är viktigt att i dessa sammanhang särskilt

uppmärksamma hur konvergensutvecklingen påverkar möjligheterna att

också i framtiden säkerställa en stark radio och TV i allmänhetens tjänst.

Det pågår för närvarande även annat utredningsarbete som har betydelse

för de framtida förutsättningarna för public service-verksamheten.

En särskild utredare har i uppdrag att analysera och överväga behovet

av ändringar i framför allt radio- och TV-lagen (1996:844) och lagen

(1989:41) om TV-avgift. Utredaren skall lägga fram förslag som gör att

samma regler kan tillämpas på samtliga TV-sändningar från ett företag,

oberoende av om sändningarna sker på ett sätt som kräver tillstånd, t.ex.

via marksändning eller på något annat sätt, t.ex. via satellit. Utredaren

skall vidare se över reglerna om avgiftsskyldighet för TV-mottagare i

syfte att anpassa dem till den utveckling som skett när det gäller

TVdistribution,

bl.a. att Sveriges Television numera sänder även via satellit.

Utredaren skall också överväga vad som skall gälla i fråga om

betalningsskyldighet

för TV-avgift när den betalningsskyldige avlider. I

utredningsuppdraget ingår dessutom frågor om jurisdiktion, skydd av

barn mot olämpligt programinnehåll, program som sänds på uppdrag av

andra, myndighetsmeddelanden, placering av sponsringsmeddelanden,

åtgärder vid underlåtelse att lämna vissa uppgifter samt den europeiska

konventionen om gränsöverskridande television. Uppdraget beträffande

skydd av barn mot olämpligt programinnehåll skall redovisas före

utgången av oktober 2001 medan uppdraget i övrigt skall vara slutfört

före utgången av maj 2002.

Den parlamentariska Digital-TV-kommittén (Ku 1997:06) har till uppgift

att följa och utvärdera de markbundna digitala TV-sändningarna.

Kommittén avser att avge sitt slutbetänkande i juni 2001. Regeringen

avser att därefter, med utgångspunkt i kommitténs förslag, återkomma till

riksdagen med förslag om hur övergången från analog till digital sändningsteknik

skall gå till. Regeringen anser att det under alla förhållanden

finns behov av att fortsätta att följa och värdera den digitala televisionens

utveckling. Regeringen kommer att ta ställning till hur ett sådant arbete

bäst kan bedrivas efter det att Digital-TV-kommittén har lämnat sitt förslag

och detta har remissbehandlats.

Det utredningsarbete som redovisats ovan handlar om att anpassa lagstiftning

och andra förutsättningar till den pågående konvergensutvecklingen.

Resultatet av utredningsarbetet kommer att i sedvanlig ordning att

remissbehandlas och regeringen avser återkomma till riksdagen med

eventuella förslag till författningsändringar med anledning av detta

arbete.

Fortsatt översyn m.m.

De snabba förändringarna inom medieområdet ställer stora krav på public

service-företagens förmåga att utvecklas så att det blir möjligt att även

i framtiden bedriva en livskraftig radio- och TV-verksamhet i allmänhetens

tjänst. Det går inte att nu med någon större säkerhet förutse hur den

pågående konvergensutvecklingen kommer att påverka public serviceverksamhetens

villkor. Hittills har utvecklingen främst medfört att public

service-företagen har påbörjat verksamhet i andra medier än radio och

TV, t.ex. Internet. Regeringen har i avsnitt 13.1 angivit under vilka

förutsättningar

sådan kompletterande verksamhet bör bedrivas.

Det är enligt regeringens mening emellertid naturligt att fortsatt

löpande belysa och värdera ett antal frågor som rör förutsättningarna för

radio och TV i allmänhetens tjänst, inklusive lagstiftningen på området.

En del av dessa frågor har berörts tidigare i denna proposition. I avsnitt

8.2 om mångfald i nyhetsutbudet aviserar regeringen att ett uppdrag skall

ges till Granskningsnämnden för radio och TV att följa och utvärdera hur

de gjorda förändringarna av SVT:s nyhetsorganisation påverkar mångfalden

i nyhetsutbudet. I avsnitt 13 om ekonomiska förutsättningar föreslår

regeringen att programföretagen som ägare av Radiotjänst i Kiruna

AB skall verka för att avgiftsskolket minskar och att företagen skall

lämna en särskild redovisning av arbetet med att minska skolkets omfattning

och avgiftskontrollens effekter. Regeringen gör i samma avsnitt

också bedömningen att frågan om systemet för medelstilldelning till

programföretagen

skall beredas vidare.

Regeringen avser också, som aviseras i avsnitt 11, att tillsätta en kommitté

som får i uppdrag att snarast göra en utvärdering av den försöksverksamhet

med digital radio som pågått sedan år 1995. Den digitala radions

framtidsförutsättningar skall också analyseras.

Mot bakgrund av massmediernas betydelse för det demokratiska samhället

är det värdefullt att beslut som berör mediernas villkor har bred

politisk förankring. Regeringen avser därför att tillsätta en parlamentariskt

sammansatt kommitté så att resultatet av dess arbete kan föreligga i

god tid före utgången av nästa tillståndsperiod. Uppdraget för en sådan

kommitté skall vara att utifrån en bred och djupgående omvärldsanalys

göra en samlad översyn av public service-uppdraget och public serviceföretagens

förutsättningar, bl.a. ekonomiska och organisatoriska, att uppfylla

detta uppdrag i en ny och föränderlig mediesituation. Kommitténs

arbete skall bedrivas med utgångspunkt i olika utredningsförslag och

utvecklingen inom medieområdet, särskilt med avseende på konvergensutvecklingen.

Regeringen avser att ta fram direktiv till en sådan utredning

efter samråd med riksdagens partier. Syftet är att på detta sätt med

en bred politisk förankring säkerställa de långsiktiga förutsättningarna

för en stark och oberoende radio och TV i allmänhetens tjänst.

Bilaga 1

Sammanfattning av betänkandet Radio och TV i

allmänhetens tjänst (SOU 2000:55)

Sveriges Radio, Sveriges Television och Sveriges Utbildningsradio är

public service-företag i internationell toppklass. En rad undersökningar

visar att public service-företagens betydelse för mångfald och kvalitet,

för information och kultur och för minoriteters tillgång till ett svenskt

radio- och TV-utbud är mycket stor.

Public service-företagen existerar dock i en medievärld under kraftfull

omvandling. Förmåga till förnyelse är därför avgörande för de svenska

företagens möjligheter att framgångsrikt möta tidens utmaningar. Det blir

också allt viktigare att public service-företagen kan bidra till mångfald

där lokala och regionala mediemonopol annars kan uppstå.

I kapitel 2 Radio och TV i allmänhetens tjänst gör jag en genomgång

av den svenska public service-verksamhetens framväxt sedan starten av

rundradiosändningar på 1920-talet. Den visar att statsmakternas inblandning

i programföretagens inre angelägenheter under senare delen av

1900-talet har minskat. Företagens självständighet har ökat.

Samtidigt som public service-verksamhetens uppdrag, organisation

och omfattning har förändrats, har den grundläggande principen att

programverksamheten

inte skall påverkas av statliga eller kommersiella

intressen legat fast. Programföretagens uppdrag att tillhandahålla ett

mångsidigt och brett programutbud, att erbjuda nyheter, samhällsbevakning,

kulturprogram i vid mening och underhållning av hög kvalitet har

snarast stärkts. Principen att programmen skall kunna tas emot av hela

befolkningen och att sändningarna skall vara icke-kommersiella och

finansieras genom avgifter har bibehållits.

Programverksamheten inom public service-radio och TV har ökat

väsentligt. Det har skett genom att programföretagen både i radio och TV

valt att sända i fler kanaler och under en allt större del av dygnet. Dessutom

har distriktsverksamheten byggts ut både i radio och TV. Statsmakternas

krav på programverksamheten har fortsatt att hållas allmänt

formulerade, men ökad tyngd har på senare tid lagts vid hög kvalitet och

vid programföretagens kulturansvar. Kraven på att en allt större del av

allmänproduktionen skall ske utanför Stockholm har skärpts, liksom att

företagen i större utsträckning skall anlita utomstående i programverksamheten

och lägga ut produktion på fristående producenter.

En annan viktig förändring de senaste åren är att programföretagen fått

uppgiften att på ett samlat och tydligt sätt redovisa hur man uppfyller sitt

uppdrag. I de s.k. public service-redovisningarna redogör programföretagen

varje år dels för hur man uppfattar sitt uppdrag, dels för hur man

valt att bedriva verksamheten för att klara detta uppdrag.

I kapitel 3, Medier i förändring, konstateras att mediernas betydelse för

det demokratiska samhället och för kulturen i vid mening är stor. Medierna

är på många sätt sammanlänkade med det övriga samhälleliga livet,

inom politik, näringsliv och kulturliv. I och med att medieområdet

expanderat har också dess ekonomiska betydelse ökat. Massmediernas

största betydelse i samhället är dock inte i första hand ekonomiskt utan

handlar om deras roll för den demokratiska processen, det svenska språket

och kulturen i vid mening.

Historien visar att publikens medievanor är relativt stabila. Introduktionen

av nya medier har inte medfört att traditionella medier har blivit

utkonkurrerade. Trots 10-15 år med satellit- och kabel-TV har en tredjedel

av svenska folket endast tillgång till ett utbud bestående av tre

svenska TV-kanaler. Det totala TV-tittandet fördelas till mer än 90 procent

på de fem största svenska TV-kanalerna. Den traditionella radio

och TV-kanalen kommer sannolikt att fylla ett behov för den stora publiken

även inom överskådlig tid. Innehållet kommer dock att kompletteras

med nya tjänster med hjälp av ny teknik.

Ökad konkurrens och framväxten av allt starkare internationella aktörer

på mediemarknaden påverkar möjligheten att tillhandahålla inhemskt

producerad radio och TV av hög kvalitet. En nationell programproduktion

präglad av hög kvalitet och lokal förankring förutsätter enligt min

mening en politik som hävdar radio- och TV-verksamheten i allmänhetens

tjänst på bästa sätt. Public service-företagens betydelse för nyhets och

informationsförmedling, kritisk samhällsbevakning, opinionsbildning

och som förmedlare av olika kulturyttringar, liksom att engagera

och främja människors identitet som medborgare, snarare ökar än minskar

i den föränderliga mediesituation vi nu befinner oss i.

Situationen på tidningsmarknaden ger anledning till oro för mångfalden

på lokal och regional nivå. Endast på ett par utgivningsorter i landet

kan konkurrensläget sägas vara jämnt mellan olika tidningsägare. Bara

på ett femtontal utgivningsorter i landets 289 kommuner är det fler än en

ägare som utger tidningar. Tendensen på senare år är att andratidningarna

får det allt svårare.

Förutsättningarna för att utvecklingen på radio- och TV-området skall

leda till mångfald och ett varierat programutbud av hög kvalitet hänger

inte bara samman med den tekniska utvecklingen och att fler sändningsmöjligheter

tillkommer. För kommersiella radio- och TV-företag är

intäktsmöjligheterna inom varje marknad av avgörande betydelse. Priserna

på rättigheter till attraktivt programinnehåll har redan stigit kraftigt

och kan förväntas stiga ännu mer i framtiden.

Erfarenheter från såväl Sverige som andra länder visar att kommersiell

radio och TV koncentrerar sig på ett begränsat antal programtyper som

tilltalar en bred allmän publik. Publikgrupper som är för små för att vara

intressanta för annonsörer har liten chans att få sina intressen tillgodosedda

i det programutbud som erbjuds av reklamfinansierade företag.

Finansieringen av public service-företagen via TV-avgifter möjliggör

omfattande programsatsningar, även för program som tilltalar mindre

målgrupper och långsiktiga satsningar på hög kvalitet i hela programutbudet.

Public service-företag behöver därför inte anpassa programverksamheten

utifrån krav på lönsamhet, utan är fria att utgå från publikens

skiftande behov och intressen.

Gjorda undersökningar visar att i länder där public service-företag

erbjuder ett högkvalitativt utbud inom alla programtyper utövas ett positivt

tryck på kommersiella kanaler att närma sig public service-utbudet

vad gäller programvariation och kvalitet. Den konkurrens om kvalitet

som blir följden av detta förhållande är enligt min mening ett mycket

kraftfullt argument för en fortsatt mångsidig radio och TV i allmänhetens

tjänst.

Utvecklingen på medieområdet innebär först och främst att public service-

verksamheten i framtiden kommer att bedrivas inom ramen för en

allt större internationell och kommersiellt driven mediemarknad. Den

tekniska utvecklingen, som innebär en sammansmältning eller konvergens

mellan såväl olika medieformer som olika medieföretag, innebär

utmaningar för en radio och TV i allmänhetens tjänst, men erbjuder

också nya möjligheter för företagen att uppfylla sitt public service-uppdrag.

Genomgången i kapitel 4 Svenskt radio och TV-utbud visar på en

betydande mångfald totalt sett. Inom radio och TV förekommer det

ojämförligt bredaste och mest varierade utbudet i public service-företagen,

såväl vad gäller information som underhållning. Programverksamheten

präglas av stor mångfald och goda möjligheter för publiken att vid

olika tidpunkter finna program för olika intressen och smaker. TV4, som

uppvisar en förhållandevis stor programmångfald, intar en mellanställning

mellan SVT:s och satellitsända kommersiella TV-kanalers utbud.

Det finns inget som tyder på att SVT:s programutbud vad gäller

genremångfald har utvecklats i kommersiell riktning under 1990-talet.

Tvärtom har andelen nyhets- och faktaprogram till och med förstärkts

något på senare år. Mycket stora delar av public service-företagens utbud

är producerade i Sverige, för SVT:s del nära 80 procent. Även när det

gäller programutbudets produktionsursprung intar TV4 en mellanställning,

medan övriga kommersiella TV-kanaler i mycket stor utsträckning

präglas av ett programutbud från USA.

Skillnaderna mellan SR:s programutbud och utbudet i den privata

lokalradion är stora. SR:s totala programutbud kännetecknas av en stor

programbredd. Flertalet av de radioprogram som SR sänder har inte sin

motsvarighet i någon annan radiokanal. Även vad gäller musikutbudet

finns stora skillnader mellan SR och övrig radio, men även i SR:s utbud

utgör musik en betydande andel. Näst efter musiken ägnas en stor del av

sändningsutrymmet i SR åt aktualiteter och samhälle samt nyheter.

Andelen spelad musik i SR har inte förändrats över tid.

En radio och TV i allmänhetens tjänst måste, för att uppnå legitimitet,

vara väl förankrad hos sin publik. Publikens användning och värdering

av public service-företagen är central för denna förankring.

I kapitel 5 Svenska folket om radio och TV i allmänhetens tjänst redovisas en

undersökning av svenska folkets användning av, inställning till och förtroende

för radio och TV i Sverige.

Så gott som hela svenska folket har tillgång till public service-kanalerna

i radio och TV. Varje dag tar knappt 5 av 10 svenskar del av utbudet

i SR och lika många använder sig av SVT:s kanaler. Såväl SR som

SVT har dock tappat publikandelar under 1990-talet. Den svagaste positionen

hade public service-företagen i mitten av detta decennium, men

tendensen i slutet av 1990-talet var att SR och SVT åter stärker sin ställning

något. Det är också dessa medier som människor i huvudsak vänder

sig till vid större oväntade händelser och i krissituationer. Andelen som

aldrig tar del av det public service-företagen har att erbjuda är endast

någon procent av befolkningen.

Radio och TV har, sedan mätningarna inleddes 1986, haft ett mycket

högt förtroende bland svenska folket. Störst förtroende har svenska folket

för public service-företagen, särskilt inom kategorier som nyhets- och

samhällsprogram. Den grupp där public service-företagen har sin svagaste

förankring och där man också tappat mest till de kommersiella

kanalerna är bland de yngre. Public service-företagens problem med de

unga gäller även en annan aspekt av mediernas förankring hos befolkningen.

De yngre har generellt sett en mer positiv syn på kommersiell

radio och TV, även om de också har stort förtroende för public serviceföretagens

kanaler.

I kapitlet visas också att TV-avgiften som finansiering av public service-

verksamheten har ett stöd hos majoriteten av den svenska befolkningen;

drygt hälften anser att den är mycket eller ganska väl värd sitt

pris. Endast tio procent menar att avgiften inte alls är värd priset. Detta

ger en indikation på vilket stöd avgiftssystemet har, men man bör hålla i

åtanke att frågan gäller om avgiften är värd sitt pris och inte om det är

bra eller dåligt med avgiftsfinansiering. Andelen som anser att avgiften

är värd sitt pris har minskat under senare delen av 1990-talet. Detta skall

dock inte tolkas som att de som inte tycker att avgiften är värd sitt pris i

stället förordar reklamfinansiering. Under samma period har nämligen

även andelen som är positivt inställda till reklam i TV minskat, från en

redan låg nivå.

I kapitel 6 Programuppdraget behandlas de principer som enligt min

mening bör gälla för public service-företagens programuppdrag samt de

särskilda programfrågor som anges i utredningsdirektiven, bl.a. frågor

om avvägningen mellan kvalitet och kvantitet, företagens kulturansvar

och uppgifterna att särskilt beakta funktionshindrades situation samt

etniska och språkliga minoriteter.

Den utveckling som skett i Sverige vad gäller programutbudet i radion

och televisionen den senaste tioårsperioden ger enligt min mening inte

anledning för regering och riksdag att nu förändra inriktningen i public

service-företagens allmänna uppdrag. Jag har i utredningsarbetet funnit

att de principiella utgångspunkter som anges i företagens sändningstillstånd

fortsatt är giltiga. Programföretagen bör även i fortsättningen ha

uppgiften att erbjuda ett mångsidigt och oberoende programutbud som

kännetecknas av hög kvalitet. Programmen bör utformas så att de genom

tillgänglighet och mångsidighet i skälig omfattning tillgodoser skiftande

behov och intressen hos hela landets befolkning. En hög tillgänglighet till

en stor variation av radio- och TV-program ger många människor möjlighet

att komma i kontakt med andra människors liv, kulturer och sedvänjor,

vilket är en viktig del i den förståelse och tolerans som demokratin

vilar på.

Public service-radio och TV måste emellertid hävda sin särart. Genom

finansieringen med TV-avgifter är programföretagen oberoende av

kommersiella överväganden och kan fokusera på publikens behov och

önskemål, satsa på det nya och det oprövade och utveckla programkvalitet

inom olika genrer. Kraven på kvalitet gäller givetvis all programverksamhet,

oavsett om syftet med programmen är att informera eller underhålla.

Jag vill understryka att uppgiften att göra programutbudet tillgängligt

för hela befolkningen innefattar ett alldeles särskilt viktigt ansvar för att

alla kan ta del av programmen oavsett individuella förutsättningar. Public

service-företagen är ensamma i Sverige om att sända program på olika

minoritets- och invandrarspråk och att särskilt anpassa programverksamheten

för funktionshindrade. Dessa två områden är och bör även fortsättningsvis

vara två särskilt prioriterade områden i public service-uppdraget.

En slutsats som kan dras av att SR, SVT och UR i dag är de enda

radio- och TV-företagen i Sverige som särskilt anpassar sin programverksamhet

för funktionshindrade är att funktionshindrade är beroende

av att dessa företag erbjuder ett brett och varierat programutbud för att

dessa grupper skall kunna hävda sitt medborgarskap. Ett mål bör vara att

alla program skall göras tillgängliga för hela publiken.

Även om mycket kvarstår att göra är i dag en relativt stor del av public

service-företagens program tillgängliga genom exempelvis textning och

teckenspråk m.m. Utvecklingen går i rätt riktning, men bör, enligt min

mening, fortsätta med kraft. Jag föreslår bland annat att frågan om att

göra textremsan tillgänglig för synskadade bör ges en lösning innan en

ny tillståndsperiod inleds. Dessutom pekar jag på att ny teknik bör kunna

användas mer aktivt i syfte att ytterligare öka tillgängligheten för

funktionshindrade.

När det gäller programföretagens ansvar för service och program på

invandrar- och minoritetsspråk kan jag konstatera att också här är public

service-företagen de enda rikstäckande radio- och TV-företag som erbjuder

en sådan service. Minskningar av företagens insatser har dock skett.

Framför allt gäller detta SR där sändningar och resurser för finskspråkiga

har minskat hittills under tillståndsperioden. Detta bör, enligt min

mening, beaktas vid formulering av krav på företaget inför nästa

tillståndsperiod.

SR har velat ge den finska språkgruppen en starkare ställning genom

att samla redaktionella resurser och starta en särskild radiokanal för dessa

sändningar. Finska P7 är en helt digital kanal, men sändningar sker också

i P2 och P4. De digitala sändningarna har emellertid inte utvecklats

enligt förhoppningarna. Mycket tyder också på att SR har drabbats särskilt

hårt av den besparing som gjordes på public service-verksamheten

under perioden 1995-1998. Samtidigt har företaget varit väl medvetet

om de prioriteringar som riksdag och regering gjort.

Liksom när det gäller ansvaret för funktionshindrade får programföretagen

sins emellan fördela ansvaret för olika insatser mellan sig. Företagen

är dock inte skyldiga att redovisa hur det samlade ansvaret har förvaltats.

En sådan skyldighet bör, enligt min mening, införas. Jag pekar

också på behovet av att både SR och SVT bidrar till ett fördjupat samarbete

med public service-företagen i Norge och Finland för att bidra till

ökade insatser för radio- och TV-program på samiska språk.

Såväl romerna som de jiddisch-talande är betydande minoriteter i ett

europeiskt sammanhang, men små, eller rent av mycket små minoriteter,

i enskilda stater. Jag föreslår därför att Sverige i relevanta europeiska

fora aktualiserar frågan om ett sameuropeiskt public service-ansvar för

romani chib och jiddisch i radio och TV. Även de svenska programföretagen

bör, genom EBU och andra fora för samverkan mellan public service-

företag, kunna söka gemensamma lösningar på det ansvar som ingår

i public service-uppdraget när det gäller dessa språkgrupper.

Public service-företagen har ett särskilt ansvar för en hög beredskap att

kunna sända i situationer när allvarliga händelser inträffar, t.ex. vid stora

katastrofer eller andra allvarliga påfrestningar på samhället. Det är, enligt

min mening, rimligt att företagen i sådana situationer också har en hög

beredskap för att snabbt kunna ge nyhetsservice såväl på de språk man

normalt sänder på som på andra relevanta språk. Principen att programföretagen

själva avgör på vilka invandrarspråk sändningar bör ske, utifrån

situationen i dagens mångkulturella Sverige, är enligt min mening rimlig.

För att även framgent hävda public service-företagens legimititet krävs

fortsatta insatser för öppenhet och tydlighet kring vad det är som ger

public service-företagens programverksamhet dess särprägel. Programföretagens

uppdragsgivare är ytterst den svenska allmänheten. En förutsättning

för att programföretagen skall åtnjuta en stor frihet att självständigt

utforma verksamheten är att man utvecklar sådana kontakter med allmänheten

att publikens skiftande behov och intressen utgör grunden för

programverksamheten. Detta arbete bör ständigt utvecklas. I detta sammanhang

har en decentraliserad organisation av programföretagens verksamhet

en viktig funktion att fylla.

Public service-företagen har en stor och ökad betydelse för det svenska

kulturlivet genom de relativt omfattande resurser som kommer kulturlivet

i olika former till del. Det programutbud som public service-företagen

erbjuder saknas till stora delar i det övriga radio- och TV-utbudet.

Många av de programtyper som ryms inom kulturansvaret skulle sannolikt

inte bli gjorda om det inte vore för att public service-företagen har

uppdraget att tillhandahålla dem. Det är i dag mångdubbelt fler som tar

del av kulturutbudet i radio och TV än som besöker teater- och

musikinstitutionerna

i andra sammanhang.

Samtidigt kan jag konstatera att det skett minskningar av insatserna

från public service-företagen på en rad områden. Inom SR har såväl

utomståendes medverkan på kulturområdet som musikutbudet i stort fått

kännas vid minskade resurser under tillståndsperioden. På vissa områden

har dock programföretagens insatser förbättrats. Det gäller bl.a. att samarbeten

med kultur- och musikinstitutioner har ökat för SR, att barn- och

ungdomsutbudet har fått en stärkt ställning i SR och SVT och att SVT

kraftigt ökat insatserna för den svenska filmen, för utomståendes medverkan

i produktionen och för fristående produktionsbolag.

Det finns uppgifter som tyder på att det enskilda antalet svenska

musikverk i SR minskat under den senaste tioårsperioden. Samtidigt är

skillnaden mellan SR och kommersiell radio mycket stor när det gäller

antalet enskilda musikstycken som spelas under ett år. SR spelade år

1999 varje låt i genomsnitt fyra gånger, medan kommersiell radio, enligt

uppgifter från STIM, spelade varje låt i genomsnitt över ett tusen gånger

per år.

Ett omfattande samarbete med kultur- och musikinstitutioner är en förutsättning

för att uppdraget i allmänhetens tjänst skall kunna uppfyllas.

De ökade samarbeten och utläggningar av produktionsuppdrag som

företagen har i uppdrag att prioritera bör även i fortsättningen kunna

komma svenska kulturarbetare till del och i ökad grad användas för samarbeten

med kultur- och musikinstitutioner runt om i landet.

I kapitel 7 Organisation behandlar jag dels frågan om relationen mellan

statsmakterna och programföretagen, dels de frågor som rör villkor för

programföretagens inre organisation, exempelvis villkor om att en viss

del av programproduktionen skall ske utanför Stockholm, utomståendes

medverkan i programproduktionen och nyhetsverksamheten inom SVT.

Radio och TV i allmänhetens tjänst har en viktig roll i det svenska

medielandskapet på alla nivåer. Public service-företagen är tillsammans

med TV4 de enda egentligen riksspridda dagliga medierna. Även om den

nationella nivån är den mest uppmärksammade så är public service-företagens

bidrag till mångfalden, relativt andra medieföretag, ofrånkomligen

störst genom att hela landet kan speglas och representeras och att människor

från hela landet deltar i programverksamheten på lokal och regional

nivå. Public service-företagens decentraliserade organisation utgör en

förutsättning för detta.

Det blir därför allt viktigare att public service-företagen har en organisation

med ett så decentraliserat ansvar att man kan bidra till mångfald

där lokala och regionala mediemonopol annars kan uppstå. Detta gäller

inte minst på de lokala marknaderna, med tanke på situationen på

tidningsmarknaden.

Jag kan konstatera att de särskilda krav som statsmakterna ställt på

programföretagen i stor utsträckning efterlevs.

??Kravet att 55 procent av allmänproduktionen skall ske utanför

Stockholm uppfylls under perioden 1996-1999 av både SR och

SVT.

??Kravet att öka utomståendes medverkan under perioden uppfylls

av SVT och UR, medan SR:s resurser för detta minskar.

??Kravet på SVT att öka utläggningar av produktion, samproduktioner

och inköp av svenska program uppfylls genom en kraftig

ökning av resurser, till stor del beroende på de särskilda kvalitetsmedel

som utgått fr.o.m. år 1998.

Jag anser att kravet på att en viss andel av allmänproduktionen skall ske

utanför Stockholm har betydelse och att statsmakterna därför även fortsatt

behöver markera vikten av en fortsatt hög andel lokal och regional

närvaro i public service-företagens verksamhet. Jag har inte prövat att

föreslå radikalt ändrade villkor, men anser att det finns anledning att

markera att den nuvarande decentraliserade organisationen, både vad

gäller dess andel av produktionen och företagens resurser, minst bör

upprätthållas.

Att det allmänna ställer upp vissa villkor är viktigt för att motverka

centralisering.

När det gäller nyhetsverksamheten inom SVT kan jag konstatera att

SVT:s styrelse nu fattat ett beslut om att genomföra en omorganisation

av nyhetsverksamheten. De viktigaste motiven är, enligt SVT, att stärka

den gemensamma planeringen och samordningen, öka inslaget av

granskning och fördjupning, tydligare definiera redaktionernas självständighet

för att garantera mångfald samt att använda tillgängliga resurser så

rationellt som möjligt. Detta är naturligtvis ambitioner som ligger väl i

linje med uppdraget.

Det är dock väsentligt att noga följa upp den nya organisationens verksamhet

och att SVT redogör för i vilken mån den nya organisationen

lever upp till de syften som ligger bakom omorganisationen. Nyhetsverksamheten

inom public service-företagen är en central del av programverksamheten.

Nyhetsprogrammen upptar en stor del av programföretagens

sändningstid. Sändningarna når hela befolkningen och stora delar av

befolkningen tar också del av programmen flera gånger i veckan. Undersökningar

visar att förtroendet i stor utsträckning hänger samman med

företagens trovärdighet och pålitlighet, särskilt inom programområden

som nyheter och samhälle. De två mest använda nyhetsprogrammen

bland alla etermedier är Rapport och Aktuellt. Även Ekots sändningar, de

lokala nyheterna i P4 och SVT:s regionala nyheter har en stor publik.

Jag bedömer att SVT:s nyhetsverksamhet kan klara att uppfylla kravet

på mångfald i nyhetsvärdering, urval och nyhetsförmedling, samtidigt

som den kan organiseras på ett sätt som stärker företagets samlade

nyhetsverksamhet och leder till ett effektivare resursutnyttjande. Det

nuvarande kravet i anslagsvillkoren vad gäller nyhetssändningar kan

således tas bort.

I kapitel 8 Utbildningsprogram i radio och TV konstaterar jag att

utbildningsprogram är en värdefull del av det svenska public serviceutbudet.

Det finns starka skäl, bland annat tillgängligheten för alla och

ökade utbildningsbehov i samhället, som talar för att sådana program

även fortsättningsvis bör ingå i det samlade public service-utbudet.

UR:s uppdrag har varit otydligt. Statsmakterna har i huvudsak avsett

att UR skall producera program för utbildningsväsendet. UR producerar

även program som inte primärt är avsedda att användas i ett

utbildningssammanhang.

Otydligheten i UR:s uppdrag har, enligt min mening, medfört

gränsdragningsproblem gentemot SVT:s och SR:s programverksamhet.

Jag anser att det finns en stor potential för utbildningsprogram i framtiden,

inte minst med användning av ny teknik. Utbildningsprogrammen

behöver dock ges bättre förutsättningar i det samlade public serviceutbudet

för att denna potential skall kunna förverkligas. UR:s program

har en undanskymd plats i SVT:s och SR:s programtablåer och därmed

för allmänheten. UR tappar också andelar av skolornas användning av

etermedier.

I syfte att stärka såväl utbildningsprogrammens ställning som det

samlade folkbildningsansvaret i public service-verksamheten lämnar jag

förslag på olika organisatoriska lösningar för UR:s verksamhet. Jag förordar

dock att Utbildningsradions ställning som självständigt företag

består under nästa tillståndsperiod. Jag vill dock betona att denna slutsats

till stor del beror på att jag menar att det finns fog för att under nästa

tillståndsperiod

utreda förutsättningarna för en sammanhållen organisation

för public service-verksamheten.

I kapitel 9 Distribution konstaterar jag att digitala marksändningar har

stora fördelar framför analog distribution. Det tillgängliga frekvensutrymmet

utnyttjas effektivare och sändningskostnaderna kan nedbringas

avsevärt. Det frekvensutrymme som frigörs vid en övergång till digitala

sändningar har vidare ett betydande samhällsekonomiskt värde då det

kan användas för annan angelägen trådlös kommunikation. Vidare möjliggör

den digitala sändningstekniken ett större utbud och nya typer av

program med större utrymme för interaktivitet, vilket bör kunna gynna

publiken.

Marknaderna för digital TV och digital radio har emellertid utvecklats

olika. I dagsläget tyder konsumenternas efterfrågan på att marksänd

digital TV har goda förutsättningar att bli etablerad på allvar. För digital

radio är situationen en annan. Höga priser på mottagare i kombination

med ett mer begränsat programutbud än i de analoga radiosändningarna

har hittills lett till ett svagt intresse från konsumenternas sida.

Digital-TV-kommittén (Ku 1997:06) har nyligen föreslagit att de

markbundna digitala TV-sändningarna byggs ut i hela landet. Jag

instämmer i detta förslag. Enligt min mening är det viktigt att markbunden

digital TV byggs ut till 99,8 procents befolkningstäckning så att likvärdiga

villkor för mottagning etableras i hela landet. Markbunden digital

TV är ett viktigt alternativ till landets kabel- och satellitoperatörer.

Det markbundna sändningsnätets möjligheter att ge plats åt ett flertal

regionalt och lokalt producerade program kan bidra till en ökad mångfald

på de lokala och regionala mediemarknaderna.

Det är, enligt min mening, rimligt att låta övergångsperioden från

analoga till digitala TV-sändningar påverkas av spridningsgraden för

digitala TV-boxar. Ju snabbare spridning, desto tidigare kan de analoga

sändningarna stängas av. För att underlätta konsumenternas och marknadens

anpassning till den digitala sändningstekniken bör dock en yttre

gräns fastställas för när de analoga näten kan stängas. Förutsatt att

utbyggnaden av marknätet följer nu gällande planer bör de analoga sändningarna

kunna stängas någon gång under perioden 2007-2012. Detta

utesluter inte att nätet stängs tidigare om spridningsgraden av digitala

TV-boxar är tillräckligt hög.

Under den tid parallella analoga och digitala sändningar måste ske

kommer SVT att ha betydande merkostnader. Det är, enligt min mening,

inte rimligt att TV-avgiftsbetalarna under parallellsändningstiden helt

skall behöva stå för merkostnaden för teknikskiftet. De kostnader som

uppkommer bör kunna spridas ut över en längre tidsperiod genom lämplig

lånefinansiering. Ett sådant lån skulle relativt snabbt kunna betalas

tillbaks genom den avsevärda besparing i sändningskostnader som görs

från den dag de analoga sändningarna kan stängas. En del av

parallellsändningskostnaderna

bör vidare kunna finansieras genom att statsmakterna

drar fördel av det framtida värde som det frigjorda analoga sändningsutrymmet

kommer att ha.

I förhållande till marksänd digital TV är situationen för digital radio

betydligt svårare att bedöma. Mottagarutrustningen måste bli billigare

och utbudet mer attraktivt för att konsumenternas intresse skall öka. Sannolikt

blir utvecklingen på de större marknaderna i Europa styrande för

utvecklingen av digital radio i Sverige. I avvaktan på att konsumenternas

efterfrågan ökar anser jag att SR inte bör ta på sig ytterligare kostnader

utöver de man redan har i dag för digital distribution.

Jag diskuterar ett antal åtgärder för att öka den digitala radions

genomslagskraft.

Så länge som utbudet i digitalt utsänd radio är mer begränsat

än i den analoga radion är förutsättningarna små för ett genomslag. Jag

anser också att det bör prövas om en eventuell övergång från FM till

digitala sändningar kan främjas genom politiskt samarbete på europeisk

nivå.

I kapitel 10 Finansiering av radio och TV behandlas frågan om vilka

konsekvenser det skulle få för den svenska public service-verksamheten

om även andra finansieringsformer än TV-avgiften skulle användas i

ökad utsträckning.

Finansieringssystemet för en radio och TV i allmänhetens tjänst bör

uppfylla vissa grundläggande krav. Programföretagen bör givetvis ges

tillräckliga resurser för att kunna utföra sina uppdrag. Samtidigt bör inte

finansieringsmodellen begränsa företagens oberoende eller på annat sätt

påverka programverksamheten på ett sätt som kan strida mot uppdraget.

Dessutom är det viktigt att det system som väljs för att finansiera radio

och TV i allmänhetens tjänst upplevs som rimligt och rättvist av de som

betalar. Tittare och lyssnare skall kunna se att det finns ett samband

mellan det de betalar och det de får tillgång till, dvs. att man får valuta

för pengarna.

Sverige har i jämförelse med de flesta länder en mycket hög grad av

renodlad finansiering genom TV-avgifter. Det har inneburit att public

service-radio och TV under det senaste decenniet kunnat utvecklas ekonomiskt

sett i lugnare former än i andra länder. Den debatt som förekommit

i stora delar av Europa om public service-företagens finansiering

har varit närmast frånvarande hos oss. Genom den renodlade finansieringen

har konkurrens kunnat undvikas mellan public service och kommersiella

företag om såväl TV-avgiftsmedel (som i t.ex. Danmark) som

om reklamintäkter (som i många andra länder).

Erfarenheter såväl från Sverige som utomlands talar enligt min mening

för att möjligheterna att välja en annan finansiering för kärnan i public

service-verksamheten är små och, sett till alternativen, inte önskvärda.

Mycket talar för att nuvarande modell med åtskillnad i finansiering, dvs.

TV-avgifter för public service-företag och reklam och betal-TV för

kommersiella företag, är den mest lämpliga för svensk radio och TV

också i fortsättningen. Även utvecklingen inom EU vad gäller synen på

finansiering av public service-radio och TV ger, enligt min mening, stöd

för denna bedömning.

Genom finansieringen via TV-avgiften kan public service-företagens

ställning och uppdrag som oberoende aktör på mediemarknaden tryggas,

särskilt i små nationer som Sverige, där möjligheterna att få den totala

resurskakan för finansiering av radio och TV att växa är små och där

marknaden är för liten för att sidointäkter skall utgöra ett betydande

resurstillskott.

I kapitel 11 TV-avgiften görs en analys av det svenska TV-avgiftssystemet

under 1990-talet. Jag konstaterar att den svenska TV-avgiften är låg i

förhållande till TV-avgiften i andra länder. TV-avgiftens ökning var

störst under första hälften av 1990-talet. Eftersom hushållens disponibla

inkomster minskade under denna period kom TV-avgiftens andel av den

disponibla inkomsten att bli allt större. Från och med 1999 verkar det

som att den andelen kommer att kunna minska. Jag pekar i detta kapitel

också på behovet av att överväga olika sätt att öka antalet betalande TVhushåll.

Det skolk från att betala avgiften som i dag förekommer innebär

betydande intäktsbortfall för public service-verksamheten. De resurser

som årligen uteblir på grund av skolk kan uppskattas till i storleksordningen

mellan 500 och 800 miljoner kronor. De uppgifter jag tagit del av

tyder dock inte på att skolket ökat nämnvärt, åtminstone inte under den

senaste tioårsperioden.

I kapitel 12 System för medelstilldelning behandlas programföretagens

medelstilldelning. Dagens medelstilldelningssystem kännetecknas av att

nivån på TV-avgiften är angiven i nominella belopp medan programföretagens

medelstilldelning är reglerad genom ett särskilt SR-index som

avspeglar löne- och prisutvecklingen. Jag kan konstatera att dagens

system har brister. Riksdag och regering har genom konstruktionen av

dagens medelstilldelningssystem inte information om den faktiska

medelstilldelningen vid tiden för förslag respektive beslut. Enligt systemet

skall riksdagen besluta om hur stora medel som får disponeras ur

rundradiokontot, men riksdagen vet inte när beslutet tas hur stor

medelstilldelningen

slutligen blir. Således kan riksdagen inte i tillräcklig

utsträckning överblicka effekter och konsekvenser av beslutet.

Även för programföretagen innebär dagens medelstilldelningssystem

osäkerhet vid budgetering och planering. Eftersom det är relativt stora

summor som skall fördelas (ca 5,5 miljarder kronor på de tre programföretagen)

innebär en relativt liten ökning/minskning i SR-index ett stort

tillskott/bortfall i kronor för respektive företag. En av de allvarligare

bristerna är således avsaknaden av enkelhet och förutsebarhet. Systemet

med slutjusteringar av SR-index leder till att vare sig statsmakterna eller

programföretagen vet hur stor medelstilldelningen kommer att bli förrän

långt efteråt. Vidare saknas med dagens system tydliga incitament för

produktivitetsförbättringar i företagen.

Som en följd av analysen av dagens system och de problem som följer

av detta diskuteras olika sätt att förenkla systemet för medelstilldelning.

Det alternativ som jag förordar innebär att TV-avgiftsmedlen i fortsättningen

skulle tillfalla programföretagen direkt, utan att mellanlanda på

ett konto i Riksgäldskontoret (rundradiokontot). Riksdagen skulle med

ett sådant system i princip endast fatta ett beslut, nämligen om TV-avgiftens

storlek. Riksdagen skulle dock även behöva fatta beslut om att

programföretagen har rätt att disponera medlen under tillståndsperioden

och om fördelningen av medel mellan programföretagen.

Fördelarna med detta system är flera. För det första är systemet enkelt

och tydligt och råder bot på de oklarheter som i dag gäller för budgetering

och planering, såväl för riksdag och regering som för programföretagen.

Problemet med att medelstilldelningen sker i ett gammalt prisläge

skulle försvinna genom att kompensationsindex inte längre behövs. För

det andra skapas en tydligare och renare relation mellan programföretagen

och TV-avgiftsbetalarna. Det kommer således framgå tydligare än i

dag att TV-avgiftsbetalarna i realiteten betalar sin avgift för den verksamhet

som bedrivs av public service-företagen. Sannolikt ökar också

incitamenten för programföretagen att genom ytterligare insatser få en

ökad inbetalning av TV-avgifter. Med ett system med direkt finansiering

får företagen ökade resurser om de kan få fler att betala sin TV-avgift.

Genom direktfinansieringen markeras också programföretagens

oberoende i förhållande till staten ytterligare eftersom riksdag och

regering inte längre skulle fatta årliga beslut om medelstilldelning.

I kapitel 13 Inkomster, intäkter och kostnader redovisas en lägesbeskrivning

och en analys av programföretagens finansiella situation. I det

sammanhanget görs också beräkningar utifrån olika antaganden när det

gäller situationen på rundradiokontot de närmaste åren samt en bedömning

av ordningen med att särskild medelstilldelning utgår till programföretagen

för vissa bestämda ändamål. Här konstaterar jag bland annat att

public service-företagens inkomster minskat från mitten av 1990-talet.

Dock hade programföretagen tillsammans totalt högre inkomster år 1999

jämfört med år 1991.

Rundradiokontot kommer snabbt att förlora det överskott som nu finns,

vilket huvudsakligen beror på att Teracom AB från år 2000 inte längre

betalar in årliga medel till kontot för köpet av distributionsnätet. I de

beräkningar som gjorts i detta kapitel har endast alternativet höjda TVavgifter

använts.

Om TV-avgiften höjs i takt med KPI, dvs. realt oförändrad TV-avgift

(+128 kronor), under den kommande femårsperioden beräknas rundradiokontot

med gjorda antaganden uppvisa ett stort underskott vid periodens

slut. För att täcka detta underskott krävs, enligt de beräkningar som

används här, en real höjning av TV-avgiften med drygt en procent per år,

eller i storleksordningen totalt 230 kronor under femårsperioden. Om

man dessutom skulle räkna med att programföretagen skall få ersättning

för de parallellsändningskostnader som kommer att uppstå skulle större

avgiftshöjningar bli nödvändiga. Då skulle TV-avgiften behöva höjas

realt med två procent, eller drygt 300 kronor totalt under femårsperioden.

Som jämförelse kan nämnas att det mediepolitiska avtal som träffades i

Danmark våren 2000 innebär att TV-avgiften under femårsperioden

2000-2004 kommer att höjas med motsvarande 460 svenska kronor.

När det gäller ordningen med att särskilda medel anvisas programföretagen

för bestämda ändamål är min principiella uppfattning att detta

bör undvikas. Principen bör vara att programföretagen får en samlad

medelstilldelning, att de ekonomiska förutsättningarna är givna för en hel

tillståndsperiod och att inga ändringar sker under perioden.

Sammanfattningsvis anser jag dock att de TV-avgiftshöjningar som

kommer att behöva göras inte är större än vad som är rimligt, särskilt inte

om en lösning för merkostnader vid parallellsändningar med analog och

digital sändningsteknik väljs i enlighet med vad jag förordar.

I utredningsdirektiven anförs att jag skall analysera möjligheterna till och

konsekvenserna av att införa mervärdesskatt på TV-avgiften.

I kapitel 14 Mervärdesskattefrågor görs en analys av dessa frågor i förhållande

till

såväl EG-rätten som till svenska förhållanden och svensk lagstiftning.

Jag menar att en rad skäl talar för att public service-företagen bör göras

mervärdesskattepliktiga. Dagens mervärdesskatteregler medför problem

för de svenska public service-företagens verksamhet. Det finns, enligt

min mening, två avgörande skäl till varför public service-företagen bör

bli mervärdesskattepliktiga.

För det första har reglerna på skatteområdet en betydande inverkan på

det sätt som programföretagen väljer att bedriva sin produktionsverksamhet.

Det är helt enkelt dyrare för public service-företagen att köpa

produktion från utomstående, eftersom sådana tjänster innehåller momskostnader

som public service-företagen inte kan göra avdrag för. Detta

leder till att företagen hellre väljer att utföra tjänster i egen regi.

Företagen

stimuleras på så vis att vara självförsörjande, särskilt vad gäller

personalintensiva

tjänster. Det bör, enligt min mening, vara publicistiska

och journalistiska bedömningar som avgör om en produktion skall göras

inom företagen eller om förutsättningarna för en mer ändamålsenlig och

effektiv produktion skulle vara bättre om produktionen lades ut på en

utomstående producent.

För det andra hindras företagen i dag från att organisera verksamheten

på det mest ändamålsenliga sättet. Skattesystemet bör, enligt min uppfattning,

inte styra företagens organisation och hantering av koncerngemensamma

funktioner. I dag anpassas organisationen till skattesystemets

utformning. Jag anser att verksamheten måste kunna organiseras utifrån

vad som anses mest kostnadseffektivt och konkurrensneutralt. Sidoverksamhet

som bedrivs på en konkurrensmarknad måste hållas klart åtskild,

med egen finansiering och ekonomisk redovisning. Detta kan lämpligast

åstadkommas genom att sådan verksamhet läggs i separata bolag.

Sidoverksamheter skall inte som nu sammanblandas med företagens

kärnverksamhet.

Public service-företagen har krävt att få bli mervärdesskattepliktiga av

bland annat dessa skäl. Jag anser att detta krav är berättigat. För att

komma till rätta med de effektivitetsproblem och de konkurrenssnedvridande

effekter som uppstår anser jag att frågan bör ges en lösning före

ingången av nästa tillståndsperiod, dvs. innan den 1 januari 2002.

Jag diskuterar också frågan om vilken skattesats som bör väljas vid

införande av mervärdesskatt på TV-avgiften. Av den kostnadsredovisning

som jag har inhämtat från programföretagen framgår att mervärdesskattekostnaden

för den samlade verksamheten uppgick till 470 mkr

under verksamhetsåret 1999. Detta utgör 8,3 procent av totala avgiftsmedel

erhållna under 1999 (5 658 miljarder kronor). För att balansera utgående

mervärdesskatt med den ingående mervärdesskatten i verksamheten

krävs således att skattesatsen uppgår till minst 8,3 procent. Sverige tilllämpar

två reducerade skattesatser, 12 procent eller 6 procent. Bland de

verksamheter som i dag omfattas av en skattesats om 6 procent finns bl.a.

vissa kulturtjänster och allmänna nyhetstidningar m.m. En skattesats på

12 procent gäller för exempelvis livsmedel, persontransporter och

hotellverksamhet.

Av olika skäl, bland annat med hänsyn till verksamhetens karaktär och

en omsorg om att TV-avgiften inte skall behöva höjas på grund av införandet

av moms, förordar jag att en skattesats på 6 procent väljs. Denna

skattesats tillämpas också för andra kulturtjänster och dagstidningar.

I kapitel 15 Reglering av programföretagens verksamheter behandlas

det regelverk som utgör en av grunderna för det allmännas inflytande på

public service-företagen. Genomgången av regelverket görs för att klargöra

vilka de formella ramarna är och kan vara för verksamheten i en

föränderlig mediesituation och vad som eventuellt måste framgå på annat

sätt samt om det finns behov av ändringar i gällande lagstiftning. Publikens

rätt att få program prövade hos Granskningsnämnden för radio och

TV kräver en ändamålsenlig reglering, anpassad till den tekniska utvecklingen.

I avsnittet behandlas också frågan om ordningen för uppföljning

och granskning av programverksamheten.

Kapitlet inleds med principiella utgångspunkter för public serviceföretagens

ansvar gentemot sina uppdragsgivare, den svenska allmänheten.

Jag konstaterar att följande allmänna principer bör gälla för hur

programföretagens

uppgifter bör avgränsas.

??All verksamhet som programföretagen bedriver skall ha anknytning

till uppdraget att bedriva radio- och TV-sändningar i allmänhetens

tjänst (kärnverksamheten).

??All medieverksamhet som programföretagen bedriver skall uppfylla

de krav som gäller för kärnverksamheten.

??Programföretagen skall inte bedriva verksamhet som kan hota den

publicistiska självständigheten eller som kan leda till att kärnverksamheten

utarmas.

I takt med att informationstekniken utvecklas förbättras möjligheterna att

ge radio- och TV-programmen ett mervärde för publiken. Internet kan

vara ett viktigt redskap för att komplettera och ge ytterligare information

i anslutning till programverksamheten i radio och TV. Radio- och TVverksamheten

medför också att det inom företagen samlas produkter,

kompetenser och resurser som kan användas även för andra ändamål.

Detta gäller bl.a. uthyrning av tillfällig överkapacitet, att programidéer

eller färdiga program kan säljas till andra radio- och TV-företag och att

distributionsteknik som har anskaffats för den egna verksamheten också

kan betjäna andra programföretag. Mycket av detta sker redan i dag.

Det är givetvis viktigt att public service-företagen ges möjligheter

ligga långt framme när det gäller utveckling och tillämpning av ny teknik.

Programföretagen bör kunna bedriva verksamhet via andra medier

än radio och TV så länge det handlar om att stödja programverksamheten,

öka tillgängligheten och skapa ett mervärde för publiken. Det skulle

däremot vara tveksamt eller direkt olämpligt om dessa verksamheter

utvecklades så att de förlorade sitt direkta samband med radio- och

TVsändningarna.

Det är också rimligt att programföretagen kan sälja program eller hyra

ut resurser om det innebär att resurser som i första hand är anskaffade för

den egna verksamheten får en högre utnyttjandegrad. På så sätt blir det

möjligt att hålla en hög kompetens på olika specialområden där underlaget

annars kan bli för litet. En förutsättning är att sådan verksamhet

bedrivs på ett konkurrensneutralt sätt i förhållande till andra företag som

tillhandahåller motsvarande tjänster.

Det blir betydligt mer tveksamt om programföretagen skulle bygga

upp en organisation som är större än vad som behövs för att klara de

egna behoven och där t.ex. uthyrning till utomstående är en del av

verksamhetsidén.

Detta gäller givetvis i särskilt hög grad om verksamheten är

förenad med ett ekonomiskt risktagande eller om de priser som utomstående

betalar inte avspeglar programföretagens alla kostnader, dvs. om det

finns risk att verksamheten subventioneras med TV-avgiftsmedel.

Den publicistiska självständigheten och oberoendet är grunden i public

service-uppdraget. Regelverk, ägarförhållanden och finansieringssätt

syftar alla till att skapa förutsättningar för programföretagens självständighet

och oberoende såväl i förhållande till staten som till kommersiella

och andra intressen.

Mot denna bakgrund är det nödvändigt att programföretagen inte

engagerar sig i verksamheter som skulle kunna hota självständigheten

eller oberoendet. Som exempel kan nämnas att programföretagen inte bör

göra sig beroende av samarbete med kommersiella aktörer eller av kommersiell

finansiering.

Generellt är en utveckling mot att public service-företagens program

och tjänster görs tillgängliga på flera sätt än tidigare positiv för publiken.

Samtidigt bör man beakta att alla nya distributionsformer ännu inte är

tillgängliga för alla. Traditionella radio- och TV-sändningar når i dag i

princip samtliga hushåll i Sverige. Nära nog samtliga hushåll tar dessutom

del av public service-företagens sändningar i dess traditionella

form. Frågan om att använda nya distributionsformer är givetvis också en

fråga om resurser. Public service-företagens kärnverksamhet finansieras

med TV-avgiftsmedel. Det finns gränser för hur mycket medel som kan

fås på denna väg, varför ett balanserat förhållningssätt i fråga om ett vidgat

uppdrag till nya verksamheter blir nödvändigt.

Jag konstaterar också att de regleringsmässiga förutsättningarna är

olika beroende på vilket sätt programföretagen publicerar material. Av

den genomgång som gjorts kan jag dra slutsatsen att regeringen i dagsläget

inte kan ställa upp särskilda villkor för SVT:s eller övriga programföretags

sändningar som sker via exempelvis satellit, text-TV eller Internet.

Den tekniska utvecklingen kan därmed få sådana konsekvenser att innebörden

i public service-uppdraget riskerar att tunnas ut i takt med att allt

fler distributionsformer används.

Enligt min mening är det olämpligt att de grundläggande regler som

alltjämt bör gälla för public service-verksamheten, t.ex. kraven på saklighet

och opartiskhet och förbudet mot reklam, inte är tillämpliga i den

mån företagen sänder i nya distributionsformer. Principen bör vara att

samma regler så långt möjligt gäller för sändningarna oavsett distributionsform.

Mot denna bakgrund pekar jag på behovet av att se över gällande

lagstiftning.

Jag har i utredningsarbetet inte funnit några argument som talar emot

ordningen med att Granskningsnämnden för radio och TV genom efterhandsgranskning

av program övervakar efterlevnaden av tillståndsvillkoren

och lagbestämmelserna om sändningarnas innehåll samt har uppgiften

att granska företagens public service-redovisningar. Denna ordning

bör, enligt min mening, gälla även fortsatt.

I kapitel 16 Åtskillnad mellan kärnverksamhet och sidoverksamheter

behandlas frågan om vilka verksamheter som bör kunna finansieras med

TV-avgiftsmedel och vilka som bör ha andra intäkter. I sammanhanget

tas särskilt frågan om programföretagens Internetverksamhet upp. Slutligen

diskuteras också om ordningen för revision och redovisning i programföretagen

är ändamålsenlig.

Som framgått tidigare har stora förändringar påbörjats de senaste åren

vad gäller public service-företagens distribution. På sikt kan helt nya

verksamhetsformer komma att uppstå. Mot bakgrund av nuvarande public

service-uppdrag samt de beslut som riksdag och regering fattat de

senaste åren kan jag konstatera att följande verksamheter bör betraktas

som verksamheter som ingår i uppdraget och som därmed bör kunna

finansieras med avgiftsmedel:

??Produktion och inköp av radio- och TV-program

??Utsändning av radio- och TV-program via marksändningar

??Utveckling av nya programformer och programkanaler i samband

med övergången till digital sändningsteknik, t.ex. interaktiva

tjänster kopplade till radio- och TV-programmen

??Direkt programrelaterad verksamhet på Internet, t.ex. företagens

webbplatser med möjlighet att ta del av information och fördjupning

och att se och lyssna på radio- och TV-program.

Generellt kan konstateras att de verksamheter som inte utgör en del av

kärnverksamheten och därmed inte skall finansieras med TV-avgiftsmedel

bör betraktas som sidoverksamheter. Sådana verksamheter skall således

täcka sina egna kostnader och i övrigt bedrivas på ett konkurrensneutralt

sätt i förhållande till andra företag som tillhandahåller motsvarande

tjänster.

Programföretagens verksamhet på Internet är särskilt svår att bedöma i

detta avseende. Å ena sidan kan Internet betraktas som en självklar del av

public service-företagens verksamhet genom att det utgör ett sätt att

komplettera och ytterligare öka tillgängligheten till programföretagens

programverksamhet. I det fallet bör Internetverksamheten självfallet

kunna finansieras med avgiftsmedel. Frågan är dock en annan om programföretagen

skulle bedriva verksamhet som enbart finns på nätet. Då

är det inte längre självklart att verksamheten kan finansieras med

TVavgiftsmedel

eller att företagen överhuvudtaget bör bedriva sådan verksamhet.

Samtliga tre programföretag önskar utvidga sin verksamhet på Internet.

Dels handlar det om att bedriva verksamhet som kan ses som ett direkt

komplement till radio- och TV-programmen, dels vill företagen bland

annat ge publiken ytterligare möjligheter att genom egna val få tillgång

till program från t.ex. arkiven. Den exakta utformningen av verksamheten

på Internet är ännu inte helt tydlig i något av företagen.

Inför ett ställningstagande till omfattningen av public service-företagens

engagemang i verksamhet på Internet bör faktorer som tillgänglighet,

regler, kostnader, integritet och oberoende och konkurrensneutralitet

vägas in.

En grundläggande princip för public service-företagens programverksamhet

bör även i fortsättningen vara att sändningarna skall vara tillgängliga

för alla utan krav på särskilda avgifter utöver erlagd TV-avgift.

Det kan dock på sikt komma att utvecklas tjänster som kräver extra

intäkter, t.ex. när program från arkiven görs tillgängliga på begäran av

enskilda. Kostnader uppstår då för exempelvis administration och

upphovsrättsersättningar.

Det kan, enligt min mening, vara motiverat med

särskilda avgifter för de som önskar ta del av sådana tjänster som går

utöver radio- och TV-sändningarna.

I kapitlet konstaterar jag också att det finns anledning att förtydliga

systemet för kontroll och revision av de dokument där programföretagen

lämnar redovisning till statsmakterna om resursanvändning m.m. Genom

TV-avgiften ställs allmänhetens medel till public service-företagens förfogande.

Det är naturligt att ställa höga krav på öppenhet och insyn i en

verksamhet med de förutsättningar som gäller för dessa programföretag.

Behovet av ett större och mer samlat grepp på framtidsfrågorna för

radio och TV i allmänhetens tjänst ökar. Jag har på den korta tid som

stått till mitt förfogande inte kunnat göra en fullständig bedömning av

vilka större förändringar som kan bli nödvändiga med anledning av

denna utveckling. Nuvarande struktur med separata programföretag och

med dagens finansieringsförutsättningar kan, enligt min mening, fungera

väl ytterligare en tillståndsperiod.

I kapitel 17 Övriga framtidsfrågor föreslår jag att en utredning bör tillsättas

redan vid ingången av en ny tillståndsperiod med uppgift att se

över frågan om public service-verksamhetens förutsättningar i ett större

sammanhang. En sådan utredning bör särskilt överväga vilken organisationsform

för public service-verksamheten som på längre sikt är mest

ändamålsenlig med tanke på konvergens, nya medier, ökade förutsättningar

för interaktivitet m.m.

Som tidigare konstaterats sker stora förändringar inom medieområdet.

Utvecklingen går mot integration av olika medieformer i en och samma

verksamhet. Konvergensutvecklingen innebär att public service-verksamheten

i framtiden kommer bedrivas inom ramen för en allt större

internationell och kommersiellt driven mediemarknad. Mycket talar för

att de kommersiella aktörer som överlever i konkurrensen kommer att bli

allt starkare. Utvecklingen går fort, men präglas också av en betydande

osäkerhet. Det är dock klart att public service-företagen kommer att ställas

inför nya utmaningar.

Det är av stor vikt att public service-företagen kan planera för en verksamhet

som är slagkraftig och kan möta publikens behov också på lång

sikt. Även i en konvergerad medievärld med stora tekniska förändringar

bör public service-företagens utgångspunkt vara att gamla såväl som nya

tjänster skall baseras på ett programinnehåll som motsvarar de högt

ställda förväntningar allmänheten har rätt att ha. Mycket talar därför för

att programföretagen bör utveckla en gemensam strategi för den samlade

programverksamheten. Utgångspunkten bör vara att publicistiska

bedömningar avgör i vilka medier programmen skall sändas i snarare än

en viss företagsstruktur.

Enligt Radio- och TV-lagen skall tillstånd som meddelas av regeringen

gälla för en viss tid. De senaste tillståndsperioderna har varit av olika

längd. Perioden före nuvarande tillståndsperiod var fyra år (1993-1996)

och nuvarande period är fem år (1997-2001).

Olika förhållanden bör beaktas vid valet av en lämplig tillståndsperiod.

En fördel med en lång tillståndsperiod är att programföretagen kan ges

långsiktiga planeringsförutsättningar, vilket underlättar såväl företagens

egna planering som deras relationer med olika aktörer i omvärlden. Mot

en lång tillståndsperiod talar bl.a. de stora förändringar på teknikens

område som är att vänta också under den närmaste perioden. Vad som

särskilt komplicerar bedömningen är frågan om en övergång från analog

till digital sändningsteknik. Det finns en risk att ett beslut om riktlinjer

för en alltför lång period kan verka hämmande för företagens möjligheter

att anpassa sig till den pågående utvecklingen.

Mot bakgrund av de resonemang jag fört ovan om behovet av att inom

en snar framtid se över förutsättningarna för public service-verksamheten

i större skala än som nu varit möjligt, anser jag att tillståndsperioden inte

bör vara längre än fem år (2002-2006).

Bilaga 2

Förteckning över remissinstanser

Remissvar har inkommit från följande remissinstanser

Statistiska centralbyrån, Statskontoret, Försvarsmakten, Styrelsen för

psykologiskt försvar, Barnombudsmannen, Handikappombudsmannen,

Ekonomistyrningsverket, Riksrevisionsverket, Riksskatteverket, Konsumentverket,

Länsstyrelsen i Norrbottens län, Arkivet för ljud och bild,

Stockholms universitet, Örebro universitet, Lunds universitet, Göteborgs

universitet, Statens kulturråd, Integrationsverket, Granskningsnämnden

för radio och TV, Radio- och TV-verket, Post- och telestyrelsen, Närings-

och teknikutvecklingsverket, Konkurrensverket, Glesbygdsverket,

Svenska kommunförbundet, Landstingsförbundet, Mediegrundlagskommittén,

Våldsskildringsrådet, Canal + Television AB, Copyswede, Föreningen

för Svenskar i Världen, Föreningen svenska kompositörer av

populärmusik (SKAP), Handikappförbundens Samarbetsorgan, Hjälpmedelsinstitutet,

Judiska Centralrådet, KLYS (Konstnärliga och Litterära

Yrkesutövares Samarbetsnämnd), Kungliga Musikaliska Akademien,

Svenska Musikerförbundet, Radiotjänst i Kiruna Ab, Sametinget, Samverkansgruppen

SIF-klubbarna vid SVT, SR och UR, Senda i Sverige

AB, Skolverket, Svenska journalistförbundet, Svenska tonsättares internationella

musikbyrå (STIM), Svenska Tornedalingars riksförbund,

Sverigefinska Riksförbundet, Sveriges Dövas Riksförbund, Sveriges

Hembygdsförbund, Sveriges Hörselskadades Riksförbund, Sveriges

Radio AB, Sveriges Television AB, Sveriges Utbildningsradio AB, Synskadades

Riksförbund, Teatrarnas riksförbund, Teracom AB och Tidningsutgivarna.

Följande remissinstanser har avstått från att yttra sig

Statens räddningsverk, Malmö högskola, Mitthögskolan, Pressens

samarbetsnämnds delegation för allmänhetens pressombudsman, ITkommissionen,

Folkbildningsförbundet, Kanal 5 AB, Kunskaps-TV i

Sverige AB, Moderna Times Group AB, Publicistklubben, Radioutgivareföreningen,

Romernas riksförbund, SIOS, Svenska kabel-TV-föreningen,

Teaterförbundet och TV4 AB.

Därutöver har följande inkommit med svar

Carl G. Friedner, Svenska samernas riksförbund (SSR), Riksförbundet

för döva, hörselskadade och språkstörda barn (DHB), Svenska utlandsskolors

förening (SUF), Riksförbundet Öppna Kanaler i Sverige, Journalistklubben

vid Sveriges Radio, Nätverket svenska oberoende producenter,

Förbundet Funktionshindrade Med Läs- och skrivsvårigheter

(FMLS), Föreningen svenska tonsättare (fst), Distansutbildningsmyndigheten

(distum), Bengt Gullbring, Sverigefinska Synskadade förbundet,

SVT Utveckling Teknik, Pajala kommun och Filmproducenternas rättighetsförening.

Kulturdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 15 mars 2001

Närvarande: statsrådet Hjelm-Wallén, ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

Engqvist,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: Marita[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 2000/01:94 Radio och TV i allmänhetens

tjänst