Regeringens proposition

1993/94:212

Vissa lagstiftningsfrågor på energiområdet

Prop.

1993/94:212

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 24 mars 1994

Carl[REDACTED_EFTERNAMN]

 Per[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Näringsdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att fastbränslelagen (1981:599) upphävs vid utgången av

juni 1994. Detsamma föreslås beträffande lagen (1978:277) med bemyndigande att

meddela föreskrifter i fråga om anordning för förbrukningsmätning av elektrisk

energi, vatten eller värmeenergi, m.m.

 Vidare läggs fram förslag till en lag med bemyndigande att meddela vissa

föreskrifter på energiområdet. Genom lagen bemyndigas regeringen att meddela

föreskrifter om dels tillstånd att uppföra oljeeldade kraftverk, dels skyldighet

för näringsidkare att lämna uppgifter om oljepriser och investeringsprojekt.

Syftet är att Sverige skall kunna fullgöra sina åtaganden enligt EES-avtalet att

införliva vissa EG-rättsakter på energiområdet med den svenska rättsordningen.

Den nya lagen föreslås träda i kraft den 1 juli 1994.

Innehållsförteckning

1. Förslag till riksdagsbeslut..................4

2. Lagtext......................................4

 2.1 Förslag till lag med bemyndigande att meddela vissa

 föreskrifter på energiområdet............4

 2.2 Förslag till lag om upphävande av lagen (1978:277) med

 bemyndigande att meddela föreskrifter i fråga om

 anordning för förbrukningsmätning av elektrisk

 energi, vatten eller värmeenergi, m.m....5

 2.3 Förslag till lag om upphävande av fastbränsle-

 lagen (1981:599).........................5

3. Ärendet och dess beredning...................6

 3.1 Upphävande av fastbränslelagen...........6

 3.2 Upphävande av viss lag angående el-, vatten-

 och värmemätare..........................6

 3.3 Begränsning av användningen av petroleum-

 produkter i kraftverk....................6

 3.4 Skyldighet för näringsidkare att lämna uppgifter

 om vissa förhållanden inom energiområdet.6

 3.5 Lagrådet.................................7

4. Upphävande av fastbränslelagen...............7

5. Upphävande av viss lag angående el-, vatten- och värmemätare8

6. Lag med bemyndigande att meddela vissa föreskrifter

 på energiområdet.............................9

 6.1 EES-avtalet och införlivandet av vissa EG-rättsakter9

 6.2 Direktivet om begränsning av användningen av

 petroleumprodukter i kraftverk..........10

 6.3 Direktivet om information och samråd om priser

 på råolja och oljeprodukter.............12

 6.4 Förordningen om anmälan av investeringsprojekt inom

 petroleum-, naturgas- och elektricitetssektorerna13

 6.5 En ny lag med bemyndigande att meddela vissa

 föreskrifter på energiområdet...........15

7. Författningskommentar.......................16

 7.1 Förslaget till lag med bemyndigande att meddela

 vissa föreskrifter på energiområdet.....16

 7.2 Förslagen till lag om upphävande av fastbränslelagen

 (1981:599) och lag om upphävande av lagen (1978:277)

 med bemyndigande att meddela föreskrifter i fråga om

 anordning för förbrukningsmätning av elektrisk energi,

 vatten eller värmeenergi, m.m...........18

Bilaga 1Sammanfattande bedömning och förslag ur

 rapporten Behövs fastbränslelagen ? (Ds 1993:85)19

Bilaga 2Sammanställning av inkomna remissyttranden

 över rapporten Behövs fastbränslelagen ? (Ds 1993:85)24

Bilaga 3Sammanställning av inkomna remissyttranden över

 promemoria om införande av lagstiftning om

 näringsidkares uppgiftsskyldighet i vissa fall med

 anledning av EES-avtalet................26

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde

den 24 mars 1994...............................27

Rättsdatablad..................................28

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

 1. lag med bemyndigande att meddela vissa föreskrifter på energiområdet,

 2. lag om upphävande av lagen (1978:277) med bemyndigande att meddela

föreskrifter i fråga om anordning för förbrukningsmätning av elektrisk energi,

vatten eller värmeenergi, m.m.,

 3. lag om upphävande av fastbränslelagen (1981:599).

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag med bemyndigande att meddela vissa föreskrifter på

energiområdet

 Härigenom föreskrivs följande.

1 Föreskrifterna i denna lag meddelas för att Sverige skall uppfylla sina

förpliktelser enligt avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet

(EES-avtalet).

2 Regeringen får meddela föreskrifter om krav på tillstånd för att uppföra

kraftverk som huvudsakligen skall drivas med oljebränslen och för att ändra

kraftverk till ett utförande för sådan drift.

3 Regeringen får också meddela föreskrifter om skyldighet för näringsidkare

att lämna uppgifter om

 1. investeringsprojekt på petroleum-, naturgas- och elektricitets-områdena,

och

 2. priser på råolja och oljeprodukter.

4 Beslut av en myndighet om att en viss näringsidkare skall lämna uppgift som

avses i 3 2 får överklagas till allmän förvaltningsdomstol.

 Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994. Överklagande av myndighets beslut

enligt 4 som meddelats före den 1 oktober 1994 skall ske till länsrätt.

Prövningstillstånd krävs inte vid överklagande till kammarrätt av länsrätts

beslut som meddelats före den dagen.

2.2 Förslag till lag om upphävande av lagen (1978:277) med bemyndigande att

meddela föreskrifter i fråga om anordning för förbrukningsmätning av elektrisk

energi, vatten eller värmeenergi, m.m.

 Härigenom föreskrivs att lagen (1978:277) med bemyndigande att meddela

föreskrifter i fråga om anordning för förbrukningsmätning av elektrisk energi,

vatten eller värmeenergi, m.m. skall upphöra att gälla vid utgången av juni

1994.

2.3 Förslag till lag om upphävande av fastbränslelagen (1981:599)

 Härigenom föreskrivs att fastbränslelagen (1981:599) skall upphöra att gälla

vid utgången av juni 1994.

3 Ärendet och dess beredning

3.1 Upphävande av fastbränslelagen

Inom Näringsdepartementet tillsattes i februari 1993 en arbetsgrupp med uppgift

att se över fastbränslelagen (1981:599). Arbetsgruppen överlämnade i november

samma år rapporten Behövs fastbränslelagen? (Ds 1993:85). I rapporten föreslås

att fastbränslelagen upphävs. Arbetsgruppens sammanfattande bedömning och

förslag finns i bilaga 1.

 Rapporten har remissbehandlats. En sammanställning över remissyttrandena finns

i bilaga 2.

3.2 Upphävande av viss lag angående el-, vatten- och värmemätare

Regeringens förslag om upphävande av lagen (1978:277) med bemyndigande att

meddela föreskrifter i fråga om anordning för förbrukningsmätning av elektrisk

energi, vatten eller värmeenergi, m.m. utgör en konsekvens av att systemet med

riksprovplatser skall avskaffas. Riksdagen fattade beslut om detta år 1992 i

samband med att avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES)

godkändes (prop. 1991/92:170, bet. 1992/93:EU1, rskr. 1992/93:18).

3.3 Begränsning av användningen av petroleumprodukter i kraftverk

Som en följd av anslutningen till EES-avtalet skall Sverige med den nationella

rättsordningen införliva ett antal EG-rättsakter. På energiområdet gäller detta

bl.a. rådets direktiv 75/405/EEG av den 14 april 1975 om begränsning av

användningen av petroleumprodukter i kraftverk.

 Inom Näringsdepartementet har upprättats en promemoria dagtecknad den 21

februari 1994, i vilken slutsatsen dras att det krävs stöd i svensk lag för att

EG-direktivet skall kunna införlivas. Promemorian finns tillgänglig i

Näringsdepartementet (dnr 274/94). Promemorian har remissbehandlats, varvid

yttranden har avgetts av Närings- och teknikutvecklingsverket (NUTEK), Svenska

Kraftverksföreningen och Värmeverksföreningen (se avsnitt 6.2).

3.4 Skyldighet för näringsidkare att lämna uppgifter om vissa förhållanden inom

energiområdet

Anslutningen till EES-avtalet har medfört en förpliktelse för Sverige att

införliva också två EG-rättsakter som gäller information till kommissionen om

vissa förhållanden inom energiområdet. Det gäller dels rådets förordning

1056/72/EEG av den 18 maj 1972 om anmälan till kommissionen av

investeringsprojekt av intresse för gemenskapen inom petroleum-, naturgas- och

elektricitetssektorerna i dess genom rådets förordning 76/1215/EEG av den 4 maj

1976 ändrade lydelse, dels rådets direktiv 76/491/EEG av den 4 maj 1976 om ett

gemenskapsförfarande för information och samråd om priser på råolja och

petroleumprodukter i gemenskapen.

 Inom Näringsdepartementet har upprättats en promemoria dagtecknad den 25

februari 1994, i vilken analyseras hur de nämnda rättsakterna lämpligen bör

införlivas med svensk rätt. Promemorian finns tillgänglig i Näringsdepartementet

(dnr 319/94). Analysen i promemorian leder till slutsatsen att det krävs stöd i

svensk lag för införlivandet.

 Promemorian har remissbehandlats. En sammanställning över remissyttrandena

finns i bilaga 3.

3.5 Lagrådet

Förslaget till lag med bemyndigande att meddela vissa föreskrifter på

energiområdet innehåller förutom bemyndiganden även föreskrifter om överklagande

som formellt ligger inom Lagrådets granskningsområde. Lagförslaget i denna del

är emellertid av sådan beskaffenhet att Lagrådets hörande skulle sakna

betydelse. Lagrådets yttrande har därför inte inhämtats.

4 Upphävande av fastbränslelagen

Regeringens förslag: Fastbränslelagen (1981:599)

upphävs vid utgången av juni 1994.

 Arbetsgruppens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser godtar eller lämnar utan

invändningar att fastbränslelagen upphävs. Många remissinstanser konstaterar att

ekonomiska styrmedel i form av miljöskatter har införts på energiområdet under

senare år, vilket har inneburit ett minskat behov av administrativa regleringar

på området. I ett gemensamt yttrande anför dock Lantbrukarnas Riksförbund och

Skogsägarnas Riksförbund att elproduktionen och den industriella

energianvändningen inte utsätts för den effektiva miljöstyrning med skatter och

avgifter som gäller för annan energianvändning. De två riksförbunden påpekar

också, i likhet med några andra remissinstanser, att det i arbetsgruppens

rapport saknas en närmare analys av de problem från bl.a. beredskapssynpunkt som

ett ökat beroende av el för bostadsuppvärmning medför.

 Skälen för regeringens förslag: I fastbränslelagen ställs krav på att stora

eldningsanläggningar skall utföras så att de kan eldas med fasta bränslen.

Mindre anläggningar skall kunna ställas om till drift med inhemska fasta

bränslen. Dessutom innehåller lagen föreskrifter om särskild tillståndsprövning

för användning av kol.

 Arbetsgruppens analys av fastbränslelagen har klart visat att de mål som

ursprungligen gällde för lagen - främst minskat oljeberoende inom industrin och

värmeproduktionen - i stor utsträckning har blivit inaktuella, eftersom

oljeanvändningen inom dessa sektorer har minskat starkt. Från beredskapssynpunkt

kan lagen knappast längre motiveras med hänsyn till de planeringsförutsättningar

som numera gäller för totalförsvaret. Fastbränslelagen framstår inte heller som

något lämpligt miljö- och klimatpolitiskt styrmedel. Därtill kommer att lagen

utgör en typ av administrativ detaljreglering som är besvärlig att tillämpa och

som kan utgöra ett hinder för marknadens effektivitet.

 Mot denna bakgrund har regeringen kommit till samma slutsats som

arbetsgruppen, nämligen att fastbränslelagen bör upphävas vid utgången av juni

1994 och att ingen del av den nuvarande lagen bör föras över till annan

lagstiftning.

 Vid sin analys av fastbränslelagen har arbetsgruppen behandlat bl.a. lagens

förhållande till EG-rätten och EES-avtalet. Därvid har särskilt prövats om lagen

skulle kunna utgöra underlag för att med svensk rätt införliva ett EG-direktiv

om begränsning av användningen av petroleumprodukter i kraftverk.

 Arbetsgruppen har funnit att fastbränslelagen knappast är lämpad för detta

syfte. Inte heller anses införlivandet av direktivet som ett tillräckligt skäl

för att behålla lagen. Arbetsgruppen anser alltså att frågan bör lösas i annan

ordning. Regeringen, som delar denna uppfattning, lägger därför i denna

proposition fram förslag om lagstiftning med bl.a. det angivna syftet (se

avsnitt 6).

 De frågor om energibeskattningen som styrmedel och om elberoendet inom

bostadsuppvärmningen som har berörts av några remissinstanser bör enligt

regeringens uppfattning lämpligen behandlas i andra sammanhang.

5 Upphävande av viss lag angående el-, vatten- och värmemätare

Regeringens förslag: Lagen (1978:277) med

bemyndigande att meddela föreskrifter i fråga om

anordning för förbrukningsmätning av elektrisk

energi, vatten eller värmeenergi, m.m. upphävs vid

utgången av juni 1994.

Skälen för regeringens förslag: Enligt förordningen (1979:146) om el-, vatten-

och värmemätare och på denna förordning grundade myndighetsföreskrifter från

Elsäkerhetsverket (elmätare) och Boverket (vatten- och värmemätare) skall sådana

mätare vara typkontrollerade för att få användas vid mätning av

hushållsförbrukning. Typkontrollen skall utföras av riksprovplatsen på området,

Sveriges Provnings- och Forskningsinstitut AB.

 Dessa föreskrifter är meddelade med stöd av lagen (1978:277) med bemyndigande

att meddela föreskrifter i fråga om anordning för förbrukningsmätning av

elektrisk energi, vatten eller värmeenergi, m.m.

 Riksdagen har beslutat att systemet med riksprovplatser skall avskaffas och

ersättas med ordningar för provning och kontroll, där alla organ med styrkt

kompetens för uppgiften skall kunna delta. Med anledning av detta har regeringen

den 17 mars 1994 beslutat en ny förordning om el-, vatten- och värmemätare, som

bygger på ett öppet system för kontrollen (SFS 1994:99). Förordningen träder i

kraft den 1 juli 1994 och ersätter då 1979 års förordning.

 Den nya förordningen är utfärdad med stöd av lagen (1992:1514) om måttenheter,

mätningar och mätdon. Den gamla bemyndigandelagen från år 1978, som utgår från

riksprovplatssystemet, fyller inte längre någon funktion när de nya

bestämmelserna träder i kraft och bör därför upphävas vid utgången av juni 1994.

6 Lag med bemyndigande att meddela vissa föreskrifter på energiområdet

6.1 EES-avtalet och införlivandet av vissa EG-rättsakter

Avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES-avtalet) har trätt i

kraft den 1 januari 1994. I bilagorna till avtalet hänvisas till ett stort antal

bindande EG-rättsakter som därigenom omfattas av avtalet. Som avtalspart har

Sverige åtagit sig att införliva dessa rättsakter med svensk rätt.

 Formen för införlivandet är avhängig EG-rättsaktens art. Enligt EES-avtalet

skall en EG-förordning som sådan införlivas med de avtalsslutande parternas

interna rättsordningar. Ett EG-direktiv ger däremot de avtalsslutande parterna

rätt att välja form och metod för genomförandet.

 De EG-rättsakter som gäller energiområdet finns i bilaga IV till EES-avtalet.

Bilagan upptar ett tiotal rättsakter. Det bör framhållas att EES-avtalet

omfattar främst sådana EG-rättsakter om energi som kan anses ha samband med den

fria rörligheten för varor. Frågor om bl.a. beredskapslagring av olja lämnades

utanför avtalet.

 I Näringsdepartementets bilaga till EES-propositionen (prop. 1991/92:170 bil.

11 s. 15) redovisades regeringens dåvarande bedömning att de EG-rättsakter

avseende energiområdet som hade tagits in i EES-avtalet kunde införlivas i det

svenska regelverket utan lagändringar. En närmare analys har emellertid visat

att det i några fall krävs särskild lagstiftning.

 Som redan har framgått (avsnitt 4) har ett EG-direktiv om begränsning av

användningen av petroleumprodukter i kraftverk inte ansetts lämpligen böra

införlivas genom fastbränslelagen. Med hänsyn till detta föreslås nu att

regeringen i lag bemyndigas att meddela sådana föreskrifter som motsvarar

EG-direktivet.

 Två andra EG-rättsakter gäller information till kommissionen om vissa

förhållanden på energiområdet. Den ena har formen av förordning och avser

anmälan till kommissionen av investeringsprojekt av intresse för gemenskapen

inom petroleum-, naturgas- och elektricitetssektorerna. Den andra rättsakten har

formen av direktiv och gäller ett gemenskapsförfarande för information och

samråd om priser på råolja och petroleumprodukter i gemenskapen. Den bedömning

som redovisades i EES-propositionen byggde på att den information som Sverige

skall lämna enligt de två rättsakterna skulle finnas tillgänglig hos svenska

myndigheter. Analysen har emellertid visat att det krävs särskilt lagstöd för

att rättsakterna skall kunna införlivas med svensk rätt. Regeringen bör därför

bemyndigas att meddela de föreskrifter som behövs för detta syfte. Ett sådant

bemyndigande och det tidigare nämnda bemyndigandet som gäller oljeeldning i

kraftverk bör lämpligen tas in i samma lag.

 Regeringen kommer i det följande att närmare redogöra för innehållet i de

berörda rättsakterna och för utformningen av den föreslagna nya lagen. Avsikten

är att de föreskrifter som krävs för införlivandet skall meddelas av regeringen

genom förordning med stöd av bemyndiganden i lagen.

6.2 Direktivet om begränsning av användningen av petroleumprodukter i kraftverk

Under intryck av oljekriserna på 1970-talet vidtogs inom EG en rad åtgärder i

syfte att minska medlemsländernas beroende av olja. Man ansåg det särskilt

angeläget att användningen av olja för elproduktion minskades och ersattes med

ökad användning av kol. Ett resultat av dessa strävanden var rådets direktiv

75/405/EEG av den 14 april 1975 om begränsning av användningen av

petroleumprodukter i kraftverk (EGT nr L 178, 09.07.75, s. 26).

 Huvudbestämmelsen i direktivet är en föreskrift om att det skall krävas

tillstånd i förväg av medlemsstatens myndigheter för byggande av nya kraftverk

som uteslutande eller väsentligen använder oljebränslen. Samma gäller för

konvertering av befintliga kraftverk till sådan bränsleanvändning.

 I direktivet anges ett antal fall i vilka tillstånd får lämnas. Det gäller

bl.a. om kraftverket har en effekt understigande 10 megawatt elektrisk effekt

eller är avsett uteslutande för toppbelastnings- eller reservändamål. Också

andra skäl som hänför sig till försörjningsmässiga, ekonomiska eller tekniska

faktorer kan utgöra grund för tillstånd. Samma gäller skäl som hänför sig till

säkerhet och miljöskydd.

 Enligt direktivet måste varje tillstånd anmälas till EG-kommissionen

tillsammans med en detaljerad redogörelse för de skäl som har motiverat

tillståndet. För EFTA-staterna gäller enligt EES-avtalet att sådan anmälan skall

göras till EFTA:s övervakningsmyndighet och till ständiga kommittén för

EFTA-staterna.

 I en inom Näringsdepartementet upprättad promemoria dagtecknad den 21 februari

1994 har redogjorts för användningen av oljeprodukter för elproduktion i

Sverige. Det konstateras att oljans roll i den svenska elproduktionen har

minskat starkt sedan början av 1970-talet. Det finns numera normalt inget behov

av kondensproduktion av el baserad på konventionella bränslen. De befintliga

oljekondenskraftverken hos kraftindustrin hålls som reserv för torrår eller som

energiresurs under vinterns höglasttid. Också inom kraftvärmeproduktionen har

oljan numera begränsad betydelse genom den ökade användningen av bl.a. kol,

inhemska fasta bränslen och naturgas.

 I promemorian redovisas också NUTEK:s bedömning i Energirapport 1993 av det

svenska elproduktionssystemets utveckling till år 2005. Av redovisningen dras

den slutsatsen att det, trots den stora osäkerheten på området, får anses mycket

osannolikt att nya anläggningar för kondenselproduktion med olja som

huvudbränsle kommer att uppföras i Sverige under perioden. Däremot kan en viss

fortsatt utbyggnad av oljebaserad kraftvärme inte uteslutas. Några konkreta

utbyggnadsprojekt eller planer eller projekt finns dock såvitt bekant inte.

 I promemorian behandlas också frågan om hur EG-direktivet bör införlivas med

svensk rätt. Efter en genomgång av befintlig lagstiftning konstateras att det

saknas motsvarande svenska bestämmelser. Någon lagstiftning som är lämpad som

underlag för sådana bestämmelser finns heller inte. Därav dras slutsatsen att en

ny lag bör införas. Enligt promemorian bör lagen utformas som en s.k.

bemyndigandelag, i vilken regeringen bemyndigas att meddela föreskrifter om krav

på tillstånd i enlighet med EG-direktivet. Med stöd av en sådan lag skulle de

bestämmelser som behövs för att direktivet skall införlivas med svensk rätt

kunna utfärdas av regeringen i form av förordning.

 Vid remissbehandlingen av promemorian har framförts synpunkter på den sakliga

innebörden av att EG-direktivet införlivas med svensk rätt. NUTEK förutser inga

praktiska konsekvenser av införlivandet som väsentligen skulle påverka de

berörda företagens handlingsfrihet, i vart fall inte inom den planeringshorisont

som nu kan överblickas. Svenska Kraftverksföreningen anser att det egentligen är

onödigt att direktivet införs i Sverige, och Värmeverksföreningen t.o.m.

avstyrker att så sker. Båda föreningarna anser det önskvärt att, om direktivet

ändå införlivas, kraftvärmeverk generellt undantas från kravet på tillstånd, med

hänvisning till den höga verkningsgraden för sådana anläggningar.

 Regeringen vill understryka att Sveriges åtaganden enligt EES-avtalet inte ger

någon valfrihet när det gäller införlivande av sådana EG-rättsakter som omfattas

av avtalet. I likhet med NUTEK bedömer emellertid regeringen att införlivandet

av det aktuella direktivet åtminstone under den närmaste tioårsperioden knappast

kommer att få några praktiska konsekvenser. För det fall att det skulle bli

fråga om att under perioden bygga ut oljebaserade kraftvärmeanläggningar torde

något av de motiv för tillstånd som anges i direktivet i regel kunna åberopas.

 Regeringen vill i sammanhanget påpeka att tillkomsten av anläggningar för

bl.a. el- och värmeförsörjning även i fortsättningen kommer att prövas på

grundval av gällande nationell lagstiftning. Det gäller i första hand prövningen

enligt miljöskyddslagstiftningen.

 Regeringen återkommer till frågan om den bemyndigandelag som krävs för att

EG-direktivet skall kunna införlivas (avsnitt 6.5).

6.3 Direktivet om information och samråd om priser på råolja och oljeprodukter

Den situation som rådde på oljemarknaden under 1970-talet utgjorde bakgrunden

också till rådets direktiv 76/491/EEG av den 4 maj 1976 om ett

gemenskapsförfarande för information och samråd om priser på råolja och

petroleumprodukter inom gemenskapen (EGT nr L 140, 28.05.76, s. 4). I ingressen

till direktivet sägs att öppenhet när det gäller kostnader och priser på

petroleumprodukter är ett nödvändigt villkor för att marknaden, och i synnerhet

den fria rörligheten för varor inom gemenskapen, skall fungera

tillfredsställande.

 Enligt direktivet skall medlemsstaterna kvartalsvis till kommissionen

överlämna uppgifter om priser på råolja som har importerats från tredje land

eller producerats inom gemenskapen. Motsvarande uppgifter skall lämnas också för

raffinerade oljeprodukter. I direktivet lämnas detaljerade föreskrifter om

uppgifternas art och om underlaget för uppgifterna. De uppgifter som

medlemsstaterna lämnar skall utgöra sammanställd information och bygga på

uppgifter från företag.

 På grundval av den information som samlas in skall kommissionen enligt

direktivet utarbeta och kvartalsvis överlämna sammanfattande information till

medlemsstaterna. Samråd skall äga rum mellan medlemsstaterna och kommissionen

med anledning av denna information. Kommissionen kan i vissa fall begära att få

ta del av en medlemsstats grundmaterial till uppgifterna.

 Kommissionen har genom beslut 77/190/EEG av den 26 januari 1977, med viss

ändring genom beslut 81/883/EEG av den 14 oktober 1981, fastställt mallar till

de frågeformulär som skall användas när information lämnas till kommissionen

enligt direktivet. Besluten omfattas formellt sett inte av EES-avtalet men ingår

bland de ytterligare rättsakter som förutses bli tillagda avtalet.

 För EFTA-staterna gäller enligt EES-avtalet att sådan information som avses i

direktivet skall lämnas till EFTA:s övervakningsmyndighet och till ständiga

kommittén för EFTA-staterna. Denna kommitté skall också fullgöra

EG-kommissionens uppgifter när det gäller lämnandet av information till

EFTA-staterna och samrådsförfarandet.

 I en inom Näringsdepartementet upprättad promemoria dagtecknad den 25 februari

1994 har frågan om det svenska genomförandet av direktivet analyserats. I

promemorian påpekas att NUTEK redan i dag inhämtar uppgifter om oljepriser från

oljeföretag som underlag för information till Internationella energiorganet

(IEA). Bakgrunden till detta är Sveriges åtagande enligt avtalet om ett

internationellt energiprogram (IEP-avtalet) att medverka till inrättandet av ett

informationssystem avseende den internationella oljemarknaden. Informationen

enligt IEA är betydligt mindre detaljerad än vad som krävs enligt direktivet.

Enligt vissa bestämmelser i oljekrislagen (1975:197) kan regeringen eller

myndighet som regeringen bestämmer meddela de föreskrifter om uppgiftsskyldighet

som behövs för att Sveriges skyldigheter i fråga om detta informationssystem

skall kunna uppfyllas. Den som försummar att lämna föreskriven uppgift kan

enligt lagen vid vite föreläggas att fullgöra sin skyldighet. Regeringen har

genom oljekrisförordningen (1975:198) bemyndigat NUTEK att meddela föreskrifter

om uppgiftsskyldighet enligt oljekrislagen.

 I departementspromemorian diskuteras möjligheterna att använda den

prisinformation som lämnas till IEA för att fullgöra Sveriges skyldigheter

enligt EG-direktivet. Emellertid konstateras att oljekrislagen endast kan

tillämpas för att säkerställa fullgörandet av Sveriges åtaganden enligt

IEP-avtalet.

 I promemorian dras därför slutsatsen att det krävs särskilda bestämmelser för

att EG-direktivet skall kunna införlivas med svensk rätt. Bestämmelserna är

enligt promemorian av sådan karaktär att de bör utfärdas av regeringen i form av

förordning. Eftersom en sådan förordning måste innefatta föreskrifter om

skyldighet för enskilda att lämna uppgifter behövs ett bemyndigande i lag för

regeringen att meddela föreskrifterna.

 Enligt promemorian bör NUTEK, med hänsyn till de uppgifter som verket har i

dag, lämpligen ges i uppdrag att för Sveriges del svara för de uppgifter som

följer av direktivet.

 Vid remissbehandlingen av promemorian har invändningar mot de angivna

slutsatserna framförts av Företagens Uppgiftslämnardelegation (FUD) som

ifrågasatt om det inte borde vara möjligt att inhämta uppgifter med stöd av

bestämmelserna om uppgiftsskyldighet i lagen (1992:889) om den officiella

statistiken. Enligt direktivet kan kommissionen i vissa fall begära att få ta

del av grundmaterialet till den statistiska information som uppgiftsskyldigheten

skall omfatta. Informationen kan därmed inte anses inhämtad för rent statistiska

ändamål. Lagen om den officiella statistiken tillämpas enbart på material som

inhämtas för sådant ändamål. På grund härav bör uppgiftsskyldigheten i detta

fall inte grundas på lagen om den officiella statistiken. Eftersom de uppgifter

som kan inhämtas med stöd av oljekrislagen skall vara behövliga för fullgörandet

av IEP-avtalet kan den uppgiftsskyldighet som nu är i fråga inte heller grundas

på den lagstiftningen. Regeringens slutsats om behovet av särskilda bestämmelser

blir därför densamma som den i promemorian redovisade. Regeringen återkommer

till lagstiftningsfrågan (avsnitt 6.5).

6.4 Förordningen om anmälan av investeringsprojekt inom

petroleum-, naturgas- och elektricitetssektorerna

Rådets förordning 1056/72/EEG av den 18 maj 1972 om anmälan till kommissionen av

investeringsprojekt av intresse för gemenskapen inom petroleum-, naturgas- och

elektricitetssektorerna (EGT nr L 120, 25/05/72, s. 7) kan ses som ett uttryck

för strävandena efter att införa en gemensam energipolitik inom EG. Vid tiden

för förordningens tillkomst ansågs en central överblick över utvecklingen av

energiinvesteringarna som ett viktigt inslag i en sådan politik.

 Genom rådets förordning 76/1215/EEG av den 4 maj 1976 (EGT nr L 140, 28.05.76,

s. 1) utvidgades informationsskyldigheten enligt den tidigare förordningen,

framför allt inom elsektorn. Den följande redogörelsen avser de bestämmelser som

gäller efter den senaste förordningen.

 Medlemsstaterna skall varje år till kommissionen överlämna information som rör

vissa investeringsprojekt som innefattar produktion, transport, lagring eller

distribution av olja, naturgas eller elkraft. Information skall lämnas om

projekt som beräknas starta inom tre år såvitt avser olja och naturgas och om

projekt som beräknas starta inom fem år såvitt avser elsektorn.

 Informationsskyldigheten avser vissa större investeringar som uppräknas i

bilaga till förordningen. Som exempel kan nämnas att värmekraftanläggningar

omfattas endast om den elektriska effekten överstiger 200 megawatt. För att

medlemsstaterna skall kunna fullgöra sin informationsskyldighet skall berörda

personer och företag anmäla sådana investeringar till de stater inom vilkas

territorium projektet skall genomföras.

 Som ett komplement till uppgifterna om investeringar skall anges den

produktionskapacitet som är i drift eller under byggnad eller som planeras att

tas ur drift inom tre år.

 För EFTA-staterna gäller enligt EES-avtalet att den information som avses i

förordningen skall lämnas till EFTA:s övervakningsmyndighet och till ständiga

kommittén för EFTA-staterna.

 Frågan om det svenska genomförandet av den aktuella rättsakten har behandlats

i den tidigare nämnda departementspromemorian av den 25 februari 1994. Det

konstateras där att investeringar av den storlek det är fråga om berör relativt

få företag i Sverige. Enligt promemorian bör NUTEK ges i uppdrag att utföra de

uppgifter som enligt förordningen ankommer på Sverige som avtalsslutande part.

 I promemorian konstateras vidare att rättsakten är en förordning och att den

därmed skall inkorporeras, dvs. som sådan införlivas med svensk rätt. Detta bör

lämpligen ske genom en regeringsförordning. Eftersom EG-förordningen innehåller

regler som gäller åligganden för enskilda behövs bemyndigande i lag för

regeringen att meddela sådana föreskrifter.

 Vid remissbehandlingen av promemorian har huvudsakligen inga erinringar

framförts i denna del. Regeringen återkommer till lagstiftningsfrågan (avsnitt

6.5).

6.5 En ny lag med bemyndigande att meddela vissa föreskrifter på energiområdet

Regeringens förslag: Regeringen ges i en ny lag

befogenhet att meddela föreskrifter om krav på

tillstånd för att uppföra kraftverk som

huvudsakligen skall drivas med oljebränslen och för

att ändra kraftverk till ett utförande för sådan

drift. I lagen bemyndigas regeringen också att

meddela föreskrifter om skyldighet för näringsidkare

att lämna uppgifter om investeringprojekt på

petroleum-, naturgas- och elektricitetsområdena

samt uppgifter om priser på råolja och

oljeprodukter. Lagen träder i kraft den 1 juli

1994.

Skälen för regeringens förslag: Som framgått tidigare (avsnitt 6.2) innehåller

direktivet om begränsning av användningen av petroleumprodukter i kraftverk

bestämmelser om krav på tillstånd för att uppföra kraftverk som uteslutande

eller väsentligen skall drivas med oljebränslen. Direktivet föreskriver också

krav på tillstånd för att konvertera befintliga kraftverk till ett utförande för

sådan drift. Eftersom det inte finns några svenska bestämmelser som motsvarar

direktivet innebär EES-avtalet en skyldighet för Sverige att införa sådana

bestämmelser i svensk rätt. Bestämmelser om krav på tillstånd är sådana

betungande offentligrättsliga föreskrifter om förhållandet mellan det allmänna

och enskilda som enligt 8 kap. 3 regeringsformen (RF) hör till lagområdet.

Direktivets bestämmelser om när tillstånd får meddelas bör lämpligen utfärdas av

regeringen med stöd av 8 kap. 7 första stycket 3 RF. Som föreslås i

promemorian bör därför regeringen i lag bemyndigas att meddela föreskrifter om

krav på tillstånd i enlighet med EG-direktivet.

 Något behov av bestämmelser om frihetsstraff vid brott mot föreskrifter

meddelade med stöd av lagen finns inte. Under överskådlig tid då en utbyggnad av

den oljebaserade kraftproduktionen inte är aktuell finns inte heller något behov

av att ge den tillsynsmyndighet som utses möjlighet att vidta tvångsåtgärder vid

utövande av tillsynen. Om förhållandena ändras i framtiden får övervägas om

sådana åtgärder är motiverade och hur bestämmelser om detta skall utformas. De

bestämmelser som nu behövs för att införliva direktivet med svensk rätt kan

sålunda med stöd av det föreslagna bemyndigandet utfärdas av regeringen.

 Som redogjorts för i avsnitt 6.3-6.4 föreskriver de där behandlade

rättsakterna skyldigheter för medlemsstaterna att utföra vissa uppgifter i

förhållande till kommissionen. För Sverige som avtalsslutande part gäller dessa

skyldigheter i förhållande till EFTA:s övervakningsmyndighet och till ständiga

kommittén för EFTA-staterna. Vad som i dessa avseenden ankommer på Sverige bör

vara en uppgift för en myndighet. För riksdagens information kan nämnas att

regeringen har för avsikt att ge NUTEK i uppdrag att utföra de uppgifter som

enligt de nu aktuella rättsakterna ankommer på Sverige som avtalsslutande part.

 Enligt direktivet om information och samråd om priser på råolja och

oljeprodukter skall den information som lämnas av medlemsstaterna bygga på

uppgifter från företag vars verksamhet täcker en viss del av den totala

hanteringen inom landet. Bestämmelser behövs därför som gör det möjligt för

myndigheten att vid vite förelägga näringsidkare att lämna de uppgifter som

behövs för att myndigheten skall kunna fullgöra de skyldigheter som följer av

direktivet. De bestämmelser som till följd av direktivet behöver införas i

svensk rätt utfärdas lämpligen på regeringsnivå. Eftersom en föreskrift om

skyldighet för näringsidkare att lämna uppgifter gäller åligganden för enskilda,

förutsätter detta ett bemyndigande i lag för regeringen att meddela sådana

föreskrifter. Som föreslås i promemorian bör därför regeringen i lag bemyndigas

att meddela föreskrifter om skyldighet för näringsidkare att lämna uppgifter om

priser på råolja och oljeprodukter.

 Myndighetens beslut om sådant föreläggande bör kunna överklagas till allmän

förvaltningsdomstol. En bestämmelse om detta bör finnas i lagen.

 Av EES-avtalet följer en skyldighet att i svensk rätt inkorporera förordningen

om anmälan av investeringsprojekt. Detta skall ske genom författningsreglering

på den konstitutionella nivå som de materiella reglernas innehåll kräver. Genom

inkorporeringen blir EG-förordningens bestämmelser gällande svensk rätt.

 Det kan inte uteslutas att ändringar och tillägg kommer att göras i

EG-förordningen. Det är därför lämpligt att den inkorporeras genom en

regeringsförordning. Detta förutsätter ett bemyndigande i lag eftersom

EG-förordningens regler om uppgiftsskyldighet för personer och företag gäller

åligganden för enskilda. Regeringen bör därför i lag bemyndigas att meddela

föreskrifter om skyldighet för näringsidkare att lämna uppgifter om

investeringsprojekt på petroleum-, naturgas- och elektricitetsområdena.

 Bemyndigandena bör lämpligen tas in i en gemensam lag.

7 Författningskommentar

7.1 Förslaget till lag med bemyndigande att meddela vissa föreskrifter på

energiområdet

1

Lagen syftar till att införliva EES-avtalet med svensk rätt i fråga om vissa av

de rättsakter på energiområdet som finns förtecknade i avtalets bilaga IV. Av

paragrafen framgår att lagen har till syfte att Sveriges förpliktelser enligt

EES-avtalet skall kunna uppfyllas.

2

Paragrafen innehåller bemyndigande för regeringen att införa bestämmelser om

krav på tillstånd för att uppföra kraftverk som huvudsakligen skall drivas med

oljebränslen och för att ändra kraftverk till ett utförande för sådan drift. Som

framgår av avsnitt 6.5 skall lagen utgöra grund för att med svensk rätt

införliva rådets direktiv 75/405/EEG om begränsning av användningen av

petroleumprodukter i kraftverk.

3

I paragrafen bemyndigas regeringen att meddela föreskrifter om näringsidkares

uppgiftsskyldighet.

 Enligt punkt 1 får föreskrivas om skyldighet för näringsidkare att lämna

uppgifter om investeringsprojekt på petroleum-, naturgas- och elektricitet-

sområdena. Som framgår av avsnitt 6.5 är syftet med punkt 1 att möjliggöra för

regeringen att med svensk rätt inkorporera rådets förordning 1056/72/EEG om

anmälan av sådana investeringsprojekt.Som framgår av punkt 2 får regeringen även

föreskriva om skyldighet för näringsidkare att lämna uppgifter om priser på

råolja och oljeprodukter. Med stöd av bemyndigandet kan i förordning tas in

bestämmelser som gör det möjligt att från näringsidkare infordra sådan

information som behövs vid utförandet av de uppgifter som ankommer på Sverige

enligt rådets direktiv 76/491/EEG om information och samråd om priser på råolja

och oljeprodukter.

4

Paragrafen innehåller bestämmelser om överklagande. Om en myndighet i ett

enskilt fall beslutar om skyldighet för näringsidkare att lämna uppgifter som

avses i 3 2 får beslutet överklagas till allmän förvaltningsdomstol.

Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätt.

 I en nyligen till riksdagen avlämnad proposition (prop. 1993/94:133) föreslås

bl.a. att länsrätt ges en allmän behörighet att vara första domstolsinstans vid

överklagande av förvaltningsbeslut och att möjlighet till prövningstillstånd

införs i kammarrätt. Genom de ändringar som föreslås i lagen (1971:289) om

allmänna förvaltningsdomstolar blir det för mål som skall överklagas till

länsrätt tillräckligt att i den materiella författningen ange att målet får

överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Regler om vilka mål som skall

omfattas av krav på prövningstillstånd får avgöras beträffande varje slag av mål

och bestämmelser om prövningstillstånd skall tas in i de materiella författning-

arna. När det gäller frågan om prövningstillstånd skall krävas uttalas att

prövningstillstånd främst bör användas i de fall målet prövats av en

förvaltningsmyndighet innan det prövats av länsrätt (s. 34). De beslut som det

här är fråga om har prövats av förvaltningsmyndigheten och systemet med

prövningstillstånd i kammarrätt lämpar sig väl för dessa slag av mål. Den

ändrade instansordningen föreslås emellertid träda i kraft den 1 oktober 1994

medan nu framlagt lagförslag föreslås träda i kraft den 1 juli 1994. För den

mellanliggande perioden bör nuvarande

regler gälla, dvs. att myndighetens beslut får överklagas till länsrätt och att

prövningstillstånd inte krävs för mål som överklagas från länsrätt till

kammarrätt.

7.2 Förslagen till lag om upphävande av fastbränslelagen (1981:599) och lag om

upphävande av lagen (1978:277) med bemyndigande att meddela föreskrifter i fråga

om anordning för förbrukningsmätning av elektrisk energi, vatten eller

värmeenergi, m.m.

Fastbränslelagen och bemyndigandelagen skall upphöra att gälla vid utgången av

juni 1994. Skälen för detta anges i avsnitt 4 respektive 5.

1 Sammanfattande bedömning och förslag urrapporten Behövs fastbränslelagen ?

 (Ds 1993:85)

1.1 Mål och måluppfyllelse

Fastbränslelagen (1981:599) tillkom med huvudsyftet att minska oljans

dominerande roll i energiförsörjningen i enlighet med 1981 års energipolitiska

riktlinjer. Andra medel med liknande syfte var stöd till energihushållning och

oljeersättning i form av såväl investeringsbidrag som forskning och utveckling.

 Som närmare redovisas i kapitel 3 ställs genom fastbränslelagen krav på att

stora eldningsanläggningar skall utföras så att de kan eldas med fast bränsle.

Den ursprungliga tanken var att detta krav i samverkan med statliga

investeringsbidrag skulle möjliggöra oljeersättning i stor skala inom industrin

och de kommunala fjärrvärmesystemen under 1980-talet. Till en början var

ersättningen tänkt att ske främst med kol. Efter några år blev inställningen

till kol mindre positiv, vilket tog sig uttryck i att en särskild

tillståndsprövning för användning av kol infördes inom ramen för

fastbränslelagen.

 För mindre eldningsanläggningar ställs i lagen krav på att de skall kunna

ställas om till drift med inhemska fasta bränslen. Skälet till att man för dessa

anläggningar nöjde sig med kravet på omställbarhet var främst ekonomiskt. I

denna del hade lagen närmast ett beredskapssyfte, även om tanken var att

omställbarheten skulle kunna leda till ökad användning av fasta bränslen i

mindre anläggningar även under fredstida förhållanden. Lagens effekt i detta

avseende minskades dock genom generella dispenser dels för naturgaspannor, dels

efter några år också för eldrivna kombipannor för småhus. I fall då krav på

omställbarhet alltjämt gäller har efterlevnaden kommit att successivt försämras,

beroende bl.a. på bristande tillsyn från de berörda kommunala nämndernas sida.

 I kapitel 4 redovisas hur användningen av bränslen och el faktiskt har

utvecklats sedan början av 1980-talet. Man kan konstatera att oljans roll både i

industrin och i bostadssektorn har minskats drastiskt under perioden. Även om

detta har skett till stor del genom ökad användning av el har också användningen

av fasta bränslen - och då framför allt de inhemska fasta bränslena (biobränslen

och torv) - ökat.

 I kapitel 6 diskuteras orsakerna härtill. Såvitt gäller de stora

anläggningarna dras slutsatsen att höga oljepriser i kombination med statliga

investeringsbidrag var utslagsgivande men att fastbränslelagen kan ha förstärkt

effekten av dessa ekonomiska faktorer, åtminstone marginellt.

 Också många mindre anläggningar har gått över till fastbränsledrift.

Drivkrafterna har även här främst varit ekonomiska. Fastbränslelagens krav på

omställbarhet tycks inte ha haft den avsedda effekten att öka möjligheterna till

eldning med inhemska bränslen vid försörjningskriser. Dels har efterlevnaden av

lagen som nämnts varit dålig, dels har lagen sannolikt ökat benägenheten att

välja lösningar baserade på el, för vilka inget krav på prövning ställs.

 När det gäller fastbränslelagens måluppfyllelse kan alltså följande slutsats

dras. För övergången till eldning med fasta bränslen i stora anläggningar har

lagen haft liten betydelse, medan lagen som den faktiskt har tillämpats

sannolikt inte alls har ökat möjligheterna till fastbränsleeldning i mindre

anläggningar.

 Dessa slutsatser är i stort sett desamma som drogs av Statens energiverk i en

utvärdering år 1991. Energiverket föreslog då att kravet på fastbränsleutförande

skulle slopas för de stora anläggningarna. För de mindre anläggningarna ansåg

emellertid verket att kravet på omställbarhet borde behållas av beredskapsskäl

och att kontrollen av att lagen efterlevdes borde förbättras.

 Arbetsgruppen har i enlighet med sitt uppdrag strävat efter att föra analysen

ett steg längre. Det gäller att bedöma inte bara huruvida fastbränslelagen har

uppfyllt de mål som ursprungligen sattes utan även om dessa mål alltjämt är

aktuella och angelägna.

 De förutsättningar som rådde vid lagens tillkomst har förändrats i flera

avseenden. Dessa frågor diskuteras i kapitel 7. Viktigast är sannolikt att oljan

i dag spelar en långt mindre roll i energisystemet och att energipolitiken

följaktligen inte längre är inriktad i första hand på oljeersättning.

Försörjningssäkerheten för den olja som alltjämt behövs, framför allt inom

transportsektorn, framstår som betryggande jämfört med början av 1980-talet.

Miljöhänsyn och på senare tid också klimathänsyn har kommit att få en allt

större betydelse. Det är utsläppen av miljöfarliga ämnen och koldioxid vid

förbränning av olja snarare än oljans egenskap av importbränsle som alltjämt gör

det angeläget att minska oljeanvändningen.

 Också i andra avseenden har de energipolitiska prioriteringarna förändrats

sedan början av 1980-talet. Kol framstår åtminstone från klimatsynpunkt som det

sämsta bränslealternativet. Bland de fossila bränslena är naturgas att föredra,

men detta alternativ står för närvarande till förfogande endast i en begränsad

del av landet. Biobränslena är alltjämt gynnade, men inte därför att de är

inhemska utan därför att de i princip inte ger upphov till nettoutsläpp av

koldioxid vid förbränningen. Samtidigt är inställningen till småskalig

vedeldning alltjämt avvaktande beroende på miljö- och hälsoproblemen med sådan

eldning. Vidare framstår i dag oljeersättning med el inte längre som önskvärd,

med hänsyn bl.a. till antaganden om minskande elöverskott och stigande elpriser.

 Man kan alltså konstatera att de mål som ursprungligen gällde för

fastbränslelagen nu ter sig inaktuella. I den mån lagen alls har någon

styreffekt kan den snarast verka i en riktning som strider mot dagens energi-

och miljöpolitiska mål. Detta beror bl.a. på att lagen skapar ett visst

incitament att välja lösningar för uppvärmning av småhus som baseras helt eller

delvis på el.

 Också fastbränslelagens beredskapsmål framstår i dag som inaktuella. Med de

förutsättningar som gäller för totalförsvarets planering efter 1992 års

försvarsbeslut har kraven på uthållighet minskat. Planeringen på energiområdet

bygger nu på att de oundgängliga värmebehoven i kriser och krig skall kunna

tillgodoses med samma bränslen som under normala förhållanden. Möjligheter att

ställa om eldningsanläggningar till drift med inhemska bränslen har därför ett

begränsat beredskapsvärde. Dessutom kvarstår även efter ett bränslebyte behovet

av att förse anläggningarna med el för driften. Elsystemets sårbarhet betraktas

i dag som ett långt allvarligare beredskapsproblem än minskad tillförsel av

importbränslen.

 Den samlade bedömningen är alltså att de energipolitiska och

beredskapspolitiska mål som ursprungligen gällde för fastbränslelagen i stor

utsträckning är inaktuella och att lagen dessutom inte har varit ett särskilt

verksamt medel för att uppnå dessa mål. Det finns därför inga motiv för att

behålla lagen i nuvarande utformning.

1.2 Kan fastbränslelagen moderniseras?

I uppdraget ingår också att bedöma om det kan ha tillkommit nya motiv för

föreskrifter av det slag som finns i fastbränslelagen och om det i så fall finns

behov av ändringar i lagen.

 Som redan nämnts har miljö- och klimathänsyn kommit att bli alltmer styrande

för energipolitiken. I kapitel 7 redovisas de nya styrmedel i form av

miljöskatter på energi som har införts under de senaste åren. Dessa skatter har

kraftigt inverkat på konkurrensförhållandena mellan skilda bränslen. Inom

värmeproduktionen för bostäder, service m.m. har nu biobränslena en betydande

konkurrensfördel gentemot fossila bränslen. Detta gäller särskilt i större

anläggningar, där det inte ställs samma krav på enkelhet i driften som i små

fastighetspannor och panncentraler. Införandet av miljöskatter på energi är ett

uttryck för en strävan inom miljöpolitiken att i ökad grad använda ekonomiska

styrmedel. Sådana styrmedel är kostnadseffektiva bl.a. därför att de verkar

generellt för alla aktörer. Miljöskatterna kan ses som komplement till

administrativa regleringar av traditionellt slag, som t.ex. miljöskyddslagen.

Genom tillståndsprövning av individuella eldningsanläggningar enligt denna lag

kan fastställas villkor för bl.a. högsta tillåtna utsläpp på grundval av de

bästa tekniska lösningar som står till buds.

 Fastbränslelagen tar sikte på att eldningsanläggningar skall utföras på visst

sätt, inte på effekterna av anläggningarnas drift. Kravet på att anläggningar

skall utföras så att de kan drivas med eller konverteras till fast bränsle kan

komma i konflikt med miljökraven, och det utgör dessutom en restriktion vid

utvecklingen av miljövänligare förbränningsteknik. Fastbränslelagen är därför

genom sin uppbyggnad föga lämpad som miljöpolitiskt styrmedel.

 Det finns ytterligare en aspekt på fastbränslelagen som måste beaktas när

ställning tas till lagens framtid, nämligen den dåliga efterlevnaden av lagens

bestämmelser om omställbarhet för mindre anläggningar. Som redovisas i kapitel 5

har lagen i praktiken upphört att tillämpas i denna del. De kommunala nämnder

som har att svara för prövning och tillsyn enligt lagen torde endast i undan-

tagsfall lägga ned arbete härpå.

 All erfarenhet tyder på att en administrativ detaljreglering av

fastbränslelagens typ kräver betydande resurser om den skall kunna få avsedd

effekt. Om tillämpningen av lagen till största delen läggs på kommunerna krävs

det ett mått av central styrning, bl.a. i syfte att åstadkomma likformighet.

Sedan Statens energiverk upphörde år 1991 och dess uppgifter fördes över till

NUTEK har inga resurser härför avsatts hos den centrala myndigheten. Det kan

också antas att kommunerna har begränsat intresse av ökade insatser för en

reglering som framstår som en i första hand statlig angelägenhet.

 I kapitel 8 berörs frågan om fastbränslelagens förenlighet med EG/EES-rätten.

Dessutom berörs frågan om fastbränslelagen behövs för att Sverige skall kunna

fullgöra sina förpliktelser enligt EES-avtalet och som eventuell framtida medlem

av EG.

 Den första frågan gäller främst huruvida fastbränslelagen kan medföra

indirekta handelshinder och därmed komma i konflikt med den allmänna principen

om varors fria rörlighet. Någon bestämd slutsats kan inte dras. Ytterst avgörs

frågan av EFTA-domstolen eller, vid ett EG-medlemskap, av EG-domstolen genom en

intresseavvägning mellan det svenska regleringsintresset och det

EES-/gemenskapsrättsliga intresset av fria varurörelser.

 Den andra frågan gäller ett direktiv från år 1975 om begränsning av

användningen av petroleumprodukter i kraftverk. Detta direktiv, som blir

bindande för Sverige redan då EES-avtalet träder i kraft, förutsätter nationella

föreskrifter angående tillståndsplikt för byggande av nya oljedrivna kraftverk

liksom för konvertering av befintliga kraftverk till oljedrift. Det har hittills

ansetts att sådana föreskrifter borde kunna tas in i fastbränslelagen. En

närmare analys av frågan leder emellertid till slutsatsen att lagen knappast är

lämpad för detta syfte och att bestämmelserna i EG-direktivet inte utgör en

tillräcklig grund för att behålla lagen. Arbetsgruppen anser därför att frågan

om svenska nationella regler som svarar mot EG-direktivet bör lösas i annan

ordning. Något konkret förslag om hur detta bör ske läggs inte fram.

1.3 Slutsatser och förslag

Slutsatsen av genomgången är att de mål som ursprungligen gällde för

fastbränslelagen i stor utsträckning har blivit inaktuella och att lagen i sin

nuvarande utformning är föråldrad.

 En modernisering av lagen i syfte att anpassa den till dagens situation

framstår inte som meningsfull. Det finns nu ett antal effektiva styrmedel som

överensstämmer väl med aktuella energi- och miljöpolitiska riktlinjer.

 Hänsyn bör tas också till önskemålet om avreglering i syfte att ge företagen

bättre möjligheter att arbeta rationellt och därmed öka marknadseffektiviteten.

En administrativ detaljreglering av fastbränslelagens typ bör inte bibehållas

utan starka skäl.

 På dessa grunder föreslås att fastbränslelagen upphävs med utgången av juni

1994.

 Det finns inte behov av att någon del av den nuvarande lagen förs över till

annan lagstiftning.

1.4 Konsekvenser

Det har saknats underlag för en analys av fastbränslelagens samhällsekonomiska

effekter. Sannolikt har dessa varit små, eftersom lagen i liten utsträckning

tycks ha påverkat marknadens aktörer. Under senare år har också staten och

kommunerna avsatt obetydliga resurser för att administrera lagen. Av det sagda

följer att de ekonomiska effekterna av att lagen upphävs kan väntas bli

begränsade.

 Det har inte ingått i uppdraget att klarlägga betydelsen av fastbränslelagen

för svensk tillverkningsindustri. Det har förekommit en betydande produktion av

gjutna små värmepannor som har konstruerats för att möta fastbränslelagens krav

på omställbarhet. Enligt uppgift har dock produktionen inom landet till största

delen upphört. Viss import av sådana pannor förekommer.

Sammanställning av inkomna remissyttranden över rapporten Behövs

fastbränslelagen? (Ds 1993:85)

1 Remissinstanserna

Efter remiss har yttranden över rapporten avgetts av Kommerskollegium,

Överstyrelsen för civil beredskap, Riksrevisionsverket, Boverket, Närings- och

teknikutvecklingsverket, Statens naturvårdsverk, Länsstyrelsen i Stockholms län,

Svenska Kommunförbundet, Lantbrukarnas Riksförbund, Svenska

Kraftverksföreningen, Värmeverksföreningen, Föreningen Skogsindustrierna,

Svenska Petroleum Institutet, HSB:s Riksförbund, Skogsägarnas Riksförbund,

Svenska Bioenergiföreningen, Svenska Gasföreningen, Svenska Kolinstitutet,

Svenska Torvproducentföreningen, Svenska Trädbränsleföreningen, Sveriges

Allmännyttiga Bostadsföretag SABO, Sveriges Bostadsrättsföreningars

Centralorganisation SBC, Sveriges Fastighetsägareförbund, Sveriges

Skorstensfejaremästares Riksförbund samt Sågverkens Riksförbund.

2 Fastbränslelagen som styrmedel

Arbetsgruppens slutsats att fastbränslelagen inte längre utgör något

ändamålsenligt styrmedel har inte mött någon gensaga vid remissbehandlingen.

Samtliga remissinstanser tillstyrker eller lämnar utan invändning arbetsgruppens

förslag om att lagen skall upphävas vid utgången av juni 1994 och att ingen del

av lagen skall föras över till annan lagstiftning.

 Riksrevisionsverket (RRV) framhåller att det i dag är av miljö- och klimatskäl

som det är angeläget med en låg oljeanvändning. För att olika styrmedels

faktiska konsekvenser skall kunna bedömas anser RRV att det är viktigt att vara

uppmärksam på hur bränsleanvändningen utvecklas och vilken effekt

energibeskattningen får. Ambitionen att ytterligare minska oljeanvändningen och

öka fastbränsleanvändningen kräver relevanta styrmedel. RRV avstår från att

bedöma i vilken grad andra existerande styrmedel än fastbränslelagen är

tillräckliga för detta syfte.

 Många remissinstanser instämmer i arbetsgruppens uppfattning att de ekonomiska

styrmedel som införts under senare år har inneburit en effektivare

miljöstyrning. Länsstyrelsen i Stockholms län anser att fastbränslelagens krav

på att anläggningar skall utföras så att de kan drivas med eller konverteras

till fast bränsle kan komma i konflikt med miljöskyddslagens krav på

processinterna åtgärder för att begränsa föroreningar i rökgaserna och

utformning av reningsutrustning. Fastbränslelagen kan därför i dag snarast sägas

utgöra en hämmande faktor vad avser utvecklingen mot ny och modernare teknik för

bostadsuppvärmning.

3 Övriga frågor

Några remissinstanser har - med instämmande i förslaget om att fastbränslelagen

skall upphävas - framfört synpunkter på vissa frågor som har berörts i

arbetsgruppens rapport men som inte har föranlett några förslag.

 Lantbrukarnas Riksförbund och Skogsägarnas Riksförbund anför i ett gemensamt

yttrande att arbetsgruppen borde ha anvisat lösningar på problemen med ökad

användning av el för uppvärmning av främst småhus. Vidare sägs att industrins

användning av inhemska och miljövänliga energikällor har minskat sedan

skattedifferentieringen infördes, vilket pekar på behovet av att återinföra

fulla miljöstyrande skatter för fossila bränslen inom industrin. Förbunden anser

att dessa frågor bör åtgärdas.

 Liknande synpunkter framförs av Svenska Trädbränsleföreningen och Svenska

Bioenergiföreningen (SVEBIO). SVEBIO anser också att beredskapsfrågorna för

naturgas bör utredas särskilt.

 Svenska Torvproducentföreningen anser det viktigt att lokala värmesystem av

skilda slag försörjs eller skall kunna försörjas med inhemska bränslen. För att

dessa bränslen skall finnas tillgängliga måste produktionsresurserna av

skogsbränsle och torv hållas intakta.

Sammanställning av inkomna remissyttranden över promemoria om införande av

lagstiftning om näringsidkares uppgiftsskyldighet i vissa fall med anledning av

EES-avtalet

Efter remiss har yttranden över promemorian avgetts av Överstyrelsen för civil

beredskap, Generaltullstyrelsen, Statistiska centralbyrån, Riksrevisionsverket,

Närings- och teknikutvecklingsverket (NUTEK), Konkurrensverket, Affärsverket

svenska kraftnät, Sveriges Industriförbund, Svenska Elverksföreningen,

Värmeverksföreningen, Svenska Petroleum Institutet (SPI), Svenska Gasföreningen

samt Företagens Uppgiftslämnardelegation (FUD).

 Flertalet remissinstanser har tillstyrkt eller avstått från att i sak

kommentera förslagen i promemorian.

 NUTEK, SPI och FUD pekar på vikten av att inhämtandet av uppgifter för skilda

ändamål samordnas så långt möjligt. Enligt SPI bör utgångspunkten vara att

uppgift lämnas vid ett tillfälle till en myndighet, vilket förstärker

konsistensen och kvaliteten i lämnade uppgifter samt minimerar kostnader för

uppgiftslämnare och mottagare.

 Såvitt gäller rapporteringen av priser på råolja och oljeprodukter anser FUD

att lagen (1992:889) om den officiella statistiken borde kunna användas av NUTEK

som stöd för att hämta in prisuppgifterna.

 SPI uttrycker tveksamhet till uppgiftsskyldigheten avseende planerade

investeringsprojekt. Enligt SPI är antalet företag så litet att sekretessskyddet

blir genomskinligt, vilket kan verka hämmande för projekt som för sin lönsamhet

kan vara beroende av ett försteg på marknaden.

 FUD anser att Sverige vid ett framtida medlemskap i EU bör ifrågasätta de

aktuella rapporteringskraven.

Näringsdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 24 mars 1994

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden B.[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], af[REDACTED_EFTERNAMN], Dinkelspiel,
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], P.[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet P.[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1993/94:212 Vissa lagstiftningsfrågor på

energiområdet.

Rättsdatablad

Författningsrubrik Bestämmelser som Celexnummer för

 inför, ändrar, upp-bakomliggande EG-

 häver eller regler

 upprepar ett

 normgivnings-

 bemyndigande

Lag med 2 375L0405

bemyndigande att

meddela vissa

föreskrifter på

energiområdet

 3 372R1056

 376R1215

 376L0491

Lag om upphävande

av lagen

(1978:277) med

bemyndigande att

meddela

föreskrifter i

fråga om anordning

för

förbrukningsmätning

av elektrisk

energi, vatten

eller värmeenergi,

m.m.