Regeringens proposition

1996/97:85

Frågor om mätning m.m. på elmarknaden

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 13 mars 1997

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Anders[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Närings- och handelsdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen redovisas förslag till åtgärder för att öka möjligheterna för

konsumenter med låg elförbrukning att delta i handeln med el.

 Systemet med timvis mätning och avräkning behålls för de kunder som köper el

från annan än leveranskoncessionären. Det är viktigt för elmarknadens utveckling

att sänka kostnaderna för mätning så att fler konsumenter kan delta i elhandeln.

 Genom en ny regel i ellagen föreskrivs ett tak på högst 2 500 kronor för de

kostnader som nätföretagen får debitera konsumenter med låg elförbrukning för

timregisterande mätutrustning och dess installation (takpris).

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut................................ 3

2 Lagtext.................................................... 4

 2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1902:71 s. 1),

 innefattande vissa bestämmelser om elektriska anläggningar 4

3 Ärendet och dess beredning................................. 6

4 Utvecklingen på elmarknaden................................ 8

 4.1 Elreformen.......................................... 8

 4.2 Utvecklingen år 1996................................ 9

5 Åtgärder för att öka möjligheterna förkonsumenter med låg

 elförbrukning att delta ielhandeln......................... 12

 5.1 Allmänna förutsättningar för att delta i handeln med el 12

 5.2 Takpris för timregistrerande mätutrustning m.m...... 16

6 Författningskommentar...................................... 19

 6.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1902:71 s. 1),

 innefattande vissa bestämmelser om elektriska anläggningar 19

Bilaga 1 Sammanfattning av Närings- och

 teknikutvecklingsverkets och Affärsverket svenska

 kraftnäts rapport Fri elmarknad för alla............

 21

Bilaga 2 Förslag till lag om ändring i lagen (1902:71 s.1),

 innefattande vissa bestämmelser om elektriska

 anläggningar........................................

 25

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 13 mars 1997.... 26

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till lag om ändring

i lagen (1902:71 s.1), innefattande vissa bestämmelser om elektriska

anläggningar.

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1902:71 s. 1), innefattande vissa

bestämmelser om elektriska anläggningar

Härigenom föreskrivs att 2 § 10 mom. lagen (1902:71 s. 1), innefattande vissa

bestämmelser om elektriska anläggningar1 skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 2 § 10 mom.

--------------------------------------------------------------------

Kostnaden för en mätare med Kostnaden för en mätare med

tillhörande tillhörande insamlingsutrustning

insamlingsutrustning och för och för dess installation i

dess installation i uttagspunkten hos en

uttagspunkten hos en elkonsument skall av

elkonsument skall av nätkoncessionshavaren debiteras

nätkoncessionshavaren debiteras elkonsumenten. Elkonsumenter

elkonsumenten. vars konsumtion mäts genom

 direktmätning får dock inte

 debiteras mer än 2 500 kronor.

 En elkonsument som är

En elkonsument som är lågspänningskund och vars

lågspänningskund har vid konsumtion inte mäts genom

flyttning rätt att av direktmätning har vid flyttning

nätkoncessionshavaren få rätt att av nätkoncessionshavaren

tillbaka den del av erlagd få tillbaka den del av erlagd

kostnad som motsvarar värdet av kostnad som motsvarar värdet av

mätaren med tillhörande mätaren med tillhörande in-

insamlingsutrustning med samlingsutrustning med

beaktande av dess återstående beaktande av dess återstående

tekniska livslängd. Belopp tekniska livslängd. Belopp under

under 1 000 kronor behöver dock 1 000 kronor behöver dock inte å-

inte återbetalas till terbetalas till elkonsumenten.

elkonsumenten

 En elkonsument vars elförbrukning mäts på annat sätt än enligt de föreskrifter

som meddelats med stöd av 2 § 4 mom. sjunde stycket skall debiteras merkostnaden

för denna mätning och för rapporteringen av mätresultaten.

 Andra kostnader för mätning än de som nämns i första och tredje styckena får

inte debiteras enskilda elkonsumenter.

 Första - tredje styckena gäller inte elkonsumenter som köper sin el från

innehavaren av leveranskoncession enligt 6 § lagen (1994:618) om handel med el,

m.m.

 Frågor om nätkoncessionshavarens skyldigheter enligt detta moment prövas av

nätmyndigheten.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997.

 De äldre föreskrifterna i andra stycket tillämpas i de fall en elkonsument har

debiterats kostnader enligt första stycket före lagens ikraftträdande.

**FOOTNOTES**

1 Lagen omtryckt 1996:79.

3 Ärendet och dess beredning

Riksdagen beslutade hösten 1995 om ny ellagstiftning (prop. 1994/95:222, bet.

1995/96:NU1, rskr. 1995/96:2). Beslutet innebar omfattande ändringar i bl.a.

lagen (1902:71 s.1), innefattande vissa bestämmelser om elektriska anläggningar,

den s.k. ellagen. Genom beslutet infördes vidare en ny lag, lagen (1994:618) om

handel med el, m.m. Det nya regelverket trädde i kraft den 1 januari 1996.

 Genom den nya lagstiftningen ges alla konsumenter formell möjlighet att välja

leverantör av el. I propositionen konstaterades att för konsumenter med låg

elförbrukning, främst hushållskonsumenter, kunde möjligheterna att vända sig

till annan elleverantör vara begränsade till följd av bl.a. de krav på mätning

som då förutsattes. Tillgången till billig mätutrustning bedömdes därför vara en

viktig förutsättning för att konsumenter med låg elförbrukning skulle kunna

utnyttja de nya villkoren på elmarknaden. Riksdagen informerades om att

regeringen avsåg att utreda möjligheterna att sänka kostnaderna för

mätutrustning.

 Regeringen uppdrog i december 1995 åt Närings- och teknikutvecklinsverket

(NUTEK) och Affärsverket svenska kraftnät (Svenska kraftnät) att utreda och

föreslå åtgärder för att åstadkomma billiga mätsystem, m.m.

 NUTEK och Svenska kraftnät redovisade i maj 1996 sitt uppdrag i rapporten Fri

elmarknad för alla. En sammanfattning av rapportens förslag redovisas i bilaga

1. Rapportens lagförslag redovisas i bilaga 2. Rapporten har remissbehandlats.

En sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig i Närings- och

handelsdepartementet (dnr. N95/2762).

 Vikten av en skärpt uppföljning och övervakning av elmarknadens utveckling i

samband med den nya lagens ikraftträdande underströks av Näringsutskottet (bet.

1995/96:NU1) vid behandlingen av regeringens proposition (1994/95:222) Ny

ellagstiftning. Regeringen har uppdragit åt NUTEK att i samråd med

Konkurrensverket och Svenska kraftnät årligen redovisa sina erfarenheter av

utvecklingen på elmarknaden.

 NUTEK och Svenska kraftnät har hösten 1996 redovisat sina erfarenheter av

reformen i rapporten Utvecklingen på elmarknaden. Konkurrensverket har lämnat en

motsvarande uppföljning i rapporten Fungerar elmarknaden?

 Svenska kraftnät har i en skrivelse som kom in till Närings- och

handelsdepartementet den 29 januari 1997 redovisat sina erfarenheter av arbetet

under år 1996 med balansavräkning och angett vissa utgångspunkter för det

fortsatta arbetet med schablonavräkning i syfte att ge fler konsumenter

möjlighet att delta i en öppen handel.

Lagrådet

Den nuvarande lagstiftningen innebär att nätägaren skall debitera elkonsumenten

för kostnaderna för en mätare och dess installation i uttagspunkten hos en

elkonsument. Det förslag som regeringen nu lägger fram innebär att ett visst

maximibelopp för denna debitering fastställs beträffande vissa elkonsumenter.

Kostnader som överstiger detta belopp kommer därmed i fortsättningen att ingå i

den gemensamma nättariffen i stället för att debiteras den enskilde elkonsumen-

ten.

 Vidare föreslår regeringen att en föreskrift om återbetalning av vissa belopp

till en elkonsument i samband med att han flyttar inte skall omfatta de

elkonsumenter som endast får debiteras nyss nämnda maximibelopp.

 Förslagen är, enligt regeringens uppfattning, av sådan beskaffenhet att

Lagrådets hörande skulle sakna betydelse. Yttrande av Lagrådet har därför inte

inhämtats.

4 Utvecklingen på elmarknaden

4.1 Elreformen

En tryggad elförsörjning förutsätter att regelverket för produktion och

överföring av el är utformat så att konsumenternas behov av el kan tillgodoses

kostnadseffektivt och till stabila och rimliga priser. Riksdagens beslut om

elreformen hösten 1995 har till syfte att säkerställa sådana förutsättningar.

 Den nya lagstiftningen trädde i kraft den 1 januari 1996. Förutom ett nytt

regelverk innebär reformen också betydande institutionella förändringar som

påverkar såväl elmarknadens funktionssätt som producenter, leverantörer och

konsumenter.

 Lagstiftningen innebär att konkurrens införs i handeln med el, vilket skapar

förutsättningar för en ökad pris- och kostnadspress i elförsörjningen och i

princip ökar valfriheten för elkonsumenterna. Förbrukare och återförsäljare av

el kan välja mellan konkurrerande leverantörer av el. Producenter och andra

leverantörer är på samma sätt fria att välja sina kunder. Det är också möjligt

för nya aktörer såsom återförsäljare, mäklare m.fl. att etablera sig på

marknaden.

 En huvudprincip i den nya lagstiftningen är att det skall vara en klar

boskillnad mellan å ena sidan produktion och försäljning av el, och å andra

sidan överföring av el (nätverksamhet). Produktionen och försäljningen av el

skall ske i konkurrens, medan nätverksamheten, som i praktiken är ett naturligt

monopol, också i fortsättningen måste regleras och övervakas. För att dessa två

funktioner inte skall blandas samman har i lagstiftningen införts krav på

organisation och ekonomisk redovisning av nätverksamhet. En juridisk person som

bedriver produktion av och handel med el får inte bedriva nätverksamhet. All

nätverksamhet skall ekonomiskt redovisas åtskild från annan verksamhet.

 Den som har nätkoncession är skyldig att ansluta alla som önskar det till

nätet, och att överföra el på skäliga och icke-diskriminerande villkor.

Skäligheten i nättariffer och andra överföringsvillkor kan granskas av

nätmyndigheten vid NUTEK (Nätmyndigheten) och slutligen prövas i domstol.

 Ellagstiftningens bestämmelser om leveranskoncession syftar till att ge

konsumenter med låg elförbrukning ett särskilt skydd. I enlighet med

lagstiftningen finns i varje område en leverantör av el som har

leveranskoncession. Den som har leveranskoncession är skyldig att leverera el

för normala förbrukningsändamål till alla konsumenter inom området som inte

väljer en annan leverantör av el. Konsumenten är således garanterad leverans av

el till priser som kan prövas av en myndighet (Nätmyndigheten).

 Elreformen har medfört en ändrad roll- och ansvarsfördelning inom det

nationella elsystemet. Tidigare hade kraftföretagen både kommersiella uppgifter

och ansvar för driften av hela elsystemet. Ansvaret för dessa uppgifter i det

nationella elsystemet har nu preciserats i enlighet med den nya lagstiftningen.

 Svenska kraftnät har som systemansvarig myndighet det övergripande ansvaret

för att elektriska anläggningar samverkar driftsäkert inom landet, och att nätet

utnyttjas på ett rationellt sätt, så att det kontinuerligt råder balans mellan

produktion och förbrukning av el. Det är också en uppgift för Svenska kraftnät

att förvalta och driva det svenska stamnätet och utlandsförbindelserna.

 Även om Svenska kraftnät ansvarar för att det alltid råder balans mellan

tillförsel och uttag av el är det elproducenterna, återförsäljarna och

elanvändarna som ekonomiskt är ansvariga för att inte mer el tas ut än vad som

tillförs systemet. För varje uttagspunkt finns en s.k. balansansvarig, som i ett

avtal med Svenska kraftnät har åtagit sig att det för specifika leveransavtal

råder balans mellan tillförsel och uttag av el. Den nationella

balansavräkningen, som sköts av Svenska kraftnät, reglerar det ekonomiska

förhållandet mellan de cirka 30 företag som för närvarande är balansansvariga på

den svenska marknaden. Balansavräkningen är nödvändig för att säkerställa att de

balansansvariga fullgör sina skyldigheter.

 Vid de nordiska energiminstrarnas möte i Helsingör sommaren 1995 enades

ministrarna om vissa principer för den nordiska elhandeln. Principerna syftar

till att skapa förutsättningar att ta tillvara de ömsesidiga ekonomiska,

energimässiga och miljömässiga fördelar som den nordiska elhandeln innebär.I

enlighet med den s.k. Louisianakommunikén, som lämnades vid mötet, etablerades i

början av år 1996 den gemensamma svensk-norska elmarknaden, huvudsakligen genom

tre åtgärder. Gränsavgifterna på utlandsförbindelserna till Norge har tagits

bort. Vidare äger Svenska kraftnät och det norska stamnätsföretaget, Statnett

S.F., gemensamt en elbörs för organiserad handel med el, Nord Pool ASA. Svenska

kraftnät har också ingått ett avtal med Statnett om systemsamarbete. För

energibalanseringen av Sverige kommer Svenska kraftnät också att ingå

systemavtal med företag i Finland och Danmark.

 I Finland har vissa förändringar skett när det gäller ansvaret för det

nationella elsystemet. Staten och de de två kraftföretagen, Imatran Voima och

Pohjolan Voima, har bildat ett gemensamt ägt bolag, Finska stamnät AB, med

uppgift att förvalta stamnätet och utlandsförbindelserna. Dess verksamhet

inleds under år 1997. I bolagets uppgifter ingår vidare att utöva systemansvar

för det finska elsystemet och ansvaret för den nationella balanstjänsten.

 I Danmark pågår en översyn av ellagstiftningen med syftet att anpassa

regelverket till det nyligen antagna direktivet (96/92/EG) om gemensamma regler

för den inre marknaden för el, det s.k. elmarknadsdirektivet.

4.2 Utvecklingen år 1996

Det har skett betydande strukturella förändringar på den svenska elmarknaden

under år 1996. Inom elproduktionen kan noteras en viss koncentration

av ägandet, bl.a. som en följd av ökat korsägande. Fyra företagsgrupper svarar

för drygt 80 % av landets totala produktion. Den utländska ägarandelen i svensk

kraftindustri har ökat. Samtidigt har några svenska kraftföretag förvärvat

andelar i utländska företag.

 Detaljdistributionen av elkraft har genomgått stora förändringar. De tidigare

eldistributionsföretagen har upphört som en följd av den nya lagstiftningen och

branschen kan numera indelas i produktions-, elhandels- och nätföretag. I slutet

av år 1996 fanns cirka 250 nätföretag och 230 elhandelsföretag registrerade.

Majoriteten av dessa företag har sitt ursprung i den tidigare

distributionsverksamheten.

 De flesta elhandelsföretagen är bolag som bedriver verksamhet med stöd av

leveranskoncession. På elmarknaden finns också elhandelsbolag som har bildats

gemensamt av exempelvis kommunala företag, industrin eller

intresseorganisationer med syftet att säkerställa en effektiv

inköpsorganisation. Dessa företag köper el från flera producenter, både för eget

behov och för vidareförsäljning.

Handeln med el

Större delen av elleveranserna sker fortfarande i enlighet med avtal som ingicks

före lagändringarna den 1 januari 1996. Under det första året med det nya

regelverket har ungefär 25 % av den svenska elkonsumtionen upphandlats i

konkurrens. Dessa inköp har främst genomförts av större elförbrukare, exempelvis

industriföretag och återförsäljare av el. Flera industriföretag och företag inom

tjänstesektorn har slutit kontrakt om koncernleveranser, vilket innebär att

elleveranserna sker till skilda uttagspunkter ofta över hela landet.

 Industrin och servicenäringen svarar för cirka 75 % av landets elkonsumtion.

På denna del av elmarknaden finns därmed ett stort utrymme för ökad elhandel,

särskilt när äldre långfristiga leveransavtal har löpt ut.Även konsumenter med

låg elförbrukning har visat ett intresse för att kunna att delta i en öppen

elhandel. Det gäller exempelvis större fastighetsägare, jordbruksföretag och

andra småföretag samt elvärmekunder.

 Förutsättningarna för konsumenter med låg elförbrukning att dra nytta av de

nya förhållandena i elhandeln är dock begränsade av ekonomiska skäl. För dessa

kunder motsvarar kostnaderna för elenergin normalt knappt en tredjedel av de

totala elkostnaderna. Nätavgifter och skatter svarar för resterande del.

Utrymmet för att göra besparingar på totalkostnaderna är därför mindre för dessa

kundgrupper än för konsumenter med större elförbrukning där elenergins andel av

totalkostnaderna är större.

 Vidare utgör kraven på mätning ett hinder för småkunder att delta i en öppen

handel med el. En orsak är att elförbrukningen enligt ellagen måste kunna mätas

timvis och rapporteras dygnsvis för de konsumenter som inte köper el från den

leverantör som innehar leveranskoncession (prop. 1993/94:162). Uppgifterna om

uttag av el används bl.a. som ett nödvändigt underlag för den nationella

balansavräkningen.

 Enligt ellagen skall kostnaden för mätutrustning och dess installation

debiteras den enskilda konsumenten. Med dagens mätkostnader är det i allmänhet

inte lönsamt för små kunder att upphandla el i konkurrens. Tillgången till

billiga mätsystem är därför en förutsättning för att konsumenter med låg

elförbrukning skall ha något ekonomiskt utbyte av att utnyttja de

förutsättningar som ges genom den nya ellagstiftningen.

 I propositionen (1994/95:222) Ny ellagstiftning framhölls betydelsen av att

tekniken inom mätningsområdet utvecklas och att kostnaderna pressas för att

säkerställa en väl fungerande elhandel.

 Regeringen uppdrog i december 1995 åt NUTEK och Svenska kraftnät att utreda

och föreslå åtgärder för att åstadkomma billiga mätsystem. Myndigheterna

redovisade uppdraget våren 1996 i rapporten Fri elmarknad för alla.I rapporten

föreslås att avräkningen av elleveranser till hushållskunder och andra

konsumenter med låg elförbrukning inte längre skall grundas på timvis mätning.

Enligt förslaget skall avräkningen mellan elleverantörerna i stället beräknas

med hjälp av s.k. typkurvor (schablonavräkning). Ett liknande system för

avräkning till små kunder tillämpas sedan år 1995 i Norge.

 Nätmyndigheten och Svenska kraftnät behandlar även frågan om småkundernas

situation i rapporten Utvecklingen på elmarknaden. Myndigheterna konstaterar att

hushållskonsumenterna i praktiken är hänvisade till att köpa el från innehavaren

av leveranskoncession även om de har formella möjligheter att byta leverantör.

Enligt Konkurrensverkets rapport Fungerar elmarknaden ? skulle lägre kostnader

för mätning bidra till ökad konkurrens mellan leverantörerna av el.

 Ett annan fråga som enligt Nätmyndighetens rapport har vållat vissa problem

vid övergången till det nya regelverket gäller nätföretagens rapportering av

mätvärden till den nationella balansavräkningen. Antalet rapporterande företag

och informationsmängderna har ökat kraftigt som en följd av omregleringen.

Försenad, felaktig eller utebliven rapportering från ett enda av de företag som

skall rapportera till Svenska kraftnät medför att det inte kan ske någon korrekt

avräkning mellan leverantörerna.

 Svenska kraftnät har i januari 1997 i en skrivelse till regeringen redovisat

erfarenheterna av arbetet år 1996 med balansavräkning och angett vissa

förutsättningar för det fortsatta arbetet med schablonavräkning.I skrivelsen

framhålls att det har tagit betydande tid att utveckla den nationella

balansavräkningen för den omreglerade elmarknaden.

 Många av de nya nätföretagen bildades först vid årsskiftet 1995/96. Även en

stor del av de balansansvariga företagen etablerades vid denna tidpunkt. I

inledningsskedet fanns därför inte etablerade kommunikationsvägar mellan

nätägare, balansansvariga företag och Svenska kraftnät. Det ledde till

förseningar i rapporteringen av mätvärden till Svenska kraftnät och

balansansvariga företag. Svenska kraftnät rapporterar att avräkningsprocessen

har kunnat påskyndas under hösten, och att man nu kunnat reglera 1996 års

balansavräkning. Enligt skrivelsen räknar Svenska kraftnät med att tidigt under

år 1997 uppnå en stabilisering av balansavräkningen med acceptabel kvalitet för

samtliga berörda parter.

5 Åtgärder för att öka möjligheterna förkonsumenter med låg elförbrukning

att delta ielhandeln

5.1 Allmänna förutsättningar för att delta i handeln med el

--------------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Systemet med timvis mätning och avräkning bör |

| behållas för de kunder som köper el från annan än leveranskoncessionären.|

| Det är viktigt för elmarknadens utveckling att sänka kostnaderna för |

| mätning så att fler konsumenter kan delta i elhandeln. |

| Kostnaderna för timregisterande mätutrustning har sjunkit de senaste |

| åren, och de bedöms sjunka ytterligare som en följd av bland annat den|

| tekniska utvecklingen. Teknikutvecklingen bör påskyndas genom åtgärder|

| som leder till ökade försäljningsvolymer och ökad konkurrens mellan |

| tillverkare av mätutrustning. NUTEK och Svenska kraftnät bör ges i |

| uppdrag att särskilt följa utvecklingsarbetet inom detta område. |

--------------------------------------------------------------------------

 NUTEK:s och Svenska kraftnäts rapport Fri elmarknad för alla: Överensstämmer

delvis med regeringens bedömning. Myndigheterna har föreslagit att ett

schablonavräkningssystem införs för konsumenter med låg elförbrukning. Förslaget

innebär att dessa kunder skulle kunna köpa el från en annan leverantör än

leveranskoncessionären utan krav på timvis mätning. Systemet med

schablonavräkning skulle enligt myndigheternas förslag omfatta kunder med ett

säkringsabonnemang på högst 25 A. För att undvika en tröskeleffekt och ge kunder

med ett säkringsabonnemang över 25 A och upp till 80 A ekonomiska möjligheter

att upphandla el i konkurrens har föreslagits att ett takpris införs för timvis

mätning.

 Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna är i huvudsak positiva

till utredningens förslag. Förslaget om schablonavräkning för småkunder har

kritiserats av bl.a. Svenska Kraftverksföreningen, Riksförbundet

Energileverantörerna (REL), Svenska Elverksföreningen och Storstockholm Energi

AB. Som skäl för kritiken anges bland annat att effekterna av schablonavräkning

för nätföretagen och för de leverantörer som har leveranskoncession inte har

analyserats tillräckligt. Vidare påpekas att ett införande av schablonavräkning

riskerar att hämma den tekniska utvecklingen på mätområdet.

 Skälen för regeringens bedömning: Omregleringen av elmarknaden är en av

efterkrigstidens största energipolitiska reformer. Den innebär en ändrad

ansvars- och rollfördelning inom elförsörjningen och påverkar såväl elmarknadens

funktionssätt som säljare och köpare av el. Det ligger i sakens natur att det

tar det tid innan den nya marknadsorganisationen har funnit sina former.

Följaktligen är det ännu för tidigt att göra en samlad utvärdering av reformen.

 Ett mål för reformen är att öka valfriheten för elkonsumenterna. Detta är

grundläggande för att åstadkomma en ökad pris- och kostnadspress inom

elförsörjningen. Även om alla konsumenter numera har formella möjligheter att

fritt välja elleverantör är det ekonomiska värdet av att delta i elhandeln

fortfarande litet för de flesta konsumenter.

 Enligt NUTEK:s och Svenska kraftnäts rapport är det pris som nätföretagen

debiterar kunden för timvis registrerande mätutrustning inklusive installation i

genomsnitt cirka 8000 kronor. Prisskillnaderna mellan nätföretagen är dock

betydande, särskilt när det gäller installationskostnaden.

 Med lägre priser för mätutrustning kan fler konsumenter delta i en öppen

elhandel. Det kan bidra till att öka konkurrensen mellan elleverantörerna,

främst på den del av lågspänningsmarknaden som utgörs av de något större eller

organiserade kunderna. Det är därför viktigt för elmarknadens utveckling att

sänka kostnaderna för mätning.

 Frågan om småkundernas möjligheter att delta i en öppen elhandel behandlades

särskilt inför omregleringen av elmarknaden (prop. 1993/94:162, bet.

1993/94:NU22, rskr. 1993/94:358). I propositionen konstaterades att det

inledningsvis kommer att finnas konsumenter som varken kan eller vill byta

elleverantör, på grund av bl.a. kostnaderna för mätning blir för höga. De mindre

elförbrukarna kommer i praktiken att vara hänvisade till den leverantör som

svarade för leveranserna i området före reformens ikraftträdande. Då

leverantören därmed kommer att behålla en monopolliknande ställning, trots att

konsumenterna har formella möjligheter att byta leverantör, måste de skyddas

genom regler om leveranskoncession. Reglerna innebär att konsumenten är

garanterad leverans av el för normala förbrukningsändamål till priser som kan

prövas av Nätmyndigheten.

 Riksdagen beslöt hösten 1995 att förlänga giltighetstiden för systemet med

leveranskoncession från tre till fem år (prop. 1994/95:222, bet. 1995/96:NU1,

rskr. 1995/96:2).

 Näringsutskottet har i sitt betänkande (1995/96:NU20) våren 1996 betonat att

bästa hushållning och största möjliga effektivitet uppnås i systemet vid mätning

av den verkliga förbrukningen. Genom kravet på timvis mätning och dygnsvis

rapportering av elförbrukningen skapas förutsättningar för ett effektivt

utnyttjande av elsystemet.

 En väl fungerande balansavräkning har central betydelse för elhandeln på den

omreglerade marknaden. Den nationella balansavräkningen bygger på att mätning

sker timvis.

 I rapporten Fri elmarknad för alla framhålls att det pågår ett omfattande

tekniskt utvecklingsarbete på kommersiella grunder hos tillverkare av

timregistrerande och fjärravläsbar mätutrustning. Tekniken baseras ofta på

dubbelriktad kommunikation mellan nätföretaget och kunden, vilket ger möjlighet

till bl.a. laststyrning och en tariffsättning som ger incitament för kunden att

hushålla med energi. Den snabba tekniska utvecklingen inom mätområdet innebär

enligt myndigheterna att kostnaderna för timregisterande mätutrustning kan

förväntas sjunka inom några års sikt. En relativt stor andel av de mätkostnader

som i dag debiteras kunden utgörs av kostnaden för installation. Även

installationskostnaden väntas sjunka, bl.a. som en följd av ökad pristransparens

mellan nätföretagen.

 Att utsätta mätverksamheten för konkurrens stimulerar teknisk utveckling och

sänker kostnaden för timvis mätning. Enligt rapporten bör konsumenten ha rätt

att vända sig till andra än nätoperatören för att inhandla sin mätutrustning och

få den installerad i sin uttagspunkt. I rapporten framhålls dock att bristen på

standardiserade system för mätning och insamling av mätdata innebär ett hinder

för konkurrens. I dag är möjligheterna att kombinera utrustning från skilda

tillverkare i ett och samma nätområde begränsade. För att kunderna skall kunna

välja mellan utrustning från olika tillverkare krävs enligt rapporten en högre

grad av utbytbarhet, särskilt när det gäller systemen för överföring av mätdata

från kunden till nätföretaget.

 För nätföretag skall upphandling av mätsystem ske i enlighet med

bestämmelserna i lagen (1992:1528) om offentlig upphandling. I rapporten

konstateras att det upphandlingsunderlag som upprättas i samband med denna

lagstiftning bör kunna utgöra underlag för en generell systemspecifikation.

 Elbranschens forskningsinstitut ELFORSK har hösten 1996 i rapporten Åtgärder

för att åstadkomma billigare fjärravläsning av elmätare (Rapport 96:25B)

redovisat ett projekt om möjligheterna att genom standardisering öka

konkurrensen mellan leverantörer av mätterminaler. I rapporten konstateras att

standardisering via normarbete är en långsiktig process som kräver

internationell harmonisering. För att påskynda utvecklingen och på kort sikt öka

utbytbarheten mellan olika fabrikat avser branschen enligt rapporten att

genomföra ett antal demonstrationsprojekt där standardiserade lösningar införs

på frivillig grund.

 Enligt ellagstiftningen är det en uppgift för nätägaren att svara för mätning

och rapportering. Denna ordning bör behållas. Enligt ellagen är det fullt

möjligt för kunderna att själva välja leverantör av den mätutrustning som skall

installeras. Trots att det är nätägaren som har ansvaret för mätning och

rapportering är kunderna således inte hänvisade till en enda leverantör. Det är

inte heller ett villkor enligt lagstiftningen att nätägaren svarar för

installationen av mätutrustningen. För att klara sina skyldigheter enligt

lagstiftningen är emellertid ett nödvändigt krav att samtliga elmätare fungerar

i det system för mätvärdesrapportering som nätägaren använder.

 En förutsättning för en ökad konkurrens mellan tillverkare av mätutrustning är

att det finns generella specifikationer av de minimikrav som mätutrustningen

skall prestera för att fungera i nätägarens system. På samma sätt är det

nödvändigt att specificera kraven för installationen av mätutrustning för att

denna skall kunna ske i konkurrens. Det kan konstateras att elbranschen har

tagit intitativ till åtgärder för att påskynda utvecklingen av öppna

kommunikationssystem med syftet att åstadkomma billigare mät- och

avläsningssystem genom att förbättra möjligheterna att kombinera utrustning från

skilda tillverkare. Bland annat har en för Norden branschgemensam standard

avseende insamlingssystem för mätinformation (EDIEL) införts under år 1996.

Förutsättningar har därmed skapats för samverkan mellan insamlingssystemen och

för konkurrens mellan tillverkare av olika fabrikat.

 En slutsats i NUTEK:s och Svenska kraftnäts rapport, liksom i ELFORSK-studien,

är det nu sker en snabb systemutveckling på kommersiella grunder när det gäller

teknik för mätning och för kommunikation av mätinformation. Systemutvecklingen

styrs av bl.a. ökade krav på underlag för driftövervakning i nätverksamhet.

Kommunikationstekniken kan också användas i elhandelsföretagens verksamhet för

bl.a. laststyrning. Detta är således en utveckling som till stor del sker

oberoende av kravet på timvis mätning.

 Den av NUTEK och Svenska kraftnät föreslagna metoden för schablonavräkning

syftar till att snabbt göra den konkurrensutsatta delen av elmarknaden

tillgänglig för konsumenter med låg elförbrukning. Förslaget innebär att de kan

välja en annan leverantör av el än leveranskoncessionshavaren utan att det

skulle ställa krav på timvis mätning och rapportering.

 Förslaget påverkar avräkningen mellan de leverantörer som levererar el till

små kunder inom ett område. Enligt förslaget skall avräkningen baseras på en

typkurva som utvecklas för varje nätområde, och som innebär att alla konsumenter

vars förbrukning inte mäts timvis antas ha samma tidsprofil, oavsett de faktiska

konsumtionsmönstren. Skillnaderna mellan det i typkurvan beräknade uttaget och

den faktiska konsumtionen justeras mellan leverantörerna i efterhand.

 Vissa remissinstanser, främst inom elbranschen, har anfört att konsekvenserna

av den föreslagna metoden för schablonavräkning bör analyseras ytterligare. Det

gäller särskilt de ekonomiska effekterna för de elleverantörer som har

leveranskoncession.

 I sin skrivelse från januari 1997 om den nationella balansavräkningen har

Svenska kraftnät även behandlat vissa frågor rörande förutsättningarna för

schablonavräkning. Härvid konstateras att med hänsyn till den korta tid som

fanns för utredningsarbetet, bör det förslag till modell för schablonavräkning

som redovisades i rapporten Fri elmarknad för alla ses som en skiss snarare än

ett färdig utredningsförslag.

 Ett system med schablonavräkning kan enligt Svenska kraftnät baseras på flera,

principiellt olika metoder. I skrivelsen framhålls att erfarenheterna av arbetet

med balansavräkningen under år 1996 visar att införandet av schablonavräkning,

oavsett metod, skulle kräva betydligt mer tid och resurser - både hos Svenska

kraftnät och samverkande företag i branschen - än vad som angavs i rapporten.

Enligt Svenska kraftnäts bedömning krävs det ungefär 20 månader från beslut till

dess att ett system med schablonavräkning kan vara i funktion. Vidare betonas

vikten av att det pågående arbetet med att kvalitetssäkra balansavräkningen inte

störs vid ett införande av schablonavräkning.

 De metoder för införande av schablonavräkning som skisseras av Svenska

kraftnät bygger på principiellt olika lösningar. Ett ställningstagande till

schablonavräkning bör därför övervägas ytterligare. I detta sammanhang bör

effekterna för elmarknadens funktionssätt analyseras, bl.a. såvitt avser

balansavräkningen och de ekonomiska konsekvenserna för de leverantörer som har

leveranskoncession. Viktiga krav vid införande av ett system med

schablonavräkning är vidare att man kan säkerställa en effektiv elanvändning,

ett effektivt utnyttjande av elsystemet och en väl fungerande handel.

 Regeringen avser att uppdra åt NUTEK och Svenska kraftnät att i samråd med

elbranschen ytterligare utreda förutsättningarna för ett system för

schablonavräkning vid leverans till konsumenter med låg elförbrukning.

5.2 Takpris för timregistrerande mätutrustning m.m.

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Genom en ny lagregel föreskrivs ett tak på |

| högst 2 500 kronor för de kostnader som nätföretagen får debitera|

| konsumenter med låg elförbrukning för timregistrande mätutrustning|

| och dess installation (takpris). Med ett takpris kan kravet på |

| timvis mätning behållas för de konsumenter som väljer annan |

| elleverantör än leveranskoncessionären. |

--------------------------------------------------------------------

 NUTEK:s och Svenska kraftnäts rapport Fri elmarknad för alla: Överensstämmer

delvis med regeringens förslag. I rapporten föreslås att ett system med takpris

införs som ett komplement till schablonavräkning med syftet att undvika

tröskeleffekter för de kunder som ligger strax ovanför gränsen för

schablonavräkning.

 Remissinstanserna: Förslaget om takpris för att begränsa kostnaden för timvis

mätning har kommenterats av bl.a. Riksrevisionsverket, Konkurrensverket,

Hyresgästernas Riksförbund och Riksbyggen. Remissinstanserna framhåller att ett

system med takpris innebär minskade incitament att sänka kostnaden för

mätsystem, men att det kan godtas som en temporär lösning - och som ett

komplement till schablonavräkning - för att ge fler kunder möjlighet att

upphandla el i konkurrens.

 Enligt Kommerskollegium kan ett införande av ett takpris medföra att

importerade varor inte kan säljas med skälig marginal och kan därmed strida mot

EG-rätten.

 Skälen för regeringens förslag: Ett system för schablonavräkning kan införas

först på några års sikt. För att på kort sikt ge fler konsumenter möjligheter

att delta i handeln med el föreslår regeringen att kostnaden för

timregistrerande mätutrustning begränsas för små kunder. Härigenom kan nya

grupper av konsumenter utnyttja de förutsättningar för elhandel som ges inom

ramen för det nya regelverket.

 Enligt ellagens bestämmelse (2 § 10 mom.) skall nätföretagen debitera den

enskilde elabonnenten kostnaderna för mätutrustning och dess installation.

Syftet med denna regel är att säkerställa att kundspecifika kostnader för

mätutrustning och dess installation skall betalas av den enskilde konsumenten.

Regeringen föreslår att bestämmelsen ändras så att den kostnad som nätföretagen

får debitera konsumenten skall begränsas till ett visst högsta belopp (takpris)

för konsumenter med låg elförbrukning. Kostnader som överstiger detta belopp

kommer därmed i fortsättningen att ingå i den gemensamma nättariffen i stället

för att debiteras den enskilde konsumenten.

 Den föreslagna regleringen om takpris omfattar såväl kostnaden för

mätutrustning som för dess installation. Det pris som konsumenter med låg

elförbrukning får betala för timregistrerande mätutrustning och dess

installation kommer därigenom att vara förhållandevis enhetligt i hela landet.

Detta underlättar för den enskilda kunden att bedöma lönsamheten av att

upphandla el i konkurrens.

 För att säkerställa en fortsatt prispress på mätutrustning bör takpriset

bestämmas till en nivå som motsvaras av vad timvis registrerande utrustning

kostar att köpa på marknaden i dag vid en effektiv upphandling. Enligt NUTEK:s

och Svenska kraftnäts rapport, som redovisades för knappt ett år sedan, bedömdes

att nätföretagen kunde erbjuda kunder med låg elförbrukning timvis mätning

inklusive installation till en kostnad av cirka 3000 kronor.

 Det sker sker nu en snabb utveckling av tekniken för både mätning och

kommunikation av mätinformation. Kostnaden för timregistrerande mätutrustning

har sjunkit under de senaste åren. Allt talar för att denna utveckling

fortsätter som en följd av bl.a. större tillverkningsserier och ökade

försäljningsvolymer. Takpriset bör därför kunna sänkas i takt med att den

tekniska utvecklingen leder till sänkta kostnader.

 Den föreslagna regleringen innebär ett avsteg från principen att kundspecifika

kostnader för timregistrerande mätutrustning och dess installation skall betalas

av den enskilde kunden. Genom att bestämma takpriset till en nivå som ligger

nära marknadspriset för timregistrerande mätutrustning och installation undviks

att stora kostnader för mätutrustning övervältras på de konsumenter som inte

vill delta i en öppen elhandel.

 Regeringen föreslår att det takpris som tills vidare skall gälla sätts till

2 500 kronor. Regeringen avser att uppdra åt NUTEK och Svenska krafnät att följa

utvecklingen inom området och att föreslå lämpliga åtgärder för att underlätta

för konsumenter med låg elförbrukning att upphandla el. I uppdraget ingår att

årligen lämna förslag till modifiering av takpriset för timregistrerande

mätutrustning. Vidare ingår att i samråd med elbranschen ytterligare utveckla

förutsättningarna för schablonavräkning.

 Nätföretagens totala kostnader för mätning och rapportering av elförbrukning

ingår i de kostnader som utgör grund för beräkning av nättariffen. Genom en

effektiv upphandling av mätutrustning och installationstjänster kan nätföretagen

hålla mätkostnaderna på en låg nivå. Många gånger bör det också vara möjligt för

nätföretaget att upphandla mätutrustning till kostnader som är lägre än

takpriset. Det ingår i Nätmyndighetens uppgifter att utöva tillsyn över

nätföretagens kostnader för mätning.

 Det föreslagna systemet med takpris för timregistrerande mätutrustning innebär

inte någon diskriminering av utländska leverantörer av mätutrustning och

riskerar därmed inte att snedvrida konkurrensen inom mätteknikområdet. Enligt

regeringens bedömning strider inte förslaget mot EG-rätten.

 Förslaget syftar till att ge fler lågspänningskunder möjlighet att upphandla

el i konkurrens. Mätningen av lågspänningskundernas elleveranser sker vanligtvis

genom direktmätning. Mätning kan även ske genom s.k. strömstransformatormätning,

vilket förutsätter en mer avancerad och dyrbarare utrustning. Gränsen mellan de

två mätprinciperna sker normalt vid ett säkringsabonnemang på 63 A eller 80 A.

Den föreslagna bestämmelsen om takpris bör gälla de kunder där mätningen av

elleveransen sker med direktmätning. Regleringen kommer därigenom att omfatta

bl.a. hushållskonsumenter, jordbruk och andra småföretag. Konsumenterna får

möjligheter att sänka sina utgifter genom att både förhandla sig till ett lägre

pris per kWh och genom en bättre anpassning till prisvariationer.Det skall

observeras att avgiften för mätutrustning är en engångsavgift för att delta i

den konkurrensutsatta delen av elhandeln. När mätutrustningen väl har

installerats kan leverantörsbyte ske utan några ytterligare avgifter för

mätutrustning.

 Enligt ellagens nuvarande bestämmelse (2 § 10 mom.) föreskrivs att

lågspänningskunder har rätt att få tillbaka vissa belopp för mätutrustningen vid

flyttning. Belopp som är mindre än 1000 kronor behöver dock inte återbetalas.

Enligt regeringens förslag skall kostnaderna för mätutrustning och installation

begränsas till högst 2 500 kronor för kunder med låg elförbrukning. De belopp

som kan bli aktuella för återbetalning till dessa kunder kommer i de flesta fall

att vara ringa. Den nyss nämnda föreskriften om återbetalning bör inte gälla de

elkonsumenter som omfattas av förslaget om takpris.

 NUTEK och Svenska kraftnät föreslog i rapporten Fri elmarknad för alla att

nätföretagen skall få ta ut en särskild avgift för att täcka de administrativa

kostnaderna vid leverantörsbyte. Förslaget om en sådan administrationsavgift

baserades på förutsättningen att schablonavräkning införs. Det förslag som

regeringen nu lägger fram bedöms inte orsaka nätföretagen något merarbete vid

leverantörsbyte. Det finns därför inte skäl att införa en särskild

admininstrationavgift i enlighet med rapportens förslag.

 Regeringens förslag innebär att kravet på timvis mätning behålls för de

konsumenter som väljer en annan leverantör än leveranskoncessionären. Införandet

av ett takpris är därför en för elsystemet mindre ingripande åtgärd än ett

införande av schablonavräkning. I nyss nämnda skrivelse från Svenska kraftnät

betonas att ett takprissystem inte kräver någon förändring av nuvarande

balansavräkningsmodell. Genom att behålla kravet på timvis mätning tillgodoses

också behovet av ett effektivt utnyttjande av elsystemet. En effektiv användning

av energi är en förutsättning för ett ekologiskt uthålligt energisystem

 Det är angeläget att snabbt ge fler konsumenter möjlighet att delta i

elhandeln. Bestämmelsen om takpris bör därför träda i kraft så snart som

möjligt. Regeringen föreslår att den skall träda i kraft den 1 juli 1997.

6 Författningskommentar

6.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1902:71 s. 1), innefattande vissa

bestämmelser om elektriska anläggningar

2 § 10 mom. Kostnaden för en mätare med tillhörande insamlingsutrustning och

för dess installation i uttagspunkten hos en elkonsument skall av nätkon-

cessionshavaren debiteras elkonsumenten. Elkonsumenter vars konsumtion mäts

genom direktmätning får dock inte debiteras mer än 2 500 kronor.

 En elkonsument som är lågspänningskund och vars konsumtion inte mäts genom

direktmätning har vid flyttning rätt att av nätkoncessionshavaren få tillbaka

den del av erlagd kostnad som motsvarar värdet av mätaren med tillhörande in-

samlingsutrustning med beaktande av dess återstående tekniska livslängd. Belopp

under 1 000 kronor behöver dock inte återbetalas till elkonsumenten.

 En elkonsument vars elförbrukning mäts på annat sätt än enligt de föreskrifter

som meddelats med stöd av 2 § 4 mom. sjunde stycket skall debiteras merkostnaden

för denna mätning och för rapporteringen av mätresultaten.

 Andra kostnader för mätning än de som nämns i första och tredje styckena

får inte debiteras enskilda elkonsumenter.

 Första - tredje styckena gäller inte elkonsumenter som köper sin el från

innehavaren av leveranskoncession enligt 6 § lagen (1994:618) om handel med el,

m.m.

 Frågor om nätkoncessionshavarens skyldigheter enligt detta moment prövas av

nätmyndigheten.

Enligt 2 § 4 mom. sjunde stycket är innehavaren av nätkoncession skyldig att

utföra mätning av överförd el på sitt nät samt att rapportera resultaten av

dessa mätningar i enlighet med de närmare föreskrifter som regeringen eller nät-

myndigheten meddelar. För att kunna fullgöra detta måste koncessionshavaren

installera mätare i relevanta mätpunkter på sitt nät. Dessa mätare bekostas

initialt av koncessionshavaren och blir också hans egendom. Mätningen ingår i

nätverksamheten. Koncessionshavaren har därför enligt ellagens bestämmelser rätt

att låta kostnaderna för mätningen, dvs. kostnaderna för mätaren och dess

installation samt för insamlingen och rapporteringen av mätresultaten omfattas

av nättariffen.

 I förevarande moment regleras de fall där dessa kostnader i stället skall

debiteras den enskilde konsumenten och således inte får slås ut på den för kund-

kollektivet gemensamma nättariffen.

 I anslutning till en mätare finns alltid en särskild insamlingsutrustning

anbringad. Denna behövs för att mätaren skall kunna fullgöra den mätning som

krävs. Regleringen i detta moment beträffande mätare omfattar också denna

insamlingsutrustning.

 Stadgandet i första stycket behandlar kostnaden för mätaren och dess

installation och innebär att koncessionshavaren skall debitera den enskilde

elkonsumenten kostnaden för konsumentens mätare inklusive dess installation.

Dessa kostnader får alltså inte slås ut på den gemensamma nättariffen.

 I en ny mening anges nu att elkonsumenter vars konsumtion mäts genom

direktmätning inte får debiteras mer än 2 500 kronor. Om kostnaden för en mätare

och dess installation överstiger detta belopp får alltså den överstigande delen

inte debiteras den enskilde elkonsumenten. Den delen av kostnaden får kon-

cessionshavaren i stället ta ut via den gemensamma nättariffen. Det angivna

beloppet är bara en övre gräns. Högre belopp än kostnaden för mätaren och dess

installation får naturligtvis aldrig debiteras. Begreppet direktmätning har

berörts i avsnitt 5.2.

 I andra stycket finns vissa föreskrifter om rätt till återbetalning av erlagda

mätarkostnader i samband med att en elkonsument flyttar. Genom ett tillägg i

detta stycke kommer dessa föreskrifter inte att omfatta de elkonsumenter vars

konsumtion mäts genom direktmätning. Skälen för detta har behandlats i

avsnitt 5.2.

Sammanfattning av Närings- och teknik-utvecklingsverkets och Affärsverket

svenska kraftnäts rapport Fri elmarknad för alla

Elmarknadsreformen är genomgripande för elmarknadens funktionssätt och för de

som är aktörer på den. Grundläggande är att produktion av och handel med el ska

ske i konkurrens.

 För att delta i öppen handel med el fordras timvis mätning och rapportering.

Kostnaden för mätare, tillhörande insamlingsutrustning och dess installation

skall betalas av elkunden. För att alla kunder ska kunna finna lönsamhet i att

agera på den fria elmarknaden är det viktigt att sänka kostnaden för timvis

mätning.

 Den höga kostnaden för att erhålla timvis mätning har medfört att stora kund-

gruppers förväntningar på den reformerade elmarknaden inte kunnat infrias.

Totalt torde genom den höga kostnaden för timvis mätning över 4 miljoner av

Sveriges totalt 5 miljoner elkunder vara utestängda från den fria elmarknaden.

En annan negativ effekt härav är att konkurrenstrycket på aktörerna på den fria

elmarknaden i viss mån har begränsats.

 Regeringen uppdrog därför åt NUTEK och Svenska Kraftnät att redovisa

möjligheter och lämna förslag till åtgärder för att sänka kostnader för mätning

och rapportering av överförd el. I uppdraget ingick att ge förslag till, om det

befanns lämpligt, alternativa lösningar som leder till lägre kostnader för

kunder med låg elförbrukning. En sådan lösning kan vara att tillämpa schabloner

eller typkurvor i stället för timvis mätning. Vidare skulle de åtgärder

redovisas som behövdes för att kunna tillgodose kundernas, leverantörernas samt

andra aktörers behov av marknadsinformation.

Del I Billigare mätning

Kostnader för timvis mätning

Inom ramen för uppdraget har en enkätundersökning genomförts för att kartlägga

de kostnader för timvis mätning som nätföretagen debiterar de kunder som vill

handla el på den fria elmarknaden. Resultaten av undersökningen visar att

medelvärdet av den sammanlagda kostnaden som debiteras kund är 7 874 kr

exklusive moms, men också att det föreligger en betydande variation mellan olika

nätföretags principer för prissättning.

 Vi konstaterar att dagens kostnader för timvis mätning utgör ett totalt hinder

för kunder med låg elförbrukning, t.ex. hushållskunder och mindre näringsidkare,

att kunna utnyttja den fria elmarknaden.

 Kostnaden för timvis mätning som ska debiteras elkunden kan förväntas sjunka

till följd av bl.a. teknisk utveckling. Att förutsäga hur snabbt detta kommer

ske är förenat med stor osäkerhet. Vi gör bedömningen att elkunder med låg

förbrukning på några års sikt bör kunna erbjudas timvis mätning till en kostnad

av 2 000 kr eller strax däröver.

 En åtgärd för att stimulera teknisk utveckling och sänka kostnaden för timvis

mätning är att utsätta mätverksamheten för konkurrens. Vi föreslår att kunden

ska ha rätt att vända sig till andra företag än nätföretaget för att handla upp

sin mätutrustning och att få den installerad i sin uttagspunkt.

 Kommunikationen mellan mätterminalen hos kunden och den centrala utrustningen

för mätvärdesinsamling utförs enligt tillverkarspecifika kommunikationsprotokoll

och gränssnitt. Det är därför svårt eller omöjligt att använda mätterminaler

från olika tillverkare i samma system. Detta medför att konkurrensen mellan

olika mätterminalstillverkare begränsas.

 Att standardisera kommunikationsprotokoll och gränssnitt är lösningen på detta

problem. För att skapa öppna system har NUTEK tagit initiativ för att påskynda

en sådan standardisering.

 Oklarhet beträffande tolkningen av bestämmelser om vilka kostnader för timvis

mätning som ska debiteras den enskilde elkunden har lett till varierande

tillämpning hos olika nätföretag. Vi ser det därför som önskvärt att

lagstiftaren t.ex. genom förnyat motivuttalande bringar klarhet i frågan om hur

bestämmelsen ska tolkas.

Schablonavräkningsmetod

Motivet till att kravet för att installera timregistrerande finns i dagens

regelsystem är att kostnaden för produktion och distribution av elenergi

varierar mer eller mindre mellan dygnets timmar, samt att förbrukningsmönstret

är unikt för varje kund. Det har därför bedömts som önskvärt att kraftleveranser

prissätts på timbasis. De timmätta värdena har störst betydelse för avräkningen

mellan olika leverantörer och producenter. För att erhålla en riktig

prissättning av el skulle ett system med timvis mätning av samtliga kunder vara

att föredra. Kostnaden för timvis mätning är dock idag alltför hög för att

kunder med låg elförbrukning ska kunna agera på den fria elmarknaden.

 För att öppna upp elmarknaden för kunder med låg elförbrukning är åtgärder för

att sänka kostnaden för timvis mätning inte tillräckliga. Vi har därför utifrån

norska erfarenheter övervägt möjligheten att införa ett

schablonavräkningssystem, som ej erfordrar att befintliga elmätare byts ut mot

timregistrerande mätare hos dessa kunder.

 Vid en sammanvägning av argumenten för och emot införande av en schablonmetod

tar vi särskilt fasta på önskemålet om att snabbt göra den fria elmarknaden

tillgänglig för alla kunder. Vi förordar därför att en metod för

schablonavräkning införs.

 Vi föreslår att den övre gränsen för de elkunder som tillåts att använda

schablonavräkning för att köpa el på den fria elmarknaden sätts vid ett

säkringsabonnemang av maximalt 25 A. Dessa kundkategorier har likartade

uttagsmönster och utgör ca 95% av de kunder som har säkringsabonnemang. Deras

förbrukning utgör ca 70-80 % av den totala elförbrukningen för de som har

säkringsabonnemang.

 För att undvika en tröskeleffekt och ge kunder med säkringsabonnemang över 25

A lönsamhet i att agera på den fria elmarknaden föreslår vi att det införs ett

takpris för timvis mätning. Takpriset föreslås bli beroende av abonnemangets

säkringsstorlek. En justering av takpriset bör ske med avseende på marknadens

prisutveckling för timvis mätning.

 För införande av en schablonmetod enligt vårt förslag krävs en

detaljutformning av regelverk och avräkningssystem. Ett formellt införande av en

schablonmetod kan ske den 1 april 1997. Liksom enligt nuvarande regelverk bör

det krävas sex månaders anmälningstid till leveranskoncessionären innan kunden

får lämna denne. Detta innebär att det tidigast den 1 oktober 1997 blir möjligt

för kunder att använda metoden för schablonavräkning vid upphandling av el på en

fri elmarknad.

 Av de förslag som framförts torde endast förslaget om att införa takpris för

timvis mätning kräva lagändringar. Utöver detta krävs ändringar i förordningar

och föreskrifter. Med en schablonmetod i kombination med ett takpris för timvis

mätning erhålls en fri elmarknad för alla.

Del II Marknadsinformation

Del två av rapporten behandlar de åtgärder som kan behöva vidtas för att

tillgodose elmarknadens aktörers behov av marknadsinformation. Informationens

syfte är främst att underlätta rörlighet på elmarknaden.

 Den 1 januari 1996 bildades den gemensamma norsk-svenska elmarknaden. Det är

ur konkurrenshänseende viktigt att svenska och norska aktörer vid varje givet

tillfälle får tillgång till samma eller samma slags information.

 Behovet av marknadsinformation styrs till stor del av vilken roll respektive

aktör spelar på elmarknaden. Marknadsinformationen kan delas upp i tre

kategorier, allmän marknadsinformation, teknisk information samt

elhandelsinformation.

 Det finns ett stort behov av allmän pedagogisk marknadsinformation för att

alla aktörer ska kunna dra fördelar av en öppen elmarknad. Detta märks bl.a. på

det ökade antalet förfrågningar av allmän karaktär efter elmarknadsreformens

ikraftträdande som inkommit till såväl Nätmyndigheten som Svenska Kraftnät.

 En naturlig källa till information är den räkning abonnenten erhåller från

nätföretaget/elleverantören. Många räkningar saknar idag en enkel och

lättfattlig struktur vad gäller uppdelning på fasta och rörliga avgifter,

nätkostnad/energikostnad, skatter och avgifter m.m. Enkla räkningar som

underlättar för kunderna att kartlägga dagens energisituation, ger också

möjlighet att bedöma offerter från presumtiva nya elleverantörer.

 Med den norska elmarknaden som förebild, och med tanke på behovet av

harmonisering av informationsflödet i den gemensamma norsk-svenska elmarknaden,

föreslås följande: Pedagogisk information om den nya lagstiftningen,

elmarknadens struktur (aktörer m.m.), nättariffer m.m. tas fram av t.ex.

Nätmyndigheten. Pedagogiska beskrivningar av balansansvar och balanstjänst tas

fram av Svenska Kraftnät. För elbörsen tillhandahåller Statnett Marked

motsvarande beskrivningar på svenska av såväl spotmarknaden som

prissäkringsmarknaden. Minimikrav införs vad gäller information som ska

förmedlas via elräkningen. Riktlinjer bör tas fram av t.ex. Nätmyndigheten, i

samråd med bransch- och intresseorganisationerna.

 Vad gäller den detaljerade tekniska och ekonomiska informationen finns det

sådan som bör vara av allmänt intresse för marknaden och sådan som är främst

avsedd för att sköta elsystemets tekniska drift och som normalt inte bör behöva

spridas.

 Det bör vara självklart att anläggningsägare utan dröjsmål offentliggör sådan

information som kan påverka elbörspriset eller priset på balanskraft, t.ex.

information om planerade eller akuta avbrott på viktiga kraftledningar eller

stora produktionsanläggningar. Det kan dock behövas tydliga signaler från

myndigheterna, om inte företagen lever upp till detta. Om det skulle visa sig

att detta inte är tillräckligt kan det som en sista utväg bli nödvändigt att

aktualisera lagstiftningsåtgärder.

Förslag till lag om ändring i lagen (1902:71 s. 1), innefattande vissa

bestämmelser om elektriska anläggningar

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1902:71 s. 1), innefattande vissa

bestämmelser om elektriska anläggningar att 2 § 10 mom. skall ha följande

lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Antagen lydelse Föreslagen lydelse

2 § 10 mom. Kostnaden för en mätare med tillhörande insamlingsutrustning och för

dess installation i uttagspunkten hos en elkonsument skall av

nätkoncessionshavaren debiteras elkonsumenten.

En elkonsument som är lågspänningskund har vid flyttning rätt att av

nätkoncessionshavaren få tillbaka den del av erlagd kostnad som motsvarar värdet

av mätaren med tillhörande insamlingsutrustning med beaktande av dess

återstående tekniska livslängd. Belopp under 1 000 kronor behöver dock inte

återbetalas till elkonsumenten.

En elkonsument vars elförbrukning mäts på annat sätt än enligt de föreskrifter

som meddelats med stöd av 2 § 4 mom. sjunde stycket skall debiteras merkostnaden

för denna mätning och för rapporteringen av mätresultaten.

Andra kostnader för mätning än de som nämns i första och tredje styckena får

inte debiteras enskilda elkonsumenter.

Första-tredje styckena gäller inte elkonsumenter som köper sin el från

innehavaren av leveranskoncession enligt 6 § lagen (1994:618) om handel med el,

m.m.

--------------------------------------------------------------------

 Regeringen eller, efter

 regeringens bemyndigande,

 nätmyndigheten får meddela

 föreskrifter om att kostnad som

 enligt första stycket skall tas

 ut av elkonsument skall för en

 viss kundkategori begränsas till

 ett visst högsta belopp.

Frågor om nätkoncessionshavarens skyldigheter enligt detta moment prövas av

nätmyndigheten

NÄRINGS- OCH HANDELSDEPARTEMENTET

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 13 mars 1997

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden

Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

______________________

Regeringen beslutar proposition 1996/97:85 Frågor om mätning m.m. på elmarknaden