Regeringens proposition 2003/04:174

Några frågor om ordningslagen

Prop.

2003/04:174

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen. Stockholm den 23 juni 2004 Lars Engqvist Mona[REDACTED_EFTERNAMN] (Justitiedepartementet) Propositionens huvudsakliga innehåll I propositionen föreslås följande ändringar i ordningslagen (1993:1617). Ansökningar om tillstånd till tävling och uppvisning med fordon på väg skall i vissa fall prövas av länsstyrelsen i stället för av polismyndig- heten. Bestämmelsen om säkerhet för tivolianordningar utökas till att omfatta fler typer av anordningar, t.ex. bungy-jump, vattenrutschkanor eller lik- nande anordningar. Även tivolianordningar som används vid andra till- fällen än vid allmänna sammankomster eller offentliga tillställningar skall omfattas av bestämmelsen om säkerhet för tivolianordningar. Ordet godkända skall utgå ur bestämmelsen om tivolianordningar. Det tydliggörs att det är förbjudet att beträda spårfordons utsida utan spårinnehavares eller trafikföretags tillstånd. Ett krav på prövningstillstånd införs vid överklagande av ett beslut av länsrätt i mål enligt ordningslagen. Ändringarna föreslås träda i kraft den 1 april 2005. I propositionen behandlas även frågor om ordning och säkerhet vid spårtrafik, om kravet på tillstånd för att anordna en offentlig danstillställ- ning och om säkerheten vid uppställning av containrar. 1

Innehållsförteckning

Prop. 2003/04:174

1

Förslag till riksdagsbeslut..................................................................

3

2

Förslag till lag om ändring i ordningslagen (1993:1617)..................

4

3

Ärendet och dess beredning...............................................................

7

4

Tillstånd till tävling eller uppvisning på väg med fordon .................

8

5

Frågor om säkerhetskrav på vissa tivolianordningar m.m.................

9

6

Tillstånd till danstillställning...........................................................

14

7

Säkerhet vid uppställning av containrar ..........................................

15

8

Vissa frågor om spårsäkerhet ..........................................................

17

8.1

Förbud mot att beträda utsidan av spårfordon ..................

18

8.2

Fråga om tillstånd för vissa aktiviteter inom delar av

tunnelbanans område ........................................................

19

8.3

Fråga om skillnad mellan ordningslagens och

järnvägssäkerhetslagens ordningsbestämmelser...............

22

8.4

Forcering av spärrar i tunnelbanan ...................................

24

8.5

Vissa påföljdsfrågor ..........................................................

25

9

Prövningstillstånd............................................................................

26

10

Kostnader samt ikraftträdande och övergångsbestämmelser ..........

27

11

Författningskommentar ...................................................................

28

Bilaga 1

Promemorians lagförslag.......................................................

31

Bilaga 2 Förteckning över remissinstanser..........................................

33

Bilaga 3

Lagrådsremissens lagförslag .................................................

34

Bilaga 4

Lagrådets yttrande .................................................................

37

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 23 juni 2004...........

39

2

1

Förslag till riksdagsbeslut

Prop. 2003/04:174

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till lag om ändring i ordningslagen (1993:1617). 3

2

Förslag till lag om ändring i ordningslagen (1993:1617)

Härigenom föreskrivs att 2 kap. 8, 13 och 28 §§, 3 kap. 26 och 27 §§ samt 4 kap. 5 § ordningslagen (1993:1617) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2

kap.

8 § Polismyndigheten prövar frågor om tillstånd att anordna allmänna sammankomster och offentliga tillställningar samt om befrielse enligt 4 § andra stycket från skyldigheten att ansöka om tillstånd att anordna of-

fentliga tillställningar.

Om den offentliga tillställningen

Om den offentliga tillställningen

avser tävling eller uppvisning i

avser tävling eller uppvisning i

motorsport och det för att genom-

motorsport eller tävling eller upp-

föra tillställningen krävs beslut av

visning på väg med fordon och det

länsstyrelsen i något annat avse-

för att genomföra tillställningen

ende, prövas dock frågan om till-

krävs beslut av länsstyrelsen i nå-

stånd av länsstyrelsen efter samråd

got annat avseende, prövas dock

med polismyndigheten.

frågan om tillstånd av länsstyrel-

sen efter samråd med polismyn-

digheten.

Anmälan om en allmän sammankomst eller offentlig tillställning be- handlas av polismyndigheten som också prövar frågor om befrielse enligt 5 § fjärde stycket från skyldigheten att göra anmälan om sammankomster

eller tillställningar.

13 §

Tivolianordningar, såsom karu-

Tivolianordningar, såsom karu-

seller, pariserhjul, bergbanor, bil-

seller, pariserhjul, berg- och dal-

banor och liknande anordningar,

banor, bilbanor, vattenrutschkanor

får användas vid allmänna sam-

och liknande personförande

eller

mankomster eller offentliga till-

personbärande

anordningar

för

ställningar endast om de erbjuder

nöjesändamål, får användas vid

betryggande säkerhet mot olycks-

allmänna sammankomster, offent-

fall och om de är besiktigade och

liga tillställningar eller i andra fall

godkända.

tillhandahållas

allmänheten,

en-

dast om de ger betryggande säker-

het mot olycksfall och om de är

besiktigade.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får med- dela föreskrifter om provning, besiktning och förbud att använda en tivo-

lianordning.

28 §

Polismyndighetens beslut enligt

Polismyndighetens beslut enligt

detta kapitel får överklagas hos

detta kapitel får överklagas hos

länsrätten.

allmän förvaltningsdomstol.

Prop. 2003/04:174 4

Länsstyrelsens beslut enligt 8 §

Länsstyrelsens beslut enligt 8 §

andra stycket får överklagas hos

andra stycket får överklagas hos

länsrätten.

allmän förvaltningsdomstol.

Länsstyrelsens beslut enligt 15 § andra stycket och Socialstyrelsens beslut enligt 19 § får inte överklagas. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Om inte något annat har beslutats gäller polismyndighetens beslut omedelbart utom när det är fråga om ersättningsskyldighet enligt 26 eller 27 §.

3 kap.

26 §

Polismyndighetens beslut enligt

Polismyndighetens beslut enligt

detta kapitel eller enligt föreskrif-

detta kapitel eller enligt föreskrif-

ter som har meddelats med stöd av

ter som har meddelats med stöd av

detta kapitel får överklagas hos

detta kapitel får överklagas hos

länsrätten. Dock får polismyndig-

allmän förvaltningsdomstol. Dock

hetens beslut att avslå en ansökan

får polismyndighetens

beslut

att

om att få ta i anspråk offentlig

avslå en ansökan om att få ta i an-

plats inte överklagas, om beslutet

språk offentlig plats inte överkla-

föranleds av ett avstyrkande från

gas, om beslutet föranleds av ett

kommunen enligt 2 § första

avstyrkande från kommunen enligt

stycket.

2 § första stycket.

Prövningstillstånd

krävs

vid

överklagande till kammarrätten.

I fråga om överklagande av kommunens beslut i fall som avses i 1 kap. 2 § eller i 2 § eller någon av 810 §§ i detta kapitel gäller bestämmel- serna i 10 kap. kommunallagen (1991:900).

27 §

Länsstyrelsens beslut att upp-

Länsstyrelsens beslut att upp-

häva lokala föreskrifter enligt 13 §

häva lokala föreskrifter enligt 13 §

andra stycket får överklagas av

andra stycket får överklagas av

kommunen hos länsrätten.

kommunen hos allmän förvalt-

ningsdomstol. I övrigt får länsstyrelsens beslut enligt detta kapitel inte överklagas. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

4

kap.

5 § Utan spårinnehavarens eller trafikföretagets tillstånd får inte någon 1. beträda spårområde för tunnelbana eller sådan del av spårvägs spår- område för vilken det genom stängsel eller skyltar eller på annat liknande sätt klart framgår att allmänheten inte har tillträde, 2. vidröra manöver- och signal- 2. beträda spårfordons utsida, anordningar eller liknande anord- ningar eller på annat sätt hindra trafikens behöriga gång. Prop. 2003/04:174 5 3. vidröra manöver- och signal- Prop. 2003/04:174 anordningar eller liknande anord- ningar eller på annat sätt hindra trafikens behöriga gång.

1.

Denna lag träder i kraft den 1 april 2005.

2.

Ärenden enligt 2 kap. 8 § andra stycket som kommit in till polis- myndigheten före den 1 april 2005 men som ännu inte har avgjorts, handläggs av länsstyrelsen enligt 2 kap. 8 § andra stycket i dess nya ly- delse.

3.

Prövningstillstånd krävs inte i fråga om domar och beslut som har meddelats av länsrätt före ikraftträdandet.

6

3

Ärendet och dess beredning

Prop. 2003/04:174

Inom Justitiedepartementet har en departementspromemoria Några frågor om ordningslagen (Ds 2001:66) utarbetats. Promemorian behandlar för- slag till vissa ändringar i ordningslagen, bl.a. tillstånd till tävling på väg med fordon, säkerhetskrav på tivolianordningar och förbud att beträda spårfordons utsida. Promemorians lagförslag i dessa delar finns i bilaga 1. I promemorian behandlas även frågor om hypnotiska experiment, till- stånd till användning av offentlig plats och säkerhet i skidbackar. Dessa frågor behandlas emellertid inte i propositionen. Regeringen har för av- sikt att återkomma i dessa frågor. AB Storstockholms Lokaltrafik (SL) har återtagit begäran om änd- ringar i ordningslagen dels ifråga om yttrande och vetorätt för SL beträf- fande offentlig plats inom tunnelbanans område, dels ifråga om trafik- tjänstemän i tunnelbana bör ges samma befogenheter som befattnings- havare vid järnväg. Dessa frågor har därför avskrivits från vidare hand- läggning. SL:s hemställan om ändringar i ordningslagen i övrigt be- handlas i propositionen. Promemorian har remissbehandlats. En förteckning över remissinstan- serna finns i bilaga 2. En sammanställning över remissyttrandena finns tillgänglig i Justitiedepartementet (dnr Ju2001/8204/PO). I propositionen behandlas också ett förslag som innebär att i ordnings- lagens bestämmelse om godkännande och besiktning av tivolianord- ningar skall ordet godkända utgå. Detta förslag finns inte med i prome- morian, eftersom frågan har aktualiserats senare genom en begäran från Rikspolisstyrelsen. Berörda myndigheter har därför i särskild ordning beretts tillfälle att lämna synpunkter på det förslaget. En förteckning över dessa remissinstanser finns i bilaga 2. En sammanställning över remiss- yttrandena finns tillgänglig i Justitiedepartementet (dnr Ju2004/1151/PO). Dessutom behandlas i propositionen ett lagförslag som innebär att krav på prövningstillstånd införs vid överklagande av ett länsrättsbeslut i mål enligt ordningslagen. Inte heller detta lagförslag finns med i promemo- rian. Förslaget i den delen har remitterats i särskild ordning. En förteck- ning över dessa remissinstanser finns i bilaga 2. En sammanställning över remissyttrandena finns tillgänglig i Justitiedepartementet (dnr Ju2004/3623/DOM). Propositionen bygger på en överenskommelse mellan den socialdemo- kratiska regeringen och vänsterpartiet.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 27 maj 2004 att inhämta Lagrådets yttrande

över de lagförslag som finns i bilaga 3. Lagrådets yttrande finns i bilaga

4.

Lagrådet har föreslagit att en viss omredigering bör ske av den ändrade

bestämmelsen i 4 kap. 5 § ordningslagen. Lagrådet har vidare påpekat att

det i lagrådsremissen inte har berörts hur de ärenden enligt 2 kap. 8 §

andra stycket ordningslagen, som kommit in till polismyndigheten före

den 1 april 2005 men som ännu inte avgjorts, skall handläggas. Enligt

7

Lagrådet bör i en övergångsbestämmelse klargöras att dessa ärenden Prop. 2003/04:174 skall handläggas av länsstyrelsen enligt den nya bestämmelsen. Rege- ringen följer i propositionen Lagrådets förslag. I övrigt har vissa redak- tionella ändringar gjorts.

4

Tillstånd till tävling eller uppvisning på väg med fordon

Regeringens förslag: Länsstyrelsen skall från polismyndigheten ta över prövningen av ansökningar om tillstånd till tävlingar på väg med fordon enligt ordningslagen. Länsstyrelsen skall även pröva tillstånd till uppvisning på väg med fordon. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser tillstyrker den före- slagna ändringen eller lämnar den utan erinran, förutom Riksdagens om- budsmän (JO) som menar att förslaget inte helt tillgodoser syftet med ändringen och har anfört att genom tillägget eller tävlingar på väg med fordon utesluts trafikanter såsom skidåkare och rullskridskoåkare efter- som dessa trafikanter inte utgör fordon. Länsstyrelsen i Stockholms län har påpekat att i Stockholms län är det inte ovanligt att rullskridsko- och rullstolslopp arrangeras i anslutning till löpartävlingar, vilket innebär att styrelsens tillståndsprövning i mycket stor utsträckning blir styrd av poli- sens tillstånd för löpartävlingen. Bakgrund: Allmänna sammankomster och offentliga tillställningar får enligt 2 kap. 4 § första stycket ordningslagen (1993:1617) inte anordnas på offentliga platser utan tillstånd. Av andra stycket följer bl.a. att till- stånd krävs för offentliga tillställningar även i annat fall om samman- komsten avser tävling eller uppvisning i motorsport. Prövning av ansö- kan om tillstånd enligt 2 kap. 4 § ordningslagen görs av polismyndighe- ten. Men det finns undantag från denna bestämmelse. Av 2 kap. 8 § ord- ningslagen framgår att om den offentliga tillställningen avser tävling eller uppvisning i motorsport och det för att genomföra tillställningen krävs beslut av länsstyrelsen i något annat avseende, prövas frågan om tillstånd av länsstyrelsen efter samråd med polismyndigheten. Enligt t.ex. 3 kap. 84 § trafikförordningen (1998:1276) krävs tillstånd av länsstyrel- sen för tävlingar på väg med fordon. Detta innebär att länsstyrelsen prö- var frågan om tillstånd enligt ordningslagen om tävling i motorsport på väg. När det gäller tävlingar på väg, dvs. på offentlig plats, med andra for- don än motorfordon t.ex. cykeltävlingar, skid- eller rullskridskotävlingar skall länsstyrelsen, precis som vid motortävlingar, fatta beslut om till- stånd enligt 3 kap. 84 § trafikförordningen. Tillstånd enligt ordningslagen vid sådana evenemang skall emellertid fattas av polismyndigheten ef- tersom stöd saknas i 2 kap. 8 § ordningslagen för länsstyrelsen att pröva tillstånd om tävlingar med andra fordon än motorfordon. Bestämmel- 8 serna får således konsekvensen att om det är fråga om en motortävling på Prop. 2003/04:174 väg krävs det endast tillstånd från länsstyrelsen medan det vid andra täv- lingar på väg krävs tillstånd både från länsstyrelsen och från polismyn- digheten. Skälen för regeringens förslag: Ett skäl för att länsstyrelsen skall pröva ansökningar om tävlingar med fordon på väg är att det ofta behövs särskilda trafikföreskrifter för dessa tillställningar. Till skillnad från polismyndigheten har länsstyrelsen behörighet att utfärda sådana före- skrifter. Regeringen anser att sakliga skäl saknas för den i dag rådande skillna- den mellan prövningen av tillstånd om motortävlingar på väg och täv- lingar på väg med övriga fordon. Därtill talar länsstyrelsens möjlighet att utfärda särskilda trafikföreskrifter för att ansökningar enligt ordnings- lagen avseende alla fordon bör prövas av länsstyrelsen. Övervägande skäl talar därför för en sådan ändring som föreslås i promemorian, vilket medför att ansökningar om tävlingar på väg behandlas av samma myn- dighet oavsett om det rör sig om motorfordon eller andra fordon. Därut- över menar regeringen att samma skäl talar för att länsstyrelsen även skall pröva tillstånd om uppvisningar på väg med fordon. Regeringen av- ser därför att göra följdändringar i 3 kap. 84 § trafikförordningen så att länsstyrelsen även enligt denna författning skall pröva tillstånd om upp- visningar på väg med fordon. I 2 § lagen (2001:559) om vägtrafikdefinitioner definieras fordon som en anordning på hjul, band, medar eller liknande som är inrättad huvud- sakligen för färd på marken och inte löper på skenor. Det innebär t.ex. att den som färdas med rullskridskor, rullskidor eller rullstol kommer att omfattas av den föreslagna bestämmelsen och att även ansökningar om sådana tävlingar eller uppvisningar skall prövas av länsstyrelsen. Enligt regeringens mening bör alltså 2 kap. 8 § ordningslagen ändras så att ansökningar enligt ordningslagen om tillstånd till tävling eller upp- visning på väg med fordon skall handläggas av länsstyrelsen. Liksom enligt dagens regler skall tillståndsfrågan prövas av länsstyrelsen efter samråd med polismyndigheten.

5

Frågor om säkerhetskrav på vissa tivoli- anordningar m.m.

Regeringens förslag: Definitionen i ordningslagen av tivolianordning utvidgas så att fler typer av anordningar omfattas än enligt gällande bestämmelse. Säkerhetskraven för tivolianordningar skall omfatta även anord- ningar som används i andra sammanhang än vid allmänna samman- komster eller offentliga tillställningar. Kravet på godkännande av tivolianordningar utgår men anordning- arna skall fortfarande vara besiktigade. Promemorians förslag: Att definitionen i ordningslagen av tivolian- ordning utvidgas och att även tivolianordningar som används vid andra 9

tillfällen än vid allmänna sammankomster eller offentliga tillställningar

Prop. 2003/04:174

skall omfattas av bestämmelsen överensstämmer i huvudsak med reger-

ingens förslag.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker den före-

slagna ändringen eller lämnar den utan erinran. Konsumentverket reser-

verar sig och menar att det finns anledning att klargöra vilka tivolianord-

ningar som omfattas av kravet på besiktning och godkännande, samt att

det föreslagna rekvisitet mot vederlag framstår som olämpligt eftersom

det skulle medföra att anordningar som utbjudes utan krav på ersättning

inte skulle omfattas. Barnombudsmannen menar att även enklare karu-

seller kan innebära en säkerhetsrisk då de används av barn i låga åldrar

och att även dessa bör omfattas av kravet på besiktning. Boverket anför

att vid utformningen av vilka anordningar som ska omfattas av ord-

ningslagen bör en samordning ske med bestämmelserna i rådets direktiv

2000/9/EG av den 20 mars 2000 om linbaneanläggningar för person-

transport 1 . Vidare menar verket att begreppet bergbanor bör ersättas med

berg- och dalbanor.

Rikspolisstyrelsens förslag: Förslaget att ordet godkända skall utgå ur

2 kap. 13 § ordningslagen överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser tillstyrker den före-

slagna ändringen eller lämnar den utan erinran.

Bakgrund: Bestämmelser om säkerhetskrav för tivolianordningar

finns i 2 kap. 13 § ordningslagen. I första stycket anges att tivolianord-

ningar, såsom karuseller, pariserhjul, bergbanor, bilbanor och liknande

anordningar får användas vid allmänna sammankomster eller offentliga

tillställningar endast om de erbjuder betryggande säkerhet mot olycksfall

och om de är besiktigade och godkända. Regeringen eller den myndighet

som regeringen föreskriver får enligt andra stycket meddela föreskrifter

om prövning, besiktning och förbud att använda en tivolianordning.

Sådana föreskrifter har meddelats i förordningen (1993:1634) om be-

siktning av tivolianordningar. En tivolianordning skall enligt 3 § besikti-

gas innan den första gången tas i bruk i Sverige och därefter vid regel-

bundet återkommande tillfällen. Om anordningen har ändrats i något av-

seende som har väsentlig betydelse för säkerheten, skall den besiktigas

på nytt.

Rikspolisstyrelsen skall efter samråd med Elsäkerhetsverket, Boverket

och Arbetsmiljöverket meddela närmare föreskrifter om besiktning av

tivolianordningar.

Rikspolisstyrelsen har meddelat föreskrifter och allmänna råd om be-

siktning av tivolianläggningar (RPSFS 2000:25, FAP 513-1). I 1 § defi-

nieras tivolianordning som en personförande eller personbärande anord-

ning för nöjesändamål. Dessa föreskrifter och allmänna råd trädde i kraft

den 1 juli 2000 och ersatte då RPSFS 1996:7. Enligt den tidigare lydelsen

omfattades inte enklare barnkaruseller, vanliga gungor, redskap för s.k.

bungy-jump, vattenrutschkanor och liknande av kravet på besiktning.

Genom bestämmelsen i 3 kap. 17 § ordningslagen ges polismyndighe-

ten möjlighet att i ett särskilt fall ge anvisningar eller tillsägelser till in-

nehavaren av sådana bad- och campingplatser och lokaler eller platser för

idrott, friluftsliv, spel, lek, förströelse eller liknande som allmänheten har

1 EGT L 106, 3.5.2000, s. 21 (Celex 389L0106)

10

tillträde till. Detta under förutsättning att det behövs för att förebygga oordning eller för att förhindra att människors hälsa eller egendom ska- das. Om det är nödvändigt får polismyndigheten förbjuda fortsatt an- vändning. Frågan om säkerhetskrav för tivolianordningar har varit föremål för diskussion i riksdagen. Bostadsutskottet anförde i sitt betänkande 1999/2000:BoU09 att även andra anordningar än de som omfattas av dagens besiktningskrav bör ges betryggande säkerhet mot olycksfall. Som exempel angav utskottet s.k. bungy-jumpanordningar, rodeomaski- ner och vissa äventyrsbanor. Utskottet ansåg vidare att det, beträffande det stora flertalet anordningar, framstod som befogat att ifrågasätta om inte säkerhetskraven bör gälla även i andra sammanhang än allmänna sammankomster eller offentliga tillställningar. Utskottet hemställde därför att riksdagen skulle ge regeringen till känna att det fanns ett behov av översyn av säkerhetskraven beträffande vissa tivolianordningar. Riksdagen biföll Bostadsutskottets hemställan (rskr. 1999/2000:190). Skälen för regeringens bedömning Krav på godkännande av tivolianordningar Enligt 2 kap. 13 § första stycket ordningslagen föreskrivs, som framgått ovan, att tivolianordningar får användas vid allmänna sammankomster eller offentliga tillställningar endast om de erbjuder betryggande säkerhet mot olycksfall och om de är besiktigade och godkända. I samband med införandet av EES-avtalet, fattade Riksdagen ett prin- cipbeslut (prop. 1991/92:170, bil. 11, s. 3883, bet. 1992/93:EU1, rskr. 1992/93:18) om att det dåvarande riksprovplatssystemet skulle upphöra och att svenska tekniska kontrollordningar skulle bygga på Europeiska gemenskapens principer. Den tidigare gällande svenska kontrollord- ningen med riksprovplatser innebar att den kontrollerande myndigheten uppställde krav på godkännande av en produkt. Bedömningen gjordes på statens vägnar och innefattade myndighetsutövning. Genom riksdagens beslut upphörde riksprovplatssystemet till förmån för ett öppnare system med ackrediterade organ. Detta innebar att den tidigare ordningen med myndighetsgodkännanden ersattes med kontroller som utförs av enskilda organ som ackrediterats för uppgiften. I motiven till lagstiftningen (prop. 1991/92:170, bilaga 11 s. 6061) anförs att denna förändring även med- för konsekvenser för den rättsliga karaktären av de berörda organens verksamhet. Det ackrediterade organet utövar således inte någon form av myndighetsutövning. Regeringen har med stöd av bemyndigandet i 2 kap. 13 § ordningsla- gen utfärdat förordning (1993:1634) om besiktning av tivolianordningar. Den nu gällande kontrollordningen bygger på besiktning genom enskilda organ och innebär att tivolianordningar skall besiktigas av ackrediterade organ för att få användas. Regeringen menar att den förändrade karaktären hos kontrollorganet bör tydliggöras i ordningslagen. Ordet godkända bör därför utgå, efter- som det innefattar någon grad av myndighetsprövning. I stället bör en- Prop. 2003/04:174 11 dast begrepp som beskriver ett rent tekniskt förfarande användas, såsom besiktning. Regeringen finner mot bakgrund av vad som nu anförts att kravet på godkännande i 2 kap. 13 § ordningslagen bör utgå. Kravet på besiktning skall dock kvarstå i bestämmelsen. Definitionen av tivolianordning utvidgas Liksom på andra områden sker det en utveckling av anordningar för ti- volin och andra liknande nöjesanläggningar. Sedan ordningslagens till- komst har nya nöjesattraktioner introducerats. Ett exempel på en sådan attraktion som under en tid varit och fortfarande är populär är t.ex. bungy-jump, som riksdagen nämner i sitt betänkande. Ett ytterligare ex- empel är banor för sommarrodel. Med dagens lydelse av 2 kap. 13 § ordningslagen och vid en jämfö- relse med motiven till lagstiftningen är det inte självklart att sådana an- ordningar är avsedda att omfattas av bestämmelsen. Inte heller de övriga av riksdagen nämnda exemplen, rodeomaskiner och äventyrsbanor, är tydligt omfattade av regleringen. Rikspolisstyrelsen har, som framgått ovan, i sina föreskrifter definierat en tivolianordning som en personförande eller personbärande anordning för nöjesändamål. Enligt den tidigare lydelsen av Rikspolisstyrelsens föreskrifter (RPSFS 1996:7) omfattades inte enklare barnkaruseller, van- liga gungor, redskap för s.k. bungy-jump, vattenrutschkanor och liknande av kravet på besiktning. Regeringen delar uppfattningen att det är rimligt att även anordningar för t.ex. bungy-jump, vattenrutschkanor, sommarrodelbanor och rodeo- maskiner omfattas av bestämmelsen om besiktning i ordningslagen. Kra- vet på besiktning bör dock inte utvidgas så långt att enklare barnkarusel- ler och vanliga gungor omfattas av ordningslagens bestämmelser. Den definition av tivolianordning som finns i 1 kap. 1 § Rikspolisstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om besiktningar av tivolianläggningar (RPSFS 2000:25, FAP 513-1) om personförande eller personbärande anordning för nöjesändamål får anses innefatta de anordningar som re- geringen anser bör omfattas av kravet på besiktning. I 1 kap. artikel 1 p. 6 rådets direktiv 2000/9/EG av den 20 mars 2000 om linbaneanläggningar för persontransport fastställs att direktivet inte omfattar bl.a. fast eller flyttbar tivoliutrustning och anläggningar på nö- jesfält som är avsedda för fritidsändamål och inte som medel för person- transport. Genom den föreslagna definitionen av tivolianordningar, sär- skilt kravet på att dessa eller liknande anordningar skall vara avsedda för nöjesändamål, menar regeringen att de linbaneanläggningar som avses i direktivet inte kommer att omfattas av bestämmelsen i ordningslagen. Regeringen anser därför att den önskade utvidgningen av tillämp- ningsområdet för 2 kap. 13 § ordningslagen bör åstadkommas genom att den nuvarande lydelsen kompletteras dels med begreppet vattenrutchka- nor, dels med den definition som används i Rikspolisstyrelsens föreskrift, nämligen att med en tivolianordning avses en personförande eller per- sonbärande anordning för nöjesändamål. Prop. 2003/04:174 12 Regeringen delar också Boverkets ståndpunkt, att begreppet bergbanor bör förtydligas genom att i definitionen av tivolianordningar använda begreppet berg- och dalbanor. Tivolianordningar som används i andra sammanhang än allmänna sam- mankomster eller offentliga tillställningar När det gäller frågan om ordningslagens säkerhetskrav skall gälla även i andra sammanhang än allmänna sammankomster eller offentliga tillställ- ningar är frågan framför allt relevant med hänsyn till vissa typer av nö- jesanläggningar. Allmänt gäller att för att en tillställning skall anses som offentlig krävs att den ordnas för allmänheten eller att allmänheten har tillträde till den. När det gäller tivolin följer det av 2 kap. 3 § ordningslagen att tivolinöjen är att anse som offentliga tillställningar. Av lagmotiven till 2 kap. 3 § ordningslagen (prop. 1992/93:210 s. 244) framgår emellertid att de före- teelser som förekommer på s.k. sommarland och liknande anläggningar, inte kan anses utgöra offentliga tillställningar. Polisen har i stället med stöd av 3 kap. 17 § ordningslagen möjlighet att ge de anvisningar eller tillsägelser som ur ordnings- och säkerhetssynpunkt kan behövas i dessa fall. I 2 kap. 13 § ordningslagen görs ingen åtskillnad mellan fasta anlägg- ningar och ambulerande tivolin. Bestämmelserna i paragrafen tar sikte på såväl ambulerande tivolianordningar som stationära anläggningar av det slag som finns i t.ex. nöjesparkerna Gröna[REDACTED_EFTERNAMN] och Liseberg (a. prop. s. 254). Som framgått ovan är emellertid användningen av anordningar på sommarland och liknande platser enligt lagmotiven till ordningslagen inte att anse som en offentlig tillställning. Bestämmelserna i 2 kap. 13 § ordningslagen om besiktning är därför inte tillämpliga på anordningar inom vissa typer av nöjesanläggningar. Det är oklart varför det dragits en skiljelinje när det gäller vad som är att anse som en offentlig tillställning mellan t.ex. Liseberg och en som- marlandsanläggning. Denna ordning kan leda till oklarheter i tillämp- ningen av bestämmelserna. Samma intressen som ligger bakom regler- ingen av tivolinöjen enligt dagens bestämmelser är relevanta när det gäller andra nöjesanläggningar. Därför finns det skäl att utvidga tillämp- ningsområdet till att avse all användning av de tivolianordningar som avses i 2 kap. 13 § ordningslagen, oavsett om de finns i nöjesanlägg- ningar, nöjesparker eller på annan plats. Regeringen anser, i likhet med Konsumentverket men till skillnad från förslaget i promemorian, att det medför orimliga konsekvenser om en förutsättning för besiktningskravet är att anordningen erbjuds allmän- heten mot vederlag. Det kan inte uteslutas att en arrangör utbjuder en tivolianordning utan krav på vederlag, t.ex. i syfte att locka besökare till arrangemanget. Kravet på att anordningen skall vara besiktigad framstår enligt regeringens mening som lika väsentligt oavsett om anordningen utbjudits till allmänheten mot betalning eller inte. Den av regeringen föreslagna ändringen bör leda till att det tydligare framgår att det är den enskilda tivolianordningens karaktär som är avgö- rande när det gäller tillämpningen av 2 kap. 13 § ordningslagen och inte var den är placerad eller i vilket sammanhang den används. Prop. 2003/04:174 13

6

Tillstånd till danstillställning

Prop. 2003/04:174

Regeringens bedömning: Kravet på tillstånd för att anordna en

offentlig danstillställning bör inte avskaffas.

Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens be-

dömning.

Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna delar promemorians

bedömning eller lämnar den utan invändning. Stockholms stad anser

dock att danstillstånden är byråkratiska och onödiga och att de bör av-

skaffas.

Bakgrund: Enligt 2 kap. 4 § andra stycket ordningslagen krävs till-

stånd för att anordna en offentlig danstillställning även om den inte an-

ordnas på offentlig plats.

Stockholms stad har i en framställning till Justitiedepartementet före-

slagit att kravet på danstillstånd skall avskaffas (dnr Ju1999/5542). I

framställningen hävdar Stockholms stad att bestämmelserna om danstill-

stånd är byråkratiska och anför i korthet följande. På de flesta pubar och

restauranger förekommer bakgrundsmusik. Miljö- och hälsoskyddsför-

valtningen gör alltid en prövning av risken för ljud- och bullerstörningar

och anger i förekommande fall krav på ljudisolering vid prövning av ser-

veringstillstånd. Därtill gör brandmyndigheten en inspektion för att kon-

statera att stället uppfyller krav på brandsäkerhet. Om brandsäkerheten

och ljudnivån är säkerställd måste ett speciellt danstillstånd anses som

onödigt.

Skälen för regeringens bedömning: Regeringen delar i och för sig

Stockholms stads bedömning att ett avskaffande av kravet på tillstånd till

danstillställningar, som inte genomförs på offentlig plats, skulle kunna

leda till minskad byråkrati. Miljö- och hälsoskyddsnämndens och brand-

myndighetens inspektioner fyller också naturligtvis en viktig funktion

när det gäller säkerheten vid sådana tillställningar.

Det finns emellertid andra aspekter som måste tillgodoses. Polisen

måste ha verktyg för att på ett effektivt sätt kunna fullgöra sitt uppdrag

att upprätthålla allmän ordning och säkerhet. Det är, som Rikspolisstyrel-

sen anfört, väl känt att det vid danstillställningar kan uppkomma bråk

och andra situationer som kan kräva polisingripande. Det kan också för-

anleda t.ex. trafikproblem och ordningsstörningar om danstillställningar

med stor publik anordnas samtidigt i närheten till varandra. Det är, som

styrelsen också anfört, viktigt att villkoren för tillställningen uppmärk-

sammas vid en ansökan.

Regeringen anser, i likhet med flertalet remissinstanser, att de argu-

ment som kan anföras mot ett avskaffande av kravet på danstillstånd,

framför allt avseende ordning och säkerhet, väger tyngre än behovet av

minskad byråkrati. Bestämmelsen om tillstånd till danstillställningar bör

därför inte ändras.

14

7

Säkerhet vid uppställning av containrar

Prop. 2003/04:174

Regeringens bedömning: Bestämmelser om säkerhet vid uppställ- ning av containrar bör inte införas i ordningslagen. Arbetet för ökad säkerhet bör i stället ske genom samarbete mellan berörda myndighe- ter och branschen och genom standardisering av utformningen av containrar. Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens be- dömning. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser delar promemorians be- dömning eller lämnar den utan invändning. Boverket anser dock att de skäl som anförs till stöd för att införa en bestämmelse i ordningslagen om säkerhet vid uppställning av containrar väger tyngre än de skäl som re- dovisats mot denna uppfattning. Konsumentverket anser att de nuvarande reglerna för slutna containrar är otillräckliga ur säkerhetssynpunkt och menar att det är angeläget att det i lag tydligt pekas ut dels vilken myn- dighet som skall ta fram regler för containrar, dels vilken myndighet som skall svara för tillsynen av reglerna. JO anser att de skäl som redovisats i promemorian mot införandet av en bestämmelse om säkerhet vid upp- ställning av containrar inte är helt övertygande. Helsingborgs kommun menar att det finns behov av ett generellt regelverk med krav på särskilda säkerhetsanordningar på alla containrar som utgör olycksrisk för barn. Bakgrund: Bestämmelser om bygglov för byggnader och andra an- läggningar finns i plan- och bygglagen (1987:10). Om en container är att anse som en sådan byggnad eller anläggning torde variera från fall till fall. När det gäller containrar som ställs upp gruppvis, t.ex. vid återvin- ningsstationer torde dessa vara att anse som upplag enligt plan- och bygglagen. Därmed har kommunernas byggnadsnämnder viss möjlighet att inom bygglovsförfarandet pröva lämpligheten av föreslagen utform- ning och placering med hänsyn till risken för olycksfall. Ett upplag skall också uppfylla de tekniska egenskapskrav som uppställs för byggnads- verk. Också prövning av sådana anläggningar faller under byggnads- nämndens tillsynsområde. Däremot krävs det inte bygglov för containrar som ställs upp tillfälligt och byts ut när de blir fulla. Även i ordningslagen finns vissa bestämmelser som är av betydelse vid uppställning av containrar. Dessa inskränker sig till uppställning på of- fentlig plats. Enligt 3 kap. 1 § ordningslagen krävs det tillstånd från po- lismyndigheten för att använda offentlig plats på ett sätt som inte stäm- mer överens med det ändamål för vilket platsen upplåtits för eller inte är allmänt vedertaget. Tillstånd behövs dock inte om platsen tas i anspråk endast tillfälligt och i obetydlig omfattning och utan att inkräkta på nå- gon annans tillstånd. I allmänhet innebär detta att det krävs tillstånd för att ställa upp en container på offentlig plats. I vilka fall tillstånd inte behövs diskuteras i motiven till lagstiftningen (prop. 1992/93:210 s. 275f). Där framgår att ett nyttjande av en plats som sträcker sig längre än några timmar som regel inte kan anses vara ett till- fälligt utnyttjande. När det gäller obetydlighetsrekvisitet framgår att det avgörande är storleken på ytan av den offentliga platsen. Är det fråga om en begränsad yta kan ett mycket blygsamt ianspråktagande bli tillstånds- 15 pliktigt, om en större del av den offentliga platsen därigenom tas i an- språk. Polismyndigheten skall enligt 3 kap. 2 § ordningslagen inhämta ytt- rande från kommunen innan tillstånd ges för att ta en offentlig plats i anspråk. Om kommunen avstyrker ansökan får polisen inte meddela till- stånd. Polismyndigheten får förelägga den som utan nödvändigt tillstånd eller i strid med de villkor som gäller för tillståndet placerat t.ex. en container på offentlig plats att ta bort den. Samma sak gäller i de fall då den inte tagits bort efter det att giltighetstiden för tillståndet löpt ut. Ett sådant föreläggande får riktas också mot containerns ägare eller den som är i ägarens ställe, även om den ställts upp för annans räkning. Detta gäller emellertid inte om det är uppenbart att någon annan än föremålets ägare eller den som är i ägarens ställe har bestämt platsen för uppställningen. Boverket har i en framställning till regeringen begärt en översyn av sä- kerhetsreglerna när det gäller uppställning av containrar (dnr Ju1998/1521). Bakgrunden till framställningen är en rekommendation från Statens haverikommission till Boverket att verka för att ansvaret för tillsyn över containrars konstruktion, hantering och placering klarläggs. Rekommendationen framfördes i en rapport från en undersökning av en olycka som inträffat vid en returpapperscontainer i[REDACTED_EFTERNAMN] 1997. Med anledning av rekommendationen sammankallade Boverket ett antal berörda myndigheter och organisationer till samråd om dessa sä- kerhetsfrågor. Detta arbete resulterade i en promemoria som givits in till regeringen. De i arbetet deltagande myndigheterna och organisationerna står i huvudsak bakom promemorians slutsatser. I Boverkets promemoria framförs att gällande rätt inte är helt tillfreds- ställande från säkerhetssynpunkt. För det första finns det inga tydligt ut- talade krav på säkerhetsanordningar för att förhindra att barn tar sig in i sådana containrar som innebär olycksrisk för dem. För det andra är inte plan- och bygglagstiftningen tillämplig när det gäller enstaka containrar. För det tredje omfattar ordningslagens tillståndskrav endast uppställ- ningar på offentlig plats. Boverket anser därför att det finns starka skäl för att i lag införa ett uttryckligt krav på särskilda säkerhetsanordningar på alla containrar som utgör olycksrisk för barn. Boverket anser att en lämplig plats för ett sådant krav är ordningslagen som i dag innehåller krav på säkerhetsanordningar för brunnar, bassänger och liknande an- läggningar. Skälen för regeringens bedömning: Någon reglering i ordningslagen om containersäkerhet finns inte. Det finns emellertid bestämmelser som tar särskilt sikte på säkerheten för barn när det gäller vissa andra typer av anläggningar. I 3 kap. 5 § ordningslagen anges att brunnar, bassänger och liknande anläggningar skall vara försedda med de säkerhetsanordningar som be- hövs med hänsyn till anläggningarnas belägenhet och beskaffenhet. Det skall särskilt beaktas att säkerhetsanordningarna ger tillräckligt skydd mot olyckor med barn. Anläggningens ägare eller den som till följd av nyttjanderättsavtal eller på någon annan grund är i ägarens ställe har an- svar för att anläggningen är försedd med nödvändiga säkerhetsanord- ningar. Polismyndigheten får i fråga om särskild anläggning besluta om de säkerhetsåtgärder som skall vidtas. Prop. 2003/04:174 16 Allmänt kan sägas att de säkerhetsfrågor som regleras i ordningslagen Prop. 2003/04:174 framför allt berör säkerheten vid allmänna sammankomster och offent- liga tillställningar. Undantag från denna huvudregel finns emellertid. Ex- empelvis den nyss nämnda bestämmelsen i 3 kap. 5 § ordningslagen om bassänger m.m. men också när det gäller brister på byggnader enligt 3 kap. 3 § ordningslagen och vid upptagande av isvak, grävning eller schaktning enligt 3 kap. 4 § ordningslagen. Som framförts av Boverket skulle en bestämmelse om barnsäkerhet vid containrar, för det fall en sådan skall finnas i ordningslagen, lämpligen kunna placeras i 3 kap. 5 § ordningslagen. I den bestämmelsen regleras redan säkerhet för barn när det gäller andra typer av anläggningar. Det finns emellertid en viktig skillnad mellan de anläggningar, brun- nar, bassänger och liknande anläggningar, som i dag regleras i 3 kap. 5 § och containrar. De enligt gällande bestämmelser utpekade anläggning- arna är fasta medan de containrar som skulle träffas av Boverkets förslag är flyttbara. Det stora antalet containrar samt det faktum att de är flytt- bara skulle medföra stora svårigheter att effektivt kontrollera bestämmel- sernas efterlevnad. Polisens uppgift riskerar också att försvåras genom att en bestämmelse om containrar skulle bli svår att tillämpa. Bl.a. kan det uppstå gränsdragningsproblem mot plan- och bygglagstiftningens regel- system. Brunnar och bassänger är förenade med en direkt risk för barn som kan riskera att drunkna om de ramlar ned i brunnen, medan containrarna framför allt utgör en risk i samband med att tömning sker. Problemet med containrar handlar till stor del om säkerheten vid hanteringen. Många gånger är det varken containerns konstruktion eller placering som är upphovet till faran. I stället handlar det om att den som hämtar con- tainern gör de kontroller som behövs för att säkerställa att inte någon befinner sig i denna. Därutöver ställer regeringen sig tveksam till att i ordningslagen införa bestämmelser som detaljerat reglerar hur specifika produkter skall vara utformade. Inte heller plan- och bygglagstiftningen lämpar sig enligt re- geringens mening för det aktuella ändamålet. Plan- och bygglagen regle- rar främst förändringar i den fysiska miljön, t.ex. uppförande av byggna- der och anordnande av upplag, men inte driften av olika verksamheter i sig. Regeringen vill dock betona vikten av ett fortsatt arbete för ökad sä- kerhet vid containrar, särskilt ur ett barnsäkerhetsperspektiv. Det nu ak- tuella problemet bör emellertid mot bakgrund av ställningstagandena ovan lösas i annan ordning än genom en bestämmelse i ordningslagen. Det fortsatta arbetet bör framför allt bedrivas genom fortsatt samverkan mellan berörda myndigheter och branschen samt inom ramen för ett standardiseringsarbete om containrars utformning. 8 Vissa frågor om spårsäkerhet AB Storstockholms lokaltrafik (SL) har i en skrivelse (dnr Ju1996/4348/PO) till Justitiedepartementet begärt ett flertal ändringar i 17 ordningslagen om ordning och säkerhet i samband med spårtrafik. De Prop. 2003/04:174 olika förslagen behandlas var för sig nedan.

8.1

Förbud mot att beträda utsidan av spårfordon

Regeringens förslag: Bestämmelsen om säkerhet vid spårtrafik i ord-

ningslagen tydliggörs så att det klart framgår att det är förbjudet att

beträda spårfordons utsida utan tillstånd av spårinnehavaren eller tra-

fikföretaget.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker promemo-

rians förslag eller lämnar det utan invändning. Riksåklagaren ställer sig

tveksam till behovet av ett förtydligande och menar att det redan i dag är

förbjudet.

Bakgrund: Utan spårinnehavarens eller trafikföretagets tillstånd får

ingen vidröra manöver- och signalanordningar eller liknande anordningar

eller på annat sätt hindra trafikens behöriga gång enligt 4 kap. 5 § 2 ord-

ningslagen.

Bestämmelsen är tillämplig så snart någon missbrukar en mekanisk

eller teknisk anordning som behövs för trafiken. Uttrycket på annat sätt

hindrar trafikens behöriga gång innefattar bl.a. att hindra stängning av

dörrar på t.ex. tunnelbanetåg. Av lagmotiven till bestämmelsen framgår

att åtgärder som mera är av ordningskaraktär och inte kan anses utgöra

hinder för trafikens utnyttjande inte omfattas av bestämmelsen (prop.

1992/93:210 s. 306).

SL har i sin skrivelse begärt att lagtexten kompletteras på så sätt att

beträdande av någon del av utsidan av spårfordon utan spårinnehavarens

eller trafikföretagets tillstånd förbjuds. SL har till sin framställning bilagt

ett yttrande från Åklagarmyndigheten i Stockholm. I yttrandet sägs att

det enligt myndigheten inte faller under straffbestämmelsen i 4 kap. 10 §

ordningslagen att stå på kopplet mellan vagnarna, på fotsteget vid passa-

gerardörrarna eller på vagnstaket. Enligt åklagarmyndigheten kan man

möjligen anse att beteendet faller under 4 kap. 5 § 2 sista ledet eller på

annat sätt hindra trafikens behöriga gång. Detta är dock enligt myndig-

heten mycket tveksamt varför ett klargörande vore välkommet.

Rikspolisstyrelsen har i samband med remissförfarandet av SL:s skri-

velse till regeringen uppgett att ett antal personer rapporterats för händel-

ser av sådant slag som SL nämner, men förfarandet har inte ansetts

straffbart enligt 4 kap. 5 § 2 ordningslagen. Styrelsen menar att det är

angeläget att komma till rätta med företeelsen och har tillstyrkt förslaget

att förtydliga bestämmelsen så att beträdande av utsidan på spårfordon

kan beivras.

Riksåklagaren å sin sida menar att beträdande av utsidan av tunneltåg

redan torde omfattas av den nuvarande bestämmelsen. Detta eftersom

tunnelbaneförare inte får framföra tåget när någon befinner sig på en

vagns utsida, såsom på vagnstak, fotsteg eller koppling. Riksåklagaren

menar således att den som befinner sig på vagnens utsida hindrar trafi-

kens

behöriga gång. Beteendet skulle därmed falla under 4 kap.

5 § 2 ordningslagen och vara straffsanktionerat i 4 kap. 10 § ordnings-

18

lagen. Riksåklagaren har vidare anfört att de olika bestämmelserna i Prop. 2003/04:174 4 kap. avser att täcka olika kollektiva transportmedel, varför en fullstän- dig uppräkning inte med lätthet låter sig göras. Skälen för regeringens förslag: De beteenden som SL tagit upp i sin framställning som t.ex. att någon står på det s.k. kopplet mellan vag- narna, på fotsteg vid dörrarna eller på vagnstaket kan vara mycket farliga och dessutom leda till att trafiken hindras. Delade meningar råder om sådana beteenden faller in under formuleringen på annat sätt hindra tra- fikens behöriga gång i 4 kap. 5 § ordningslagen och därigenom redan i dag är förbjudna. Den aktuella bestämmelsen är formulerad så att det är tydligt att det är förbjudet att vidröra manöver- och signalanordningar eller liknande an- ordningar. Det föreskrivs också att det är förbjudet att på annat sätt hindra trafikens behöriga gång. Vilka dessa sätt skulle vara ges ingen vidare förklaring till. Av motiven till lagstiftningen avseende 4 kap. 5 § ordningslagen (prop. 1992/93:210 s. 207) framgår att ett generellt utfor- mat förbud mot att missbruka tekniska anordningar i kollektivtrafiken är motiverat inte bara från säkerhetssynpunkt utan också med hänsyn till intresset av att det känsliga system som kollektivtrafiken i många fall utgör inte störs till följd av liknande åtgärder. Regeringen menar i och för sig, lika med Riksåklagaren, att det är svårt att göra en fullständig uppräkning av alla gärningar som bör falla in under bestämmelsen. Men den svårigheten bör emellertid inte lägga hin- der i vägen för en förändring av bestämmelsen. Inte minst mot bakgrund av att en grundläggande regel när det gäller straffsanktionerade bestäm- melser är att det tydligt skall framgå vad som är kriminaliserat. I fråga om innehållet i 4 kap. 5 § 2 ordningslagen står det klart att det föreligger tveksamhet i hur bestämmelsen skall tolkas. Som SL påpekat finns det ett antal beteenden som förhindrar trafiken utan att det har samband med beröring av någon manöver- eller signalan- ordning. Regeringen anser därför att det finns anledning att förtydliga bestämmelsens innehåll så att det klart framgår att det är förbjudet att beträda spårfordons utsida.

8.2

Fråga om tillstånd för vissa aktiviteter inom delar av tunnelbanans område

Regeringens bedömning: Något krav på tillstånd från SL, eller av bolaget utsedd entreprenör, för aktiviteter, exempelvis musikuppträ- danden eller försäljning, innanför ingångsspärrarna till tunnelbana bör inte införas i ordningslagen.

Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens be-

dömning.

Remissinstanserna: Alla remissinstanser delar promemorians bedöm-

ning eller lämnar den utan invändning, förutom SL som vidhåller sin

uppfattning att tillstånd bör införas för aktiviteter innanför ingångsspärr

till tunnelbana.

Bakgrund: Enligt 4 kap. 7 § ordningslagen får tillträde till ett trafik-

företags område eller färdmedel vägras t.ex. den som är berusad, medför

19

sådan farlig egendom som avses i 4 kap. 6 § 1 ordningslagen eller annars uppträder på ett sådant sätt att det finns anledning att befara att han eller hon kommer att störa den allmänna ordningen eller äventyra säkerheten i trafiken. Den som är berusad, stör ordningen eller äventyrar säkerheten i trafiken är, enligt 4 kap. 8 § ordningslagen, på uppmaning av trafiktjäns- teman skyldig att lämna trafikföretagets område eller färdmedel. Samma sak gäller för den som brutit mot bestämmelserna i 4 kap. 46 §§ ord- ningslagen eller inte rättat sig efter en trafiktjänstemans anvisningar eller tillsägelser enligt 4 kap. 3 § ordningslagen. Den som har vägrats tillträde enligt 4 kap. 7 § eller som i enlighet med 4 kap. 8 § uppmanats att lämna trafikföretagets område eller färdmedel och inte gör som han eller hon blir tillsagd får enligt 4 kap 9 § ordnings- lagen avlägsnas av en polisman eller en ordningsvakt. I lagmotiven till 4 kap. 9 § ordningslagen (prop. 1992/93:210 s. 307 f.) anges att det ankommer på polismannen eller ordningsvakten att själv- ständigt pröva om förutsättningar för avvisning eller avlägsnande före- ligger, dvs. om den person som begärs avvisad eller avlägsnad har betett sig på ett sätt som enligt lagen medför skyldighet att lämna t.ex. ett färd- medel. Vidare anförs att en sådan prövning inte kan bli alltför ingående utan polismannen eller ordningsvakten torde i allmänhet kunna godta de uppgifter som trafiktjänstemannen lämnar om händelseförloppet. Om polismannen eller ordningsvakten finner det uppenbart att grund för av- visning saknas har denne dock rätt att vägra handräckning. SL har föreslagit att 4 kap. ordningslagen kompletteras med en be- stämmelse om tillståndskrav för vissa aktiviteter innanför ingångsspärren till tunnelbanan och tunnelbanetåg. Tillstånd ska kunna meddelas av SL eller av SL utsedd entreprenör med ansvar för tunnelbanans område. Ett sådant tillståndskrav borde enligt SL vara förenat med de ingripande- möjligheter som finns i 4 kap. 3 § och 89 §§ ordningslagen. Ett genom- förande av tillståndspliktig aktivitet utan tillstånd eller i strid med sådant tillstånd, skulle då medföra att polis eller ordningsvakt, utan att göra egna bedömningar beträffande om ordningen störs eller säkerheten äventyras, kan avvisa eller avlägsna den som genomför aktiviteten. De aktiviteter som SL framför allt tar sikte på är t.ex. att enskilda eller grupper utan tillstånd framför musikaliska eller andra konstnärliga verk inom tunnelbanans område, delar ut reklam eller samlar in pengar för olika ändamål. SL tillämpar en administrativ ordning där beskrivna aktiviteter är till- ståndspliktiga innanför ingångsspärrarna till tunnelbanan. Den bakomlig- gande tanken är att företagets bedömning av om tillstånd bör medges skall göras utifrån de krav som dels trafikföretaget, dels trafikanten kan ställa. Som framgår av promemorian har Riksåklagaren och Rikspolisstyrel- sen ställt sig negativa till SL:s förslag. Enligt styrelsens mening ger de förutsättningar för att ingripa som följer av gällande rätt i förening med den administrativa ordning med tillstånd för ifrågavarande aktiviteter som tillämpas av SL, tillräckliga möjligheter att bemästra förekommande ordnings- och säkerhetsproblem. Riksåklagaren anser att de av SL framförda skälen inte utgör tillräcklig grund för att specialreglera förhållandena i tunnelbanan. Enligt Riksåkla- garens mening bör de nuvarande bestämmelserna i 4 kap. vara tillräck- Prop. 2003/04:174 20 liga för att komma tillrätta med de olägenheter som tar sig sådana pro- portioner att ett ingripande kan vara befogat. Skälen för regeringens bedömning: Bestämmelserna i ordningslagen om avvisande av personer från ett trafikföretags område bygger på in- tresset av att upprätthålla ordning och säkerhet. Huvudansvaret för att bevaka ordning och säkerhet inom trafikföretagets område har lagts på trafiktjänstemän. Den som är berusad eller stör ordningen eller äventyrar säkerheten i trafiken är enligt 4 kap. 8 § ordningslagen skyldig att på uppmaning av trafiktjänsteman lämna trafikföretagets område eller färd- medel. Detsamma gäller också t.ex. den som inte följt de anvisningar och tillsägelser som trafiktjänstemannen gett enligt 4 kap. 3 § om underlåtel- sen eller överträdelsen har väsentlig betydelse för ordningen eller säker- heten i trafiken. Om den som uppmanats att lämna trafikföretagets område eller färd- medel inte gör detta får en polisman eller ordningsvakt avvisa eller av- lägsna honom eller henne. En polisman har naturligtvis både en rätt och en skyldighet att ingripa om den allmänna ordningen eller säkerheten störs även i andra fall än där en trafiktjänsteman påkallat biträde från honom eller henne. Som nyss nämnts måste polismannen eller ordningsvakten när biträde påkallas självständigt pröva om förutsättningar för avvisning eller av- lägsnande föreligger, dvs. att personen som skall avvisas har betett sig på ett sätt som enligt ordningslagen medför skyldighet att t.ex. lämna ett färdmedel. Även om polismannen eller ordningsvakten enligt motiven till lagstift- ningen (prop. 1992/93:210 s. 307 f.) har att göra en självständig prövning av förutsättningarna för ett avvisande torde trafiktjänstemannens uppgif- ter om händelseförloppet i allmänhet kunna godtas. Om polismannen eller ordningsvakten finner att det är uppenbart att grund för avvisning saknas har denne rätt att vägra handräckning. Grunden för en polis eller ordningsvakts rätt att ingripa är att den verk- samhet som pågår stör ordningen eller äventyrar säkerheten. Ingripande av polis eller ordningsvakt bör därför ske först när det har uppstått ord- ningsstörning eller risk för säkerheten. Det avgörande för om en person skall kunna tvingas lämna området bör även i fortsättningen vara att det i det enskilda fallet föreligger en på något sätt dokumenterad ordningsstörning eller en risk för att säkerheten äventyras. Bara det faktum att personen i fråga har tillstånd av SL, eller inte, till sin verksamhet kan inte vara av avgörande betydelse för hur en polisman skall agera. Det bör i första hand ankomma på SL:s personal och inte på polisen, att påpeka det faktum att någon bedriver viss typ av från SL:s sida oönskad verksamhet. Den möjlighet som ordningslagen redan i dag ger en trafiktjänsteman att påkalla handräckning av polis eller ordningsvakt när det uppstår problem framstår som en väl avvägd an- svarfördelning mellan SL samt polis och ordningsvakter. På grund härav anser regeringen att någon förändring av bestämmel- serna i den riktning som SL föreslagit inte bör göras. Prop. 2003/04:174 21

8.3

Fråga om skillnad mellan ordningslagens och järn- vägssäkerhetslagens ordningsbestämmelser

Regeringens bedömning: Ordningsbestämmelserna i ordningslagen om tunnelbana bör inte utvidgas att omfatta även regional järnvägstra- fik. Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens för- slag. Remissinstanserna: Alla remissinstanser, förutom SL, delar prome- morians bedömning eller lämnar den utan invändning. SL har anfört att det förhållandet, att problemet med olika ordningsbestämmelser för den regionala järnvägstrafiken och tunnelbanan är specifikt för Stockholms län inte utgör tillräckliga skäl att avstå från en särreglering för att åstad- komma en klarare gränsdragning. SL menar att det finns flera exempel på lagstiftning som innebär särreglering av förhållanden i Stockholms län. Bakgrund: När det gäller säkerhetsbestämmelser och befogenheter för trafikutövarens personal vid järnvägstrafik och annan kollektivtrafik ges bestämmelser idag i både 2528 §§ järnvägssäkerhetslagen (1990:1157) och i ordningslagen. Järnvägssäkerhetslagens bestämmelser gäller järn- vägstrafik medan det i 4 kap. ordningslagen finns särskilda bestämmelser om tunnelbana, spårväg och sådan yrkesmässig trafik som avses i yrkes- trafiklagen (1988:263). Med den sistnämnda hänvisningen avses framför allt busstrafik. Riksdagen har den 28 mars 2004 beslutat i enlighet med regeringens proposition Järnvägslag (prop. 2003/04:123, bet. 2003/04:TU14, rskr. 2003/04:258). I propositionen föreslås att de grundläggande bestämmel- serna om järnvägar regleras i en ny järnvägslag. Lagen skall inte gälla tunnelbana och spårväg. De allmänna säkerhetskrav samt ordnings- och straffbestämmelserna som gäller enligt järnvägssäkerhetslagen (1990:1157) överförs till 9 kap. järnvägslagen. Vissa följdändringar före- slås även i bl.a. järnvägssäkerhetslagen och lagen (1958:205) om förver- kande av alkoholhaltiga drycker. Järnvägslagen och övriga lagändringar träder i kraft den 1 juli 2004. SL har begärt att regeringen gör en översyn av gränsdragningen mellan ordningsbestämmelserna på pendeltåg (regional järnvägstrafik) och tun- nelbana. Eftersom riksdagen beslutat att ordnings- och straffbestämmelserna i järnvägssäkerhetslagen överförs till en ny järnvägslag bör SL:s begäran ses mot denna bakgrund och en jämförelse mellan järnvägslagen och 4 kap. ordningslagen presenteras. Olika säkerhetsbestämmelser gäller som nyss nämnts enligt den nya järnvägslagen och ordningslagen. Generellt kan sägas att ordningslagens bestämmelser är mer detaljerade än de som följer av järnvägslagen. I 9 kap. järnvägslagen (25 och 25 a §§ i järnvägssäkerhetslagen) finns bestämmelser i detta ämne. I 9 kap 1 § föreskrivs att ingen, utan infra- strukturförvaltarens eller ett järnvägsföretags tillstånd, får beträda spår- området för järnväg utom på platser där det klart framgår att allmänheten har tillträde. Av 9 kap. 2 § framgår att alkoholdrycker inte får förtäras Prop. 2003/04:174 22 inom järnvägssystem, om det inte handlar om tillåten servering eller att särskilt tillstånd givits. När det gäller ordningslagen finns motsvarande bestämmelser om för- täring av alkohol i 4 kap. 4 § och om beträdande av spårområde i 4 kap. 5 § första stycket. Därutöver finns i 5 § en bestämmelse om förbud att utan tillstånd vidröra manöver- och signalanordningar eller liknande an- ordningar eller på annat sätt hindra trafikens behöriga gång. I 4 kap. 6 § anges vidare att det är förbjudet att

-

utan tillstånd av trafikföretaget inom dess område eller på dess färdmedel medföra egendom som är av farlig beskaffenhet eller som kan orsaka avsevärd olägenhet,

-

röka inom ett trafikföretags område som är beläget under jord och på andra färdmedel än som ingår i taxitrafik,

-

förorena eller skräpa ned på färdmedel eller inom trafikföretags område, eller

-

skaffa sig tillträde till område innanför ingångsspärren till tunnel- bana utan att kunna uppvisa giltigt färdbevis.

Skälen för regeringens bedömning: SL menar att 4 kap. ordningsla- gens mer detaljerade bestämmelser med fördel skulle kunna tillämpas inom den regionala järnvägstrafiken. Som exempel anger SL ordnings- lagens detaljerade och straffsanktionerade bestämmelser mot rökning och nedskräpning. Som framgår av promemorian var Rikspolisstyrelsen i samband med remissförfarandet av SL:s skrivelse positiva till bolagets förslag. Styrel- sen anförde då att nuvarande reglering påverkar polisens arbete eftersom förutsättningarna för en polisman att ingripa på pendeltåg inte är de- samma som på tunnelbana och spårväg. Styrelsen ifrågasatte därför om inte lagstiftningen borde ändras så att möjligheterna att komma till rätta med ordningsstörningar på den lokala järnvägen likställs med dem som gäller för tunnelbanan och spårvägen. I samband med remitteringen av promemorian har dock styrelsen ändrat sin inställning och har anslutit sig till promemorians bedömning. Frågan om gemensamma bestämmelser om ordning och säkerhet för all kollektiv persontrafik till lands diskuterades i samband med införan- det av ordningslagen. I motiven till lagstiftningen (prop. 1992/93:210 s. 202) anförs att det i och för sig skulle vara tilltalande att i ordningslagen föra samman alla bestämmelser om ordning och säkerhet i den kollektiva persontrafiken till lands. Att föra över järnvägssäkerhetslagens bestäm- melser om ordning vid järnvägstrafik till ordningslagen ansågs dock inte medföra några fördelar. Med hänsyn till att järnvägstrafiken i vissa avse- enden skiljer sig från regleringen för övrig kollektivtrafik bedömdes det vara motiverat att dessa bestämmelser hölls samman såsom har skett i järnvägssäkerhetslagen. Regeringen menar att det i och för sig kan finnas skäl att överväga gränsdragningen mellan vilken verksamhet som skall omfattas av be- stämmelserna i ordningslagen och vilken som skall regleras av den före- slagna järnvägslagen. Det är särskilt tydligt när det gäller gränsdragning mellan kollektivtrafiken i Stockholm, där tunnelbana och regional järn- vägstrafik bedrivs parallellt. De olika regelsystem som reglerar ordnings- bestämmelser och personalens befogenheter kan i några fall leda till oklarheter. Prop. 2003/04:174 23 Regeringen anser dock att detta problem är specifikt för Stockholm Prop. 2003/04:174 eftersom det inte bedrivs tunnelbanetrafik någon annanstans i Sverige. I övriga delar av landet är det endast regional järnvägstrafik och annan järnvägstrafik som bedrivs parallellt. Den ändring som SL vill ha till stånd innebär att regional järnvägstrafik och tunnelbana skall regleras på samma sätt, och på ett sätt som avviker från järnvägstrafik. En sådan ordning skulle möjligen leda till en klarare gränsdragning i Stockholms- området. I de delar av landet där regional järnvägstrafik bedrivs parallellt med annan järnvägstrafik skulle dock förhållandet bli det motsatta. Mot denna bakgrund anser regeringen att det ter sig olämpligt att tillämpa ordningslagens bestämmelser om tunnelbana på den regionala järnvägstrafiken. Regeringen föreslår därför ingen ändring.

8.4

Forcering av spärrar i tunnelbanan

Regeringens bedömning: Det bör inte införas något generellt förbud

i ordningslagen mot att passera spärrarna till tunnelbanan på felaktigt

sätt.

Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens be-

dömning.

Remissinstanserna: Alla remissinstanser, förutom SL, delar prome-

morians bedömning eller lämnar den utan invändning. SL har vidhållit

sin begäran att ett förbud bör införs i ordningslagen mot att bereda sig

tillträde till område innanför ingångsspärr till tunnelbana utan att först

uppvisa färdbevis.

Bakgrund: Enligt 4 kap. 6 § 4 ordningslagen är det förbjudet att

skaffa sig tillträde till område innanför ingångsspärren till tunnelbanan

utan att kunna uppvisa giltigt färdbevis. Den som bryter mot denna be-

stämmelse döms, enligt 4 kap. 10 §, till penningböter om gärningen inte

är belagd med strängare straff i brottsbalken eller någon annan författ-

ning.

SL har anfört att det är ett stort problem att trafikanter, med eller utan

färdbevis, passerar in genom ingångsspärrarna utan att uppvisa eller ge-

nom automatkontroll förete giltigt färdbevis eller passerar in genom pas-

sage avsedd för utgång. SL har påpekat att med nuvarande skrivning i

4 kap. 6 § kan avvisning och straffsanktion endast ske i förhållande till

den som vid kontroll visar sig sakna giltigt färdbevis. Sanktioner mot det

felaktiga intrånget saknas således. Tidigare angavs i 14 § ordningsstad-

gan för tunnelbane- och spårtrafiken i Stockholms län bl.a. följande.

Tillträde till avgiftsbelagt område får ske endast genom ingångsspärr

och mot erläggande av stadgad avgift eller mot uppvisande av eller ge-

nom automatkontroll av giltigt färdbevis.

SL föreslår att 4 kap. 6 § ordningslagen ändras efter mönster av denna

ordningsstadga.

Riksåklagaren och Rikspolisstyrelsen har vid remittering av SL:s för-

slag avstyrkt en reglering i enlighet med bolagets förslag. Båda myndig-

heterna menar att denna fråga inte i första hand bör lösas genom straff-

rättslig reglering och hänvisar till en tillsynsrapport från Järnvägsinspek-

tionen (1996:3 Personsäkerhet i Stockholms tunnelbana). Enligt inspek-

24

tionen skulle införandet av obligatoriska spärrar, eventuellt i kombination Prop. 2003/04:174 med överhoppningsskydd, minimera antalet trafikanter utan färdbiljett. Skälen för regeringens bedömning: Regeringen konstaterar inled- ningsvis att redan enligt 4 kap. 6 § 4 ordningslagen är det förbjudet att skaffa sig tillträde till område innanför ingångsspärr till tunnelbana utan att kunna uppvisa giltigt färdbevis. Den som överträder förbudet kan dö- mas till penningböter enligt 4 kap. 10 § ordningslagen. Förfarandet kan därutöver vara att bedöma som bedrägligt beteende enligt 9 kap. 12 § brottsbalken. Dessutom får den som ertappas utan giltigt färdbevis er- lägga en kontrollavgift. SL menar att förfarandet i sig att forcera en spärr på fel sätt bör straff- beläggas. Detta oavsett om personen som gör det faktiskt har ett giltigt färdbevis eller inte. Regeringen menar dock att övervägande skäl talar för att detta är ett problem som i första hand inte bör lösas genom straffrätts- lig reglering. Problemet bör SL i stället kunna komma till rätta med ge- nom förbättrade spärrar eller effektivare spärrkontroll. Regeringen kan därför inte se ett behov av någon sanktionsmöjlighet, utöver den som redan finns i dag, gentemot den som ertappas utan giltigt färdbevis innanför ingångsspärren till tunnelbanan. Någon ändring av nuvarande bestämmelser i ordningslagen föreslås därför inte.

8.5

Vissa påföljdsfrågor

Regeringens bedömning: Påföljderna för överträdelser av bestäm- melserna i 4 kap. ordningslagen bör inte skärpas. Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens be- dömning. Remissinstanserna: Alla remissinstanser, förutom SL, delar prome- morians bedömning eller lämnar den utan invändning. SL menar att det i och för sig inte finns skäl att skärpa straffen för brott i ordningslagen som i grövre fall är att bedöma som brott enligt brottsbalken, men detta ute- sluter inte att det skulle kunna finnas andra i ordningslagen straffbara beteenden som i grövre fall inte har någon motsvarighet i brottsbalken, t.ex. systematiskt och upprepat beträdande av spåren för att hindra tågs avgång eller manipulera säkerhetsanordningar som antingen hindrar tågs avgång eller medför att tåg kan avgå utan fungerande säkerhetssystem. Bakgrund: Den som bryter mot 4 kap. 46 §§ ordningslagen döms till penningböter, om gärningen inte är belagd med strängare straff i brotts- balken eller någon annan författning. SL har i sin skrivelse anfört att det finns behov av skärpning av påfölj- derna för brott mot bestämmelserna i 4 kap. Enligt SL kan det särskilt avseende mer allvarliga, säkerhetsrelaterade brott och i fråga om upp- repad brottslighet finnas behov av att utdöma fängelsestraff. I samband med remitteringen av SL:s skrivelse avstyrkte både Riks- åklagaren och Rikspolisstyrelsen SL:s förslag. Båda myndigheterna an- förde att flera av de gärningar som kriminaliseras i 4 kap. ordningslagen i allvarliga fall kan vara att bedöma som brott enligt brottsbalken. I sådana fall gäller också en annan straffskala än enligt ordningslagen. 25 Skälen för regeringens bedömning: De gärningar som omfattas av Prop. 2003/04:174 4 kap. ordningslagen kan i allvarligare fall vara att bedöma som brott enligt brottsbalken, t.ex. sabotage enligt 13 kap. 4 §, skadegörelse enligt 12 kap. 1 §, missbruk av larmanordning enligt 16 kap. 15 § eller bedräg- ligt beteende enligt 9 kap. 2 §. I samtliga dessa fall finns möjlighet att döma till fängelse. Regeringen finner därför inte skäl att införa möjligheter att döma till fängelse enligt 4 kap. ordningslagen.

9

Prövningstillstånd

Regeringens förslag: Ett krav på prövningstillstånd införs vid över-

klagande av ett länsrättsbeslut i mål enligt ordningslagen.

Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser tillstyrker den före-

slagna ändringen eller lämnar den utan erinran.

Bakgrund: Frågor enligt 2 kap. ordningslagen om bl.a. tillstånd att

anordna allmänna sammankomster och offentliga tillställningar samt

vissa frågor om befrielse från skyldigheten att ansöka om tillstånd att

anordna offentliga tillställningar avgörs i allmänhet av polismyndigheten.

Om en offentlig tillställning avser tävling eller uppvisning i motorsport

och det för att genomföra tillställningen krävs beslut av länsstyrelsen i

något annat avseende beslutar dock länsstyrelsen efter samråd med po-

lismyndigheten. Regeringen föreslår i avsnitt 4 att tävlingar på väg även

med andra fordon än motorfordon skall beslutas av länsstyrelsen. Såväl

beslut av polismyndigheten som beslut av länsstyrelsen överklagas enligt

2 kap. 28 § ordningslagen till länsrätt.

Enligt 3 kap. ordningslagen kan en polismyndighet meddela ett flertal

olika slags beslut i fråga om allmän ordning och säkerhet, t.ex. i fråga om

användningen av offentlig plats. Lokala föreskrifter med allmän giltighet

meddelas dock i regel av kommunen. Länsstyrelsen kan under vissa

förutsättningar upphäva ett beslut av kommunen om en lokal föreskrift.

Såväl beslut av polismyndigheten som ett beslut av länsstyrelsen överkla-

gas till länsrätt. I fråga om överklagande av kommunens beslut gäller i

allmänhet bestämmelserna i 10 kap. kommunallagen (1991:900).

Beslut som länsrätt efter överklagande meddelar i ett mål enligt ord-

ningslagen får överklagas till kammarrätt. I de fall ett beslut av en polis-

myndighet eller länsstyrelse har överklagats till länsrätt gäller inte något

krav på prövningstillstånd. När ett beslut av kommunen har överklagats

till länsrätt gäller dock enligt 10 kap. 13 § andra stycket kommunallagen

ett sådant krav vid överklagande till kammarrätt.

Skälen för regeringens förslag: I Domstolsutredningens betänkande

Domstolarna inför 2000-talet (SOU 1991:106) angavs en princip för

instansordningen i de allmänna förvaltningsdomstolarna. Regeringen

föreslog i 1993 års budgetproposition riktlinjer i enlighet med den prin-

cip som angavs i betänkandet. Riksdagen godkände de riktlinjer som re-

geringen föreslog (prop. 1992/93:100 bil. 3, s. 24 f. och s. 93, bet.

1992/93:JuU24, rskr. 1992/93:289). Dessa riktlinjer innebär att första

domstolsinstans för de förvaltningsbeslut som kan överklagas till allmän

26

förvaltningsdomstol som huvudregel skall vara länsrätt och inte som tidi- Prop. 2003/04:174 gare kammarrätt. Successivt har riktlinjerna genomförts för en mängd måltyper. Genom ändringar i närmare ett hundratal lagar gjordes år 1995 länsrätt till första domstolsinstans för ett stort antal måltyper (prop. 1994/95:27, bet. 1994/95:JuU6, rskr. 1994/95:165). Samtidigt infördes ett omfattande krav på prövningstillstånd vid överklagande till kammar- rätt. Enligt ordningslagen, som tillkom år 1993, överklagas i allmänhet ett beslut av en förvaltningsmyndighet till länsrätt. Ordningslagen kom inte att uppmärksammas vid 1995 års reform. Detta innebär, till skillnad från nästan alla jämförbara fall, att det i ordningslagen inte finns några regler om krav på prövningstillstånd vid ett överklagande till kammarrätt. Överklaganden enligt ordningslagen som skall ske enligt reglerna i kommunallagen omfattas dock sedan 1995 av krav på prövningstillstånd vid överklagande till kammarrätt. Skälen för ett krav på prövningstill- stånd vid överklagande till kammarrätt är lika starka för övriga mål enligt ordningslagen som för de mål som omfattades av 1995 års reform. Det finns således ingen anledning att ha en annan ordning för dessa mål. I mål enligt ordningslagen bör alltså alltid krävas prövningstillstånd vid överklagande till kammarrätt och för sådant tillstånd bör allmänna regler gälla. För kammarrätterna skapar ett system med prövningstill- stånd möjligheter att bättre och mer effektivt utnyttja de resurser som står till buds. Prövningstillstånd enligt allmänna regler kan beviljas om det finns anledning att ändra länsrättens avgörande, om det är av vikt för ledning av rättstillämpningen att en överprövning görs eller om det an- nars finns synnerliga skäl att pröva talan. 10 Kostnader samt ikraftträdande och övergångsbestämmelser

När det gäller förslaget om att länsstyrelserna skall ta över prövningen av

vissa ansökningar om tillstånd till tävling eller uppvisning på väg med

fordon fattar länsstyrelsen redan i dag beslut om tävlingar på väg med

tillämpning av bestämmelserna i trafikförordningen. Regeringen bedö-

mer att förslaget därför inte skall leda till något omfattande merarbete i

dessa fall för länsstyrelsen. För polismyndigheternas del bedöms konse-

kvensen bli att omkring en årsarbetskraft, motsvarande 0,5 miljoner kro-

nor, frigörs för annan verksamhet. Anslag motsvarande denna resurs

skall överföras från polisen till länsstyrelserna.

Förslaget om förbud mot att beträda utsidan av spårfordon torde inte

leda till någon större ökad arbetsbelastning för rättsväsendets myndig-

heter och skall därför inte leda till några nämnvärda kostnadsökningar.

Även dessa skall således finansieras inom befintliga anslag.

När det gäller det utvidgade tillämpningsområdet för säkerhetskrav för

tivolianordningar leder det till en viss ökning av antalet ärenden om tivo-

lianordningar hos polismyndigheterna, eftersom fler typer av anordningar

föreslås omfattas av säkerhetskraven. Av promemorian framgår att Po-

lismyndigheten i Uppsala under år 2000 hade 19 tivoliärenden och Po-

lismyndigheten i Gävleborgs län 44. Några exakta siffror om hur många

27

anordningar för bungy-jump, vattenrutschkanor, rodeomaskiner eller lik- Prop. 2003/04:174 nande personförande eller personbärande anordningar för nöjesändamål som i dag används vid allmänna sammankomster, offentliga tillställ- ningar eller i andra fall tillhandahålls allmänheten finns inte att tillgå. Även om antalet ärenden fördubblas i förhållande till i dag framstår ändå ökningen av arbetsbelastningen för polismyndigheterna som relativt be- gränsad. Därför gör regeringen bedömningen att de ökade kostnaderna för polisen skall hanteras inom befintliga anslagsramar. För den som anordnar verksamhet med sådana anordningar som kom- mer att omfattas av besiktningskrav innebär förslaget dels att anordnaren i vissa fall måste ansöka om tillstånd att anordna offentlig tillställning, dels att anordningen måste besiktigas av ett organ som är ackrediterat av Styrelsen för teknisk ackreditering (SWEDAC). För närvarande har SWEDAC ackrediterat tre sådana organ som därmed är behöriga att be- siktiga tivolianordningar. Enligt uppgift från dessa organ förekommer i hög utsträckning frivillig besiktning av anordningar som i dag faller utanför ordningslagens definition av tivolianordningar. Besiktningsorga- nen har uppgett att den nu föreslagna ändringen torde leda till att om- kring 2030 anordningar, som i dag inte besiktigas, kommer att omfattas. Den kostnad som förslaget innebär för anordnaren består, utöver avgift för prövningen av ansökan hos polismyndigheten, av kostnaden för be- siktningsorganens årliga besiktning. Enligt uppgift från besiktningsorga- nen kommer kostnaden i normalfallet inte att överstiga kostnaden för en timmas arbete för besiktningsmannen. Kostnaden för anordnaren torde därför i normalfallet inte överstiga 1 000 kr. Avgiften till polismyndig- heten uppgår för närvarande till 500 kr. Införandet av ett krav på prövningstillstånd vid överklagande till kam- marrätt i mål enligt ordningslagen torde inte medföra några budgetkon- sekvenser. Regeringen bedömer att lagändringarna bör träda i kraft den 1 april 2005. Ansökningar om tillstånd till tävling eller uppvisning på väg med for- don, som kommit in till polismyndigheten före den 1 april 2005 men som ännu inte har avgjorts, skall handläggas av länsstyrelsen enligt den nya bestämmelsen. Prövningstillstånd skall inte krävas i fråga om domar och beslut som har meddelats av länsrätt före ikraftträdandet.

11

Författningskommentar

Förslaget till lag om ändring i ordningslagen (1993:1617)

2 kap. 8 §

I paragrafen behandlas frågor om prövningen av tillstånd att anordna all-

männa sammankomster och offentliga tillställningar.

Ändringen, som behandlas i avsnitt 4, innebär att prövningen av till-

stånd om tävling eller uppvisning på väg med fordon flyttas från polis-

myndigheten till länsstyrelsen när beslut också krävs av länsstyrelsen

enligt

någon annan bestämmelse, som t.ex. 3 kap. 84 § trafikförord-

28

ningen (1998:1276). Bestämmelsen medför att länsstyrelsen skall pröva ansökningar om tävlingar och uppvisningar på väg med alla typer av for- don och inte endast motorfordon. Avsikten är att få till stånd ett smidigt beslutsfattande genom att en myndighet, i stället för som tidigare två, skall pröva en ansökan. Med fordon avses vad som anges i 2 § lagen (2001:559) om vägtrafik- definitioner. 2 kap. 13 § I paragrafen finns ett förbud mot att använda tivolianordningar som inte är besiktigade. Begreppet tivolianordning definieras i bestämmelsen. Ändringarna i paragrafen har utförligt kommenterats i avsnitt 5. Defi- nitionen av begreppet tivolianordningar utvidgas. Definitionen kom- pletteras med begreppen berg- och dalbanor och vattenrutschkanor samt med ett vidare begrepp; liknande personförande eller person- bärande anordningar för nöjesändamål. Med detta avses anordningar för t.ex. bungy-jump, banor för sommarrodel och rodeomaskiner. Även andra typer av äventyrsbanor omfattas. I enlighet med tidigare tillämp- ning faller emellertid enklare barnkaruseller, gungor eller liknande red- skap utanför detta begrepp. Vidare utvidgas bestämmelsen så att även tivolianordningar som an- vänds vid andra tillställningar än allmänna sammankomster och offent- liga tillställningar kommer att omfattas av bestämmelsen. Bestämmelsen ger sålunda uttryck för att även tivolianordningar på s.k. sommarland skall omfattas av säkerhetskraven. Därutöver tas ordet godkända bort ut bestämmelsen. Övriga ändringar i paragrafen är redaktionella. 2 kap. 28 § Paragrafen behandlar frågor om överklagande av vissa beslut som en polismyndighet eller länsstyrelse fattar rörande allmänna sammankoms- ter och offentliga tillställningar. I ett nytt fjärde stycke har införts ett krav på prövningstillstånd vid överklagande till kammarrätt. Skälen för detta har angetts i avsnitt 9. Av paragrafens femte stycke framgår att om inte annat beslutats så gäller polismyndighetens beslut omedelbart utom när det är fråga om ersättningsskyldighet enligt 26 eller 27 §. Som beskrivits ovan innebär ändringen i 2 kap. 8 § andra stycket att länsstyrelsen i fortsättningen skall pröva tillstånd till tävling eller uppvisning på väg med fordon. Länssty- relsens beslut om tillstånd gäller, till skillnad från polismyndighetens, inte omedelbart. Den nuvarande ordningen att endast beslut av polis- myndigheten skall gälla omedelbart ändras inte. Övriga ändringar i paragrafen är redaktionella. 3 kap. 26 § I paragrafen behandlas frågor om överklagande av beslut som rör allmän ordning och säkerhet. Prop. 2003/04:174 29 I paragrafen har införts ett nytt andra stycke enligt vilket det krävs prövningstillstånd vid överklagande till kammarrätt av ett beslut som länsrätt meddelat efter ett överklagande från en polismyndighet. I det fallet att det första beslutet har fattats av en kommun krävs prövningstill- stånd enligt reglerna i 10 kap. kommunallagen vid ett överklagande till kammarrätt (jfr avsnitt 9). Övriga ändringar i paragrafen är redaktionella. 3 kap. 27 § Paragrafen behandlar frågor om överklagande av vissa beslut av en läns- styrelse om upphävande av lokala trafikföreskrifter. I ett nytt tredje stycke har införts ett krav på prövningstillstånd vid överklagande till kammarrätt. Övriga ändringar i paragrafen är redaktionella. 4 kap. 5 § Paragrafen behandlar frågor om ordning och säkerhet vid tunnelbana och spårtrafik. Ändringen, som har behandlats under avsnitt 8.1, innebär att det ut- tryckligen anges att det är förbjudet att beträda spårfordons utsida. Ge- nom ändringen klargörs att det är förbjudet att på tunnelbana eller spår- vagn åka t.ex. mellan vagnar, på fotsteg vid dörr eller på taket. Bestäm- melsen är tillämplig på sådana beteenden oavsett om de medför hinder för trafikens utövande eller inte. Prop. 2003/04:174 30 Promemorians lagförslag Förslag till lag om ändring i ordningslagen Härigenom föreskrivs att 2 kap. 8 och 13 §§ samt 4 kap. 5 § ordnings- lagen (1993:1617) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2

kap.

8 § Polismyndigheten prövar frågor om tillstånd att anordna allmänna sammankomster och offentliga tillställningar samt om befrielse enligt 4 § andra stycket från skyldigheten att ansöka om tillstånd att anordna of-

fentliga tillställningar.

Om den offentliga tillställningen

Om den offentliga tillställningen

avser tävling eller uppvisning i

avser tävling eller uppvisning i

motorsport och det för att genom-

motorsport eller tävling på väg

föra tillställningen krävs beslut av

med fordon och det för att genom-

länsstyrelsen i något annat avse-

föra tillställningen krävs beslut av

ende, prövas dock frågan om till-

länsstyrelsen i något annat avse-

stånd av länsstyrelsen efter samråd

ende, prövas dock frågan om till-

med polismyndigheten

stånd av länsstyrelsen efter samråd

med polismyndigheten.

Anmälan om en allmän sammankomst eller offentlig tillställning be- handlas av polismyndigheten som också prövar frågor om befrielse enligt 5 § fjärde stycket från skyldigheten att göra anmälan om sammankomster

eller tillställningar.

13 §

Tivolianordningar, såsom karu-

Tivolianordningar,

såsom karu-

seller, pariserhjul, bergbanor, bil-

seller, pariserhjul, bergbanor, bil-

banor och liknande anordningar,

banor och liknande personförande

får användas vid allmänna sam-

eller personbärande

anordningar

mankomster eller offentliga till-

för nöjesändamål, får användas

ställningar endast om de erbjuder

vid allmänna sammankomster eller

betryggande säkerhet mot olycks-

offentliga tillställningar endast om

fall och om de är besiktigade och

de erbjuder

betryggande säkerhet

godkända.

mot olycksfall och om de är be-

siktigade och godkända.

Detsamma

gäller

tivolianord-

ningar som

allmänheten i andra

fall än som avses i första stycket erbjuds att använda mot vederlag. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får med- dela föreskrifter om provning, besiktning och förbud att använda en tivo- lianordning. Prop. 2003/04:174 Bilaga 1 31

4

kap.

5 § Utan spårinnehavarens eller tra- fikföretagets tillstånd får inte nå- gon

1.

beträda spårområde för tun- nelbana eller sådan del av spår- vägs spårområde för vilken det genom stängsel eller skyltar eller på annat liknande sätt klart fram- går att allmänheten inte har till- träde,

2.

vidröra manöver- och signal- anordningar eller liknande anord- ningar eller på annat sätt hindra trafikens behöriga gång.

Utan spårinnehavarens eller tra- fikföretagets tillstånd får inte nå- gon

1.

beträda spårområde för tun- nelbana eller sådan del av spår- vägs spårområde för vilken det genom stängsel eller skyltar eller på annat liknande sätt klart fram- går att allmänheten inte har till- träde,

2.

vidröra manöver- och signal- anordningar eller liknande anord- ningar, beträda spårfordons utsida eller på annat sätt hindra trafikens behöriga gång

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2003. Prop. 2003/04:174 Bilaga 1 32 Förteckning över remissinstanser Prop. 2003/04:174 Bilaga 2 Efter remiss av departementspromemorian Några frågor om ordnings- lagen har yttrande inkommit från följande instanser: Riksdagens ombudsmän (JO), Hovrätten över Skåne och Blekinge, Kammarrätten i Jönköping, Justitiekanslern, Riksåklagaren, Rikspolis- styrelsen, Konsumentverket, Statens räddningsverk, Socialstyrelsen, Barnombudsmannen, Riksrevisionsverket (RRV), Länsstyrelsen i Stock- holms län, Länsstyrelsen i Uppsala län, Länsstyrelsen i Östergötlands län, Länsstyrelsen i Blekinge län, Länsstyrelsen i Värmlands län, Läns- styrelsen i Jämtlands län, Naturvårdsverket, Boverket, Banverket, Väg- verket, Arbetsmiljöverket, Elsäkerhetsverket, Huddinge kommun, Stock- holms Stad, Eskilstuna kommun, Ydre kommun, Borgholms kommun, Västerviks kommun, Helsingborgs kommun, Vellinge kommun, Åstorps kommun,[REDACTED_EFTERNAMN] kommun, Bollebygds kommun, Uddevalla kom- mun, Rättviks kommun, Ljusdals kommun, Strömsunds kommun, Umeå kommun, Pajala kommun, Svenska Kommunförbundet, AB Storstock- holms lokaltrafik, Sveriges Liftanläggningars organisation, Jan och Birgitta[REDACTED_EFTERNAMN], Skidsäkerhetsrådet och Sveriges Gokartuthyrarförening. Åtvidabergs kommun, Malmö kommun, Hjo kommun, Lysekils kom- mun, Säffle kommun, Avesta kommun, Sandvikens kommun, Åre kom- mun, Sveriges Tivoliägareförening, Svenska föreningen för klinisk 

Om den offentliga tillställningen

Om den offentliga tillställningen

avser tävling eller uppvisning i

avser tävling eller uppvisning i

motorsport och det för att genom-

motorsport eller tävling eller upp-

föra tillställningen krävs beslut av

visning på väg med fordon och det

länsstyrelsen i något annat avse-

för att genomföra tillställningen

ende, prövas dock frågan om till-

krävs beslut av länsstyrelsen i nå-

stånd av länsstyrelsen efter samråd

got annat avseende, prövas dock

med polismyndigheten.

frågan om tillstånd av länsstyrel-

sen efter samråd med polismyn-

digheten.

Anmälan om en allmän sammankomst eller offentlig tillställning be- handlas av polismyndigheten som också prövar frågor om befrielse enligt 5 § fjärde stycket från skyldigheten att göra anmälan om sammankomster eller tillställningar. 13 § Tivolianordningar, såsom karu- seller, pariserhjul, berg- och dal- banor, bilbanor, vattenrutschkanor och liknande personförande eller personbärande anordningar för nöjesändamål, får användas vid allmänna sammankomster, offent- liga tillställningar eller i andra fall tillhandahållas allmänheten, en- dast om de ger betryggande säker- het mot olycksfall och om de är besiktigade. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får med- dela föreskrifter om provning, besiktning och förbud att använda en tivo- lianordning. Prop. 2003/04:174 Bilaga 3 34

28 §

Polismyndighetens beslut enligt

Polismyndighetens beslut enligt

detta kapitel får överklagas hos

detta kapitel får överklagas hos

länsrätten.

allmän förvaltningsdomstol.

Länsstyrelsens beslut enligt 8 §

Länsstyrelsens beslut enligt 8 §

andra stycket får överklagas hos

andra stycket får överklagas hos

länsrätten.

allmän förvaltningsdomstol.

Länsstyrelsens beslut enligt 15 § andra stycket och Socialstyrelsens beslut enligt 19 § får inte överklagas. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Om inte något annat har beslutats gäller polismyndighetens beslut omedelbart utom när det är fråga om ersättningsskyldighet enligt 26 eller 27 §.

3 kap

26 §

Polismyndighetens beslut enligt

Polismyndighetens beslut enligt

detta kapitel eller enligt föreskrif-

detta kapitel eller enligt föreskrif-

ter som har meddelats med stöd av

ter som har meddelats med stöd av

detta kapitel får överklagas hos

detta kapitel får överklagas hos

länsrätten. Dock får polismyndig-

allmän förvaltningsdomstol. Dock

hetens beslut att avslå en ansökan

får polismyndighetens

beslut

att

om att få ta i anspråk offentlig

avslå en ansökan om att få ta i an-

plats inte överklagas, om beslutet

språk offentlig plats inte överkla-

föranleds av ett avstyrkande från

gas, om beslutet föranleds av ett

kommunen enligt 2 § första

avstyrkande från kommunen enligt

stycket.

2 § första stycket.

Prövningstillstånd

krävs

vid

överklagande till kammarrätten.

I fråga om överklagande av kommunens beslut i fall som avses i 1 kap. 2 § eller i 2 § eller någon av 810 §§ i detta kapitel gäller bestämmel- serna i 10 kap. kommunallagen (1991:900).

27 §

Länsstyrelsens beslut att upp-

Länsstyrelsens beslut att upp-

häva lokala föreskrifter enligt 13 §

häva lokala föreskrifter enligt 13 §

andra stycket får överklagas av

andra stycket får överklagas av

kommunen hos länsrätten.

kommunen hos allmän förvalt-

ningsdomstol. I övrigt får länsstyrelsens beslut enligt detta kapitel inte överklagas. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Prop. 2003/04:174 Bilaga 3 35

4 kap 5 § Utan spårinnehavarens eller trafikföretagets tillstånd får inte någon 1. beträda spårområde för tunnelbana eller sådan del av spårvägs spår- område för vilken det genom stängsel eller skyltar eller på annat liknande sätt klart framgår att allmänheten inte har tillträde,

2. vidröra manöver- och signal-

2. vidröra manöver- och signal-

anordningar eller liknande anord-

anordningar eller liknande anord-

ningar eller på annat sätt hindra

ningar, beträda spårfordons utsida

trafikens behöriga gång.

eller på annat sätt hindra trafikens

behöriga gång.

Denna lag träder i kraft den 1 april 2005. Prövningstillstånd krävs inte i fråga om domar och beslut som har meddelats av länsrätt före ikraftträ- dandet. Prop. 2003/04:174 Bilaga 3 36

Lagrådets yttrande

Prop. 2003/04:174

Bilaga 4

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 2004-06-08

Närvarande: f.d. justitierådet Lars K[REDACTED_EFTERNAMN], f.d. justitierådet Inger
[REDACTED_EFTERNAMN] och regeringsrådet Bengt-Åke[REDACTED_EFTERNAMN].

Enligt en lagrådsremiss den 27 maj 2004 (Justitiedepartementet) har re-

geringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

lag om ändring i ordningslagen (1993:1617).

Förslaget har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn Mårten

Unbeck.

Förslaget föranleder följande yttrande av Lagrådet :

4 kap. 5 §

För att tydliggöra att det är förbjudet att utan tillstånd av spårinnehavaren

eller trafikföretaget beträda ett spårfordons utsida föreslås i remissen att

ett sådant förbud införs genom ett tillägg till 4 kap. 5 § 2 ordningslagen.

I sin gällande lydelse innehåller den nämnda punkten ett förbud mot att

vidröra manöver- och signalanordningar eller liknande anordningar eller

på annat sätt hindra trafikens behöriga gång. Enligt författningskom-

mentaren (prop. 1992/93:210 s. 306) omfattar bestämmelsen inte åtgär-

der som mera är av ordningskaraktär och som inte kan anses medföra

hinder för trafiken.

I kommentaren till den nu föreslagna bestämmelsen, som innebär förbud

att på tunnelbana eller spårvagn åka t.ex. mellan vagnar, på fotsteg vid

dörr eller på vagntak, framhålls att bestämmelsen är tillämplig på sådana

beteenden oavsett om de medför hinder för trafikens utövande eller inte.

I och för sig kan det hävdas att de beskrivna beteendena till sin karaktär

är sådana att de generellt sett måste anses utgöra hinder för trafikens be-

höriga gång. Under alla förhållanden hindrar de de facto trafiken så snart

de upptäcks av ansvarig trafikpersonal.

För att den i författningskommentaren uttalade avsikten skall komma till

tydligt uttryck bör emellertid, enligt Lagrådets mening, en viss omredi-

gering ske av den föreslagna lydelsen av 4 kap. 5 §, t.ex. enligt följande

mönster:

Utan spårinnehavarens eller trafikföretagets tillstånd får inte någon

1.

beträda spårområde för tunnelbana eller sådan del av spårvägs spår- område för vilken det genom stängsel eller skyltar eller på annat lik- nande sätt klart framgår att allmänheten inte har tillträde,

37 2. beträda spårfordons utsida,

3.

vidröra manöver- och signalanordningar eller liknande anordningar eller på annat sätt hindra trafikens behöriga gång.

Övergångsbestämmelserna I remissen har inte berörts hur de ärenden enligt 2 kap. 8 § andra stycket som kommit in till polismyndigheten före den 1 april 2005 men som ännu inte avgjorts skall handläggas. Enligt Lagrådets mening bör i en övergångsbestämmelse klargöras att dessa ärenden skall handläggas av länsstyrelsen enligt den nya bestäm- melsen. Prop. 2003/04:174 Bilaga 3 38

Justitiedepartementet Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 23 juni 2004. Närvarande: statsrådet Engqvist, ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Nykvist,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN] Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]. Regeringen beslutar proposition 2003/04:174 Några frågor om ordnings- lagen Prop. 2003/04:174 39