Finansdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 21 oktober 1993

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden B.[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Dinkelspiel,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], P.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om dubbelbeskattningsavtal mellan

Sverige och Namibia

1 Inledning

På begäran av Namibia inleddes förhandlingar i Stockholm i januari 1993. Ett

utkast till avtal paraferades den 28 januari 1993. Handlingarna, som är

upprättade på engelska, har översatts till svenska och remitterats till

Kammarrätten i Jönköping och Riksskatteverket. Remissinstanserna har uttryckt

önskemål om att vissa avtalsbestämmelser förklaras närmare i propositionen.

 Avtalet undertecknades den 16 juli 1993. Ett förslag till lag om

dubbelbeskattningsavtal mellan Sverige och Namibia har upprättats inom

Finansdepartementet.

 Närmast under avsnitt 2 redovisas lagförslaget. Avsnitt 3 behandlar

översiktligt skattesystemet i Namibia. Avtalets innehåll presenteras i avsnitt

4.

2 Lagförslaget

Lagförslaget består dels av paragraferna 1-3, dels av en bilaga som innehåller

den överenskomna avtalstexten på engelska språket och en svensk översättning.

 I förslaget till lag föreskrivs att avtalet skall gälla som lag här i landet

(1 ). Vidare regleras där frågan om hur avtalets beskattningsregler skall

tillämpas i förhållande till annan skattelag (2 ).

 I fråga om inkomst som skall undantas från svensk skatt har Sverige enligt en

progressionsregel i avtalet (art. 23 punkt 2 b) rätt att höja skatteuttaget på

den skattskyldiges övriga inkomster. Av flera skäl, bl.a. förenkling av

regelsystemet och minskad arbetsbörda för skattemyndigheterna, avstår emellertid

Sverige numera regelmässigt från att utnyttja denna möjlighet. Ytterligare ett

skäl är att i vårt nuvarande skattesystem med ett mycket litet inslag av

progressivitet i den statliga inkomstskatteskalan det bortfall av skatt som blir

följden av en utebliven progressionsuppräkning är försumbar ur statsfinansiell

synpunkt. Dessa skäl motiverar ett avstående av progressionsuppräkningen även i

förhållande till Namibia. I 3 föreskrivs därför endast att inkomst som enligt

avtalet är undantagen från beskattning i Sverige inte skall tas med vid

taxeringen i Sverige.

3 Översiktligt om inkomstskattesystemet i Namibia

3.1 Fysiska personer

Beskattning av fysiska personer regleras i "the Income Tax Act" (samma lag

reglerar även beskattningen av bolag). Fysisk person som är bosatt i Namibia är

skattskyldig där för all inkomst som har sin källa i Namibia. Detsamma gäller

för fysisk person som inte är bosatt där. Avdrag medges för kostnader för

intäkternas förvärvande. Vissa personliga avdrag medges också. Grundavdraget

uppgår till 5 000 Rand (8 000 R för en ensam familjeförsörjare) och avdrag för

hemmavarande barn medges med 1 000 R (ett barn), 1 500 R (två barn) samt 2 000 R

(tre eller fler barn). Skattesatsen är progressiv och ligger i skiktet 14-38 %

av beskattningsbar inkomst. Utdelning som förvärvas av aktieägare som är bosatt

i Namibia är, med några få undantag, skattefri. Ränta och royalty beskattas som

vanlig inkomst för sådan person. För fysisk person som inte är bosatt i Namibia

och som erhåller utdelning, ränta eller royalty från Namibia gäller motsvarande

regler som för bolag (3.2). Någon allmän skatt på förmögenhet tas inte ut i

Namibia.

3.2 Beskattning av bolag

Som angavs i föregående avsnitt reglerar "the Income Tax Act" även beskattningen

av bolag. Bolag hemmahörande i Namibia beskattas där för i princip all inkomst

som härrör från Namibia. Liksom i Sverige är handelsbolag inte skattesubjekt

utan i stället beskattas delägarna.

 Från den beskattningsbara inkomsten medges avdrag för nödvändiga kostnader för

intäkternas förvärvande. Avdrag för avskrivningar på inventarier görs normalt

sett med en tredjedel per år under tre år med början anskaffningsåret. För

patent, varumärken och andra immateriella tillgångar sker avskrivning normalt

under längre perioder. Byggnader avskrivs med 20 % under första året och med 4 %

per år under de följande 20 åren. Förlustavdrag medges under obegränsad tid

(carry forward). Däremot får förluster inte dras av mot tidigare års vinster

(carry back). Realisationsvinster beskattas normalt sett inte alls. Det finns i

princip inte några särskilda koncernbeskattningsregler. En förlust i ett

koncernbolag kan inte kvittas mot en vinst i ett annat koncernbolag.

 Bolagsskattesatsen uppgår till 38 %. Särskilda regler gäller emellertid för

bolag verksamma inom gruv- och oljenäringarna.

 Beskattning av bolag som inte är hemmahörande i Namibia sker i princip på samma

sätt som för bolag som är hemmahörande i Namibia. De är i princip skattskyldiga

i Namibia för all inkomst som härrör därifrån. Skattesatsen för utlandsägda

fasta driftställen uppgår normalt till 38 %. Ingen ytterligare skatt utgår när

inkomst från fast driftställe överförs till näringsidkarens hemland.

 Enligt namibisk lagstiftning tas en källskatt på 12 % av bruttot ut på

royalties som betalas till mottagare hemmahörande i utlandet. Detta behöver inte

vara en definitiv källskatt. Om den skattskyldige kan visa att skatten skulle ha

blivit lägre vid en nettoberäkning kan återbetalning av överskjutande skatt ske.

Ett utländskt bolag beskattas i så fall på vanligt sätt med 38 % bolagsskatt. En

definitiv källskatt på utdelning som betalas till mottagare i utlandet tas

däremot ut med 10 % (the non-resident shareholders'''' tax). Denna skatt sänktes

nyligen från 15 %. Någon särskild källskatt på ränta tas däremot inte ut i

samband med att ränta betalas till en mottagare i utlandet. Observera dock att

ränteinkomster många gånger anses vara "deemed to be Namibian source" varför

skattskyldighet för mottagaren kan föreligga enligt vanliga regler.

 I likhet med många andra utvecklingsländer har Namibia en särskild lagstiftning

som syftar till att främja investeringar. Genom denna lagstiftning ges vissa

investeringar inom tillverkningsindustrin förmånlig behandling i skatte-

hänseende. För att komma i åtnjutande av denna förmånliga behandling krävs god-

kännande av finans- resp. handels- och industriministeriet i Namibia. Av avsnitt

4.4 framgår att Sverige i syfte att främja den ekonomiska utvecklingen i Namibia

godtagit att i vissa fall medge skattefrihet i Sverige för mottagen utdelning

som härrör från vinst som beskattats enligt denna förmånliga lagstiftning. I

fall då verksamheten bedrivits i form av filial har Sverige på motsvarande sätt

gjort ett åtagande om att avräkna skatt som efterskänkts på grund av denna lag-

stiftning.

4 Dubbelbeskattningsavtalets innehåll

Avtalet är utformat i nära överensstämmelse med de bestämmelser som

Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling (OECD) rekommenderat för

bilaterala dubbelbeskattningsavtal ("Model Tax Convention on Income and on

Capital", 1992). Utformningen har emellertid också påverkats av att Namibia är

ett utvecklingsland. Vissa bestämmelser har därför utformats i enlighet med de

rekommendationer som Förenta Nationerna (FN) utfärdat för förhandlingar mellan

utvecklade länder och utvecklingsländer ("United Nations Model Double Taxation

Convention between Developed and Developing Countries", 1980). Vidare förekommer

givetvis avvikelser från de angivna rekommendationerna som är betingade av resp.

stats interna skattelagstiftning. I stället för att referera till en

skattskyldig som "han" har på namibiskt initiativ genom hela avtalstexten

uttrycket "han eller hon", i dess olika böjningsformer, använts.

 40

4.1 Avtalets tillämpningsområde

Art. 1 anger de personer som omfattas av avtalet. I enlighet med denna

bestämmelse, som överensstämmer med motsvarande bestämmelse i OECD:s

modellavtal, skall avtalet tillämpas på personer som har hemvist i en

avtalsslutande stat eller i båda avtalsslutande staterna. För att avtalet skall

vara tillämpligt krävs således dels att fråga är om sådan person som avses i

art. 3 punkt 1 d eller e, dels att denna person i enlighet med bestämmelserna i

art. 4 punkt 1 har hemvist i en avtalsslutande stat. Som följd härav är avtalet

således endast tillämpligt i fråga om personer som enligt den interna

lagstiftningen i en avtalsslutande stat är skattskyldig där på grund av domicil,

bosättning, plats för företagsledning eller annan liknande omständighet samt

under vissa i art. 4 punkt 1 b angivna villkor såvitt avser handelsbolag och

dödsbon. Uttrycket inbegriper i princip endast person som är oinskränkt

skattskyldig, dvs. inte person som är skattskyldig i denna stat endast för

inkomst från källa i denna stat. Såsom framgått av redogörelsen för

skattesystemet i Namibia beskattas en person som är bosatt där endast för

inkomst som anses ha källa där. Därför har särskilt angivits att vad avser

Namibia skall uttrycket "person med hemvist i en avtalsslutande stat" inbegripa

varje person som anses bosatt där enligt den namibiska inkomstskattelagen.

Endast en person som avtalet tillämpas på är berättigad till de skat-

tenedsättningar som föreskrivs i avtalet. Ett handelsbolag i en av de

avtalsslutande staterna är med tillämpning av den angivna bestämmelsen

berättigad att erhålla nedsättning av t.ex. källskatt på utdelning i enlighet

med reglerna i art. 10 i den mån handelsbolagets inkomst är skattepliktig i

denna stat på samma sätt som inkomst som tillfaller en person som har hemvist

där. Det spelar ingen roll om det är handelsbolaget eller dess delägare som

utgör skattesubjekt. Har ett handelsbolag hemmahörande i en av de avtalsslutande

staterna exempelvis tre delägare varav endast två har skatterättslig hemvist i

staten i fråga medan den tredje har hemvist i en tredje stat, har handelsbolaget

- om dess inkomster beskattas hos delägarna - rätt att erhålla de nedsättningar

av källskatt som följer av avtalets regler beträffande två tredjedelar av den

inkomst som uppbärs från den andra avtalsslutande staten. Det bör dock i detta

sammanhang framhållas att de förmåner som följer av bestämmelserna i art. 6-23 i

vissa fall begränsas genom bestämmelserna i art. 28.

 Art. 2 upptar de skatter på vilka avtalet är tillämpligt. Det kan noteras att

den svenska statliga förmögenhetsskatten inte omfattas av avtalet. Som framgår

av min redogörelse för skattesystemet i Namibia tas ingen allmän

förmögenhetsskatt ut där. Eftersom den svenska förmögenhetsskatten inte omfattas

av avtalet utgör avtalet inte något hinder för att enligt svenska regler

beskatta förmögenhet även om denna innehas av person som enligt avtalets regler

har hemvist i Namibia. Inte heller den statliga fastighetsskatten omfattas av

avtalet. Dubbelbeskattning av t.ex. privatbostad som en i Sverige bosatt person

innehar i Namibia kan dock undanröjas med tillämpning av lagen (1986:468) om

avräkning av utländsk skatt. Observeras bör att art. 24 (Förbud mot

diskriminering) tillämpas på skatter av alla slag eller beskaffenhet.

 41

4.2 Definitioner m.m.

Art. 3 innehåller definitioner av vissa uttryck som förekommer i avtalet.

Innehållet i artikeln överensstämmer i stort sett med det i OECD:s modellavtal,

dock att definitionen av "internationell trafik" (punkt 1 g) har fått en i

förhållande till modellavtalet något avvikande utformning. Anledningen härtill

är att hemvistet valts som kriterium vid bestämmandet av vilken stat som skall

ha beskattningsrätten till inkomst av internationell trafik, se art. 8 punkt 1.

Definitioner förekommer även i andra artiklar t.ex. art. 10, 11 och 12, där den

inkomst som behandlas i resp. artikel definieras. När det gäller tolkning av

dubbelbeskattningsavtal och då bl.a. den i art. 3 punkt 2 intagna bestämmelsen

får jag hänvisa till vad som anförts därom i propositionen om

dubbelbeskattningsavtal mellan de nordiska länderna (prop. 1989/90:33 s. 42 f.).

 Art. 4 innehåller regler som avser att fastställa var en person skall anses ha

hemvist vid tillämpningen av avtalet. Artikeln överensstämmer, förutom vad avser

den redan under art. 1 kommenterade avvikelsen samt de i punkt 1 b intagna

bestämmelserna rörande handelsbolag och dödsbon, med motsvarande bestämmelser i

OECD:s modellavtal. Observeras bör dock att hemvistreglerna i art. 4 inte har

betydelse för var en person skall anses vara bosatt enligt interna

skatteförfattningar utan avser endast att reglera frågan om hemvist vid

tillämpning av avtalet. Avtalets hemvistregler saknar således betydelse

exempelvis då det gäller att avgöra huruvida utdelning i Sverige skall beläggas

med kupongskatt eller beskattas i enlighet med bestämmelserna i lagen (1947:576)

om statlig inkomstskatt, SIL. När det gäller reglerna i de avtalsslutande

staternas interna rätt inverkar de däremot på avtalets hemvistbegrepp eftersom

frågan var en fysisk eller juridisk person vid tillämpningen av avtalet skall

anses ha hemvist i första hand avgörs med ledning av den interna lagstiftningen

i resp. stat.

 Punkterna 2 och 3 reglerar s.k. dubbel bosättning, dvs. fall där den

skattskyldige enligt svenska regler för beskattning anses bosatt i Sverige och

enligt reglerna för beskattning i Namibia anses bosatt där. Vid tillämpningen av

avtalet skall i sådana fall den skattskyldige anses ha hemvist endast i den

avtalsslutande stat i vilken han har hemvist enligt nämnda avtalsbestämmelser.

En person som anses bosatt i såväl Sverige som Namibia enligt resp. stats

interna regler men som vid tillämpningen av avtalet anses ha hemvist i Namibia

skall således i fråga om de inkomster till vilka Sverige har beskattningsrätten

enligt avtalet vid taxeringen i Sverige beskattas enligt de regler som gäller

för här bosatta, vilket medför rätt att erhålla t.ex. grundavdrag och allmänna

avdrag.

 Art. 5 definierar uttrycket "fast driftställe" i avtalet. Uttrycket har i

förevarande avtal fått en något annan innebörd än uttrycket har i OECD:s

modellavtal. Detta gäller bl.a. bestämmelserna i punkt 2 g. Denna bestämmelse

innebär att installation eller konstruktion som används för utforskning av

naturtillgångar under en period inte understigande sex månader normalt medför

att fast driftställe föreligger. Uttrycket "fast driftställe" anses vidare

innefatta lantbruk och plantage (p. 2 h) samt lagerbyggnad i vissa fall (p. 2

i). I detta sammanhang bör dock framhållas att punkt 2 endast innehåller en

uppräkning - på intet sätt uttömmande - som vart och ett kan anses utgöra fast

driftställe. Dessa exempel skall dock ses mot bakgrund av den allmänna

definitionen i punkt 1. De uttryck som räknas upp i punkt 2 "plats för

företagsledning", "filial", "kontor" osv. bör därför tolkas så att dessa platser

för affärsverksamhet utgör fasta driftställen endast om de uppfyller villkoren i

punkt 1. Bestämmelserna om "fast driftställe" i svensk lagstiftning finns i

punkt 3 av anvisningarna till 53 kommunalskattelagen (1928:370), KL.

 För att ett företag i Namibia skall kunna beskattas för inkomst av rörelse från

fast driftställe i Sverige enligt art. 7 i avtalet krävs att sådant driftställe

föreligger enligt bestämmelserna i avtalet samt att skattskyldighet föreligger

enligt intern svensk lagstiftning.

 I punkt 6 finns en sedvanlig regel om att företag inte anses ha fast

driftställe i en avtalsslutande stat i fall då verksamhet bedrivs av en

oberoende representant. Till denna punkt har i protokollet intagits ett särskilt

förtydligande vilket kommenteras i avsnitt 4.7.

4.3 Avtalets beskattningsregler

Art. 6-22 innehåller avtalets regler om fördelning av beskattningsrätten till

olika inkomster. Avtalets uppdelning i olika inkomster har endast betydelse för

tillämpningen av avtalet och således inte vid bestämmandet av till vilket

inkomstslag och vilken förvärvskälla inkomsten skall hänföras enligt svensk

skatterätt. Vidare gäller att beskattningen i Sverige av en viss inkomst sker

med utgångspunkt i svensk rätt. Har rätten att beskatta viss inkomst här

inskränkts genom avtal måste denna begränsning iakttas. Vidare bör observeras

att i de fall en inkomst "får beskattas" i en avtalsslutande stat enligt

bestämmelserna i art. 6-22 detta inte innebär att den andra staten fråntagits

rätten att beskatta inkomsten i fråga. Beskattning får ske även i den andra

staten om så kan ske enligt dess interna beskattningsregler, men denna stat

måste i så fall - om den är den skattskyldiges hemviststat - undanröja den

dubbelbeskattning som därvid uppkommer. Hur detta genomförs regleras i art. 23.

 Inkomst av fast egendom får enligt art. 6 beskattas i den stat där egendomen är

belägen. Enligt KL beskattas inkomst som härrör från fastighet i vissa fall som

inkomst av näringsverksamhet. Vid tillämpning av avtalet bestäms dock rätten att

beskatta inkomst av fastighet med utgångspunkt i art. 6, dvs. den stat i vilken

fastigheten är belägen får beskatta inkomsten. Detta hindrar dock inte Sverige

från att beskatta inkomsten som inkomst av näringsverksamhet vid taxeringen här.

Royalty från fast egendom eller för nyttjande av eller rätten att nyttja

mineralfyndighet, källa eller annan naturtillgång behandlas också som inkomst av

fast egendom vid tillämpningen av avtalet. Annan royalty beskattas enligt art.

12.

 Art. 7 innehåller regler om beskattning av rörelseinkomst. Sådan inkomst

beskattas enligt huvudregeln i punkt 1 endast i den stat där företaget är

hemmahörande. Om företaget bedriver rörelse från fast driftställe i den andra

staten, får emellertid inkomst som är hänförlig till driftstället beskattas i

denna stat.

 Om ett företag hemmahörande i Namibia bedriver rörelse i Sverige från fast

driftställe här, skall vid inkomstberäkningen i första hand tillämpas svenska

regler men beräkningen får inte stå i strid med bestämmelserna i detta avtal.

 Vid bestämmandet av fördelningen av inkomster mellan fast driftställe och

huvudkontor skall armslängdsprincipen användas, dvs. till det fasta driftstället

skall hänföras den inkomst som detta driftställe skulle ha förvärvat om det - i

stället för att avsluta affärer med huvudkontoret - hade avslutat affärer med

ett helt fristående företag som bedrivit verksamhet av samma eller liknande slag

under samma eller liknande villkor och avslutat affärer på normala

marknadsmässiga villkor (punkt 2).

 Punkt 3 innehåller vissa regler för hur utgifter som uppkommit för ett fast

driftställe skall behandlas. Därvid klargörs att t.ex. allmänna

förvaltningskostnader som uppkommit hos företagets huvudkontor för ett fast

driftställe är en utgift som får dras av hos det fasta driftstället.

 Ingår i inkomst av rörelse inkomster som behandlas särskilt i andra artiklar i

detta avtal regleras beskattningsrätten till dessa inkomster i de särskilda

artiklarna (punkt 6).

 Art. 8 behandlar beskattning av inkomst av rörelse i form av sjöfart och

luftfart i internationell trafik. Sådana inkomster beskattas enligt punkt 1

endast i den stat där det företag som bedriver verksamheten har hemvist. De

särskilda reglerna för SAS i punkt 2 innebär att avtalet endast reglerar

beskattningen av den del av SAS inkomst som är hänförlig till den svenske

delägaren.

 Art. 9 innehåller sedvanliga regler om omräkning av inkomst vid obehörig

vinstöverföring mellan företag med intressegemenskap. De i punkt 1 angivna

reglerna innebär givetvis inte någon begränsning av en avtalsslutande stats rätt

att enligt intern lagstiftning vidta omräkning av ett företags resultat utan

anger endast i vilka fall den i punkt 2 angivna justeringen är avsedd att göras.

 Art. 10 behandlar beskattningen av utdelningsinkomster. Definitionen av

uttrycket "utdelning", som återfinns i punkt 3, överensstämmer i huvudsak med

den i OECD:s modellavtal. Definitionen gäller som brukligt endast vid

tillämpning av art. 10. Om uttrycket förekommer i andra artiklar kan det ha en

annan betydelse.

 Enligt punkt 2 får utdelning från bolag med hemvist i en avtalsslutande stat

beskattas även i den stat där bolaget som betalar utdelningen har hemvist

(källstaten). Skatten får dock enligt punkt 2 a inte överstiga 5 % av

utdelningens bruttobelopp, om den som har rätt till utdelningen är ett bolag

(med undantag för handelsbolag) som direkt innehar minst 10 % av det utbetalande

bolagets aktiekapital. I övriga fall får skatten inte överstiga 15 % av

utdelningens bruttobelopp (punkt 2 b). Av bestämmelserna i andra stycket i punkt

2 framgår emellertid att källskatt inte alls skall tas ut om utdelningen tas

emot av ett bolag i en avtalsslutande stat som äger mer än 50 % av det

utbetalande bolagets aktiekapital och om mer än 50 % av aktiekapitalet i bolaget

som har rätt till utdelningen innehas av personer med hemvist i denna

avtalsslutande stat. För svenska bolag med dotterbolag utomlands är

bestämmelserna om begränsning av källstatens rätt att ta ut källskatt på

utdelning de centrala bestämmelserna i svenska dubbelbeskattningsavtal. Eftersom

Sverige normalt undantar utdelning från utländska dotterbolag som betalas till

svenska moderbolag från skatt minskar varje procent i källskatt direkt

nettoavkastningen på investeringen utomlands.

 De nu redovisade begränsningarna i källstatens beskattningsrätt gäller endast

då "mottagaren har rätt till utdelningen". Av detta villkor, vilket även

uppställs i fråga om ränta (art. 11 punkt 2) och royalty (art. 12 punkt 2),

följer att den angivna begränsningen av skatten i källstaten inte gäller när en

mellanhand, exempelvis en representant eller en ställföreträdare, sätts in

mellan inkomsttagaren och utbetalaren. Villkoret avser att förhindra att

skattelättnad ges när den som har rätt till utdelningen inte har hemvist i den

andra avtalsslutande staten.

 I vissa fall skall rätten att beskatta utdelning fördelas med tillämpning av

avtalets regler för beskattning av inkomst av rörelse eller av självständig

yrkesutövning. Dessa fall anges i punkt 4.

 Punkt 5 innehåller förbud mot s.k. extra-territoriell beskattning av utdelning

(beträffande detta slag av beskattning se punkterna 33-39 i kommentaren till

art. 10 punkt 5 i OECD:s modellavtal).

 Punkt 6 innehåller en "mest gynnad nation-bestämmelse" enligt vilken en lägre

skattesats än den föreskrivna kan komma att tillämpas eller att undantag från

beskattning i källstaten kan komma att gälla även i andra fall än det angivna om

Namibia i ett framtida avtal med annat OECD-land än Sverige avtalar om en lägre

skattesats eller avtalar om att undanta utdelning från beskattning på mer

gynnsamma villkor än vad som avtalats i detta avtal.

 Art. 11 behandlar ränta. Enligt punkt 1 får ränta beskattas i den stat där

mottagaren har hemvist. Vad som menas med ränta framgår av punkt 4 (jfr vad som

angetts beträffande utdelning under art. 10, samma principer gäller också för

ränta). Även källstaten får enligt punkt 2 beskatta ränta, men skatten får i

sådant fall inte överstiga 10 % av räntans bruttobelopp. Undantag från sådan

beskattningsrätt görs dock i punkt 3 i vissa fall, bl.a. då fråga är om ränta

som betalas till en avtalsslutande stat, offentligrättsligt organ eller till en

bank. Vidare undantas räntor som betalas med anledning av vissa

kreditförsäljningar.

 Bestämmelserna i punkterna 1, 2 och 3 tillämpas inte i de fall som avses i

punkt 5, dvs. då räntan är hänförlig till fordran som äger verkligt samband med

fast driftställe eller stadigvarande anordning som den som har rätt till räntan

har i den andra avtalsslutande staten. I sådant fall skall beskattningsrätten

till räntan i stället fördelas med tillämpning av art. 7 resp. art. 14 som

behandlar inkomst av rörelse resp. självständig yrkesutövning. Enligt svensk

intern skattelagstiftning utgör såväl inkomst av rörelse som inkomst av

självständig yrkesutövning i allmänhet inkomst av näringsverksamhet. Den här

beskrivna beskattningsrätten för källstaten kan bli tillämplig i Sverige - i de

fall bosättning i Sverige enligt interna beskattningsregler inte föreligger -

endast om räntan skall hänföras till intäkt av näringsverksamhet. Dessutom

fordras att fast driftställe föreligger enligt intern svensk rätt eller att

inkomsten hänför sig till här belägen fastighet (53 1 mom. a KL och 6 1 mom.

SIL).

 Det kan noteras att punkt 8 innehåller en "mest gynnad nation-bestämmelse" av

innehåll att en lägre skattesats än den nu föreskrivna kan komma att tillämpas

eller att undantag från beskattning i källstaten kan komma att gälla även i

andra fall än de i punkt 3 angivna om Namibia i ett framtida avtal, med ett

annat OECD-land än Sverige, avtalar om en lägre skattesats än 10 % eller avtalar

om att undanta ränta från beskattning på mer gynnsamma villkor än vad som

avtalats i detta avtal.

 Royalty som avses i art. 12 punkt 3 och som härrör från en avtalsslutande stat

(källstaten) och betalas till person med hemvist i den andra avtalsslutande

staten, får enligt punkt 1 beskattas i denna andra stat. Definitionen av

uttrycket "royalty" (jfr vad som angetts beträffande utdelning under art. 10,

samma princip gäller också för royalty) omfattar i likhet med OECD:s modellavtal

i dess nuvarande lydelse normalt inte leasingavgifter och andra ersättningar för

rätten att nyttja lös egendom. Endast då uthyrningen innefattar överföring av

kunskap omfattas sådana ersättningar av reglerna i denna artikel. I annat fall

skall beträffande sådana avgifter och ersättningar i stället bestämmelserna i

art. 7 (Inkomst av rörelse) tillämpas. Enligt punkt 2 får också källstaten ta ut

skatt på royaltybetalningar men denna skatt får inte överstiga 15 % av royaltyns

bruttobelopp om mottagaren har rätt till royaltyn. För royaltybetalningar som

utgår som ersättning för nyttjandet av patent och vissa andra liknande

rättigheter (industriroyalty) är källskatten begränsad till 5 % av royaltyns

bruttobelopp. Royalty som utbetalas från Sverige till person med hemvist i

Namibia får således beskattas här, men skatten får inte överstiga 15 resp. 5 %

av royaltyns bruttobelopp.

 Från de redovisade bestämmelserna i punkterna 1 och 2 görs i punkt 4 undantag

för sådana fall då den rättighet eller egendom för vilken royaltyn betalas, har

verkligt samband med fast driftställe eller stadigvarande anordning som den som

har rätt till royaltyn har i den andra avtalsslutande staten. I sådant fall

fördelas beskattningsrätten till royaltyn mellan staterna med tillämpning av

bestämmelserna i art. 7 resp. art. 14 som behandlar inkomst av rörelse resp.

självständig yrkesutövning.

 Det kan noteras att punkt 7 innehåller en "mest gynnad nation-bestämmelse" av

innehåll att en lägre skattesats än den nu föreskrivna kan komma att tillämpas

eller att undantag från beskattning i källstaten kan komma att gälla avseende

någon typ av royaltybetalning som enligt detta avtal får beskattas i källstaten

om Namibia i ett framtida avtal, med en annan OECD-stat än Sverige, avtalar om

sådana mer gynnsamma villkor.

 Art. 13 behandlar beskattning av realisationsvinst. Bestämmelserna i punkterna

1-4 överensstämmer i huvudsak med motsvarande bestämmelser i OECD:s modellavtal,

dock att vinst vid avyttring av skepp eller luftfartyg som används i

internationell trafik resp. lös egendom som är hänförlig till användningen av

sådana skepp eller luftfartyg enligt punkt 3 endast skall beskattas i den stat

där personen i fråga har hemvist och att vinst vid avyttring av andelar i ett

bolag vars tillgångar huvudsakligen består av fast egendom enligt punkt 1 får

beskattas i den avtalsslutande stat där den fasta egendomen är belägen. I punkt

3 b har intagits en sedvanlig regel angående SAS. I punkt 5 återfinns en

bestämmelse som möjliggör för Sverige att beskatta fysisk person för

realisationsvinster som härrör från överlåtelse av andelar och andra rättigheter

i bolag med hemvist i Sverige som uppbärs under fem år efter det att personen i

fråga upphört att ha hemvist i Sverige. Det kan noteras att enligt art. 28 får

Sverige beskatta all inkomst från källa i annan stat än Namibia under

förutsättning att inkomsten på denna grund är undantagen från beskattning i

Namibia, oberoende av att sådan inkomst enligt någon annan bestämmelse i avtalet

är undantagen från beskattning i Sverige. Att märka är att de avtalsslutande

parterna naturligtvis är helt överens om att begreppet inkomst i avtalet även

omfattar realisationsvinst.

 Enligt art. 14 beskattas inkomst som fysisk person förvärvar av fritt yrke

eller annan självständig verksamhet i regel endast där yrkesutövaren har

hemvist. Självständig yrkesutövning kan till sin natur endast utövas av fysisk

person varför uttrycket fysisk person i punkt 1 endast innebär ett förtydligande

i förhållande till OECD:s modellavtal. Utövas verksamheten från en stadigvarande

anordning i den andra staten som regelmässigt står till hans förfogande eller om

personen i fråga vistas i den andra avtalsslutande staten under tidrymd eller

tidrymder som sammanlagt överstiger 183 dagar under en tolvmånadersperiod får

dock inkomsten även beskattas i verksamhetsstaten. Den del av inkomsten som i

sådana fall får beskattas i verksamhetsstaten är dock begränsad till vad som är

hänförligt till den stadigvarande anordningen där resp. till vad som förvärvas

genom den i verksamhetsstaten bedrivna verksamheten.

 Innebörden av uttrycket "fritt yrke" belyses i punkt 2 med några typiska

exempel. Denna uppräkning är endast förklarande och inte uttömmande. Det bör

observeras att denna artikel behandlar "fritt yrke samt annan verksamhet av

självständig karaktär". Artikeln skall sålunda inte tillämpas när fråga är om

anställning, t.ex. läkare som tjänstgör som anställd tjänsteläkare eller

ingenjör som är anställd i ett av honom ägt aktiebolag. Artikeln är inte heller

tillämplig på sådan självständig verksamhet som artister eller idrottsutövare

bedriver, utan deras verksamhet omfattas av art. 17.

 Art. 15 behandlar beskattning av enskild tjänst. Punkt 1 innebär att sådan

inkomst i princip får beskattas i den stat där arbetet utförs. Undantag från

denna regel gäller vid viss korttidsanställning under de förutsättningar som

anges i punkt 2. I sådana fall sker beskattning endast i inkomsttagarens

hemviststat. I punkt 3 har intagits särskilda regler om beskattning av arbete

ombord på skepp eller luftfartyg i internationell trafik.

 Styrelsearvoden och annan liknande ersättning får enligt art. 16 beskattas i

den stat där bolaget som betalar arvodet eller ersättningen har hemvist.

 Beskattning av inkomst som artister och idrottsutövare uppbär genom sin

verksamhet regleras i art. 17. Sådan inkomst får beskattas i den stat där

verksamheten utövas (punkt 1). Detta gäller oavsett om inkomsten förvärvas under

utövande av fritt yrke eller enskild tjänst. Enligt punkt 2 får inkomsten

beskattas i den stat där artisten eller idrottsutövaren bedriver verksamheten,

även om ersättningen betalas till en annan person (t.ex. arbetsgivare hos vilken

artisten eller idrottsutövaren är anställd) än artisten eller idrottsutövaren

själv. Enligt punkt 3 undantas från beskattning i verksamhetsstaten dock inkomst

som en artist eller idrottsutövare förvärvar genom sin personliga verksamhet, om

verksamheten utförs inom ramen för ett besök som till väsentlig del finansieras

genom allmänna medel från den andra avtalsslutande staten, lokal myndighet eller

beträffande Namibia, regional myndighet, eller annan offentligrättslig

institution i denna andra stat.

 Art. 18 behandlar beskattning av pension och annan liknande ersättning,

livränta samt utbetalningar enligt socialförsäkringslagstiftningen. Sådan

pension som betalas av eller från fonder inrättade av en avtalsslutande stat

eller dess lokala myndigheter eller beträffande Namibia en regional myndighet

till fysisk person på grund av arbete som utförts i statens eller myndighetens

tjänst omfattas dock inte av denna artikel, utan av art. 19 punkt 2. I fråga om

sådan i art. 18 behandlad ersättning får den beskattas i den avtalsslutande stat

från vilken den härrör. För vissa typer av pensioner och livräntor som betalas

från Namibia gäller emellertid att de endast får beskattas i Namibia (punkt 1

andra meningen).

 Inkomst av offentlig tjänst - med undantag för pension - beskattas enligt art.

19 i regel endast i den stat som betalar ut inkomsten i fråga (punkt 1 a). Under

vissa i punkt 1 b angivna förutsättningar beskattas emellertid sådan ersättning

endast i inkomsttagarens hemviststat. I punkt 2 finns bestämmelser rörande

beskattning av pension på grund av tidigare offentlig tjänst. Sådan pension

beskattas endast i källstaten (punkt 2 a), om inte personen i fråga har hemvist

och är medborgare i den andra staten (punkt 2 b). I sådana fall sker beskattning

endast i hemviststaten. Enligt punkt 3 beskattas i vissa fall ersättning av

offentlig tjänst enligt reglerna i art. 15 (Enskild tjänst), art. 16

(Styrelsearvoden) resp. art. 18 (Pension m.m.).

 Art. 20 innehåller regler för studerande och affärspraktikanter.

 I art. 21 behandlas beskattningen av ersättning för företagsledning, rådgivning

och tekniska tjänster. Den gemensamma beteckningen i avtalet för dessa

ersättningar är "ersättning för tekniska tjänster". Liknande bestämmelser finns

i andra dubbelbeskattningsavtal som Sverige ingått, se bl.a. art. 13 i avtalet

med Jamaica (SFS 1986:76) och art. XI i avtalet med Kenya (SFS 1974:69). Vad som

här avses med uttrycket "ersättning för tekniska tjänster" framgår av punkt 3.

Av denna punkt framgår att uttrycket omfattar endast ersättning som betalas av

en person med hemvist i en avtalsslutande stat för tjänster som inte utförts i

denna stat. I vissa fall skall emellertid rätten att beskatta ersättning för

tekniska tjänster fördelas med tillämpning av avtalets bestämmelser rörande

beskattning av inkomst av rörelse eller självständig yrkesutövning. Dessa fall

anges i punkt 4.

 Bestämmelserna om ersättning för tekniska tjänster innebär i övrigt följande.

Enligt punkt 1 får sådan ersättning som härrör från en avtalsslutande stat och

som betalas till person med hemvist i den andra avtalsslutande staten beskattas

i denna andra stat, dvs. mottagarens hemviststat. Ersättningen får emellertid

även beskattas i den andra avtalsslutande staten där den som erlägger

ersättningen har hemvist, men skatten får i sådant fall inte överstiga 15 % av

ersättningens bruttobelopp.

 Inkomst som inte behandlas särskilt i art. 6-21 beskattas enligt art. 22 (Annan

inkomst) endast i inkomsttagarens hemviststat utom i de fall då inkomsten härrör

från den andra avtalsslutande staten. I sistnämnda fall får jämväl denna andra

stat beskatta inkomsten.

4.4 Metoder för undanröjande av dubbelbeskattning

4.4.1 Allmänt

Bestämmelserna om undanröjande av dubbelbeskattning finns i art. 23. Sverige

tillämpar enligt punkt 2 a avräkning av skatt ("credit of tax") som huvudmetod

för att undvika dubbelbeskattning. Detsamma gäller för Namibia (punkt 1).

 Innebörden av avräkningsmetoden är att en person med hemvist i den ena staten

taxeras där även för sådan inkomst som enligt avtalet får beskattas i den andra

staten. Den uträknade skatten minskas därefter i princip med den skatt som

enligt avtalet har tagits ut i den andra staten. Vid avräkning av skatt på

inkomst i Sverige tillämpas bestämmelserna i lagen om avräkning av utländsk

skatt. Därvid beräknas svensk inkomstskatt på inkomsten på vanligt sätt.

 I likhet med de flesta andra avtal med utvecklingsländer innehåller detta avtal

regler om avräkning i vissa fall i Sverige av högre skattebelopp än som faktiskt

erlagts i den andra staten, s.k. matching credit. Bestämmelserna återfinns i

punkt 2 d och e. Bestämmelserna skall tillämpas under de tio första åren under

vilket avtalet tillämpas. Efter utgången av denna tidsperiod skall de behöriga

myndigheterna överlägga med varandra för att bestämma om de skall tillämpas även

efter denna tidpunkt. Förslag om sådan förlängning kommer, om sådan överens-

kommelse träffas, att i överensstämmelse med vad riksdagen med anledning av

motion 1988/89:Sk35 givit regeringen till känna (SkU25), föreläggas riksdagen

för godkännande.

4.4.2 Skattefrihet för utdelning från bolag i Namibia till svenskt

bolag

Punkt 2 c innehåller bestämmelser om skattefrihet för utdelning från bolag i

Namibia till svenskt bolag. Inledningsvis kan erinras om bestämmelserna om

skattefrihet för utdelning från utländska dotterbolag i 7 8 mom. SIL. Skulle

en tillämpning av SIL:s bestämmelser vara mer gynnsam, hindrar givetvis inte

bestämmelserna i punkt 2 c att SIL:s bestämmelser tillämpas.

 Skattefrihet enligt punkt 2 c förutsätter att vissa villkor är uppfyllda. Först

och främst gäller att utdelningen enligt svensk skattelagstiftning skulle ha

varit undantagen från skatt om båda bolagen hade varit svenska. Vidare krävs att

den vinst (vilken helt eller delvis kan bestå av utdelning) av vilken

utdelningen betalas underkastats antingen den normala bolagsskatten i Namibia

eller, i Namibia eller annan stat, en inkomstskatt jämförlig med den svenska

skatt som skulle ha utgått om vinsten hade förvärvats av ett svenskt bolag eller

att utdelningen betalas av inkomst som hade varit skattebefriad i Sverige om den

hade förvärvats direkt av bolag med hemvist i Sverige. Enligt punkt e inbegrips

under de tio första åren under vilket avtalet tillämpas i det i punkt c använda

uttrycket "den normala bolagsskatten i Namibia", skatt som i Namibia skulle ha

erlagts om inte skattebefrielse eller skattenedsättning medgivits enligt bestäm-

melser i "the Namibian Foreign Investment Act" i enlighet med de villkor som

anges i punkt d. Avsikten är givetvis att skattefrihet skall medges endast i de

fall befrielsen eller nedsättningen gjorts i syfte att befrämja ekonomisk

utveckling i Namibia.

 Beträffande den närmare innebörden av de alternativa villkoren i punkt c för

att utdelning skall vara undantagen från beskattning i Sverige vill jag göra

följande förtydligande. Det i punkt c 1 uppställda villkoret, att utdelning

skall vara undantagen från beskattning i Sverige om den bakomliggande vinsten

underkastats den normala bolagsskatten i Namibia eller, i Namibia eller annan

stat, en inkomstskatt jämförlig med den svenska skatt som skulle ha utgått om

vinsten hade förvärvats av ett svenskt bolag, kan belysas med följande exempel.

 Ett bolag hemmahörande i Namibia har under ett visst år haft en sammanlagd

vinst på 1 000 000. Av denna vinst har 500 000 i någon stat underkastats en

enligt avtalet godtagbar beskattning medan resterande 500 000 är obeskattade.

Under angivna förhållanden kan 500 000 tas hem till Sverige i form av skattefri

utdelning, eftersom de första 500 000 som delas ut anses ha underkastats en

godtagbar beskattning. Skulle hela årsvinsten tas hem till Sverige innebär detta

att hälften enligt avtalet är att anse som skattefri utdelning och att hälften i

princip skall beläggas med svensk inkomstskatt. Jag vill i detta sammanhang

framhålla att då det i punkt c 1 talas om den normala bolagsskatten i Namibia så

skall denna jämförelse göras med utgångspunkt i det fall då Namibia tar ut full

bolagsskatt och självfallet inte med de fall då skattebefrielse eller

skattenedsättning medgivits enligt investeringsfrämjande eller andra motsvarande

bestämmelser i den interna lagstiftningen i Namibia (jag bortser nu från det

undantag som tidigare behandlats och som gäller under de tio första åren under

vilket avtalet tillämpas). Villkoret att en därmed jämförlig inkomstskatt skall

ha uttagits på den bakomliggande vinsten, tar sikte på inkomstbeskattning som

skett i såväl stater med vilka Sverige har dubbelbeskattningsavtal som stater

med vilka Sverige inte har något sådant avtal.

 Beträffande det i punkt c 2 uppställda villkoret för att utdelning skall

undantas från svensk inkomstbeskattning kan inledningsvis konstateras att detta

villkor är helt fristående från det i punkt c 1. För att skattefrihet för

mottagen utdelning skall föreligga i Sverige uppställs således vid tillämpning

av punkt c 2 inget krav på att den bakomliggande vinsten skall ha underkastats

den normala bolagsskatten i Namibia eller, i Namibia eller annan stat, en med

svensk inkomstskatt jämförlig skatt. För att villkoret skall vara uppfyllt krävs

däremot att den utdelning som bolaget i Namibia utbetalar, betalas av inkomst

som hade varit skattebefriad i Sverige om den hade förvärvats direkt av bolag

med hemvist i Sverige. Bestämmelsen tar sikte på inkomst, t.ex. utdelning, som

härrör från tredje stat och som skulle ha varit undantagen från svensk beskatt-

ning, exempelvis genom bestämmelser i ett dubbelbeskattningsavtal mellan Sverige

och denna tredje stat, om inkomsten hade förvärvats direkt av det svenska

bolaget. Villkor motsvarande de nu behandlade återfinns i en rad andra svenska

dubbelbeskattningsavtal. Uttrycket "utöver" i punkt c 2 har tillkommit för att

markera att det inte finns något hinder mot att utdelning för att vara skattefri

är "blandad", dvs. vid ett och samma utdelningstillfälle består av såväl

utdelning enligt punkt c 1 som c 2.

4.5 Särskilda bestämmelser

I art. 24 återfinns bestämmelser om förbud i vissa fall mot diskriminering vid

beskattningen. Dessa regler är som tidigare omnämnts tillämpliga på skatter av

varje slag och beskaffenhet (punkt 6).

 Förfarandet vid ömsesidig överenskommelse regleras i art. 25 och bestämmelserna

om utbyte av upplysningar finns i art. 26.

 I art. 27 finns vissa föreskrifter beträffande diplomatiska företrädare och

konsulära tjänstemän.

 Art. 28 innehåller en bestämmelse enligt vilken de förmåner som följer av

avtalet under vissa förutsättningar kan begränsas. För Sveriges del tar

bestämmelsen sikte på det fall då en person uppbär inkomst från källa i en annan

stat än Namibia och Sveriges rätt att beskatta sådan inkomst är begränsad enligt

bestämmelserna i art. 6-22 i detta avtal. Sverige får i sådant fall - om

inkomsten är undantagen från namibisk skatt därför att den är att anse som

inkomst från utländsk källa - ändå beskatta inkomsten enligt sin interna

lagstiftning utan hinder av detta avtal. Bestämmelsen kan belysas med följande

exempel.

 En person uppbär inkomst (annan inkomst enligt art. 22) från försäljning av en

fastighet i en tredje stat. Personen anses vid tillämpningen av detta avtal

enligt reglerna i art. 4 ha sin hemvist i Namibia. Eftersom inkomsten inte

härrör från Namibia beskattas den inte i Namibia. Enligt reglerna i art. 22

punkt 1 skall i detta fall inkomsten beskattas endast i Namibia men enligt

bestämmelsen i art. 28 får denna inkomst vid tillämpningen av detta avtal ändå

beskattas i Sverige om personen enligt svenska regler är skattskyldig i Sverige.

 42

4.6 Slutbestämmelser

Art. 29 och 30 innehåller bestämmelser om avtalets ikraftträdande och

upphörande.

 Enligt art. 29 träder avtalet i kraft med utväxlingen av ratifikations-

handlingarna. Avtalet tillämpas på inkomst som förvärvas den 1 januari det år

som följer närmast efter det år då avtalet träder i kraft eller senare.

 Avtalet kan enligt art. 30 sägas upp först sedan fem år förflutit sedan

ikraftträdandet.

4.7 Protokollet

Till avtalet är fogat ett protokoll som utgör en integrerande del av avtalet. I

punkt 1 av detta protokoll framgår att om en avtalsslutande stat i framtiden

inför någon form av "offshore"-lagstiftning, skall de behöriga myndigheterna

genom en ömsesidig överenskommelse bestämma hur avtalets regler skall tillämpas

på företag som åtnjuter förmåner enligt sådan lagstiftning. De avtalsslutande

staterna är överens om att i avsaknad av en sådan ömsesidig överenskommelse

några förmåner enligt avtalet inte ges till personer som åtnjuter speciella

skatteprivilegier enligt en sådan "offshore"-lagstiftning. I protokollets punkt

2 har intagits en bestämmelse som anger att med uttrycket "nästan uteslutande" i

art. 5 punkt 6 förstås att en persons omsättning till minst 75 % under ett

beskattningsår skall vara hänförlig till verksamhet som bedrivs för sådant

företags räkning som omnämns i art. 5 punkt 6.

5 Lagrådets hörande

Såsom framgår av 2 i den föreslagna lagen skall avtalets beskattningsregler

tillämpas endast i den mån de medför inskränkning av den skattskyldighet i

Sverige som annars skulle föreligga. Jag anser på grund härav och på grund av

förslagets beskaffenhet att Lagrådets hörande inte är nödvändigt.

6 Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen att

 1. godkänna avtalet mellan Sverige och Namibia för undvikande av

dubbelbeskattning och förhindrande av skatteflykt beträffande skatter på

inkomst,

 2. anta förslaget till lag om dubbelbeskattningsavtal mellan Sverige och

Namibia.

7 Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom

proposition föreslå riksdagen att anta de förslag som föredraganden har lagt

fram.

 43