Regeringens proposition

2000/01:121

Vissa frågor inför den allmänna fastighetstaxeringen år

 2003, m.m.

Prop.

2000/01:121

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 5 april 2001

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Bosse[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Finansdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås vissa ändringar i bestämmelserna om fastighetstaxering

inför 2003 års allmänna fastighetstaxering av småhus.

Inledningsvis föreslås en bestämmelse som innebär att om det inom ett

värdeområde inte har sålts några fastigheter eller har sålts för få fastigheter

för att värdenivån med säkerhet skall kunna bestämmas får ledning hämtas från

försäljningar av fastigheter inom andra värdeområden, där förutsättningarna för

prisbildningen kan antas vara likartade. Vidare föreslås att det även för

kulturhistoriskt värdefulla byggnader m.m. skall bestämmas delvärden för byggnad

 och mark.

När det gäller värdefaktorn standard föreslås att indelningen i huvudområdena

exteriör, energihushållning, kök, sanitet och övrig interiör samt möjligheterna

att jämka standardpoängen lagregleras.

Värdefaktorn speciell belägenhet föreslås få beteckningen närhet till strand.

Klassindelningen föreslås bli lagreglerad. Enligt förslaget skall det finnas

minst tre och högst sju klasser. En klass skall utgöra strand, en eller flera

klasser strandnära och en klass inte strand eller strandnära.

När det gäller värdefaktorn fastighetsrättsliga förhållanden föreslås att det

för värderingsenheter inom grupphusområden endast skall finnas två klasser,

nämligen en klass för småhus på självständiga fastigheter och en klass för

övriga småhus.

När det gäller beloppsgränsen för justering för säregna förhållanden föreslås

dels att det införs en procentuell gräns och dels att den nuvarande

beloppsgränsen sänks från 50 000 kr till 25 000 kr. Förslaget innebär att

justering för säregna förhållanden skall kunna göras när värdeinverkan uppgår

till tre procent av taxeringsenhetens sammanlagda riktvärde, dock minst 25 000

kr.

Vidare föreslås vissa ändringar när det gäller indelningen i specialbyggnader.

Bl.a. föreslås att reningsanläggningarna endast skall omfatta anläggningar vars

syfte är att ta hand om avfall. När det gäller de byggnader som används för

arbetsvård föreslås att de inte längre skall indelas som vårdbyggnader. De nya

bestämmelserna föreslås träda i kraft den 1 juli 2001 och tillämpas första

gången vid 2003 års fastighetstaxering.

Slutligen föreslås en justering av mervärdesskattelagens (1994:200) regler om

undantag från beskattning för utbildningstjänster. Ändringen föreslås träda i

kraft den 1 juli 2001.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 5

2 Lagtext 6

2.1 Förslag till lag om ändring i fastighetstaxeringslagen (1979:1152)

6

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1997:323) om statlig

förmögenhetsskatt 21

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1999:1406) om ändring i

mervärdesskattelagen (1994:200) 22

3 Ärendet och dess beredning 23

4 Vissa värderingsregler 24

4.1 Privaträttsliga förpliktelser 24

4.2 Bestämning av värdenivån i områden med få försäljningar 25

4.3 Delvärden för kulturhistoriskt värdefulla byggnader m.m. 28

5 Värdefaktorer för småhus 30

5.1 Småhusets standard 30

5.2 Småhusets ålder 32

6 Värdefaktorer för tomtmarken 33

6.1 Speciell belägenhet 33

6.2 Klassindelning av fastighetsrättsliga förhållanden för grupphusområden

36

7 Säregna förhållanden 38

8 Utställningsförfarande 39

9 Specialbyggnader 41

9.1 Reningsanläggning 41

9.2 Vårdbyggnader 42

9.3 Ecklesiastikbyggnad - bårhus 44

9.4 Allmän byggnad och kommunikationsbyggnad 45

10 Offentlig-finansiella effekter 46

11 Författningskommentarer 49

11.1 Förslag till lag om ändring i fastighetstaxeringslagen (1979:1152)

49

11.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1997:323) om statlig

förmögenhetsskatt 52

11.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1999:1406) om ändring i

mervärdesskattelagen (1994:200) 53

Bilaga 1 Sammanfattning av Fastighetstaxeringsutredningens betänkande

Fastighetstaxering - precision, påverkansmöjligheter och individuella

bedömningar (SOU 2000:10) 54

Bilaga 2 Lagförslagen i betänkandet Fastighetstaxering - precision,

påverkansmöjligheter och individuella bedömningar (SOU 2000:10) 69

Bilaga 3 Förteckning över remissinstanser som yttrat sig över betänkandet

Fastighetstaxering - precision, påverkansmöjligheter och individuella

bedömningar (SOU 2000:10) 84

Bilaga 4 Lagrådsremissens lagförslag 85

Bilaga 5 Lagrådets yttrande 101

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 5 april 2001 103

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

1. lag om ändring i fastighetstaxeringslagen (1979:1152),

2. lag om ändring i lagen (1997:323) om statlig förmögenhetsskatt,

3. lag om ändring i lagen (1999:1406) om ändring i mervärdesskattelagen

(1994:200).

2 Lagtext

2.1 Förslag till lag om ändring i fastighetstaxeringslagen (1979:1152)

Härigenom föreskrivs i fråga om fastighetstaxeringslagen (1979:1152)1

dels att 7 kap.13 § skall upphöra att gälla,

dels att 2 kap. 2 §, 5 kap. 4, 5 och 8 §§, 6 kap. 3 §, 7 kap. 3, 4 och 5 §§, 8

kap. 3 §, 11 kap.1 §, 12 kap. 3 §, 19 kap. 3 och 7 §§ och 21 kap. 10 §, skall ha

 följande lydelse,

dels att rubriken närmast före 7 kap. 12 § skall lyda "Byggnad under uppförande

och saneringsbyggnad", den närmast före 11 kap. 3 § "Avkastningsberäkning" och

den närmast före 11 kap. 7 § "Produktionskostnadsberäkning",

dels att det i lagen skall införas två nya paragrafer, 5 kap. 5 a § och 8 kap. 4

 §, av följande lydelse.

2 kap.

2 §2

Nuvarande lydelse

Byggnader skall indelas i de byggnadstyper som anges i det följande.

Småhus

Byggnad som är inrättad till bostad åt en eller två familjer. Till sådan byggnad

 skall höra komplementhus såsom garage, förråd och annan mindre byggnad.

Byggnad som är inrättad till bostad åt minst tre och högst tio familjer skall

tillhöra byggnadstypen småhus, om byggnaden ligger på fastighet med åkermark,

betesmark, skogsmark eller skogsimpediment.

Hyreshus

Byggnad som är inrättad till bostad åt minst tre familjer eller till kontor,

butik, hotell, restaurang och liknande. Byggnad med förrådsutrymme, som ligger i

 anslutning till hyreshus och som behövs för verksamheten, skall utgöra

hyreshus.

Till hyreshus skall dock inte räknas byggnad som är inrättad till bostad åt

minst tre och högst tio familjer, om den ingår i lantbruksenhet.

Ekonomi- byggnad

Byggnad som är inrättad för jordbruk eller skogsbruk och som inte är inrättad

för bostadsändamål, såsom djurstall, loge, lada, maskinhall, lagerhus, magasin

och växthus.

Växthus och djurstall som inte har anknytning till jordbruk eller skogsbruk.

Kraftverks-byggnad

Byggnad som är inrättad för kommersiell produktion av elektrisk starkström. Även

 byggnad för vattenreglering, för lagring av bränsle och annan byggnad för

produktionen utgör kraftverksbyggnad.

Industri- Byggnad som är inrättad för industriell verksamhet och

byggnad som inte utgör kraftverksbyggnad.

Special-byggnad

Med specialbyggnad avses

Försvars-byggnad

Byggnad som används för försvars-ändamål eller ekonomisk försvarsberedskap, om

byggnaden inte är en fristående industriell anläggning. Även mässbyggnad skall

utgöra försvars-byggnad.

Kommunika-tionsbyggnad

Garage, hangar, lokstall, terminal, stationsbyggnad, expeditionsbyggnad,

vänthall, godsmagasin, reparationsverkstad och liknande, om byggnaden används

för allmänna kommunikationsändamål.

Byggnad som används i Statens järnvägars, Luftfartsverkets, Banverkets, Svensk

Rundradio Aktiebolags, Sveriges Radio Aktiebolags, Sveriges Television

Aktiebolags och Sveriges Utbildningsradio Aktiebolags verksamhet.

Distributions- byggnad

Byggnad som ingår i överförings- eller distributionsnätet för gas, värme,

elektricitet eller vatten.

Värme-

central

Byggnad för produktion och distri-bution av varmvatten för uppvärmning, dock ej

sådan anläggning som även är inrättad för produktion av elektrisk starkström för

 yrkesmässig distribution.

Renings-anläggning

Vattenverk, avloppsreningsverk, anläggning för förvaring av radioaktivt avfall,

sopstation och liknande samt pumpstation som hör till sådan an-läggning.

Vård-

byggnad

Byggnad som används för sjukvård, nykterhetsvård, narkomanvård, barnavård,

kriminalvård, arbetsvård, åldringsvård eller omsorg om psykiskt

utvecklingsstörda. Annan byggnad än som nu har nämnts skall utgöra vård-byggnad,

 om den används som hem åt personer som behöver institutionell vård eller

tillsyn.

Bad-, sport- och idrotts-anläggning

Byggnad som används för bad, sport, idrott och liknande, om allmänheten har

tillträde till anläggningen.

Skol-

byggnad

Byggnad som används för under-visning eller forskning vid

skola som anordnas av staten

skola som anordnas med statsbidrag och

skola vars undervisning står under statlig tillsyn.

Byggnad som används som elevhem eller skolhem för elever vid sådana skolor.

Kultur-

byggnad

Byggnad som används för kulturellt ändamål såsom teater, biograf, museum och

liknande.

Ecklesiastik-byggnad

Kyrka eller annan byggnad som används för religiös verksamhet.

Bårhus, krematorium och byggnad som används för skötsel av begravningsplats.

Allmän byggnad

Byggnad som tillhör staten, kommun eller annan menighet och som används för

allmän styrelse, förvaltning, rättsvård, ordning eller säkerhet samt fritidsgård

 och byggnad med likartad användning. Som allmän byggnad skall inte anses

byggnad som används för statens affärsdrivande verksamhet.

Övrig

byggnad

Byggnad som inte skall utgöra någon av de tidigare nämnda byggnadstyperna.

Föreslagen lydelse

Byggnader skall indelas i de byggnadstyper som anges i det följande.

Småhus

Byggnad som är inrättad till bostad åt en eller två familjer. Till sådan byggnad

 skall höra komplementhus såsom garage, förråd och annan mindre byggnad.

Byggnad som är inrättad till bostad åt minst tre och högst tio familjer skall

tillhöra byggnadstypen småhus, om byggnaden ligger på fastighet med åkermark,

betesmark, skogsmark eller skogsimpediment.

Hyreshus

Byggnad som är inrättad till bostad åt minst tre familjer eller till kontor,

butik, hotell, restaurang och liknande. Byggnad med förrådsutrymme, som ligger i

 anslutning till hyreshus och som behövs för verksamheten, skall utgöra

hyreshus.

Till hyreshus skall dock inte räknas byggnad som är inrättad till bostad åt

minst tre och högst tio familjer, om den ingår i lantbruksenhet.

Ekonomibyggnad

Byggnad som är inrättad för jordbruk eller skogsbruk och som inte är inrättad

för bostadsändamål, såsom djurstall, loge, lada, maskinhall, lagerhus, magasin

och växthus.

Växthus och djurstall som inte har anknytning till jordbruk eller skogsbruk.

Kraftverksbyggnad

Byggnad som är inrättad för kommersiell produktion av elektrisk starkström. Även

 byggnad för vattenreglering, för lagring av bränsle och annan byggnad för

produktionen utgör kraftverksbyggnad.

Industribyggnad

Byggnad som är inrättad för industriell verksamhet och som inte utgör

kraftverksbyggnad.

Special-byggnad

Med specialbyggnad avses

Försvars-byggnad

Byggnad som används för försvars-ändamål eller ekonomisk försvarsberedskap, om

byggnaden inte är en fristående industriell anläggning. Även mässbyggnad skall

utgöra försvars-byggnad.

Kommunikationsbyggnad

Garage, hangar, lokstall, terminal, stationsbyggnad, expeditionsbyggnad,

vänthall, godsmagasin, reparationsverkstad och liknande, om byggnaden används

för allmänna kommunikationsändamål.

Byggnad som används i Statens järnvägars, Luftfartsverkets, Banverkets, Svensk

Rundradio Aktiebolags, Sveriges Radio Aktiebolags, Sveriges Television

Aktiebolags och Sveriges Utbildningsradio Aktiebolags verksamhet.

Distributionsbyggnad

Byggnad som ingår i överförings- eller distributionsnätet för gas, värme,

elektricitet eller vatten.

Värmecentral

Byggnad för produktion och distribution av varmvatten för uppvärmning, dock ej

sådan anläggning som även är inrättad för produktion av elektrisk starkström för

 yrkesmässig distribution.

Reningsanläggning

Vattenverk, avloppsreningsverk, anläggning för förvaring av radioaktivt avfall,

sopstation och liknande samt pumpstation som hör till sådan anläggning. Som

reningsanläggning avses inte anläggning där verksamheten i allt väsentligt utgör

 ett led i en industriell process.

Vårdbyggnad

Byggnad som används för sjukvård, missbrukarvård, omsorger om barn och ungdom,

kriminalvård, åldringsvård eller omsorger om psykiskt utvecklingsstörda. Annan

byggnad än som nu har nämnts skall utgöra vårdbyggnad, om den används som hem åt

 personer som behöver institutionell vård eller tillsyn.

Bad-, sport- och idrottsanläggning

Byggnad som används för bad, sport, idrott och liknande, om allmänheten har

tillträde till anläggningen.

Skolbyggnad

Byggnad som används för undervisning eller forskning vid

skola som anordnas av staten

skola som anordnas med statsbidrag och

skola vars undervisning står under statlig tillsyn.

Byggnad som används som elevhem eller skolhem för elever vid sådana skolor.

Kulturbyggnad

Byggnad som används för kulturellt ändamål såsom teater, biograf, museum och

liknande.

Ecklesiastik-byggnad

Kyrka eller annan byggnad som används för religiös verksamhet.

Krematorium och annan byggnad som används för begravningsverksamhet.

Allmän byggnad

Byggnad som tillhör staten, kommun eller annan menighet och som används för

allmän styrelse, förvaltning, rättsvård, ordning eller säkerhet samt fritidsgård

 och byggnad med likartad användning. Som allmän byggnad skall inte anses

byggnad som används för statens affärsdrivande verksamhet.

Övrig byggnad

Byggnad som inte skall utgöra någon av de tidigare nämnda byggnadstyperna.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5 kap.

4 §3

Marknadsvärdet skall be-stämmas med hänsyn till det genomsnittliga prisläget

under andra året före det år då allmän fastighetstaxering av taxeringsenheten

sker.

Marknadsvärdet skall be-stämmas med hänsyn till det genomsnittliga prisläget

under andra året (nivååret) före det år då allmän fastighetstaxering av

taxeringsenheten sker.

Köpeskilling för fastighets-försäljningar från år före nivååret som används för

att bestämma marknadsvärdet skall korrigeras med hänsyn till prisutvecklingen

till och med nivååret.

5 §

Marknadsvärdet skall i första hand bestämmas med ledning av

fastighetsförsäljningar i orten (ortsprismetoden). Härvid skall inte beaktas

sådana försäljningar om vilka man kan anta att ovidkommande omständigheter har

inverkat på priset.

Då fastighetsförsäljningar inte ger den ledning som behövs kan marknadsvärdet

beräknas med ledning av en avkastningskalkyl. Till grund för kalkylen läggs

bl.a. byggnads återstående varaktighetstid och den förräntning av insatt

kapital, som man allmänt räknar med vid köp av fastigheter av ifrågavarande slag

 (avkastningsmetoden).

Ger inte heller avkastnings-kalkylen den ledning som behövs kan marknadsvärdet

uppskattas med utgångspunkt i det tekniska nuvärdet

(produktionskostnadsmetoden).

Då fastighetsförsäljningar inte ger den ledning som behövs kan marknadsvärdet

bestämmas med ledning av en avkastningsberäkning. Ger inte heller en

avkastningsberäkning den ledning som behövs kan marknadsvärdet uppskattas med

utgångspunkt i det tekniska nuvärdet (produktionskostnadsberäkning). Även i

dessa fall skall dock hänsyn tas till fastighetsförsäljningar i orten när det är

 möjligt.

5 a §

Om inga fastigheter har sålts inom ett värdeområde, eller för få för att

värdenivån inom området med säkerhet skall kunna bestämmas, får ledning hämtas

från försäljningar inom andra värdeområden, där förutsättningarna för

prisbildningen kan antas vara likartade.

8 § 4

Varje delvärde skall bestämmas för sig med tillämpning av i 2-5 §§ angivna

grunder.

Varje delvärde skall bestämmas för sig med tillämpning av i 2-5 a §§ angivna

grunder.

Vid bestämmande av delvärde för lantbruksenhet får dock avvikelse ske från 2 §

vid storlekskorrektion enligt 7 kap. 4 a §.

Vid bestämmande av delvärde för tomtmark i sådana fall då försäljningar av

obebyggd tomtmark inom värdeområdet inte ger den ledning som behövs skall vidare

 iakttas att delvärdet bestäms med ledning av den marknadsvärdenivå för obebyggd

 tomtmark som normalt förekommer inom värdeområden där marknadsvärdenivån för

bebyggda fastigheter är densamma som för värdeområdet i fråga.

Summan av delvärdena utgör taxeringsenhetens basvärde.

6 kap.

3 §5

Är ett hyreshus inrättat för både bostäder och lokaler skall bostadsdelen och

lokaldelen utgöra skilda värderingsenheter. Byggnader eller delar av olika

byggnader som åsatts samma klassificeringsdata beträffande värdefaktorerna

lägenhetstyp och ålder får sammanföras till en värderingsenhet.

Är en industribyggnad som värderats enligt avkastningsmetoden inrättad för mer

än en lokaltyp skall delar som hänförs till olika lokaltyper utgöra skilda

värderingsenheter. Särskild värderingsenhet behöver dock inte bildas för en

lokaltyp som omfattar mindre än tio procent av byggnadens totala yta och mindre

än 250 kvadratmeter. Byggnader eller delar av olika byggnader som åsatts samma

klassificeringsdata beträffande värdefaktorerna lokaltyp, standard och ålder får

 sammanföras till en värderingsenhet.

Är en industribyggnad som värderats med ledning av en avkastningsberäkning

inrättad för mer än en lokaltyp skall delar som hänförs till olika lokaltyper

utgöra skilda värderingsenheter. Särskild värderingsenhet behöver dock inte

bildas för en lokaltyp som omfattar mindre än tio procent av byggnadens totala

yta och mindre än 250 kvadratmeter. Byggnader eller delar av olika byggnader som

 åsatts samma klassificeringsdata beträffande värdefaktorerna lokaltyp, standard

 och ålder får sammanföras till en värderingsenhet.

Indelning av hyreshus och industribyggnad i två eller flera värderingsenheter

får även ske om det underlättar värderingen.

7 kap.

3 §6

För byggnader och ägoslag som avses i 8-15 kap. skall basvärde bestämmas med

utgångspunkt i riktvärden. Dessa skall för varje värderingsenhet bestämmas för

kombinationer av värdefaktorer, som i någon utsträckning varierar inom

värdeområdet och som har särskild betydelse för marknadsvärdet.

För övriga värdefaktorer skall riktvärdet bestämmas med utgångspunkt i

förhållanden som i genomsnitt eller i huvudsak råder inom värdeområdet.

Värdefaktorer, som särskilt skall beaktas vid riktvärdets bestämmande, skall,

utom såvitt avser de under punkterna 1-5 angivna värdefaktorerna, indelas i

klasser.

1. Storlek för småhus, industribyggnad och övrig byggnad värderad enligt

avkastningsmetoden, tomtmark, åkermark, betesmark, skogsmark och

skogsimpediment.

1. Storlek för småhus, industribyggnad och övrig byggnad värderad med ledning av

 en avkastningsberäkning, tomtmark, åkermark, betesmark, skogsmark och

skogsimpediment.

2. Hyra för hyreshus.

3. Återanskaffningskostnad för industribyggnad och övrig byggnad på

industrienhet värderad enligt produktionskostnadsmetoden.

3. Återanskaffningskostnad för industribyggnad och övrig byggnad på

industrienhet värderad med ledning av en produktionskostnadsberäkning.

4. Årligt uttag av täktmark.

5. Normalårsproduktion, utnyttjandetid, flerårsreglering och ålder för

vattenkraftverk samt effekt för värmekraftverk.

De uppgifter om värdenivån m.m. (riktvärdeangivelse) som inom varje värdeområde

erfordras för att bestämma riktvärdet skall redovisas på karta, i tabell eller

på annat sätt.

Resultatet av klassindelningen kallas klassindelningsdata.

4 §7

Riktvärde skall bestämmas så att det leder till basvärde som efter justering som

 avses i 5 § står i överensstämmelse med bestämmelserna i 5 kap. 2-5 §§.

Riktvärde skall bestämmas så att det leder till basvärde som efter justering som

 avses i 5 § står i överensstämmelse med bestämmelserna i 5 kap. 2-5 a §§.

Avvikelse får dock förekomma, om den föranleds av klassindelning av

värdefaktorer eller anpassning till fastställda tabell- eller värdeserier.

5 §8

Föreligger värdefaktorer, som inte särskilt har beaktats vid riktvärdes

bestämmande och som påtagligt inverkar på marknadsvärdet, skall ett med ledning

av riktvärden bestämt värde justeras. Detta benämns justering för säregna

förhållanden. Justeringen görs av taxeringsenhetens sammanlagda riktvärde,

beräknat enligt 4 § och utan beaktande av en storlekskorrektion enligt 4 a §.

Justeringens storlek skall motsvara 75 procent av den skillnad i marknadsvärde

taxeringsenheten skulle ha med säregna förhållanden och värdet utan säregna

förhållanden.

Påtaglig inverkan på mark-nadsvärdet skall anses föreligga när säregna

förhållanden föranleder att det med ledning av riktvärden bestämda värdet höjs

eller sänks med minst 50 000 kronor.

Påtaglig inverkan på mark-nadsvärdet skall anses föreligga när säregna

förhållanden föranleder att det med ledning av riktvärden bestämda värdet höjs

eller sänks med minst tre procent, dock minst 25 000 kronor.

8 kap.

3 §9

Nuvarande lydelse

Inom varje värdeområde skall riktvärden bestämmas för skilda förhål-landen för

en eller flera av följande värdefaktorer.

Storlek

Storleken bestäms med hänsyn till ytan av småhusets

boutrymmen och biutrymmen.

Ålder

Åldern ger uttryck för småhusets sannolika återstående livslängd. Denna bestäms

med hänsyn till småhusets nybyggnadsår, omfattningen av tillbyggnader och sådana

 ombyggnader som innebär en utökning av boutrymme samt tidpunkten för dessa.

Åldersklassen för småhus med en ålder motsvarande högst 20 år får inte göras

större än att den motsvarar 5 år.

Standard

Standarden bestäms med hänsyn till småhusets

byggnadsmaterial och utrustning.

För ett nybyggt småhus skall finnas minst femton

standardklasser.

Byggnadskategori

Byggnadskategorin bestäms med hänsyn till om småhuset utgör friliggande småhus,

kedjehus eller radhus.

Fastighetsrättsliga förhållanden

Fastighetsrättsliga förhållanden bestäms med hänsyn till om den värderingsenhet

för tomtmark på vilken småhuset ligger utgör självständig fastighet eller inte.

Utgör värderingsenheten inte självständig fastighet skall hänsyn tas även till

möjligheten att tomtmarken kan bilda egen fastighet.

Småhus som utgör brukningscentrum för lantbruksenhet skall jämställas med småhus

 som ligger på tomtmark som utgör självständig fastighet. Om det på en

lantbruksenhet finns endast ett småhus, anses det utgöra brukningscentrum. Om

det finns flera småhus på en lantbruksenhet, utgör det värdefullaste småhuset

brukningscentrum, såvida inte annat visas.

Värdeordning

Med värdeordning avses husets ordningsnummer i värdehänseende inom tomten.

Föreslagen lydelse

Inom varje värdeområde skall riktvärden bestämmas för skilda förhållanden för en

 eller flera av följande värdefaktorer.

Storlek

Storleken bestäms med hänsyn till ytan av småhusets

boutrymmen och biutrymmen.

Ålder

Åldern ger uttryck för småhusets sannolika återstående livslängd. Denna bestäms

med hänsyn till småhusets nybyggnadsår, omfattningen av tillbyggnader och sådana

 ombyggnader som innebär en utökning av boutrymme samt tidpunkten för dessa.

Åldersklassen för småhus med en ålder motsvarande högst 20 år får inte göras

större än att den motsvarar 5 år.

Standard

Standarden bestäms med hänsyn till småhusets

byggnadsmaterial och utrustning.

För ett nybyggt småhus skall finnas minst femton

standardklasser.

Byggnadskategori

Byggnadskategorin bestäms med hänsyn till om småhuset utgör friliggande småhus,

kedjehus eller radhus.

Fastighetsrättsliga förhållanden

Fastighetsrättsliga förhållanden bestäms med hänsyn till om den värderingsenhet

för tomtmark på vilken småhuset ligger utgör självständig fastighet eller inte.

Utgör värderingsenheten inte självständig fastighet skall hänsyn även tas till

möjligheten att tomtmarken kan bilda egen fastighet. Detta gäller dock inte om

värderingsenheten är belägen inom ett område med byggnader av likartad karaktär

som ligger i en grupp och som har uppförts samtidigt eller under en begränsad

tidsperiod (grupphusområde).

Småhus som utgör brukningscentrum för lantbruksenhet skall jämställas med småhus

 som ligger på tomtmark som utgör självständig fastighet. Om det på en

lantbruksenhet finns endast ett småhus, anses det utgöra brukningscentrum. Om

det finns flera småhus på en lantbruksenhet, utgör det värdefullaste småhuset

brukningscentrum, såvida inte annat visas.

Värdeordning

Med värdeordning avses husets ordningsnummer i värdehänseende inom tomten.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 §

Värdefaktorn standard anges genom antalet standardpoäng för småhuset.

Till grund för standardpoängen skall ligga en poängberäkning för vart och ett av

 fem huvudområden avseende småhusets byggnadsmaterial och utrustning.

Huvudområdena är exteriör, energihushållning, kök, sanitet och övrig interiör.

För varje huvudområde anges en delsumma som i särskilda fall kan jämkas.

11 kap.

1 §10

Industribyggnad skall värderas enligt avkastningsmetoden. Byggnader som har

endast begränsad användbarhet för annat ändamål än för vilket de utnyttjas och

liknande speciella byggnader, bensinstationsbyggnader, andra byggnader med

olämplig utformning för normal industriproduktion samt byggnadskonstruktioner

som inte har karaktär av hus skall dock värderas enligt

produktionskostnadsmetoden.

Industribyggnad skall värderas med ledning av en avkastningsberäkning. Byggnader

 som har endast begränsad användbarhet för annat ändamål än för vilket de

utnyttjas och liknande speciella byggnader, bensinstationsbyggnader, andra

byggnader med olämplig utformning för normal industriproduktion samt

byggnads-konstruktioner som inte har karaktär av hus skall dock värderas med

ledning av en produktionskostnadsberäkning.

Vad som sägs i detta kapitel om industribyggnad gäller även övrig byggnad.

12 kap.

3 §11

Nuvarande lydelse

Riktvärden för tomtmark för småhus skall inom varje värdeområde bestämmas för

skilda förhållanden för en eller flera av värdefaktorerna storlek, vatten och

avlopp, fastighetsrättsliga förhållanden samt, om särskilda skäl föreligger, typ

 av bebyggelse och speciell belägenhet.

Med de olika värdefaktorerna förstås:

Storlek

Med storlek avses tomtmarkens areal.

Vatten och avlopp

Med vatten och avlopp avses i vilken utsträckning och på vad sätt tomtmarken har

 tillgång till vatten och avlopp.

Fastighetsrättsliga förhållanden

Fastighetsrättsliga förhållanden bestäms med hänsyn till om värderingsenheten

för tomtmarken utgör självständig fastighet eller inte. Utgör värderingsenheten

inte självständig fastighet skall hänsyn även tas till möjligheten att

värderingsenheten kan bilda egen fastighet.

Med värderingsenhet som utgör självständig fastighet skall jämställas

värderingsenhet på vilken det finns småhus som utgör brukningscentrum för

lantbruksenhet.

Typ av bebyggelse

Med typ av bebyggelse avses om värderingsenheten för tomtmarken är bebyggd med

eller avsedd att bebyggas med friliggande småhus, kedjehus eller radhus.

Värderingsenhet för tomtmark som ingår i lantbruksenhet och på vilken dess

brukningscentrum är beläget skall anses vara bebyggd med friliggande småhus.

Speciell belägenhet

Med speciell belägenhet avses tomtmarkens läge inom värdeområdet t.ex. vid

strand.

Föreslagen lydelse

Riktvärden för tomtmark för småhus skall inom varje värdeområde bestämmas för

skilda förhållanden för en eller flera av värdefaktorerna storlek, vatten och

avlopp, fastighetsrättsliga förhållanden samt, om särskilda skäl föreligger, typ

 av bebyggelse och närhet till strand.

Med de olika värdefaktorerna förstås:

Storlek

Med storlek avses tomtmarkens areal.

Vatten och avlopp

Med vatten och avlopp avses i vilken utsträckning och på vad sätt tomtmarken har

 tillgång till vatten och avlopp.

Fastighetsrättsliga förhållanden

Fastighetsrättsliga förhållanden bestäms med hänsyn till om värderingsenheten

för tomtmarken utgör självständig fastighet eller inte.

Utgör värderingsenheten inte självständig fastighet skall hänsyn även tas till

möjligheten att värderingsenheten kan bilda egen fastighet. Detta gäller dock

inte om värderingsenheten är belägen inom ett område med byggnader av likartad

karaktär som ligger i en grupp och som har uppförts samtidigt eller under en

begränsad tidsperiod (grupphusområde).

Med värderingsenhet som utgör självständig fastighet skall jämställas

värderingsenhet på vilken det finns småhus som utgör brukningscentrum för

lantbruksenhet.

Typ av bebyggelse

Med typ av bebyggelse avses om värderingsenheten för tomtmarken är bebyggd med

eller avsedd att bebyggas med friliggande småhus, kedjehus eller radhus.

Värderingsenhet för tomtmark som ingår i lantbruksenhet och på vilken dess

brukningscentrum är beläget skall anses vara bebyggd med friliggande småhus.

Närhet till

strand

Med närhet till strand avses tomtmarkens läge i förhållande till strand.

Värdefaktorn skall indelas i minst tre och högst sju klasser varav en klass

skall utgöra strand, en eller flera klasser strandnära och en klass inte strand

eller strandnära.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

19 kap.

 3 §12

Lantmäteriverket och skattemyndigheten skall undersöka vilka riktvärdetabeller

för småhus som inte ingår i lantbruksenhet, som med hänsyn till rådande prisläge

 bör användas inom olika delar av länet. Förslag härom skall upprättas.

Undersökningen skall även omfatta upprättande av förslag till riktvärdekartor

för tomtmark som inte ingår i lantbruksenhet inom länet.

Lantmäteriverket och skatte-myndigheten skall vidare pröva att en tillämpning av

 förslag till föreskrifter enligt 1 § andra-fjärde styckena leder till basvärden

 som svarar mot basvärdenivå enligt 5 kap. 2 §. Motsvarande prövning görs av

förslag till riktvärdekartor för tomtmark och riktvärdetabeller för småhus

enligt första stycket.

Lantmäteriverket och skatte-myndigheten skall vidare pröva att en tillämpning av

 förslag till föreskrifter enligt 1 § andra-fjärde styckena leder till basvärden

 som svarar mot basvärdenivån enligt 5 kap. 2 § (provvärdering). Motsvarande

prövning görs av förslag till riktvärdekartor för tomtmark och riktvärdetabeller

 för småhus enligt första stycket.

Provvärdering skall göras för varje värdeområde och omfatta det antal

överlåtelser inom området (provvärderingsobjekt) som bedöms nödvändigt med

hänsyn till områdets karaktär. Om antalet provvärderingsobjekt är för få eller

saknas inom ett värdeområde, får provvärdering göras för en grupp av

värdeområden som då tillsammans bildar ett provvärderingsområde.

Regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer beslutar närmare

föreskrifter om indelningen i provvärderingsområden. Ett sådant beslut får inte

 överklagas.

7 §13

Senast den 1 september året före det år då allmän fastighetstaxering äger rum

skall regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer besluta sådana

föreskrifter som avses i 7 kap. 7 §.

Senast den 1 september året före det år då allmän fastighetstaxering äger rum

skall regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer besluta sådana

föreskrifter som avses i 7 kap. 7 § och 19 kap. 3 §.

21 kap.

10 §14

Nämndemän som avses i 8 § utses för tiden från och med den 1 juli det år, då

allmän fastighetstaxering äger rum av hyreshus-, industri- och specialenheter,

till och med den 30 juni det år då sådan taxering sker nästa gång. En nämndeman

har dock rätt att avgå efter tre år.

Nämndemän som avses i 8 § utses för tiden från och med den 1 juli det år, då

allmän fastighetstaxering äger rum av hyreshus-, industri-, elproduktions- och

specialenheter, till och med den 30 juni det år då sådan taxering sker nästa

gång. En nämndeman har dock rätt att avgå efter tre år.

Värderingsteknisk ledamot i länsrätt förordnas av regeringen för tid som sägs i

första stycket. Avgår sådan person under den tid, för vilken han har blivit

utsedd, får regeringen förordna annan person för den tid som återstår.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001 och tillämpas första gången vid

fastighetstaxering år 2003.

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1997:323) om statlig förmögenhetsskatt

Härigenom föreskrivs att 10 § lagen (1997:323) om statlig förmögenhetsskatt

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

10 §

Fastighet i Sverige tas upp till taxeringsvärdet. Om fastigheten innehas med

tomträtt tas den upp till den del av taxeringsvärdet som avser byggnad.

Innefattar detta värde både värdet av byggnaden och tillhörande tomt enligt 7

kap. 13 § fastighetstaxeringslagen (1979:1152), avräknas den del av värdet som

avser tomten. Om taxeringsvärde saknas vid beskattningsårets utgång anses

fastigheten inte ha något värde. Har en fastighets basvärde sänkts för

taxeringsåret vid särskild fastighetstaxering enligt 16 kap. 2-5 §§

fastighetstaxeringslagen, tas fastigheten upp till det taxeringsvärde som

fastställts för taxeringsåret.

Fastighet i Sverige tas upp till taxeringsvärdet. Om fastigheten innehas med

tomträtt tas den upp till den del av taxeringsvärdet som avser byggnad. Om

taxeringsvärde saknas vid beskattningsårets utgång anses fastigheten inte ha

något värde. Har en fastighets basvärde sänkts för taxeringsåret vid särskild

fastighetstaxering enligt 16 kap. 2-5 §§ fastighetstaxeringslagen (1979:1152),

tas fastigheten upp till det taxeringsvärde som fastställts för taxeringsåret.

Fastighet utomlands tas upp till 75 procent av marknadsvärdet.

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

2. Vid 2002-2006 års taxeringar gäller följande. Om fastigheten innehas med

tomträtt och om den del av taxeringsvärdet som avser byggnaden innefattar värdet

 av både byggnaden och tillhörande tomt enligt bestämmelserna i 7 kap. 13 §

fastighetstaxeringslagen (1979:1152) i dess lydelse intill den 1 juli 2001,

avräknas den del av värdet som avser tomten.

2.2

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1999:1406) om ändring i

mervärdesskattelagen (1994:200)

Härigenom föreskrivs i fråga om mervärdesskattelagen (1994:200)1 att 3 kap. 8 §

i stället för dess lydelse enligt lagen (1999:1406) om ändring i nämnda lag

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 kap.

8 §

Från skatteplikt undantas omsättning av tjänster som utgör

1. grundskole-, gymnasieskole- eller högskoleutbildning, om utbildningen

anordnas av det allmänna eller en av det allmänna för utbildningen erkänd

utbildningsanordnare, och

2. utbildning som enligt studiestödslagen (1999:1395) berättigar eleven till

studiestöd.

2. utbildning som berättigar studerande till studiestöd enligt studiestödslagen

(1999:1395) eller till sådant bidrag för korttidsstudier som får fördelas av

Landsorganisationen i Sverige eller Tjänstemännens Centralorganisation med stöd

av lagen (1976:1046) om överlämnande av förvaltningsuppgifter inom

Utbildningsdepartementets verksamhetsområde eller av Statens institut för

särskilt utbildningsstöd.

Undantaget från skatteplikt enligt första stycket omfattar även omsättning av

varor och tjänster som omsätts som ett led i utbildningen.

Utbildning som tillhandahålls av utbildare mot ersättning från en uppdragsgivare

 som själv utser de personer som skall utbildas (uppdragsutbildning) omfattas av

 undantaget endast om utbildningen ingår i en av uppdragsgivaren bedriven egen

utbildning enligt första stycket.

3

Ärendet och dess beredning

Regeringen beslutade den 27 februari 1997 att tillkalla en särskild utredare för

 att utvärdera och se över regelsystemet för fastighetstaxering, m.m. (dir.

1997:36). Uppdraget omfattade både förfaranderegler och de materiella regler som

 skall tillämpas vid allmän och särskild fastighetstaxering samt vid den årliga

omräkningen. I uppdraget ingick att undersöka om de nuvarande reglerna leder

fram till att taxeringsvärdena återspeglar marknadsvärdena. Utredningen antog

namnet Fastighetstaxeringsutredningen. Fastighetstaxeringsutredningen lämnade i

februari 2000 sitt betänkande Fastighetstaxering - precision,

påverkansmöjligheter, individuella bedömningar (SOU 2000:10). En sammanfattning

av betänkandets förslag finns i bilaga 1 och betänkandets lagförslag i aktuella

delar i bilaga 2. Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över

remissinstanserna finns i bilaga 3. En sammanställning av remissyttrandena finns

 tillgänglig i lagstiftningsärendet (dnr Fi2000/755). Regeringen aviserade i

budgetpropositionen för 2001 (prop. 2000/01:1, avsnitt 9.3.2) att den efter

ytterligare beredning avsåg att återkomma till riksdagen med de lagändringar som

 utifrån utredningens förslag bör genomföras inför 2003 års allmänna

fastighetstaxering av småhus. I det följande behandlar regeringen dessa förslag.

 Regeringen föreslår även vissa ändringar när det gäller indelningen i

specialbyggnader. Övriga frågor i betänkandet, däribland det s.k.

omräkningsförfarandet och industritaxeringen, tas inte upp nu.

I propositionen föreslås även att 3 kap. 8 § mervärdesskattelagen (1994:200)

ändras. Bakgrunden till ändringen är att i prop. 2000/01:107 Bidrag vid

korttidsstudier och vissa andra studiestödsfrågor läggs förslag om vissa

lagändringar till följd av den nya ordning som från och med den 1 juli 2001

skall gälla för bidrag till studerande vid korttidsstudier. I den propositionen

förbisågs att även en följdändring av mervärdesskattelagen var nödvändig.

Förslaget har beretts med Riksskatteverket som inte har haft något att erinra.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 8 mars 2001 att inhämta Lagrådets yttrande över de

lagförslag som finns i bilaga 4 . Lagrådets yttrande finns i bilaga 5. Lagrådet

har föreslagit en viss justering av förslaget i 19 kap. 3 §

Fastighetstaxeringslagen (1979:1152), FTL. Regeringen har följt Lagrådets

förslag.

Förslaget till ändring i mervärdesskattelagen (1994:200) har inte granskats av

Lagrådet. Ändringen utgör en följdändring till föreslagen lagstiftning på

utbildningsområdet. Förslaget är inte lagtekniskt komplicerat och har ett

begränsat tillämpningsområde. Ändringen får således anses vara av sådan

beskaffenhet att Lagrådets hörande skulle sakna betydelse. Regeringen har i

propositionen även gjort vissa ändringar av i huvudsak redaktionell art i

förhållande till lagrådsremissen.

4

Vissa värderingsregler

4.1 Privaträttsliga förpliktelser

Regeringens bedömning: Reglerna om vilka privaträttsliga förpliktelser som får

beaktas när taxeringsenhetens marknadsvärde bestäms bör inte ändras.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har inte yttrat sig i frågan.

Länsrätten i Göteborg pekar på de fall enskilda eller stiftelser sedan lång tid

tillbaka har avtal där de som markägare upplåter mark för ett småhus.

Ersättningen kan ha getts ut en gång för alla då avtalet slöts eller ligga på en

 för avtalstidpunkten god nivå. Inflation, skatter m.m. kan sedan ha medfört att

 markägare i princip subventionerar husägarens möjligheter att ha huset på

området ifråga utan att det finns någon möjlighet att häva eller omförhandla

avtalet. Situationen har en påtaglig likhet med vad som gäller för

exploateringstomter där exploateringstidpunkten är avlägsen. Skenavtal bör kunna

 uteslutas om det gäller endast inte omförhandlingsbara eller uppsägningsbara

avtal vilka inte löper ut under perioden fram till nästa allmänna

fastighetstaxering av enheten ifråga och som vid taxeringstidpunkten är minst 10

 år gamla. Länsrätten menar att detta sett över riket som helhet är en så

vanligt förekommande företeelse att det finns starka skäl för en ändring av

regelsystemet i denna del. Sveriges Jordägareförbund anför att

Fastighetstaxeringslagens regler i detta avseende innebär ett hinder mot att

avtal med det allmänna kommer till stånd för att tillgodose allmänna intressen,

t.ex. inom naturvård och friluftsliv. Att generellt bortse från privaträttsliga

förpliktelser strider mot vad som gäller vid värdering i andra offentliga

sammanhang, t.ex. vid ersättning för expropriation och intrång av olika slag.

Även Lantbrukarnas Riksförbund och Villaägarnas Riksförbund anser att den

värdepåverkan som ett privaträttsligt avtal utgör skall beaktas.

Skälen för regeringens bedömning: I 5 kap. 3 § andra stycket FTL finns ett

undantag från marknadsvärdeprincipen av innebörd att vid värderingen inte skall

beaktas andra privaträttsliga förpliktelser än sådana som gäller enligt servitut

 och liknande eller som enligt tomträttskontrakt gäller om markens utnyttjande.

De skäl som angetts som motiv för att enbart beakta privaträttsliga

förpliktelser som utgörs av servitut o.d. vid värderingen är den lagbundna

ömsesidigheten i fråga om sådana rättigheter.

Det har gjorts gällande att det är orimligt att bortse från privaträttsliga

förpliktelser eftersom många avtal, t.ex. hyresavtal och arrendeavtal, i stor

utsträckning inte bestäms av parterna utan av tvingande lagstiftning.

Utredningen har därför övervägt om de undantag som finns när det gäller

privaträttsliga förpliktelser kan utökas. Vad som då främst kan komma i fråga är

 enligt utredningen vissa långvariga arrendeavtal och avtal mellan

kraftverksägare. Utredningen har dock stannat för att inte föreslå någon ändring

 av reglerna.

Ett av skälen till specialregeln om privaträttsliga förpliktelser har ansetts

vara svårigheterna att få kännedom om sådana förpliktelser som kan påverka

marknadsvärdet och till de möjligheter som skulle öppnas att disponera över

fastigheternas marknadsvärden, om undantagsregeln slopades. När det gäller

långvariga arrendeavtal är risken för skenavtal och otillbörligt förfogande av

taxeringsvärdet dock inte lika stor som vid många andra tänkta inskränkningar i

äganderätten. Detta skulle i och för sig tala för en möjlighet att kunna justera

 taxeringsvärdet vid långvariga arrendeavtal. Det är dock svårt att göra en

lämplig avgränsning. De avtalsslutande parterna torde dessutom ofta ha möjlighet

 att genom avtal bestämma att ekonomisk kompensation skall utgå till den

fastighetsägare som har inskränkningar i förfoganderätten till sin fastighet.

Regeringen delar därför utredningens bedömning att privaträttsliga förpliktelser

 - med undantag av sådana som gäller enligt servitut och liknande eller som

enligt tomrättskontrakt gäller om markens utnyttjande - inte heller i framtiden

skall få beaktas när taxeringsvärdet bestäms.

4.2 Bestämning av värdenivån i områden med få försäljningar

Regeringens förslag: En bestämmelse införs som innebär att om det inom ett

värdeområde inte har sålts några fastigheter eller har sålts för få fastigheter

för att värdenivån med säkerhet skall kunna bestämmas får ledning hämtas från

försäljningar inom andra värdeområden, där förutsättningarna för prisbildningen

kan antas vara likartade.

Användningen av s.k. provvärderingsområden regleras i FTL.

Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens.

Remissinstanserna: Flertalet av de remissinstanser som uttalat sig i frågan har

tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erinran. Skattemyndigheten i

Stockholms län anser att den föreslagna lydelsen kan orsaka tolkningsproblem och

 föreslår att den utgår. Enligt skattemyndigheten kan en snäv tolkning innebära

att inga eller endast mycket små avvikelser mellan riktvärdeangivelserna

tillåts. Dessutom kan bestämmelsen enligt skattemyndigheten utgöra en

begränsning när man tar fram underlag för nivåläggning av strandfastigheter i

den meningen att det kan antas att förutsättningarna för prisbildningen är olika

 för fastigheter vid havet och vid t.ex. insjöar. Sveriges

Fastighetsägareförbund, Villaägarnas Riksförbund och Sveriges Pensionärsförbund

avstyrker förslaget. För att kunna fastställa att förutsättningarna för

prisbildningen inom två värdeområden är likartade krävs enligt Sveriges

Fastighetsägareförbund en utredning som är betydligt mer omfattande än vad som

är möjligt att utföra inom ramen för fastighetstaxeringen. Riksskatteverket,

RSV, anser att provvärderingsområdena, på samma sätt som värdeområdena, skall

beslutas i form av bindande föreskrifter.

Bakgrund

Värdeområdesindelning

Riket delas in i värdeområden för byggnader och ägoslag (mark). Värdering av

dessa sker med ledning av riktvärden (7 kap. 2 § FTL). Indelningen bygger på att

 fastigheternas beskaffenhet inom ett värdeområde är så enhetlig som möjligt,

dvs. indelningen sker för att lägets inverkan på värdet skall beaktas.

Förutom att riket skall indelas i värdeområden skall värdenivåer bestämmas i

varje värdeområde, s.k. nivåläggning. Värdeområdesindelning och nivåläggning

sker med utgångspunkt i och så långt det är möjligt med stöd av

ortsprismaterial. I många fall är dock ortsprismaterialet otillräckligt och det

är inte möjligt att enbart med ledning av detta kunna avgränsa värdeområden och

lämna förslag till riktvärdeangivelser, bl.a. värdenivåer. I sådana fall krävs

att värdeområdesindelningen grundas också på annan information än noterade

köpeskillingar. Exempel på sådan information är t.ex. hyresnivåer, virkespriser,

 produktionskostnader och yrkesverksamma värderares kunskap om ett områdes

allmänna attraktivitet på fastighetsmarknaden.

Vid nivåläggningen kan i områden med otillräcklig ortsprisstatistik ledning

beträffande prissättningen för såväl bebyggd som obebyggd tomtmark fås från

andra områden än det aktuella området. Lagstöd för ett sådant

värderingsförfarande erhölls inför den allmänna fastighetstaxeringen år 1996

genom ett tillägg i 5 kap. 8 § FTL. Syftet med bestämmelsen är att kartlägga

nivåer i områden där ortsprismaterialet inom ett enskilt område saknas eller är

otillräckligt. Av bestämmelsen framgår att denna avser enbart tomtmark. Med stöd

 av denna har tomtvärdetabellen för bl.a. småhus skapats. Med hjälp av tabellen

får man i områden där det är brist på försäljningar fram värdet på normaltomten

på bebyggda småhusenheter.

Provvärdering

Vid provvärderingen, som är ett avslutande moment i förberedelsearbetet,

undersöks om rätt värdenivå uppnås vid tillämpning av den föreslagna indelningen

 i värdeområden och de mot denna indelning svarande riktvärdeangivelserna.

I samband med provvärderingen och den efterföljande kontrollvärderingen sker den

 slutliga nivåläggningen. Vid provvärderingen görs i regel jämförelser med andra

 värdeområden. Avsikten är därvid bl.a. att uppnå följsamhet mot

taxeringsvärdenivåer i angränsande värdeområden så att ur värdesynpunkt

omotiverade skillnader inte uppstår. I RSV:s föreskrifter för

förberedelsearbetet inför den allmänna fastighetstaxeringen år 1996 (RSFS

1994:13) föreskrevs att om ett tillräckligt antal provvärderingsobjekt saknas

inom ett värdeområde, får provvärdering ske för en grupp av värdeområden som då

tillsammans bildar ett provvärderingsområde.

Värdeområdesindelningen är generellt sett så finmaskig att värdenivån i ett

enskilt värdeområde ofta inte går att entydigt bestämma enbart med ledning av

ortsprismaterial inom detta. För att bilda sig en uppfattning om de föreslagna

värdenivåerna allmänt sett ger rätt taxeringsnivå bildar man därför vid

provvärderingen s.k. provvärderingsområden av två eller flera värdeområden för

att med ledning av provvärderingsresultatet och med stöd av ortsprismaterialet i

 flera värdeområden bestämma värdenivån. Nivåskillnader mellan olika närliggande

 eller likartade värdeområden bestäms däremot med ledning också av annan

tillgänglig information, t.ex. hyresskillnader och liknande.

Skälen för regeringens förslag

Värdenivån i ett enskilt värdeområde kan i regel inte bestämmas enbart med

ledning av ortsprismaterial. För att hitta rätt värdenivå i områden med

begränsat antal försäljningar görs i den praktiska tillämpningen jämförelser med

 närliggande eller andra liknande områden. Det finns även värdeområden där

försäljningar saknas. Det kan vara kommuner med stor utflyttning där utbudet av

fastigheter är mycket stort medan antalet köpare är litet. Det kan givetvis

ifrågasättas vilket marknadsvärde fastigheterna i ett sådant område har. En

annan situation föreligger i mycket attraktiva områden där utbudet just genom

attraktiviteten är mycket begränsat och där köp ofta sker som släktköp. Också

här är det svårt att bestämma marknadsvärdenivån.

Om antalet försäljningar av obebyggd tomtmark understiger det önskade får som

tidigare nämnts indelningen grundas på jämförelser över värdeområdesgränser. En

sådan bestämmelse finns i 5 kap. 8 § FTL. Det finns dock behov av att gå utöver

värdeområdesgränserna för att kartlägga värdenivån även för bebyggda enheter för

 det fall ortsprismaterialet är begränsat. Såsom utredningen har föreslagit bör

det därför införas en bestämmelse som innebär att om det inom ett värdeområde

inte har sålts några fastigheter eller har sålts för få fastigheter för att

värdenivån med säkerhet skall kunna bestämmas, skall ledning kunna hämtas från

sådana försäljningar av fastigheter inom andra värdeområden, där

förutsättningarna för prisbildningen kan antas vara likartade. Förfarandet att

nivålägga med stöd av andra värdeområden än det aktuella är i viss mån en

kodifiering av redan gällande praxis. Den föreslagna regeln är generell och

omfattar samtliga enheter där ortsprismaterial används för att bestämma

värdenivån i ett värdeområde.

Det kan givetvis vara svårt att ange vilka förutsättningar som bör föreligga för

 att en jämförelse över värdeområdesgränserna skall göras. Det får således

avgöras från fall till fall. En jämförelse mellan samtliga värdeområden inom ett

 län samt över länsgränserna bör dock regelmässigt ske för att undvika

omotiverade värdenivåskillnader mellan relativt likartade värdeområden eller vid

 länsgränser om likartade förhållanden råder på båda sidor om gränsen.

Framför allt vid provvärderingen är det viktigt att jämförelser görs över

värdeområdesgränserna. Som framhållits ovan kan nivån i ett enskilt värdeområde

ofta inte entydigt bestämmas enbart med ledning av ortsprismaterial inom detta.

Vid provvärderingen slår man därför i regel samman två eller flera värdeområden.

 Eftersom den slutliga nivåläggningen sker i samband med provvärderingen bör

formerna för provvärderingen såsom utredningen föreslagit regleras i lagen. Även

 förutsättningarna för indelning i provvärderingsområden bör regleras i lagen.

Därigenom tydliggörs det att provvärderingen är ett viktigt inslag i

värderingen. Provvärdering skall omfatta det antal överlåtelser som bedöms

nödvändigt med hänsyn till områdets karaktär. De närmare förutsättningarna för

provvärderingen bör liksom för närvarande föreskrivas av RSV. Indelningen i

provvärderingsområden är ett av de viktigaste momenten när det gäller att

fastställa nivån. Indelningen blir direkt avgörande för valet av

riktvärdeangivelser. Provvärderingsområdena bör därför, på samma sätt som

värdeområdena, beslutas i form av föreskrifter. Indelningen i

provvärderingsområden skall inte heller kunna överklagas (jfr. argumenteringen i

 motsvarande fråga när det gäller indelningen i värdeområden i avsnitt 8).

Förslagen föranleder en ny paragraf, 5 kap. 5 a § FTL, samt ändringar i 5 kap. 8

 § och 19 kap. 3 och 7 §§ FTL.

4.3 Delvärden för kulturhistoriskt värdefulla byggnader m.m.

Regeringens förslag: Delvärden för byggnad och mark skall bestämmas även för

kulturhistoriskt värdefulla byggnader m.m.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har inte yttrat sig i frågan.

Kammarrätten i Jönköping anser att det i beslutet om fastighetstaxering kan

anges hur stor del av totalvärdet som skulle ha utgjort markvärde om sådant hade

 bestämts. Enligt kammarrätten är det således inte nödvändigt med en ändring i

FTL. Sveriges Jordägareförbund avstyrker förslaget.

Skälen för regeringens förslag: För småhus-, hyreshus-, industri- och

elproduktionsenheter skall enligt 5 kap. 7 § FTL delvärden bestämmas för byggnad

 och mark.

Enligt 7 kap. 13 § FTL är byggnadsvärdet för en byggnad, som har förklarats för

byggnadsminne, det sammanlagda värdet av byggnaden och tillhörande tomt. Samma

skall gälla en byggnad som avses i 3 kap. 12 § plan- och bygglagen (1987:10) för

 vilken rivningsförbud eller skyddsbestämmelser har meddelats. För mark till

sådan taxeringsenhet bestäms inte något värde. Vad som avses med byggnadsminnen

regleras i 3 kap. lagen (1988:950) om kulturminnen m.m.

Den ursprungliga lydelsen av 7 kap. 13 § första stycket andra meningen FTL avsåg

 byggnader som vid fastställande av stadsplan har angetts ha sådant värde ur

historisk eller kulturhistorisk synpunkt att de bör bevaras. Bestämmelsen

infördes på förslag av 1976 års fastighetstaxeringskommittén (SOU 1979:32 s.

515-519). Om värderingen av den kulturhistoriskt värdefulla bebyggelsen anförde

kommittén bl.a. följande. Till grund för det totala taxeringsvärdet bör ligga

taxeringsenhetens marknadsvärde med beaktande av de eventuella inskränkningar i

möjligheten att använda fastigheten som den kulturhistoriskt värdefulla

bebyggelsen kan föranleda. Det är inte helt självklart att en K-, Q- eller

q-märkning alltid medför en sänkning av berörda fastigheters värden. I vissa

fall kan nämligen förekomsten av en kulturhistorisk bebyggelse uppfattas som en

tillgång för fastigheten. Man bör utgå från att den kulturhistoriskt värdefulla

bebyggelsen kommer att bestå under överskådlig tid. Någon ny bebyggelse på

taxeringsenheten är således inte att räkna med. Då markvärdet normalt bör avse

markens värde vid nybyggnad, framstår en uppdelning av taxeringsvärdet i

markvärde och byggnadsvärde såsom meningslös. Markvärdet bör därför bestämmas

till noll. Taxeringsenhetens totalvärde kommer således att utgöras av dess

byggnadsvärde, bestämt med utgångspunkt i tillämpliga riktvärden för mark och

byggnad. Byggnadsvärdet bör därefter reduceras med hänsyn till byggnadens

förutsatta oändliga livslängd och med hänsyn till de högre underhållskostnader

som normalt är att räkna med för byggnader av denna typ. En justering av värdet

på grund av höga underhållskostnader bör således utgöra huvudregel.

Kommittén anförde vidare att det får förutsättas att RSV utfärdar närmare regler

 för värderingen i detta hänseende. Som exempel på hur värderingen bör gå till

uttalade kommittén följande. Vid sådan värdering bör först taxeringsenhetens

totalvärde bestämmas genom att det markvärde som gäller för tomter utan

kulturhistoriska byggnader avläses på riktvärdekartan. Vidare tas det riktvärde

för byggnader fram som anvisas i tillämplig tabell. Summan av markvärdet och

byggnadsvärdet justeras därefter i enlighet med de särskilda regler som får

meddelas i fråga om taxeringsenheter med kulturhistoriskt värdefull bebyggelse

och med hänsyn till de speciella förutsättningar som gäller för taxeringsenheten

 i fråga. Det sålunda erhållna totalvärdet bör utgöra byggnadsvärde och

markvärdet bör utföras med noll.

Bestämmelsen i 7 kap. 13 § FTL innebar enligt tidigare gällande rätt att

förmögenhetsskatt betalades för markvärdet på fastigheter som innehades med

tomträtt. I samband med att en ny förmögenhetsskattelagstiftning infördes löstes

 dock detta problem. Av 10 § lagen (1997:323) om statlig förmögenhetsskatt

framgår att om taxeringsvärdet innefattar både värdet av byggnaden och

tillhörande tomt enligt 7 kap. 13 § FTL avräknas den del av värdet som avser

tomten.

Fastighetstaxeringsutredningen har uppmärksammat att taxeringen av

kulturhistoriska byggnader har lett till vissa problem eftersom fastigheterna

endast åsätts ett byggnadsvärde. Därigenom saknas t.ex. ett underlag för

tomträttsavgälden. Utredningen har konstaterat att det även i övrigt kan finnas

behov av ett markvärde även för fastigheter med kulturhistoriska byggnader. Ett

sådant behov kan exempelvis föreligga om fastigheten skall belånas.

Redan i dag beräknas ett markvärde för taxeringsenheter med kulturhistoriskt

värdefulla byggnader, eftersom byggnadsvärdet enligt gällande rätt skall omfatta

 såväl värdet på byggnad som mark. Mot bakgrund härav har Kammarrätten i

Jönköping hävdat att det i sammanhanget skulle vara tillräckligt att man angav

hur stor del av totalvärdet som skulle utgjort markvärde om sådant fastställts.

Någon ändring i FTL skulle i så fall inte vara nödvändig. Enligt regeringens

mening bör dock markvärdet även i detta sammanhang fastställas på vanligt sätt

och den aktuella bestämmelsen bör därför upphävas. Därigenom kan markvärdet

bestämmas på samma sätt som värdet för övrig tomtmark i det aktuella

värdeområdet. Så sker för övrigt redan i dag. Justering bör även

fortsättningsvis kunna ske i enlighet med de särskilda regler som får meddelas i

 fråga om taxeringsenheter med kulturhistoriskt värdefull bebyggelse och med

hänsyn till de speciella förutsättningar som gäller för taxeringsenheten i

fråga. Förslaget är inte avsett att innebära någon ändring i sak när det gäller

taxeringen av kulturhistoriskt värdefulla byggnader. I det enskilda fallet

kommer ändringsförslaget inte heller att leda till någon ökning av enhetens

totala taxeringsvärde.

Förslaget medför att 7 kap. 13 § FTL kan upphävas samt en ändring i 10 § lagen

(1997:323) om statlig förmögenhetsskatt.

5 Värdefaktorer för småhus

5.1 Småhusets standard

Regeringens förslag: Indelningen för standardbedömning i småhus i huvudområdena

exteriör, energihushållning, kök, sanitet och övrig interiör samt möjligheterna

att jämka standardpoängen lagregleras.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Förslaget att lagreglera indelningen i huvudområdena

exteriör, energihushållning, kök, sanitet och övrig interiör samt möjligheterna

att jämka standardpoängen har inte särskilt kommenterats av remissinstanserna.

Flera remissinstanser, däribland Lantmäteriverket och flera skattemyndigheter,

ställer sig tveksamma till utredningens förslag att kök skall indelas i

standardklasser vid värderingen. RSV anser dock att förslaget bör utvecklas

vidare inför den allmänna fastighetstaxeringen år 2003. Enligt RSV kan det antas

 att de värderingstekniska konsekvenserna av en övergång till klassindelning

medför en något sämre precision i värderingen. Detta skall dock enligt RSV vägas

 mot att utredningens förslag reducerar många av de svagheter som finns i dagens

 system. Villaägarnas Riksförbund och Svenska Bankföreningen anser att

energibesparande åtgärder som höjer marknadsvärdet inte bör föranleda ett högre

taxeringsvärde.

Bakgrunden till regeringens förslag: Enligt 8 kap. 3 § FTL bestäms standarden

med hänsyn till småhusets egenskaper i form av byggnadsmaterial och utrustning.

För ett småhus skall finnas minst 15 standardklasser.

RSV har i föreskrifter (RSFS 1995:7) angett de grundläggande reglerna för

standardpoängberäkningen. Varje egenskap som ingår i bedömningen ges ett visst

antal standardpoäng. Egenskaperna är indelade i fem huvudområden, nämligen

exteriör, energihushållning, kök, sanitet och övrig interiör. För varje

huvudområde anges vissa faktorer som kan vara av betydelse för

standardbedömningen. I enlighet med föreskrifterna har en frågelista rörande

material och utrustningsdetaljer tagits in i deklarationen och i varje enskild

deklaration har förkryssats vilken utrustning huset har.

I föreskrifterna regleras även vilken poäng visst material och vissa

utrustningsdetaljer skall ge. Poängen varierar mellan 1 och 4. Den totala

poängen för ett huvudområde betecknas "delsumman för området". De sammanlagda

delsummorna för huvudområdena utgör småhusets standardpoäng. Enligt RSV:s

föreskrifter får delsummorna jämkas om byggnadsmaterial och utrustning finns men

 är av mycket hög eller mycket låg standard. Jämkning kan också ske om annat

material än det som är upptaget i tabellen för standardpoängberäkningen är av

mycket hög eller mycket låg standard och poängsumman för huvudområdet därför

uppenbarligen ger en felaktig bild av den faktiska standarden. Jämkning sker

till skillnad från justering för säregna förhållanden enligt 7 kap. 5 § FTL inom

 riktvärdet för den enskilda fastigheten. Förhållanden som kan föranleda

jämkning kan således inte samtidigt medföra justering för säregna förhållanden.

Skälen för regeringens förslag: När det gäller huvudområdet kök har den

statistiska undersökningen visat att den nuvarande modellen att mäta standard

inte fungerar särskilt bra. De standarddetaljer som används ger ett utfall som

dåligt överensstämmer med värdet på vissa standarddetaljer och det är dessutom

svårt att finna enskilda detaljer i köket som skulle kunna ersätta de nuvarande.

 Många fastighetsägare har varit kritiska till systemet. Utredningen har därför

föreslagit att man i stället för att ha en frågelista skall indela kök i

"standardklasser" vid värderingen. Enligt utredningen kan man tänka sig följande

 modell. Indelningen sker i exempelvis fem klasser, nämligen mycket låg, låg,

normal, hög och mycket hög standard. Klassificeringen knyts inte till värdeåret

utan bedömningen görs med utgångspunkt från den standard köket har. För varje

klass bestäms ett visst antal standardpoäng.

En av fördelarna med indelning i klasser är att mindre betydelse kommer att

tillmätas varje enskild standarddetalj. Förskjutningen mot klasser ger i stället

 en beskrivning av fastighetens allmänna standardnivå. En nackdel med

klassindelning är dock att värderingen blir mer schabloniserad. Eftersom

frågelistan beträffande kök inte har fungerat bra och har kritiserats av

fastighetsägarna bör enligt regeringens mening utredningens skiss till

värderingsmodell vidareutvecklas inför den allmänna fastighetstaxeringen år

2003.

Tillämpningen vid standardbedömningen kan förbättras om möjligheterna till

jämkning används i betydligt ökad utsträckning. För att markera detta bör, såsom

 utredningen föreslagit, bestämmelser om jämkning tas in i FTL. Även indelningen

 i huvudområdena exteriör, energihushållning, kök, sanitet och övrig interiör

bör lagregleras.

Det har gjorts gällande att miljöinvesteringar som leder till att marknadsvärdet

 stiger inte borde tillåtas slå igenom på basvärdet. Den statistiska utvärdering

 som utredningen har företagit visar att förekomsten av treglasfönster,

isolerglas och värmepump ökar marknadsvärdet med i genomsnitt 15 000 kr, 30 000

kr respektive 44 000 kr. De energisparande åtgärderna påverkar således husets

marknadsvärde. Att undanta miljöinvesteringar från bedömningen skulle innebära

att hus med sådan utrustning åsätts basvärden som inte motsvarar marknadsvärdet.

 Eftersom basvärdena skall baseras på marknadsvärdet är det enligt regeringen

således inte möjligt att bortse från dessa faktorer vid fastighetstaxeringen.

Fastighetsbeskattningskommittén har i sitt betänkande Likformig och neutral

fastighetsbeskattning, SOU 2000:34, föreslagit att en ökning av en fastighets

taxeringsvärde, som sammanhänger med vissa typer av miljöinvesteringar, inte

skall tillåtas påverka underlaget för fastighetsskatten under de första tio åren

 efter det att investeringarna gjorts. Förslaget bereds för närvarande inom

Finansdepartementet.

Förslaget om jämkning föranleder att en ny paragraf införs, 8 kap. 4 § FTL.

Närmare regler för bestämning av standarden meddelas av RSV.

5.2 Småhusets ålder

Regeringens bedömning: Nuvarande regler om hur man bestämmer värdeinverkan av

ålder bör inte ändras.

Utredningens förslag: Utredningen föreslår att värdeinverkan av ålder skall

bestämmas med utgångspunkt enbart från nybyggnadsåret. Värdeåret skall således

inte jämkas om ett hus varit föremål för till- och ombyggnad. Värdeinverkan av

till- och ombyggnad skall i stället fångas upp vid standardbedömningen. Däremot

bör en väsentlig tillbyggnad av ett småhus leda till att ett nytt nybyggnadsår

bestäms.

Remissinstanserna: Merparten av de remissinstanser som uttalat sig i frågan har

tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erinran. Lantmäteriverket och

skattemyndigheterna, är dock negativa till förslaget. Skattemyndigheten i

Göteborg anser att det är en osäker metod att väga in värdet av tillbyggnader

enbart via standarden och att det kan ge ett missvisande resultat. Myndigheten

har sammanfattningsvis svårt att se att det framlagda förslaget skulle leda till

 någon avgörande förbättring vare sig ur värderingssynpunkt eller när det gäller

 småhusägarnas förtroende för regelverket. Liknande synpunkter framförs av de

andra skattemyndigheterna. Några remissinstanser frågar sig också hur upprepade

tillbyggnader skall behandlas. Skattemyndigheten i Luleå föreslår som ett

alternativ att beräkningen av värdeår görs på samma sätt som för hyreshus dvs.

beräkningen görs utifrån nedlagda kostnader.

Skälen för regeringens bedömning: Enligt 8 kap. 3 § FTL skall värdefaktorn

åldern ge uttryck för husets sannolika återstående livslängd. Denna bestäms med

hänsyn till småhusets nybyggnadsår, omfattningen av tillbyggnader och sådana

ombyggnader som innebär en utökning av boutrymme samt tidpunkten för dessa.

Värdeåret får anses vara ett uttryck för en kombination av omständigheter som

skall avgöra åldersklassen. Värdeåret är således detsamma som nybyggnadsåret om

inte till- eller ombyggnad har skett. Har till- och ombyggnad, som ändrat

boytans storlek, skett skall värdeåret jämkas. Utrustningens ålder skall inte

påverka åldersklassificeringen utan skall i stället vägas in vid

standardklassificeringen.

Det föreligger enligt utredningens mening svårigheter med att avgöra om

värdepåverkande förändringar av huset skall beaktas inom standardfaktorn eller

inom åldersfaktorn. Utredningen konstaterar att tidigare diskussioner har lett

till att åldersfaktorn enbart skall fånga upp större till- eller ombyggnader och

 att övriga reparationer skall fångas upp vid standardbedömningen. Utredningen

har förslagit att man går ett steg längre och enbart bestämmer ett värdeår. De

förändringar som huset genomgår till följd av underhåll och reparationer samt

till- och ombyggnader skall därmed fångas upp vid standardbedömningen.

Utredningen har således föreslagit att värdeinverkan av ålder i allmänhet enbart

 skall bestämmas med utgångspunkt från nybyggnadsåret. Om ett hus har byggts

till i sådan omfattning att det i väsentliga delar kan anses som nybyggt skall

dock ombyggnadsåret anses som nybyggnadsår. Enligt utredningens mening bör den

nybyggda ytan uppgå till 80 procent eller mer.

Regeringen är inte övertygad om att utredningens föreslag om ny

åldersklassificering förenklar värderingen och gör den mer överskådlig. Den

"ventil" som utredningen föreslår för ändring av värdeår är så utformad så att

den skulle gälla för ett mycket litet antal fastigheter. Flera remissinstanser

är negativa till förslaget. Regeringen lägger därför inte fram något förslag om

ändring när det gäller värdefaktorn ålder.

6 Värdefaktorer för tomtmarken

6.1 Speciell belägenhet

Regeringens förslag: Värdefaktorn speciell belägenhet får beteckningen närhet

till strand. För värdefaktorn närhet till strand skall det finnas minst tre och

högst sju klasser. En klass skall utgöra strand, en eller flera klasser

strandnära och en klass inte strand eller strandnära.

Utredningens förslag: Utredningen har föreslagit att definitionen av strand och

strandnära fastigheter ändras, att värderingen av strand och strandnära

fastigheter förbättras för att de värdeskillnader som beror på att närliggande

strand och strandfastigheter är olika fångas upp, att den värdepåverkan som

havs- eller sjöutsikt innebär fångas upp samt att värdefaktorn speciell

belägenhet i stället får beteckningen närhet till strand.

Remissinstanserna: Kammarrätten i Jönköping, RSV, Skattemyndigheterna i Göteborg

 och Luleå är negativa till utredningens förslag till klassindelning. RSV anser

att förslaget till ändring av klassificeringen av värdefaktorn strand inte är

genomarbetat och att de tröskeleffekter som förslaget är avsett att eliminera

fortfarande finns kvar. RSV är positivt till förslaget att under

förberedelsearbetet beskriva "normal strand" inom de värdeområden som ligger vid

 strand. Beskrivningen skall sedan ligga till grund för eventuella justeringar

för säregna förhållanden. Uppgifter om strandens beskaffenhet för den enskilda

fastigheten lämnas vidare av fastighetsägaren i samband med deklaration. RSV är

även positivt till att värdeinverkan inom klassen strandnära skall klassindelas.

 Enligt verket skulle en klassindelning delvis motverka de tröskeleffekter som

utredningens förslag till ändrad definition av värdefaktorerna strand och

strandnära avser att eliminera. Även Lantmäteriverket är positivt till att

strand indelas i ytterligare klasser. Skattemyndigheterna i Växjö och Stockholms

 län är positiva till utredningens förslag om ändrad klassindelning.

Kammarrätten i Jönköping, Statskontoret och Skattemyndigheten i Göteborg är

negativa till utredningens förslag att havs- eller sjöutsikt skall medföra en

justering av riktvärdet. Statskontoret anser att frågan om hur havs- eller

sjöutsikt skall fångas in behöver utredas vidare.

Länsrätten i Göteborg, Skattemyndigheterna i Göteborg, Malmö, Linköping, Växjö

och Luleå påpekar att utredningens förslag kommer att medföra ett väsentligt

merarbete för skattemyndigheterna.

Lantmäteriverket har inget att invända mot förslaget att värdefaktorn speciell

belägenhet får beteckningen närhet till strand. Juridiska fakulteten vid

Stockholms universitet ifrågasätter dock om inte viss mycket påtaglig

lägespåverkan lämnas utan avseende när man byter beteckningen speciell

belägenhet till närhet till strand. Liknande synpunkter framförs av Kammarrätten

 i Stockholm och Länsstyrelsen i Västra Götalands län.

Bakgrund: Enligt bestämmelserna i 12 kap. 3 § FTL avses med värdefaktorn

speciell belägenhet tomtmarkens läge inom värdeområdet, t.ex. vid strand. I 1

kap. 35 a § Fastighetstaxeringsförordningen (1993:1199), FTF, föreskrivs att det

 skall finnas tre belägenhetsklasser. För var och en av belägenhetsklasserna

skall en belägenhetsfaktor inom intervallet 0,1-9,9 anges i riktvärdeangivelsen,

 vilken utvisar värderelationerna mellan klasserna. Belägenhetsfaktorn för

normaltomten skall vara 1,0. RSV har i föreskrifter inför den allmänna

fastighetstaxeringen år 1996 (RSFS 1995:7) indelat värdefaktorn speciell

belägenhet i klasserna strand, strandnära och ej strand eller strandnära. Enligt

 föreskrifterna hänförs värderingsenheten till klassen strand om byggnadsplatsen

 på värderingsenheten ligger mindre än 75 meter från hav, insjö eller

vattendrag. Värderingsenhet, som utgörs av en eller flera självständiga

fastigheter, skall också hänföras till klassen strand, om enheten till någon del

 ligger mindre än 50 meter från hav, insjö eller vattendrag. Går

värderingsenheten inte fram till strandlinjen, hänförs enheten till klassen

strand endast om det mellanliggande området utgörs av naturmark, som inte

används för bebyggelse, bil-, park- eller gångväg.

Enligt föreskrifterna hänförs till klassen strandnära en värderingsenhet, som

inte skall hänföras till klassen strand och på vilken byggnadsplatsen ligger

högst 150 meter från stranden, om området fram till strandlinjen inte används

för sammanhängande bebyggelse eller för verksamhet som medför att strandzonen

inte är tillgänglig för värderingsenhetens ägare.

Till klassen ej strand eller strandnära hänförs övriga värderingsenheter för

tomtmark.

Skälen för regeringens förslag: Närheten till strand har i de flesta fall mycket

 stor betydelse på fastighetens marknadsvärde. Det är därför angeläget att

försöka fånga in denna påverkan på marknadsvärdet vid taxeringen.

För att en fastighet skall betraktas som strandfastighet vid

fastighetstaxeringen bör det liksom för närvarande vara fråga om en

strandskyddad strand vid hav eller sjöar samt vid älvar och större åar. Den

inverkan som en tomts belägenhet har på värdet bör enligt regeringens mening i

första hand beaktas genom avgränsning av värdeområdet. I andra fall när tomterna

 inte kan avgränsas avseende strandbelägenhet bör liksom för närvarande en

klassindelning göras.

Utredningen har föreslagit att klassindelningen av strand och strandnära

fastigheter ändras. Enligt förslaget skall en värderingsenhet klassificeras som

strand om enheten - oavsett avståndet från huvudbyggnaden - sträcker sig fram

till strandlinjen. Byggnaden bör dock enligt förslaget vara belägen inom ca 300

meter från stranden. Det högre värde som en värderingsenhet kan ha beroende på

att den är belägen nära stranden men utan att gränsa till strandlinjen bör

enligt utredningen liksom hittills klassificeras som strandnära.

Klassificeringen strandnära förutsätter enligt förslaget att värderingsenhetens

ägare ensam eller tillsammans med andra kan disponera strandzonen. I likhet med

strandfastighet bör förutsättas att huvudbyggnaden på värderingsenheten ligger

inom ca 300 meter från strandlinjen.

Regeringen är tveksam till om utredningens förslag eliminerar de problem man i

dag har med tröskeleffekter. Utredningens förslag är, i vart fall såvitt avser

stora tomter, inte alldeles okomplicerat att tillämpa och kan antas ge upphov

till gränsdragningsproblem. Regeringen kan därför inte förorda utredningens

förslag till ändrad klassificering av strand och strandnära fastigheter.

I utredningen har diskuterats ett alternativt förslag för att minska

trubbigheten i systemet. Eftersom avståndet till vattnet har stor betydelse för

marknadsvärdet är ett alternativ därför enligt utredningen att införa en

avståndsvariabel. Detta skulle innebära att man differentierar en relativt grov

indelning i strand och strandnära fastigheter och därmed förbättrar värderingen

av den enskilda fastigheten. Utredningen har inte lämnat något förslag i denna

del.

Såväl RSV som Lantmäteriverket har i sina remissvar föreslagit att klassen

strandnära delas upp i fler klasser. Regeringen har under hand inhämtat att RSV

har vidareutvecklat en sådan modell. En ytterligare klassindelning av strandnära

 skulle förmodligen på ett bättre sätt motverka de tröskeleffekter som

utredningens förslag avser att eliminera. Det får under förberedelsearbetet

inför den allmänna fastighetstaxeringen år 2003 bedömas hur många klasser det

bör finnas. För att möjliggöra en klassindelning av strandnära bör det i FTL

anges att det skall finnas minst tre och högst sju klasser. Normaltomten bör

utgöra en fastighet som har belägenhetsklassen inte strand eller strandnära.

Utredningen har föreslagit vissa förbättringar vid värderingen för att fånga upp

 de värdeskillnader som beror på att närliggande strand och strandnära tomter är

 olika attraktiva. För att få fram sådana faktorer som har betydelse för

strandens attraktivitet bör fastighetsägaren enligt utredningen ges möjlighet

att svara på ett antal frågor som gäller tomten. Under förberedelsearbetet skall

 man beskriva "normal strand" inom de värdeområden som ligger vid strand.

Beskrivningen skall sedan ligga till grund för eventuella justeringar för

säregna förhållanden. Detta kommer enligt regeringens mening sannolikt att

medföra att taxeringsvärdet bättre kommer att återspegla fastighetens

marknadsvärde.

Regeringen är medveten om att arbetet med klassificeringen av värdefaktorn

kommer att kräva ytterligare resurser både vid förberedelsearbetet och vid

taxeringen. Med hänsyn till de skillnader i marknadsvärde som föreligger mellan

strandfastigheter och övriga fastigheter är detta enligt regeringen ett

arbetsområde som bör prioriteras inom fastighetstaxeringen.

Belägenhetsfaktorn speciell belägenhet har i lagen definierats som "tomtmarkens

läge inom värdeområdet t.ex. vid strand". Beteckningen har dock vid

tillämpningen kommit att omfatta endast läget vid en strand. Med hänsyn till

lägets betydelse för värdet vore det naturligtvis värdefullt att fånga upp

ytterligare lägesfaktorer som kan tänkas påverka värdet både i höjande och

sänkande riktning. Taxeringen blir naturligtvis mer rättvis och likvärdig om de

faktorer som påverkar värdet kan rymmas inom riktvärdeangivelsen för området. På

 det sättet behöver fastighetsägaren inte heller själv begära att riktvärdet på

fastigheten justeras. För att kunna använda en lägesfaktor vid värderingen måste

 dock denna vara så frekvent att dess påverkan kan bestämmas genom en statistisk

 bearbetning. Enligt utredningen har inte någon annan lägesfaktor visat sig vara

 så frekvent att den bör ingå i riktvärdeangivelsen för vissa värdeområden.

Regeringen delar utredningens bedömning. Beckningen speciell belägenhet bör

därför ändras till vad den kommit att avse, nämligen närhet till strand.

Förslaget föranleder en ändring i 12 kap. 3 § FTL.

Den närmare utformningen av reglerna meddelas av RSV.

6.2 Klassindelning av fastighetsrättsliga förhållanden för grupphusområden

Regeringens förslag: Värdefaktorn fastighetsrättsliga förhållanden beträffande

värderingsenheter inom grupphusområden skall endast indelas i två klasser,

nämligen en klass för småhus på självständiga fastigheter och en klass för

övriga småhus. För övriga värderingsenheter skall nuvarande regler gälla.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Remissinstanserna är till övervägande del positiva till

förslaget. RSV, Skattemyndigheten i Malmö och Lantmäteriverket anser att

uttrycket grupphusområde måste definieras i lagtexten. Skattemyndigheterna i

Göteborg och Växjö anser att förslaget bör utvidgas till att omfatta även övriga

 småhus. HSB:s Riksförbund, Riksbyggen, Sveriges Allmännyttiga Bostadsföretag

och Hyresgästernas Riksförbund anser att byggnader som upplåts med bostadsrätt

eller med hyresrätt skall taxeras på samma sätt oavsett om de ser ut som småhus

eller flerbostadshus. De motsätter sig dock inte utredningens förslag. SBC

ifrågasätter om taxeringsvärde skall åsättas ett enstaka grupphus på egen

fastighet som ägs av en bostadsrättsförening eftersom det i praktiken inte är

möjligt att sälja ett sådant hus. I vart fall anser SBC att taxeringsvärdet för

ett sådant hus måste sättas avsevärt lägre än vad som gäller ett motsvarande hus

 på egen fastighet.

Skälen för regeringens förslag: Vid småhustaxeringen skall värdefaktorn

fastighetsrättsliga förhållanden beaktas såväl vid värderingen av mark som av

byggnad. Enligt 8 kap. 3 § FTL skall fastighetsrättsliga förhållanden bestämmas

med hänsyn till om den värderingsenhet för tomtmark på vilken småhuset ligger

utgör självständig fastighet eller inte. Utgör värderingsenheten inte

självständig fastighet skall hänsyn tas även till möjligheten att tomtmarken kan

 bilda egen fastighet. Småhus som utgör brukningscentrum för lantbruksenhet

skall jämställas med småhus som ligger på tomtmark som utgör självständig

fastighet. Om det på en lantbruksenhet finns endast ett småhus, anses det utgöra

 brukningscentrum. Om det finns flera småhus på en lantbruksenhet, utgör det

värdefullaste småhuset brukningscentrum, såvida inte annat visas. För tomtmark

finns en motsvarande bestämmelse i 12 kap. 3 § FTL. Värdefaktorn

fastighetsrättsliga förhållanden skall enligt 1 kap. 35 a § FTF indelas i tre

klasser.

Enligt RSV:s föreskrifter (RSFS 1995:7) skall värderingsenhet som utgör en eller

 flera självständiga fastigheter hänföras till klass 1. Till klass 2 skall

hänföras värderingsenhet som kan bilda självständig fastighet och till klass 3

skall hänföras värderingsenhet som inte kan bilda självständig fastighet.

Den kritik mot nuvarande system för klassning av fastighetsrättsliga

förhållanden som förts fram har framförallt inriktats på de stora skillnader som

 klassindelningen medför beroende på om enheterna kan hänföras till klass 3

eller inte. Kritiken har särskilt riktats mot taxeringen av grupphusområden, som

 ägs av bostadsrättsföreningar. Det har gjorts gällande att ortsprisjämförelser

inför fastighetstaxeringen görs med egna hem och att detta inte är rättvisande,

eftersom småhus som ägs av bostadsrättsföreningar endast med svårighet kan

säljas separat. Det har också gjorts gällande att värdefaktorn

fastighetsrättsliga förhållande med tre klasser inte rätt avspeglar

marknadsvärdeskillnaden mellan dessa klasser. En tanke som förts fram av vissa

bostadsrättsorganisationer är att använda ägar- och upplåtelseformen som

indelningsgrund. Detta skulle få till följd att en grupphusfastighet som ägs av

en bostadsrättsförening skulle indelas som hyreshus. Det har vidare framförts

att problemet bör kunna lösas genom att reglerna för taxering av hyreshus

tillämpas i fråga om nu nämnda fastigheter.

Det kan konstateras att de regler som styr taxeringen av grupphusområden som

ofta ägs av bostadsrättsföreningar är dåligt anpassade till denna typ av

bebyggelse. Reglerna är mer anpassade för t.ex. fritidshus på arrenderad mark

eller fastigheter med flera byggnader i villakvarter. Den bebyggelse med

marklägenheter i radhusform där upplåtelseformen är en annan än äganderätt har

blivit vanlig först under senare delen av 1980-talet och således efter

tillkomsten av här aktuella regler.

En förhållandevis begränsad undersökning som Lantmäteriverket har gjort visar

att köp av hela grupphusområden har ett genomsnittligt kvadratmeterpris som

understiger kvadratmeterpriset för köp av försålda småhus. Vidare visar

undersökningen att någon skillnad i princip inte finns beroende på indelning i

klass 2 eller 3 om man utgår ifrån att hela grupphusområden säljs i ett

sammanhang.

Utredningen har föreslagit att man behåller den nuvarande indelningen av

byggnader och mark och att en förändring görs av värdefaktorn

fastighetsrättsliga förhållanden. Det bör enligt utredningens mening när det

gäller grupphusområden endast finnas två klasser, en för områden med småhus på

självständiga fastigheter och en klass för övriga. Regeringen delar utredningens

 bedömning. Några remissinstanser har framfört synpunkten att förslaget bör

utvidgas till att omfatta även övriga taxeringsenheter med flera byggnader.

Bl.a. förenklingsskäl talar för en sådan ordning. Emellertid torde det vara så

att åtskilliga hus på ofri grund ligger på mark som uppenbart inte är

avstyckningsbar. Sådana småhus har rimligen ett lägre marknadsvärde än hus på

mark som kan avstyckas. Att inte låta denna skillnad avspegla sig i

taxeringsvärdet skulle inte vara acceptabelt. Regeringen anser därför att

förslaget till ändring av värdefaktorn fastighetsrättsliga förhållanden enbart

bör gälla grupphusområden. Ett grupphusområde kännetecknas av att det är fråga

om en tättbebyggd grupp av småhus som uppförts samtidigt eller under en

begränsad tidsperiod och som har i huvudsak likartad karaktär. Det går inte att

ange exakt hur många hus det bör vara fråga om men normalt bör antalet överstiga

 fem. Undantaget skall inte gälla komplementbyggnader i villakvarter, gäststugor

 av olika slag och fritidshus på arrenderad mark. Det bör noteras att förslaget

inte berör den särskilda regel som avser småhus som utgör brukningscentrum för

lantbruk. Sådana småhus skall således även i fortsättningen jämställas med

småhus som ligger på tomtmark som utgör självständig fastighet.

Förslaget föranleder ändringar i 8 kap. 3 § och 12 kap. 3 § FTL.

7 Säregna förhållanden

Regeringens förslag: Beloppsgränsen för justering för säregna förhållanden sänks

 och kompletteras med en procentsats. Justering skall kunna ske när

värdeinverkan uppgår till minst tre procent av taxeringsenhetens sammanlagda

riktvärde, dock minst 25 000 kr.

Utredningens förslag: Utredningen har föreslagit att beloppsgränsen för

justering för säregna förhållanden sänks från 50 000 kr till 25 000 kr och att

begreppet "justering för säregna förhållanden" byts ut mot "justering av

riktvärdet".

Remissinstanserna: Merparten av de remissinstanser som har uttalat sig i frågan

har tillstyrkt förslaget att beloppsgränsen för justering av säregna

förhållanden sätts ned till 25 000 kr. Några remissinstanser har synpunkter på

beloppet och utformningen av bestämmelsen. Kammarrätten i Stockholm ifrågasätter

 om det föreslagna beloppet är lämpligt. Om förslaget genomförs bör

beloppsgränsen enligt kammarrätten kompletteras med en procentsats som

föreskriver när justering kan ske. Några remissinstanser, däribland Länsrätten i

 Skåne län, Skattemyndigheterna i Stockholms län, Göteborg, Malmö, Linköping och

 Luleå, Lantmäteriverket, Göteborgs kommun och HSB:s Riksförbund, är negativa

till förslaget att ersätta beteckningen säreget förhållande med justering av

riktvärdet.

Skälen för regeringens förslag: Enligt 7 kap. 5 § FTL skall det beräknade värdet

 på den enskilda fastigheten justeras om det föreligger värdefaktorer som inte

har beaktats när riktvärdeangivelsen för värdeområdet bestämts. Justeringens

storlek skall motsvara 75 procent av den skillnad i marknadsvärde

taxeringsenheten skulle ha med säregna förhållanden och värdet utan säregna

förhållanden.

Påtaglig inverkan på marknadsvärdet skall anses föreligga när säregna

förhållanden medför att det riktvärde som beräknats med ledning av

riktvärdeangivelsen skulle höjas eller sänkas med minst 50 000 kr. Beloppet är

således beräknat på basvärdenivå. Beräknat på ett marknadsvärde blir beloppet

således något högre.

Den nya beloppsgränsen för värdeinverkan infördes vid 1994 års allmänna

fastighetstaxering av hyreshus och industrienheter. I förarbetena till

lagändringen uttalade departementschefen (prop. 1992/93:122 s. 56- 57) att den

nya beloppsgränsen för småhusenheter och lantbruksenheter bör gälla först när

dessa undergår allmän fastighetstaxering nästa gång, dvs. år 1996 respektive år

1998.

En allmän fastighetstaxering kan inte genomföras utan en ganska omfattande

schablonisering. Ett schabloniserat förfarande bygger på statistiska beräkningar

 som visserligen kan ge ett helt korrekt genomsnittligt värde för ett visst

område men som inte alltid kan ge det exakta värdet för den enskilda

fastigheten. Det är därför såsom utredningen pekat på angeläget att bygga in

möjligheter till individuella bedömningar. Vid förberedelsearbetet bör såsom

utredningen föreslagit ökade resurser läggas ned på att hitta förhållanden som

avviker från det normala i värdeområdet. Ett sätt att uppmärksamma skillnaden i

marknadsvärde är att ange på riktvärdekartan eller i den eller de förteckningar

som hör till denna att justering av värdet skall ske i dessa fall.

Det har gjorts gällande att beloppsgränsen för värdeinverkan om 50 000 kr

 är för hög. Utredningen har mot den bakgrunden föreslagit att beloppsgränsen

sänks till 25 000 kr. Förslaget är enligt regeringens bedömning välmotiverat när

 det gäller fastigheter med låga värden. Saken ställer sig dock annorlunda när

det gäller fastigheter med normala eller höga taxeringsvärden. Det är därför

enligt regeringen rimligt att beloppsgränsen kombineras med en procentuell gräns

 för när justering skall kunna ske. Regeringen föreslår att justering skall

kunna ske när värdeinverkan uppgår till minst tre procent av taxeringsenhetens

sammanlagda riktvärde, dock minst 25 000 kr.

Uttrycket säreget förhållande är enligt regeringen så inarbetat att det inte

finns anledning att ersätta detta begrepp.

Förslaget föranleder en ändring i 7 kap. 5 § FTL.

8 Utställningsförfarande

Regeringens bedömning: Något utställningsförfarande för förslag till

värdeområdesindelning bör inte införas.

Utredningens förslag: Utredningen har föreslagit att förslag till

värdeområdesindelningen skall bli föremål för ett utställningsförfarande med

syftet att enskilda fastighetsägare skall kunna framföra synpunkter till

beslutsmyndigheten innan beslut fattas om indelningen. Även förslag till

riktvärdekartor med riktvärdeangivelser bör enligt utredningen ställas ut och

den ortsprisstatistik som ligger till grund för värdeområdesindelningen finnas

tillgänglig.

Remissinstanserna: Flertalet av de remissinstanser som har yttrat sig i frågan

är positiva. Länsstyrelsen i Västra Götalands län, Länsstyrelsen i Gävleborgs

län, Båstads kommun, Sotenäs kommun och Sveriges Fastighetsägareförbund anser

dock att värdeområdesindelningen skall kunna överklagas. RSV tillstyrker i

princip förslaget men anser att det bör gälla endast småhus och lantbruk.

Kammarrätten i Stockholm, Kammarrätten i Jönköping, Skattemyndigheterna i

Stockholms län, Göteborg, Malmö och Linköping samt Göteborgs kommun är negativa

till förslaget. Några av dessa instanser erinrar om resultatet av den

utställning som genomfördes vid 1981 års allmänna fastighetstaxering. Om ett

utställningsförfarande skall genomföras måste syftet klargöras mycket ingående.

Skattemyndigheten i Linköping föreslår att förslaget till områdesindelning och

förslaget till riktvärden presenteras vid särskilda informationsmöten för

fastighetsägare och att de nuvarande informella överläggningarna som sker med

representanter för fastighetsorganisationer och allmännyttiga bostadsföretag

utökas. Några remissinstanser ifrågasätter meningen med ett förfarande som

saknar praktisk verkan för det ändamål som det sagts tjäna.

Skälen för regeringens bedömning: Indelningen i värdeområden kan och bör inte

heller i framtiden kunna överklagas. Att ändra gränsen för ett värdeområde kan

få återverkningar på intilliggande områden som är svåra att överblicka. Det är

även svårt för den enskilde fastighetsägaren att i samband med ett överklagande

med stöd av utredning eller på annat sätt kunna visa att indelningen leder till

felaktiga basvärden. I denna del är regeringen således av samma uppfattning som

utredningen.

Utredningen har föreslagit att förslag till värdeområdesindelning skall bli

föremål för ett utställningsförfarande med syftet att enskilda fastighetsägare

skall kunna framföra synpunkter till beslutsmyndigheten innan beslut fattas om

indelningen. Även förslag till riktvärdekartor med riktvärdeangivelser bör

enligt utredningen ställas ut och den ortsprisstatistik som ligger till grund

för värdeområdesindelningen finnas tillgänglig.

Till den allmänna fastighetstaxeringen år 1981 infördes en bestämmelse att de

förslag till riktvärdekartor för tomtmark och riktvärdetabeller för småhus som

tagits fram av en arbetsgrupp skulle ställas ut för allmänheten under två

veckor. Detta ansågs ingå som ett viktigt moment för att bereda allmänheten

tillfälle till medverkan i förberedelsearbetet. Utställningsförfarandet utsattes

 dock för kraftig kritik. RSV hade en projektgrupp som följde upp 1981 års

allmänna fastighetstaxering. Projektgruppen anförde sammanfattningsvis att det

tillämpade utställningsförfarandet enbart kunde vara riktat till personer med

kunskap i fastighetsvärdering eller fastighetstaxering, t.ex.

intresseorganisationer. Resultatet av utställningen betecknades som

otillfredsställande och man tryckte på det nödvändiga i att ett

utställningsförfarande måste vara mycket mer lättillgängligt.

Utställningsförfarandet slopades inför den följande allmänna

fastighetstaxeringen. I stället förordades att informationen från

förberedelsearbetet skulle göras tillgänglig i annan form och att överläggningar

 skulle ske med representanter för intresseorganisationer och vid särskilda

informationsmöten.

En av invändningarna mot de äldre reglerna om ett utställningsförfarande var att

 informationen var svårtillgänglig. Man kan dock anta att den invändningen i och

 för sig inte skulle kunna göras mot ett utställningsförfarande som till vissa

delar skulle bygga på modern informationsteknologi. Vid sidan härav skiljer sig

dock det aktuella förslaget inte på några avgörande punkter från det äldre. Det

finns därför anledning att tro att utredningens förslag, om det genomfördes,

skulle utsättas för kritik av det slag som beskrivits i det föregående. Det är

heller inte möjligt att överklaga de beslut som utställningsförfarandet

åskådliggör. Övervägande skäl talar därför för att förslaget om ett

utställningsförfarande inte bör genomföras. Regeringen anser dock att det är

viktigt att allmänheten bereds tillfälle till insyn i förberedelsearbetet. Detta

 bör därför - liksom för närvarande - kunna ske genom överläggningar med

representanter för intresseorganisationerna och på andra sätt som bedöms

lämpliga.

9 Specialbyggnader

9.1 Reningsanläggning

Regeringens förslag: Reningsanläggningarna inom industrin skall inte indelas som

 specialbyggnader.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har inte yttrat sig i frågan

Kammarrätten i Stockholm anser att uttrycket " i allt väsentligt" bör användas i

 stället för "huvudsaklig".

Skälen för regeringens förslag: Enligt 2 kap. 2 § FTL är vattenverk,

avloppsreningsverk, anläggning för förvaring av radioaktivt avfall, sopstation

och liknande samt pumpstation som hör till sådan anläggning indelade som

specialbyggnader.

Enligt RSV:s rekommendationer (RSV S 1999:24) bör även destruktionsanläggning

klassificeras som reningsanläggning, om den är allmänt tillgänglig och inte

utgör ett led i en industriell process och är avsedd för destruktion av avfallet

 vid processen.

Med reningsverk har enligt praxis i första hand avsetts allmänna anläggningar

som drivs av kommuner. Denna begränsning görs däremot inte i lagen utan även

andra reningsverk torde omfattas av bestämmelsen i FTL.

Industrierna har numera i stor utsträckning egna reningsanläggningar.

Reningsanläggningarna har i de flesta fall en viktig funktion i den industriella

 processen och den byggnad där anläggningen finns utgör normalt en del av en

annan byggnad. Det finns dock fristående reningsanläggningar som utgör egna

värderingsenheter. I vissa fall har reningsanläggningarna samma funktion och

utförande som de kommunala reningsanläggningarna men det finns även anläggningar

 som skiljer sig från dessa och är anpassade enbart till den industriella

processen.

Den fråga som uppkommer är således om en fristående byggnad som inrymmer en

reningsanläggning skall indelas som specialbyggnad. För det fall att

reningsanläggningen ingår i en annan byggnad torde övervägandeprincipen bli

avgörande för hur byggnaden i sin helhet skall indelas.

Grundläggande för indelningen i specialbyggnad är den samhällsnytta som är

förenad med användandet av byggnaden. Med hänsyn till att även de reningsverk

som är knutna till industrin kan betraktas som samhällsnyttiga finns det i och

för sig skäl att indela dessa byggnader som specialbyggnader. Det skulle dock

innebära att industrier som valt att ha reningsanläggningar i en särskild

byggnad skulle slippa fastighetsskatt för sin reningsanläggning, eftersom den

skulle hänföras till specialbyggnad, medan de industrier som integrerat

reningsanläggningen i en byggnad med huvudsakligen annan användning skulle få

betala fastighetsskatt även för reningsanläggningen. Detta är en effekt som inte

 kan anses godtagbar. Vidare kan det uppkomma svåra tillämpningsproblem när

ställning skall tas till om vissa reningsanläggningar skall betraktas som

specialbyggnader eller inte. Såsom utredningen har föreslagit bör därför enbart

byggnader som har till syfte att ta hand om avfall av olika slag utgöra

specialbyggnader. Hit räknas framför allt de kommunala anläggningarna men även

anläggningar som bedrivs av annan än kommun om syftet är det nyssnämnda. Därmed

kommer de industriella reningsanläggningarna inte att anses som

specialbyggnader.

Förslaget föranleder ändring i 2 kap. 2 § FTL.

9.2 Vårdbyggnader

Regeringens förslag: De byggnader som används för arbetsvård skall inte längre

indelas som vårdbyggnader.

Orden nykterhetsvård, narkomanvård och barnavård ersätts med missbrukarvård och

omsorger om barn och ungdom.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Statistiska Centralbyrån anser att det primära är att alla

särskilda boendeformer behandlas på ett enhetligt sätt i FTL. Skattemyndigheten

i Malmö, Svenska kommunförbundet och Sveriges Allmännyttiga Bostadsföretag anser

 att Boende- och avgiftsutredningens förslag om särskilda boendeformer bör

genomföras. Enligt Svenska kommunförbundet bör samma avgränsning användas som i

lagen (1995:1518) om mervärdesskattekonton för kommuner och landsting. Samhall

AB tillstyrker förslaget att bolagets fastigheter utmönstras ur gruppen

specialenheter. HSB:s Riksförbund och Riksbyggen anser att det finns behov av

att se över indelningen i specialbyggnader. Statens institutionsstyrelse anser

att begreppen missbruksvård och omsorg av barn- och ungdomar på ett riktigt sätt

 beskriver omfattningen av den verksamhet som Statens institutionsstyrelse

bedriver i de vårdlokaler som förhyrs för verksamheten.

Skälen för regeringens förslag

Särskilda boendeformer

Enligt 2 kap. 2 § FTL avses med vårdbyggnad en byggnad som används för sjukvård,

 nykterhetsvård, narkomanvård, barnavård, kriminalvård, arbetsvård, åldringsvård

 eller omsorg om psykiskt utvecklingsstörda. Annan byggnad än sådana som används

 på det sättet skall anses vara vårdbyggnad om den används som hem åt personer

som behöver institutionell vård eller tillsyn. Gruppen vårdbyggnader avser

således byggnader på två särskilda områden. Det första avser specificerade

vårdbyggnader som används för ett antal uppräknade vårdformer såsom sjukvård och

 nykterhetsvård. Det andra avser annan vårdbyggnad än sjukhus som används som

hem för den som behöver institutionell vård. Gränsdragningen mellan

sjukvårdsbyggnader och andra byggnader har i praktiken vållat svårigheter främst

 då det gäller vård i sjukhem eller annan vårdbyggnad än sjukhus för

institutionell vård samt vård i eget hem.

Boende- och avgiftsutredningen har haft i uppdrag att bl.a. analysera begreppet

särskilda boendeformer och dess tillämpning i olika lagstiftningar (SOU

1999:33). Samlingsbegreppet särskilt boende för äldre omfattar vad som

traditionellt benämnts sjukhem, ålderdomshem, servicehus och gruppboende. De

traditionella formerna av särskilda boendeformer har dock enligt utredningen

fått en mer enhetlig inriktning och det har blivit tydligt att dessa är ett

boende för människor med stort omvårdnadsbehov som inte kan tillgodoses i det

egna hemmet. I betänkandet har Boende- och avgiftsutredningen därför föreslagit

att begreppet särskilda boendeformer enbart används som gemensamt begrepp för

äldreboende, bostäder med särskild service för funktionshindrade samt

korttidsboende. Med äldreboende skall enligt utredningen avses bostäder för

permanent boende för äldre vars behov av vård eller omsorg, service samt

trygghet inte kan tillgodoses i ordinärt boende. En gemensam nämnare för alla

särskilda boendeformer är att den enskilde skall kunna få erforderlig vård

enligt hälso- och sjukvårdslagen och omsorg och service enligt

socialtjänstlagen. Utredningen har vidare föreslagit att de särskilda

boendeformerna behandlas på ett enhetligt sätt i FTL lämpligen som vårdbostäder,

 eftersom de alltmer reserveras för äldre med stort vård- och omsorgsbehov.

Utredningen har emellertid inte lagt fram ett eget förslag till lagändringar.

Synpunkterna har av utredaren i stället överlämnats till

Fastighetstaxeringsutredningen.

Om Boende- och avgiftsutredningens förslag genomförs bör enligt

Fastighetstaxeringsutredningen ett gemensamt begrepp införas med benämningen

särskilda boendeformer. Med hänsyn till hur Boende- och avgiftsutredningen

definierat begreppet bör dessa byggnader enligt Fastighetstaxeringsutredningen

kunna betraktas som vårdbyggnader och därmed kunna indelas som specialbyggnader.

 Genom en ändrad definition av vårdbyggnader i 2 kap. 2 § FTL skulle därmed

särskilda boendeformer kunna omfattas av lagen. Boende- och avgiftsutredningens

förslag bereds för närvarande inom Regeringskansliet. Regeringen lägger därför

inte fram något förslag om ändring i FTL i detta sammanhang.

Arbetsvård

Fastighetstaxeringsutredningen har föreslagit att arbetsvård utmönstras från de

inte skattepliktiga verksamheterna. Under begreppet ryms de fastigheter som ägs

av Samhall AB. Bolaget bildades den 1 juli 1992 och har till uppgift att skapa

arbeten åt arbetshandikappade (prop. 1991/92:91). På grund av verksamhetens

rehabiliterande inslag är byggnaderna indelade som specialbyggnader

(vårdbyggnad). I de byggnader som bolaget äger bedrivs dock så gott som

uteslutande olika slags industriell verksamhet. Enligt utredningens mening bör

därför bolagets fastigheter av konkurrensskäl utmönstras ur gruppen

specialenheter. Utredningen om förenklad fastighetstaxering m.m. (SOU 1995:148)

har lagt fram samma förslag. Regeringen gör ingen annan bedömning och föreslår

därför att byggnad där arbetsvård bedrivs inte längre skall indelas som

vårdbyggnad.

Förslaget föranleder ändring i 2 kap. 2 § FTL.

Terminologin

Några av de uttryck som idag används i 2 kap. 2 § FTL framstår som föråldrade.

Begrepp som nykterhetsvård och narkomanvård samt barnavård bör såsom utredningen

 har föreslagit ersättas med "missbrukarvård" samt "omsorger om barn och

ungdom". Dessa benämningar anknyter till terminologin i socialtjänstlagen.

Förslaget föranleder en ändring 2 kap. 2 § FTL.

9.3 Ecklesiastikbyggnad - bårhus

Regeringens förslag: Begreppet "Bårhus, krematorium och byggnad som används för

skötsel av begravningsplats" ersätts med "Krematorium och annan byggnad som

används för begravningsverksamhet".

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Några särskilda erinringar framförs inte av

remissinstanserna.

Skälen för regeringens förslag: Lagrådet har i yttrande över propositionen

avseende Staten och trossamfunden tagit upp frågan om användningen av ordet

bårhus i bl.a. FTL (prop. 1998/99:38 s. 454). Lagrådet har ifrågasatt om

begreppet bårhus över huvud taget skall användas under rubriken

ecklesiastikbyggnad i FTL. Med bårhus avses, enligt Lagrådet, uppenbarligen i

den diskussion som nu förs sådana lokaler för förvaring av döda som finns i

anslutning till sjukhus och inte, som antagligen var fallet när FTL kom till,

kyrkogårdsbyggnader.

Hälso- och sjukvårdens ansvar för en avliden upphör när den avlidne lämnats ut

för att bisättas och begravas (prop. 1991/92:152 s. 15). Efter det att hälso-

och sjukvårdens formella ansvar för den avlidne upphört finns dock i regel ett

behov av att stoftet förvaras viss tid innan det kan gravsättas.

Utredningen rörande vissa frågor beträffande sjukvård i livets slutskede har i

sitt betänkande (SOU 1979:59 s. 160) definierat bårhus som lokal, där icke

svepta lik förvaras. Bisatt lik med vilket avses svept lik i kista förvaras

däremot i bisättningsrum. Med bisättningsrum avses enligt utredningen de

särskilda utrymmen - del av gravkapell e.d. - vari de döda förvaras i avvaktan

på jordfästning.

 Det som i FTL kallas bårhus torde således avse bisättningslokaler.

Socialstyrelsen har anslutit till denna gränsdragning (SOSFS 1996:29). Av punkt

10 i författningen framgår att inom hälso- och sjukvården förvaras avlidna

vanligen på bår. För dessa förvaringslokaler används benämningen bårhus. Enligt

författningen är det även vanligt att kroppen förs över till en kista i samband

med att den lämnas ut från bårhuset. Därefter förvaras kistan ofta i en

bisättningslokal fram till gravsättningen eller kremeringen.

Det hela kompliceras dock av att samma lokal kan användas som både bårhus och

bisättningslokal (prop. 1998/99:38 s.116). Utredningen har föreslagit att

bårhus, krematorium och byggnad som används för skötsel av begravningsplats

skall ersättas med "Krematorium och annan byggnad som används för

begravningsverksamhet". Regeringen delar denna bedömning. Med

begravningsverksamhet avses de olika åtgärder som har direkt samband med

förvaltningen av allmänna begravningsplatser, se 1 kap. 1 § begravningslagen

(1990:1144). Begravningsverksamhet omfattar bl.a. förvaring av avlidna som sker

efter att hälso- och sjukvårdens formella ansvar för den avlidne har upphört

(prop. 1998/99:38 s. 116).

Förslaget föranleder en ändring i 2 kap. 2 § FTL.

9.4 Allmän byggnad och kommunikationsbyggnad

Regeringens bedömning: Någon ändring beträffande indelningen i allmänna

byggnader och kommunikationsbyggnader bör inte göras nu.

Utredningens förslag: Som kommunikationsbyggnader skall endast betraktas

byggnader som används för allmänna kommunikationsändamål som innebär befordran

av personer, gods eller post. Förslaget innebär att bl.a. byggnader inom radio-

och TV-området inte längre indelas som specialbyggnader. Allmänna byggnader

skall inte indelas som specialenheter, vilket innebär att begreppet allmänna

byggnader utgår ur 2 kap. 2 § FTL. Till följd härav skall Riksdagshuset,

Kungliga slottet samt Drottningholms slott indelas som kulturbyggnader.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har inte yttrat sig i frågan.

Teracom AB och Sveriges Radio Förvaltning AB avstyrker förslaget om ändring i

indelningen av kommunikationsbyggnader. Teracom AB anser att skattefriheten för

bolagets fastigheter bör behållas bl.a. med hänsyn till att fastigheterna

används i verksamhet som i praktiken inte är konkurrensutsatt. Sveriges Radio

Förvaltning AB anför att public service företagen är avgiftsfinansierade och

inte kan anses konkurrera med andra radio- och TV-bolag om reklamintäkter på

marknaden. Posten AB tillstyrker förslaget om ändring i indelningen i

kommunikationsbyggnader.

Statens fastighetsverk anser att specialenheten allmän byggnad bör kvarstå till

dess att en genomgripande översyn av indelningen har skett. Båstads kommun

motsätter sig förslaget om kommunen inte kompenseras för den ökade skattebördan.

 Stockholms kommun anser att vissa kommunala allmänna byggnader skall kunna

klassas som kulturbyggnader och undantas från skatteplikt samt att

specialbyggnader med kommunal verksamhet som är undantagna från skatteplikt

skall fortsätta att vara skattebefriade även med annan huvudman för

verksamheten. Statskontoret anser att konsekvenserna av förslaget borde ha

diskuterats mer ingående. Kammarrätten i Jönköping påpekar att de ur kulturell

synvinkel mest värdefulla domstolsbyggnaderna ägs av Statens Fastighetsverk och

att de kommer att kunna indelas som kulturbyggnader. Domstolsbyggnader vars

förvaltning har övertagits av Vasakronan skulle däremot åsättas taxeringsvärde,

vilket enligt kammarrätten framstår som betänkligt. Svenska kommunförbundet

motsätter sig att man på nuvarande grunder mönstrar ut begreppet allmän byggnad.

 Förbundet anser att regeln om allmän byggnad i stället bör gälla generellt även

 för sådana förvaltningsbyggnader som hyrs ut till stat eller kommun.

Skälen för regeringens bedömning: Allmän byggnad skall enligt 2 kap. 2 § FTL

indelas som specialbyggnad. Med allmän byggnad avses byggnad som tillhör staten,

 kommun eller annan menighet och som används för allmän styrelse, förvaltning,

rättsvård, ordning eller säkerhet samt fritidsgård och byggnad med likartad

användning. Som allmän byggnad skall inte anses byggnad som används för statens

affärsdrivande verksamhet.

I 2 kap. 2 § FTL definieras kommunikationsbyggnad som garage, hangar, lokstall,

terminal, stationsbyggnad, expeditionsbyggnad, vänthall, godsmagasin,

reparationsverkstad och liknande, om byggnaden används för allmänna

kommunikationsändamål. Vidare klassificeras enligt bestämmelsen som

specialbyggnad även byggnad som används i Statens järnvägars, Luftfartsverkets,

Banverkets, Svensk Rundradio Aktiebolags, Sveriges Radio Aktiebolags, Sveriges

Television Aktiebolags och Sveriges Utbildningsradio Aktiebolags verksamhet.

Utredningen konstaterar att utvecklingen på senare tid har inneburit att den nu

gällande indelningen i specialbyggnader ifrågasätts på flera punkter. Enligt

utredningens mening finns det därför numera ett behov av att göra en total

översyn över indelningen. Utredningen anser dock att till dess att en allmän

översyn av beskattningen av specialbyggnader gjorts skall som

kommunikationsbyggnader betraktas endast byggnader som används för befordran av

personer, gods och post. Utredningen har även föreslagit att begreppet allmän

byggnad utmönstras. Regeringen delar utredningens bedömning att det föreligger

ett behov av att göra en total översyn över indelningen i specialbyggnader. En

sådan översyn innebär dock ett omfattande arbete som framförallt bör inriktas på

 om och i vilken utsträckning vissa fastigheter skall vara skattebefriade.

Utredningens förslag när det gäller kommunikationsbyggnader och allmänna

byggnader innebär bl.a. att byggnader inom radio- och TV-området samt vissa

statliga och kommunala förvaltningsbyggnader inte längre skall indelas som

specialbyggnader och därför bli skattepliktiga. Enligt regeringens mening bör

denna fråga inte behandlas nu utan i samband med en allmän översyn av

indelningen i specialbyggnader. Regeringen lägger därför inte fram något förslag

 om ändring av indelningen i kommunikationsbyggnader eller allmänna byggnader i

detta sammanhang.

10 Offentlig-finansiella effekter

I det följande redovisas beräkningar av de offentlig-finansiella effekterna av

de föreslagna förändringarna i fastighetstaxeringen. Det rör sig dels om ökade

kostnader för taxeringsarbetet, dels om de skatteeffekter som följer av vissa av

 de föreslagna ändringarna i FTL.

När det gäller de administrativa kostnaderna för taxeringsarbetet medför vissa

förslag avseende småhustaxeringen ökade kostnader för förtida uppgiftsinsamling,

 beredning, registrering och granskning i samband med 2003 års allmänna

fastighetstaxering. De uppstår bland annat till följd av att man vid en

förändring av de faktorer som skall beaktas vid klassindelning av kök, inte kan

skicka ut taxeringsförslag till fastighetsägarna utan att ett regelrätt

deklarationsförfarande måste ske. Vidare krävs en förtida uppgiftsinsamling i

syfte att inhämta uppgifter om standard. Den föreslagna omklassificeringen av

värdefaktorn närhet till strand - i nuvarande lagstiftning benämnd speciell

belägenhet - medför också ökade administrativa kostnader av liknande slag. I

båda fallen rör det sig om en engångsutgift som enligt

Fastighetstaxeringsutredningens beräkningar uppgår till 50 miljoner kronor (100

årsarbetskrafter). Slutligen medför den ökade ambitionsnivå som föreslås

beträffande indelningen i värdeområden ökade kostnader i samband med den

allmänna fastighetstaxeringen år 2003. Enligt uppgifter från RSV kan dessa

merkostnader beräknas uppgå till omkring 10 miljoner kronor. Totalt sett rör det

 sig alltså om ökade utgifter inför den allmänna fastighetstaxeringen år 2003 på

 60 miljoner kronor. Kostnaden är betydande men till största delen av

engångskaraktär och bör därför kunna klaras inom ramen för skatteförvaltningens

befintliga anslag.

Därtill kommer skatteeffekterna av de förslag som har betydelse för

taxeringsvärdena. Det rör sig om förslagen avseende värdefaktorn standard för

småhus, värdefaktorn närhet till strand för tomtmarken, klassindelningen av

fastighetsrättsliga förhållanden för grupphusområden samt sänkt beloppsgräns för

 justering för säregna förhållanden. Beträffande de tre förstnämnda förslagen

gäller att de i enskilda fall givetvis kommer få betydelse för taxeringsvärdets

storlek och därmed även för skatteuttaget. De föreslagna förändringarna kan dock

 förväntas påverka taxeringsvärdet i olika riktning för olika fastigheter

jämfört med vad som skulle bli fallet med nu gällande regler. Det rör sig alltså

 om skatteeffekter som tar ut varandra i viss mån. I vilken utsträckning de

kommer ta ut varandra går dock inte att avgöra på förhand, delvis beroende på

att den mer detaljerade utformningen av värdefaktorerna standard och närhet till

 strand inte regleras i lag utan i RSV:s föreskrifter.

När det gäller förslaget om ändrade regler för justering för säregna

förhållanden finns det skäl att förvänta sig att det huvudsakligen kommer att

resultera i att taxeringsvärdet kommer att justeras ned med ett belopp mellan 25

 000 kr och 50 000 kr för ytterligare ett antal fastigheter. Det rör sig om

fastigheter för vilka säregna förhållanden föreligger men där värdeinverkan

understiger nu gällande beloppsgräns på 50 000 kr. I dessa fall kommer den

föreslagna regeländringen att ge upphov till ett visst skattebortfall. För ett

mindre antal fastigheter, som med nu gällande regler åsätts ett justerat

taxeringsvärde, kommer förslaget däremot att medföra att någon sådan justering

inte kommer att göras. Det rör sig om fastigheter där värdeinverkan uppfyller

nuvarande beloppsgräns på 50 000 kr men inte den kompletterande regeln om att

justering endast skall ske om värdeinverkan uppgår till minst tre procent av det

 med ledning av riktvärden bestämda värdet. I dessa fall kommer den föreslagna

regeländringen att resultera i ett högre taxeringsvärde. Den samlade

offentlig-finansiella effekten av dessa förändringar torde dock vara försumbar.

Slutligen innebär en av de föreslagna förändringarna beträffande indelningen i

specialenheter ökade skatteintäkter. Det gäller förslaget om att byggnader som

ägs av Samhall AB och används för arbetsvård inte skall anses som

specialenheter. Dessa byggnader kommer därigenom klassificeras som

industribyggnader för vilka fastighetsskatt utgår med 0,5 procent av

taxeringsvärdet. Eftersom taxeringsuppgifter avseende dessa byggnader saknas är

det dock svårt att närmare beräkna storleken av de ökade skatteintäkter som

förslaget medför. Förslaget om att industriella reningsanläggningar inte heller

skall anses som specialenheter innebär dock i princip endast en kodifiering av

praxis. Det medför därför inga ökade skatteintäkter.

Sammanfattningsvis innebär förslagen ökade utgifter med 60 miljoner kronor år

2002.

11

Författningskommentarer

11.1 Förslag till lag om ändring i fastighetstaxeringslagen (1979:1152)

2 kap.

2 §

Ändringarna i paragrafen avser vissa av de byggnader som indelas som

specialbyggnad.

Beträffande reningsanläggning görs ett tillägg som innebär att i princip endast

kommunala reningsanläggningar hänförs till specialbyggnader. Bakgrunden härtill

är att industriella reningsanläggningar ibland finns i separata byggnader men i

andra fall i samma byggnad som den industriella verksamheten i övrigt. Det

skulle då vara otillfredsställande om den ena anläggningen kunde hänföras till

specialbyggnad men den andra inte.

När det gäller vårdbyggnad har ordalydelsen anpassats till ett modernare

språkbruk. Ingen ändring i sak är avsedd utom när det gäller byggnader där det

bedrivs arbetsvård. Sådana byggnader skall inte längre hänföras till

vårdbyggnader.

Beträffande ecklesiastikbyggnad har den ändringen gjorts att endast krematorium

och annan byggnad som används för begravnings-verksamhet hänförs till

ecklesiastikbyggnad men inte t.ex. sådana bårhus som finns på sjukhusen.

5 kap.

4 §

I paragrafen anges vilket år som skall vara utgångspunkt för att bestämma

marknadsvärdet vid fastighetstaxering. Detta år benämns nivååret, en term som

dock för närvarande inte förekommer i FTL. Ändringen i första stycket innebär

att termen nivåår införs i lagen och att nivååret vid allmän fastighetstaxering

skall vara andra året före taxeringsåret.

Andra stycket är nytt och anger att köpeskillingen för fastighetsförsäljningar

från år före nivååret skall korrigeras med hänsyn till den prisutveckling som

skett t.o.m. nivååret. Så sker redan i dag men det bör anges i lagtexten.

5 §

Paragrafen handlar om vilka värderingsmodeller som skall användas när

marknadsvärdet bestäms. Nuvarande lydelse ger intryck av att det finns tre

renodlade värderingsmodeller, nämligen ortsprismetoden, avkastningsmetoden och

produktionskostnadsmetoden. Detta är dock inte fallet utan både

avkastningsmetoden och produktionskostnadsmetoden är i allmänhet

ortsprisrelaterade. Detta framgår om man studerar de olika värdefaktorer och

formler som skall användas för att bestämma de olika taxeringsenheternas

taxeringsvärde. Någon avkastningsmetod i egentlig mening förekommer sällan,

eftersom det inte sker någon beräkning av nettoavkastningen och inte heller av

förräntning av kapital. I stället är det den faktiska eller beräknade hyran som

är den avgörande värdefaktorn när "avkastningsmetoden" används.

Ändringarna i paragrafens andra stycke är avsedda att på ett bättre sätt än för

närvarande ge en beskrivning av de olika metoderna. I sista meningen anges klart

 att hänsyn regelmässigt skall tas till fastighetsförsäljningar i orten både vid

 avkastningsberäkning och vid produktionskostnadsberäkning. Uttrycket "när det

är möjligt" syftar på att det i vissa fall när en produktionskostnadsberäkning

sker inte är möjligt att göra några ortsprisjämförelser.

5 a §

Paragrafen är ny och innebär ett stöd för att hämta ledning av försäljningar

inom andra värdeområden, där förutsättningar för prisbildningen kan antas vara

likartade. Förslaget kommenteras närmare i avsnitt 4.2.

8 §

Ändringen i första stycket är en följdändring med anledning av förslaget i 5

kap. 5 a § FTL.

Det tidigare tredje stycket är obehövligt eftersom den nya bestämmelsen i 5 kap.

 5 a § även gäller tomtmark.

6 kap.

3 §

Ändringen innebär att begreppet avkastningsberäkning används i stället för

avkastningsmetoden.

7 kap.

3 §

Ändringen innebär att begreppen avkastningsberäkning och

produktionskostnadsberäkning används i stället för avkastningsmetoden och

produktionskostnadsmetoden.

4 §

Ändringen i paragrafen är en följdändring med anledning av förslaget i 5 kap. 5

a § FTL.

5 §

Tredje stycket har ändrats på så sätt att beloppsgränsen för justering för

säregna förhållanden sänks från 50 000 kr till 25 000 kr. Vidare kompletteras

den med en procentuell gräns, tre procent av taxeringsenhetens sammanlagda

riktvärde.

12 § Rubriken

Ändringen är en följdändring med anledning av att 7 kap. 13 § upphävs.

8 kap.

3 §

I denna paragraf anges vilka värdefaktorer som skall användas när värdet av ett

småhus bestäms. Ändring föreslås beträffande värdefaktorn fastighetsrättsliga

förhållanden. Ändringen är föranledd av förslaget i avsnitt 6.2 om att denna

värdefaktor endast skall indelas i två klasser för s.k. grupphusområden medan

nuvarande regler skall gälla när det på en taxeringsenhet finns enstaka eller

ett mindre antal byggnader på s.k. ofri grund. I paragrafen definieras vad som

avses med grupphusområde. Nuvarande regler skall således fortfarande gälla för

t.ex. lantbruksenheter med enstaka eller ett antal utspridda fritidshus och för

småhusenheter med komplementbyggnader. I sådana fall varierar marknadsvärdet

ofta påtagligt beroende på om tomtmarken runt byggnaden kan avstyckas eller

inte. Så är i allmänhet inte fallet beträffande områden av grupphuskaraktär. De

ägs ofta av en bostadsrättsförening eller ett fastighetsbolag och karaktäriseras

 av att byggnaderna är av likartad karaktär, tillkomna vid ungefär samma

tidpunkt och ligger tätt på små tomter.

4 §

Paragrafen är ny och innehåller en närmare beskrivning av hur standarden skall

beräknas. Bl.a. anges vilka huvudområden som skall användas vid poängberäkningen

 och att jämkning kan ske i särskilda fall. Det har ansetts viktigt att

jämkningsmöjligheten framgår av lagen. Bestämmelsen innebär dock ingen saklig

förändring i förhållande till vad som gäller för närvarande.

11 kap.

1 §

Ändringarna i första stycket innebär att begreppen avkastningsberäkning och

produktionskostnadsberäkning används i stället för avkastningsmetoden och

produktionskostnadsmetoden.

3 § Rubriken

Ändringen innebär att begreppet avkastningsberäkning används i stället för

avkastningsmetoden.

7 § Rubriken

Ändringen innebär att begreppet produktionskostnadsberäkning används i stället

för produktionskostnadsmetoden.

12 kap.

3 §

Ändringarna innebär dels att värdefaktorn speciell belägenhet föreslås bli

namnändrad till närhet till strand, dels att klassindelning införs i lagen.

Vidare har fastighetsrättsliga förhållanden ändrats på samma sätt som i 8 kap. 3

 §.

19 kap.

3 §

Eftersom paragrafen handlar om provvärdering har detta begrepp förts in i andra

stycket.

Tredje stycket är nytt och beskriver närmare hur provvärderingen skall göras.

Där anges att provvärdering i första hand skall göras för varje värdeområde.

Provvärderingen kan dock göras för ett s.k. prov-värderingsområde som består av

grupper av värdeområden. Provvärderingsområden bör bildas om det saknas

tillräckligt antal provvärderingsobjekt inom ett värdeområde. Även om så inte är

 fallet finns det anledning att vid provvärderingen göra jämförelser mellan

olika värdeområden. Regler om provvärderingsområden finns för närvarande i

föreskrifter från RSV.

Fjärde stycket är nytt. Bestämmelsen, som har utformats i enlighet med Lagrådets

 förslag, innehåller en erinran om att regeringen eller myndighet som regeringen

 bestämmer kan besluta om närmare föreskrifter om indelningen i

provvärderingsområden.

7 §

I denna paragraf anges den senaste tidpunkten för beslut om bl.a. indelning i

värdeområden. Samma tidpunkt skall gälla för beslut om indelning i

provvärderingsområden.

21 kap.

10 §

Elproduktionsenhet utgör i enlighet med en lagändring (SFS 1999:630) en särskild

 taxeringsenhet. Ändringen innebär att elproduktionsenhet införs i bestämmelsen.

11.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1997:323) om statlig förmögenhetsskatt

10 §

Ändringen i paragrafen är en följdändring med anledning av att 7 kap. 13 § FTL

upphävs.

Ikraftträdandet

Punkt 1

Lagen träder i kraft den 1 juli 2001.

Punkt 2

Övergångsbestämmelsen tillämpas i de fall fastigheten ännu inte har åsatts

delvärde för byggnad och mark enligt bestämmelserna i FTL.

11.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1999:1406) om ändring i

mervärdesskattelagen (1994:200)

3 kap.

8 §

I paragrafens nuvarande lydelse anges att från skatteplikt undantas omsättning

av tjänster som utgör utbildning som enligt studiestödslagen (1973:349)

berättigar eleven till studiestöd.

Den 1 juli 2001 träder en ny studiestödslag (1999:1395) i kraft. Det nya

studiestödssystemet innebär bl.a. att korttidsstudiestöd och internatbidrag inte

 längre regleras i studiestödslagen. Riksdagen har beslutat att medel för bidrag

 till korttidsstudier från och med den 1 juli 2001 i stället skall anvisas dels

till Statens institut för särskilt utbildningsstöd (Sisus), dels som statsbidrag

 till Landsorganisationen i Sverige (LO) och Tjänstemännens Centralorganisation

(TCO). LO, TCO och Sisus skall därefter ansvara för fördelningen av bidraget

till de studerande (se prop. 2000/01:1, utg. omr. 15, bet. 2000/01:UbU2, rskr.

2000/01:100). I prop. 2000/01:107 har regeringen föreslagit vissa lagändringar

till följd av den nya ordning som riksdagen beslutat om.

Avsikten är att det nya bidraget skall kunna lämnas för i princip samma

utbildningar som idag berättigar till studiestöd (se prop. 1999/2000:10 s. 130).

 Någon utvidgning av det skattefria området är således inte avsedd. För att den

utbildning som den studerande genomgår även fortsättningsvis skall undantas från

 mervärdesskatt och det nuvarande rättsläget följaktligen inte skall förändras

krävs en följdändring i första stycket andra punkten.

Den aktuella justeringen avses ändra lydelsen av den tidigare ej ännu

ikraftträdda ändringen av paragrafen (SFS 1999:1406). Paragrafen i dess nya

lydelse skall träda i kraft den 1 juli 2001. Det kan anmärkas att i SFS

1999:1406 finns vissa övergångsbestämmelser avseende äldre förhållanden.

Sammanfattning av Fastighetstaxeringsutredningens betänkande Fastighetstaxering

- precision, påverkansmöjligheter och individuella bedömningar (SOU 2000:10)

Utredningen skall enligt sina direktiv utvärdera och se över regelsystemet för

fastighetstaxering. Reglerna för taxering av samtliga fastighetstyper ingår i

uppdraget. Utredningens huvuduppgift är att undersöka om de nuvarande reglerna

på ett tillfredsställande sätt leder fram till att taxeringsvärdena för enskilda

 fastigheter återspeglar marknadsvärdena. Frågan om taxeringsvärdenas roll som

underlag för olika skatter - i första hand fastighetsskatten - faller emellertid

 vid sidan av utredningsuppdraget.

Fastighetstaxeringen styrs av ett omfattande och ganska svårtillgängligt

regelsystem. Taxeringen bygger på ett förfarande där de olika momenten är strikt

 reglerade och skall ske i en viss ordning, även om naturligtvis ett visst mått

av skönsmässig bedömning ingår i många moment. Sedan det bestämts vilken typ av

taxeringsenhet (t.ex. småhusenhet eller hyreshusenhet) en fastighet utgör sker

värderingen med utgångspunkt i värdefaktorer, dvs. egenskaper som är knutna till

 fastigheten och som har betydelse för marknadsvärdet. Olika värdefaktorer

används för att bestämma värdet på de olika taxeringsenheterna. Varje fastighet

tillhör vidare ett värdeområde, inom vilket värdeförhållandena i allt väsentligt

 skall vara enhetliga. När det gäller småhusen fastställs det för varje

värdeområde under det förberedelsearbete som föregår själva taxeringen en

värdenivå för byggnader och ett normalvärde för tomtmarken. Det sistnämnda

justeras enligt vissa regler beroende på bl.a. tomtmarkens storlek. När det

gäller byggnader använder man sig av tabeller, som också fastställs under

förberedelsearbetet, för att bestämma hur värdefaktorer som t.ex. yta, ålder,

standard, hyresintäkter m.m. skall påverka taxeringsvärdet.

Kritiken mot fastighetstaxeringen har ibland varit intensiv. Ofta gäller dock

kritiken egentligen fastighetsskatten och inte det underlag för denna skatt som

taxeringsvärdena utgör. Inte så sällan bygger också den kritik som riktas mot

fastighetstaxeringen på missuppfattningar av gällande regler. Kritiken har i

allmänhet som utgångspunkt att taxeringsvärdena har stigit på ett oacceptabelt

sätt på grund av stigande fastighetspriser i områden som har blivit attraktiva

av olika skäl. Oftast är det fråga om områden i t.ex. skärgårdarna som har

blivit attraktiva för fritidsboende men det är också fråga om områden i

anslutning till expansiva orter framför allt i storstäderna. Kritikerna anser

ofta att hänsyn i alltför stor utsträckning har tagits till ett ganska litet

antal försäljningar till extremt höga priser.

För att undersöka om dagens regler för fastighetstaxering leder fram till det

avsedda förhållandet att en fastighets basvärde skall utgöra 75 procent av dess

marknadsvärde har utredningen genomfört en omfattande statistisk undersökning

beträffande småhus. Utredningen har även genomfört en undersökning av

precisionen beträffande taxeringsvärdena för lantbruksenheter, hyreshusenheter

och industrienheter. Även när det gäller värdefaktorn speciell belägenhet har en

 undersökning genomförts beträffande vissa kommuner i Västsverige. Vid sidan av

de statistiska undersökningarna har utredningen inhämtat synpunkter från en lång

 rad myndigheter, organisationer och enskilda.

Marknadsvärde

I kapitlet belyses marknadsvärdebegreppet och dess koppling till

fastighetstaxeringen. De olika modeller som används för att bestämma

marknadsvärdet, nämligen ortsprismetoden, avkastningsmetoden och

produktionskostnadsmetoden beskrivs utförligt. Därvid konstateras att den

avkastningsmetod som används vid fastighetstaxeringen sällan är renodlad utan

närmast kan betraktas som en avkastningsrelaterad ortsprismetod. Även för

produktionskostnadsmetoden sker en marknadsanpassning.

Taxeringsvärdet grundas på marknadsvärdet. Enligt utredningens direktiv skall

detta vara fallet även i framtiden. I den allmänna debatten förekommer ibland

missuppfattningar beträffande begreppet marknadsvärde. Det görs nämligen ofta

jämförelser mellan beräknade marknadsvärden och faktiska köp. Det bör då

framhållas att köpeskillingen för en enstaka fastighet inte utan vidare kan ses

som ett mått på marknadsvärdet. För det första kan köpeskillingen ha påverkats

av särskilda förhållanden, t.ex. släktskap eller speciella betalningsvillkor.

För det andra kan köparens och säljarens bristande överblick över marknaden göra

 att både topp- och bottenpriser förekommer. För det tredje kan ett objekt ha

ett speciellt affektionsvärde för en viss person. Först om ett antal "normala"

försäljningar föreligger kan någorlunda tillförlitliga slutsatser dras om

försäljningsprisernas nivå och spridning. Marknadsvärde är således ett

genomsnitt av ett antal observerade priser.

Den definition av marknadsvärde som finns i nuvarande lagstiftning, nämligen att

 marknadsvärdet är det pris som en fastighet sannolikt betingar vid en

försäljning på den allmänna marknaden, är allmänt vedertagen både nationellt och

 internationellt. Utredningen föreslår ingen förändring av denna definition.

Utredningen betonar dock att ett viktigt moment i värderingsprocessen är att få

fram ett relevant jämförelsematerial då marknadsvärdet skall bedömas.

En statistisk utvärdering av bas- och taxeringsområdenas precision

Den statistiska utvärderingen, till den del den avser småhus, är baserad på

uppgifter som fastighetsägarna lämnar i samband med den allmänna

fastighetstaxeringen, vilket bl.a. inkluderar uppgifter om husets standard såsom

 boyta, samt uppgifter om basvärden och priser på försålda fastigheter. Den

statistiska utvärderingen av övriga fastighetstyper är baserad enbart på

uppgifter om överlåtelsepriser och basvärden på försålda fastigheter. Endast

marknadsmässiga överlåtelsepriser inkluderas.

Vid utvärderingen har testats om den nuvarande taxeringsmodellen i genomsnitt

träffar rätt genom att undersöka om basvärdena i genomsnitt utgör 75 procent av

köpeskillingen. Däremot har inte utvärderats om dagens regler för

fastighetstaxering leder fram till avsett resultat genom att jämföra enskilda

basvärden med enskilda köpeskillingar. En fastighets köpeskilling behöver

nämligen i praktiken inte nödvändigtvis sammanfalla med fastighetens

marknadsvärde.

Utvärderingen visar att basvärdet för småhus i genomsnitt utgör drygt 0,76

procent av köpeskillingen (den s.k. B/K-kvoten). Resultatet av analysen ger

därutöver bl.a. följande resultat beträffande småhus.

* Hus med mycket höga marknadsvärden undertaxeras i hög utsträckning.

Undertaxeringen är dock i de flesta fall marginell.

* Värdeområdesindelningen fyller en mycket viktig funktion för basvärdenas

precision.

* Frågan om huruvida nuvarande uppsättning värdefaktorer på ett

tillfredsställande sätt fångar upp förhållanden av betydelse för fastigheternas

marknadsvärde har studerats med hjälp av en statistisk metod som kallas multipel

 regressionsanalys. Metoden går kortfattat ut på att man med statistiska metoder

 bestämmer ett samband som relaterar fastigheternas köpeskillingar till

fastigheternas värdefaktorer (hedonisk prisfunktion). Med denna metod kan man

exempelvis få en uppfattning om hur mycket marknadsvärdet skiljer sig åt i

genomsnitt mellan två fastigheter som är identiska i alla avseenden förutom

t.ex. att den ena fastigheten är utrustad med en bastu men inte den andra.

* Resultaten indikerar att vissa värdefaktorer inte bara fångar upp hur mycket

marknadsvärdet ökar om fastigheten är utrustad med dessa attribut utan också en

i övrigt god standard hos fastigheten.

* Den högsta standardpoäng som ges i nuvarande taxeringsmodell är fyra poäng och

 den minsta poäng som ges är noll poäng. Inga halvpoäng ges. De skattade

hedoniska prisfunktionerna indikerar emellertid att det finns en betydande

variation i marginalpriserna som inte låter sig fångas upp av en poängskala från

 noll till fyra poäng.

* Om man rangordnar värdefaktorerna efter vilken inverkan de har på

marknadsvärdet, placerar sig lägesfaktorerna strand respektive strandnära i

topp. Resultaten av den undersökning angående belägenhetsfaktorer som gjorts

beträffande ett mindre antal kommuner är inte helt entydiga och baseras på ett

begränsat statistiskt underlag men tyder ändå på att en kombination av läge,

kontinuerligt avstånd och vattentyp ( dvs. hav eller insjö) ger en bättre

förklaring av prisvariationen än den variabel som mäter värdefaktorn speciell

belägenhet i nuvarande taxeringsmodell.

När det gäller taxeringen av lantbruk, hyreshus och industrier visar den

statistiska utvärderingen att precisionen är sämre än för småhusen. Den

genomsnittliga B/K-kvoten för lantbruk är på drygt 0,71, vilket tyder på viss

undertaxering.

Underlaget för utvärdering av hyreshus och industrier var betydligt sämre än för

 småhus och lantbruk. Spridningen för hyreshusen är högre än för småhusen men

lägre än för lantbruken. Industrienheterna uppvisar den i särklass största

spridningen.

Allmänna utgångspunkter

Eftersom taxeringsvärdet liksom hittills skall avspegla marknadsvärdet kan

utredningen inte föreslå någon taxeringsmodell som inte har marknadsvärdet som

utgångspunkt. Vad utredningen däremot måste ta ställning till är om det

nuvarande sättet att beräkna marknadsvärdet bör förändras i grunden eller om

förändringar i nuvarande modell är att föredra.

Vid fastighetstaxering är det fråga om en så omfattande hantering att man inte

kan klara den utan en ganska betydande schablonisering. En individuell värdering

 skulle sannolikt i många fall ge en mer rättvis taxering men skulle medföra

dramatiskt ökade kostnader på ett sätt som inte är acceptabelt. Dessutom är även

 en individuell värdering en osäker värderingsform, eftersom olika värderare kan

 komma till olika resultat.

Med ovan angivna utgångspunkter, nämligen att taxeringsvärdena även

fortsättningsvis skall avspegla marknadsvärdet och att en ganska betydande

schablonisering är nödvändig, är det över huvud taget svårt att konstruera en i

grunden helt ny taxeringsmodell. Mot bakgrund av att nuvarande modell åtminstone

 inom de flesta områden fungerar bra finns det inte heller anledning att försöka

 skapa en helt ny modell.

Det nu sagda innebär givetvis inte att taxeringsvärdenas precision när det

gäller den enskilda fastigheten alltid är godtagbar. Både den statistiska

utvärderingen och de synpunkter som utredningen har fått från organisationer och

 enskilda visar att taxeringsvärdena i vissa fall blir felaktiga. Även om den

kritik som riktas mot fastighetstaxeringen ibland bygger på missuppfattningar av

 det svåröverskådliga regelsystemet finns det all anledning att ta fasta på

kritiken och undersöka hur reglerna kan ändras för att bli rättvisare och

förenklas för att bli mer lättöverskådliga.

Utredningen anser att tyngdpunkten i taxeringsförfarandet måste läggas på sådana

 faktorer som påverkar taxeringsvärdet mest. Vidare måste resurserna inom

taxeringsorganisationen koncentreras på sådana fastigheter och sådana områden

där det är svårast att komma fram till vad som är det rätta marknadsvärdet.

De undersökningar som utredningen har gjort och de erfarenheter som utredningen

i övrigt har fått ta del av visar att det i de flesta fall är läget som har den

allra största betydelsen för marknadsvärdet. När det gäller lägets betydelse är

indelningen i värdeområden och den värdenivå som bestäms för värdeområdet mycket

 betydelsefull. Indelningen i värdeområden och de värdenivåer som skall gälla

för värdeområdet fastställs under det förberedelsearbete som föregår själva

taxeringen. Det är därför viktigt att detta arbete organiseras på ett smidigt

sätt och att den sakkunskap som finns hos olika myndigheter, framför allt RSV

och LMV, tas till vara på bästa sätt.

En annan faktor som har att göra med fastighetens läge är den s.k.

belägenhetsfaktorn, som på ett mycket påtagligt sätt höjer taxeringsvärdet för

fastigheter som har ett strandläge eller ett strandnära läge. Det är därför

mycket angeläget att de regler som har att göra med fastigheternas läge utformas

 på ett ändamålsenligt sätt.

Det finns dock anledning att se över och göra förändringar även beträffande

övriga värdefaktorer. Mycket viktigt är också att på olika sätt öka den

enskildes inflytande i olika skeden av taxeringsprocessen. På olika sätt måste

det därför finnas möjlighet att få till stånd justeringar av det resultat som

den schabloniserade värderingen leder fram till.

Även med en hög ambitionsnivå måste man konstatera att det inte alltid går att

finna det objektivt sett korrekta taxeringsvärdet för den enskilda fastigheten.

Det hänger samman med dels att fastighetsbeståndet är så oerhört varierande vad

gäller läge, egenskaper och utseende, dels att i all fastighetsvärdering ingår -

 och sannolikt måste ingå - ett visst mått av osäkerhet och subjektiva

värderingar. Mot bakgrund av att taxeringsvärdet är underlag för

fastighetsskatten, som för många människor är en kännbar ekonomisk påfrestning,

är detta ett problem.

Privaträttsliga förpliktelser

Enligt gällande bestämmelser skall vid värdering i samband med

fastighetstaxering inte beaktas andra privaträttsliga förpliktelser än sådana

som gäller enligt servitut och liknande eller som enligt tomträttskontrakt

gäller om markens utnyttjande. Det förhållandet att en fastighet t.ex. är

utarrenderad skall således inte påverka taxeringsvärdet. Det har till

utredningen framförts att privaträttsliga förpliktelser bör beaktas vid

värderingen, eftersom de utan tvekan påverkar marknadsvärdet.

Frågan om hur privaträttsliga förpliktelser skall hanteras vid

fastighetstaxeringen har diskuterats i många sammanhang. De skäl som ligger till

 grund för att man bortser från privaträttsliga förpliktelser är att det finns

risk för att parterna upprättar skenavtal med det enda syftet att kunna åberopa

avtalet som grund för att få ett nedsatt taxeringsvärde. Ett annat tungt vägande

 skäl mot att man inte skall ta hänsyn till privaträttsliga förpliktelser när

taxeringsvärdet bestäms är att det inte skall vara möjligt att som

fastighetsägare disponera över taxeringsvärdet.

Det finns i och för sig situationer då skäl talar för att man skall kunna beakta

 även andra privaträttsliga förpliktelser än som är tillåtet för närvarande. Det

 gäller framför allt sådana avtal som styrs av tvingande lagstiftning, t.ex.

arrendeavtal. Även vissa avtal mellan kraftverksägare hör till den kategorin. I

de flesta fall kan dock fastighetsägaren kompensera sig genom ekonomiska

ersättningar eller genom ändringar i avtalen. Därtill kommer att om

förpliktelser av detta slag tillåts påverka taxeringsvärdet innebär detta att en

 del av underlaget för fastighetsskatt bortfaller. Då uppkommer frågan om denna

del av underlaget för fastighetsskatt skall anses hänförlig till arrendatorn. En

 sådan uppdelning är inte komplikationsfri.

Frågan om förekomsten av privaträttsliga förpliktelser skall kunna påverka

taxeringsvärdet innehåller således argument både för och emot en ändring av

gällande regler. Ett viktigt argument för en ändring är givetvis att de

nuvarande reglerna utgör undantag från principen att marknadsvärdet skall vara

styrande för taxeringsvärdet. Å andra sidan inger det betänkligheter att skapa

möjlighet att genom privata avtal disponera över taxeringsvärdet. Det är vidare

svårt att på ett riktigt och rättssäkert sätt bedöma när och hur mycket en

privaträttslig förpliktelse skall kunna påverka taxeringsvärdet. Utredningen har

 därför stannat för att den nuvarande regeln att privaträttsliga förpliktelser

normalt inte skall beaktas när taxeringsvärdet bestäms skall kvarstå.

Värdeområdesindelning och nivåläggning

Vid fastighetstaxeringen skall riket indelas i värdeområden med enhetliga

värdeförhållanden på den typ av byggnader och ägoslag som ingår i värdeområdet.

Värdeområdena skall bestämmas så att inverkan av de värdefaktorer, som beaktas

vid värderingen, skall kunna bedömas enligt enhetliga regler. Indelningen i

värdeområden skall spegla lägets inverkan på en fastighets marknadsvärde. Detta

sker så långt det är möjligt med stöd av ortsprismaterial, som dock alltid måste

 kompletteras med andra värderingstekniska överväganden.

I vissa värdeområden har det skett få försäljningar. För att hitta rätt

värdenivå i områden med ett begränsat antal försäljningar görs i den praktiska

tillämpningen jämförelser med närliggande eller andra liknande områden. För

tomtmark finns redan en bestämmelse som möjliggör jämförelse över

värdeområdesgränserna. Det finns emellertid behov av att gå utöver

värdeområdesgränserna för att få fram värdenivån även i andra fall då

ortsprismaterialet är begränsat. Utredningen föreslår därför att en regel införs

 som innebär att om det inom ett värdeområde saknas köp eller finns för få köp

för att värdenivån med säkerhet skall kunna bestämmas skall ledning hämtas från

köp av fastigheter inom andra värdeområden, där likartade förutsättningar för

prisbildningen kan antas föreligga.

Värdeområdesindelningen kan i vissa fall visa sig leda till ett oacceptabelt

resultat och kanske behöva ändras. Indelningen kan emellertid inte överklagas.

Det har till utredningen framförts att detta borde vara möjligt. Med hänsyn till

 komplexiteten i systemet är det emellertid enligt utredningens mening svårt att

 göra det möjligt att ändra värdeområdesindelningen genom ett överklagande. Att

ändra gränsen för ett värdeområde kan nämligen få återverkningar på

intilliggande områden som är svåra att överblicka. Utredningen föreslår däremot

att förslaget till värdeområdesindelning m.m. skall föregås av en utställning

för att ge allmänheten information men även möjlighet att påverka denna

indelning. Det är även viktigt att de särskilda förutsättningar som kan

föreligga inom värdeområdet anges på den s.k. riktvärdekartan eller i den eller

de förteckningar som hör till denna.

Indelningsfrågor

Vid fastighetstaxeringen skall byggnader och mark indelas i byggnadstyper

respektive ägoslag. Tillsammans bildar olika kombinationer av byggnader och mark

 taxeringsenheter. Exempelvis bildar byggnadstypen småhus och ägoslaget tomtmark

 en småhusenhet.

En byggnadstyp kallas specialbyggnad. Gruppen specialbyggnad indelas i

undergrupper. Dit hör t.ex. kommunikationsbyggnad, distributionsbyggnad,

reningsanläggning, vårdbyggnad, skolbyggnad och allmän byggnad. Indelningen i

specialbyggnad har skett med hänsyn till den samhällsnytta som användningen av

byggnaden för med sig. Detta har i sin tur medfört att man ansett att

byggnaderna bör undantas från skatteplikt.

Enligt gällande bestämmelser skall vid fastighetstaxeringen beslut fattas om

fastigheternas skattepliktsförhållanden. Utredningen föreslår att begreppet

skatteplikt skall mönstras ut ur FTL och att det i stället skall anges att det

för vissa fastigheter inte skall bestämmas något taxeringsvärde. I FTL bör dock

fortfarande regleras vilka byggnader som skall vara specialbyggnader och

indelningen som specialbyggnad kommer då att innebära att fastigheterna inte

skall åsättas något värde.

Utvecklingen på senare tid har inneburit att den nu gällande indelningen i

specialenheter kan ifrågasättas på flera punkter. Enligt utredningens mening

föreligger därför ett behov av att göra en total översyn över indelningen. Att

göra en sådan översyn är emellertid ett omfattande arbete som framför allt bör

inriktas på om och i vilken utsträckning vissa fastigheter skall vara

skattebefriade och därför inte ryms inom ramen för denna utrednings arbete.

Utredningen har därför valt att enbart gå in på frågan om specialbyggnader i

sådana fall då indelningen har ifrågasatts.

Beträffande indelningen i kommunikationsbyggnader föreslår utredningen med

hänsyn till den snabba utvecklingen inom området för media och kommunikation att

 som kommunikationsbyggnader endast skall betraktas byggnader som används för

allmänna kommunikationsändamål som innebär befordran av personer, gods eller

post. I annat fall uppkommer gränsdragningsproblem. Ändringen innebär att

byggnader som används för allmänna kommunikationer inom bl.a. radio- och

TV-området inte längre skall indelas som specialenheter. Vidare föreslår

utredningen att som reningsanläggning endast skall indelas anläggning som hör

till en verksamhet vars huvudsakliga syfte är att ta hand om avfall. Det innebär

 i princip att endast de kommunala reningsanläggningarna skall indelas som

specialenheter men däremot inte de industriella anläggningarna. Slutligen

föreslår utredningen att allmänna byggnader inte skall indelas som

specialenheter, vilket innebär att detta begrepp skall utgå ur FTL. Till följd

härav bör vissa allmänna byggnader, nämligen riksdagshuset, Kungliga slottet

samt Drottningholms slott i stället indelas som kulturbyggnader.

Småhustaxeringen

I den värderingsmodell som används för småhusen utgör standarden en värdefaktor.

 Standarden bestäms med hänsyn till småhusets egenskaper i form av

byggnadsmaterial och utrustning. I utredningens uppdrag ingår att undersöka om

de egenskaper som utgör underlag för standardbedömningen fångar upp husets

marknadsvärde. I den statistiska utvärdering som utredningen har låtit genomföra

 har undersökts om nuvarande uppsättning standardfaktorer på ett

tillfredsställande sätt fångar upp förhållanden av betydelse för fastighetens

marknadsvärde samt om standardpoängsättningen verkar rimlig. Resultatet av denna

 utvärdering är inte helt entydig när det gäller de olika egenskapernas

betydelse. Det gäller t.ex. diskmaskin som ökar en fastighets värde med ett

belopp som är högre än kostnaden för en diskmaskin. Det skall då anmärkas att de

 egenskaper som särskilt beaktas vid värderingen är tänkta som en indikator på

en fastighets värde. Det innebär t.ex. att förekomsten av en diskmaskin tyder på

 att byggnaden även i övrigt har en viss standard.

Den nuvarande standardbedömningen bygger på en frågelista vilket innebär att

fastighetsägaren får ange vilka egenskaper och vilken utrustning fastigheten

har. Systemet med frågelista fungerar enligt utredningens mening i de flesta

fall tillfredsställande och bör även i fortsättningen kunna användas vid

värderingen. Frågelistan bör byggas upp kring de huvudgrupper som används i den

nuvarande värderingsmodellen. Däremot bör vissa egenskaper bli föremål för

omprövning och det bör övervägas att komplettera listan med nya faktorer för att

 bättre fånga upp standarden. Det är emellertid viktigt att inte grunda

bedömningen på detaljer utan koncentrera denna på grundläggande faktorer.

Som ett alternativ till en värderingsmodell med frågelista föreslår utredningen

att kök skall indelas i klasser vid värderingen. Indelningen skulle då kunna ske

 i fem standardklasser, nämligen mycket låg, låg, normal, hög och mycket hög

standard där varje klass åsätts en viss poäng. För varje standardklass anges

vilka egenskaper byggnaden skall ha för att hänföras till respektive klass.

Hänsyn skall också tas till om köksutrustningen till väsentlig del har bytts ut.

 En klassindelning medför den fördelen att varje enskild standardegenskap får

mindre betydelse.

Småhusets ålder anges genom ett värdeår. Värdeåret är normalt lika med husets

nybyggnadsår. Värdefaktorn ålder skall ge uttryck för småhusets sannolika

återstående livslängd med utgångspunkt från värdeåret. Har huset byggts om eller

 varit föremål för en tillbyggnad som innebär ett ökat boutrymme kan dock

värdeåret jämkas.

Det föreligger enligt utredningens mening svårigheter med att avgöra om

värdepåverkande förändringar av huset skall beaktas inom standardfaktorn eller

inom åldersfaktorn. Även tidigare har diskussioner förts om hur fördelningen

mellan åldersinverkan och standardbedömningen skall vara utformad. Detta har

lett till att åldersfaktorn enbart skall fånga upp större till- eller

ombyggnader och att övriga reparationer skall fångas upp vid

standardbedömningen. Utredningen föreslår att man skall gå ett steg längre och

enbart bestämma ett värdeår. De förändringar som huset genomgår till följd av

underhåll och reparationer samt till- och ombyggnader skall därmed fångas upp

vid standardbedömningen. Utredningen föreslår således att värdeinverkan av ålder

 i allmänhet enbart skall bestämmas med utgångspunkt från nybyggnadsåret. Om ett

 hus har byggts till i sådan omfattning att det till väsentliga delar kan anses

som nybyggt skall dock ombyggnadsåret anses som nybyggnadsår.

En av värdefaktorerna för att bestämma riktvärde för tomtmark är speciell

belägenhet. Belägenhetsfaktorn skall fånga upp det förhållandet att en

strandfastighet eller en strandnära fastighet har ett högre marknadsvärde än en

i övrigt likvärdig fastighet. För att få fram värdet på en värderingsenhet med

speciell belägenhet skall det framtagna tomtmarksvärdet multipliceras med den

belägenhetsfaktor som bestäms för respektive klass i värdeområdet.

Belägenhetsfaktorn har i den allmänna debatten kritiserats hårt. Kritiken har

till stor del sin grund i det förhållandet att belägenhetsfaktorn bidrar till

att höja taxeringsvärdena för fastigheter som har strandläge eller strandnära

läge i attraktiva områden. Kritiken har dock också tagit sikte på att

klassindelningen upplevs som alltför trubbig beroende på att två närliggande

fastigheter som i övrigt är likvärdiga kan få helt olika taxeringsvärden på

grund av att den ena fastigheten ligger ett par meter närmare stranden än den

andra.

Eftersom taxeringsvärdet enligt utredningens direktiv skall återspegla

marknadsvärdet och då närheten till en strand normalt har en påtaglig inverkan

på marknadsvärdet måste detta genom en belägenhetsfaktor eller på något annat

sätt påverka taxeringsvärdet. Det är enligt utredningens mening inte heller

möjligt att ta bort belägenhetsfaktorn för fastigheter i attraktiva kustområden,

 som tillhör fastboende. Det går nämligen inte att visa att fritidsfastigheter

har ett högre marknadsvärde än fastigheter för permanent boende.

Utredningen föreslår emellertid att värdefaktorn speciell belägenhet bör

förändras i vissa avseenden. För att en strand över huvud taget skall anses

föreligga bör det vara fråga om en strandskyddad strand vid hav eller sjöar samt

 större älvar och åar. Utredningen föreslår vidare att en värderingsenhet skall

klassificeras som strand om enheten - oavsett avståndet från huvudbyggnaden -

sträcker sig fram till strandlinjen. Byggnaden bör dock vara belägen inom ca 300

 meter från stranden. Det högre värde som en värderingsenhet kan ha beroende på

att den är belägen nära stranden men utan att gränsa till strandlinjen skall

liksom hittills klassificeras som strandnära. Klassificeringen strandnära

förutsätter att värderingsenhetens ägare ensam eller tillsammans med andra kan

disponera strandzonen. I likhet med strandfastighet bör förutsättas att

huvudbyggnaden på värderingsenheten ligger inom ca 300 meter från strandlinjen.

Utredningen föreslår även förbättringar vid värderingen för att fånga upp de

värdeskillnader som beror på att närliggande strand och strandnära tomter är

olika attraktiva. För att få fram sådana faktorer som har betydelse för

strandens attraktivitet bör fastighetsägaren ges möjlighet att svara på ett

antal frågor som gäller tomten. Dessa frågor kan gälla t.ex. om stranden är

lämplig för bad, om det finns tillgång till egen brygga eller båtplats eller om

stranden är otillgänglig, t.ex. på grund av vass eller branta klippor. Vidare

bör den värdepåverkan som havs- eller sjöutsikt innebär fångas upp på ett bättre

 sätt än för närvarande, i första hand genom värdeområdesindelningen.

Lantbrukstaxeringen

Det ortsprismaterial som används för att bestämma basvärdet för lantbruksenheter

 är av mindre omfattning och betydligt mer heterogent än ortsprismaterialet för

småhus. Vid den provvärdering som är en del av det förberedelsearbete som

föregår taxeringen görs emellertid en uppdelning i olika grupper, bl.a. i

jordbruksdominerade och bostadsdominerade enheter. Med hänsyn härtill anser

utredningen att det, som ibland görs gällande, inte föreligger någon "smitta"

mellan olika grupper av lantbruksenheter.

En stor del av de försäljningar som äger rum utgörs av tillskottsförvärv. Enligt

 statistik från LMV som utredningen tagit del av är köpeskillingskoefficienten

10 procent högre för sådana köp än för köp av hel taxeringsenhet. En utökad

storlekskorrektion som verkar i både sänkande och höjande riktning skulle

sannolikt leda till att differensen i basvärden mellan köp av hel taxeringsenhet

 och köp av del av taxeringsenhet skulle minska. Utredningen anser emellertid

att de nu redovisade förhållandena inte är av den karaktären att en lagändring

behöver föreslås.

Släktköp är vanligt förekommande när det gäller lantbruk. Med hänsyn till det

begränsade ortsprismaterialet har det gjorts gällande att släktköpen borde ingå

i detta material. Såväl gamla som nya undersökningar visar dock att

köpeskillingskoefficienten är betydligt lägre för släktköp än för andra köp. Det

 förhållandet att det är fråga om släktköp är således en s.k. ovidkommande

orsak, som påverkar priset och därför utgör gallringsgrund. Utredningen föreslår

 därför ingen ändring av nuvarande regler men vill understryka att bestämmelsen

inte hindrar att en försäljning på den öppna marknaden med släktingar som

avtalsparter räknas in i ortsprismaterialet.

Det har gjorts gällande att delvärdena för tomtmark och bostadsbyggnader är för

höga i förhållande till övriga delvärden. Något statistiskt belägg för detta har

 dock inte redovisats. Utredningen har haft som ambition att genomföra en

undersökning av hur taxeringsvärdet fördelas på de olika delvärden som ingår i

värdet av en lantbruksenhet. Det har dock inte varit praktiskt möjligt att

genomföra en sådan undersökning på grund av att erforderligt material inte har

kunnat tas fram av berörda myndigheter inom den tid som står till förfogande för

 utredningen. Mot bakgrund av det anförda finner utredningen inte skäl för att

ändra gällande regler men utredningen vill dock betona att det är av stor vikt

att man vid förberedelse- och taxeringsarbetet är uppmärksam på problemet och

arbetar vidare med att få en så riktig fördelning på delvärdena som möjligt.

Hyreshustaxeringen

Fastighetsmarknaden för hyreshus har drabbats av långvariga sviter efter den

fastighetskris som inleddes hösten 1990. För bostadshus byggda mellan åren

1988-1992 har noterats en betydligt sämre prisutveckling än för övriga hyreshus

och de har kommit att kallas för krisårgångarna. Det förekom även stora problem

med outnyttjade lägenheter, s.k. vakanser, under åren närmast före och efter den

 allmänna fastighetstaxeringen år 1994. Det har framförts till utredningen att

nu nämnda problem vid denna allmänna fastighetstaxering har inneburit att

basvärdena i många fall har blivit felaktiga och att de omräkningar som därefter

 har förekommit också har lett till felaktiga taxeringsvärden.

Arbetet inför den allmänna fastighetstaxeringen år 2000 pågår för närvarande.

Utfallet av denna taxering kan inte bedömas redan nu. Det har dock framförts

till utredningen att man under förberedelsearbetet ägnat särskild omsorg åt

bl.a. vakansproblematiken och de problem som finns när det gäller

krisårgångarna. Vidare har det framkommit att vakanserna minskat åtminstone i

vissa områden. Mot denna bakgrund föreslår utredningen inga lagändringar som tar

 sikte enbart på nya hyreshusen men räknar med att förslaget att slopa

omräkningsförfarandet och för bl.a. hyreshusens del införa förenklade

fastighetstaxeringar mellan de allmänna kommer att leda till förbättringar

beträffande hyreshustaxeringen.

Taxeringsenheter med flera byggnader

Taxeringen av fastigheter på vilka det finns flera byggnader styrs av särskilda

regler i FTL som i vissa fall kan innebära problem vid tillämpningen. Det gäller

 framför allt för grupphusområden som ofta ägs av bostadsrättsföreningar men

även andra fastigheter med flera byggnader berörs, t.ex. fritidshus på

arrendetomter. De regler som berörs avser indelning i byggnadstyp och

värdefaktorn fastighetsrättsliga förhållanden. Till utredningen har framförts

kritik som går ut på att skillnaderna i taxeringsvärden blir mycket stora för

likartade objekt, framför allt beroende på hur klassindelningen av värdefaktorn

fastighetsrättsliga förhållanden sker.

För att kunna ta hänsyn till hur marknadsvärdet påverkas av om tomtmarken där

småhuset ligger utgör självständig fastighet eller inte använder man sig av

värdefaktorn fastighetsrättsliga förhållanden. Till klass 1 inom denna

värdefaktor hänförs värderingsenheter som utgör en eller flera självständiga

fastigheter, till klass 2 värderingsenheter som kan bilda självständiga

fastigheter och till klass 3 värderingsenheter som inte kan bilda självständiga

fastigheter. Om en värderingsenhet tillhör klass 2 eller 3 korrigeras värdet.

Tillhör värderingsenheten klass 2 görs ett avdrag med 10 000 kr och om

värderingsenheten tillhör klass 3 reduceras värdet till hälften.

En tanke som har förts fram från vissa bostadsrättsorganisationer är att använda

 ägar- och upplåtelseformen som indelningsgrund. Detta skulle få till följd att

en grupphusfastighet som ägs av en bostadsrättsförening skulle indelas som

hyreshus. En annan tanke är att ändra klassindelningen för fastighetsrättsliga

förhållanden.

Det är enligt utredningens mening svårt att finna en metod som borgar för en

rättvis taxering av grupphusområden och som inte medför onödigt stora ingrepp i

nuvarande systematik inom fastighetstaxeringen och inte heller skapar nya

problem. Detta hänger bl.a. samman med att få hela grupphusområden säljs och att

 det därför är svårt att göra ortsprisjämförelser. Utredningen har stannat för

att man behåller den nuvarande indelningen av byggnader och mark och att en

förändring görs av värdefaktorn fastighetsrättsliga förhållanden. Det bör enligt

 utredningens mening när det gäller grupphusområden endast finnas två klasser,

en för områden med småhus på självständiga fastigheter och en klass för övriga.

För övriga taxeringsenheter med flera byggnader skall dock nuvarande regler

gälla. Härigenom undviker man stora ingrepp i nuvarande system, vars

konsekvenser är svåra att överblicka och som dessutom riskerar att skapa nya

gränsdragningsproblem och orättvisor. Samtidigt minskar man de stora skillnader

i taxeringsvärden som i dag finns mellan fastigheter som av de boende uppfattas

som likvärdiga. Genom att slippa utreda och ta ställning till om en avstyckning

är möjlig eller inte åstadkommer man också en förenkling av systemet. Förslaget

innebär dock att vissa fastigheter får ett högre taxeringsvärde och att andra

får ett lägre.

Industritaxeringen

I detta kapitel behandlas framför allt möjligheterna att begränsa användningen

av produktionskostnadsmetoden samt taxeringen av de s.k. skräddarsydda

byggnaderna. Det speciella med dessa byggnader är att de i princip saknar

industritillbehör och att den maskinella utrustningen i stället utgör

byggnadstillbehör. Detta innebär att värdet på sistnämnda utrustning till

skillnad från industritillbehören ingår i taxeringsvärdet.

Till de byggnader som värderas enligt produktionskostnadsmetoden hör

bensinstationsbyggnader. RSV har i en promemoria föreslagit att dessa byggnader

i stället skall värderas enligt produktionskostnadsmetoden.

Bensinstationsbyggnaderna skiljer sig numera inte lika mycket som tidigare från

andra byggnader där handel bedrivs. Ofta säljs dock hela kedjor av

bensinstationer och det finns särskilda restriktioner för den handel som bedrivs

 där. Det är därför svårt att beräkna en kalkylränta. Enligt utredningens mening

 bör därför valet av värderingsmetod och de konsekvenser som en övergång till

avkastningsmetoden skulle få för bensinstationerna utredas närmare innan förslag

 läggs fram om en ändrad värderingsmetod.

Enligt en undersökning som Industriförbundet genomfört finns det mycket stora

skillnader när det gäller byggnadstillbehörens andel av fastighetens värde

mellan olika branscher och även inom vissa branscher. Det enligt JB gällande

fastighetsbegreppet innebär således i förening med FTL:s bestämmelser att det

som i praktiken är maskinell utrustning i varierande grad ingår i en

industrienhets taxeringsvärde och därmed utgör underlag för fastighetsskatt.

Detta skapar orättvisor vid taxeringen av industribyggnader.

En metod att lösa detta problem är att åsätta såväl byggnaden som

byggnadstillbehören ett värde och därmed införa ett nytt delvärde för

byggnadstillbehören. Detta medför emellertid värderingstekniska problem. En

sådan uppdelning är dessutom enbart av intresse för taxeringsvärdets

användbarhet som underlag för skatt och inte för taxeringsvärdet som mått på

fastighetens marknadsvärde. I vart fall torde en sådan uppdelning av värdet

medföra så stora kostnader att det enligt utredningens mening inte är rimligt

att föreslå en sådan innan statsmakterna har tagit ställning till om

byggnadstillbehören skall ingå i underlaget för fastighetsskatt eller inte.

Utredningen avstår därför från att lägga fram något förslag om att ett delvärde

skall fastställas men framhåller att det över huvud taget när det gäller

industrienheterna är svårt att utforma regler som innebär att taxeringsvärdena

blir så likformiga och rättvisa att de utgör ett lämpligt skatteunderlag.

Säregna förhållanden

Justering för säregna förhållanden kan ske för värdepåverkande faktorer som inte

 beaktats genom riktvärdeangivelserna. För att justering skall kunna ske måste

det säregna förhållandet inverka påtagligt på marknadsvärdet. En lägsta gräns

för när påverkan skall anses påtaglig är för närvarande 50 000 kr. Det har till

utredningen framförts den kritiken att det är alltför svårt att få till stånd

justering för säregna förhållanden och att värdegränsen satts alltför högt.

Utredningen har konstaterat att en allmän fastighetstaxering inte kan genomföras

 utan en ganska omfattande schablonisering. Ett schabloniserat förfarande bygger

 på statistiska beräkningar som visserligen kan ge ett helt korrekt

genomsnittligt värde för ett visst område men som inte alltid kan ge det exakt

rätta värdet för den enskilda fastigheten. Utredningen har därför sett det som

mycket angeläget att bygga in möjligheter till individuella bedömningar. Den

enskilda fastighetens marknadsvärde kan nämligen påverkas av en mängd faktorer

som inte beaktas i det genomsnittliga värdet. Det kan vara fråga om buller,

extremt svårutnyttjad tomt eller närhet till en soptipp som påverkar

marknadsvärdet för den enskilda fastigheten.

Förbättringar i syfte att komplettera det schabloniserade värderings-

förfarandet med ökade möjligheter till individuella bedömningar bör vara

hänförliga till såväl förberedelsearbetet som arbetet med att med granska

deklarationerna. Vid förberedelsearbetet bör ökade resurser läggas ned på att

hitta förhållanden som avviker från det normala i värdeområdet. För såväl

fastighetsägaren som skattemyndigheten utgör RSV:s rekommendationer om vad som

bör föranleda en justering en värdefull vägledning. Det är emellertid viktigt

att man vid tillämpningen är medveten om att detta endast utgör rekommendationer

 och att avvikelse kan förekomma från dessa både när det gäller

justeringsanledningar och vilken inverkan på marknadsvärdet som avvikelsen kan

tänkas ha.

Den för tillfället gällande beloppsgränsen för värdeinverkan om 50 000 kr har

ansetts vara för hög. Den bör därför enligt utredningens mening sättas ned. Man

bör då väga in den vinst fastighetsägaren gör genom justeringen och det

merarbete och därmed merkostnad för skattemyndigheten som en justering innebär.

Utredningen har stannat för att föreslå en sänkning av beloppsgränsen till 25

000 kr. Vidare föreslår utredningen att uttrycket justering för säregna

förhållanden byts ut mot justering av riktvärde eftersom "säreget" leder

tankarna till att justering endast skall göras i rena undantagsfall och i mycket

 exceptionella situationer.

Den enskildes möjligheter att påverka

Till utredningen har framförts att det detaljerade regelverket för

fastighetstaxeringen och styrningen av värderingsförfarandet innebär att det i

praktiken är mycket svårt att om ens möjligt att få bifall till ett överklagande

 av en taxering som betraktas som felaktig.

Utredningens utgångspunkt är att ett schabloniserat värderingsförfarande måste

vara tämligen strikt reglerat för att få fram värden som är likformiga och

rättvisa men att det måste finnas möjligheter att göra bedömningar i det

enskilda fallet. I detta kapitel gör utredningen en sammanställning av på vad

sätt den enskilde kan ges insyn i och ökade möjligheter att påverka besluten på

ett så tidigt stadium av beslutsprocessen som möjligt. Utredningen föreslår

därför att förslag till värdeområdesindelning och riktvärdekartor med

riktvärdeangivelser skall bli föremål för ett utställningsförfarande, varigenom

enskilda fastighetsägare skall ges möjlighet att framföra synpunkter innan

beslut fattas om indelningen. Vidare pekar utredningen på utökade möjligheter

att justera för säregna förhållanden.

Utredningen diskuterar i kapitlet också bevisbördans fördelning. Utredningen

konstaterar att den som överklagar i princip har bevisbördan för sitt påstående

men pekar på domstolarnas skyldighet med hänvisning till officialprincipen att

ta in ytterligare utredning. Om ytterligare utredning behövs bör således

skattemyndigheten, som har tillgång till ett omfattande underlag för taxeringen,

 föreläggas att komma in med den utredning som domstolen finner nödvändig.

En annan fråga som utredningen berör är möjligheten att få framgång med en talan

 om att värdenivåerna i värdeområdet är felaktiga. Utredningen är medveten om

svårigheterna att få framgång med en sådan talan, eftersom värdenivåerna är

framtagna efter ett omfattande värderingstekniskt arbete. Även om det vid lagens

 tillkomst förutsattes att det endast i undantagsfall skulle komma i fråga att

ändra riktvärdeangivelserna är det viktigt att framhålla att det i vissa fall

ändå kan föreligga grund för en sådan ändring. Det är viktigt för

trovärdigheten i systemet att, när det finns skäl för det, värdenivåerna

verkligen blir föremål för en mer ingående prövning. Förutom en fördjupad analys

 av ortsprisunderlaget bör till grund för denna omprövning även kunna ligga

värdeintyg. När det gäller åberopande av värdeintyg är det dock inte tillfyllest

 med ett värdeintyg som rent allmänt uppskattar ett värde på en fastighet. För

att intyget skall vara värdefullt i fastighetstaxeringssammanhang är det

nödvändigt att värdeintyget knyter an till de enligt FTL riktvärdegrundade

värdefaktorerna.

Taxeringsorganisationen

I detta kapitel diskuteras framför allt arbetsfördelningen mellan RSV och LMV

under det förberedelsearbete som föregår själva taxeringen. De lagbestämmelser

som reglerar LMV:s roll är ofullständiga och innehåller vissa otydligheter. En

stor förändring av LMV:s funktion skedde i samband med att den

fastighetsekonomiska verksamheten bröts ut ur LMV och bildade eget bolag, Svefa

AB. Vidare har LMV:s regionala enheter förändrats. Författningsregleringen har

emellertid inte ändrats efter nämnda förändring av LMV:s funktion.

Lagstiftningen är dessutom oklar beträffande omfattningen av LMV:s

arbetsuppgifter vid förberedelsearbetet. LMV:s medverkan har också varit av

varierande omfattning under de senaste allmänna fastighetstaxeringarna och det

är svårt att få ett begrepp om hur arbetsfördelningen i praktiken är mellan RSV,

 LMV och skattemyndigheterna.

Utredningen anser att LMV:s funktion och arbetsuppgifter när det gäller

förberedelsearbetet måste klargöras och regleras. Med hänsyn till de stora

förändringar som på senare år skett samt till de oklarheter och olika

uppfattningar om hur arbetsfördelningen skall vara som har framförts till

utredningen är utredningens bedömning att denna fråga måste genomgå en grundlig

översyn, vilket dels ligger något vid sidan av denna utrednings uppdrag, dels

inte låter sig göras inom den tidsram som utredningen har till sitt förfogande.

Taxeringsintervall

Allmän fastighetstaxering sker för varje taxeringsenhet vart sjätte år.

Däremellan kan ny taxering ske genom särskild fastighetstaxering under

förutsättning att det har inträffat en förändring beträffande fastigheten. De

långa tidsintervallen mellan de allmänna fastighetstaxeringarna har medfört

språngvisa och stora höjningar av taxeringsvärdena. För att komma till rätta med

 dessa språngvisa ökningar infördes fr.o.m. den 1 januari 1995 ett

omräkningsförfarande som skulle ske varje år. Ganska snart efter genomförandet

framfördes allvarlig kritik mot förfarandet. Kritiken kulminerade under hösten

1996 och ledde till att systemet genom olika politiska beslut mer eller mindre

har satts ur spel.

Det är framför allt när det gäller taxering av hyreshusen som

omräkningsinstitutet har fungerat dåligt, men även i fråga om andra

taxeringsenheter har kritik framförts. Kritiken mot omräkningsförfarandet och de

 politiska beslut som redan fattats innebär att starka skäl talar för att

omräkningsförfarandet inte kan behållas i sin nuvarande utformning. Mycket talar

 för att slopa omräkningssystemet och i stället införa ett förfarande som

innebär att fastighetstaxering sker med kortare intervall än för närvarande. Det

 optimala skulle vara om allmänna fastighetstaxeringar kunde genomföras varje

år. Detta är dock av resursskäl knappast genomförbart för närvarande.

Som ett steg på vägen mot årliga taxeringar av samtliga taxeringsenheter

föreslår utredningen att allmänna fastighetstaxeringar skall äga rum vart sjätte

 år och att förenklade fastighetstaxeringar skall ske tre år efter den allmänna

fastighetstaxeringen. Industrienheter, elproduktionsenheter och specialenheter,

som inte omfattas av det nuvarande omräkningsförfarandet, skall dock inte bli

föremål för förenklad fastighetstaxering.

Den stora skillnaden mellan en allmän fastighetstaxering och en förenklad

fastighetstaxering bör vara att förberedelsearbetet vid den förenklade

fastighetstaxeringen skall vara mindre ingående. Vidare skall huvudregeln vara

att deklaration i allmänhet inte skall behöva lämnas. Fastighetsägaren får i

stället ett taxeringsförslag som utan ytterligare kommunikation med

fastighetsägaren kommer att utgöra ett beslut om fastighetstaxering om denne

inte kommer in med invändningar.

Utredningen föreslår vidare att möjligheterna till nytaxering genom särskild

fastighetstaxering skall utökas. Ny taxering skall således kunna ske under

löpande taxeringsperiod om det har skett sådana stora förändringar i den fysiska

 miljön att den aktuella fastighetens värde har påverkats på ett påtagligt sätt.

Lagförslagen i betänkandet Fastighetstaxering - precision, påverkansmöjligheter

och individuella bedömningar (SOU 2000:10)1

Förslag till lag om ändring i fastighetstaxeringslagen (1979:1152)

Härigenom föreskrivs i fråga om fastighetstaxeringslagen (1979:1152)2

dels att 1 kap. 7 § tredje stycket, 9 §, 5 kap. 1 §, 7 kap.13 §, 16 A kap. och

33-38 kap. skall upphöra att gälla,

dels att rubriken närmast före 11 kap. 3 § skall lyda "Avkastningsberäkning" och

 närmast före 11 kap. 7 § skall lyda "Produktionskostnadsberäkning",

dels att det i lagen skall införas en ny rubrik närmast före 19 kap. 1 § som

skall lyda "Allmän fastighetstaxering",

dels att 1 kap. 1, 3, 6, 7 och 8 §§, 2 kap. 2, 4 §§, 3 kap. 1-4 §§, 4 kap. 4 §,

5 kap. 2, 4, 5 och 8 §§, 7 kap. 3-6 och 16 §§, 8 kap. 2 och 3 §§, 9 kap. 2 §, 11

 kap.1 §, 12 kap. 3 §, 15 kap. 8 §, 16 kap. 1-4, 5 och 6 §§, 17 kap. 4 och 5 §§,

 18 kap. 1, 3-5, 9, 9 a, 10, 12, 14, 15, 22 och 42 §§, 19 kap. 3 §, 20 kap. 2,

4, 5 a, 6 och 13 §§, 21 kap. 10 §, 22 kap. 4-6 §§ samt rubrikerna till avd. 2, 3

 kap., 5 kap., 18 kap. och rubriken närmast före 1 kap. 7 § skall ha följande

lydelse,

dels att det i lagen skall införas nya bestämmelser, 1 kap. 7 a §, 7 b §, 5 kap.

 5 a §, 8 kap. 4 §, 16 kap. 2 § första stycket p. 3, 4 a §, 18 kap. 1 a §, 19

kap. 5 a, 9 och 10 §§ samt närmast före 19 kap. 9 § ny rubrik av följande

lydelse.

---

Nuvarande lydelse

2 kap.

2 §3

Byggnader skall indelas i de byggnadstyper som anges i det följande.

Småhus

Byggnad som är inrättad till bostad åt en eller två familjer. Till sådan byggnad

 skall höra komplementhus såsom garage, förråd och annan mindre byggnad.

Byggnad som är inrättad till bostad åt minst tre och högst tio familjer skall

tillhöra byggnadstypen småhus, om byggnaden ligger på fastighet med åkermark,

betesmark, skogsmark eller skogsimpediment.

Hyreshus

Byggnad som är inrättad till bostad åt minst tre familjer eller till kontor,

butik, hotell, restaurang och liknande. Byggnad med förrådsutrymme, som ligger i

 anslutning till hyreshus och som behövs för verksamheten, skall utgöra

hyreshus.

Till hyreshus skall dock inte räknas byggnad som är inrättad till bostad åt

minst tre och högst tio familjer, om den ingår i lantbruksenhet.

Ekonomi- byggnad

Byggnad som är inrättad för jordbruk eller skogsbruk och som inte är inrättad

för bostadsändamål, såsom djurstall, loge, lada, maskinhall, lagerhus, magasin

och växthus.

Växthus och djurstall som inte har anknytning till jordbruk eller skogsbruk.

Kraftverks-byggnad

Byggnad som är inrättad för kommersiell produktion av elektrisk starkström. Även

 byggnad för vattenreglering, för lagring av bränsle och annan byggnad för

produktionen utgör kraftverksbyggnad.

Industri- Byggnad som är inrättad för industriell verksamhet och

byggnad som inte utgör kraftverksbyggnad

Special-byggnad

Med specialbyggnad avses

Försvars-byggnad

Byggnad som används för försvars-ändamål eller ekonomisk försvarsberedskap, om

byggnaden inte är en fristående industriell anläggning. Även mässbyggnad skall

utgöra försvars-byggnad.

Kommunika-tionsbyggnad

Garage, hangar, lokstall, terminal, stationsbyggnad, expeditionsbyggnad,

vänthall, godsmagasin, reparationsverkstad och liknande, om byggnaden används

för allmänna kommunikationsändamål.

Byggnad som används i Statens järnvägars, Luftfartsverkets, Banverkets, Svensk

Rundradio Aktiebolags, Sveriges Radio Aktiebolags, Sveriges Television

Aktiebolags och Sveriges Utbildningsradio Aktiebolags verksamhet.

Distributions- byggnad

Byggnad som ingår i överförings- eller distributionsnätet för gas, värme,

elek-tricitet eller vatten.

Värme-

central

Byggnad för produktion och distri-bution av varmvatten för uppvärmning, dock ej

sådan anläggning som även är inrättad för produktion av elektrisk starkström för

 yrkesmässig distribution.

Renings-anläggning

Vattenverk, avloppsreningsverk, anläggning för förvaring av radioaktivt avfall,

sopstation och liknande samt pumpstation som hör till sådan an-läggning.

Vård-

byggnad

Byggnad som används för sjukvård, nykterhetsvård, narkomanvård, barnavård,

kriminalvård, arbetsvård, åldringsvård eller omsorg om psykiskt

utvecklingsstörda. Annan byggnad än som nu har nämnts skall utgöra vård-byggnad,

 om den används som hem åt personer som behöver institutionell vård eller

tillsyn.

Bad-, sport- och idrotts-anläggning

Byggnad som används för bad, sport, idrott och liknande, om allmänheten har

tillträde till anläggningen.

Skol-

byggnad

Byggnad som används för under-visning eller forskning vid

skola som anordnas av staten

skola som anordnas med statsbidrag och

skola vars undervisning står under statlig tillsyn.

Byggnad som används som elevhem eller skolhem för elever vid sådana skolor.

Kultur-

byggnad

Byggnad som används för kulturellt ändamål såsom teater, biograf, museum och

liknande.

Ecklesiastik-byggnad

Kyrka eller annan byggnad som används för religiös verksamhet.

Bårhus, krematorium och byggnad som används för skötsel av begravningsplats.

Allmän byggnad

Byggnad som tillhör staten, kommun eller annan menighet och som används för

allmän styrelse, förvaltning, rättsvård, ordning eller säkerhet samt fritidsgård

 och byggnad med likartad användning. Som allmän byggnad skall inte anses

byggnad som används för statens affärsdrivande verksamhet.

Övrig

byggnad

Byggnad som inte skall utgöra någon av de tidigare nämnda byggnadstyperna.

Föreslagen lydelse

2 kap.

2 §

Byggnader skall indelas i de byggnadstyper som anges i det följande.

Småhus

Byggnad som är inrättad till bostad åt en eller två familjer. Till sådan byggnad

 skall höra komplementhus såsom garage, förråd och annan mindre byggnad.

Byggnad som är inrättad till bostad åt minst tre och högst tio familjer skall

tillhöra byggnadstypen småhus, om byggnaden ligger på fastighet med åkermark,

betesmark, skogsmark eller skogsimpediment.

Hyreshus

Byggnad som är inrättad till bostad åt minst tre familjer eller till kontor,

butik, hotell, restaurang och liknande. Byggnad med förrådsutrymme, som ligger i

 anslutning till hyreshus och som behövs för verksamheten, skall utgöra

hyreshus.

Till hyreshus skall dock inte räknas byggnad som är inrättad till bostad åt

minst tre och högst tio familjer, om den ingår i lantbruksenhet.

Ekonomibyggnad

Byggnad som är inrättad för jordbruk eller skogsbruk och som inte är inrättad

för bostadsändamål, såsom djurstall, loge, lada, maskinhall, lagerhus, magasin

och växthus.

Växthus och djurstall som inte har anknytning till jordbruk eller skogsbruk.

Kraftverksbyggnad

Byggnad som är inrättad för kommersiell produktion av elektrisk starkström. Även

 byggnad för vattenreglering, för lagring av bränsle och annan byggnad för

produktionen utgör kraftverksbyggnad.

Industribyggnad

Byggnad som är inrättad för industriell byggnad verksamhet och som inte utgör

kraftverksbyggnad.

Special-byggnad

Med specialbyggnad avses

Försvars-byggnad

Byggnad som används för försvars-ändamål eller ekonomisk försvarsberedskap, om

byggnaden inte är en fristående industriell anläggning. Även mässbyggnad skall

utgöra försvars-byggnad.

Kommunikationsbyggnad

Garage, hangar, lokstall, terminal, stationsbyggnad, expeditionsbyggnad,

vänthall, godsmagasin, reparationsverkstad och liknande, om byggnaden används

för allmänna kommunikationsändamål som innebär befordran av personer, gods eller

 post.

Distributionsbyggnad

Byggnad som ingår i överförings- eller distributionsnätet för gas, värme,

elektricitet eller vatten.

Värmecentral

Byggnad för produktion och distribution av varmvatten för uppvärmning, dock ej

sådan anläggning som även är inrättad för produktion av elektrisk starkström för

 yrkesmässig distribution.

Reningsanläggning

Vattenverk, avloppsreningsverk, anläggning för förvaring av radioaktivt avfall,

sopstation och liknande samt pumpstation som hör till sådan anläggning. Som

reningsanläggning indelas endast anläggning som inte till huvudsaklig del utgör

ett led i en industriell process.

Vårdbyggnad

Byggnad som används för sjukvård, missbruksvård, omsorger om barn och ungdom,

kriminalvård, åldringsvård eller omsorg om psykiskt utvecklingsstörda

Annan byggnad än som nu har nämnts skall utgöra vårdbyggnad, om den används som

hem åt personer som behöver institutionell vård eller tillsyn..

Bad-, sport- och idrottsanläggning

Byggnad som används för bad, sport, idrott och liknande, om allmänheten har

tillträde till anläggningen.

Skolbyggnad

Byggnad som används för undervisning eller forskning vid

skola som anordnas av staten

skola som anordnas med statsbidrag och

skola vars undervisning står under statlig tillsyn.

Byggnad som används som elevhem eller skolhem för elever vid sådana skolor.

Kulturbyggnad

Byggnad som används för kulturellt ändamål såsom teater, biograf, museum och

liknande samt Riksdagshuset, Kungliga Slottet och Drottningholms slott.

Ecklesiastik-byggnad

Kyrka eller annan byggnad som används för religiös verksamhet.

Krematorium och annan byggnad som används för begravningsverksamhet.

Övrig byggnad

Byggnad som inte skall utgöra någon av de tidigare nämnda byggnadstyperna.

---

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5 kap.

4 §4

Marknadsvärdet skall be-stämmas med hänsyn till det genomsnittliga prisläget

under andra året före det år då allmän fastighetstaxering av taxeringsenheten

sker.

Marknadsvärdet skall be-stämmas med hänsyn till det genomsnittliga prisläget

under andra året före det år då allmän eller förenklad fastighetstaxering av

taxeringsenheten sker (nivååret).

Köpeskilling för fastighets-försäljningar från år före nivååret som används för

att bestämma marknadsvärdet skall justeras med hänsyn till prisutvecklingen till

 och med nivååret.

5 §

Marknadsvärdet skall i första hand bestämmas med ledning av

fastighetsförsäljningar i orten (ortsprismetoden). Härvid skall inte beaktas

sådana försäljningar om vilka man kan anta att ovidkommande omständigheter har

inverkat på priset.

Då fastighetsförsäljningar inte ger den ledning som behövs kan marknadsvärdet

beräknas med ledning av en avkastningskalkyl. Till grund för kalkylen läggs

bl.a. byggnads återstående varaktighetstid och den förräntning av insatt

kapital, som man allmänt räknar med vid köp av fastigheter av ifrågavarande slag

 (avkastningsmetoden).

Ger inte heller avkastnings-kalkylen den ledning som behövs kan marknadsvärdet

uppskattas med utgångspunkt i det tekniska nuvärdet

(produktionskostnadsmetoden).

Då fastighetsförsäljningar inte ger den ledning som behövs kan marknadsvärdet

bestämmas med ledning av en avkastningsberäkning. Ger inte heller en

avkastningsberäkning den ledning som behövs kan marknadsvärdet uppskattas med

utgångspunkt i det tekniska nuvärdet (produktionskostnadsberäkning). Även i

dessa fall skall dock, när så är möjligt, hänsyn tas till

fastighetsförsäljningar i orten

5 a §

Om köp saknas eller är för fåtaliga inom ett värdeområde för att värdenivån inom

 området med säkerhet skall kunna bestämmas får ledning hämtas från köp inom

andra värdeområden, där likartade förutsättningar för prisbildningen kan antas

föreligga.

8 § 5

Varje delvärde skall bestämmas för sig med tillämpning av i 2-5 §§ angivna

grunder.

Vid bestämmande av delvärde för lantbruksenhet får dock avvikelse ske från 2 §

vid storlekskorrektion enligt 7 kap. 4 a §.

Vid bestämmande av delvärde för tomtmark i sådana fall då försäljningar av

obebyggd tomtmark inom värdeområdet inte ger den ledning som behövs skall vidare

 iakttas att delvärdet bestäms med ledning av den marknadsvärdenivå för obebyggd

 tomtmark som normalt förekommer inom värdeområden där marknadsvärdenivån för

bebyggda fastigheter är densamma som för värdeområdet i fråga.

Summan av delvärdena utgör taxeringsenhetens basvärde.

Summan av delvärdena utgör taxeringsenhetens taxeringvärde.

7 kap.

3 §6

För byggnader och ägoslag som avses i 8-15 kap. skall basvärde bestämmas med

utgångspunkt i riktvärden. Dessa skall för varje värderingsenhet bestämmas för

kombinationer av värdefaktorer, som i någon utsträckning varierar inom

värdeområdet och som har särskild betydelse för marknads-värdet.

För byggnader och ägoslag som avses i 8-15 kap. skall taxeringsvärde bestämmas

med utgångspunkt i riktvärden. Dessa skall för varje värderingsenhet bestämmas

för kombinationer av värdefaktorer, som i någon utsträckning varierar inom

värdeområdet och som har särskild betydelse för marknadsvärdet.

För övriga värdefaktorer skall riktvärdet bestämmas med utgångspunkt i

förhållanden som i genomsnitt eller i huvudsak råder inom värdeområdet.

Värdefaktorer, som särskilt skall beaktas vid riktvärdets bestämmande, skall,

utom såvitt avser de under punkterna 1-5 angivna värdefaktorerna, indelas i

klasser.

1. Storlek för småhus, industribyggnad och övrig byggnad värderad enligt

avkastningsmetoden, tomtmark, åkermark, betesmark, skogsmark och

skogsimpediment.

2. Hyra för hyreshus.

3. Återanskaffningskostnad för industribyggnad och övrig byggnad på

industrienhet värderad enligt produktionskostnadsmetoden.

3. Återanskaffningskostnad för industribyggnad och övrig byggnad på

industrienhet värderad enligt produktionskostnadsberäkning.

4. Årligt uttag av täktmark.

5. Normalårsproduktion, utnyttjandetid, flerårsreglering och ålder för

vattenkraftverk samt effekt för värmekraftverk.

De uppgifter om värdenivån m.m. (riktvärdeangivelse) som inom varje värdeområde

erfordras för att bestämma riktvärdet skall redovisas på karta, i tabell eller

på annat sätt.

Resultatet av klassindelningen kallas klassindelningsdata.

4 §7

Riktvärde skall bestämmas så att det leder till basvärde som efter justering som

 avses i 5 § står i överensstämmelse med bestämmelserna i 5 kap. 2-5 §§.

Riktvärde skall bestämmas så att det leder till taxeringsvärde som efter

justering som avses i 5 § står i överensstämmelse med bestämmelserna i 5 kap.

2-5 §§.

Avvikelse får dock förekomma, om den föranleds av klassindelning av

värdefaktorer eller anpassning till fastställda tabell- eller värdeserier.

5 §8

Föreligger värdefaktorer, som inte särskilt har beaktats vid riktvärdes

bestämmande och som påtagligt inverkar på marknadsvärdet, skall ett med ledning

av riktvärden bestämt värde justeras. Detta benämns justering för säregna

förhållanden. Justeringen görs av taxeringsenhetens sammanlagda riktvärde,

beräknat enligt 4 § och utan beaktande av en storlekskorrektion enligt 4 a §.

Justeringens storlek skall motsvara 75 procent av den skillnad i marknadsvärde

taxeringsenheten skulle ha med säregna förhållanden och värdet utan säregna

förhållanden.

Påtaglig inverkan på mark-nadsvärdet skall anses föreligga när säregna

förhållanden föranleder att det med ledning av riktvärden bestämda värdet höjs

eller sänks med minst 50 000 kronor.

Föreligger värdefaktorer, som inte särskilt har beaktats när riktvärdet bestämts

 och som påtagligt inverkar på marknadsvärdet, skall riktvärdet justeras

(justerat riktvärde). Justeringen görs av taxeringsenhetens sammanlagda

riktvärde, beräknat enligt 4 § och utan beaktande av en storlekskorrektion

enligt 4 a §.

Justeringens storlek skall motsvara 75 procent av den skillnad i marknadsvärde

taxeringsenheten skulle ha med och utan justering av riktvärdet.

Påtaglig inverkan på mark-nadsvärdet skall anses föreligga när justeringen

medför att riktvärdet höjs eller sänks med minst 25 000 kr.

---

Nuvarande lydelse

8 kap.

3 §9

Inom varje värdeområde skall riktvärden bestämmas för skilda förhål-landen för

en eller flera av följande värdefaktorer.

Storlek

Storleken bestäms med hänsyn till ytan av småhusets

boutrymmen och biutrymmen.

Ålder

Åldern ger uttryck för småhusets sannolika återstående livslängd. Denna bestäms

med hänsyn till småhusets nybyggnadsår, omfattningen av tillbyggnader och sådana

 ombyggnader som innebär en utökning av boutrymme samt tidpunkten för dessa.

Åldersklassen för småhus med en ålder motsvarande högst 20 år får inte göras

större än att den motsvarar 5 år.

Standard

Standarden bestäms med hänsyn till småhusets

byggnadsmaterial och utrustning.

För ett nybyggt småhus skall finnas minst femton

standardklasser.

Byggnadskategori

Byggnadskategorin bestäms med hänsyn till om småhuset kategori utgör friliggande

 småhus, kedjehus eller radhus.

Fastighetsrättsliga förhållanden

Fastighetsrättsliga förhållanden bestäms med hänsyn till om den värderingsenhet

för tomtmark på vilken småhuset ligger utgör självständig fastighet eller inte.

Utgör värderingsenheten inte självständig fastighet skall hänsyn tas även till

möjligheten att tomtmarken kan bilda egen fastighet.

Småhus som utgör brukningscentrum för lantbruksenhet skall jämställas med småhus

 som ligger på tomtmark som utgör självständig fastighet. Om det på en

lantbruksenhet finns endast ett småhus, anses det utgöra brukningscentrum. Om

det finns flera småhus på en lantbruksenhet, utgör det värdefullaste småhuset

brukningscentrum, såvida inte annat visas.

Värdeordning

Med värdeordning avses husets ordningsnummer i värdehänseende inom tomten.

Föreslagen lydelse

3 §

Inom varje värdeområde skall riktvärde bestämmas för skilda förhållanden för en

eller flera av följande värdefaktorer.

Storlek

Storleken bestäms med hänsyn till ytan av småhusets

boutrymmen och biutrymmen.

Ålder

Åldern ger uttryck för småhusets sannolika återstående livslängd med

utgångspunkt från småhusets nybyggnadsår. Om småhuset varit föremål för en

väsentlig tillbyggnad skall ett nytt nybyggnadsår bestämmas.

Åldersklassen för småhus med en ålder motsvarande högst 20 år får inte göras

större än att den motsvarar 5 år.

Standard

Standarden bestäms med hänsyn till småhusets

byggnadsmaterial och utrustning.

För ett nybyggt småhus skall finnas minst femton

standardklasser.

Byggnadskategori

Byggnadskategorin bestäms med hänsyn till om småhuset utgör friliggande småhus,

kedjehus eller radhus.

Fastighetsrättsliga förhållanden

Fastighetsrättsliga förhållanden bestäms med hänsyn till om den värderingsenhet

för tomtmark på vilken småhuset ligger utgör självständig fastighet eller inte.

Utgör värderingsenheten inte självständig fastighet skall hänsyn även tas till

möjligheten att tomtmarken kan bilda egen fastighet. Detta gäller dock inte om

taxeringsenheten har karaktär av grupphusområde.

Småhus som utgör brukningscentrum för lantbruksenhet skall jämställas med småhus

 som ligger på tomtmark som utgör självständig fastighet. Om det på en

lantbruksenhet finns endast ett småhus, anses det utgöra brukningscentrum. Om

det finns flera småhus på en lantbruksenhet, utgör det värdefullaste småhuset

brukningscentrum, såvida inte annat visas.

Värdeordning

Med värdeordning avses husets ordningsnummer i värdehänseende inom tomten.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 §

Värdefaktorn standard anges genom antalet standardpoäng för småhuset. Till grund

 för standard-poängen skall ligga en poäng-beräkning för vart och ett av fem

huvudområden avseende små-husets byggnadsmaterial och utrustning. Huvudområdena

är exteriör, energihushållning, kök, sanitet och övrig interiör. För varje

huvudområde anges en delsumma som i särskilda fall kan jämkas.

---

11 kap.

1 §10

Industribyggnad skall värderas enligt avkastningsmetoden. Byggnader som har

endast begränsad användbarhet för annat ändamål än för vilket de utnyttjas och

liknande speciella byggnader, bensinstationsbyggnader, andra byggnader med

olämplig utformning för normal industriproduktion samt byggnadskonstruktioner

som inte har karaktär av hus skall dock värderas enligt

produktionskostnadsmetoden.

Industribyggnad skall värderas med ledning av en avkastningsberäkning. Byggnader

 som har endast begränsad användbarhet för annat ändamål än för vilket de

utnyttjas och liknande speciella byggnader, bensinstationsbyggnader, andra

byggnader med olämplig utformning för normal industriproduktion samt

byggnads-konstruktioner som inte har karaktär av hus skall dock värderas med

ledning av en produktionskostnadsberäkning.

Vad som sägs i detta kapitel om industribyggnad gäller även övrig byggnad.

Nuvarande lydelse

12 kap.

3 §11

Riktvärden för tomtmark för småhus skall inom varje värdeområde bestämmas för

skilda förhållanden för en eller flera av värdefaktorerna storlek, vatten och

avlopp, fastighetsrättsliga förhållanden samt, om särskilda skäl föreligger, typ

 av bebyggelse och speciell belägenhet.

Med de olika värdefaktorerna förstås:

Storlek

Med storlek avses tomtmarkens areal.

Vatten och avlopp

Med vatten och avlopp avses i vilken utsträckning och på vad sätt tomtmarken har

 tillgång till vatten och avlopp.

Fastighetsrättsliga förhållanden

Fastighetsrättsliga förhållanden bestäms med hänsyn till om värderingsenheten

för tomtmarken utgör självständig fastighet eller inte. Utgör värderingsenheten

inte självständig fastighet skall hänsyn även tas till möjligheten att

värderingsenheten kan bilda egen fastighet.

Med värderingsenhet som utgör självständig fastighet skall jämställas

värderingsenhet på vilken det finns småhus som utgör brukningscentrum för

lantbruksenhet.

Typ av bebyggelse

Med typ av bebyggelse avses om värderingsenheten för tomtmarken är bebyggd med

eller avsedd att bebyggas med friliggande småhus, kedjehus eller radhus.

Värderingsenhet för tomtmark som ingår i lantbruksenhet och på vilken dess

brukningscentrum är beläget skall anses vara bebyggd med friliggande småhus.

Speciell belägenhet

Med speciell belägenhet avses tomtmarkens läge inom värdeområdet t.ex. vid

strand.

Föreslagen lydelse

3 §

Riktvärden för tomtmark för småhus skall inom varje värdeområde bestämmas för

skilda förhållanden för en eller flera av värdefaktorerna storlek, vatten och

avlopp, fastighetsrättsliga förhållanden samt, om särskilda skäl föreligger, typ

 av bebyggelse och närhet till strand.

Med de olika värdefaktorerna förstås:

Storlek

Med storlek avses tomtmarkens areal.

Vatten och avlopp

Med vatten och avlopp avses i vilken utsträckning och på vad sätt tomtmarken har

 tillgång till vatten och avlopp.

Fastighetsrättsliga förhållanden

Fastighetsrättsliga förhållanden bestäms med hänsyn till om värderingsenheten

för tomtmarken utgör självständig fastighet eller inte.

Utgör värderingsenheten inte självständig fastighet skall hänsyn även tas till

möjligheten att tomtmarken kan bilda egen fastighet. Detta gäller dock inte om

taxeringsenheten har karaktär av grupphusområde.

Med värderingsenhet som utgör självständig fastighet skall jämställas

värderingsenhet på vilken det finns småhus som utgör brukningscentrum för

lantbruksenhet.

Typ av bebyggelse

Med typ av bebyggelse avses om värderingsenheten för tomtmarken är bebyggd med

eller avsedd att bebyggas med friliggande småhus, kedjehus eller radhus.

Värderingsenhet för tomtmark som ingår i lantbruksenhet och på vilken dess

brukningscentrum är beläget skall anses vara bebyggd med friliggande småhus.

Närhet till

strand

Med närhet till strand avses tomtmarkens läge inom värdeområdet. Värdefaktorn

skall indelas i klasserna strand, strandnära och ej strand eller strandnära.

---

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

19 kap.

3 §12

Lantmäteriverket och skattemyndigheten skall undersöka vilka riktvärdetabeller

för småhus som inte ingår i lantbruksenhet, som med hänsyn till rådande prisläge

 bör användas inom olika delar av länet. Förslag härom skall upprättas.

Undersökningen skall även omfatta upprättande av förslag till riktvärdekartor

för tomtmark som inte ingår i lantbruksenhet inom länet.

Lantmäteriverket och skatte-myndigheten skall vidare pröva att en tillämpning av

 förslag till föreskrifter enligt 1 § andra-fjärde styckena leder till basvärden

 som svarar mot basvärdenivå enligt 5 kap. 2 §. Motsvarande prövning görs av

förslag till riktvärdekartor för tomtmark och riktvärdetabeller för småhus

enligt första stycket.

Lantmäteriverket och skatte-myndigheten skall vidare pröva att en tillämpning av

 förslag till föreskrifter enligt 1 § andra-fjärde styckena leder till

taxeringsvärden som svarar mot taxeringsvärdenivå enligt 5 kap. 2 §

(provvärdering). Motsvarande prövning görs av förslag till riktvärdekartor för

tomtmark och riktvärdetabeller för småhus enligt första stycket.

Provvärdering skall ske för varje värdeområde och omfatta det antal

försäljningar inom området (provvärderingsobjekt) som bedöms erforderligt med

hänsyn till områdets karaktär. Om antalet provvärderingsobjekt är för få eller

saknas inom ett värdeområde, får provvärdering ske för en grupp av värdeområden

som då tillsammans bildar ett provvärderingsområde.

5 a §

Förslag till värdeområdesindelning och riktvärdekartor med riktvärdeangivelser

skall ställas ut av skattemyndigheten innan beslut fattas om

värdeområdesindelningen. Vid utställningen skall köpeskillingsstatistik finnas

tillgänglig. Synpunkter på förslagen får lämnas skriftligen i anslutning till

utställningsförfarandet av den som berörs av förslaget.

---

21 kap.

10 §13

Nämndemän som avses i 8 § utses för tiden från och med den 1 juli det år, då

allmän fastighetstaxering äger rum av hyreshus-, industri- och specialenheter,

till och med den 30 juni det år då sådan taxering sker nästa gång. En nämndeman

har dock rätt att avgå efter tre år.

Nämndemän som avses i 8 § utses för tiden från och med den 1 juli det år, då

allmän fastighetstaxering äger rum av hyreshus-, industri-, elproduktions- och

specialenheter, till och med den 30 juni det år då sådan taxering sker nästa

gång. En nämndeman har dock rätt att avgå efter tre år.

Värderingsteknisk ledamot i länsrätt förordnas av regeringen för tid som sägs i

första stycket. Avgår sådan person under den tid, för vilken han har blivit

utsedd, får regeringen förordna annan person för den tid som återstår.

---

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001 och tillämpas första gången vid 2002

års fastighetstaxering.

Förteckning över remissinstanser som yttrat sig över betänkandet

Fastighetstaxering - precision, påverkansmöjligheter och individuella

bedömningar (SOU 2000:10)

Följande remissinstanser har avgett yttrande: Hovrätten för Västra Sverige,

Kammarrätten i Stockholm, Kammarrätten i Jönköping, Länsrätten i Skåne län,

Länsrätten i Göteborg, Länsrätten i Västernorrlands län, Datainspektionen,

Statskontoret, Statistiska centralbyrån, Socialstyrelsen, Statens

institutionsstyrelse, Statens fastighetsverk, Riksrevisionsverket,

Riksskatteverket, Länsstyrelsen i Västra Götalands län, Länsstyrelsen i

Gävleborgs län, Juridiska fakulteten vid Stockholms universitet, Kungliga

Tekniska högskolan, Statens jordbruksverk, Teracom AB, Boverket,

Lantmäteriverket, Statens järnvägar, Skogsstyrelsen, Glesbygdsverket, Posten AB,

 Samhall AB, Stockholms kommun, Norrtälje kommun, Båstad kommun, Simrishamns

kommun, Göteborgs kommun, Sotenäs kommun, Åre kommun, Pensionärernas

Riksorganisation, Sveriges Pensionärsförbund, Svenska kommunförbundet, Sveriges

Industriförbund, Lantbrukarnas Riksförbund, Svenska kraftverksföreningen,

Svenska Fjärrvärmeföreningen, Sveriges Försäkringsförbund, Sveriges Radio AB,

Sveriges Television AB, Landsorganisationen i Sverige, Svenska

Arbetsgivareföreningen, Näringslivets nämnd för regelgranskning, Sveriges

Fastighetsägareförbund, Sveriges Jordägareförbund, Mäklarsamfundet, HSB:s

Riksförbund, Riksbyggen, Sveriges Allmännyttiga Bostadsföretag, SBC

Bostadsrättsorganisation, Villaägarnas Riksförbund, Hyresgästernas Riksförbund,

Skärgårdens Intresseföreningars kontaktorganisation och Svenska Bankföreningen.

Följande remissinstanser har inte svarat eller angett att de avstår från att

lämna några synpunkter: Statens Bostadskreditnämnd, Statens

Bostadsfinansieringsaktiebolag, Handelshögskolan i Stockholm, Chalmers tekniska

högskola, Kyrkostyrelsen i Uppsala, Post- och telestyrelsen, Kalmar kommun,

Föreningen Auktoriserade Revisorer, Svenska Revisorsamfundet, Tjänstemännens

Centralorganisation, Sveriges Akademikers Centralorganisation, Stadshypotek Bank

 AB, Skogsägarnas Riksförbund, Riksförbundet Vi i Småhus och Institutet för

bostadsforskning.

Riksskatteverket har inhämtat yttranden från skattemyndigheterna i Stockholm,

Göteborg, Malmö, Växjö, Linköping och Luleå.

Sveriges Industriförbund, Sveriges Försäkringsförbund, Svenska

Arbetsgivareföreningen och Svenska Bankföreningen hänvisar i sina remissvar till

 ett yttrande av Näringslivets Skattedelegation.

Sveriges Television AB, Sveriges Radio AB och Sveriges Utbildningsradio AB har

avgett ett gemensamt remissvar.

Lagrådsremissens lagförslag

Förslag till lag om ändring i fastighetstaxeringslagen (1979:1152)

Härigenom föreskrivs i fråga om fastighetstaxeringslagen (1979:1152)1

dels att 7 kap.13 § skall upphöra att gälla,

dels att rubriken närmast före 7 kap. 12 § skall lyda "Byggnad under uppförande

och saneringsbyggnad", närmast före 11 kap. 3 § skall lyda

"Avkastningsberäkning" och närmast före 11 kap. 7 § skall lyda

"Produktionskostnadsberäkning",

dels att 2 kap. 2 §, 5 kap. 4, 5 och 8 §§, 6 kap. 3 §, 7 kap. 3, 4 och 5 §§, 8

kap. 3 §, 11 kap.1 §, 12 kap. 3 §, 19 kap. 3 och 7 §§ och 21 kap. 10 §, skall ha

 följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas nya bestämmelser, 5 kap. 5 a § och 8 kap. 4

§, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

2 kap.

2 §2

Byggnader skall indelas i de byggnadstyper som anges i det följande.

Småhus

Byggnad som är inrättad till bostad åt en eller två familjer. Till sådan byggnad

 skall höra komplementhus såsom garage, förråd och annan mindre byggnad.

Byggnad som är inrättad till bostad åt minst tre och högst tio familjer skall

tillhöra byggnadstypen småhus, om byggnaden ligger på fastighet med åkermark,

betesmark, skogsmark eller skogsimpediment.

Hyreshus

Byggnad som är inrättad till bostad åt minst tre familjer eller till kontor,

butik, hotell, restaurang och liknande. Byggnad med förrådsutrymme, som ligger i

 anslutning till hyreshus och som behövs för verksamheten, skall utgöra

hyreshus.

Till hyreshus skall dock inte räknas byggnad som är inrättad till bostad åt

minst tre och högst tio familjer, om den ingår i lantbruksenhet.

Ekonomi- byggnad

Byggnad som är inrättad för jordbruk eller skogsbruk och som inte är inrättad

för bostadsändamål, såsom djurstall, loge, lada, maskinhall, lagerhus, magasin

och växthus.

Växthus och djurstall som inte har anknytning till jordbruk eller skogsbruk.

Kraftverks-byggnad

Byggnad som är inrättad för kommersiell produktion av elektrisk starkström. Även

 byggnad för vattenreglering, för lagring av bränsle och annan byggnad för

produktionen utgör kraftverksbyggnad.

Industri- Byggnad som är inrättad för industriell verksamhet och

byggnad som inte utgör kraftverksbyggnad.

Special-byggnad

Med specialbyggnad avses

Försvars-byggnad

Byggnad som används för försvars-ändamål eller ekonomisk försvarsberedskap, om

byggnaden inte är en fristående industriell anläggning. Även mässbyggnad skall

utgöra försvars-byggnad.

Kommunika-tionsbyggnad

Garage, hangar, lokstall, terminal, stationsbyggnad, expeditionsbyggnad,

vänthall, godsmagasin, reparationsverkstad och liknande, om byggnaden används

för allmänna kommunikationsändamål.

Byggnad som används i Statens järnvägars, Luftfartsverkets, Banverkets, Svensk

Rundradio Aktiebolags, Sveriges Radio Aktiebolags, Sveriges Television

Aktiebolags och Sveriges Utbildningsradio Aktiebolags verksamhet.

Distributions- byggnad

Byggnad som ingår i överförings- eller distributionsnätet för gas, värme,

elek-tricitet eller vatten.

Värme-

central

Byggnad för produktion och distri-bution av varmvatten för uppvärmning, dock ej

sådan anläggning som även är inrättad för produktion av elektrisk starkström för

 yrkesmässig distribution.

Renings-anläggning

Vattenverk, avloppsreningsverk, anläggning för förvaring av radioaktivt avfall,

sopstation och liknande samt pumpstation som hör till sådan an-läggning.

Vård-

byggnad

Byggnad som används för sjukvård, nykterhetsvård, narkomanvård, barnavård,

kriminalvård, arbetsvård, åldringsvård eller omsorg om psykiskt

utvecklingsstörda. Annan byggnad än som nu har nämnts skall utgöra vård-byggnad,

 om den används som hem åt personer som behöver institutionell vård eller

tillsyn.

Bad-, sport- och idrotts-anläggning

Byggnad som används för bad, sport, idrott och liknande, om allmänheten har

tillträde till anläggningen.

Skol-

byggnad

Byggnad som används för under-visning eller forskning vid

skola som anordnas av staten

skola som anordnas med statsbidrag och

skola vars undervisning står under statlig tillsyn.

Byggnad som används som elevhem eller skolhem för elever vid sådana skolor.

Kultur-

byggnad

Byggnad som används för kulturellt ändamål såsom teater, biograf, museum och

liknande.

Ecklesiastik-byggnad

Kyrka eller annan byggnad som används för religiös verksamhet.

Bårhus, krematorium och byggnad som används för skötsel av begravningsplats.

Allmän byggnad

Byggnad som tillhör staten, kommun eller annan menighet och som används för

allmän styrelse, förvaltning, rättsvård, ordning eller säkerhet samt fritidsgård

 och byggnad med likartad användning. Som allmän byggnad skall inte anses

byggnad som används för statens affärsdrivande verksamhet.

Övrig

byggnad

Byggnad som inte skall utgöra någon av de tidigare nämnda byggnadstyperna.

Föreslagen lydelse

2 §

Byggnader skall indelas i de byggnadstyper som anges i det följande.

Småhus

Byggnad som är inrättad till bostad åt en eller två familjer. Till sådan byggnad

 skall höra komplementhus såsom garage, förråd och annan mindre byggnad.

Byggnad som är inrättad till bostad åt minst tre och högst tio familjer skall

tillhöra byggnadstypen småhus, om byggnaden ligger på fastighet med åkermark,

betesmark, skogsmark eller skogsimpediment.

Hyreshus

Byggnad som är inrättad till bostad åt minst tre familjer eller till kontor,

butik, hotell, restaurang och liknande. Byggnad med förrådsutrymme, som ligger i

 anslutning till hyreshus och som behövs för verksamheten, skall utgöra

hyreshus.

Till hyreshus skall dock inte räknas byggnad som är inrättad till bostad åt

minst tre och högst tio familjer, om den ingår i lantbruksenhet.

Ekonomibyggnad

Byggnad som är inrättad för jordbruk eller skogsbruk och som inte är inrättad

för bostadsändamål, såsom djurstall, loge, lada, maskinhall, lagerhus, magasin

och växthus.

Växthus och djurstall som inte har anknytning till jordbruk eller skogsbruk.

Kraftverksbyggnad

Byggnad som är inrättad för kommersiell produktion av elektrisk starkström. Även

 byggnad för vattenreglering, för lagring av bränsle och annan byggnad för

produktionen utgör kraftverksbyggnad.

Industribyggnad

Byggnad som är inrättad för industriell verksamhet och som inte utgör

kraftverksbyggnad.

Special-byggnad

Med specialbyggnad avses

Försvars-byggnad

Byggnad som används för försvars-ändamål eller ekonomisk försvarsberedskap, om

byggnaden inte är en fristående industriell anläggning. Även mässbyggnad skall

utgöra försvars-byggnad.

Kommunikationsbyggnad

Garage, hangar, lokstall, terminal, stationsbyggnad, expeditionsbyggnad,

vänthall, godsmagasin, reparationsverkstad och liknande, om byggnaden används

för allmänna kommunikationsändamål.

Byggnad som används i Statens järnvägars, Luftfartsverkets, Banverkets, Svensk

Rundradio Aktiebolags, Sveriges Radio Aktiebolags, Sveriges Television

Aktiebolags och Sveriges Utbildningsradio Aktiebolags verksamhet.

Distributionsbyggnad

Byggnad som ingår i överförings- eller distributionsnätet för gas, värme,

elektricitet eller vatten.

Värmecentral

Byggnad för produktion och distribution av varmvatten för uppvärmning, dock ej

sådan anläggning som även är inrättad för produktion av elektrisk starkström för

 yrkesmässig distribution.

Reningsanläggning

Vattenverk, avloppsreningsverk, anläggning för förvaring av radioaktivt avfall,

sopstation och liknande samt pumpstation som hör till sådan anläggning. Som

reningsanläggning avses inte anläggning där verksamheten i allt väsentligt utgör

 ett led i en industriell process.

Vårdbyggnad

Byggnad som används för sjukvård, missbruksvård, omsorger om barn och ungdom,

kriminalvård, åldringsvård eller omsorger om psykiskt utvecklingsstörda. Annan

byggnad än som nu har nämnts skall utgöra vårdbyggnad, om den används som hem åt

 personer som behöver institutionell vård eller tillsyn.

Bad-, sport- och idrottsanläggning

Byggnad som används för bad, sport, idrott och liknande, om allmänheten har

tillträde till anläggningen.

Skolbyggnad

Byggnad som används för undervisning eller forskning vid

skola som anordnas av staten

skola som anordnas med statsbidrag och

skola vars undervisning står under statlig tillsyn.

Byggnad som används som elevhem eller skolhem för elever vid sådana skolor.

Kulturbyggnad

Byggnad som används för kulturellt ändamål såsom teater, biograf, museum och

liknande.

Ecklesiastik-byggnad

Kyrka eller annan byggnad som används för religiös verksamhet.

Krematorium och annan byggnad som används för begravningsverksamhet.

Allmän byggnad

Byggnad som tillhör staten, kommun eller annan menighet och som används för

allmän styrelse, förvaltning, rättsvård, ordning eller säkerhet samt fritidsgård

 och byggnad med likartad användning. Som allmän byggnad skall inte anses

byggnad som används för statens affärsdrivande verksamhet.

Övrig byggnad

Byggnad som inte skall utgöra någon av de tidigare nämnda byggnadstyperna.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5 kap.

4 §3

Marknadsvärdet skall be-stämmas med hänsyn till det genomsnittliga prisläget

under andra året före det år då allmän fastighetstaxering av taxeringsenheten

sker.

Marknadsvärdet skall be-stämmas med hänsyn till det genomsnittliga prisläget

under andra året (nivååret) före det år då allmän fastighetstaxering av

taxeringsenheten sker.

Köpeskilling för fastighets-försäljningar från år före nivååret som används för

att bestämma marknadsvärdet skall korrigeras med hänsyn till prisutvecklingen

till och med nivååret.

5 §

Marknadsvärdet skall i första hand bestämmas med ledning av

fastighetsförsäljningar i orten (ortsprismetoden). Härvid skall inte beaktas

sådana försäljningar om vilka man kan anta att ovidkommande omständigheter har

inverkat på priset.

Då fastighetsförsäljningar inte ger den ledning som behövs kan marknadsvärdet

beräknas med ledning av en avkastningskalkyl. Till grund för kalkylen läggs

bl.a. byggnads återstående varaktighetstid och den förräntning av insatt

kapital, som man allmänt räknar med vid köp av fastigheter av ifrågavarande slag

 (avkastningsmetoden).

Ger inte heller avkastnings-kalkylen den ledning som behövs kan marknadsvärdet

uppskattas med utgångspunkt i det tekniska nuvärdet

(produktionskostnadsmetoden).

Då fastighetsförsäljningar inte ger den ledning som behövs kan marknadsvärdet

bestämmas med ledning av en avkastningsberäkning. Ger inte heller en

avkastningsberäkning den ledning som behövs kan marknadsvärdet uppskattas med

utgångspunkt i det tekniska nuvärdet (produktionskostnadsberäkning). Även i

dessa fall skall dock hänsyn tas till fastighetsförsäljningar i orten när det är

 möjligt.

5 a §

Om inga eller för få fastigheter har sålts inom ett värdeområde för att

värdenivån inom området med säkerhet skall kunna bestämmas, får ledning hämtas

från försäljningar inom andra värdeområden, där förutsättningarna för

prisbildningen kan antas vara likartade.

8 § 4

Varje delvärde skall bestämmas för sig med tillämpning av i 2-5 §§ angivna

grunder.

Varje delvärde skall bestämmas för sig med tillämpning av i 2-5 a §§ angivna

grunder.

Vid bestämmande av delvärde för lantbruksenhet får dock avvikelse ske från 2 §

vid storlekskorrektion enligt 7 kap. 4 a §.

Vid bestämmande av delvärde för tomtmark i sådana fall då försäljningar av

obebyggd tomtmark inom värdeområdet inte ger den ledning som behövs skall vidare

 iakttas att delvärdet bestäms med ledning av den marknadsvärdenivå för obebyggd

 tomtmark som normalt förekommer inom värdeområden där marknadsvärdenivån för

bebyggda fastigheter är densamma som för värdeområdet i fråga.

Summan av delvärdena utgör taxeringsenhetens basvärde.

6 kap.

3 §5

Är ett hyreshus inrättat för både bostäder och lokaler skall bostadsdelen och

lokaldelen utgöra skilda värderingsenheter. Byggnader eller delar av olika

byggnader som åsatts samma klassificeringsdata beträffande värdefaktorerna

lägenhetstyp och ålder får sammanföras till en värderingsenhet.

Är en industribyggnad som värderats enligt avkastningsmetoden inrättad för mer

än en lokaltyp skall delar som hänförs till olika lokaltyper utgöra skilda

värderingsenheter. Särskild värderingsenhet behöver dock inte bildas för en

lokaltyp som omfattar mindre än tio procent av byggnadens totala yta och mindre

än 250 kvadratmeter. Byggnader eller delar av olika byggnader som åsatts samma

klassificeringsdata beträffande värdefaktorerna lokaltyp, standard och ålder får

 sammanföras till en värderingsenhet.

Är en industribyggnad som värderats med ledning av en avkastningsberäkning

inrättad för mer än en lokaltyp skall delar som hänförs till olika lokaltyper

utgöra skilda värderingsenheter. Särskild värderingsenhet behöver dock inte

bildas för en lokaltyp som omfattar mindre än tio procent av byggnadens totala

yta och mindre än 250 kvadratmeter. Byggnader eller delar av olika byggnader som

 åsatts samma klassificeringsdata beträffande värdefaktorerna lokaltyp, standard

 och ålder får sammanföras till en värderingsenhet.

Indelning av hyreshus och industribyggnad i två eller flera värderingsenheter

får även ske om det underlättar värderingen.

7 kap.

3 §6

För byggnader och ägoslag som avses i 8-15 kap. skall basvärde bestämmas med

utgångspunkt i riktvärden. Dessa skall för varje värderingsenhet bestämmas för

kombinationer av värdefaktorer, som i någon utsträckning varierar inom

värdeområdet och som har särskild betydelse för marknadsvärdet.

För övriga värdefaktorer skall riktvärdet bestämmas med utgångspunkt i

förhållanden som i genomsnitt eller i huvudsak råder inom värdeområdet.

Värdefaktorer, som särskilt skall beaktas vid riktvärdets bestämmande, skall,

utom såvitt avser de under punkterna 1-5 angivna värdefaktorerna, indelas i

klasser.

1. Storlek för småhus, industribyggnad och övrig byggnad värderad enligt

avkastningsmetoden, tomtmark, åkermark, betesmark, skogsmark och

skogsimpediment.

1. Storlek för småhus, industribyggnad och övrig byggnad värderad med ledning av

 en avkastningsberäkning, tomtmark, åkermark, betesmark, skogsmark och

skogsimpediment.

2. Hyra för hyreshus.

3. Återanskaffningskostnad för industribyggnad och övrig byggnad på

industrienhet värderad enligt produktionskostnadsmetoden.

3. Återanskaffningskostnad för industribyggnad och övrig byggnad på

industrienhet värderad med ledning av en produktionskostnadsberäkning.

4. Årligt uttag av täktmark.

5. Normalårsproduktion, utnyttjandetid, flerårsreglering och ålder för

vattenkraftverk samt effekt för värmekraftverk.

De uppgifter om värdenivån m.m. (riktvärdeangivelse) som inom varje värdeområde

erfordras för att bestämma riktvärdet skall redovisas på karta, i tabell eller

på annat sätt.

Resultatet av klassindelningen kallas klassindelningsdata.

4§7

Riktvärde skall bestämmas så att det leder till basvärde som efter justering som

 avses i 5 § står i överensstämmelse med bestämmelserna i 5 kap. 2-5 §§.

Riktvärde skall bestämmas så att det leder till basvärde som efter justering som

 avses i 5 § står i överensstämmelse med bestämmelserna i 5 kap. 2-5 a §§.

Avvikelse får dock förekomma, om den föranleds av klassindelning av

värdefaktorer eller anpassning till fastställda tabell- eller värdeserier.

5 §8

Föreligger värdefaktorer, som inte särskilt har beaktats vid riktvärdes

bestämmande och som påtagligt inverkar på marknadsvärdet, skall ett med ledning

av riktvärden bestämt värde justeras. Detta benämns justering för säregna

förhållanden. Justeringen görs av taxeringsenhetens sammanlagda riktvärde,

beräknat enligt 4 § och utan beaktande av en storlekskorrektion enligt 4 a §.

Justeringens storlek skall motsvara 75 procent av den skillnad i marknadsvärde

taxeringsenheten skulle ha med säregna förhållanden och värdet utan säregna

förhållanden.

Påtaglig inverkan på mark-nadsvärdet skall anses föreligga när säregna

förhållanden föranleder att det med ledning av riktvärden bestämda värdet höjs

eller sänks med minst 50 000 kronor.

Påtaglig inverkan på mark-nadsvärdet skall anses föreligga när säregna

förhållanden föranleder att det med ledning av riktvärden bestämda värdet höjs

eller sänks med minst tre procent, dock minst 25 000 kronor.

Nuvarande lydelse

8 kap.

3 §9

Inom varje värdeområde skall riktvärden bestämmas för skilda förhål-landen för

en eller flera av följande värdefaktorer.

Storlek

Storleken bestäms med hänsyn till ytan av småhusets

boutrymmen och biutrymmen.

Ålder

Åldern ger uttryck för småhusets sannolika återstående livslängd. Denna bestäms

med hänsyn till småhusets nybyggnadsår, omfattningen av tillbyggnader och sådana

 ombyggnader som innebär en utökning av boutrymme samt tidpunkten för dessa.

Åldersklassen för småhus med en ålder motsvarande högst 20 år får inte göras

större än att den motsvarar 5 år.

Standard

Standarden bestäms med hänsyn till småhusets

byggnadsmaterial och utrustning.

För ett nybyggt småhus skall finnas minst femton

standardklasser.

Byggnadskategori

Byggnadskategorin bestäms med hänsyn till om småhuset utgör friliggande småhus,

kedjehus eller radhus.

Fastighetsrättsliga förhållanden

Fastighetsrättsliga förhållanden bestäms med hänsyn till om den värderingsenhet

för tomtmark på vilken småhuset ligger utgör självständig fastighet eller inte.

Utgör värderingsenheten inte självständig fastighet skall hänsyn tas även till

möjligheten att tomtmarken kan bilda egen fastighet.

Småhus som utgör brukningscentrum för lantbruksenhet skall jämställas med småhus

 som ligger på tomtmark som utgör självständig fastighet. Om det på en

lantbruksenhet finns endast ett småhus, anses det utgöra brukningscentrum. Om

det finns flera småhus på en lantbruksenhet, utgör det värdefullaste småhuset

brukningscentrum, såvida inte annat visas.

Värdeordning

Med värdeordning avses husets ordningsnummer i värdehänseende inom tomten.

Föreslagen lydelse

3 §

Inom varje värdeområde skall riktvärde bestämmas för skilda förhållanden för en

eller flera av följande värdefaktorer.

Storlek

Storleken bestäms med hänsyn till ytan av småhusets

boutrymmen och biutrymmen.

Ålder

Åldern ger uttryck för småhusets sannolika återstående livslängd. Denna bestäms

med hänsyn till småhusets nybyggnadsår, omfattningen av tillbyggnader och sådana

 ombyggnader som innebär en utökning av boutrymme samt tidpunkten för dessa.

Åldersklassen för småhus med en ålder motsvarande högst 20 år får inte göras

större än att den motsvarar 5 år.

Standard

Standarden bestäms med hänsyn till småhusets

byggnadsmaterial och utrustning.

För ett nybyggt småhus skall finnas minst femton

standardklasser.

Byggnadskategori

Byggnadskategorin bestäms med hänsyn till om småhuset utgör friliggande småhus,

kedjehus eller radhus.

Fastighetsrättsliga förhållanden

Fastighetsrättsliga förhållanden bestäms med hänsyn till om den värderingsenhet

för tomtmark på vilken småhuset ligger utgör självständig fastighet eller inte.

Utgör värderingsenheten inte självständig fastighet skall hänsyn även tas till

möjligheten att tomtmarken kan bilda egen fastighet. Detta gäller dock inte om

värderingsenheten är belägen inom ett område med byggnader av likartad karaktär

som ligger i en grupp och som har uppförts samtidigt eller under en begränsad

tidsperiod (grupphusområde).

Småhus som utgör brukningscentrum för lantbruksenhet skall jämställas med småhus

 som ligger på tomtmark som utgör självständig fastighet. Om det på en

lantbruksenhet finns endast ett småhus, anses det utgöra brukningscentrum. Om

det finns flera småhus på en lantbruksenhet, utgör det värdefullaste småhuset

brukningscentrum, såvida inte annat visas.

Värdeordning

Med värdeordning avses husets ordningsnummer i värdehänseende inom tomten.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 §

Värdefaktorn standard anges genom antalet standardpoäng för småhuset.

Till grund för standardpoängen skall ligga en poängberäkning för vart och ett av

 fem huvudområden avseende småhusets byggnadsmaterial och utrustning.

Huvudområdena är exteriör, energihushållning, kök, sanitet och övrig interiör.

För varje huvudområde anges en delsumma som i särskilda fall kan jämkas.

11 kap.

1 §10

Industribyggnad skall värderas enligt avkastningsmetoden. Byggnader som har

endast begränsad användbarhet för annat ändamål än för vilket de utnyttjas och

liknande speciella byggnader, bensinstationsbyggnader, andra byggnader med

olämplig utformning för normal industriproduktion samt byggnadskonstruktioner

som inte har karaktär av hus skall dock värderas enligt

produktionskostnadsmetoden.

Industribyggnad skall värderas med ledning av en avkastningsberäkning. Byggnader

 som har endast begränsad användbarhet för annat ändamål än för vilket de

utnyttjas och liknande speciella byggnader, bensinstationsbyggnader, andra

byggnader med olämplig utformning för normal industriproduktion samt

byggnads-konstruktioner som inte har karaktär av hus skall dock värderas med

ledning av en produktionskostnadsberäkning.

Vad som sägs i detta kapitel om industribyggnad gäller även övrig byggnad.

Nuvarande lydelse

12 kap.

3 §11

Riktvärden för tomtmark för småhus skall inom varje värdeområde bestämmas för

skilda förhållanden för en eller flera av värdefaktorerna storlek, vatten och

avlopp, fastighetsrättsliga förhållanden samt, om särskilda skäl föreligger, typ

 av bebyggelse och speciell belägenhet.

Med de olika värdefaktorerna förstås:

Storlek

Med storlek avses tomtmarkens areal.

Vatten och avlopp

Med vatten och avlopp avses i vilken utsträckning och på vad sätt tomtmarken har

 tillgång till vatten och avlopp.

Fastighetsrättsliga förhållanden

Fastighetsrättsliga förhållanden bestäms med hänsyn till om värderingsenheten

för tomtmarken utgör självständig fastighet eller inte. Utgör värderingsenheten

inte självständig fastighet skall hänsyn även tas till möjligheten att

värderingsenheten kan bilda egen fastighet.

Med värderingsenhet som utgör självständig fastighet skall jämställas

värderingsenhet på vilken det finns småhus som utgör brukningscentrum för

lantbruksenhet.

Typ av bebyggelse

Med typ av bebyggelse avses om värderingsenheten för tomtmarken är bebyggd med

eller avsedd att bebyggas med friliggande småhus, kedjehus eller radhus.

Värderingsenhet för tomtmark som ingår i lantbruksenhet och på vilken dess

brukningscentrum är beläget skall anses vara bebyggd med friliggande småhus.

Speciell belägenhet

Med speciell belägenhet avses tomtmarkens läge inom värdeområdet t.ex. vid

strand.

Föreslagen lydelse

3 §

Riktvärden för tomtmark för småhus skall inom varje värdeområde bestämmas för

skilda förhållanden för en eller flera av värdefaktorerna storlek, vatten och

avlopp, fastighetsrättsliga förhållanden samt, om särskilda skäl föreligger, typ

 av bebyggelse och närhet till strand.

Med de olika värdefaktorerna förstås:

Storlek

Med storlek avses tomtmarkens areal.

Vatten och avlopp

Med vatten och avlopp avses i vilken utsträckning och på vad sätt tomtmarken har

 tillgång till vatten och avlopp.

Fastighetsrättsliga förhållanden

Fastighetsrättsliga förhållanden bestäms med hänsyn till om värderingsenheten

för tomtmarken utgör självständig fastighet eller inte.

Utgör värderingsenheten inte självständig fastighet skall hänsyn även tas till

möjligheten att värderingsenheten kan bilda egen fastighet. Detta gäller dock

inte om värderingsenheten är belägen inom ett område med byggnader av likartad

karaktär som ligger i en grupp och som har uppförts samtidigt eller under en

begränsad tidsperiod (grupphusområde).

Med värderingsenhet som utgör självständig fastighet skall jämställas

värderingsenhet på vilken det finns småhus som utgör brukningscentrum för

lantbruksenhet.

Typ av bebyggelse

Med typ av bebyggelse avses om värderingsenheten för tomtmarken är bebyggd med

eller avsedd att bebyggas med friliggande småhus, kedjehus eller radhus.

Värderingsenhet för tomtmark som ingår i lantbruksenhet och på vilken dess

brukningscentrum är beläget skall anses vara bebyggd med friliggande småhus.

Närhet till

strand

Med närhet till strand avses tomtmarkens läge i förhållande till strand.

Värdefaktorn skall indelas i minst tre och högst sju klasser varav en klass

skall utgöra strand, en eller flera klasser strandnära och en klass inte strand

eller strandnära.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

19 kap.

 3 §12

Lantmäteriverket och skattemyndigheten skall undersöka vilka riktvärdetabeller

för småhus som inte ingår i lantbruksenhet, som med hänsyn till rådande prisläge

 bör användas inom olika delar av länet. Förslag härom skall upprättas.

Undersökningen skall även omfatta upprättande av förslag till riktvärdekartor

för tomtmark som inte ingår i lantbruksenhet inom länet.

Lantmäteriverket och skatte-myndigheten skall vidare pröva att en tillämpning av

 förslag till föreskrifter enligt 1 § andra-fjärde styckena leder till basvärden

 som svarar mot basvärdenivå enligt 5 kap. 2 §. Motsvarande prövning görs av

förslag till riktvärdekartor för tomtmark och riktvärdetabeller för småhus

enligt första stycket.

Lantmäteriverket och skatte-myndigheten skall vidare pröva att en tillämpning av

 förslag till föreskrifter enligt 1 § andra-fjärde styckena leder till basvärden

 som svarar mot basvärdenivån enligt 5 kap. 2 § (provvärdering). Motsvarande

prövning görs av förslag till riktvärdekartor för tomtmark och riktvärdetabeller

 för småhus enligt första stycket.

Provvärdering skall göras för varje värdeområde och omfatta det antal

överlåtelser inom området (provvärderingsobjekt) som bedöms nödvändigt med

hänsyn till områdets karaktär. Om antalet provvärderingsobjekt är för få eller

saknas inom ett värdeområde, får provvärdering göras för en grupp av

värdeområden som då tillsammans bildar ett provvärderingsområde.

Regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer skall besluta närmare

föreskrifter om indelningen i provvärderingsområden. Ett sådant beslut får inte

 överklagas.

7 §13

Senast den 1 september året före det år då allmän fastighetstaxering äger rum

skall regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer besluta sådana

föreskrifter som avses i 7 kap. 7 §.

Senast den 1 september året före det år då allmän fastighetstaxering äger rum

skall regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer besluta sådana

föreskrifter som avses i 7 kap. 7 § och 19 kap. 3 §.

21 kap.

10 §14

Nämndemän som avses i 8 § utses för tiden från och med den 1 juli det år, då

allmän fastighetstaxering äger rum av hyreshus-, industri- och specialenheter,

till och med den 30 juni det år då sådan taxering sker nästa gång. En nämndeman

har dock rätt att avgå efter tre år.

Nämndemän som avses i 8 § utses för tiden från och med den 1 juli det år, då

allmän fastighetstaxering äger rum av hyreshus-, industri-, elproduktions- och

specialenheter, till och med den 30 juni det år då sådan taxering sker nästa

gång. En nämndeman har dock rätt att avgå efter tre år.

Värderingsteknisk ledamot i länsrätt förordnas av regeringen för tid som sägs i

första stycket. Avgår sådan person under den tid, för vilken han har blivit

utsedd, får regeringen förordna annan person för den tid som återstår.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001 och tillämpas första gången vid

fastighetstaxering år 2003.

Förslag till lag om ändring i lagen (1997:323) om statlig förmögenhetsskatt

Härigenom föreskrivs att 10 § lagen (1997:323) om statlig förmögenhetsskatt

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

10 §

Fastighet i Sverige tas upp till taxeringsvärdet. Om fastigheten innehas med

tomträtt tas den upp till den del av taxeringsvärdet som avser byggnad.

Innefattar detta värde både värdet av byggnaden och tillhörande tomt enligt 7

kap. 13 § fastighetstaxeringslagen (1979:1152), avräknas den del av värdet som

avser tomten. Om taxeringsvärde saknas vid beskattningsårets utgång anses

fastigheten inte ha något värde. Har en fastighets basvärde sänkts för

taxeringsåret vid särskild fastighetstaxering enligt 16 kap. 2-5 §§

fastighetstaxeringslagen, tas fastigheten upp till det taxeringsvärde som

fastställts för taxeringsåret.

Fastighet i Sverige tas upp till taxeringsvärdet. Om fastigheten innehas med

tomträtt tas den upp till den del av taxeringsvärdet som avser byggnad. Om

taxeringsvärde saknas vid beskattningsårets utgång anses fastigheten inte ha

något värde. Har en fastighets basvärde sänkts för taxeringsåret vid särskild

fastighetstaxering enligt 16 kap. 2-5 §§ fastighetstaxeringslagen, tas

fastigheten upp till det taxeringsvärde som fastställts för taxeringsåret.

Fastighet utomlands tas upp till 75 procent av marknadsvärdet.

___________________

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

2. Vid 2002 - 2007 års taxeringar gäller följande. Om fastigheten innehas med

tomträtt och om den del av taxeringsvärdet som avser byggnaden innefattar värdet

 av både byggnaden och tillhörande tomt enligt bestämmelserna i 7 kap. 13 §

fastighetstaxeringslagen (1979:1152) i dess lydelse intill den 1 juli 2001,

avräknas den del av värdet som avser tomten.

Lagrådet

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 2001-03-22

Närvarande: f.d. justitierådet Staffan Vängby, justitierådet Leif[REDACTED_EFTERNAMN],

regeringsrådet Rune Lavin.

Enligt en lagrådsremiss den 8 mars 2001 (Finansdepartementet) har regeringen

beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1. lag om ändring i fastighetstaxeringslagen (1979:1152),

2. lag om ändring i lagen (1997:323) om statlig förmögenhetsskatt.

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kammarrättsassessorn

Eveline[REDACTED_EFTERNAMN].

Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

Förslaget till lag om ändring i fastighetstaxeringslagen

19 kap. 3 §

I sista stycket föreslås en bestämmelse enligt vilken regeringen eller myndighet

 som regeringen bestämmer skall besluta närmare föreskrifter om indelningen i

provvärderingsområden. Formuleringen ger vid handen att riksdagen skulle ålägga

("skall") regeringen att meddela verkställighetsföreskrifter ("närmare

föreskrifter"). I regeringsformen förutsätts att regeringen själv avgör om den

skall besluta dylika föreskrifter eller inte (märk ordet "får" i 8 kap. 13 §

första stycket 1). Det finns inte något grundlagsstöd för att riksdagen skulle

ha rätt att beordra regeringen att utnyttja sin möjlighet att meddela

föreskrifter enligt 8 kap. regeringsformen. Ordet "skall" bör därför utmönstras

ur texten. Den omständigheten att "skall" används i andra liknande bestämmelser

i fastighetstaxeringslagen gör inte förfarandet acceptabelt från konstitutionell

 synpunkt (se 7 kap. 7 §, 16 A kap. 7 § samt 34 kap. 1 och 2 §§).

Regeringen får meddela föreskrifter om verkställighet av lag redan med stöd av 8

 kap. 13 § första stycket 1 regeringsformen. Ett särskilt bemyndigande i lag är

därför i princip överflödigt. Den föreslagna bestämmelsen kan göras om till en

informationsregel, vilket enklast torde kunna ske på så sätt att om ordet

"skall" stryks ordet "besluta" behålls men i formen "beslutar".

Det är allmänt känt att Riksskatteverket tidigare ansett sig ha stor frihet att

bestämma det materiella innehållet i verkställighetsföreskrifter till

fastighetstaxeringslagen (se[REDACTED_EFTERNAMN] i Skattenytt 1995 s. 424 ff. och
[REDACTED_EFTERNAMN], Normgivningsmakten enligt 1974 års regeringsform, 3 u. 1999, s. 138

ff.). Frågan om vissa föreskrifters grundlagsenlighet har varit föremål för

Regeringsrättens prövning (se rättsfallet RÅ85 1:5). Lagrådet känner inte till

vilket innehåll föreskrifterna i det nu aktuella fallet är avsedda att få men

förutsätter att de kommer att hålla sig inom ramen för vad som kan beslutas

medelst verkställighetsföreskrifter.

Förslaget till lag om ändring i lagen om statlig förmögenhetsskatt

Lagrådet lämnar förslaget utan erinran.

Finansdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 5 april 2001

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-Wallén,
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN], Engqvist,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 2000/01:121 Vissa frågor inför den allmänna

fastighetstaxeringen år 2003, m.m.

1 Senaste lydelse av

7 kap. 13 § 1988:954

rubriken närmast före 11 kap. 3 § 1992:1666

rubriken närmast före 11 kap. 7 § 1980:149.

2 Senaste lydelse 1999:635.

3 Senaste lydelse 1985:820.

4 Senaste lydelse 1997:451.

5 Senaste lydelse 1992:1666.

6 Senaste lydelse 1999:630.

7 Senaste lydelse 1994:1909.

8 Senaste lydelse 1997:451.

9 Senaste lydelse 1997:451.

10 Senaste lydelse 1999:630.

11 Senaste lydelse 1997:451.

12 Senaste lydelse 1995:1409.

13 Senaste lydelse 1993:1193.

14 Senaste lydelse 1989:477.

1 Lagen omtryckt 2000:500.

1 Betänkandets lagförslag i andra delar än de som omfattas av propositionen har

utelämnats.

2 Senaste lydelse

1 kap. 9 § 1999:630

5 kap. 1 § 1994:1909

7 kap. 13 § 1988:954

16 A kap. 1994:1909

33-38 kap. 1994:1909.

3 Senaste lydelse 1999:635.

4 Senaste lydelse 1985:820.

5 Senaste lydelse 1997:451.

6 Senaste lydelse 1999:630.

7 Senaste lydelse 1994:1909.

8 Senaste lydelse 1997:451.

9 Senaste lydelse 1997:451.

10 Senaste lydelse 1999:630.

11 Senaste lydelse 1997:451.

12 Senaste lydelse 1995:1409.

13 Senaste lydelse 1989:477.

1 Senaste lydelse av

7 kap. 13 § 1988:954

rubriken närmast före 11 kap. 3 § 1992:1666

rubriken närmast före 11 kap. 7 § 1980:149.

2 Senaste lydelse 1999:635.

3 Senaste lydelse 1985:820.

4 Senaste lydelse 1997:451.

5 Senaste lydelse 1992:1666.

6 Senaste lydelse 1999:630.

7 Senaste lydelse 1994:1909.

8 Senaste lydelse 1997:451.

9 Senaste lydelse 1997:451.

10 Senaste lydelse 1999:630.

11 Senaste lydelse 1997:451.

12 Senaste lydelse 1995:1409.

13 Senaste lydelse 1993:1193.

14 Senaste lydelse 1989:477.

Prop. 2000/01:121

2

1

Prop. 2000/01:121

53

103

Prop. 2000/01:121

Bilaga 1

68

Prop. 2000/01:121

Bilaga 1

54

Prop. 2000/01:121

Bilaga 2

83

Prop. 2000/01:121

Bilaga 2

69

Prop. 2000/01:121

Bilaga 3

85

103

Prop. 2000/01:121

Bilaga 4

98

103

103

Prop. 2000/01:121

Bilaga 4

103

Prop. 2000/01:121

Bilaga 5

Prop. 2000/01:121