Regeringens proposition 1992/93:71

om utländska förvärv av fast egendom

p"

1992/93:71

Regeringen föreslår riksdagen att anta de förslag som har tagits upp i bifo­gade utdrag ur regeringsprotokollet den 15 oktober 1992.

På regeringens vägnar

Carl BUdt

Reidunn Laurén

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att de nuvarande begränsningarna i rätten för utlän­ningar, utländska juridiska personer och andra s.k. kontrollsubjekt att här i landet förvärva fast egendom i huvudsak avskaffas. Dessutom föreslås en särskUd lag som innebär att en viss förvärvskontroll behålls i fråga ora sådana fastigheter sora är avsedda för fritidsändamål. Reformen är ett led i den på­gående anpassningen av den svenska lagstiftningen tUl det regelverk som gäl­ler inom EG.

I propositionen föreslås vidare en från de nu nämnda förslagen fristående ändring i jordförvärvslagen.

De nya reglerna avses träda i kraft den 31 december 1992.

1 Riksdagen 1991/92. 1 saml. Nr 71

Propositionens lagförslag

Prop. 1992/93:71

1 Förslag till

Lag (1992:000) om tillstånd till vissa förvärv av fast

egendom

Härigenom föreskrivs följande.

Skyldighet ati söka tillstånd

1§

För förvärv av fast egendom som är taxerad som småhusenhet eller lant­bruksenhet skall tillstånd sökas enligt vad som föreskrivs i denna lag (för­värvstillstånd).

Förvärvstillstånd behöver inte sökas om förvärvaren

1.

vid förvärvet har hemvist här i landet,

2.

tidigare har haft hemvist här i landet under sammanlagt rainst fera år,

3.

är gift med en person som inte behöver tillstånd enligt 1 eller 2,

4.

är gift med överlåtaren,

5.

själv eller, när makar förvärvar gemensamt, någon av dem är överlåta­rens avkomling, eller

6.

är en svensk juridisk person.

Förvärvstillstånd behöver inte sökas vid förvärv genom bodelning, arv el­ler testamente eller genom inrop på exekutiv auktion.

2§ Vad som enligt denna lag gäller om förvärv av fast egendom skall gälla även

1.

förvärv av sådana tomträtter som är taxerade som småhusenhet, samt

2.

upplåtelse och förvärv av bostadsarrende, utom i fall då jordägaren är staten eller en kommun.

Förutsättningar för förvärvstiltstånd

3§

Förvärvstillstånd skall meddelas, om egendomen förvärvas för annat än fritidsändamål.

Förvärvas egendomen för fritidsändamål skall förvärvstillstånd meddelas, ora förvärvet inte strider raot något väsentligt allmänt intresse.

Även om det inte finns något hinder enligt andra stycket skall förvärvstill­stånd vägras, om egendomen förvärvas för fritidsändamål och är belägen inom ett område där efterfrågan på fritidsfastigheter är så betydande att det på grand därav finns risk för en stegring av fastighetsvärdena.

Tredje stycket gäller inte om förvärvaren har särskild anknytning till Sve­rige.

Förfarandet vid tillståndsprövning

4§ Frågor om förvärvstillstånd prövas av länsstyrelsen. Länsstyrelsens beslut får överklagas hos kammarrätten.

5 §

Prop. 1992/93:71

Förvärvstillstånd skall sökas inom tre raånader från det förvärvet skedde.

6§ Ansökan om tillstånd att förvärva fast egendom genom köp eller byte får inte prövas och inte heller avskrivas på grund av återkallelse innan det blivit slutligt avgjort om förköp enligt förköpslagen (1967:868) äger rum. Vad som har sagts nu gäller inte om det är uppenbart att förköpsrätten inte kommer att utövas.

Ogiltighet

7§

Om förvärvstillstånd inte söks inom föreskriven tid och på föreskrivet sätt eller om tillstånd vägras, är förvärvet ogiltigt.

Första stycket gäller inte, om lagfart har meddelats i strid mot 20 kap. 6 § 8 eller 7 § 13 jordabalken eller inskrivning av tomträtt har meddelats i strid mot 21 kap. 3 § 3 eUer 7 § jordabalken.

Särskilda bestämmelser om jordbruksfastigheter

8§ Avser förvärvet en fastighet som är taxerad som lantbruksenhet, får för­värvstillstånd inte meddelas, om tillstånd skulle ha vägrats vid en prövning enligt jordförvärvslagen (1979:230). I fråga ora förvärv av sådan egendora gäUer 10, 10 a, 11 och 15 §§ jordförvärvslagen.

Övergångsbestämmeber

Denna lag träder i kraft den 31 december 1992, då lagen (1982:618) om utländska förvärv av fast egendom m.ra. samt lagen (1982:619) om införande av lagen (1982:617) om utländska förvärv av svenska företag m.m. och lagen (1982:618) ora utländska förvärv av fast egendom m.m. upphör att gälla.

Den nya lagen tillämpas även när förvärvet har skett före ikraftträdandet, utom i fall då förvärvet inte fordrade tillstånd enligt den lag som gällde vid förvärvet.

2 Förslag till

Prop. 1992/93:71

Lag om ändring i förköpslagen (1967:868)

Härigenom föreskrivs i fråga om förköpslagen (1967:868)'

deb att i 7 § uttiycket "lagen (1982:618) om utländska förvärv av fast

egendom m.ra." skall bytas ut raot "lagen (1992:000) om tillstånd till vissa

förvärv av fast egendom", deb att i 12 §' uttrycket "1 kap. 6 § lagen (1982:618) om utländska förvärv

av fast egendom m.ra." skall bytas ut mot "6 § lagen (1992:000) om tillstånd

till vissa förvärv av fast egendora".

Denna lag träder i kraft den 31 december 1992.

' Lagen omtryckt 1974:815.

2Senaste lydelse av 7§ 1982:626.

2 Senaste lydelse av 12 § 1991:733.

3 Förslag till

Prop. 1992/93:71

Lag om ändring i lagen (1975:1132) om förvärv av hyresfastighet m.m.

Härigenom föreskrivs att 2 och 3§§ lagen (1975:1132) om förvärv av hy­resfastighet m.m.' skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydelse

2 §2 

Förvärvstillstånd fordras inte

1.

om egendom förvärvas från staten, kommun, landstingskommun eller kommunalförbund,

2.

om staten, kommun, landstingskommun, kommunalförbund, aktiebo­lag, som helt ägs av kommun eller landstingskommun, allmännyttigt bo­stadsföretag, folkrörelsekooperativ riksorganisation eller regional folkrörel­sekooperativ organisation av bostadsrättsföreningar eller bostadsrättsför­ening ansluten till sådan organisation är förvärvare,

2 a. om egendomen i annat fall än som anges under 2 förvärvas av en bo­stadsrättsförening och föreningen har fattat beslut ora förvärvet i den ord­ning som föreskrivs i 9 kap. 19 § bostadsrättslagen (1991:614),

3.

om egendomen enligt medgivande av regeringen förvärvas för kyrkligt ändaraål eller fånget prövats enligt lagen (1988:183) om förvaltningen av kyrklig jord,

4.

om egendomen förvärvas av kreditinrättning vilken enligt lag eller en­ligt reglemente eUer bolagsordning som regeringen fastställt är skyldig att åter avyttra egendomen,

5.   ora förvärvaren är gift med

5. om förvärvaren är gift med

överlåtaren och inte heller om för-

överlåtaren och inte heller om förvär-

värvaren eller, när makar förvärvar

våren eller, när makar förvärvar ge-

gemensamt, någon av dem är över-

mensamt, någon av dem är överlåta-

låtarens avkomling, allt under förut-

rens avkomling, allt under förutsatt-

sättning att överlåtaren inte är skyl-

ning att överlåtaren inte är skyldig att

dig att avyttra egendomen enligt 6 §

avyttra egendomen enligt 6§,

eller enligt 3 kap. 1 § lagen (1982:618) om utländska förvärv av fast egendom m.nu,

6.

om förvärvet skalt prövas enligt lagen om utländska förvärv av fast egendom m.m.,

7.

om förvärvet sker genom inrop 6. om förvärvet sker genom inrop på exekutiv auktion.

på exekutiv auktion.

3§

Vid förvärv av fast egendora sora avses i 1 § och som ej omfattas av undan-tagsbestäraraelserna i 2 § skall förvärvaren inom tre månader från det förvär­vet skedde anmäla förvärvet till den kommun där den fasta egendomen är belägen. Till anmälningen skall fogas styrkt avskrift av fångeshandlingen.

I fall sora avses i 1 § första stycket 2-A får frågan ora förvärvstillstånd prö­vas av hyresnämnden redan innan förvärvet skett. Ansökan får i sådant fall inges tUl hyresnäranden utan föregående anmälan tUl kommunen.

Tillstånd att förvärva egendom på    /  Tillstånd att förvärva egendora på

'Lagen omtryckt 1983:438.

2 Senaste lydelse 1991:623.

5

offentlig auktion enligt 7§ eller en-     offentlig auktion enligt 7§ läranas     Prop. 1992/93:71 ligt3kap. 3§lagen (1982:618) om ut-     före auktionen. ländska förvärv av fast egendom m.m. lämnas före auktionen.

Denna lag träder i kraft den 31 december 1992.

4 Förslag till

Prop. 1992/93:71

Lag om ändring i jordförvärvslagen (1979:230)

Härigenom föreskrivs att 3, 3 b, 10 och 12 §§ jordförvärvslagen (1979:230)' skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydebe

3§ Lagen gäller inte

1.

om egendomen förvärvas från staten genom överlåtelse av regeringen, länsstyrelsen eller Statens jordbraksverk,

2.

om egendomen förvärvats av staten genom annan myndighet än statens affärsdrivande verk,

3.

om kommun förvärvar egendomen från staten eller utövar förköpsrätt enligt förköpslagen (1967:868),

4.

om egendomen förvärvas av kreditinrättning som enligt lag eller enligt reglemente eller bolagsordning, sora regeringen har fastställt, är skyldig att åter avyttra egendomen,

5.     om förvärvaren är gift med 5. om förvärvaren är gifi med

överlåtaren och inte heller om för-

överlåtaren och inte heller om förvär-

värvaren eller, när makar förvärvar

våren eller, när makar förvärvar ge-

gemensamt, någon av dem är över-

mensamt, någon av dem är överlåta-

låtarens avkonUing, allt under förut-

rens avkomling, allt under förutsatt-

rättning att överlåtaren inte är skyl-

ning att överlåtaren inte är skyldig att

dig att avyttra egendomen enligt 16 §

avyttra egendomen enligt 16 §,

eller   enligt    3 kap.    1    §    lagen

(1982:618) om utländska förvärv av fast egendom m.m.,

6.

om förvärvet skall prövas enligt 6. om förvärvet skalt prövas enligt lagen om utländska förvärv av fast lagen (1992:000) om tittstånd till egendom m.m.,

vbsa förvärv av fast egendom,

7.

om egendomen enligt detaljplan eller områdesbestämmelser är avsedd för annat ändamål än jordbrak eller skogsbruk,

8.

om förvärvet omfattar område som är avsett för annat ändaraål än jord­brak eller skogsbruk eller sådan fastighet som har nybUdats för annat ända­mål än jordbruk eller skogsbrak och som därefter inte har undergått taxe­ring,

9.

om andel i fastighet förvärvas av någon som redan äger tUl samma taxe­ringsenhet hörande andel i fastigheten cKh som inte är skyldig att avyttra sistnämnda andel enligt 16 §.

3b § Utan tillstånd enligt denna lag får egendom i glesbygd som inte ingår i omanonderingsområde förvärvas av

1.

den som i minst ett halvår har varit bosatt i glesbygd inom den kommun där egendomen är belägen,

2.

den som i ett särskilt åtagande förbinder sig att vara bosatt på fastighe­ten.

Anmälan om förvärvet skall göras till länsstyrelsen.

Åtagande om bosättning skall gö- Åtagande om bosättning skall gö­ras i anmälan. Åtagandet skall inne- ras i anmälan. Åtagandet skall inne­bära att förvärvaren inom sex måna-     bära att förvärvaren inora tolv må-

' Lagen omtryckt 1991:670.

1

Nuvarande lydebe

der från förvärvet skall bosätta sig på fastigheten och därefter bo på den i minst fem år.

Föreslagen lydebe

nåder från förvärvet skall bosätta sig på fastigheten och därefter bo på den i minst fem år.

Prop. 1992/93:71

10 §

I beslut om tillstånd att förvärva egendom i glesbygd inom omarron-deringsområde får tillståndsmyndig­heten efter åtagande av förvärvaren förelägga denne att inom sex måna­der från tUlståndet bosätta sig på fas­tigheten och därefter bo på den i minst fem år

I beslut om tillstånd att förvärva egendom i glesbygd inora omarron-deringsområde får tillståndsmyndig­heten efter åtagande av förvärvaren förelägga denne att inom tolv måna­der från tUlståndet bosätta sig på fas­tigheten och därefter bo på den i minst fem år

12 §

Anmälan enligt 3b § skall göras inom tre månader från det förvärvet skedde.

Förvärvstillstånd skall sökas inom tre månader från det förvärvet skedde, om inte frågan om förvärvstillstånd enligt 10 kap. 3 § andra stycket fastig­hetsbildningslagen (1970:988) skaU underställas tUlståndsmyndigheten av fastighetsbildningsmyndigheten.

Fråga om förvärvstillstånd får inte prövas förrän förvärvet skett utom i fall som avses i 2 § 2-4. Ansökan be­träffande förvärv som skett genom köp eller byte får inte heller prövas eller på grand av återkallelse avskri­vas innan det avgjorts huravida för­köp enligt förköpslagen (1967:868) äger ram, om det inte är uppenbart att förköpsrätt inte komraer att ut­övas. TUlstånd att förvärva egendom på offentlig auktion enligt 17 § eller enligt 3 kap. 3 § lagen (1982:618) om utländska förvärv av fast egendom m.m. lämnas före auktionen.

Fråga om förvärvstillstånd får inte prövas fönän förvärvet skett utom i fall som avses i 2 § 2-4. Ansökan be­träffande förvärv som skett genom köp eller byte får inte heller prövas eller på grand av återkallelse avskri­vas innan det avgjorts huruvida för­köp enligt förköpslagen (1967:868) äger ram, om det inte är uppenbart att förköpsrätt inte kommer att ut­övas. Tillstånd att förvärva egendom på offentUg auktion enligt 17 § läm­nas före auktionen.

Denna lag träder i kraft den 31 december 1992.

5 Förslag till

Prop. 1992/93:71

Lag om ändring i lagen (1976:240) om förvärv av eldistributionsanläggning m.m.

Härigenom föreskrivs att 3 § lagen (1976:240) om förvärv av eldistribu­tionsanläggning m.m. skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

3§' FörvärvstUlstånd fordras ej

1.

i fall som avses i 1 §, om förvärvaren innehar koncession avseende det område där anläggningen finnes, när eldistributionsanläggningen förvärvas,

2.

i fall som avses i 2 §, om förvärvaren innehar koncession avseende det område där föreningen eller bolaget bedriver sin verksamhet,

3.

om eldistributionsanläggning eller sådan andel eller aktie som avses i 2 § förvärvas eller överlåtes efter medgivande av rUcsdagen eller regeringen,

4.

om förvärvet skall prövas enligt tagen (1982:618) om utländska för­värv av fast egendom m.m.,

5.   om förvärvaren är gift med

4. om förvärvaren är gift raed

överlåtaren och inte heller om för-

överlåtaren och inte heller om för­

värvaren eller, när makar förvärvar

värvaren eller, när makar förvärvar

gemensamt, någon av dem är över-

gemensamt, någon av dem är över­

låtarens avkomling,

låtarens avkonUing,

6.   om aktie förvärvas på grand av

5. om aktie förvärvas på grand av

nyemission där aktieägarna tecknar

nyemission där aktieägarna tecknar

de nya aktierna i förhållande till det

de nya aktieraa i förhållande till det

antal aktier de förat äger

antal aktier de förut äger

Denna lag träder i kraft den 31 december 1992.

' Senaste lydelse 1991:1894.

6 Förslag till

Prop. 1992/93:71

Lag om ändring i lagen (1985:277) om vissa

bulvanförhållanden

Härigenom föreskrivs att i 1 §' lagen (1985:277) om vissa bulvanförhållan­den uttiycket "lagen (1982:618) om utländska förvärv av fast egendom m.ra." skall bytas ut raot "lagen (1992:000) ora tillstånd till vissa förvärv av fast egendom".

Denna lag träder i kraft den 31 december 1992.

'Senaste lydelse 1991:1893.

10

Justitiedepartementet

Prop. 1992/93:71

Utdrag ur protokoll vid regeringssamraanträde den 15 oktober 1992

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], OdeU,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet Laurén

Proposition om utländska förvärv av fast egendom 1 Inledning

Regler om kontroll av utländskt infiytande över mark och naturtillgångar har funnits i Sverige sedan lång tid. Nu gäUande bestämmelser i ämnet finns i lagen (1982:618) om utländska förvärv av fast egendom m.m. Enligt reg­lerna i den lagen får utländska medborgare förvärva fast egendora efter sär­skilt tillstånd (förvärvstUlstånd).

Inom Justitiedepartementet upprättades i noveraber 1991 promemorian (Ds 1991:76) Utländska förvärv av fast egendom. I promeraorian föreslogs att då gäUande begränsningar i fråga om utländska förvärv av fast egendom i huvudsak skulle upphöra att gälla fro.m. den 1 juli 1992. Reformen angavs vara ett led i den pågående anpassningen av den svenska lagstUtningen till det regelverk som gäller inom EG.

När det gäller förvärv av fastigheter sora är avsedda för fritidsändamål kunde det enligt promemorian finnas skäl att även i framtiden ha kvar någon form av förvärvskontroll för personer som inte är bosatta här i landet liksora också för utländska juridiska personer. I promemorian konstaterades att så­dana restriktioner inte är oförenliga med EG:s rättsregler Mot bakgrand härav lades i promemorian fram ett lagförslag som visade hur nya regler på detta område skuUe kunna utformas.

Proraemorian har remissbehandlats. En klar majoritet av remissråstan-serna har tillstyrkt lagförslagen i promemorian. Sora koramer att framgå av det följande anser jag att förslagen bör genomföras. Till protokollet i detta ärende bör fogas en förteckning över remissinstanserna som bilaga 1.

En sararaanställning av remissyttrandena över promemorian har upprät­tats i Justitiedepartementet och finns tiUgänglig i lagstUtningsärendet (Dnr 91-3460).

Lagrådet

Regeringen beslutade den 27 augusti 1992 att inhämta Lagrådets yttrande

över förslag till lag om förvärv av fast egendom ra.m. Förslagen hade upprät­

tats inom Justitiedepartementet.

Lagförslagen bör fogas tUl protokollet i detta ärende sora bilaga 2.

11

Lagrådet, vars yttrande bör fogas till protokollet som bilaga 3, har godta- Prop. 1992/93:71 git förslagen i sak men har föreslagit några formella ändringar i den före­slagna nya lagens rubrik och i vissa av lagens paragrafer. Jag kan redan här föratskicka att jag godtar Lagrådets ändringsförslag utom såtillvida att jag anser att en av lagens paragrafer bör utforraas på ett något annorlunda sätt än sora har föreslagits av Lagrådet. Häratöver har jag gjort några forraella jämkningar i de reraitterade förslagen.

I övrigt har Lagrådet lämnat de remitterade förslagen utan erinran.

De i avsnitt 5.14 behandlade förslagen till ändringar i jordförvärvslagen har tillkommit efter lagrådsgranskningen. Dessa förslag är av sådan beskaf­fenhet att det enligt min mening skulle sakna betydelse att höra Lagrådet.

2 Gällande lagstiftning

Lagen (1982:618) om utländska förvärv av fast egendom m.m. innebär som redan nämnts att utländska medborgare får förvärva fast egendora här i landet endast efter särskilt tUlstånd (förvärvstUlstånd). Undantag görs bl.a. för vissa farailjerättsliga förvärv och för förvärv genom inrop på exekutiv auktion. Efter lagändring den 1 januari 1992 görs undantag också för förvärv av egendom som är taxerad som hyreshusenhet eller industrienhet (se prop. 1991/92:71, bet. 1991/92:NU15). Kravet på tUlstånd gäUer inte bara för ut­ländska medborgare utan också för andra särskilt angivna rättssubjekt, i la­gen benämnda kontrollsubjekt. ViUca förvärvare som är kontrollsubjekt be­stäms genom en hänvisning till den numera upphävda lagen (1982:617) om utländska förvärv av svenska företag m.m. Med kontrollsubjekt avses enligt sistnämnda lag (se 3 §) utländska medborgare och andra utländska rättssub­jekt, svenska aktiebolag som inte har utiänningsförbehåll i bolagsordningen, svenska handelsbolag i fall då någon av bolagsmännen är kontrollsubjekt, och - med vissa undantag - svenska ekonomiska föreningar vilkas verksam­het regleras av lagen (1987:667) ora ekonoraiska föreningar, bostadsrättsla­gen (1991:614) eller lagen (1975:417) om sambraksföreningar. Kontrollsu-bjekt är vidare svenska stUtelser, om stUtelsen inte är ett allmännyttigt bo­stadsföretag eller har bUdats vid ombUdning enligt 8 kap. sparbankslagen (1987:615).

FörvärvstUlstånd behövs inte bara för förvärv av fast egendom utan också för förvärv av tomträtt och bostadsanende.

De sakliga föratsättningaraa för att få förvärvstUlstånd anges i 1 kap. 8-11 §§ lagen ora utländska förvärv av fast egendom m.m. Bestämmelserna innehåller en allmän regel om att förvärvstillstånd i princip skall meddelas, om det inte finns något hinder mot det med hänsyn till landets försvar eller säkerhet, egendomens lämplighet för avsett ändamål eller andra allmänna intressen eller med hänsyn tUl förvärvarens förhållanden. Förvärvstillstånd får inte meddefes om tillstånd skulle ha vägrats vid en prövning enligt jord­förvärvslagen (1979:230).

För fastigheter som är avsedda för fritidsändamål finns vidare en särskild

bestämmelse (se 10 §). Enligt denna skall förvärvstillstånd vägras ora förvär­

vet sker för fritidsändamål och egendomen är belägen inom ett område där

12

efterfrågan på fritidsfastigheter är så betydande att det på grand därav finns Prop. 1992/93:71 risk för en stegring av fastighetsvärdena. Om förvärvaren tidigare har varit svensk medborgare eller på annat sätt har särskild anknytning till Sverige, gäller dock inte denna särskilda bestämmelse. Bestämmelsen har i sak varit gäUande sedan år 1975. Den tUlkom mot bakgrund av att utländska medbor­gare i ökad omfattning hade förvärvat fritidsfastigheter i Sverige. Detta an­sågs kunna medföra risk för prisstegringar i särskilt attraktiva fritidsområ­den, vilket i sin tur innebar försämrade raöjligheter för dem som var bosatta i Sverige att skaffa sig fritidshus (se prop. 1975:65 och bet. 1975:LU27).

Om förvärvstillstånd inte söks inom tre månader från det förvärvet skedde eller om tillstånd vägras är förvärvet ogiltigt.

I lagens 3 kap. fmns bestämmelser ora förvärv av fast egendom genom in­rop på exekutiv auktion i fall då förvärvstillstånd skulle ha krävts vid ett van­ligt köp. Bestämmelserna innebär bl.a. skyldighet att i vissa fall avyttra egen­domen inom två år efter förvärvet.

Frågor om förvärvstillstånd prövas av länsstyrelsen och i vissa fall av rege­ringen (se 1 kap. 3 §; jfr 1 och 8 §§ förordningen 1982:879 ora utiändska för­värv av fast egendom m.m.). Länsstyrelsens beslut i tillståndsärenden kan överklagas hos regeringen genom besvär (se 4 kap. 1 § i lagen).

Lagen kompletteras av bestämmelser om tvångsförsäljning m.m. i lagen (1985:277) om vissa bulvanförhållanden. Dessa bestämmelser syftar tUl att hindra att reglerna om förvärvstUlstånd kringgås genom att någon som är tUlståndspliktig förvärvar t.ex. en fastighet genom att anlita en icke tUl-ståndspliktig bulvan och låta denne utåt framstå som ägare av fastigheten.

3 EG:s krav på fria kapitalrörelser

Den 24 juni 1988 antog EG det s.k. kapitalliberaliseringsdirektivet (88/361/EEG), vilket numera föreligger i slutlig svensk version, se bilaga 4. I förhållande till vad som gällde tidigare inom EG innebär direktivet en långtgående utvidgning av rätten för personer i en EG-stat att placera kapital och förvärva egendom i en annan EG-stat. Enligt direktivet skall varje med­lemsstat senast den 1 juli 1990 i princip ha avskaffat restrUctioner för kapital­rörelser mellan personer bosatta i medlemsstaterna (artiklarna 1.1 och 6.1). Några medlemsstater har dock fått anstånd t.o.m. år 1992. Med kapitalrörel­ser avses bl.a. aktiviteter som utförs av envar fysisk eller juridisk person när det gäller investeringar i fast egendom (bUaga 1 till direktivet). Direktivet innehåller även en avsiktsförklaring om att medlemsstaterna, i fråga om överföringar som sker till eller från Iredje land och som hänför sig tUl kapital­rörelser, skall sträva efter att uppnå samma grad av liberalisering som gäller inora geraenskapen (artikel 7.1).

I ett särskilt avseende, nämligen när det gäller förvärv av fritidsbosläder,

medger direktivet att medlemsstaterna under en inte närmare fastställd

övergångstid får underlåta att liberalisera sin lagstiftning. I artikel 6.4 före­

skrivs sålunda att gällande inhemsk lagstifining avseende förvärv av fritidsbo­

städer får upprätthållas intill dess minbterrådet antar ytterligare bestämmeber

för detta område. I artikeln anges vidare att den bestämmelsen inte skalt på-

13

verka tillämpligheten av andra bestämmeber i gemenskapslagstiftningen. Med     Prop. 1992/93:71 uttrycket "andra bestämmelser" åsyftas sannoUkt reglema i Romfördraget om fri etableringsrätt och fri rörlighet för arbetskraft och tjänsten

Av EG:s medlemsstater är det endast Danmark som i sin nationella lag­stiftning har särskUda restriktioner för andra än landets egna invånare vid förvärv av fritidsbostäder Den danska lagstiftningen behandlas närmare i nästa avsnitt. Så som direktivet är utformat kan nya sådana restriktioner inte införas i något annat land som nu är medlem i EG.

4 Danmarks förvärvslagstiftning

I Danmark finns sedan år 1959 en lag (lov ora erhvervelse af fast ejendom) som begränsar rätten att förvärva fast egendom i Danmark. Den gällande lydelsen av lagen är fastställd genom justitieministeriets lovbekandtg0relse 1986-08-28 nr 566. Lagen utgår generellt från att personer som råte har hem­vist (bopael) i Danmark och som inte heller tidigare under sararaanlagt fem år har haft hemvist i landet måste ha justitierainisteras tillstånd för att få för­värva fast egendora. TUlståndspliktiga är också juridiska personer som inte har säte (hjemsted) i Danmark. Från tillståndsplikten undantas vissa famUje-rättsliga förvärv. Vilka kriterier sora skall vara uppfyllda för att man skall få tillstånd anges inte i lagstiftningen. För att tillståndsplikten skall efterlevas finns bestämmelser om straff, vitesföreläggande och tvångsförsäljning. För­värv i strid mot tillståndsplikten är däreraot i och för sig inte ogUtiga. Det finns också regler sora syftar till att hindra kringgåenden av tillståndstvånget. Sålunda är ett avtal om långvarig nyttjanderätt av fast egendom ogUtigt, om det kan antas ha ingåtts i avsikt att kringgå förvärvsregleraa. Vidare gäller att bestämmelserna om tiUståndsplikt skall ha raotsvarande tillämpning på andra rättshandlingar som syftar lill att kringgå tillståndsplikten.

I en särskUd lag som tUlkom i samband med Danmarks inträde i EG (lov

om erhvervelse af fast ejendom for sä vidl angår visse EF-statsborgere og

EF-selskaber) och som fått sin gällande lydelse fastställd genom justitiemi­

nisteriets bekandtg0relse 1987-12-23 nr 895 föreskrivs lättnader för vissa

EG-medborgare och EG-bolag i förhållande tUl den nyss beskrivna allmänna

förvärvslagstiftningen. Enligt denna särskilda lag behövs det inte något för-

värvstiUstånd för EG-medborgare som har anställning i Danmark eller har

så kallat EG-uppehållsbevis eller som har etablerat sig eller avser att eta­

blera sig i Danmark för att bedriva en självständig verksamhet i landet. TUl­

stånd behövs heller inte för bolag som har bildats enligt lagstiftningen i nå­

gon annan EG-stat men som bedriver eller avser att bedriva verksamhet i

Danmark. Lagen ger således medborgare och bolag från andra EG-stater

vidsträckta möjligheter att fritt förvärva fast egendom i Danmark, något som

ligger i linje med landets förpliktelser enligt kapitalliberaliseringsdirektivet.

Liberaliseringen i förhållande till den generella förvärvslagstUtningen gäller

eraellertid bara sådan egendom som antingen skall användas sora nödvändig

helårsbostad åt förvärvaren eller vars åtkorast är en föratsättning för att be­

driva vericsamhet i landet. Eör fritidsfastigheter görs alltså inte något undan­

tag från det allmänna kravet på förvärvstillstånd. Ora ett förvärv av en fri-

14

tidsfastighet ingår som led i en konunersiell verksamhet sora bedrivs av ett Prop. 1992/93:71 företag inom EG, torde tillstånd enligt den nu nämnda förvärvslagstUt­ningen inte behövas. Betydelsen härav reduceras dock av annan, icke-diskri­minerande fegstiftning. Sålunda krävs det generellt enligt dansk plan- och miljölagstUtning tillstånd för att förvärvsmässigt eller under längre tid än ett år hyra ut fritidshus eller för att upplåta mark för fritidsbebyggelse. Juridiska personer får över huvud taget inte förvärva fritidsfastigheter utan miljömi­nisteriets tUlstånd med mindTe egendomen skall användas i förvärvssyfte (se lovbekandtg0relse 1989-12-22 nr 920 om sommarhuse og campering mv). -Ett vUlkor för att EG-medborgare och EG-bolag skall kunna få inskrivning av ett förvärv som i och för sig får göras utan förvärvstillstånd är att förvärva­ren på åtkomsthandlingen tecknar en förklaring om att egendomen skall an­vändas som nödvändig helårsbostad åt honom eller att förvärvet är en förat­sättning för att bedriva verksanahet i landet. Om ändamålet är att bereda helårsbostad åt förvärvaren, skall det av förklaringen vidare framgå att egen­domen inte är "udlagt til eller benyttes som fritidshus eller fritidsgrand".

Som tidigare anförts är Danmark det enda land inom EG sora har begag­nat sig av den möjlighet som artikel 6.4 i kapitalliberaliseringsdirektivet ger de enskilda medlemsstaterna att i sin nationella lagstUtning behålla befintlig lagstiftning om förvärv av fritidsbostäder Som CKkså nämnts är det i direkti­vet klart utsagt att artUceln skall gälla bara tUl dess att ministerrådet antar andra bestämmelser på området. Inora EG har kritik tidigare riktats mot det förhållandet att Danmark har en lagstUtning som i stor utsträckning ute­stänger köpare från andra EG-länder frän fritidshusmarknaden. Förhållan­dena har emellertid numera ändrats såtillvida att EG:s medlemsstater i sam­band med överenskommelsen i december 1991 ora bildandet av en Euro­peisk union har enats om att anta ett tUläggsprotokoU till Romfördraget av följande lydelse: "The High Contracting Parties, Desiring to settle certain particular problems relating to Denmark, Have agreed upon the following provision, which shall be annexed to this Treaty: Notwithstanding the provi­sions of the Treaty establishing the European Community, Denmark may raaintain the existing legislation on the acquisition of properties which are not permanent residences". Avsikten är att tilläggsprotokollet skall få status av fördragstext, vilket innebär att det kan ändras eller upphävas endast om medlemsstaterna är eniga härom.

Utgången av folkomröstningen i Danmark den 2 juni 1992 om unionsför­draget torde innebära att utsikterna har minskat för att det nyss nämnda tUl-läggsprotokollet konuner att träda i kraft. För Sveriges vidkommande har emellertid protokollet likväl intresse därigenom att det visar att EG under vissa omständigheter kan acceptera även permanenta undantag från princi­pen om kapitalets fria rörlighet när det gäller förvärv av fritidsbostäder

15

5 Allmän motivering

5.1 Det generella kravet på förvärvstillstånd

Prop. 1992/93:71

Mitt förslag: Det generella kravet på förvärvstillstånd för utiändska förvärv av fastigheter avskaffas.

Promemorians förslag överensstämmer med mitt (se promeraorian s. 12 -16).

Remissmstansema: Samtliga reraissinstanser utom FortUikationsförvalt-ningen tillstyrker promemorians förslag eller lämnar det utan erinran. Över­befälhavaren anser dock att de säkerhetsmässiga aspektema av ett upphä­vande av förvärvsrestriktionerna bör övervägas ytterligare.

Bakgrund: Somraaren 1990 inleddes förhandlingar mellan EFTA-län­derna och EG om ett närmare samarbete byggt på ett gemensamt beslutsfat­tande och gemensararaa institutioner inom ett europeiskt ekonomiskt sam­arbetsområde, EES. Förhandlingama ledde fram till att ett avtal ora ett så­dant samarbete kunde undertecknas den 2 maj 1992, det s.k. EES-avtalet. Enligt detta skall samarbetet träda i kraft vid årsskiftet 1992/93, samtidigt som EG:s inre marknad fullbordas. Ett av målen med EES-avtalet är att skapa ett europeiskt ekonomiskt samarbetsområde med fri rörlighet för va­ror, tjänster, personer och kapital inom hela EG-EFTA-området. Enligt EES-avtalet åtar sig bl.a. Sverige att i princip införa EG:s regelverk inom vissa oraråden i den nationella lagstUtningen. Bland de delar av regelverket inom EG som Sverige alltsä har åtagit sig att göra tUl svensk rätt ingår det tidigare nämnda kapitalliberaliseringsdirektivet. EES-avtalet medger inte att Sverige gör några permanenta undantag från bestämmelsema i det direk­tivet. Sverige måste således integrera kapitalliberaliseringsdirektivet full­ständigt i sin lagstiftning. När det gäller förvärv av fast egendom måste denna integrering vara genomförd senast när EES-avtalet träder i kraft. Sverige har nämligen på detta område inte fått - och inte heller under EES-förhandling-ama begärt - någon övergångstid.

Den 1 juli 1991 ingav Sverige tUl ministerrådet en ansökan om medlem­skap i EG. Ett svenskt medlemskap kan sannolUct komma i fråga tidigast den 1 januari 1995.

Skälen för mitt förslag: Mot den nu angivna bakgranden står det klart att den lagstiftning som begränsar möjligheterna för medborgare i EG- och EF­TA-staterna att här i landet förvärva fast egendom inte är förenlig med Sveri­ges åtaganden enligt EES-avtalet. Det skulle för övrigt knappast ligga i Sve­riges intresse att hålla fast vid denna lagstUtning även om det vore möjligt. De generella förvärvsrestriktioner i Sverige som gör det svårare för medbor­gare i EG- och EFTA-staterna än för svenskar att förvärva fast egendom bör alltså upphävas.

Det finns anledning att i detta sammanhang beröra frågan om förvärvslag­stiftningens betydelse för landets försvar och säkerhet. Enligt den nu gäl­lande förvärvslagstUtningen kan hänsynen till landets försvar eller säkerhet utgöra ett skäl för att vägra ett kontrollsubjekt förvärvstillstånd. Utrymmet

16

enligt EES-avtalet för att på denna grand diskriminera utiändska förvärvare Prop. 1992/93:71 är mycket begränsat. Det stöd som närmast skulle kunna åberopas är artikel 123 i avtalet (motsvarar artikel 223 i Romfördraget) om skydd för egna vä­sentliga säkerhetsintressen i fråga ora tillverkning av eller handel raed va­pen, anununition och krigsmateriel. Att söka uppnå ett skydd för den svenska vapenindustrin genom restriktioner i fråga om förvärv av fast egen­dom är emellertid inte realistiskt. Kontrollen över verksamheten i fråga sker för övrigt redan i dag huvudsakligen genom lagen (1983:1034) om kontroll över tillverkningen av krigsmateriel, m.m. Regeringen har i en nyligen av­lämnad proposition (1991/92:174) föreslagit att den lagen fr.o.m. den 1 ja­nuari 1993 ersätts av en ny lag om krigsmateriel.

Sveriges närmande till EG har också inneburit att de förvärvsrestriktioner som tidigare fanns i lagen ora utländska förvärv av svenska företag m.m. har avskaffats från och med den 1 januari 1992 (se prop. 1991/92:71, bet. 1991/92:NU15), vilket bl.a. innebär att utiändska rättssubjekt numera utan särskilt tiUstånd kan förvärva även sådana företag som äger svenska fastighe­ter 1 samma lagstiftningsärende ändrades lagen om utiändska förvärv av fast egendom m.m. så att tUlstånd enligt den lagen inte längre behövs för förvärv av fast egendom som är taxerad som hyreshusenhet eller industrienhet. De genomförda ändringarna bygger på uppfattningen att hänsynen tUl rUcets sä­kerhet och försvar inte längre utgör något hinder för en avreglering av fastig­hetsmarknaden. I sammanhanget bör också noteras att upplåtelseformerna hyra och jordbraksarrende över huvud taget inte är föremål för någon sär­skild kontroll med avseende på utländska brakare.

Det kan naturligtvis även i fortsättningen finnas försvars- och säkerhets­mässiga motiv för att på olika sätt begränsa utländska och för övrigt också svenska medborgares möjligheter att uppehålla sig inora militärt känsliga områden m.m. Sådana begränsningar strider inte raot artikel 28 i EES-avta­let (raotsvarar artikel 48 i Romfördraget) som behandlar fri rörlighet för ar­betskraft. Om förvärvslagstiftningen upphävs, kan det inträffa att en utiän­ning förvärvar en fastighet inom ett område som han inte har rätt att vistas i. Förvärvet som sådant innebär i ett sådant fall inte någon säkerhetsrisk. Förvärvaren kan för övrigt ha fullt godtagbara skäl för förvärvet. Han kan t.ex. vilja uppdra förvaltningen av fastigheten åt någon annan och räkna med hyresinkomster från den, han kan planera att vidareförsälja fastigheten med vinst eller han kan finna den lämplig som objekt för en ren kapitalplacering. Situationen skiljer sig principiellt sett inte från det redan i dag tänkbara fallet att en person som över huvud taget inte har rätt att vistas i landet äger en fastighet här

Av det anförda kan man enligt min mening dra den slutsatsen att ett av­skaffande av den nuvarande förvärvskontrollen inte skulle få någon nämn­värd betydelse för landets försvar och säkerhet.

Förvärvsrestriktionerna bör enligt min mening avskaffas så snart som möj­ligt. Till frågan om den närraare tidpunkten för reformen återkommer jag i avsnitt 5.12.

17

2 Riksdagen 1991/92. 1 saml. Nr 71

5.2 Förvärvskontroll mot länder utanför EES?

Prop. 1992/93:71

Mitt förslag: Förvärvsrestriktionerna bör upphävas i förhållande till inte bara rättssubjekt i EFTA- och EG-länder utan också rättssubjekt i övriga länder.

Promemorians förslag överensstämmer med mitt (se promemorian s. 16 -17).

Remissinstanserna har inte kommenterat frågan.

Skälen för mitt förslag: EES-avtalet nödvändiggör i och för sig inte att Sve­rige avskaffar sina förvärvsrestriktioner också i förhållande till rättssubjekt i länder som står utanför EES-avtalet. Det skulle emellertid inte vara möjligt att behålla restriktionerna oförändrade gentemot dessa länder Sverige har näraligen på grand av sitt raedleraskap i OECD en allmän förpliktelse att vidta liberaliserande åtgärder i princip likformigt gentemot aUa OECD-län­der, något som följer av regeln om "progressive liberalisation" i OECD:s ka-pitalliberaliseringsstadga. Vidare skulle en diskriminering av utanförstående länder stå i strid med de strävanden inom EG som kommer till uttryck i kapi-talliberaliseringsdirektivets tidigare nämnda avsiktsförklaring om likabe­handling av utanförstående länder Härtill komraer att frågan utifrån de in­tressen som främst bär upp den nuvarande lagstiftningen - skyddet för Sveri­ges naturtillgångar och ekonomiska självbestämmanderätt - inte torde ha någon nämnvärd praktisk betydelse. Förvärvsrestriktionerna bör således av­skaffas i förhållande till inte bara rättssubjekt i EFTA- och EG-länder utan också rättssubjekt i övriga länder Förslaget överensstämmer i detta av­seende med den i föregående avsnitt berörda avregleringen i fråga ora ut­ländska förvärv av svenska företag som genomfördes den 1 januari 1992.

Av betydelse är vidare att EG-staterna i förbindelse med överenskommel­sen om bildandet av den Europeiska unionen beslutat om ändringar i Rom­fördraget, vilka bl.a. innebär att restriktioner i fråga om kapitalrörelser mel­lan medlemsstaterna och utanförstående länder fr.o.m. den 1 januari 1994 inte koraraer att vara tillåtna. Restriktioner som är gäUande den 31 decem­ber 1993 får dock behållas, även i fråga om investeringar i fast egendom.

5.3 Fortsatt förvärvskontroll i fråga om fritidsfastigheter

Mitt förslag: Fastighetsförvärv för fritidsändamål skall även i frarati­den underkastas förvärvskontroll.

Promemorian innehåller inte något ställningstagande i frågan.

Remissinstanserna: En klar majoritet av remissinstanserna anser att faslig-hetsförvärv för fritidsändamål även i framliden skall underkastas förvärvs­kontroll. Endast fyra instanser - Arrendenämnden i Malmö, Domstolsver­ket samt de juridiska fakulteterna vid universUeten i Uppsala och Stock­holm - anser att en fortsatt förvärvskontroll i fråga om fritidsfastigheter inte behövs.

18

Bakgrund: För utländska förvärv av fast egendom för fritidsändamål har - Prop. 1992/93:71 som redan har nämnts i avsnitt 2 - sedan år 1975 gällt särskilda restriktioner vid sidan av de begränsningar sora sedan länge funnits för förvärv av fast egendom i allmänhet. Dessa särskilda restriktioner innebär att förvärvstUl­stånd skall vägras, om egendomen är belägen inom ett område där efterfrå­gan på fritidsfastigheter är så betydande att på grand därav risk föreligger för en stegring av fastighetsvärdena. Denna särskilda begränsning gäller dock inte, om förvärvaren tidigare har varit svensk medborgare eller på an­nat sätt har särskild anknytning till Sverige.

Motivet för att göra det svårare för utländska medborgare utan särskild anknytning till Sverige att förvärva fritidsfastigheter här i landet var ett starkt ökat utiändskt intresse inom områden där konkurrensen om marken var stor (se prop. 1975:65 och bet. 1975:LU27). Den ökade utländska efter­frågan drev upp priserna inora allt fler oraråden. De utländska köparna var ofta kapitalstarka och villiga att betala ett högre pris än vad som normalt kunde erhållas på marknaden, vilket ledde till att här bosatta personers möj­ligheter att förvärva fritidshus försämrades. I lagstUtningsärendet påpekades att det övervägande antalet hushåll här i landet saknade eget fritidshus sam­tidigt som efterfrågan på fritidshus var ganska stor För dem som var bosatta inora de raest attraktiva områdena kunde det bli svårt att över huvud taget förvärva ett fritidshus på riraligt avstånd från bostadsorten. Inom dessa om­råden, som i huvudsak låg inom de södra och västra delarna av landet, borde följaktligen utländska medborgare utan särskild anknytning till Sverige inte få tillstånd att förvärva fritidshus. Om en utländsk förvärvare hade särskild anknytning till Sverige, borde däremot den liberala tillståndspraxis som dit­tills hade gällt fortsätta att tillämpas. Vidare underströks att det inte fanns någon anledning att utestänga utländska medborgare från att förvärva fri­tidsfastigheter inom områden av landet där efterfrågan inte var särskilt stor Tvärtom franUiölls att utiändska förvärv inom sådana områden kunde inne­bära ett önskvärt tUlskott till bebyggelsen som kunde bidra till att landskapet hölls öppet, att möjligheterna att upprätthålla vissa former av samhällsser­vice ökade och att befintliga men outnyttjade byggnader användes på ett nyt­tigt sätt.

Frågan om utländska förvärv av fastigheter för fritidsändamål diskutera­

des också i samband med att 1975 års regler överfördes i princip oförändrade

till nu gällande lag om utländska förvärv av fast egendom m.ra. (se prop.

1981/82:135 och bet. 1981/82:NU56). Bl.a. berördes spörsmålet om hur be­

stämmelserna bör tUlämpas. I propositionen underströks i det samman­

hanget att en utiändsk medborgare, som är stadigvarande bosatt här i landet,

måste anses ha särskild anknytning till Sverige. I näringsutskottets av riksda­

gen godkända betänkande - som i denna del anslöt till ett av lagutskottet

avgivet yttrande - framhölls saratidigt vikten av att bestäraraelsema inte tUl-

lärapades på ett sådant sätt att utländska medborgare som är bosatta utom­

lands förhindras att förvärva fritidshus i vårt land. Det var å andra sidan rim­

ligt att i delar av landet, där konkurrensen om fritidsbebyggelsen är stor, en­

dast utlänningar som har särskild anknytning till landet bör få förvärva fri­

tidsfastigheter. Näringsutskottet konstaterade att de gällande reglerna torde

ge utrymme för den restriktivitet som kan anses erforderlig i fråga ora för-

19

värv av frilidsfastigheter i dylika områden av utländska medborgare utan Prop. 1992/93:71 särskild anknytning till Sverige. Utskottet betonade att man vid bedöm­ningen av om det föreligger ett efterfrågetryck inom ett område måste ta hänsyn till förhållandena under en inte alltför kort tidsperiod. Utskottet an­såg vidare att en vistelse i Sverige cirka en månad varje år under en tidspe­riod av fem år är väl kort för att det skall kunna anses att vederbörande har fått särskild anknytning till Sverige. Enligt utskottet kunde det synas rimligt att kräva att den nämnda tidsperioden uppgår till 6-7 år Den borde dock i speciella fall kunna sättas lägre, exempelvis när sökanden regelbundet har hyrt samma fastighet. Utskottet ansåg också att det är angeläget att särskild försiktighet iakttas vid tillståndsprövningen när det gäller köp av fritidshus som ingår i nyuppförda stugbyar

Efter det sist nämnda lagstiftningsärendet har krav på en skärpning av reg­lerna för utländska förvärv av fritidsfastigheter vid åtskilliga tillfällen fram­förts i riksdagen genom motioner (se t.ex. bet. LU 1985/86:17). Dessa krav har riksdagen avvisat med hänvisning tiU att gällande bestäraraelser ger ut­ryrame för erforderlig restriktivitet samtidigt som de medger en anpassning tUl rådande lokala förhåUanden.

Skälen för mitt förslag: Som jag tidigare har berört (se avsnitten 3 och 4) torde det finnas ett utrymme för Sverige att även efter ett EES-avtaloch ett medlemskap i EG behålla regler som begränsar utländska förvärv av fritids­fastigheten En förutsättning för detta är att reglerna är i kraft före EES-avta­lets ikraftträdande. Undantagsregeln beträffande fritidsbostäder i EG:s ka-pitalliberaliseringsdirektiv tar näraligen som tidigare har berörts sikte endast på gällande lagstiftning.

Hur stort utrymmet för fortsatt kontroll är kommer jag att behandla mera ingående i det följande (se avsnitten 5.4 - 5.10).

Som har berörts tidigare (se avsnitten 3 och 4) kan det komma alt ske för­ändringar i EG:s regelverk, som påverkar Sveriges och övriga EFTA-länders möjligheter att ha kvar begränsningar i rätten att förvärva fritidsfastigheter De förslag som läggs fram i propositionen utgår från det rättsläge inom EG som gäller nu (och som till följd av EES-avtalet blir gällande också för Sve­rige).

När det gäller behovet av att ha kvar begränsningar i rätlen att förvärva fritidsfastigheter bör först konstateras att det fortfarande är en fullt rimlig tanke att förvärv av fritidsfastigheter sora är belägna inora särskilt priskäns­liga områden skall få göras endast av dem sora bor här i landet och av utom­lands bosatta personer med särskild anknytning till Sverige. De skäl som bär upp den nuvarande lagstiftningen har alltjämt giltighet. Med en förvärvskon­troll kan prisutvecklingen dämpas och de människor som bor i t.ex. kustom­rådena få större möjlighet till fritidsboende på inte alltför långt avstånd från den egna bostaden. Också inom områden av landet där efterfrågan på fritids­bostäder inte är lika stor kan det finnas ett behov av att ha kvar en förvärvs­prövning för utländska köpare, även ora denna prövning sora regel bör ge till resultat att förvärvstillstånd raeddelas.

Vid sidan av det direkta behovet av att inte försvåra för landets invånare

att skaffa fritidshus finns det ytterligare en omständighet som talar för att

Sverige åtminstone tills vidare bör ha kvar en förvärvslagstiftning för fritids-

20

fastigheterna. Det kan nänUigen fömtsättas att Norge och Finland i likhet raed Danmark koramer att behålla en förvärvsprövning för sina fritidsfastig­heter oberoende av Sveriges ställningstagande i saken. För att undvika oba­lans och brist på enhetlighet i regelsystemen i de nordiska länderna bör också Sverige ta till vara den raöjlighet som kapitalliberaliseringsdirektivet ger att behålla nationella förvärvsrestriktioner för fritidsfastigheter

Flera av remissinstanserna, bl.a. Samarbetsgrappen för Sveriges raindre kommuner, har påpekat att ett upphävande av förvärvsrestriktionerna även beträffande fritidsfastigheter skulle leda till att den bofasta befolkningen skulle få ännu större problem än i dag när det gäller att förvärva villor för permanentboende. Fraraför allt i vissa kustoraråden är nämligen priserna på villafastigheter så höga att de ortsboende har svårt att konkurrera raed svenska köpare sora vill skaffa sig en fritidsbostad i dessa oraråden. Om ut­ländska spekulanter skulle få fritt tUlträde till fastighetsmarknaden i dessa områden skulle, enligt de nämnda remissinstanserna, priserna på attraktiva fastigheter öka så mycket att den bofasta befolkningen många gånger skulle bli hänvisad till att förvärva sina egna villor långt från den egentliga hemor­ten. För rain del anser jag att de påtalade probleraen för den bofasta befolk­ningen i princip inte bör lösas genom förvärvsrestriktioner som särskilt rUctar sig mot utländska medborgare. Jag har emellertid förståelse för den oro som framförts av dem som företräder den bofasta befolkningen. Genom mitt för­slag tillgodoses de önskemål som har framförts av de berörda komraunerna och organisationerna.

Prop. 1992/93:71

5.4 Allmänna utgångspunkter för den nya lagstiftningen

Mitt förslag: En ny lagstUtning ora förvärv av fritidsfastigheter bör utgå från den lagstiftning sora gäller i Danmark. I sak bör den nya lagstiftningen avvika från den danska endast i liberaliserande rikt­ning.

Promemorians lagförslag överensstämmer i detta hänseende raed mitt för­slag (se promemorian s. 22-24).

Remissinstanserna har inte riktat några invändningar i detta hänseende mot promemorians förslag.

Skälen för mitt förslag: Möjligheterna att genom lagstiftning, som inte stri­der mot EG:s rättsordning, begränsa utländska förvärv av fritidsfastigheter är i grova drag angivna i artikel 6.4 i EG:s kapitalliberaliseringsdirektiv. Det framgår där att en lagstUtning ora förvärvskontroll av sådana fastigheter är tUlåten, men att den inte innebär någon begränsning i fråga ora tilläraplighe-ten av andra EG-bestäramelser

Det skulle kunna hävdas att Sverige formellt är berättigat att ha vUka re­striktioner som helst beträffande förvärv av fritidsfastigheter. Skulle restrik-tioneraa strida mot andra EG-bestämmelser - t.ex. etableringsrätten -skulle det endast innebära att restriktionerna inte fick tillämpas. En lagstUt­ning som på viktiga punkter inte får tillämpas bör dock undvikas. I praktiken

21

bestäms alltså gränserna för en svensk förvärvslagstiftning på området av de rättigheter som EG:s rättsordning tillerkänner medborgarna i andra avseen­den än när det gäller kapitalrörelser mellan staterna. Det innebär att det är svårt att ange var gränsen för en maximalt restriktiv lagstiftning går i fråga om förvärv av fritidshus.

Mot bakgrund av den diskussion som i vart fall tidigare har förts internt inom EG med anledning av Danmarks förvärvslagsttftning raåste raan räkna raed att enskildheter i en svensk lagstiftning om förvärv av fritidsfastigheter som särbehandlar medborgare och bolag från EG:s raedlerasländer kan komma att ifrågasättas från EG-håll, även om vi själva anser att lagstift­ningen har stöd i EG:s rättsordning. En svensk lag kan sålunda förmodas få ett skeptiskt bemötande, ora den får ett raycket vidsträckt tillärapningsora­råde och genom en detaljerad reglering söker komma till rätta med olika tänkbara fall av kringgåenden och om den, i likhet raed den gällande lagstift­ningen, baseras på förvärvarens medborgarskap. En svensk lag på området bör med andra ord utformas med återhållsamhet men samtidigt så att den i rimlig grad förmår att fånga upp huvuddelen av de utländska förvärv som sker för fritidsändamål.

Av det anförda framgår att en ny förvärvslag rörande fritidsfastigheter måste balansera mellan motstående intressen. En lösning som ligger nära tUl hands är att låta lagen ansluta till den lagstiftning av detta slag som redan finns i Danmark och sora numera har accepterats av EG. Med en sådan lös­ning kan det från EG:s sida knappast komraa att hävdas att enskildheter i den svenska lagstUtningen står i strid raot de rättsprinciper som i dag gäller inom EG. Samfidigt finns det inget som hindrar att den svenska lagen görs mindre restriktiv än den danska. Tvärtom är det angeläget att en ny lag utfor­mas generöst och liksora dagens lagstiftning i huvudsak ger goda föratsätt­ningar för utländska fastighetsförvärv för fritidsändamål.

Någon anledning att söka efterbUda den danska lagstiftningens formella straktur finns det inte. I stället bör Sverige ta tUl vara den möjlighet att för­enkla lagstUtningen som erbjuds bl.a. därigenom att det inte behövs några särskUda regler för förvärvare från länder som inte ingår i EFTA-EG-områ-det.

Prop. 1992/93:71

5.5 Vilka förvärvare skall behöva tillstånd?

Mitt förslag: Förvärvarens raedborgarskap skall inte avgöra ora ett förvärv fordrar fillstånd. Kriteriet skall i stället vara att förvärvaren är fast bosatt här i landet eller tidigare har haft heravist här under rainst fem år Juridiska personer skall inte behöva förvärvstillstånd, om de är bildade enligt svensk lagstiftning eller i övrigt enligt svensk rätts­ordning.

Promemorians lagförslag överensstämmer med mitt (se promemorian s. 24 - 25). Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser ansluter sig till proraerao-

22

rians lagförslag. Några remissinstanser anser dock att lagstiftningen alltför     Prop. 1992/93:71 lätt kan kringgås om svenska juridiska personer generellt befrias från till­ståndsplikt.

Skälen för mitt förslag: När det gäller avgränsningen av vad sora skall be­traktas som utländska förvärv resp. inheraska förvärv, bör den nya lagen till sitt sakliga innehåll likna den danska förvärvslagstiftningen (se föregående avsnitt). Det innebär att nationalitetsneutrala kriterier bör användas i den nya lagen. Skillnad bör således inte göras raellan svenska och utländska med­borgare eller mellan juridiska personer som står under svenskt resp. ut­ländskt inflytande. Lagen bör i stället efter danskt raönster utformas så att den som är fast bosatt här i landet eller tidigare har haft heravist här under minst fem år inte behöver tillstånd för att förvärva en fastighet för fritidsän­damål. Det innebär bl.a. att utlandssvenskar som t.ex. skall flytta hem tUl Sverige inte behöver tillstånd för att inför hemflyttningen förvärva en fastig­het här i landet.

Några remissinstanser har sora nämnts uttryckt oro för att en tillstånds­plikt, som inte omfattar sådana svenska företag som ägs eller kontrolleras av utländska intressenter, alltför lätt kan kringgås. En ny förvärvslag om fritids­fastigheter kommer emellertid, på sarama sätt sora gällande lag om ut­ländska förvärv av fast egendom m.ra., att korapletteras av den tidigare näranda lagen om vissa bulvanförhållanden. Den lagen ger möjlighet att komma till rätta med sådana fall av kringgåenden som består i att en person som inte själv kan få förvärvstillstånd förvärvar en fastighet genom en bulvan som kan få eller inte behöver tillstånd. Bulvanlagen komraer lUcsom hittills att vara tillämplig också i det fallet att en tUlståndspliktig person söker kringgå den nya förvärvslagen genora att bilda eller förvärva ett svenskt bo­lag och låta det bolaget förvärva en fastighet för hans räkning i syfte att tillgo­dose hans behov av fritidsboende.

I anslutning till de näranda reraissinstansernas uppfattning att den nya la­gen i större utsträckning borde förhindra kringgåenden av tUlståndsplikten vill jag vidare framhålla att det huvudsakliga syftet med den nya förvärvslag­stiftningen bör vara att åstadkomma en tröskel som är tillräckligt hög för att i flertalet fall kunna förhindra oönskade förvärv av fritidsfastigheter. Man bör däremot undvika att genora en detaljrik och komplicerad lagstiftning söka bygga upp en ogenomtränglig mur mot alla slag av förvärv och andra rättshandlingar som skulle kunna betraktas sora kringgåenden av lagstUt­ningen. Föratora att en sådan lagstiftning skulle bli svår att tillämpa skulle den framstå som mycket protektionistisk och därigenom på ett ogynnsamt sätt påverka bilden av Sverige i europeiskt perspektiv.

Vad jag nu anfört leder fram till att förvärvstUlstånd inte i något fall bör fordras av svenska juridiska personer, dvs. sådana som är bildade enligt svensk lag eller i övrigt enligt svensk rättsordning.

23

5.6 Vilka fastigheter skall omfattas av lagen?

Prop. 1992/93:71

Mitt förslag: Tillstånd skall krävas för förvärv av småhus och lant­brak. Andra fastighetstyper bör få förvärvas helt fritt.

Promemorians lagförslag överensstämmer med mitt (se promemorian s. 25-28).

Remissinstanserna tillstyrker i allmänhet promemorians lagförslag i denna del. Några remissinstanser anser dock att tUlstånd inte bör krävas för förvärv i sådana områden av landet där efterfrågan på fritidsfastigheter är liten.

Skälen för mitt förslag: När det gäller att närmare definiera vilken typ av egendom sora skall omfattas av lagen är det inte tillräckligt att begränsa till­ståndsplikten till typiska fritidsfastigheter Andra slag av fastigheter, t.ex. småhus för permanentboende eUer mindre jordbraksfastigheter, kan ju lika väl förvärvas och användas för fritidsändamål. Om sådana fastigheter i mot­sats till fritidshustaxerade fastigheter skulle få förvärvas fritt av vilken kö­pare som helst, skulle den nya lagen förfela sitt syfte. Man riskerar att i stäl­let driva upp priserna på de fastigheter för helårsboende som är belägna inom de områden som är attraktiva för fritidsboende. Å andra sidan skulle det föra för långt att låta tUlståndstvånget generellt omfatta alla kategorier av fastigheter enbart på grund av att det finns en viss risk att vissa fastigheter kan användas som fritidsbostäder En så omfattande tillståndsplikt skulle leda tUl en onödigt omfattande prövningsverksamhet och skulle dessutom minska utiändska intressenters benägenhet att i vårt land vilja investera i fast egendom. Detta synsätt ligger helt i linje med de lagändringar som nyligen har genomförts på grandval av regeringens tidigare nämnda proposition om utländska förvärv av svenska företag m.m. (se avsnitt 5.1). Vid bedöm­ningen av vilka slag av fastigheter som bör omfattas av den nya regleringen synes en rimlig medelväg vara att krav på tillstånd skall gälfe enbart sådana fastigheter som från en i utlandet bosatt förvärvares synpunkt typiskt sett är lämpliga för fritidsbrak, nämligen fastigheter sora är taxerade sora antingen småhusenhet eller lantbraksenhet.

Det kunde i och för sig synas önskvärt att, som några remissinstanser före­slagit, från tillståndsplikten undanta förvärv i vissa områden där efterfrågan på fritidsfastigheter är förhållandevis liten. Sora jag tidigare närant och mera utförligt återkommer tiU i specialmotiveringen tUl 3 § kan det emellertid också inom områden av landet där efterfrågan på fritidsbostäder inte är så stor finnas ett behov att ha kvar en förvärvsprövning för utländska köpare. En nackdel av annat slag med dessa remissinstansers förslag är att det skulle nödvändiggöra en omfattande författningsreglering av vilka områden som är undantagna från tUlståndsplikten. Eftersom påföljden av att köparen inte fullgjort tillståndsplikten är att hela köpet är civilrättsligt ogiltigt måste det nämligen av lagstUtningen klart kunna utläsas i viUca fall en ansökan ora till­stånd måste göras. Jag vill framhålla att det inte är möjligt att anknyta tUl redan befintliga områdesförteckningar i t.ex. förköpskungörelsen (1967:873) eller jordförvärvsförordningen (1991:736), eftersom dessa för-

24

teckningar är upprättade för att tillgodose andra syften än att dämpa pri- Prop. 1992/93:71 serna på fritidsfastigheter Det skulle inte - ora man sakligt sett vill kunna anknyta till nuvarande praxis - vara tillräckligt med exempelvis en förteck­ning över ett visst antal kommuner, eftersom efterfrågan på fritidsbostäder ofta varierar kraftigt inom en och sanmia kommun. Härtill koramer att en sådan författningsreglering ständigt skulle behöva justeras i takt raed att nya efterfrågeområden uppkommer och att efterfrågan minskar i andra områ­den. Det kan för övrigt ifrågasättas om det skulle vara förenligt med Sveriges åtaganden enligt EES-avtalet att senare utvidga tUlståndsplikten på detta sätt (se avsrått 5.3).

TUlståndsplikten bör alltså omfatta bl.a. alla fastigheter sora är taxerade som småhusenhet. Proceduren med ett prövningsförfarande kan visserligen verka onödig i sådana fall dä avsikten är en annan än att skaffa förvärvaren en fritidsbostad. Denna synpunkt bör dock inte överdrivas. Man bör hålla i minnet att det bara är personer som är fast bosatta i utlandet CKh utiändska juridiska personer som orafattas av tillståndsplikten. Utiändska medborgare som är bosatta här i landet liksom t.ex. svenska dotterföretag till utländska juridiska personer komraer över huvud taget inte att behöva något tillstånd enligt den nya lagen. Ora en fysisk person som är fast bosatt i utlandet vUl köpa en villa i Sverige, kan syftet t.ex. vara att senare använda den för hel­årsboende. Avsikten kan emellertid lika gäraa vara att få tiUgång till ett fri­tidsboende. Mot den bakgranden framstår det inte som orimligt att samtliga småhusförvärv av i utlandet bosatta personer blir föremål för prövning enligt den nya lagen. Det får då i förekommande fall klargöras i själva tUlstånds­ärendet att syftet med förvärvet inte har med fritidsboende att göra.

I sammanhanget kan det finnas anledning att påpeka att det i avsnitt 5.5 har föreslagits att förvärvstillstånd inte skall behövas för den som tidigare har haft hemvist i Sverige under rainst fem år Till följd härav skulle en regel om krav på förvärvstillstånd för småhus normalt inte komma att gälla för t.ex. utlandssvenskar.

Vad som har sagts om tillståndsplikt vid förvärv av småhus gäUer i motsva­rande mån i fråga om jordbraksfastigheter En skillnad är dock att förvärv av jordbraksfastigheter i vissa fall skall prövas enligt jordförvärvslagen (1979:230). Det gäller främst förvärv i glesbygd och i faU då förvärvaren är en juridisk person. Vid den prövning som kan Urågakomma enligt jordför-värvslagen kan tUlstånd vägras bl.a. om egendomen behövs för sysselsätt­ningen eller bosättningen i ett glesbygdsområde. Någon möjlighet att inom ramen för en sådan prövning ta hänsyn tUl att fastigheten är belägen i ett område där det råder stor efterfrågan på fritidsfastigheter finns inte. Det för­hållandet att ett förvärv av en jordbruksfastighet skall prövas enligt jordför­värvslagen innebär således inte att en prövning är obehövlig enligt den nya lagen eller omvänt. Samordningen mellan de båda regelsystemen bör ske på så sätt att förvärv som är tillståndsplUctiga enligt såväl jordförvärvslagen som den nya lagen skall prövas i den ordning som föreskrivs i den nya lagen samt att vid denna prövning hänsyn skall tas även till kriterieraa i jordförvärvsla­gen. Denna ordning överensstämmer med den lagstiftning som finns i dag.

25

5.7 Förvärv av bostadsarrenden och tomträtter

Prop. 1992/93:71

Mitt förslag: Förvärv av bostadsarrenden och sådana tomträtter som kan användas för fritidsändamål bör vara tillståndspliktiga även i den nya regleringen. I fråga om bostadsarrenden bör det dock inte krävas något tillstånd om markägaren är staten eller en koraraun.

Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med mitt utom i det avseendet att promemorians förslag inte gör något undantag från tillstånds­kravet för bostadsanenden på statsägd mark (se promemorian s. 28 - 31).

Remissinstanserna: De remissinstanser som uttalat sig i frågan delar be­dömningen att bostadsarrenden och tomträtter bör omfattas av regleringen. Beträffande tillståndsplikt för sådana bostadsanenden sora utgör koloni­trädgårdar har några remissinstanser påpekat att även staten samt privata rättssubjekt kan upplåta mark för koloniträdgårdsändamål.

Bakgrund: Bostadsanende föreligger enligt 10 kap. 1 § jordabalken när jord upplåtes på arrende för annat ändamål än jordbrak samt arrendatorn enligt arrendeupplåtelsen har rätt att på arrendestället uppföra eller behålla bostadshus. Avtal ora bostadsarrende skall träffas för viss tid, i princip rainst fem år, eller för arrendatorns livstid. Den nuvarande lagen om utländska för­värv av fast egendom m.m. inbegriper en tillståndsplikt för upplåtelse av bo­stadsanende till utländska förvärvare. Upplåtelser i strid raot tillståndsplik­ten är ogiltiga. Det innebär att endera parten i arrendeavtalet när som helst kan frånträda avtalet. Någon offentlig kontroll av eller sanktion mot sådana upplåtelser finns däremot inte.

TUlståndsplikten i den nuvarande lagen orafattar även förvärv av tomträtt. Tomträtt är en form av nyttjanderätt till mark som kan upplåtas i fastighet i allmän ägo. Upplåtelsen skall ske på obestämd tid och mot en årlig avgtft i pengar Tomträtten kan i likhet raed fastighet överlåtas samt intecknas till säkerhet för fordran och nyttjanderätt.

Anledningen till att en tillståndsplikt ansetts behövlig även i fråga om bo­stadsanenden och tomträtter är främst att lagstUtningen om utländska för­värv av fast egendom annars skulle kunna kringgås. När del gäller bostadsar­renden skulle detta kunna ske genom upplåtelser som avser rätt att uppföra eller behålla bostadshus för fritidsändamål. TUlståndsplikten är emellertid även i det fallet generellt utformad på så sätt att den inbegriper alla bostads­anenden oavsett syftet med överlåtelsen.

Skälen för mitt förslag: Den allraänna inriktningen vid en reformering av lagstUtningen ora utländska fastighetsförvärv bör vara att raan inte utan starka skäl skall ställa hinder i vägen för utländska medborgare som vill få tillgång tUl ett fritidsboende här i landet. Det skulle därför kunna ifrågasättas om det är nödvändigt att ha kvar ett prövningsförfarande också beträffande bostadsarrenden. Denna form av nyttjanderätt är emellertid i många fall en fuUgod ersättning för ett eget ägande av en fritidsfastighet. Om bostadsar­renden får förvärvas helt fritt samtidigt som äganderättsliga förvärv fordrar tillstånd, måste man därför räkna med en ökad efterfrågan på bostadsarren-

26

den. Prisnivån koramer att stiga vid nyupplåtelser och tUl följd härav även Prop. 1992/93:71 vid förlängning av gamla anendeavtal. På sikt skulle prisema på fritidsfastig­heter komma att öka genom att den inheraska efterfrågan på bostadsarren­den sfyrs över tUl fastighetsmarknaden. Över huvud taget skulle det upp­komma konstlade marknadseffekter och en generellt stegrad prisnivå, om bostadsarrenden undantas från kravet på förvärvstillstånd.

Med hänsyn till det anförda får övervägande skäl anses tala för att jäm­ställa upplåtelser av bostadsanenden raed förvärv av fast egendom när det gäller krav på och föratsättningar för förvärvstillstånd. Vad som nu har sagts har giltighet också beträffande förvärv av sådana tomträtter som kan använ­das för fritidsändamål. Krav på tillstånd för personer som inte är fast bosatta här i landet bör alltså finnas även i fortsättningen i fråga om förvärv av tomt­rätter som är taxerade som småhusenhet.

En särskild fråga är hur förvärv av kolonilotter skall behandlas i den nya lagen. Även upplåtelse av arrende som utgör koloniträdgård kan nämligen i vissa fall vara att bedöma som bostadsarrende (jfr NJA 1974 s. 345). En koloniträdgård upplåts vanligen av en koramun till en koloniträdgårdsföre­ning, som i sin tur upplåter utlagda lotter till föreningens medlemmar. Det kan emellertid också inträffa att kommunen upplåter ett koloniträdgårdsar­rende direkt till en koloniträdgårdsinnehavare. Riksdagen har under våren 1991 raed avseende på nu gällande lag uttalat att tUlståndskravet inte fyller någon egentiig funktion vid förvärv av bostadsarrenden som utgör koloni­trädgårdar och att regeringen därför-ora inte den pågående översynen inora Justitiedeparteraentet av lagen leder till att kravet på förvärvstillstånd helt avskaffas - bör utarbeta förslag till slopande av förvärvstillstånd vid kolonit-rädgårdsanenden (bet. 1990/91:LU23, rskr. 1990/91:194).

Som bl.a. komraunförbundet anfört i sitt reraissyttrande torde de prak­tiska probleraen beträffande kolonilotter vara avvärjda redan genom att i den nya lagen alla som har hemvist i landet generellt undantas från tillstånds­plikt. Jag anser emellertid att lagstUtningen bör vara så utformad att det nor­malt sett inte i något fall krävs tUlstånd för förvärv av en kolonilott. För att undvika att tUlståndskravet enligt den nya lagen blir tillämpligt också i de nu aktualiserade fallen bör ett generellt undantag göras från förvärvsplikten i sådana fall då markägaren är staten eller en konunun. Ett sådant undantag kan visserligen komma att tillärapas även i fråga om andra bostadsarrenden än sådana som utgör koloniträdgård. Att även dessa upplåtelser blir undan­tagna från tillståndsplikten torde dock sakna befydelse i förevarande sam­manhang.

Svenska förbundet för Koloniträdgårdar och Fritidsbyar har i sitt remiss-svar påtalat att många invandrare har tecknat upplåtelsekontrakt för koloni­lotter utan att ansöka om förvärvstUlstånd. Kontrakten är i dessa fall ogiltiga och kan i princip utan vidare frånträdas av den upplåtande koloniträdgårds­föreningen. Enligt förbundet är det därför angeläget att giltigheten av redan tecknade arrende- eller toraträttskontrakt för kolonilotter görs oberoende av ora arrendatorn eller tomträttshavaren var svensk eller utländsk medbor­gare.

Enligt min uppfattning kan del inte - lika litet som när det gäller avtal om

förvärv av fast egendom - komma i fråga att i den nya lagstiftningen låta

27

redan ingångna upplåtelseavtal bli giltiga med retroaktiv verkan. Den olä­genhet som det innebär att upplåtelseavtalet inte är rättsligt giltigt torde emellertid som regel kunna undanröjas antingen genom ett nytt avtal eller genora att ett befintligt avtal förnyas efter det att den nya lagstiftningen har trätt i kraft.

Prop. 1992/93:71

5.8 Förvärv av bostadsrätter

Mitt förslag: Någon prövning beträffande förvärv av bostadsrätter för fritidsändamål skall inte förekomma.

Promemorians förslag överensstämmer med mitt (se promemorian s. 31 -32).

Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har lämnat promemorians förslag utan erinran. Några remissinstanser anser dock att även förvärv av bostadsrätter bör omfattas av en tUlståndsprövning.

Bakgrund: För närvarande gäller att en bostadsrättsförening utgör kon­trollsubjekt om föreningen har till huvudsakligt ändamål att bereda fritids­bostäder åt sina medlemmar Denna bestämmelse infördes i 1982 års lagstift­ning i avsikt att hindra försök att genom upplåtelse av bostadsrätt kringgå de restrUctiva regler för utländska medborgares förvärv av fritidsfastigheter sora tillkom år 1975 (se prop. 1981/82:135 s.56). GäUande rätt innehåller där­emot inte några restriktioner för en utlänning att här i rUcet förvärva själva bostadsrätten, oavsett ändamålet med förvärvet. Tvärtom har det i den nya bostadsrättslagen (1991:614) intagits ett uttryckligt förbud mot sådana vUl­kor i en bostadsrättsförenings stadgar som innebär att ett visst medborgar­skap skall utgöra förutsättning för inträde i föreningen (2 kap. 1 § i lagen). Ett skäl för denna bestämmelse var att sådana stadgevUlkor skulle kunna missbrakas i diskriminerande syfte (se prop. 1990/91:92 s.63).

Skälen för mitt förslag: I det föregående har jag föreslagit att det inte skall krävas något tillstånd i fråga om förvärv som görs av svenska juridiska perso­ner (se avsnitt 5.5). Med en sådan ordning är det inte möjligt att behålla den nuvarande kontrollen av fastighetsförvärv som görs av bostadsrättsför­eningar Skälen för att ha en kontroll av dessa förvärv är i alla händelser inte starka. Om man skall ha en kontroU i fråga om bostadsrätter, skulle det vara mera ändamålsenligt att kräva tillstånd för den som förvärvar själva bostads­rätten. Något mera påtagligt behov av restriktioner beträffande dessa för­värv torde emellertid inte föreligga. TUI detta kommer att ogiltighet inte kan antas utgöra någon verkningsfull sanktion i fall då ett sådant förvärv sker utan tUlstånd. Situationen vid förvärv av en bostadsrätt skiljer sig härvidlag från den som föreligger vid förvärv av ett bostadsarrende. I det senare fallet kan en förvärvare antas avstå från att teckna ett arrendeavtal utan tUlstånd eftersom han då riskerar att inte få någon ersättning för sin byggnad om ar­rendet upphör på grund av ogiltigheten. Något motsvarande återhållande moment finns det knappast vid förvärv av en bostadsrätt. Det finns i fråga om bostadsrätter inte heller något system med lagfart eller annan offentlig

28

registrering som gör att ett förvärv i strid mot en eventuell tUlståndsplikt    Prop. 1992/93:71 skulle komma till allmän kännedom.

5.9 Förvärv på exekutiv auktion

Mitt förslag: Förvärv genom inrop på exekutiv auktion skall lämnas utanför en ny förvärvsreglering för fritidsfastigheter

Promemorians förslag överensstämmer med mitt (se proraemorian s. 32 -33).

Remissinstanserna har, raed något enstaka undantag, inte haft något att erinra mot promemorians förslag.

Skälen för mitt förslag: Enligt den i dag gällande lagstiftningen ora ut­ländska fastighetsförvärv får inrop på exekutiv auktion ske utan tillstånd. Om förvärvet gjorts under sådana förhållanden att förvärvstillstånd skulle ha krävts vid ett vanligt köp, måste emellertid förvärvaren i efterhand söka tiUstånd eller sälja fastigheten vidare. Om bestämmelserna inte följs, kan egendomen bli föremål för tvångsförsäljning. De bestämmelser som reglerar förfarandet är utförliga och ganska komplicerade, något sora nog är ofrån­komligt om regleringen skall tjäna sitt syfte. När förvärvsregleraas tillämp­ningsområde genom den nya lagen och genom de förslag sora har förts fram i den förut näranda propositionen (se avsnitt 5.1) kraftigt begränsas kommer antalet tillståndspliktiga fall av exekutivt försålda fastigheter att bli mycket färre än tidigare. Det kan inte antas att dessa fall är av någon nämnvärd befy­delse i fråga ora den allraänna prisnivån på fritidsfastigheter. Med hänsyn härtUl kan det inte anses behövligt att behålla en särskild förvärvsreglering beträffande fastigheter som har inropats på exekutiv auktion.

5.10 Förutsättningarna för förvärvstillstånd

Mitt förslag: Föratsättningama för förvärvstillstånd skall i stor ut­sträckning överensstämma med dem som gäller i dag.

Promemorians förslag överensstämmer med mitt (se promeraorian s. 33 -35).

Remissinstanserna: Ett övervägande flertal av reraissinstanseraa instäm­mer i att förutsättningarna för förvärvstillstånd i huvudsak bör vara de­samma som i nu gällande lagstUtning. Några remissinstanser anser att förat­sättningama redan i dag är för generösa och att förvärvsreglerna är alltför lätta att kringgå.

Skälen för mitt förslag: Det förhållandet att en anpassning bör ske till den lagstUtning sora finns i Danraark behöver inte hindra att en ny svensk lag­stiftning avviker härtfrån i liberaliserande riktning. En punkt på vilken Sve­rige även fortsättningsvis bör kunna inta en mera generös inställning än Dan-

29

raark gäller förvärv inora de oraråden där efterfrågan på fritidshus är ordinär eUer liten. Inora dessa stora områden av vårt land bör i utlandet bosatta per­soner normalt få förvärvstillstånd. Förutsättningen för förvärvstUlstånd bör i dessa fall vara att förvärvet inte strider mot något väsentligt allmänt intresse.

I Danmark gäller att det inte finns några lagfästa kriterier för när tUlstånd skall ges. I verkligheten beviljas få tillstånd. I Sverige är tillståndsgranderna angivna i lag och utformade så att det även inom områden där det råder stor efterfrågan på fritidsfastigheter är relativt lätt att få tUlstånd. Har förvärva­ren särskUd anknytning till Sverige tillämpas i dag 1 kap. 10 § lagen om ut­ländska förvärv av fast egendom m.ra. på sådant sätt att t.ex. ett månads­långt semesterboende här i landet under sex ä sju år regelmässigt föranleder förvärvstillstånd. Den nya lagen bör utformas så att denna generösa till­ståndsgivning kan bestå.

Andra i Danmark gällande bestämmelser som det inte synes finnas skäl att söka överföra tUl vår lagstUtning är de ganska allmänt hållna bestämmel­ser som syftar till att förhindra olika former av kringgående av tillståndsplik­ten. Det är i det sammanhanget att märka att en svensk förvärvslag om fri­tidsfastigheter liksom gällande lag om utländska förvärv av fast egendom m.m. bör kompletteras av den tidigare nänrada lagen om vissa bulvanförhål­landen. Jag har tidigare i avsnitt 5.5 beskrivit vilka möjligheter den lagen ger att komma till rätta med sådana fall av kringgåenden som består i att en per­son som inte själv kan få förvärvstillstånd förvärvar en fastighet genom en bulvan som kan få eller inte behöver tUlstånd.

Etl annat skäl tUl att inte belasta lagsttftningen med olika former av kring-gåenderegler är att lagstUtningen bör vara enkel att tUlämpa och dess konse­kvenser lätta att föratse. Det är vidare angeläget att lagen i ett europeiskt perspektiv inte framstår som alltför protektionistisk (jfr avsnitt 5.5). Med hänsyn till lagens huvudsakliga syfte bör man därför kunna acceptera att ett eller annat förvärv eller annat arrangemang som rätteligen borde ha förhind­rats klarar tillståndsprövningen eller helt undgår den.

Prop. 1992/93:71

5.11 Förfarandet vid tillståndsgivningen m.m.

Mitt förslag: Förvärvstillstånd skall sökas hos länssfyrelsen inora tre månader från förvärvet. Om ansökan inte görs inom denna tid eUer om tUlstånd vägras, skall förvärvet som regel vara ogUtigt.

Promemorians förslag överensstämmer med mitt (se promemorian s. 35 -36).

Remissinstanserna har i allmänhet inte haft något att erinra mot förslaget i denna del.

Skälen för mitt förslag: Enligt den nu gällande lagstiftningen behandlas frågor om förvärvstUlstånd av regeringen eller den rayndighet som rege­ringen bestämmer. Av förordningen (1982:579) om utländska förvärv av fast egendom framgår att frågorna som regel skall prövas av länssfyrelsen. En­dast i vissa fall då ärendet kan anses särskUt betydelsefullt från allmän syn­punkt skall prövningen göras av regeringen.

30

Prövningen enligt den nya lagen bör alltid göras av länssfyrelsen. Det finns inga skäl för att de ärenden som det blir fråga om skall prövas av regeringen i vissa fall. I lagen bör alltså direkt anges att tillståndsärendena prövas av länsstyrelsen.

Länssfyrelsens beslut bör fä överklagas hos kammarrätten och inte som för närvarande hos regeringen. En sådan ordning ligger i linje raed strävan­dena att befria regeringen från förvaltningsärenden och anpassa vår lagstift­ning till Europakonventionens krav på tillgång till dorastolsprövning. In­stansordningen kan senare komma att omprövas med anledning av att Dom­stolsutredningen har föreslagit att länsstyrelsebeslut skall kunna överklagas hos länsrätt (se SOU 1991:106, s. 423 ff).

Någon anledning att ändra den nu gällande lagens tidsfrist för ansökan har inte framkommit. Även i fortsättningen bör fristen alltså vara tre månader.

Enligt den nuvarande lagsttftningen är påföljden av att tillstånd inte söks inora föreskriven tid eller vägras att fastighetsförvärvet normalt blir rättsligt ogiltigt. Den nya lagen bör ha samma innebörd i detta avseende. Ett undan­tag från denna princip kommer att beröras i specialmotiveringen.

Prop. 1992/93:71

5.12 Ikraftträdande

I avsnitt 5.1 har jag anfört att det generella kravet på förvärvstillstånd bör avskaffas så snart som möjligt. Enligt min bedömning bör den nya lagsttft­ningen kunna träda i kraft den 31 deceraber 1992. Under alla förhållanden måste en ny lag om tillstånd till förvärv av fast egendom vara i kraft innan EES-avtalet träder i kraft.

5.13 Följdändringar i annan lagstiftning

Som har framgått i det föregående skall 1982 års lag om utländska förvärv av fast egendom m.m. upphöra att gäUa samtidigt som den nya lagen träder i kraft. Med hänsyn härtill bör det göras ändringar i andra lagar som innehål­ler hänvisningar tUl 1982 års lag. Dessa ändringar, som genomgående blir av redaktionell karaktär eller innebär att hänvisningen helt skall falla bort, kommer att behandlas närmare i specialmotiveringen.

5.14 Bosättningskravet i jordförvärvslagen

Mitt förslag: Den lid inom vilken i vissa fall en förvärvare av en lant-braksfastighet skall ha bosatt sig på fastigheten förlängs från sex må­nader till tolv månader

Promemorian behandlar inte frågan.

Skälen för mitt förslag: Utan tillstånd enligt jordförvärvslagen får lant-bruksegendora i glesbygd i vissa fall förvärvas av den som åtagit sig att inom sex månader från förvärvet bosätta sig pä fastigheten och därefter bo på den i minst fem år (3 b § i lagen). I enlighet härmed kan i beslut om tillstånd

31

förvärvaren föreläggas att inom sex månader från tillståndet bosätta sig på     Prop. 1992/93:71 fastigheten och därefter bo på den i minst fem år (10 § i lagen). Bestämmel­serna tillkom i samband med den omfattande avreglering i fråga om förvärv av lantbraksegendom som genomfördes den 1 juli 1991 (prop. 1990/91:155, bet. 1990/91 :JoU26).

Jordbraksverket har i en fraraställning till regeringen den 18 augusti 1992 anfört att den tidsperiod om sex månader, inora vUken bosättning i vissa fall skall ske, visat sig vara alltför kort. Enligt Jordbraksverket är det ofta svårt för köparaa att hinna flytta till egendomen inom sex månader från dagen för köpet. Anledningen kan vara t.ex. att bostaden pä den förvärvade egendo­men är i så dåligt skick att det föreligger ett omfattande renoveringsbehov. Svårigheter kan vidare uppkomraa med hänsyn till barns skolgång och möj­ligheterna tUl arbete på den nya bostadsorten. Jordbraksverket anser därför att jordförvärvslagen bättre skulle fylla sitt syfte om den tid inom vilken bo­sättning skaU ske utsträcks från nuvarande sex månader till tolv månader Härigenom skulle också fler förvärvare genom åtagande ora bosättning kunna uppfylla villkoren för tillståndsfrihet.

På i huvudsak de skäl sora Jordbruksverket anfört anser jag att den nu aktualiserade tidsfristen i jordförvärvslagen bör förlängas från sex månader till tolv månader Jag har i denna fråga särskilt samrått med chefen för Jord­bruksdepartementet.

5.15 Kostnadsfrågor

Ett genomförande av förslagen i propositionen kommer allmänt sett att leda till ökade utländska investeringar i fast egendom och kan på så sätt antas ge gynnsamma effekter för den svenska samhällsekonomin. Den föreslagna avregleringen kommer samtidigt att innebära ett avsevärt bortfall av ansök­ningsärenden och andra ärenden som nu prövas enligt lagen om utländska förvärv av fast egendom ra.ra. En stor del av dessa ärenden nämligen ansök­ningar från utländska medborgare som är fast bosatta i landet. Länssfyrelser­nas arbetsbelastning kommer följaktligen att minska. Även för enskUda korruner reformen att leda till minskat besvär och lägre kostnader.

Hos regeringen har tidigare förekorarait omkring 20 överklagade ärenden varje år rörande fastighetsförvärv för fritidsändamål. De senaste åren har det emellertid skett en klar minskning av antalet överklaganden. Genom de lättnader som nu föreslås i fråga om förvärv av fastigheter för fritidsändamål kan det föratses att antalet överklagade ärenden kommer att minska ytterli­gare. Jag bedömer därför att en framtida hantering av överklagade förvärvs­ärenden i kammarrätterna ryms inora raraen för tillgängliga resurser

6 Upprättade lagförslag

I enlighet med vad jag nu anfört har inom Justitiedepartementet upprättats förslag till

1.

lag (1992:000) om tillstånd tUl vissa förvärv av fast egendora,

2.

lag om ändring i förköpslagen (1967:868),

32

1.

lag om ändring i lagen (1975:1132) ora förvärv av hyresfastighet m.m.,     Prop. 1992/93:71

2.

lag om ändring i jordförvärvslagen (1979:230),

3.

lag om ändring i lagen (1976:240) ora förvärv av eldistributionsanlägg­ning,

4.

lag om ändring i lagen (1985:277) ora vissa bulvanförhållanden.

De under 2,4 och 5 angivna förslagen har upprättats i samråd med statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], chefen för Jordbruksdepartementet resp. chefen för Näringsde­partementet.

Lagförslagen har granskats av lagrådet, utom vad avser del av det under 4 angivna förslaget (se avsnitt 1).

7 Specialmotivering

7.1 Förslaget till lag om tillstånd till vissa förvärv av fast egendom

Skyldighet att söka tilbtånd

1 §

För förvärv av fast egendom som är taxerad som småhusenhet eller lantbruks­enhet skall tilbtånd sökas enligt vad som föreskrivs i denna lag (förvärvstill­stånd). Förvärvstilbtånd behöver inte sökas om förvärvaren

1.

vid förvärvet har hemvbt här i landet,

2.

tidigare har hafi hemvbt här i landet under sammanlagt minst fem år,

3.

år gift med en person som inte behöver tillstånd enligt 1 eller 2,

4.

är gift med överlåtaren,

5.

själv eller, när makar förvärvar gemensamt, någon av dem är överlåta­rens avkomling, eller

6.

är en svensk juridbk person.

Förvärvstilbtånd behöver inte sökas vid förvärv genom bodelning, arv eller testamente eller genom inrop på exekutiv auktion.

(Jfr 1 § i promemorians lagförslag)

I paragrafen anges uttömmande i vilka fall tillstånd enligt förevarande lag erfordras för förvärv av fast egendom. Att tillstånd inte behövs enligt föreva­rande lag utesluter inte att det kan behövas tUlstånd enligt jordförvärvslagen (1979:230), se avsnitt 5.6 i den allmänna raotiveringen och specialmotive­ringen tUl 8§.

Första stycket

I första sfycket anges att tillstånd i vissa fall skall sökas för att få förvärva fast

egendom. AU slags fast egendom omfattas inte av tillståndskravet utan bara

sådan egendom som är taxerad som småhusenhet eller lantbruksenhet. Be­

stämmelsen anknyter till indelningen av fastigheter enligt 4 kap. 5 § fastig­

hetstaxeringslagen (1979:1152). Av den sistnämnda paragrafen framgår att

med småhusenhet avses småhus, tomtmark för sådan byggnad och exploate-

33

3 Riksdagen 1991/92. 1 saml. Nr 71

ringsraark för småhusbebyggelse. Med lantbruksenhet avses enligt paragra-     Prop. 1992/93:71

fen ekonomibyggnad, åkermark, betesmark, skogsraark och skogsirapedi-

raent.

För förvärv av andra i fastighetstaxeringslagen angivna taxeringsenheter -hyreshusenhet, industrienhet och specialenhet - behöver inte i något fall tUl­stånd sökas enligt förevarande lag. För hyreshusenhet och industrienhet slo­pades tillståndskravet redan den 1 januari 1992 (se avsnitt 5.1 i den allmänna motiveringen). Att tUlståndskravet har upphört innebär bl.a. att förvärv av hyresfastigheter numera prövas enbart enligt lagen (1975:1132) om förvärv av hyresfastighet ra.ra. Även utländska förvärv av hyresfastigheter komraer därraed att kunna prövas vid det rättegångsliknande förfarandet inför hyres­nämnden, något sora riksdagen tidigare har frarafört önskeraål ora (se bet. 1988/89:LU6, rskr 1988/89:17).

Andra stycket

I styckel anges i sex punkter de kategorier av förvärvare sora är undantagna från skyldigheten att söka förvärvstillstånd.

Punkterna 1 och 2 föreskriver att förvärvstillstånd inte behöver sökas, ora förvärvaren vid förvärvet har heravist här i landet eller ora han tidigare har haft hemvist här under sammanlagt fem år. I praktiken blir därmed nästan alla svenska medborgare befriade från tillståndsplikt. I formell mening sak­nar emellertid förvärvarens nationalitet befydelse i detta sammanhang. Även en svensk medborgare kan alltså behöva söka tillstånd, om han vill förvärva sådan egendom sora anges i första sfycket.

Med heravist åsyftas den faktiska bosättningen. Begreppet hemvist har denna innebörd också i annan lagstiftning, t.ex. i lagen (1950:382) ora svenskt medborgarskap. Kravet på hemvist torde som regel vara uppfyllt om förvärvaren vid förvärvet var folkbokförd i Sverige (se 2-5 §§ folkbokförings­lagen, 1991:481). Likaså torde det i andra punkten upptagna altemativa kra­vet på tidigare hemvist sora regel vara uppfyllt om förvärvaren förut - i sam­manhängande följd eller sammanlagt under flera perioder - varit folkbok­förd (tidigare kyrkoskriven) här under minst fera år

Vid inskrivningsmyndighetens prövning av en ansökan om lagfart på ett

förvärv av sådan egendom som anges i första sfycket synes det motiverat med

en ganska stor schablonmässighet vid bedömningen av om sökanden har

hemvist i Sverige. Redan sådana omständigheter som att förvärvaren har till­

delats ett svenskt personnumraer och har svensk postadress bör normalt

kunna anses utgöra tillräckligt bevis om att han vid förvärvet hade hemvist

här i landet. Endast ora någon annan känd omständighet talar däreraot bör

det vara nödvändigt att förelägga sökanden att förebringa närraare utred­

ning angående hemvistet. Behov av närmare utredning föreligger också ora

förvärvaren saknar svenskt personnummer eller svensk postadress och det

inte framgår att han ändå hade hemvist i Sverige. Ärendet skall i så fall - ora

ansökan ej återkallas - uppskjutas enligt 19 kap. 9 § jordabalken. Står det

från början klart att heravistkriteriet inte är uppfyllt, skall ansökan i stället

förklaras vilande (20 kap. 7 § 13 jordabalken) eller avslås (20 kap. 6 § 8 jor­

dabalken). Om lagfart beviljas av misstag trots att förvärvaren inte uppfyller

34

hemvistkriteriet och inte heller har förvärvstillstånd, blir köpet inte ogiltigt     Prop. 1992/93:71 (se 7 §).

Att en ansökan om lagfart skall innehålla uppgift ora förvärvarens person­nummer framgår av 4 § kungörelsen (1971:784) med tillämpningsföreskrifter för inskrivningsväsendet enligt jordabalken samt av 16 § inskrivningsregis­terkungörelsen (1974:1061).

Punkterna 3, 4 och 5 motsvarar 1 kap. 2 § 4 och 5 i 1982 års lag. Femte punkten har dock förenklats väsentligt jämfört med motsvarande bestäm­melser i 1982 års lag.

I punkt 6 anges att förvärvstillstånd inte behöver sökas om förvärvaren är en svensk juridisk person. Begreppet juridisk person omfattar alla samman­slutningar och inrättningar som kan förvärva rättigheter och ikläda sig skyl­digheter Det har inte - lika litet som i nu gällande lag - ansetts nödvändigt att i lagtexten ange när en juridisk person skall betraktas som svensk. Att en juridisk person är svensk innebär helt enkelt att den är bildad i enlighet med svensk lag eller i övrigt i enlighet med svensk rättsordning.

Det bör observeras att frågan om en juridisk person är svensk - och följ­aktligen undantagen från tillståndsplikten - inte har något att göra raed frä­gan om vem sora äger eller på annat sätt har inflytande över den juridiska personen. Ett aktiebolag som är bildat enligt den aktiebolagsrättsliga lag­stiftningen i Sverige är svenskt även om samtliga aktier i bolaget är i utländsk ägo. Å andra sidan är ett bolag som är bildat enligt bestämmelserna i någon utländsk eller övemationell rättsordning inte svenskt, även om bolaget har svenska ägare.

Det förhållandet att bl.a. svenska aktiebolag oavsett ägarstrukturen till-ståndsfritt får förvärva fritidsfastigheter kan tänkas locka till försök att kringgå lagen på så sätt att en tillståndspliktig person bildar eller förvärvar ett svenskt aktiebolag och därefter låter bolaget för hans räkning förvärva en fritidsfastighet. En annan raöjlighet skulle kunna vara att en tillståndspliktig person förvärvar aktierna i ett bolag sora redan äger en fritidsfastighet. Som har framhållits i den allmänna motiveringen (jfr även lagförslag 6) är emel­lertid lagen (1985:277) ora vissa bulvanförhållanden i princip tillämplig i dessa fall (se vidare prop. 1984/85:111, s. 19). En förutsättning är dock att det kan bevisas att bolaget (bulvanen) i verkligheten innehar fastigheten hu­vudsakligen för den tillståndspliktige aktieägarens (huvudmannens) räk­ning.

Tredje stycket

I förevarande sfycke anges olika slag av förvärv som inte fordrar förvärvstill­stånd.

Att tillstånd inte behövs för förvärv genora bodelning, arv eller testaraente överensstämmer med 1 kap. 2 § 1 i 1982 års lag. Någon särbehandling görs ej för förvärv genom bodelning enligt lagen (1987:232) om sambors gemen­samma hem. En fastighet eUer ett bostadsanende får alltså förvärvas genom bodelning enligt den lagen utan att förvärvstiUstånd behöver sökas.

Även bestämmelsen om att förvärvstillstånd inte behövs för förvärv ge­

nora inrop på exekutiv auktion har motsvarighet i 1 kap. 2 § i 1982 ärs lag.

35

Den lagen innehåller emellertid också - i 3 kap. - bestämmelser om vad som     Prop. 1992/93:71 gäller i fråga om skyldighet att avyttra fastigheten m.ra. om den har förvär­vats på exekutiv auktion. Dessa bestämmelser saknar motsvarighet i föreva­rande lag (se avsnitt 5.9 i den allmänna motiveringen).

2 

§

Vad som enligt denna tag gäller om förvärv av fast egendom skall gälla även

1.

förvärv av sådana tomträtter som är taxerade som småhusenhet, samt

2.

upplåtebe och förvärv av bostadsarrende, utom ifall då jordägaren är staten eller en kommun.

(jfr 2 § i promemorians lagförslag)

Paragrafen motsvarar närmast 1 kap. 1 § andra sfycket i 1982 års lag.

I första punkten görs klart att tillständskravet vid förvärv av tomträtt bara gäller sådana tomträtter som är taxerade som småhusenhet. Industrimark som är upplåten med tomträtt faller alltså helt utanför regleringen i den nya lagen.

En saklig skUlnad i förhållande till 1982 års lag är att den nya lagen och dess föreskrUter om tillståndsplikt vid upplåtelse och förvärv av bostadsar­rende inte skall gälla om staten eller en kommun äger den fasta egendom som arrendet avser (punkt 2). Detta undantag har praktisk befydelse främst i fråga om sådana bostadsarrenden som gäller koloniträdgårdar Inte heller andra bostadsarrenden avseende stats- eller kommunägd mark ontfattas emellertid av lagen.

Förutsättningar för förvärvstilbtånd

3 §

Förvärvstilbtånd skatt meddelas, om egendomen förvärvas för annat än fri­tidsändamål.

Förvärvas egendom för fritidsändamål skall förvärvstilbtånd meddelas, om förvärvet inte strider mot något väsentligt allmänt inttesse.

Även om det inte finns något hinder enligt andra stycket skall förvärvstill­stånd vägras, om egendomen förvärvas för fritidsändamål och den är belägen inom ett område där efterfrågan pä fritidsfastigheter är så betydande att det på gmnd därav finns rbk för en stegring av fastighetsvärdena.

Tredje stycket gäller inte om förvärvaren har särskild anknytning tUl Sve­rige.

(jfr 3 § i proraemorians lagförslag)

Paragrafen anger efter vilka principer tillståndsfrågan skall avgöras i så­dana fall då tillstånd erfordras enligt 1 och 2 §§.

Första stycket

Av förevarande sfycke framgår att förvärvstillstånd alltid skall meddelas om

förvärvet sker av någon annan anledning än för fritidsändamål. Bedöm­

ningen av vad som är syftet med förvärvet får liksom för närvarande göras

med ledning bl.a. av förvärvarens uppgifter (jfr 3 § förordningen /1982:879/   .

36

om utländska förvärv av fast egendora ra.ra.).

Andra stycket        .

Prop. 1992/93:71

1 detta sfycke anges den grandläggande principen för hur tillståndsfrågan skall avgöras i fall då ett förvärv sker för fritidsändamål. Bestämmelsen mot­svarar närmast 1 kap. 8 § första sfycket i 1982 års lag, raen innehåller inte lika restriktiva kriterier som det lagrammet. I förevarande sfycke anges en­dast att förvärvstillstånd skall meddelas om förvärvet inte strider mot något väsentiigt allmänt intresse. Det innebär att det endast sällan kan komma i fråga att vägra förvärvstillstånd med hänvisning tUl bestäraraelsen i föreva­rande sfycke. Eftersora paragrafens nästföljande sfycke innehåller särskilda restriktioner beträffande förvärv inom områden där efterfrågan på fritidsfas­tigheter är hög får förevarande sfycke i praktiken befydelse närraast som en form av säkerhetsventil för den händelse att ett utländskt förvärv i ett annat område av landet någon gång skulle te sig icke önskvärt från allmän syn­punkt.

Att uUändska förvärvare köper fritidsfastigheter som ett led i en etable­ring av näringsverksamhet här i landet kan i princip inte hindras med hänvis­ning till förevarande lag, eftersom lagen bara gäller förvärv för fritidsända­mål. Om det vore möjligt att med stöd av den nya lagen förhindra sädan verksamhet, skulle lagen inte stå i överensstämmelse med EG:s rättsord­ning. Som angivits i den allmänna motiveringen (avsnitt 3) tillåter nämligen EG-rätten vissa begränsningar i fråga om förvärv av fritidsfastigheter när det gäller kapitalröreber men däremot inte när det gäller möjligheterna att fritt etablera näringsverksamhet i en annan medlemsstat.

Ora exempelvis ett utländskt fastighetsbolag köper ett antal fritidshus i förvärvssyfte, kan naturligtvis tUlståndsplikt inträda för den som därefter för fritidsändamål förvärvar en fastighet från bolaget. Givet är ocksä att länssfy­relserna i tillståndsärenden inte utan vidare bör godta en uppgift om att ett förvärv av ett fritidshus - eller en jordbraksfastighet som är lämpad för fri­tidsboende - inte sker för fritidsändamål. Frågeställningen är för övrigt inte ny utan aktualiseras redan i dag vid tillärapningen av den särskilda bestäm­melsen om förvärv för fritidsändamål i 1 kap. 10 § i 1982 års lag.

Tredje och fiärde styckena

Dessa sfycken utgör i lagtekniskt hänseende komplement tUl huvudregeln i andra sfycket. Den egentiiga prövningen av en ansökan om tUlstånd till ett förvärv för fritidsändamål komraer emellertid normalt att ske enligt tredje och fjärde sfyckena. Tredje sfycket överensstäraraer helt med 1 kap. 10 § första sfycket i 1982 års lag, frånsett ett par enbart redaktionella ändringar Bestämmelsen innebär att förvärvstillstånd i princip inte får ges inom områ­den där efterfrågan är hög. Fjärde sfycket anger att den restriktiva regeln i tredje sfycket inte gäller om förvärvaren har särskUd anknytning tUl Sverige. Fjärde stycket motsvarar 1 kap. 10 § andra stycket i 1982 års lag med den ändringen att ett tidigare svenskt raedborgarskap inte upptas särskilt sora skäl för att meddela förvärvstillstånd. Självfallet mäste dock det förhällandet att förvärvaren tidigare har varit svensk medborgare även fortsättningsvis ha stor betydelse när det gäller att bedöma huruvida han har särskild anknyt-

37

4 Riksdagen 1991/92. I samt. Nr 71

ning till Sverige. En stark anknytning till Sverige föreUgger naturligtvis också     Prop. 1992/93:71 om förvärvaren är en utoralands bosatt svensk medborgare. I övrigt får mo­tivuttalanden och praxis beträffande tUlämpningen av 1 kap. 10 § i 1982 års lag anses ha giltighet även vid tillämpningen av Iredje och fjärde styckena i förevarande paragraf (jfr avsnitt 5.4 i den allmänna raotiveringen).

Förfarandet vid tiUståndsprövning 4§

Frågor om förvärvstilbtånd prövas av länsstyreben. Länsstyrelsens beslut får överklagas hos kammarrätten.

(jfr 4 § i proraemorians lagförslag)

I 1 kap. 3 § i 1982 års lag anges att frågor om förvärvstillstånd prövas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer Vidare framgår av 4 kap. 1 § samraa lag att beslut sora fattats av någon annan än regeringen får överklagas hos regeringen genora besvär

EnUgt den nya lagen, som har ett mera begränsat tillämpningsområde än 1982 års lag, skall frågor om förvärvstUlstånd inte i något fall prövas av rege­ringen. I förevarande paragraf anges sålunda att frågor ora förvärvstUlstånd prövas av länsstyrelsen. Vidare anges att länsstyrelsens beslut får överklagas hos kammarrätten.

5§

Förvärvstilbtånd skalt sökas inom tre månader från det förvärvet skedde.

(jfr 5 § i promemorians lagförslag)

Paragrafen överensstämmer med 1 kap. 4 § i 1982 års lag om utländska förvärv av fast egendora m.m.

6§

Ansökan om tUlstånd att förvärva fast egendom genom köp eller byte får inte prövas och inte heller avskrivas på grund av återkallebe innan det blivit slutligt avgjort om förköp enligt förköpslagen (1967:868) äger rum. Vad som har sagts nu gäller inte om det är uppenbart att förköpsrätt inte kommer att ut­övas. '

(jfr 6 § i proraemorians lagförslag)

Paragrafen överensstämmer helt med 1 kap. 6 § i 1982 års lag om utländska förvärv av fast egendom m.m., frånsett ett par enbart redaktionella änd­ringar.

Ogiltighet

7§

Om förvärvstilbtånd inte söks inom föreskriven tid och på föreskrivet sätt eller om tilbtånd vägras, är förvärvet ogiltigt. Första stycket gäller inte, om lagfart har meddelats i strid mot 20 kap. 6 § 8

38

etter 7 § 13 jordabalken eller inskrivning av tomträtt har meddelats i strid mot     Prop. 1992/93:71 21 kap. 3 § 3 eller 7 § jordabalken.

(jfr 7 § proraeraorians lagförslag)

Paragrafen överensstämmer i huvudsak med 1 kap. 7 § i 1982 års lag. Para­grafen har dock efter påpekande av lagrådet kompletterats med en uttrycklig föreskrUt ora att förvärv av toraträtt inte är ogiltigt ora inskrivning har med­delats i strid mot 21 kap. 3 § 3 eller 7 § jordabalken (jfr 1 kap. 1 § andra stycket andra meningen i 1982 års lag).

Något praktiskt behov av en motsvarighet till 1 kap. 11 § i 1982 års lag, som begränsar giltigheten av ett förhandstUlstånd tUl ett år, har inte ansetts föreligga i den nya lagen. Om ett förhandstillstånd enligt den nya lagstift­ningen skulle meddelas och därvid inte förses med något förbehåll ora be­gränsad giltighetstid, gäller alltså tillståndet i princip utan tidsbegränsning.

Särskilda bestämmelser om jordbruksfastigheter

8§

Avser förvärvet en fastighet som är taxerad som lantbmksenhet, får förvärvs­tillstånd inte meddelas, om tilbtånd skutte ha vägrats vid en prövning enligt jordförvärvslagen (1979:230). Ifråga omförvärv av sådan egendom gäller 10, 10 a, 11 och 15 §§ jordförvärvstagen.

(jfr 8 § proraemorians lagförslag)

Enligt 3 § 6 jordförvärvslagen (1979:230) fordras inte förvärvstUlstånd en­ligt den lagen för det fall att förvärvet skall prövas enligt 1982 års lag. Mot­svarande ordning föreslås gälla i förhållande till den nya lagen (se avsnitt 5.6). Bestämmelserna i förevarande paragraf själar till att säkerställa att grandema för jordförvärvslagen beaktas vid tillståndsprövningen enligt den nya lagen för det fall att förvärvet avser en fastighet som är taxerad sora lant­bruksenhet (jfr prop. 1981/82:135 s. 77f). Paragrafens andra raening raot­svarar - med komplettering av 10 a § jordförvärvslagen -1 kap. 9 § i 1982 års lag.

Övergångsbestämmelser

Denna tag ttäder i kraft den 31 december 1992, då lagen (1982:618) om ut­ländskaförvärv av fast egendom rrum. samt lagen (1982:619) om införande av lagen (1982:617) om utländska förvärv av svenska företag m.m. och lagen (1982:618) om utländska förvärv av fast egendom m.m. upphör att gälla.

Den nya tagen tillämpas även när förvärvet har skett före ikraftträdandet, utom i fall då förvärvet inte fordrade tUbtånd enligt den lag som gällde vid förvärvet.

Den nya lagstiftningen träder i kraft den 31 december 1992. Främst av

praktiska skäl har föreskrivits att den nya lagsttftningen skall tillämpas även

i fall då förvärvet har gjorts före ikraftträdandet. Ora en ansökan om för­

värvstillstånd har ingivits före ikraftträdandet och avser ett förvärv som inte

fordrar tUlstånd enligt den nya lagen, komraer en vidare prövning av ansök­

ningen inte att tjäna något syfte. I ett sådant fall bör sökanden i stället under­

rättas om att förvärvstillstånd inte erfordras. I det motsatta fallet - att en

39

ansökan avser ett förvärv som även enligt den nya lagen fordrar tillstånd -     Prop. 1992/93:71 torde det förhållandet att den nya lagen skall tillämpas sakligt sett inte inne­bära någon nackdel för förvärvaren.

Undantagsvis kan det inträffa att ett förvärv som har skett före den 31 de­cember 1992 fordrar tillstånd enligt den nya lagen men fick göras utan till­stånd enligt 1982 års lag. Det är fallet om förvärvaren är svensk medborgare men inte uppfyller heravistkriteriet i den nya lagen. För att undvika att lag­stiftningen får retroaktiv verkan till nackdel för förvärvaren har i övergångs­bestäraraelseraa föreskrivits att den nya lagen inte skall tillämpas i sådana fall då förvärvet inte fordrade tillstånd enligt äldre lag.

7.2

Förslaget till lag om ändring i förköpslagen (1967:868) 

Ändringarna är redaktionella.

7.3

Förslaget till lag om ändring i lagen (1975:1132) om förvärv av hyresfastighet m.m.

Ändringarna innebär att i lagen förekommande hänvisningar till 1982 års lag har tagits bort. Att någon hänvisning inte i stället görs till den nya lagen om tillstånd tUl vissa förvärv av fast egendora beror på att förvärv av fastigheter sora är taxerade som hyreshusenhet inte i något fall fordrar tUlstånd enligt den nya lagen och för övrigt inte heUer enligt 1982 års lag i dess lydelse fr.o.ra. den 1 januari 1992 (jfr avsnitt 5.1). Att tillstånd inte behövs enligt den nya lagen framgår motsatsvis av 1 § första sfycket.

7.4    Förslaget till lag om ändring i jordförvärvslagen

(1979:230)

Ändringarna i 3 och 12 §§ innebär att i lagen förekommande hänvisningar till 1982 års lag har tagits bort och - såvitt avser 3 § 6 - ersatts med en hänvis­ning till den nya lagen om tillstånd till vissa förvärv av fast egendora.

Ändringarna i 3 b och 10 §§ har kommenterats i avsnitt 5.14 i den allmänna motiveringen.

7.5    Förslaget till lag om ändring i lagen (1976:240) om

förvärv av eldistributionsanläggning m.m.

Ändringen innebär att hänvisningen till 1982 års lag har tagits bort.

7.6    Förslaget till lag om ändring i lagen (1985:277) om vissa

bulvanförhållanden

40

Ändringen är redaktioneU.

Prop. 1992/93:71

8 Hemställan

Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen före­slår riksdagen att anta förslagen till

1.

lag (1992:000) om tillstånd till vissa förvärv av fast egendom,

2.

lag om ändring i förköpslagen (1967:868),

3.

lag om ändring i lagen (1975:1132) om förvärv av hyresfastighet m.m.,

4.

lag om ändring i jordförvärvslagen (1979:230),

5.

feg om ändring i lagen (1976:240) om förvärv av eldistributionsanlägg­ning,

6.

lag om ändring i lagen (1985:277) om vissa bulvanförhållanden.

9 Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition föreslå riksdagen att anta de förslag som föredraganden har lagt fram.

41

Förteckning över remissinstanser som yttrat sig

Prop-1992/93:71

över departementspromemorian (Ds 1991:76)

Bilaga i

Utländska förvärv av fast egendom.

Efter remiss har yttranden över departementspromemorian (Ds 1991:76) Utländska förvärv av fast egendom avgivits av Svea hovrätt, Kararaarrätten i Göteborg, Södra Roslags tingsrätt, Anendenäranden i Malraö, Dorastols-verket, Kommerskollegium, Överbefälhavaren, Fortifikationsförvalt­ningen, Riksskatteverket, Juridiska fakultetsstyrelsen vid Uppsala universi­tet. Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholras universitet. Statens jord­bruksverk. Statens invandrarverk. Boverket, Glesbygdsdelegationen, Sta­tens lantmäteriverk. Centralnämnden för fastighetsdata. Länsstyrelsen i Gö­teborgs och Bohus län, Länssfyrelsen i Kalmar län, Länssfyrelsen i Kristian­stads län, Länssfyrelsen i Kronobergs län, Länssfyrelsen i Stockholms län, Länssfyrelsen i Värmlands län, länssfyrelsen i Kopparbergs län, Länssfyrel­sen i Norrbottens län, Borgholms kommun, Gotlands kommun, Göteborgs kommun. Sotenäs kommun. Svenska Kommunförbundet, Samarbetsgrap­pen för Sveriges mindre kommuner, Lantbrakamas Riksförbund, Svenska Förbundet för Koloniträdgårdar och Fritidsbyar, Sveriges Fastighetsägare­förbund, Villaägarnas Riksförbund, Interaationella Fastighetsägareföre­ningen, Sveriges Aktiva Fastighetsmäklares Riksförbund, Sveriges Fastig-hetsmäklarsamfund, HSB:s riksförbund, Bohusläns Skärgårdsråd, Bohus­läns samarbetskommitté (BOSAM) och Föreningen för svenskar i världen. Riksbanken, Försvarets radioanstalt, Värmdö kommun, Shnrishamns kommun, Sunne koramun, Sveriges Bostadsrättsföreningars Centralorgani­sation (SBC), Skärgårdens intresseföreningars kontaktorganisation och Sve­riges koramunaljuridiska förening har beretts tillfälle att yttra sig över betän­kandet men har avstått från detta.

42

Lagrådsremissens lagförslag

Prop. 1992/93:71

1  T7"   ,     .-..

BUaga 2

1 Forslag till

Lag (1992:000) om förvärv av fast egendom 

Härigenom föreskrivs följande.

Förvärvstillstånd

1   § För förvärv av fast egendom som är taxerad sora sraåhusenhet eller

lantbraksenhet behövs tillstånd enligt vad som föreskrivs i denna lag (för­

värvstillstånd).

Förvärvstillstånd behövs dock inte om förvärvaren

1.

vid förvärvet hade hemvist här i landet,

2.

tidigare har haft hemvist här i landet under sammanlagt minst fem år,

3.

är gift med en person som inte behöver tillstånd enligt 1 eller 2,

4.

är gift med överlåtaren och inte heller ora förvärvaren eller, när raakar förvärvar gemensamt, någon av dem är överlåtarens avkomling, allt under föratsättning att överlåtaren inte är skyldig att avyttra egendomen enligt 16 § jordförvärvslagen (1979:230), eller

5.

är en svensk juridisk person.

FörvärvstUlstånd behövs inte heller för förvärv genom bodelning, arv eller testamente eller genora inrop på exekutiv auktion.

2   § Vad sora sägs i denna lag om fast egendom skall gälla även bostadsar­

renden, utom i fall då jordägaren är staten eller en kommun, samt tomträt­

ter Vad som sägs om lagfart skall, när det är fråga om tomträtt, i stället avse

inskrivning av upplåtelse eller förvärv av tomträtt.

Förutsättningar för förvärvstilbtånd

3   § FörvärvstUlstånd skall meddelas, ora egendoraen förvärvas för an­

nat än fritidsändaraål.

Förvärvas egendomen för fritidsändamål, skall förvärvstUlstånd medde­las, om förvärvet inte strider mot något väsentligt allmänt intresse.

Även om det inte finns något hinder enligt andra stycket skall förvärvstill­stånd vägras, om egendomen förvärvas för fritidsändamål och är belägen inom ett område där efterfrågan på fritidsfastigheter är så befydande att det på grund därav finns risk för en stegring av fastighetsvärdena.

Tredje sfycket gäller inte om förvärvaren har särskild anknytning till Sve­rige.

Förfarandet vid tillståndsprövning

4   § Frågor ora förvärvstillstånd prövas av länssfyrelsen. Länssfyrelsens

beslut får överklagas hos kammarrätten.

5   § Förvärvstillstånd skall sökas inom tre månader från det förvärvet

skedde.

6   § Ansökan om tUlstånd att förvärva fast egendom genom köp eller byte

får inte prövas och inte heUer avskrivas pä grund av återkallelse innan def

blivit slutiigt avgjort om förköp enligt förköpslagen (1967:868) äger rum.

43

Vad sora har sagts nu gäller inte om det är uppenbart att förköpsrätten inte     Prop. 1992/93*71

korruner att utövas.

Bilapa  2

OgUtighet

7   § Om förvärvstUlstånd inte söks inom föreskriven tid och på föreskri­

vet sätt eller om tillstånd vägras, är förvärvet ogiltigt.

Första sfycket gäller inte, om lagfart har meddelats i strid raot 20 kap. 6 § 8 eller 7 § 13 jordabalken.

Särskilda bestämmelser om jordbruksfastigheter

8   § Avser förvärvet en fastighet sora är taxerad som lantbruksenhet, får

förvärvstillstånd inte meddelas, om tillstånd skulle ha vägrats vid en pröv­

ning enligt jordförvärvslagen (1979:230). I fråga om förvärv av sådan

egendom gäller 10, 10 a, 11 och 15 §§ jordförvärvslagen.

Övergångsbestämmeber

Denna lag träder i kraft den 31 december 1992, då lagen (1982:618) om ut­ländska förvärv av fast egendom m.m. samt lagen (1982:619) om införande av lagen (1982:617) om utländska förvärv av svenska företag m.ra. och lagen (1982:618) ora utländska förvärv av fast egendom ra.ra. upphör att gäUa.

Den nya lagen tillämpas även i fall då förvärvet har skett före ikraftträdan­det, utom i fall då förvärvet inte fordrade tillstånd enligt den lag som gällde vid förvärvet.

44

2 Förslag till

Prop. 1992/93:71

Lag om ändring i förköpslagen (1967:868)

Bilaga 2

Härigenom föreskrivs i fråga om förköpslagen (1967:868)' deb att i 7 § uttiycket "lagen (1982:618) ora utländska förvärv av fast egen­dora ra.ra." skall bytas ut mot "lagen (1992:000) om förvärv av fast egen­dora,

deb att i 12 § uttrycket "1 kap. 6 § lagen (1982:618) om utländska förvärv av fast egendora m.m." skall bytas ut mot "6 § lagen (1992:000) ora förvärv av fast egendom".

Denna lag träder i kraft den 31 december 1992.

' Lagen omtryckt 1974:815. Senaste lydelse av 7 § 1982:626. 'Senaste lydelse av 12 § 1991:733.

45

5 Riksdagen 1992/93. ] saml. Nr 71

3  Förslag till

Prop. 1992/93:71

Lag om ändring i lagen (1975:1132) om förvärv av      iga 2 hyresfastighet m.m.

Härigenom föreskrivs att 2 och 3 §§ lagen (1975:1132) om förvärv av hy­resfastighet m.ra.' skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydebe

Förestagen tydebe

2 f 

Förvärvstillstånd fordras inte

1.

ora egendora förvärvas från staten, koramun, landstingskomraun eller kommunalförbund,

2.

om staten, kommun, landstingskommun, kommunalförbund, aktiebo­lag, som helt ägs av kommun eller landstingskomraun, allmännyttigt bo­stadsföretag, folkrörelsekooperativ riksorganisation eller regional folkrörel­sekooperativ organisation av bostadsrättsföreningar eller bostadsrättsför­ening ansluten till sådan organisation är förvärvare,

2 a. ora egendomen i annat fall än sora anges under 2 förvärvas av en bo­stadsrättsförening och föreningen har fattat beslut om förvärvet i den ord­ning som föreskrivs i 9 kap. 19 § bostadsrättslagen (1991:614),

3.

ora egendomen enligt medgivande av regeringen förvärvas för kyrkligt ändamål eller fånget prövats enligt lagen (1988:183) om förvaltningen av kyrklig jord,

4.

om egendomen förvärvas av kreditinrättning vilken enligt lag eller en­ligt reglemente eller bolagsordning sora regeringen fastställt är skyldig att åter avyttra egendomen,

5.     om förvärvaren är gift raed

5. om förvärvaren är gift med

överlåtaren och inte heller om för-

överlåtaren och inte heller om förvär-

värvaren eller, när raakar förvärvar

våren eller, när makar förvärvar ge-

gemensamt, någon av dera är över-

mensamt, någon av dem är överlåta-

låtarens avkomling, allt under förut-

rens avkomling, allt under förutsatt-

sättning att överlåtaren inte är skyl-

ning att överlåtaren inte är skyldig att

dig att avyttra egendomen enligt 6§

avyttra egendomen enligt 6§,

etter enligt 3 kap. 1§ tagen (1982:618) om utländska förvärv av fast egendom m.m.,

6.

om förvärvet skall prövas enligt lagen om utländska förvärv av fast egendom m.m.,

7.

om förvärvet sker genom inrop 6. om förvärvet sker genora inrop på exekutiv auktion.

på exekutiv auktion.

3§

Vid förvärv av fast egendom som avses i 1 § och som ej omfattas av undan-tagsbestäraraelserna i 2 § skall förvärvaren inom tre månader från det förvär­vet skedde anmäla förvärvet till den kommun där den fasta egendomen är belägen. Till anmälningen skall fogas sfyrkl avskrift av fångeshandlingen.

I fall sora avses i 1 § första sfycket 2-4 får frågan om förvärvstillstånd prö­vas av hyresnämnden redan innan förvärvet skett. Ansökan får i sådant fall inges till hyresnämnden utan förestående anmälan till komraunen.

TUlstånd att förvärva egendom på        Tillstånd att förvärva egendom på

' Lagen omtryckt 1983:438.

2 Senaste lydelse 1991:623.

46

offentlig auktion enligt 7§ etter en-     offentlig auktion enligt 7§ lämnas    Prop. 1992/93:71

ligt 3 kap. 3 § lagen (1982:618) om ut-     före auktionen.

BUaca 2

ländska förvärv av fast egendom m.m. lämnas före auktionen.

Denna lag träder i kraft den 31 deceraber 1992.

47

4 Förslag till

Prop. 1992/93:71

Lag om ändring i jordförvärvslagen (1979:230)

Bilaga 2

Härigenom föreskrivs att 3 och 12 §§ jordförvärvslagen (1979:230)' skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydebe

3 §2

Lagen gäller inte

1.

om egendomen förvärvas från staten genom överlåtelse av regeringen, länsstyrelsen eller statens jordbruksverk,

2.

ora egendomen förvärvats av staten genora annan myndighet än statens affärsdrivande verk,

3.

om kommun förvärvar egendomen från staten eller utövar förköpsrätt enligt förköpslagen (1967:868),

4.

om egendomen förvärvas av kreditinrättning som enligt lag eller enligt reglemente eller bolagsordning, som regeringen har fastställt, är skyldig att åter avyttra egendomen,

5.     om förvärvaren är gift med

5. om förvärvaren är gift med

överlåtaren och inte heller om för-

överiåtaren och inte heller om förvär-

värvaren eller, när raakar förvärvar

våren eller, när makar förvärvar ge-

gemensamt, någon av dem är över-

mensamt, någon av dem är överlåta-

låtaren avkomling, allt under förut-

rens avkomling, allt under förutsatt-

sättning att överlåtaren inte är skyl-

ning att överlåtaren inte är skyldig att

dig att avyttra egendomen enligt 16 §

avyttra egendomen enligt 16 §,

eller    enligt    3 kap.     1§    lagen

(1982:618) om utländska förvärv av fast egendom m.m.,

6.

ora förvärvet skall prövas enligt

6. omförvärvet skall prövas enligt lagen om utländska förvärv av fast lagen (1992:000) om förvärv av fast egendom m.m.,                                       egendom,

7.

om egendomen enligt detaljplan eller områdesbestämmelser är avsedd för annat ändamål än jordbruk eller skogsbruk,

8.

om förvärvet omfattar omräde sora är avsett för annat ändamål än jord­bruk eUer skogsbruk eller sådan fastighet som har nybildats för annat ända­mål än jordbruk eller skogsbmk och som därefter inte har undergåti taxe­ring,

9.

om andel i fastighet förvärvas av någon sora redan äger tUl samma taxe­ringsenhet hörande andel i fastigheten och som inte är skyldig att avyttra sistnämnda andel enligt 16 §.

12 §3

Anmälan enligt 3§ skall göras inom tre månader från det förvärvet skedde.

FörvärvstUlstånd skall sökas inom tre månader från det förvärvet skedde, om inte frågan om förvärvstillstånd enligt 10 kap. 3§ andra sfycket fastig-hetsbUdningslagen (1970:988) skall underställas tUlståndsmyndigheten av fastighetsbildningsmyndigheten.

Fråga ora förvärvstillstånd fär inte

Fråga om förvärvstillstånd får inte

prövas förrän förvärvet skett utom i prövas förrän förvärvet skett utom i fall som avses i 2 § 2-4. Ansökan be-     fall som avses i 2 § 2-4. Ansökan be-

' Lagen omtryckt 1987:468.

 Senaste lydelse 1991:669.

' Senaste lydelse 1991:670.

48

Nuvarande lydelse

träffande förvärv som skett genora köp eller byte får inte heller prövas eller på grund av återkallelse avskri­vas innan det avgjorts huravida för­köp enligt förköpslagen (1967:868) äger rara, ora det inte är uppenbart att förköpsrätt inte kommer att ut­övas. Tillstånd att förvärvaegendora på offentiig auktion enligt 17 § etter enligt 3 kap. 3§ lagen (1982:618) om utländska förvärv av fast egendom m.m. lämnas före auktionen.

Föreslagen lydebe

träffande förvärv som skett genom köp eller byte får inte heller prövas eller på grand av återkallelse avskri­vas innan det avgjorts huruvida för­köp enligt förköpslagen (1967:868) äger ram, om det inte är uppenbart att förköpsrätt inte kommer attutö-vas. Tillstånd att förvärva egendora på offentlig auktion enligt 17 § lära­nas före auktionen.

Prop. 1992/93:71 Bilaga 2

Denna lag träder i kraft den 31 deceraber 1992.

49

5 Förslag till

Prop. 1992/93:71

Lag om ändring i lagen (1976:240) om förvärv av

Bilaga 2

eldistributionsanläggning m.m.

Härigenom föreskrivs att 3 § lagen (1976:240) om förvärv av eldistribu­tionsanläggning m.m. skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydebe

3§' FörvärvstiUstånd fordras ej

1.

i fall som avses i 1 §, om förvärvaren innehar koncession avseende det område där anläggningen finnes, när eldistributionsanläggningen förvärvas,

2.

i fall sora avses i 2§, ora förvärvaren innehar koncession avseende det område där föreningen eller bolaget bedriver sin verksamhet,

3.

om eldistributionsanläggning eller sådan andel eller aktie som avses i 2 § förvärvas eller överlåtes efter medgivande av riksdagen eller regeringen,

4.

om förvärvet skall prövas enligt lagen (1982:618) om utländska för­värv av fast egendom m.m.,

5.   om förvärvaren är gift med

4. om förvärvaren är gift med

överlåtaren och inte heller om för-

överlåtaren och inte heller om för­

värvaren eller, när makar förvärvar

värvaren eller, när makar förvärvar

gemensamt, någon av dem är över-

gemensamt, någon av dem är över­

låtarens avkomUng,

låtarens avkomling,

6.  om aktie förvärvas på grand av

5. om aktie förvärvas på grand av

nyemission där aktieägarna tecknar

nyemission där aktieägarna tecknar

de nya aktierna i förhållande till det

de nya aktieraa i förhållande till det

antal aktier de förat äger

antal aktier de förut äger

Denna lag träder i kraft den 31 december 1992.

' Senaste lydelse 1991:1894.

50

6 Förslag till

Prop. 1992/93:71

Lag om ändring i lagen (1985:277) om vissa

Bilaga 2

bulvanförhållanden

Härigenom föreskrivs att i 1 § lagen (1985:277) om vissa bulvanförhållan­den uttrycket "lagen (1982:618) om utiändska förvärv av fast egendom m.m." skall bytas ut mot "lagen (1992:000) om förvärv av fast egendom".

Denna lag träder i kraft den 31 december 1992.

2 Senaste lydelse 1991:1893.

51

Lagrådets yttrande

Prop. 1992/93:71

Bilaga 3 

LAGRÅDET

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1992-10-02

Närvarande: f.d. regeringsrådet Bengt Hamdahl, justitierådet Hans-Gunnar Solerad, regeringsrådet Anders Swartling.

Enligt protokoll vid regeringssammanträde den 27 augusti 1992 har rege­ringen på hemställan av statsrådet Laurén beslutat inhärata lagrådets ytt­rande över förslag till lag ora förvärv av fast egendom, m.m.

Förslagen har inför lagrådet föredragits av hovrättsassesorn OUe Abra­hamsson.

Föreslagen föranleder följande yttrande av lagrådet:

Förslaget till lag om förvärv av fast egendom

Den föreslagna rubrUcen anfyder att lagen har ett långt mer vittomfattande innehåU än vad som är fallet. Lagrådet föreslår att "fillstånd tiU" skjuts in före ordet förvärv för att åstadkomraa en bättre överensstämmelse mellan rubrik och innehåll. I lagens 1 § regleras skyldigheten att ansöka om till­stånd. Lagrådet föreslår att detta markeras genom vissa justeringar i texten. I konsekvens därmed bör rubriken närmast före 1 § ändras till "Skyldighet att söka tillstånd".

Häratöver bör ytterligare formella ändringar göras i 1, 2 och 7 §§, som enligt lagrådets förslag får den lydelse sora framgår av bilaga till lagrådets protokoll.

Övriga lagförslag lämnas utan erinran.

52

Förslag till lag om tillstånd till förvärv av fast egendom

Skyldighet att söka tilbtånd

1§

Vid förvärv av fast egendom som är taxerad som småhusenhet eller lant­bruksenhet skall tUlstånd sökas enligt vad som föreskrivs i denna lag (för­värvstillstånd).

FörvärvstUlstånd behöver inte sökas om förvärvaren

1.

vid förvärvet har hemvist här i landet,

2.

tidigare har haft hemvist här i landet under sammanlagt rainst fem år,

3.

är gift med en person som inte behöver tillstånd enligt 1 eller 2,

4.

är gtft med överlåtaren,

5.

själv eller, när makar förvärvar gemensamt, någon av dera är överlåta­rens avkomling, eller

6.

är en svensk juridisk person.

Förvärvstillstånd behöver inte sökas vid förvärv genom bodelning, arv el­ler testamente eller genora inrop på exekutiv auktion.

2

§

Med fast egendora avses i denna lag även toraträtt.

Vad sora enligt denna lag gäller ora förvärv av fast egendom sora är taxe­rad som småhusenhet eller lantbraksenhet skall gälla även upplåtelse och förvärv av bostadsanende, utom i fall då jordägaren är staten eller en kom­mun.

Prop. 1992/93:71 Bilaga till lagrådets protokoll 1992-10-02

Ogiltighet 7§

Om förvärvstillstånd inte söks inom föreskriven tid och på föreskrivet sätt eller om tillstånd vägras, är förvärvet ogiltigt.

Första sfycket gäller inte, om lagfart har meddelats i strid mot 20 kap. 6 § eller 7 § 13 jordabalken eller inskrivning av tomträtt har meddelats i strid mot 21 kap. 3 § eller 7 § jordabalken.

53

388L036I/S

Bilaga  4    Prop. 1992/93:71

Bilaga till lagrådets protokoU 1992-10-02

8.7.88

Europeiska gemenskapernas ofricieUa lidning

NrL 178/5

(Bilagorna till direktivet har utel

ä

mnats)

RÄDETS DIREKTIV

ST den 24 juni 1988

för genomförandet av artikel 67 i fördraget

(88/361/EEG)

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RAD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV

med beaktande av Fördraget om upprättandel av Europeiska ekonomiska gemenskapen, särskilt artiklarna 69 och 70.1 i detta.

med beaktande av kommissionens forslag, framlagt efter samråd med Monetära kommittén',

med beaktande av Europaparlamentets yttrande och

med beaktande av följande;

I fördragets artikel 8a stadgas att den inre marknaden skall omfatta ett omräde utan inre gränser, inom vilket fria kapital­rörelser garanteras utan inskränkning av fördragets övriga bestämmelser.

Medlemsstaterna skall ha möjlighet att vidta de åtgärder som krävs för att reglera likviditeten i banksystemet. Dessa åtgärder skall ha endast detta syfte.

Medlemsstatema skall om så krävs kunna vidta åtgärder för alt, tillfälligt och inom ramen för tillämpliga gemenskapsför- faranden, begränsa kortfristiga kapitalrörelser som. även i de fall inga påtagliga stömingar av de underliggande ekonomiska förhållandena föreligger, skulle kunna allvarligt störa genom­förandet av medlemsstatemas penning- och växelkurspolitik.

För överskädlighetcns skull är det önskvärt att, på de grunder som läggs fast i detta direktiv, ange räckvidden for de över­gångsbestämmelser för kapitalrörelser som antagits till fönnån för Spanien och Portugal i 1985 ärs anslutningsakt.

Spanien och Portugal tir, under fömtsättningar som angivits i artiklama 61-66 respektive 222 - 232 i 1985 års anslut­ningsakt, räu att senarelägga Uberalisering av vissa kapital­rörelser och därmed frångå de skyldigheter som gäller enligt rådets första direktiv av den 11 maj 1960 om genomförandet av fördragets artikel 67', senast ändrat genom direktiv 86/566/EEG'. Direktiv 86/566/EEG innehåUer också bestäm­melser om övergångsarrangemang för dessa två medlemsstater såvitt avser deras skyldighet att liberalisera kapitalrörelser. Det är, med hänsyn till dessa två medlemsstaters särskilda förhållanden, befogat att de fär möjlighet att senarelägga genomförandetavdenya liberaliscringsforpliklelsersom följer av detta direktiv.

Grekland och Irland befinner sig, om än i olika omfattning, i en situation med svåra betalningsbalansproblem och stora utlandsskulder. En omedelbar och fullständig liberalisering av kapitalrörelser skulle försvåra for dessa tvä medlemsstater att fortsättningsvis tillämpa de åtgärder de vidtagit för att för­bättra den ekonomiska ställningen gentemot omvärlden och att stärka det egna Tinansiella systemets förmåga att anpassa sig till de krav som ställs på en integrerad Anansiell marknad i gemenskapen. Det är, med hänsyn till dessa två medlemssta­ters särskilda förhållanden, befogat att, i enlighet med fördragets artikel 8c, medge dem ytterligare tid för att uppfylla de skyldigheter som följer av detta direktiv.

En ftjUständig liberalisering av kapitalrörelser skulle i vissa medlemsstater, särskilt i gränsområden, kunna bidra till stömingarav marknaden för fritidsbostäder. Gällande nationell lagstiftning som reglerar sådana förvärv bör därför inte påverkas av detta direktivs ikraftträdande.

'     EGTnr C 26, 1.2.1988, s. I.

'     Yttrande den 17 juni 1988 (ännu ej offentliggjort i EGT).

EGT nr 43, 12.7.1960, s. 921/60. EGTnr L 332, 26.11.1986, s. 22.

SLUTUG

Nr L 178/6

388L0361/S Europeiska gemenskapernas officiella tidning

S.l.i

Den tid som beslämts for att .sälta direktivet i kraft bör las till vara for att kommissionen skall kunna lägga fram förslag med syfle att undanröja eller minska de risker for snedvridande effekter, skatteflykt och undandragande av skalt som upp­kommer itli följd av olikheter mellan nationella skattesystem, och for att rädet skall kunna ta ställning till sådana förslag.

Gemenskapen skall enligt fordragets artikel 70.1 sträva efter högsta möjliga grad av liberalisering i fråga om kapitalrörelser mellan personer bosatta inom gemenskapen och dem som är bosatta i tredje land.

Omfattande kortfristiga kapitalrörelser till eller från tredje land kan allvarligt störa det monetära eller finansiella läget i medlemsstatema och orsaka svåra påfrestningar på valuta­marknaderna. En sådan utveckling kan visa sig skadlig for sammanhållningen av det Europeiska monetära systemet, for en välfungerande inre marknad och for det successiva upp­nåendet av en ekonomisk och monetär union. Det bör därför skapas erforderliga förutsättningar for samordnade ätgärder från medlemsslaiemas sida, om sådana skulle visa sig nöd­vändiga.

Detta direktiv ersätter rådels direktiv 72/156/EEG av den 21 mars 1972 om reglering av intemationella kapitalflöden och till motverkande av icke önskvärda effekter av sådana kapital­flöden på inhemsk likviditet'. Direktiv 72/156/EEG skall följaktligen upphävas.

Arlikel 3

1. 1 det fall kortfristiga kapitalrörelser av exceptionell om­fattning medför svåra påfrestningar på valutamarknadema och leder till allvarliga stömingar i en medlemsstats penning- och växelkurspolitik, särskilt då de visar sig genom avsevärda svängningar i banksystemets likviditet, fär kommissionen, efter samråd med Monetära kommittén och Centralbankschefs­kommittén, bemyndiga medlemsstaten att, med avseende på kapitalrörelser angivna i bilaga 2, vidta skyddsåtgärder på de villkor och i den utsträckning som kommissionen bestämmer.

2. Den berörda medlemsstaten får i brådskande fall själv vidta nödvändiga skyddsåtgärder. Kommissionen och övriga medlemsstater skall underrättas om sådana åtgärder senast den dag de träder i kraft. Kommissionen skall, efter samråd med Monetära kommittén och Centralbankschefskommittén, besluta huruvida medlemsstaten skall fl fortsätta att tillämpa dessa åtgärder eller om den skall ändra eller upphäva dem.

3. Beslut som kommissionen fattat med stöd av punktema 1 och 2 kan upphävas eller ändras av rädet med kvalificerad majoritet.

4.   Tiden for tillämpning av skyddsåtgärder, beslutade med stöd av denna artikel, får inte Överstiga sex månader.

HÄRIGENOM FORESKRIVS FÖUANDE.

Artikel i

1.

1 den mån annat inle foreskrivs i det följande skall med­lemsstatema avskaffa restriktioner for kapitalrörelser mellan personer bosatta i medlemsstatema. För att underlätta till­lämpning av della direktiv skall kapitalrörelser klassificeras i enlighet med nomenklaturen i bilaga 1.

2.

För överforingar relaterade till kapitalrörelser skall gälla samma valutakursbestämmelser som tillämpas for löpande betalningar.

Artikel 2

Medlemsstatema skall senast den dag då ifrågavarande bestämmelser träder i kraft göra anmälan till Centralbanks-chefskommittén, till Monetära kommittén och till kommissio­nen om sädana åtgärder som vidtas for att reglera likviditeten i banksystemet och som har särskild betydelse för kapitaltrans­aktioner som kreditinstitut genomför med personer ej bosatta i respeklive medlemsstat.

Sådana åtgärder skall begränsas lill vad som fordras for all tillgodose inhemsk penningpolitisk styming. Monetära kom­mittén och Centralbankschefskommiuénskall avge yttrande till kommissionen i frågan.

EGTnr L91, 18.4.1972, s. 13.

5. Före den 31 december 1992 skall rådet, på grundval av en rapport från kommissionen, och sedan Monetära kommittén och Ccnlralbankschcfskommittén avgivit yttrande. Överväga om bestämmelsema i denna artikel alltjämt är ändamålsenliga, i princip och beträffande enskildheter, för vad de är avsedda att tillgodose.

Artikel 4

Detta direktiv skall inte hindra medlemsstaterna att vidta alla åtgärder som erfordras för att hindra överträdelser av statemas lagar och andra författningar, bl.a. avseende beskattning och tillsyn av fmansiella institut, eller alt fastställa regler för deklaration av kapitalrörelser fÖr administrativa och statistiska ändamäl.

TUlämpningen av sådana åtgärder och regler fär inte verka hindrande for kapitalrörelser som genomfors i enlighet med gemenskapslagstiftning.

Artikel 5

För Spanien och Portugal gäller all bestämmelserna om kapitalrörelser i 1985 års anslutningsakt skall, i enlighet med nomenklaturen angiven i bilaga 1. ha den räckvidd som framgår av bilaga 3.

8.7.88

388L036US Europeiska gemenskapemas officiella tidning

NrL 178/7

Artikel 6

1. Medlemsstaterna skall vidla de ätgärder som behövs for alt följa detla direktiv senast den 1 juli 1990. De skall genast unden-ätta kommissionen om detla. De skali också senast den dag respektive åtgärder träder i krafl offentliggöra alla nya åtgärder eller ändringar av bestämmelser för sådana kapital­rörelser som anges i bilaga 1.

2. Spanien och Portugal, med förbehåll för vad gäller för dessa två medlemsstater enligt artiklama 61 - 66 och 222 -232 i 1985 ärs anslutningsakt, samt Grekland och Iriand får, pä de villkor och med den tidsbegränsning som anges i bilaga 4, fortsätta att tillfälligt tillämpa restriktioner för sådana kapitalrörelser som är angivna i den nämnda bilagan.

Skulle Grekland och Portugal, forc utgången av den tidsfrist som avses i listorna IU och [V av bilaga 4, fmna att de inte har möjlighet att fortsätta liberaliseringen, särskilt om skälet är betalningsbalanssvärigheter eller bristande anpassning av det inhemska finansiella systemet, skall på begäran av en av dessa medlemsstater kommissionen i samarbete med Monetära kommittén undersöka de ekonomiska förhållandena i den berörda medlemsstaten. Pä grundval av denna undersökning skall kommissionen lämna forslag till rädet om en förlängning av tidsfristen for liberalisering av alla eller vissa av de ifrågavarande kapitalrörelserna. Denna förlängning får inte överstiga tre år. Rådet skall forfara i enlighet med vad som foreskrivs i fordragets artikel 69.

3. Belgien och Luxemburg far tillfälligt vidmakthålla sitt system med dubbla växelkurser på de villkor och under den tid som anges i bilaga 5.

4. Gällande inhemsk lagstifining avseende förvärv av fritids­bostäder fär upprätthållas intill dess rådet i enlighet med fordragets artikel 69 antar ytterligare bestämmelser for detta område. Denna bestammelse skall inte påverka tillämpligheten av andra bestämmelser i gemenskapslagstiftningen.

5. Kommissionen skall senast den 31 december 1988 till rådet överlämna förslag, avsedda att undanröja eller minska de risker för snedvridande effekter, skatteflykt och undandragan­de av skatt, som hänför sig till olikheter i medlemsstaternas regler dels for beskattning av sparande, dels for kontroll av dessa reglers tillämpning.

Rådet skall senast den 30 juni 1989 ta ställning lill sådana forslag från kommissionen. Alla skattebestämmelser som skall tillämpas på gemenskapsnivå skall, i enlighet med fördraget, beslutas enhälligt.

Artikel 7

1.  Medlemsstatema skall, i fråga om överforingar, som sker

till eller från tredje land och som hänför sig till kapitalrörel­

ser, sträva efter all uppnä samma grad av liberalisering som

tillämpas i fråga om transaktioner med personer bosatta i

andra medlemsstater, varvid Övriga bestämmelser i detta

direktiv skall gälla.

Bestämmelserna i foregående stycke skall inte hindra aa inhemska regler eller regler i gemenskapslagsliftningtillämpas gentemot tredje land, särskilt såvitt gäller villkor om recipro­ citet for transaktioner hänföriiga till etablering, tillhandahäl­ lande av finansiella tjänster och handel med värdepapper pä kapitalmarknadema.

2.  I fall då omfattande kortfristiga kapitalrörelser lill eller

från tredje land allvarligt stör den monetära eller fmansieUa

balansen, internt eller cxlemt, hos medlemsstaterna eUcr vissa

av dem, eller orsakarsvåra påfrestningar pä valutaforhållandc-

na inom gemenskapen eller mellan gemenskapen och Iredje

land. skall medlemsstatema samråda med varandra om de

ätgärder som kan vidtas för alt motverka sädana svårigheter.

Detta samråd skall ske inom Centralbankschefskommitténoch

inom Monetära kommittén, på initiativ av kommissionen eller

cn medlemsstat.

Artikel 8

Monetära kommittén skall minst en gång per år undersöka hur förhållandena beträffande fri rörlighet för kapital utvecklats genom tillämpning av detla direktiv. Undersökningen skall avse sädana åtgärder for inhemsk reglering av kredit-, kapilal- och penningmarknadema som kan ha särskild inverkan på mtemationeUa kapitalrörelser och på alla andra förhållanden som behandlas i detta direktiv. Kommittén skall lämna rapport till kommissionen om undersökningsresultatet.

Arlikel 9

Det   forsla  direktivet av   den   11   maj   1960  och  direktiv 72/156/EEG upphör att gälla den 1 juli 1990.

Arlikel 10

Detta direktiv riktar sig till medlemsstatema.

Utfärdat i Luxemburg den 24 juni 1988.

På rådels vägnar

M.BANGEMANN

Ordförande

Innehåll

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 15 oktober 1992

Propositionens huvudsakliga innehåll..................... 

1

Propositionens lagförslag................................... 

....... 

2

1      Inledning................................................ 

...... 

11

Gällande lagstiftning......................................... 

...... 

12

EG:s krav på fria kapitalrörelser........................... 

...... 

13

Danmarks förvärvslagstiftning............................. 

...... 

14

Allmän motivering............................................. 

16

5.1

Det generella kravet på förvärvstillstånd..... 

..... 

16

5.2

Förvärvskontroll mot länder utanför EES?.... 

18

5.3

Fortsatt förvärvskontroll i fråga om fritidsfastigheter ...

18

5.4

Allmänna utgångspunkter för den nya lagstiftningen ...

21

5.5

Vilka förvärvare skall behöva tillstånd?....... 

..... 

22

5.6

Vilka fastigheter skall omfattas av lagen?... 

..... 

24

5.7

Förvärv av bostadsarrenden och tomträtter 

..... 

26

5.8

Förvärv av bostadsrätter......................... 

28

5.9

Förvärv på exekutiv auktion..................... 

29

5.10

Förutsättningarna för förvärvstillstånd........ 

29

5.11

Förfarandet vid tillståndsgivningen m.m...... 

30

5.12

Ikraftträdande....................................... 

31

5.13

Följdändringar i annan lagstiftning............. 

31

5.14

Bosättningskravet i jordförvärvslagen......... 

31

5.15

Kostnadsfrågor...................................... 

32

6

Upprättade lagförslag.................................. 

..... 

32

7

Specialmotivering........................................ 

..... 

33

7.1

Förslaget till lag om tillstånd till förvärv av fast egendom

33

7.2

Förslaget till lag om ändring i förköpslagen (1967:868) .

40

7.3

Förslaget till lag om ändring i lagen (1975:1132) om för­värv av hyresfastighet m.m          

40

7.4

Förslaget   till   lag   om   ändring   i   jordförvärvslagen (1979:230) 

40

7.5

Förslaget till lag om ändring i lagen (1976:240) om förvärv

av eldistributionsanläggning..................... 

..... 

40

7.6...................................................... Förslaget till lag om ändring i lagen (1985:277) om vissa

bulvanförhållanden ................................ 

..... 

40

8

Hemställan................................................. 

..... 

41

9

Beslut....................................................... 

41

Bilaga 1 Förteckning över remissinstanserna.......... 

..... 

42

Bilaga 2 Lagrådsremissens lagförslag.................... 

..... 

43

Bilaga 3 Lagrådets yttrande............................... 

..... 

52

Bilaga 4 EG:s kapitalliberaliseringsdirektiv (88/361/EEG)     

54

Prop. 1992/93:71

58