Regeringens proposition

1998/99:124

Staten och trossamfunden stöd, medverkan inom

totalförsvaret, m.m.

Prop.

1998/99:124

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 12 maj 1999

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Marita[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Kulturdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen behandlas vissa frågor som har aktualiserats till följd av

beslutet om ändrade relationer mellan staten och Svenska kyrkan fr.o.m.

år 2000. Det gäller frågor om statligt stöd till trossamfunden, om

samfundens medverkan inom totalförsvaret samt om följdändringar i

lagstiftningen med anledning av stat kyrkareformen.

Stöd till trossamfund skall kunna lämnas som statsbidrag och statlig

avgiftshjälp till registrerade trossamfund. Målet för stödet skall vara att

bidra till att skapa förutsättningar för trossamfunden att bedriva en aktiv

och långsiktigt inriktad religiös verksamhet i form av gudstjänst,

själavård, undervisning och omsorg. Stöd skall endast få lämnas till

trossamfund som bidrar till att upprätthålla och stärka samhällets

grundläggande värderingar och som är stabila och har egen livskraft.

Enligt regeringens bedömning bör större delen av statsbidraget ges i form

av organisationsbidrag. Regeringen skall bestämma vilka trossamfund

som kan få bidrag av staten. Om ett samfund får avgiftshjälp skall detta

beaktas vid fördelningen av statsbidraget.

Enligt regeringens bedömning är det angeläget att trossamfundens kun-

skaper och insatser uppmärksammas och tas till vara inom totalförsvaret

även i framtiden. Svenska kyrkans skyldigheter att vidta beredskaps-

förberedelser i fråga om begravningsverksamheten och förvaltningen av

de kyrkliga kulturminnena föreslås vara offentligrättsligt reglerade även

efter relationsändringen. Beredskapsplaneringen av trossamfundens

verksamhet i övrigt skall inte regleras offentligrättsligt.

Förslagen föreslås träda i kraft den 1 januari 2000.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 6

2 Lagtext 8

2.1 Förslag till lag om stöd till trossamfund 8

2.2 Förslag till lag om ändring i kommunalskattelagen

(1928:370) 9

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1965:269) med

särskilda bestämmelser om kommuns och annan

menighets utdebitering av skatt, m.m. 11

2.4 Förslag till lag om ändring i förvaltningsprocesslagen

(1971:291) 14

2.5 Förslag till lag om ändring i skadeståndslagen

(1972:207) 15

2.6 Förslag till lag om ändring i lagen (1974:174) om

identitetsbeteckning för juridiska personer m.fl. 16

2.7 Förslag till lag om ändring i lagen (1975:689) om

tystnadsplikt för vissa tolkar och översättare 17

2.8 Förslag till lag om ändring i lagen (1975:1132) om

 förvärv av hyresfastighet m.m. 18

2.9 Förslag till lag om ändring i lagen (1976:633) om

kungörande av lagar och andra författningar 20

2.10 Förslag till lag om ändring i förvaltningslagen

(1986:223) 22

2.11 Förslag till lag om ändring i lagen (1988:97) om

förfarandet hos kommunerna, förvaltningsmyndigheter-

na och domstolarna under krig eller krigsfara m.m. 23

2.12 Förslag till lag om ändring i lagen (1988:950) om

kulturminnen m.m. 25

2.13 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:659) om

särskild löneskatt på vissa förvärvsinkomster 26

2.14 Förslag till lag om ändring i begravningslagen

1990:1144) 28

2.15 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:1536) om

folkbokföringsregister 29

2.16 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:889) om

den officiella statistiken 30

2.17 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1403) om

totalförsvar och höjd beredskap 31

2.18 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:261) om

fullmaktsanställning 32

2.19 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:693) om

rätt för kommuner, landsting och kyrkliga kommuner att

lämna internationell katastrofhjälp och annat bistånd 33

2.20 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1720) om

civilt försvar 35

2.21 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1809) om

totalförsvarsplikt 38

2.22 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1811) om

disciplinansvar inom totalförsvaret, m.m. 40

2.23 Förslag till lag om ändring i säkerhetsskydds-

lagen (1996:627) 43

2.24 Förslag till lag om ändring i lagen (1997:158) om

röstlängdsregister 45

2.25 Förslag till lag om ändring i skattebetalningslagen

(1997:483) 47

2.26 Förslag till lag om ändring i lagen (1997:998) om

ändring i lagen (1995:743) om aviseringsregister 48

2.27 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:938) om

behandling av personuppgifter om totalförsvarspliktiga 50

2.28 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:1593) om

trossamfund 51

2.29 Förslag till lag om ändring i lagen (1999:000) om

avgift till registrerat trossamfund 52

2.30 Förslag till lag om ändring i lagen (1999:000) om

ändring i sekretesslagen (1980:100) 54

2.31 Förslag till lag om ändring i lagen (1999:000) om

ändring i mervärdesskattelagen (1994:200) 56

3 Ärendet och dess beredning 57

4 Statens stöd till andra trossamfund än Svenska kyrkan 58

4.1 Remissinstanserna positiva till arbetsgruppens förslag 58

4.2 Det nuvarande statsbidraget till trossamfunden 59

4.3 Motiv för stöd 60

4.4 Det framtida stödet till trossamfunden 61

4.4.1 Övergripande mål för stödet 61

4.4.2 Förutsättningar för statsbidrag 63

4.4.3 Beslut om statsbidrag 66

4.4.4 Utformningen av bidragssystemet 67

4.5 Statlig hjälp med avgifter till registrerade trossamfund 69

4.5.1 Kostnaderna räknas av från statsbidraget 69

4.5.2 Förutsättningar för avgiftshjälp 70

5 Trossamfunden och totalförsvaret 72

5.1 Nuvarande förhållanden 72

5.2 Totalförsvarets behov av trossamfundens medverkan 74

5.3 Offentligrättslig reglering av trossamfundens

beredskapsförberedelser m.m. 75

5.4 Ledning och samordning av trossamfundens

medverkan inom totalförsvaret 78

5.4.1 Lokal nivå 79

5.4.2 Regional nivå 80

5.4.3 Central nivå 81

5.5 Följdändringar inom totalförsvarsområdet 83

5.5.1 Skyldighet att lämna upplysningar m.m. om

krigsfångar och andra skyddade personer 84

5.5.2 Bestämmelser om totalförsvarsplikt m.m. 85

5.5.3 Övriga lagändringar 88

6 Följdändringar med anledning av stat kyrkareformen 90

6.1 Kommunalskattelagen (1928:370) 91

6.2 Lagen (1965:269) med särskilda bestämmelser om

kommuns och annan menighets utdebitering av

skatt, m.m. 91

6.3 Förvaltningsprocesslagen (1971:291) 92

6.4 Skadeståndslagen (1972:207) 92

6.5 Lagen (1974:174) om identitetsbeteckning för

juridiska personer m.fl. 92

6.6 Lagen (1975:689) om tystnadsplikt för vissa tolkar och

översättare 93

6.7 Lagen (1975:1132) om förvärv av hyresfastighet m.m. 93

6.8 Lagen (1976:633) om kungörande av lagar och andra

författningar 93

6.9 Förvaltningslagen (1986:223) 94

6.10 Lagen (1988:97) om förfarandet hos kommunerna,

förvaltningsmyndigheterna och domstolarna under

krig eller krigsfara m.m. 94

6.11 Lagen (1990:659) om särskild löneskatt på vissa

förvärvsinkomster 94

6.12 Lagen (1990:1536) om folkbokföringsregister 95

6.13 Lagen (1992:889) om den officiella statistiken 95

6.14 Lagen (1994:261) om fullmaktsanställning 95

6.15 Lagen (1994:693) om rätt för kommuner, landsting

och kyrkliga kommuner att lämna internationell

katastrofhjälp och annat bistånd 95

6.16 Lagen (1997:158) om röstlängdsregister 96

6.17 Skattebetalningslagen (1997:483) 96

6.18 Lagen (1997:998) om ändring i lagen (1995:743) om

aviseringsregister 96

6.19 Lagen (1999:000) om ändring i sekretesslagen

(1980:100) 96

6.20 Lagen (1999:000) om ändring i mervärdesskattelagen

(1994:200) 97

6.21 Övrigt 97

7 Ekonomiska konsekvenser av förslagen samt ikraftträdande 98

7.1 Förslagen rörande statens stöd till andra trossamfund

än Svenska kyrkan 98

7.2 Förslagen rörande trossamfunden och totalförsvaret 99

7.3 Förslagen om följdändringar 99

7.4 Ikraftträdande 99

8 Författningskommentarer 99

8.1 Förslaget till lag om stöd till trossamfund 99

8.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1988:950) om

kulturminnen m.m. 101

8.3 Förslaget till lag om ändring i begravningslagen

(1990:1144) 101

8.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1992:1403) om

totalförsvar och höjd beredskap 101

8.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1720) om

civilt försvar 101

8.6 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1809) om

totalförsvarsplikt 102

8.7 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1811) om

disciplinansvar inom totalförsvaret, m.m. 102

8.8 Förslaget till lag om ändring i säkerhetsskyddslagen

(1996:627) 102

8.9 Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:938) om

behandling av personuppgifter om totalförsvars-

pliktiga 102

8.10 Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:1593) om

trossamfund 102

8.11 Förslaget till lag om ändring i lagen (1999:000) om

avgift till registrerat trossamfund 103

8.12 Förslaget till lag om ändring i lagen (1999:000) om

ändring i sekretesslagen (1980:100) 103

Bilaga 1 Sammanfattning av riksdagens beslut med anledning

av principbeslutet om ändrade relationer mellan staten

och Svenska kyrkan 105

Bilaga 2 Sammanfattning av departementspromemorian

Statens stöd till andra trossamfund än Svenska

kyrkan (Ds 1999:12) 115

Bilaga 3 Remissinstanser Statens stöd till andra trossamfund

än Svenska kyrkan (Ds 1999:12) 119

Bilaga 4 Sammanfattning av departementspromemorian

Trossamfunden och totalförsvaret (Ds 1999:4) 121

Bilaga 5 Remissinstanser Trossamfunden och totalförsvaret,

Ds 1999:4 125

Bilaga 6 Remissinstanser promemorian Följdändringar i

anledning av stat kyrkareformen 127

Bilaga 7 Remissinstanser som beretts tillfälle att yttra sig över

SOU 1997:41 129

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 12 maj 1999 132

Rättsdatablad 133

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

antar regeringens förslag till

1. lag om stöd till trossamfund,

2. lag om ändring i kommunalskattelagen (1928:370),

3. lag om ändring i lagen (1965:269) med särskilda bestämmelser om

kommuns och annan menighets utdebitering av skatt, m.m.,

4. lag om ändring i förvaltningsprocesslagen (1971:291),

5. lag om ändring i skadeståndslagen (1972:207),

6. lag om ändring i lagen (1974:174) om identitetsbeteckning för

juridiska personer m.fl.,

7. lag om ändring i lagen (1975:689) om tystnadsplikt för vissa tolkar

och översättare,

8. lag om ändring i lagen (1975:1132) om förvärv av hyresfastighet

m.m.,

9. lag om ändring i lagen (1976:633) om kungörande av lagar och

andra författningar,

10. lag om ändring i förvaltningslagen (1986:223),

11. lag om ändring i lagen (1988:97) om förfarandet hos kommunerna,

förvaltningsmyndigheterna och domstolarna under krig eller

krigsfara m.m.,

12. lag om ändring i lagen (1988:950) om kulturminnen m.m.,

13. lag om ändring i lagen (1990:659) om särskild löneskatt på vissa

förvärvsinkomster,

14. lag om ändring i begravningslagen (1990:1144),

15. lag om ändring i lagen (1990:1536) om folkbokföringsregister,

16. lag om ändring i lagen (1992:889) om den officiella statistiken,

17. lag om ändring i lagen (1992:1403) om totalförsvar och höjd

beredskap,

18. lag om ändring i lagen (1994:261) om fullmaktsanställning,

19. lag om ändring i lagen (1994:693) om rätt för kommuner,

landsting och kyrkliga kommuner att lämna internationell

katastrofhjälp och annat bistånd,

20. lag om ändring i lagen (1994:1720) om civilt försvar,

21. lag om ändring i lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt,

22. lag om ändring i lagen (1994:1811) om disciplinansvar inom

totalförsvaret, m.m.,

23. lag om ändring i säkerhetsskyddslagen (1996:627),

24. lag om ändring i lagen (1997:158) om röstlängdsregister,

25. lag om ändring i skattebetalningslagen (1997:483),

26. lag om ändring i lagen (1997:998) om ändring i lagen (1995:743)

om aviseringsregister,

27. lag om ändring i lagen (1998:938) om behandling av person-

uppgifter om totalförsvarspliktiga,

28. lag om ändring i lagen (1998:1593) om trossamfund,

29. lag om ändring i lagen (1999:000) om avgift till registrerat

trossamfund,

30. lag om ändring i lagen (1999:000) om ändring i sekretesslagen

(1980:100),

31. lag om ändring i lagen (1999:000) om ändring i mervärdesskatte-

lagen (1994:200).

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om stöd till trossamfund

Härigenom föreskrivs följande.

Tillämpningsområde

1 § Denna lag innehåller bestämmelser om statens stöd till

trossamfunden. Stöd kan lämnas som statsbidrag och som statlig hjälp

med avgifter till registrerade trossamfund.

Mål för stödet

2 § Stödet skall bidra till att skapa förutsättningar för trossamfunden att

bedriva en aktiv och långsiktigt inriktad religiös verksamhet i form av

gudstjänst, själavård, undervisning och omsorg.

Förutsättningar för statsbidrag

3 § Statsbidrag får lämnas endast till ett trossamfund som

1. bidrar till att upprätthålla och stärka de grundläggande värderingar

som samhället vilar på, och

2. är stabilt och har egen livskraft.

Beslut om statsbidrag

4 § Regeringen bestämmer vilka trossamfund som kan få statsbidrag.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

meddela föreskrifter om fördelning av statsbidrag.

Vid fördelning av statsbidrag skall det beaktas om trossamfundet får

sådant stöd som avses i 5 §.

Statlig hjälp med avgifter till registrerade trossamfund

5 § Bestämmelser om statlig hjälp med bestämmande, debitering och

redovisning av avgifter till Svenska kyrkan och andra registrerade

trossamfund samt med att ta in avgifterna finns i 16 § lagen (1998:1593)

om trossamfund och i lagen (1999:000) om avgift till registrerat

trossamfund.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

2.2 Förslag till lag om ändring i kommunalskattelagen

(1928:370)

Härigenom föreskrivs i fråga om kommunalskattelagen (1928:370)1

dels att 60 § skall upphöra att gälla,

dels att punkt 3 av anvisningarna till 20 § och punkt 3 av anvisningarna

till 54 § skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Anvisningarna till 20 §

32. Som svenska allmänna

skatter räknas allmänna utskylder

till staten samt till landsting,

kommun och församling. Som

allmän skatt räknas däremot inte

skogsvårdsavgift och statlig fastig-

hetsskatt.

3. Som svenska allmänna skatter

räknas allmänna utskylder till

staten samt till landsting och

kommun. Som allmän skatt räknas

däremot inte statlig fastighetsskatt.

Anvisningarna till 54 §

33. Skattefrihet enligt 54 § första

stycket f föreligger om anställ-

ningen och vistelsen utomlands

varat minst sex månader i den mån

inkomsten beskattats i verksam-

hetslandet. Om anställningen och

vistelsen utomlands varat minst ett

år i samma land och avsett an-

ställning hos annan än svenska

staten, svensk kommun, svensk

landstingskommun eller svensk

församling medges dock sådan

befrielse även om inkomsten inte

beskattats i verksamhetslandet på

grund av lagstiftning eller admi-

nistrativ praxis i detta land eller

annat avtal än avtal för undvikande

av dubbelbeskattning som detta

land ingått. Sådan befrielse

medges om övriga angivna

förutsättningar föreligger även

beträffande anställning hos svens-

ka staten, svensk kommun, svensk

landstingskommun eller svensk

församling när fråga är om

tjänsteexport.

3. Skattefrihet enligt 54 § första

stycket f föreligger om anställ-

ningen och vistelsen utomlands

varat minst sex månader i den mån

inkomsten beskattats i verksam-

hetslandet. Om anställningen och

vistelsen utomlands varat minst ett

år i samma land och avsett an-

ställning hos annan än svenska

staten, svensk kommun, svenskt

landsting eller församling inom

Svenska kyrkan medges dock

sådan befrielse även om inkomsten

inte beskattats i verksamhetslandet

på grund av lagstiftning eller

administrativ praxis i detta land

eller annat avtal än avtal för

undvikande av dubbelbeskattning

som detta land ingått. Sådan

befrielse medges om övriga

angivna förutsättningar föreligger

 även beträffande anställning hos

svenska staten, svensk kommun,

svenskt landsting eller församling

inom Svenska kyrkan när fråga är

om tjänsteexport.

Vad nu sagts gäller dock inte vid anställning ombord på utländskt

fartyg. I fråga om sådan anställning gäller att skattefrihet föreligger om

anställningen och vistelsen utomlands varat under tidrymd eller tid-

rymder som sammanlagt varat minst 183 dagar under en tolvmånaders-

period och avsett anställning hos arbetsgivare, som är en inländsk

juridisk person eller en här i riket bosatt fysisk person, och anställningen

utövats ombord på utländskt fartyg som huvudsakligen går i sådan

oceanfart som avses i 1 kap. 7 § 8 fartygssäkerhetsförordningen

(1988:594).

I tid för vistelse som avses i första stycket får inräknas kortare avbrott

för semester, tjänsteuppdrag eller liknande, som inte är förlagda till

början eller slutet av anställningen utomlands. Uppehåll i Sverige för här

avsedda ändamål får inte sträcka sig längre än som motsvarar högst sex

dagar för varje hel månad som anställningen utomlands varar eller under

ett och samma anställningsår till mer än 72 dagar.

Har den skattskyldige påbörjat anställningen och kunde det därvid på

goda grunder antas att inkomsten av anställningen skulle komma att

undantas från skatt i Sverige enligt 54 § första stycket f men inträffar

under anställningstiden ändrade förhållanden som medför att villkoren

för att undanta inkomsten från skatt i Sverige inte föreligger, skall

inkomsten likväl undantas från beskattning i Sverige om de ändrade

förhållandena beror på omständigheter över vilka den skattskyldige inte

kunnat råda och en beskattning skulle te sig uppenbart oskälig.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000 och tillämpas första gången

vid 2001 års taxering.

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1965:269) med

särskilda bestämmelser om kommuns och annan

menighets utdebitering av skatt, m.m.

Härigenom föreskrivs att 3 och 4 a §§ lagen (1965:269) med särskilda

bestämmelser om kommuns och annan menighets utdebitering av skatt,

m.m.1 skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 §2

Skattemyndigheten skall senast den 8 mars till kommuner och

landsting redovisa den skatt för det föregående året som tillkommer

kommunen eller landstinget. Regeringen meddelar närmare föreskrifter

om sådan redovisning.

Skattemyndigheten skall senast den 10 september varje år lämna

kommuner och landsting uppgift om det beräknade antal skattekronor

som avses i 1 § första stycket.

Riksskatteverket skall i fråga

om avgifter till trossamfund lämna

redovisning och uppgifter mot-

svarande dem som anges i första

och andra styckena till Svenska

kyrkan och andra registrerade

trossamfund, som enligt lagen

(1999:000) om avgift till registre-

rat trossamfund har beviljats

statlig hjälp med att ta in av-

gifterna. Riksskatteverket skall

lämna motsvarande redovisning

och uppgifter i fråga om begrav-

ningsavgift enligt begravnings-

lagen (1990:1144) till den för-

samling, kyrkliga samfällighet

eller kommun som är huvudman

för begravningsverksamheten.

Riksskatteverket eller den

skattemyndighet som Riksskatte-

verket bestämmer skall i fråga om

avgifter till trossamfund lämna

redovisning och uppgifter mot-

svarande dem som anges i första

och andra styckena till Svenska

kyrkan och andra registrerade

trossamfund, som enligt lagen

(1999:000) om avgift till registre-

rat trossamfund har beviljats

statlig hjälp med att ta in av-

gifterna. Riksskatteverket skall

lämna motsvarande redovisning

och uppgifter i fråga om begrav-

ningsavgift enligt begravnings-

lagen (1990:1144) till den för-

samling, kyrkliga samfällighet

eller kommun som är huvudman

för begravningsverksamheten.

4 a §3

Ett registrerat trossamfund som avses i lagen (1999:000) om avgift till

registrerat trossamfund är berättigat att under visst år av staten uppbära

avgift som avses i den lagen med belopp som motsvarar vad som skulle

utgå på grundval av antalet skattekronor och skatteören för de avgifts-

skyldiga i trossamfundet enligt skattemyndighetens beslut enligt 4 kap.

2 § taxeringslagen (1990:324) vid det föregående årets (taxeringsåret)

taxering, beräknat efter den eller de avgiftssatser som har bestämts för

året före taxeringsåret.

Trossamfund som avses i första stycket är berättigat att under ett visst

år av staten såsom förskott uppbära ett belopp som motsvarar produkten

av den eller de avgiftssatser som har beslutats för året och det antal

skattekronor och skatteören, som enligt skattemyndighetens beslut enligt

4 kap. 2 § taxeringslagen rörande det föregående årets taxering till

kommunal inkomstskatt har påförts de avgiftsskyldiga. Förskottet

avräknas mot de avgifter, som trossamfundet har rätt att uppbära av

staten på grundval av taxeringen under året efter det, då förskottet enligt

bestämmelserna i nästföljande stycke utanordnas.

Belopp, som vid ingången av ett

år utgör trossamfundets fordran

hos staten enligt denna paragraf

skall Riksskatteverket under

samma år utanordna till trossam-

fundet med en tolftedel per månad

den tredje vardagen räknat från

den 17 i månaden, varvid dag som

enligt 2 § lagen (1930:173) om

beräkning av lagstadgad tid jäm-

ställs med allmän helgdag inte

skall medräknas. Är trossamfun-

dets fordran inte uträknad vid ut-

betalningstillfällena i månaderna

januari och februari, skall vid

dessa tillfällen utbetalas samma

belopp som har utbetalats i

december månad det föregående

året. När särskilda skäl föranleder

det får Riksskatteverket dock för-

ordna att utbetalning skall ske med

annat belopp. Om något av de

belopp som utbetalades i måna-

derna januari och februari inte

motsvarar en tolftedel av trossam-

fundets fordran, skall den jäm-

kning som föranleds härav ske i

fråga om det belopp, som utbetalas

i mars månad.

Belopp, som vid ingången av ett

år utgör trossamfundets fordran

hos staten enligt denna paragraf

skall Riksskatteverket eller den

skattemyndighet Riksskatteverket

bestämmer under samma år ut-

anordna till trossamfundet med en

tolftedel per månad den tredje

vardagen räknat från den 17 i må-

naden, varvid dag som enligt 2 §

lagen (1930:173) om beräkning av

lagstadgad tid jämställs med all-

män helgdag inte skall medräknas.

Är trossamfundets fordran inte

uträknad vid utbetalningstillfällena

i månaderna januari och februari,

skall vid dessa tillfällen utbetalas

samma belopp som har utbetalats i

december månad det föregående

året. När särskilda skäl föranleder

det får Riksskatteverket dock

förordna att utbetalning skall ske

med annat belopp. Om något av de

belopp som utbetalades i måna-

derna januari och februari inte

motsvarar en tolftedel av trossam-

fundets fordran, skall den jäm-

kning som föranleds härav ske i

fråga om det belopp, som utbetalas

i mars månad.

Vad som har sagts om avgift till registrerat trossamfund tillämpas på

motsvarande sätt i fråga om begravningsavgift enligt begravningslagen

(1990:1144), om den inte enligt 3 § lagen om avgift till registrerat

trossamfund skall räknas in i kyrkoavgiften. Det som sägs om Riks-

skatteverket och trossamfund skall dock i stället gälla skattemyndigheten

respektive den församling eller kyrkliga samfällighet som är huvudman

för begravningsverksamheten.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

2.4 Förslag till lag om ändring i förvaltningsprocesslagen

(1971:291)

Härigenom föreskrivs att 37 § förvaltningsprocesslagen (1971:291)

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

37 §1

I mål, vari prövningstillstånd kräves, får omständighet eller bevis, som

klaganden åberopar först i Regeringsrätten, beaktas endast om det

föreligger särskilda skäl.

Föreskrifter om hinder mot att

beakta eller anföra nya omständig-

heter i vissa mål finns i 10 kap.

10 § kommunallagen (1991:900)

och 22 kap. 1 § tredje stycket

kyrkolagen (1992:300).

Föreskrifter om hinder mot att

beakta eller anföra nya omständig-

heter i vissa mål finns i 10 kap.

10 § kommunallagen (1991:900).

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

2.5 Förslag till lag om ändring i skadeståndslagen

(1972:207)

Härigenom föreskrivs att 3 kap. 2 § skadeståndslagen (1972:207)1 skall

ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 kap.

2 §

Staten eller kommun skall ersätta personskada, sakskada eller ren

förmögenhetsskada, som vållas genom fel eller försummelse vid

myndighetsutövning i verksamhet för vars fullgörande staten eller

kommunen svarar.

Vad som sägs i första stycket

om kommun gäller också lands-

tingskommun, kommunalförbund,

församling och kyrklig samfällig-

het.

Vad som sägs i första stycket

om kommun gäller också lands-

ting och kommunalförbund.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

2.6 Förslag till lag om ändring i lagen (1974:174) om

identitetsbeteckning för juridiska personer m.fl.

Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1974:174) om identitetsbeteckning

för juridiska personer m.fl. skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

Identitetsbeteckning i numerisk form (organisationsnummer) skall

fastställas för

1. aktiebolag, handelsbolag, ekonomisk förening och samfällighets-

förening,

2. allmän försäkringskassa, er-

känd arbetslöshetskassa, under-

stödsförening och annan allmän

inrättning som enligt lag eller

annan författning står under

offentlig tillsyn, samt

3. kommun, landstingskommun,

församling, kyrklig samfällighet,

kommunalförbund samt annat

organ för samverkan mellan

kommuner.

2. allmän försäkringskassa, er-

känd arbetslöshetskassa, under-

stödsförening och annan allmän

inrättning som enligt lag eller

annan författning står under

offentlig tillsyn,

3. kommun, landsting, kom-

munalförbund och annat organ för

samverkan mellan kommuner, och

4. registrerat trossamfund och

dess organisatoriska delar.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

2.7 Förslag till lag om ändring i lagen (1975:689) om

tystnadsplikt för vissa tolkar och översättare

Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1975:689) om tystnadsplikt för

vissa tolkar och översättare skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

Denna lag äger tillämpning på

tolk och översättare som anlitas av

myndighet eller annat organ som

utövar verksamhet för vars

fullgörande staten eller kommun

svarar samt på tolk och översättare

som genomgått av regeringen eller

av förvaltningsmyndighet som

regeringen bestämmer föreskriven

prövning. Med kommuner likställs

landstingskommuner, kommunal-

förbund, församlingar, kyrkliga

samfälligheter och allmänna för-

säkringskassor.

Denna lag tillämpas på tolk och

översättare som anlitas av en

myndighet eller ett annat organ

som utövar verksamhet för vars

fullgörande staten eller en

kommun svarar samt på tolk och

översättare som genomgått av

regeringen eller av den förvalt-

ningsmyndighet som regeringen

bestämmer föreskriven prövning.

Med kommuner likställs landsting,

kommunalförbund och allmänna

försäkringskassor.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

2.8 Förslag till lag om ändring i lagen (1975:1132) om

förvärv av hyresfastighet m.m.

Härigenom föreskrivs att 2 och 7 §§ lagen (1975:1132) om förvärv av

hyresfastighet m.m.1 skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 §2

Förvärvstillstånd fordras inte

1. om egendomen förvärvas från staten, kommun, landsting eller

kommunalförbund,

2. om staten, kommun, landsting, kommunalförbund, aktiebolag, som

helt ägs av kommun eller landsting, allmännyttigt bostadsföretag,

riksorganisation för bostadsrättsföreningar eller regional sådan

organisation är förvärvare,

2 a. om egendomen förvärvas av

en bostadsrättsförening och före-

ningen har fattat beslut om för-

värvet i den ordning som före-

skrivs i 9 kap. 19 § bostadsrätts-

lagen (1991:614),

3. om egendomen förvärvas av

en bostadsrättsförening och före-

ningen har fattat beslut om för-

värvet i den ordning som före-

skrivs i 9 kap. 19 § bostadsrätts-

lagen (1991:614),

3. om egendomen enligt med-

givande av regeringen förvärvas

för kyrkligt ändamål eller fånget

prövats enligt lagen (1988:183)

om förvaltningen av kyrklig jord,

4. om egendomen förvärvas av kreditinrättning vilken enligt lag eller

enligt reglemente eller bolagsordning som regeringen fastställt är skyldig

att åter avyttra egendomen,

5. om förvärvaren är gift med överlåtaren och inte heller om

förvärvaren eller, när makar förvärvar gemensamt, någon av dem är

överlåtarens avkomling, allt under förutsättning att överlåtaren inte är

skyldig att avyttra egendomen enligt 6 §,

6. om förvärvet sker genom inrop på exekutiv auktion.

7 §

Har förordnande meddelats enligt 6 § och har inroparen dessförinnan

eller senare avyttrat egendomen, skall förordnandet trots detta gå i

verkställighet, om kommunen eller hyresnämnden icke återkallar sin

framställning i ärendet.

I övrigt skall så anses och med

ärendet i tillämpliga delar så

förfaras, som om egendomen blivit

utmätt för fordran med bästa

förmånsrätt däri efter, i före-

kommande fall, sådana rättigheter

som besvärade egendomen redan

vid den exekutiva auktionen och

har företräde framför alla be-

fintliga fordringar. Även om det i

enlighet härmed bestämda skydds-

beloppet täckes, får försäljning

dock ej ske om ej den bjudna

köpeskillingen täcker även det

värde som i ärendet har åsatts

egendomen enligt 12 kap. utsök-

ningsbalken eller, om ägaren eller

innehavare av fordran som är

förenad med panträtt i egendomen

i god tid före auktionen påkallat

särskild värdering, det värde vartill

egendomen uppskattas av värde-

ringsmän som länsstyrelsen utser.

Egendomen får säljas endast till

den som fått besked från kom-

munen att prövning ej påkallas,

erhållit förvärvstillstånd eller

enligt 2 § 2, 3 eller 4 får förvärva

egendomen utan sådant tillstånd.

Avges vid auktionen bud som

sålunda får antagas, skall för-

säljning ske även om innehavare

av fordran bestrider det.

I övrigt skall så anses och med

ärendet i tillämpliga delar så

förfaras, som om egendomen blivit

utmätt för fordran med bästa

förmånsrätt däri efter, i före-

kommande fall, sådana rättigheter

som besvärade egendomen redan

vid den exekutiva auktionen och

har företräde framför alla be-

fintliga fordringar. Även om det i

enlighet härmed bestämda skydds-

beloppet täckes, får försäljning

dock ej ske om ej den bjudna

köpeskillingen täcker även det

värde som i ärendet har åsatts

egendomen enligt 12 kap. utsök-

ningsbalken eller, om ägaren eller

innehavare av fordran som är

förenad med panträtt i egendomen

i god tid före auktionen påkallat

särskild värdering, det värde vartill

egendomen uppskattas av värde-

ringsmän som länsstyrelsen utser.

Egendomen får säljas endast till

den som fått besked från kom-

munen att prövning ej påkallas,

erhållit förvärvstillstånd eller

enligt 2 § 2 eller 4 får förvärva

egendomen utan sådant tillstånd.

Avges vid auktionen bud som

sålunda får antagas, skall för-

säljning ske även om innehavare

av fordran bestrider det.

Kommer försäljning ej till stånd vid auktionen, får kommunen eller

hyresnämnden inom två år efter det att auktionen vunnit laga kraft hos

länsstyrelsen påkalla förordnande om ny auktion. Framställes ej sådan

begäran inom föreskriven tid eller avges ej heller vid den senare

auktionen bud som får antagas, är frågan om försäljning av egendomen

förfallen.

Kostnad i samband med auktion, som ej lett till försäljning, betalas av

statsmedel.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

2.9 Förslag till lag om ändring i lagen (1976:633) om

kungörande av lagar och andra författningar

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1976:633) om kungörande av

lagar och andra författningar1

dels att 5 § skall upphöra att gälla,

dels att 1 och 3 §§ skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §2

Författningar som har beslutats

av riksdagen, regeringen eller

kyrkomötet eller av en myndighet

under regeringen, riksdagen eller

kyrkomötet skall kungöras enligt

denna lag, om inte annat följer av

2 §. Detsamma gäller de inter-

nationella överenskommelser och

de ändringar i sådana som enligt

författning skall gälla som svensk

rätt.

Författningar som har beslutats

av riksdagen eller regeringen eller

av en myndighet under regeringen

eller riksdagen skall kungöras

enligt denna lag, om inte annat

följer av 2 §. Detsamma gäller de

internationella överenskommelser

och de ändringar i sådana som

enligt författning skall gälla som

svensk rätt.

Med författningar skall i denna lag förstås lagar, förordningar och

andra rättsregler som i 8 kap. regeringsformen betecknas som före-

skrifter.

Rättsakter som innefattar föreskrifter beslutade av Europeiska gemen-

skaperna och som enligt lagen (1994:1500) med anledning av Sveriges

anslutning till Europeiska unionen gäller här i landet kungörs i Euro-

peiska gemenskapernas officiella tidning.

3 §

För kungörande av författningar skall finnas

1. Svensk författningssamling,

2. Svenska kyrkans författnings-

samling,

3. författningssamlingar för cen-

trala myndigheter under rege-

ringen,

4. författningssamlingar för riks-

dagens förvaltningskontor och för

förvaltningsmyndigheter under

riksdagen,

5. en författningssamling för

varje län.

1. Svensk författningssamling,

2. författningssamlingar för cen-

trala myndigheter under rege-

ringen,

3. författningssamlingar för riks-

dagens förvaltningskontor och för

förvaltningsmyndigheter under

riksdagen,

4. en författningssamling för

varje län.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

2.10 Förslag till lag om ändring i förvaltningslagen

(1986:223)

Härigenom föreskrivs att 31 § förvaltningslagen (1986:223) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

31 §1

Bestämmelserna i 13 30 §§

gäller inte sådana ärenden hos

myndigheter i kommuner, lands-

ting och kyrkliga kommuner där

besluten kan överklagas enligt

10 kap. kommunallagen

(1991:900) eller 22 kap.

kyrkolagen (1992:300).

Bestämmelserna i 13 30 §§

gäller inte sådana ärenden hos

myndigheter i kommuner och

landsting där besluten kan

överklagas enligt 10 kap. kom-

munallagen (1991:900).

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

2.11 Förslag till lag om ändring i lagen (1988:97) om

förfarandet hos kommunerna, förvaltnings-

myndigheterna och domstolarna under krig eller

krigsfara m.m.

Härigenom föreskrivs att 1, 5 och 7 §§ lagen (1988:97) om förfarandet

hos kommunerna, förvaltningsmyndigheterna och domstolarna under

krig eller krigsfara m.m. skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

Denna lag är tillämplig på beslutande kommunala församlingar samt

på förvaltningsmyndigheter och domstolar. Bestämmelserna i 32 36 §§

gäller också hos regeringen.

Lagen gäller inte förvaltnings-

myndigheter under riksdagen eller

kyrkomötet.

Lagen gäller inte förvaltnings-

myndigheter under riksdagen.

5 §

I denna lag avses med

fullmäktige: kommunfullmäkti-

ge, landsting, fullmäktige i kom-

munalförbund, kyrkofullmäktige,

församlingsdelegerade och stifts-

fullmäktige,

styrelse: kommunstyrelse, för-

valtningsutskott, styrelse i kom-

munalförbund med fullmäktige,

kyrkoråd och stiftsstyrelse.

fullmäktige: kommunfullmäkti-

ge, landstingsfullmäktige och för-

bundsfullmäktige i kommunalför-

bund,

styrelse: kommunstyrelse,

landstingsstyrelse och förbunds-

styrelse i kommunalförbund med

förbundsfullmäktige.

7 §

Styrelsen får i ett ärende som

inte kan anstå besluta i stället för

fullmäktige eller kyrkostämman.

Styrelsen får dock inte besluta i ett

ärende som rör

1. val av ledamöter och supp-

leanter i styrelsen eller någon

annan nämnd eller av revisorer och

revisorssuppleanter,

2. ansvarsfrihet för styrelsens

eller en annan nämnds ledamöter

eller åtgärd för att bevara kom-

munens, landstingskommunens,

kommunalförbundets, försam-

lingens eller den kyrkliga sam-

fällighetens rätt.

Beslut som har fattats med stöd

av första stycket skall anmälas till

fullmäktige eller stämman vid

nästa sammanträde.

Styrelsen får i ett ärende som

inte kan anstå besluta i stället för

fullmäktige. Styrelsen får dock

inte besluta i ett ärende som rör

1. val av ledamöter och supp-

leanter i styrelsen eller någon

annan nämnd eller av revisorer och

revisorsersättare,

2. ansvarsfrihet för styrelsens

eller en annan nämnds ledamöter

eller åtgärd för att bevara kom-

munens, landstingets eller kom-

munalförbundets rätt.

Beslut som har fattats med stöd

av första stycket skall anmälas till

fullmäktige vid nästa samman-

träde.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

2.12 Förslag till lag om ändring i lagen (1988:950) om

kulturminnen m.m.

Härigenom föreskrivs att det i lagen (1988:950) om kulturminnen m.m.

skall införas en ny paragraf, 4 kap. 15 a §, samt närmast före 4 kap.

15 a § en ny rubrik av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 kap.

Beredskapsförberedelser

15 a §

Svenska kyrkan och dess

organisatoriska delar skall vidta

de beredskapsförberedelser som

under höjd beredskap behövs för

vård och underhåll av de kyrkliga

kulturminnena.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

2.13 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:659) om

särskild löneskatt på vissa förvärvsinkomster

Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1990:659) om särskild löneskatt på

vissa förvärvsinkomster skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §1

Särskild löneskatt skall för varje år betalas till staten med

18,09 procent på lön eller annan ersättning till arbetstagare som vid årets

ingång är 65 år eller äldre och i övrigt med 24,26 procent på

1. ersättning som utfaller enligt kollektivavtalsgrundad avgångs-

bidragsförsäkring som tecknas av arbetsgivare till förmån för arbets-

tagare,

2. avgångsersättning som annor-

ledes än på grund av kollektiv-

avtalsgrundad avgångsbidragsför-

säkring utbetalas av staten, kom-

mun eller kommunalförbund som

arbetsgivare eller av Svenska

Kommunförbundet, Landstingsför-

bundet, Svenska kyrkans försam-

lings- och pastoratsförbund, det

för kommunerna och landstingen

gemensamma organet för admini-

stration av personalpension eller

Sjukvårdens och socialvårdens

planerings- och rationaliserings-

institut, under förutsättning att

arbetsgivaren tillämpar kommunalt

pensionsavtal eller av annan ar-

betsgivare, under förutsättning att

arbetsgivaren tillämpar kommunalt

pensionsavtal och att borgen eller

liknande garanti tecknats av kom-

mun, kommunalförbund, Svenska

Kommunförbundet, Landstingsför-

bundet eller Svenska kyrkans

församlings- och pastoratsför-

bund,

2. avgångsersättning som annor-

ledes än på grund av kollektiv-

avtalsgrundad avgångsbidragsför-

säkring utbetalas av staten, kom-

mun eller kommunalförbund som

arbetsgivare eller av Svenska

Kommunförbundet, Landstingsför-

bundet, det för kommunerna och

landstingen gemensamma organet

för administration av personal-

pension eller Sjukvårdens och

socialvårdens planerings- och ra-

tionaliseringsinstitut, under förut-

sättning att arbetsgivaren tillämpar

kommunalt pensionsavtal eller av

annan arbetsgivare, under förut-

sättning att arbetsgivaren tillämpar

kommunalt pensionsavtal och att

borgen eller liknande garanti

tecknats av kommun, kommunal-

förbund, Svenska Kommunförbun-

det eller Landstingsförbundet,

3. avgångsersättning som omfattas av s.k. trygghetsavtal,

4. ersättning som utges enligt gruppsjukförsäkring som åtnjuts enligt

grunder som fastställts i kollektivavtal mellan arbetsmarknadens huvud-

organisationer till den del ersättningen utgör komplement till förtids-

pension eller till sjukbidrag,

5. ersättning som utges på grund av ansvarighetsförsäkring som åtnjuts

enligt grunder som fastställts i kollektivavtal mellan arbetsmarknadens

huvudorganisationer till den del ersättningen utges i form av engångs-

belopp som inte utgör kompensation för mistad inkomst,

6. bidrag som en arbetsgivare lämnar till en sådan vinstandelsstiftelse

som avses i 3 kap. 2 § andra stycket lagen (1962:381) om allmän för-

säkring eller en annan juridisk person med motsvarande ändamål med

undantag för bidrag som lämnas till en pensions- eller personalstiftelse

enligt lagen (1967:531) om tryggande av pensionsutfästelse m.m.

Skattskyldig är den som utgett sådan ersättning eller sådant bidrag som

avses i första stycket. I fråga om sådan för mottagaren skattepliktig intäkt

i form av rabatt, bonus eller annan förmån, som ges ut på grund av

kundtrohet eller liknande, skall den som slutligt har stått för de kostnader

som ligger till grund för förmånen anses som skattskyldig enligt denna

lag, om inte denne är den som är skattskyldig till inkomstskatt för

förmånen. I fråga om sådan för mottagaren skattepliktig intäkt av tjänst i

form av en förmån eller ersättning som getts ut eller anses utgiven av

fysisk person som är bosatt utomlands eller av utländsk juridisk person,

skall den hos vilken mottagaren är anställd i Sverige anses som

skattskyldig enligt denna lag, om förmånen eller ersättningen kan anses

ha sin grund i anställningen i Sverige och det inte finns något

anställningsförhållande mellan utgivaren av förmånen eller ersättningen

och mottagaren.

Vid bestämmande av skatteunderlaget tillämpas bestämmelserna i

2 kap. 3 5 §§ lagen (1981:691) om socialavgifter med undantag av 4 §

första stycket 13 och 5 § andra stycket första meningen.

Vid bestämmande av skatteunderlaget enligt första stycket 5 skall

bortses från ersättning för arbetsskada som inträffat före utgången av juni

1993 om ersättningen avser tid därefter samt från ersättning för

arbetsskada som inträffat före utgången av år 1992 om skadan anmälts

till allmän försäkringskassa efter utgången av juni 1993. Detta gäller

dock endast ersättning som för en och samme arbetstagare beräknas på

lönedelar som inte överstiger sju och en halv gånger prisbasbeloppet

enligt 1 kap. 6 § lagen om allmän försäkring.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000. Äldre bestämmelser

tillämpas fortfarande på avgångsersättning som betalats ut före

ikraftträdandet.

2.14 Förslag till lag om ändring i begravningslagen

(1990:1144)

Härigenom föreskrivs i fråga om begravningslagen (1990:1144)

dels att nuvarande 8 kap. 3 § skall betecknas 8 kap. 5 §,

dels att rubriken närmast före 8 kap. 3 § skall sättas närmast före 8 kap.

5 §,

dels att det i lagen skall införas två nya paragrafer, 8 kap. 3 och 4 §§,

samt närmast före 8 kap. 3 § en ny rubrik av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

8 kap.

Beredskapsförberedelser m.m.

3 §

En församling som är huvudman

för begravningsverksamheten skall

vidta de beredskapsförberedelser

som behövs för denna verksamhet

under höjd beredskap.

Bestämmelser om vilket ansvar

kommuner i detta sammanhang

har inom det civila försvaret finns

i lagen (1994:1720) om civilt

försvar.

4 §

Skyldigheten att lämna upp-

lysningar m.m. enligt 8 kap. 13 §

andra stycket och 14 § lagen

(1994:1720) om civilt försvar

gäller för huvudman och annan

församling som innehar en eller

flera allmänna begravningsplat-

ser.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

2.15 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:1536) om

folkbokföringsregister

Härigenom föreskrivs att 6 § lagen (1990:1536) om folkbokförings-

register skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6 §1

Ett lokalt folkbokföringsregister får innehålla uppgifter om personer

som är eller har varit folkbokförda inom det verksamhetsområde för

vilket registret förs. För en sådan person får anges

1. födelsetid och personnummer,

2. namn,

3. adress,

4. folkbokföringsfastighet, lägenhetsbeteckning, folkbokföringsort och

folkbokföring under särskild rubrik,

5. födelsehemort och födelseort,

6. medborgarskap,

7. civilstånd,

8. make, barn, föräldrar och vårdnadshavare eller annan person som

den registrerade har samband med inom folkbokföringen och om

sambandet är grundat på adoption,

9. sjömansregistrering,

10. inflyttning från utlandet,

11. avregistrering vid

a) dödsfall och dödförklaring,

b) utflyttning till utlandet,

c) obefintlighet,

d) beslut om fingerade personuppgifter,

12. gravsättning,

13. anmälan enligt 7 kap. 1 och 10 §§ vallagen (1997:157).

För personen får också anges

uppgifter som den 30 juni 1991 i

enlighet med särskilda bestämmel-

ser är antecknade i sådan person-

akt som avses i 16 § folkbok-

föringskungörelsen (1967:495)

samt uppgifter om medlemskap i

en icke-territoriell församling.

För personen får också anges

uppgifter som den 30 juni 1991 i

enlighet med särskilda bestämmel-

ser är antecknade i sådan person-

akt som avses i 16 § folkbok-

föringskungörelsen (1967:495).

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000. Äldre bestämmelser gäller

dock fortfarande i fråga om förhållanden som avser tid före

ikraftträdandet.

2.16 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:889) om den

officiella statistiken

Härigenom föreskrivs att 6 § lagen (1992:889) om den officiella

statistiken skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6 §

Utöver vad som följer av andra

lagar är kommuner, kyrkliga kom-

muner och landsting skyldiga att

för den officiella statistiken lämna

uppgifter enligt 4 § 1 6.

Utöver vad som följer av andra

lagar är kommuner och landsting

skyldiga att för den officiella stati-

stiken lämna uppgifter enligt 4 §

1 6.

Kommuner är dessutom skyldiga att lämna

1. sammandrag av sina räkenskaper såvitt avser kommunala ändamål,

2. andra uppgifter av samhällsekonomisk betydelse.

Den uppgiftsskyldighet som av-

ses i första och andra stycket skall

i motsvarande mån även gälla för

Svenska kyrkans organisatoriska

delar.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

2.17 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1403) om

totalförsvar och höjd beredskap

Härigenom föreskrivs att 7 § lagen (1992:1403) om totalförsvar och

höjd beredskap skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7 §1

Vid höjd beredskap skall

kommuner, landsting och kyrkliga

kommuner vidta de särskilda

åtgärder i fråga om planering och

inriktning av verksamheten,

tjänstgöring och ledighet för

personal samt användning av

tillgängliga resurser som är

nödvändiga för att de under de

rådande förhållandena skall kunna

fullgöra sina uppgifter inom

totalförsvaret.

Vid höjd beredskap skall

kommuner och landsting vidta de

särskilda åtgärder i fråga om

planering och inriktning av

verksamheten, tjänstgöring och

ledighet för personal samt an-

vändning av tillgängliga resurser

som är nödvändiga för att de under

de rådande förhållandena skall

kunna fullgöra sina uppgifter inom

totalförsvaret.

Vid höjd beredskap skall de enskilda organisationer och företag som

enligt överenskommelse eller på annan grund är skyldiga att fortsätta sin

verksamhet i krig vidta de särskilda åtgärder i fråga om planering och

inriktning av verksamheten, tjänstgöring och ledighet för personal samt

användning av tillgängliga resurser som är nödvändiga för att de under

de rådande förhållandena skall kunna fullgöra dessa skyldigheter.

Innebörden i övrigt av att höjd beredskap råder framgår av andra

författningar.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

2.18 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:261) om

fullmaktsanställning

Härigenom föreskrivs att 2 § lagen (1994:261) om fullmaktsanställning

skall upphöra att gälla vid utgången av år 1999.

2.19 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:693) om rätt

för kommuner, landsting och kyrkliga kommuner att

lämna internationell katastrofhjälp och annat bistånd

Härigenom föreskrivs att rubriken till lagen (1994:693) om rätt för

kommuner, landsting och kyrkliga kommuner att lämna internationell

katastrofhjälp och annat bistånd samt 1 4 §§ lagen skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Lag om rätt för kommuner,

landsting och kyrkliga kom-

muner att lämna internationell

katastrofhjälp och annat bistånd

Lag om rätt för kommuner

och landsting att lämna inter-

nationell katastrofhjälp och

annat bistånd

1 §

Kommuner, landsting, försam-

lingar och kyrkliga samfälligheter

får lämna katastrofhjälp eller annat

humanitärt bistånd till ett annat

land, om det där inträffar en

katastrof eller på något annat sätt

uppstår en nödsituation.

Kommuner och landsting får

lämna katastrofhjälp eller annat

humanitärt bistånd till ett annat

land, om det där inträffar en

katastrof eller på något annat sätt

uppstår en nödsituation.

Biståndet får ges i form av utrustning som de kan avvara.

Utrustningen skall lämnas direkt till det andra landet eller skickas

genom en internationell hjälporganisation. Den får också lämnas till en

internationell hjälporganisation för att användas om en nödsituation

senare skulle inträffa.

2 §

Till ett land som avses i 1 § och

som får svenskt statligt bistånd får

kommuner, landsting, försam-

lingar och kyrkliga samfälligheter

ge bistånd också i form av

utrustning, rådgivning, utbildning

eller på annat sätt under

förutsättning att regeringen lämnar

tillstånd till det.

Till ett land som avses i 1 § och

som får svenskt statligt bistånd får

kommuner och landsting ge

bistånd också i form av utrustning,

rådgivning, utbildning eller på

annat sätt under förutsättning att

regeringen lämnar tillstånd till det.

Sådant bistånd kan även ges i form av ekonomiskt stöd för att

genomföra utbildning och rådgivning.

Biståndet skall lämnas direkt till det andra landet eller skickas genom

en internationell hjälporganisation.

3 §

När kommuner, landsting, för-

samlingar eller kyrkliga samfällig-

heter lämnar sådant bistånd som

avses i 2 §, skall de förvissa sig

om att biståndet kommer till

avsedd användning.

När kommuner eller landsting

lämnar sådant bistånd som avses i

2 §, skall de förvissa sig om att

biståndet kommer till avsedd

användning.

4 §

Kommuner, landsting, försam-

lingar eller kyrkliga samfällig-

heter som har beslutat att lämna

bistånd i form av utrustning får i

skälig omfattning anvisa medel

som behövs för att transportera

och ställa i ordning utrustningen.

Kommuner eller landsting som

har beslutat att lämna bistånd i

form av utrustning får i skälig

omfattning anvisa medel som

behövs för att transportera och

ställa i ordning utrustningen.

De får också tillhandahålla och svara för ersättning till personal som

behövs för att utrustningen skall kunna tas i bruk.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

2.20 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1720) om

civilt försvar

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1994:1720) om civilt försvar

dels att 2 kap. 3 § och 3 kap. 3 § skall upphöra att gälla,

dels att 1 kap. 1 §, 2 kap. 1, 2 och 4 §§ samt 8 kap. 11, 13 och 14 §§

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

1 §

I denna lag ges bestämmelser

om kommunernas, landstingens

och de kyrkliga kommunernas

ansvar inom det civila försvaret.

Lagen innehåller också bestäm-

melser om hemskydd, verkskydd

och befolkningsskydd.

I denna lag ges bestämmelser

om kommunernas och lands-

tingens ansvar inom det civila

försvaret. Lagen innehåller också

bestämmelser om hemskydd,

verkskydd och befolkningsskydd.

2 kap.

1 §

Kommunerna, landstingen och

de kyrkliga kommunerna skall

vidta de beredskapsförberedelser

som behövs för deras respektive

verksamhet under höjd beredskap.

Kommunstyrelsen och lands-

tingsstyrelsen ansvarar inom

kommunen respektive landstinget

för att beredskapsförberedelserna

får en enhetlig inriktning och

genomförs på ett ändamålsenligt

sätt. Inom den kyrkliga kommunen

ligger detta ansvar på kyrkorådet

eller motsvarande organ.

Beredskapsförberedelserna skall

genomföras i samverkan med

berörda statliga myndigheter,

kommuner, landsting och kyrkliga

kommuner. Den kyrkliga kom-

munen skall också samverka med

övriga trossamfund inom den

kyrkliga kommunen.

Kommunerna och landstingen

skall vidta de beredskapsför-

beredelser som behövs för deras

respektive verksamhet under höjd

beredskap.

Kommunstyrelsen och lands-

tingsstyrelsen ansvarar inom kom-

munen respektive landstinget för

att beredskapsförberedelserna får

en enhetlig inriktning och genom-

förs på ett ändamålsenligt sätt.

Beredskapsförberedelserna skall

genomföras i samverkan med

berörda statliga myndigheter,

kommuner och landsting.

2 §

Kommunen skall verka för att

beredskapsförberedelserna för den

civila verksamhet som bedrivs i

kommunen av statliga myndig-

heter, landstinget, kyrkliga kom-

muner samt organisationer och

företag får en enhetlig inriktning

och för att samverkan kommer till

stånd mellan dem. Detta gäller

dock endast i fråga om sådan

verksamhet som är inriktad på

kommunen.

Kommunen skall verka för att

beredskapsförberedelserna för den

civila verksamhet som bedrivs i

kommunen av statliga myndig-

heter, landstinget samt orga-

nisationer och företag får en

enhetlig inriktning och för att

samverkan kommer till stånd

mellan dem. Detta gäller dock

endast i fråga om sådan

verksamhet som är inriktad på

kommunen.

4 §

Varje kommun, landsting och

kyrklig kommun skall medverka i

sådan utbildning som utgör ett led

i beredskapsförberedelserna och

som genomförs av något annat

sådant organ eller av en statlig

myndighet och som berör

kommunen, landstinget eller den

kyrkliga kommunen.

Varje kommun och landsting

skall medverka i sådan utbildning

som utgör ett led i beredskaps-

förberedelserna och som genom-

förs av något annat sådant organ

eller av en statlig myndighet och

som berör kommunen eller

landstinget.

8 kap.

11 §

Kommuners och landstings skyldighet att ta hand om utrymmande och

utlänningar som söker skydd i Sverige regleras i socialtjänstlagen

(1980:620), hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) och lagen (1994:137)

om mottagande av asylsökande m.fl.

Under höjd beredskap är varje

kyrklig kommun skyldig att

bedriva verksamhet för invånare

från andra kyrkliga kommuner och

för utlänningar som söker skydd i

Sverige, på samma sätt som gäller

för dem som bor inom den egna

kyrkliga kommunen.

13 §1

Enligt Genèvekonventionerna

den 12 augusti 1949 rörande skydd

för offren i internationella väpnade

konflikter och tilläggsprotokollen

till konventionerna skall uppgifter

om identitet, vistelseort, hälso-

tillstånd och liknande förhållanden

som avser krigsfångar och andra

skyddade personer som är i

Sveriges våld lämnas till en offi-

ciell nationell upplysningsbyrå.

Varje kommun, landsting och kyr-

klig kommun som har sådana upp-

gifter skall, under tid när den

nationella upplysningsbyrån är

upprättad, lämna dessa uppgifter i

fråga om krigsfångar till Total-

försvarets pliktverk och i fråga om

andra skyddade personer till

Statens invandrarverk. Totalför-

svarets pliktverk och Statens in-

vandrarverk skall vidarebefordra

uppgifterna till den nationella

upplysningsbyrån.

Varje kommun, landsting och

kyrklig kommun skall också till

Totalförsvarets pliktverk respek-

tive Statens invandrarverk lämna

uppsamlade värdeföremål och

handlingar, som kvarlämnats av

skyddade personer eller som efter-

lämnats av avlidna skyddade per-

soner, om värdeföremålen eller

handlingarna är av vikt för de

närmast anhöriga. Uppgift skall

även lämnas om var avlidna

skyddade personers gravar är be-

lägna. Totalförsvarets pliktverk

och Statens invandrarverk skall

lämna vidare uppsamlade värde-

föremål och handlingar samt vi-

darebefordra uppgifter om gravars

belägenhet till den nationella upp-

lysningsbyrån.

Enligt Genèvekonventionerna

den 12 augusti 1949 rörande skydd

för offren i internationella väpnade

konflikter och tilläggsprotokollen

till konventionerna skall uppgifter

om identitet, vistelseort, hälso-

tillstånd och liknande förhållanden

som avser krigsfångar och andra

skyddade personer som är i

Sveriges våld lämnas till en offi-

ciell nationell upplysningsbyrå.

Varje kommun och landsting som

har sådana uppgifter skall, under

tid när den nationella upplys-

ningsbyrån är upprättad, lämna

dessa uppgifter i fråga om krigs-

fångar till Totalförsvarets plikt-

verk och i fråga om andra

skyddade personer till Statens in-

vandrarverk. Totalförsvarets plikt-

verk och Statens invandrarverk

skall vidarebefordra uppgifterna

till den nationella upplysnings-

byrån.

Varje kommun och landsting

skall också till Totalförsvarets

pliktverk respektive Statens in-

vandrarverk lämna uppsamlade

värdeföremål och handlingar, som

kvarlämnats av skyddade personer

eller som efterlämnats av avlidna

skyddade personer, om värde-

föremålen eller handlingarna är av

vikt för de närmast anhöriga. Upp-

gift skall även lämnas om var

avlidna skyddade personers gravar

är belägna. Totalförsvarets plikt-

verk och Statens invandrarverk

skall lämna vidare uppsamlade

värdeföremål och handlingar samt

vidarebefordra uppgifter om gra-

vars belägenhet till den nationella

upplysningsbyrån.

14 §

På begäran av Svenska röda

korset skall varje kommun,

landsting och kyrklig kommun,

som i krig eller under neutralitet

kan få sådan information som

avses i 13 §, i fred lämna Svenska

röda korset biträde med att för-

bereda den nationella upplysnings-

byråns verksamhet.

På begäran av Svenska röda

korset skall varje kommun och

landsting, som i krig eller under

neutralitet kan få sådan informa-

tion som avses i 13 §, i fred lämna

Svenska röda korset biträde med

att förbereda den nationella upp-

lysningsbyråns verksamhet.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

2.21 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1809) om

totalförsvarsplikt

Härigenom föreskrivs att 2 kap. 1 §, 3 kap. 15 § samt 5 kap. 15 och

19 §§ lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

1 §

För att en totalförsvarspliktigs

förutsättningar att fullgöra värn-

plikt eller civilplikt skall kunna

utredas och bedömas är han eller

hon skyldig att, på begäran av

Totalförsvarets pliktverk, en annan

statlig myndighet som regeringen

bestämmer, en kommun, ett lands-

ting eller en kyrklig kommun,

skriftligen eller muntligen eller,

om det behövs, vid en personlig

inställelse lämna nödvändiga upp-

gifter om hälsotillstånd, utbild-

ning, arbete och personliga för-

hållanden i övrigt.

För att en totalförsvarspliktigs

förutsättningar att fullgöra värn-

plikt eller civilplikt skall kunna

utredas och bedömas är han eller

hon skyldig att, på begäran av

Totalförsvarets pliktverk, en annan

statlig myndighet som regeringen

bestämmer, en kommun eller ett

landsting, skriftligen eller munt-

ligen eller, om det behövs, vid en

personlig inställelse lämna nöd-

vändiga uppgifter om hälsotill-

stånd, utbildning, arbete och per-

sonliga förhållanden i övrigt.

3 kap.

15 §

Beslut om krigsplacering fattas

av Totalförsvarets pliktverk efter

framställningar från statliga myn-

digheter, kommuner, landsting,

kyrkliga kommuner, bolag, fö-

reningar, samfälligheter eller andra

enskilda. Om ett beslut om krigs-

placering upphävs, gäller 14 §.

Beslut om krigsplacering fattas

av Totalförsvarets pliktverk efter

framställningar från statliga myn-

digheter, kommuner, landsting,

bolag, föreningar, samfälligheter,

registrerade trossamfund, organi-

satoriska delar av sådana samfund

eller andra enskilda. Om ett beslut

om krigsplacering upphävs, gäller

14 §.

5 kap.

15 §

Ärenden om avbrott skall prövas

av Totalförsvarets pliktverk eller

efter verkets bestämmande av en

annan statlig myndighet, en kom-

mun, ett landsting eller en kyrklig

kommun. Ärenden som avses i

14 § skall dock alltid prövas av

Totalförsvarets pliktverk.

Ärenden om avbrott skall prövas

av Totalförsvarets pliktverk eller

efter verkets bestämmande av en

annan statlig myndighet, en kom-

mun eller ett landsting. Ärenden

som avses i 14 § skall dock alltid

prövas av Totalförsvarets plikt-

verk.

19 §

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får

överlämna till bolag, föreningar,

samfälligheter eller andra enskilda

att besluta om ledighet och

förmåner för totalförsvarspliktiga

som fullgör civilplikt hos dem.

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer får

överlämna till bolag, föreningar,

samfälligheter, registrerade tros-

samfund, organisatoriska delar av

sådana samfund eller andra

enskilda att besluta om ledighet

och förmåner för totalförsvars-

pliktiga som fullgör civilplikt hos

dem.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

2.22 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1811) om

disciplinansvar inom totalförsvaret, m.m.

Härigenom föreskrivs att 19, 22 24, 50, 51, 58 och 62 §§ lagen

(1994:1811) om disciplinansvar inom totalförsvaret, m.m. skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

19 §

Frågor om disciplinansvar eller

åtalsanmälan prövas av den myn-

dighet, den kommun, det landsting

eller den kyrkliga kommun där den

disciplinansvarige tjänstgör eller

senast har tjänstgjort eller av den

myndighet som regeringen be-

stämmer.

I fråga om disciplinansvariga

som tjänstgör eller har tjänstgjort

hos ett bolag, en förening, en

samfällighet, en stiftelse eller en

annan enskild, prövas frågor om

disciplinförseelse eller åtalsan-

mälan av den myndighet som

regeringen bestämmer.

Frågor om disciplinansvar eller

åtalsanmälan prövas av den myn-

dighet, den kommun eller det

landsting där den disciplinan-

svarige tjänstgör eller senast har

tjänstgjort eller av den myndighet

som regeringen bestämmer.

I fråga om disciplinansvariga

som tjänstgör eller har tjänstgjort

hos ett bolag, en förening, en

samfällighet, en stiftelse, ett

registrerat trossamfund eller nå-

gon av dess organisatoriska delar

eller hos en annan enskild, prövas

frågor om disciplinförseelse eller

åtalsanmälan av den myndighet

som regeringen bestämmer.

22 §

Ärenden som skall prövas av

andra myndigheter än Försvars-

makten, av kommuner, av lands-

ting eller av kyrkliga kommuner

där den disciplinansvarige tjänst-

gör eller har tjänstgjort prövas av

chefen för den organisatoriska

enhet där den disciplinansvarige

tjänstgör eller har tjänstgjort eller

av någon annan högre chef.

Ärenden som skall prövas av

andra myndigheter än Försvars-

makten, av kommuner eller av

landsting där den disciplinan-

svarige tjänstgör eller har tjänst-

gjort prövas av chefen för den

organisatoriska enhet där den

disciplinansvarige tjänstgör eller

har tjänstgjort eller av någon

annan högre chef.

23 §

För att biträda de myndigheter,

kommuner, landsting eller kyrk-

liga kommuner som har att hand-

lägga disciplinärenden skall det

finnas auditörer.

För att biträda de myndigheter,

kommuner eller landsting som har

att handlägga disciplinärenden

skall det finnas auditörer.

Auditörerna skall vara jurister. De förordnas av regeringen eller av den

myndighet som regeringen bestämmer.

24 §

Innan en disciplinpåföljd be-

slutas eller en åtalsanmälan görs i

fråga om en disciplinansvarig,

skall yttrande inhämtas från audi-

tören. Ett sådant yttrande behövs

dock inte när ärendet prövas enligt

21 § eller, under de förutsättningar

som anges i 21 §, av någon annan

myndighet än Försvarsmakten, en

kommun, ett landsting eller en

kyrklig kommun.

Auditören är medansvarig för de

beslut som myndigheten, kom-

munen, landstinget eller den kyr-

kliga kommunen fattar på hans

eller hennes tillstyrkan.

Innan en disciplinpåföljd be-

slutas eller en åtalsanmälan görs i

fråga om en disciplinansvarig,

skall yttrande inhämtas från audi-

tören. Ett sådant yttrande behövs

dock inte när ärendet prövas enligt

21 § eller, under de förutsättningar

som anges i 21 §, av någon annan

myndighet än Försvarsmakten, en

kommun eller ett landsting.

Auditören är medansvarig för de

beslut som myndigheten, kom-

munen eller landstinget fattar på

hans eller hennes tillstyrkan.

50 §

Ett beslut av en sådan chef vid

Försvarsmakten som avses i 20 §,

av en annan myndighet än För-

svarsmakten, eller av en kommun,

ett landsting eller en kyrklig kom-

mun att ålägga någon disciplin-

påföljd får av den disciplinan-

svarige överklagas hos den tings-

rätt inom vars domkrets det verk-

samhetsställe där den disciplinan-

svarige tjänstgör är lokaliserat.

Om verksamhetsstället inte är lo-

kaliserat i Sverige eller om det

finns särskilda skäl, får beslutet

överklagas hos den tingsrätt som

regeringen bestämmer.

Ett beslut av en sådan chef vid

Försvarsmakten som avses i 20 §,

av en annan myndighet än För-

svarsmakten, eller av en kommun

eller ett landsting att ålägga någon

disciplinpåföljd får av den disci-

plinansvarige överklagas hos den

tingsrätt inom vars domkrets det

verksamhetsställe där den disci-

plinansvarige tjänstgör är lokali-

serat. Om verksamhetsstället inte

är lokaliserat i Sverige eller om det

finns särskilda skäl, får beslutet

överklagas hos den tingsrätt som

regeringen bestämmer.

51 §

Beslutet överklagas genom att

överklagandet skickas till den

myndighet, den kommun, det

landsting eller den kyrkliga kom-

mun som har meddelat beslutet. I

överklagandet skall klaganden an-

ge det beslut som överklagas och

den ändring i beslutet som begärs.

Beslutet överklagas genom att

överklagandet skickas till den

myndighet, den kommun eller det

landsting som har meddelat be-

slutet. I överklagandet skall kla-

ganden ange det beslut som över-

klagas och den ändring i beslutet

som begärs.

Överklagandet skall ha kommit in till den myndighet, som har

meddelat beslutet, inom tio dagar från den dag då klaganden fick del av

beslutet.

Tingsrätten skall, sedan handlingarna i ärendet överlämnats dit, pröva

om överklagandet har kommit in i rätt tid. Ett överklagande som kommit

in för sent skall avvisas.

58 §

Om materiel som har utlämnats

för personligt bruk till en disci-

plinansvarig går förlorad eller

skadas, får en myndighet, en kom-

mun, ett landsting eller en kyrklig

kommun besluta om ersättnings-

skyldighet enligt skadeståndslagen

(1972:207) för honom eller henne.

Om någon åtgärd har vidtagits för

att åtal skall väckas mot den

disciplinansvarige, får ersättnings-

ärende inte inledas eller fortsättas i

fråga om det förfarande som avses

med åtgärden.

Om materiel som har utlämnats

för personligt bruk till en

disciplinansvarig går förlorad eller

skadas, får en myndighet, en kom-

mun eller ett landsting besluta om

ersättningsskyldighet enligt skade-

ståndslagen (1972:207) för honom

eller henne. Om någon åtgärd har

vidtagits för att åtal skall väckas

mot den disciplinansvarige, får

ersättningsärende inte inledas eller

fortsättas i fråga om det förfarande

som avses med åtgärden.

62 §1

Ett beslut om ersättnings-

skyldighet som fattas av en sådan

chef i Försvarsmakten som avses i

20 §, av en annan myndighet än

Försvarsmakten, eller av en kom-

mun, ett landsting eller en kyrklig

kommun får överklagas av den

disciplinansvarige till tingsrätten.

Bestämmelserna i 50 53 och 55 §§

gäller vid sådant överklagande.

Ett beslut om ersättnings-

skyldighet som fattas av en sådan

chef i Försvarsmakten som avses i

20 §, av en annan myndighet än

Försvarsmakten, eller av en kom-

mun eller ett landsting får över-

klagas av den disciplinansvarige

till tingsrätten. Bestämmelserna i

50 53 och 55 §§ gäller vid sådant

överklagande.

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

2. I fråga om en disciplinansvarigs tjänstgöring hos en kyrklig

kommun skall äldre bestämmelser fortsätta att gälla. Vad som sägs om

kyrklig kommun skall dock i stället gälla den myndighet som avses i 19 §

andra stycket. De ärenden om disciplinansvar, om åtalsanmälan och om

ersättningsskyldighet för materiel som har utlämnats för personligt bruk,

vilka vid utgången av år 1999 handläggs hos en kyrklig kommun, skall

överlämnas till den myndigheten för fortsatt handläggning.

2.23 Förslag till lag om ändring i säkerhetsskyddslagen

(1996:627)

Härigenom föreskrivs i fråga om säkerhetsskyddslagen (1996:627)

dels att 3 § skall upphöra att gälla,

dels att 1, 4, 8 och 31 §§ skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

Denna lag gäller vid verksamhet hos

1. staten, kommunerna, lands-

tingen och de kyrkliga kommuner-

na,

2. aktiebolag, handelsbolag, fö-

reningar och stiftelser över vilka

staten, kommuner, landsting eller

kyrkliga kommuner utövar ett

rättsligt bestämmande inflytande,

och

1. staten, kommunerna och

landstingen,

2. aktiebolag, handelsbolag, fö-

reningar och stiftelser över vilka

staten, kommuner eller landsting

utövar ett rättsligt bestämmande

inflytande, och

3. enskilda, om verksamheten är av betydelse för rikets säkerhet eller

särskilt behöver skyddas mot terrorism.

4 §

Staten, kommuner, landsting

och kyrkliga kommuner skall anses

utöva ett rättsligt bestämmande

inflytande enligt 1 § 2, om de en-

samma eller tillsammans

Staten, kommuner och landsting

skall anses utöva ett rättsligt be-

stämmande inflytande enligt 1 § 2,

om de ensamma eller tillsammans

1. äger aktier i ett aktiebolag eller andelar i en ekonomisk förening

med fler än hälften av samtliga röster i bolaget eller föreningen eller på

något annat sätt förfogar över så många röster i bolaget eller föreningen,

2. har rätt att utse eller avsätta fler än hälften av ledamöterna i

styrelsen för ett aktiebolag, en förening eller en stiftelse, eller

3. utgör samtliga obegränsat ansvariga bolagsmän i ett handelsbolag.

Vid tillämpningen av 1 3 skall

inflytande anses vara utövat av

staten, om inflytandet utövas av en

juridisk person över vilken staten

bestämmer på det sätt som anges i

punkterna. Det som här sägs om

staten gäller också kommuner,

landsting och kyrkliga kommuner.

Vid tillämpningen av 1 3 skall

inflytande anses vara utövat av

staten, om inflytandet utövas av en

juridisk person över vilken staten

bestämmer på det sätt som anges i

punkterna. Det som här sägs om

staten gäller också kommuner och

landsting.

8 §

När staten avser att begära in

anbud eller träffa avtal om upp-

handling där det förekommer upp-

gifter som med hänsyn till rikets

säkerhet omfattas av sekretess,

skall staten träffa ett skriftligt avtal

(säkerhetsskyddsavtal) med an-

budsgivaren eller leverantören om

det säkerhetsskydd som behövs i

det särskilda fallet. Detsamma

gäller för kommuner, landsting

och kyrkliga kommuner.

När staten avser att begära in

anbud eller träffa avtal om upp-

handling där det förekommer upp-

gifter som med hänsyn till rikets

säkerhet omfattas av sekretess,

skall staten träffa ett skriftligt avtal

(säkerhetsskyddsavtal) med an-

budsgivaren eller leverantören om

det säkerhetsskydd som behövs i

det särskilda fallet. Detsamma gäl-

ler för kommuner och landsting.

Om säkerhetsskyddslagen gäller för anbudsgivaren eller leverantören

på grund av 1 § 2 eller 3, kan anbudsgivarens eller leverantörens

skyldigheter enligt lagen inte göras mindre långtgående genom villkoren

i säkerhetsskyddsavtalet.

31 §

Den som regeringen bestämmer skall kontrollera säkerhetsskyddet hos

myndigheter och andra som lagen gäller för samt hos anbudsgivare och

leverantörer som har träffat ett säkerhetsskyddsavtal.

Därutöver skall staten, kom-

muner, landsting och kyrkliga

kommuner se till att det finns ett

tillfredsställande säkerhetsskydd

hos aktiebolag, handelsbolag, fö-

reningar och stiftelser över vilka

de utövar ett rättsligt bestämmande

inflytande samt hos anbudsgivare

och leverantörer med vilka de har

träffat ett säkerhetsskyddsavtal.

Därutöver skall staten, kom-

muner och landsting se till att det

finns ett tillfredsställande säker-

hetsskydd hos aktiebolag, handels-

bolag, föreningar och stiftelser

över vilka de utövar ett rättsligt

bestämmande inflytande samt hos

anbudsgivare och leverantörer med

vilka de har träffat ett säker-

hetsskyddsavtal.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

2.24 Förslag till lag om ändring i lagen (1997:158) om

röstlängdsregister

Härigenom föreskrivs att 2, 5 och 7 §§ lagen (1997:158) om röst-

längdsregister skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 §

Röstlängdsregister får användas för framställning av

1. röstlängder och röstkort enligt

vallagen (1997:157), lagen

(1972:704) om kyrkofullmäktigval,

m.m. och folkomröstningslagen

(1979:369),

1. röstlängder och röstkort enligt

vallagen (1997:157) och folkom-

röstningslagen (1979:369),

2. röstlängder och röstkort vid folkomröstning i en kommun eller i ett

landsting,

3. duplettröstkort, tillsyn, planering och uppföljning av val eller

omröstning, och

4. statistik.

5 §

För den som avses i 4 § får registret innehålla uppgifter om

1. namn, personnummer, adress

och den församling som personen

är folkbokförd i enligt folkbok-

föringslagen (1991:481),

2. medborgarskap, och

3. tillhörighet i svenska kyrkan

eller medlemskap i en icke-

territoriell församling.

1. namn, personnummer, adress

och den församling som personen

är folkbokförd i enligt folkbok-

föringslagen (1991:481), och

2. medborgarskap.

För den som inte är folkbokförd i landet får i registret också anges när

de utvandrade.

7 §

I ett röstlängdsregister får som sökbegrepp bara användas uppgift om

1. namn eller personnummer,

2. tillhörighet i svenska kyrkan,

3. medlemskap i en icke-

territoriell församling,

4. medborgarskap i Sverige,

Danmark, Finland, Island eller

Norge,

5. medborgarskap i ett land

inom eller utom Europeiska unio-

nen (unionsmedborgarskap eller

icke unionsmedborgarskap), eller

6. valdistrikt.

1. namn eller personnummer,

2. medborgarskap i Sverige,

Danmark, Finland, Island eller

Norge,

3. medborgarskap i ett land

inom eller utom Europeiska unio-

nen (unionsmedborgarskap eller

icke unionsmedborgarskap), eller

4. valdistrikt.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

2.25 Förslag till lag om ändring i skattebetalningslagen

(1997:483)

Härigenom föreskrivs att 5 kap. 4 § skattebetalningslagen (1997:483)

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5 kap.

4 §

Skatteavdrag skall inte göras från ersättning som betalas ut till

1. staten, landsting, kommuner,

kommunalförbund eller kyrkliga

kommuner,

1. staten, landsting, kommuner

eller kommunalförbund,

2. fysiska personer som inte är bosatta i Sverige,

3. utländska juridiska personer, eller

4. mottagare som visar upp ett sådant beslut om befrielse från

skatteavdrag som avses i 10 eller 11 §.

Första stycket 2 och 3 gäller inte, om ersättningen betalas ut för

näringsverksamhet som mottagaren bedriver från ett fast driftställe här i

landet.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

2.26 Förslag till lag om ändring i lagen (1997:998) om

ändring i lagen (1995:743) om aviseringsregister

Härigenom föreskrivs att 4, 7 och 8 §§ lagen (1995:743) om

aviseringsregister i stället för deras lydelse enligt lagen (1997:998) om

ändring i nämnda lag skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 §

Aviseringsregistret får innehålla uppgifter om personer som är eller har

varit folkbokförda i landet och om personer som har tilldelats ett

samordningsnummer enligt 18 a § folkbokföringslagen (1991:481).

För en person som är eller har varit folkbokförd får de uppgifter anges

som registrerats enligt lagen (1990:1536) om folkbokföringsregister och

som avser

1. personnummer och samordningsnummer,

2. namn,

3. adress,

4. folkbokföringsfastighet, lägenhetsbeteckning, folkbokföringsort och

folkbokföring under särskild rubrik,

5. födelsehemort och födelseort,

6. medborgarskap,

7. civilstånd,

8. make, föräldrar, barn och vårdnadshavare,

9. datum för inflyttning från utlandet,

10. avregistrering med uppgift om dödsfall, utflyttning till utlandet

eller annan anledning,

11. medlemskap i icke-territo-

riell församling,

12. anmälan enligt 7 kap. 1 och

10 §§ vallagen (1997:157).

11. anmälan enligt 7 kap. 1 och

10 §§ vallagen (1997:157).

För en person som har tilldelats ett samordningsnummer får anges de

uppgifter som har registrerats enligt 7 § tredje och fjärde styckena lagen

(1990:1536) om folkbokföringsregister.

7 §

I fråga om den som är eller har varit folkbokförd får i aviseringsregistret

som sökbegrepp användas uppgift

1. som avses i 4 § andra stycket

1 4, 8 och 10 12,

1. som avses i 4 § andra stycket

1 4, 8 , 10 och 11,

2. om medborgarskap i Sverige, Danmark, Norge, Finland eller Island,

eller

3. om medborgarskap i land inom eller utom Europeiska unionen

(unionsmedborgarskap eller icke unionsmedborgarskap).

I fråga om den som tilldelats ett samordningsnummer får i

aviseringsregistret som sökbegrepp användas uppgift om samordnings-

nummer, födelsetid och namn.

Som sökbegrepp får, enligt de närmare föreskrifter som meddelas av

regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer, också

användas uppgift som avses i 5 §.

8 §

Uppgift i aviseringsregistret som

avses i 4 § andra stycket 1 8, 11

och 12 samt i 4 § tredje stycket

skall gallras när en ny, mot-

svarande uppgift registreras eller

när uppgiften inte längre är

aktuell. Uppgift som avses i 4 § 4

och som ersatts av en ny

motsvarande uppgift får dock be-

varas i två år efter utgången av det

år ändringen registrerades. Vidare

får uppgift om rättat person-

nummer bevaras under den tid

som behövs för att tillgodose

ändamålet med registret.

Uppgift i aviseringsregistret som

avses i 4 § andra stycket 1 8 och

11 samt i 4 § tredje stycket skall

gallras när en ny, motsvarande

uppgift registreras eller när upp-

giften inte längre är aktuell.

Uppgift som avses i 4 § 4 och som

ersatts av en ny motsvarande upp-

gift får dock bevaras i två år efter

utgången av det år ändringen

registrerades. Vidare får uppgift

om rättat personnummer bevaras

under den tid som behövs för att

tillgodose ändamålet med registret.

Uppgift om datum för inflyttning från utlandet skall gallras fyra år

efter utgången av det år då uppgiften registrerades.

Om en person har avregistrerats

från folkbokföringen, skall uppgift

som avses i 4 § andra stycket 4 9

och 11 gallras vid avregistreringen

och övriga uppgifter tio år efter

utgången av det år personen

avregistrerades.

Om en person har avregistrerats

från folkbokföringen, skall uppgift

som avses i 4 § andra stycket 4 9

gallras vid avregistreringen och

övriga uppgifter tio år efter

utgången av det år personen

avregistrerades.

Regeringen får föreskriva undantag från bestämmelsen om gallring i

tredje stycket.

2.27 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:938) om

behandling av personuppgifter om

totalförsvarspliktiga

Härigenom föreskrivs att 6 § lagen (1998:938) om behandling av

personuppgifter om totalförsvarspliktiga skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6 §

Känsliga personuppgifter får behandlas om det är nödvändigt för de

ändamål som anges i 1 § första stycket.

Första stycket gäller även

kommuner, landsting, kyrkliga

kommuner och statliga myn-

digheter om uppgifterna behövs

för utredning om den totalförsvars-

pliktiges personliga förhållanden

enligt 2 kap. 1 § lagen (1994:1809)

om totalförsvarsplikt.

Första stycket gäller även

kommuner, landsting och statliga

myndigheter om uppgifterna be-

hövs för utredning om den total-

försvarspliktiges personliga för-

hållanden enligt 2 kap. 1 § lagen

(1994:1809) om totalförsvarsplikt.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

Bestämmelsen i 6 § andra stycket skall inte börja tillämpas förrän den

1 oktober 2001.

2.28 Förslag till lag om ändring i lagen (1998:1593) om

trossamfund

Härigenom föreskrivs att 16 § lagen (1998:1593) om trossamfund skall

ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

16 §

Svenska kyrkan har rätt till hjälp

av staten med beräkning, debi-

tering och redovisning av avgifter

från dem som tillhör Svenska kyr-

kan samt med att ta in avgifterna.

Även andra registrerade trossam-

fund kan beviljas sådan hjälp.

Bestämmelser om förfarandet

vid sådan hjälp meddelas i

särskild lag.

Svenska kyrkan har rätt till hjälp

av staten med bestämmande, debi-

tering och redovisning av avgifter

från dem som tillhör Svenska kyr-

kan samt med att ta in avgifterna.

Även andra registrerade trossam-

fund kan beviljas sådan hjälp.

Bestämmelser om förfarandet

meddelas i särskild lag.

Regeringen beslutar, om ett

annat registrerat trossamfund än

Svenska kyrkan skall få sådan

hjälp. Regeringen får besluta att

ett trossamfund som har beviljats

hjälp inte längre skall få det.

Hjälpen får lämnas endast till

ett trossamfund som

1. bidrar till att upprätthålla

och stärka de grundläggande

värderingar som samhället vilar

på, och

2. är stabilt och har egen

livskraft.

2.29 Förslag till lag om ändring i lagen (1999:000) om

avgift till registrerat trossamfund

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1999:000) om avgift till

registrerat trossamfund

dels att 2 § skall upphöra att gälla,

dels att nuvarande 3 10 §§ skall betecknas 2 9 §§,

dels att 1 § samt de nya 4 6 och 8 §§ skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

Bestämmelser om statlig hjälp

med beräkning, debitering och re-

dovisning av avgifter till Svenska

kyrkan samt med att ta in

avgifterna finns i 16 § lagen

(1998:1593) om trossamfund. Be-

stämmelser om kyrkoavgift finns i

7 och 8 §§ lagen (1998:1591) om

Svenska kyrkan.

Bestämmelser om statlig hjälp

med bestämmande, debitering och

redovisning av avgifter till

Svenska kyrkan samt med att ta in

avgifterna finns i 16 § lagen

(1998:1593) om trossamfund. Be-

stämmelser om kyrkoavgift finns i

7 och 8 §§ lagen (1998:1591) om

Svenska kyrkan.

4 §

Vid beräkning, debitering,

redovisning och betalning av av-

gifter gäller skattebetalningslagen

(1997:483).

Vid bestämmande, debitering,

redovisning och betalning av av-

gifter gäller skattebetalningslagen

(1997:483).

5 §

Trossamfundet skall senast den

3 december varje år på medium för

automatisk databehandling till

Riksskatteverket lämna de upp-

gifter som behövs för att beräkna,

debitera, redovisa och ta in

avgifterna.

Trossamfundet skall senast den

3 december varje år på medium för

automatisk databehandling till

Riksskatteverket lämna de upp-

gifter som behövs för att be-

stämma, debitera, redovisa och ta

in avgifterna.

Uppgifterna skall gälla för visst inkomstår och får endast avse personer

som den 1 november året före det inkomstår för vilket avgiften skall tas

in

1. är skyldiga att betala kyrkoavgift enligt 7 § lagen (1998:1591) om

Svenska kyrkan, eller

2. har eller anses ha samtyckt

enligt 7 § denna lag till att betala

avgift till trossamfundet.

2. har eller anses ha samtyckt

enligt 6 § denna lag till att betala

avgift till trossamfundet.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

meddela närmare föreskrifter om hur uppgifterna skall lämnas.

6 §

Andra registrerade trossamfund

än Svenska kyrkan skall innan

uppgifter enligt 6 § lämnas skaffa

skriftligt samtycke från de per-

soner vilkas avgifter skall tas in

med statlig hjälp. Samtycket skall

avse avgiftsskyldigheten till tros-

samfundet och att avgifterna tas in

med statlig hjälp.

Andra registrerade trossamfund

än Svenska kyrkan skall innan

uppgifter enligt 5 § lämnas skaffa

skriftligt samtycke från de per-

soner vilkas avgifter skall tas in

med statlig hjälp. Samtycket skall

avse avgiftsskyldigheten till tros-

samfundet och att avgifterna tas in

med statlig hjälp.

Om trossamfundets stadgar innehåller regler om skyldighet för med-

lemmarna att betala avgift till trossamfundet i den ordning som gäller för

skatter och avgifter enligt skattebetalningslagen (1997:483), anses med-

lemmarna ha lämnat sådant samtycke som avses i första stycket.

8 §

Om staten till följd av behand-

lingen av en uppgift som avses i

6 § betalar skadestånd till en per-

son som är registrerad i skatte-

registret skall det trossamfund som

lämnat uppgiften ersätta staten i

motsvarande utsträckning.

Om staten till följd av behand-

lingen av en uppgift som avses i

5 § betalar skadestånd till en per-

son som är registrerad i skatte-

registret skall det trossamfund som

lämnat uppgiften ersätta staten i

motsvarande utsträckning.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

2.30 Förslag till lag om ändring i lagen (1999:000) om

ändring i sekretesslagen (1980:100)

Härigenom föreskrivs att 13 kap. 4 § och bilagan till sekretesslagen

(1980:100) i stället för deras lydelse enligt lagen (1999:000) om ändring i

nämnda lag skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

13 kap.

4 §

Erhåller arkivmyndighet för ar-

kivering från någon annan myn-

dighet uppgift som är sekretess-

belagd där, gäller sekretessen

också hos arkivmyndigheten.

Får en arkivmyndighet för

arkivering från någon annan myn-

dighet en uppgift som är sekretess-

belagd där, gäller sekretessen

också hos arkivmyndigheten.

Erhåller ett enskilt organ som

avses i 1 kap. 8 § andra stycket

tredje meningen för förvaring en

handling som härrör från en

myndighet och som innehåller en

uppgift som är sekretessbelagd hos

myndigheten, gäller sekretessen

också hos det enskilda organet.

Får ett enskilt organ som avses i

1 kap. 8 § tredje stycket första

meningen för förvaring en

handling som härrör från en

myndighet och som innehåller en

uppgift som är sekretessbelagd hos

myndigheten, gäller sekretessen

också hos det enskilda organet.

Erhåller Svenska kyrkan eller någon av dess organisatoriska delar för

förvaring en allmän handling enligt lagen (1999:000) om överlämnande

av allmänna handlingar till Svenska kyrkan eller någon av dess

organisatoriska delar för förvaring, m.m. som innehåller en uppgift som

är sekretessbelagd, skall sekretessen fortsätta att gälla.

 Bilaga

Nuvarande lydelse

I enlighet med vad som anges i 1 kap. 8 § skall vad som föreskrivs i

tryckfrihetsförordningen om rätt att ta del av handlingar hos myndighet i

tillämpliga delar gälla också handlingar hos något av de organ som

nämns nedan i den mån handlingarna hör till där angiven verksamhet hos

organet. Verksamheten anges i förekommande fall med hänvisning till

numret i Svensk författningssamling (SFS) på den författning med stöd

av vilken verksamheten har uppdragits åt organet.

Organ

Verksamhet

Besiktningsorganen Aktiebolaget

Svensk Bilprovning, SMP Svensk

Maskinprovning Aktiebolag och

SAQ Kontroll Aktiebolag

Bolag, föreningar, samfälligheter

eller andra enskilda där total-

försvarspliktiga fullgör civilplikt

Chalmers tekniska högskola aktie-

bolag

fordonskontroll (SFS 1994:2043)

prövning av frågor om ledighet

och förmåner för totalförsvars-

pliktiga som fullgör civilplikt (SFS

1994:1809)

all verksamhet

Föreslagen lydelse

I enlighet med vad som anges i 1 kap. 8 § skall vad som föreskrivs i

tryckfrihetsförordningen om rätt att ta del av handlingar hos myndighet i

tillämpliga delar gälla också handlingar hos något av de organ som

nämns nedan i den mån handlingarna hör till där angiven verksamhet hos

organet. Verksamheten anges i förekommande fall med hänvisning till

numret i Svensk författningssamling (SFS) på den författning med stöd

av vilken verksamheten har uppdragits åt organet.

Organ

Verksamhet

Besiktningsorganen Aktiebolaget

Svensk Bilprovning, SMP Svensk

Maskinprovning Aktiebolag och

SAQ Kontroll Aktiebolag

fordonskontroll (SFS 1994:2043)

Bolag, föreningar, samfälligheter,

registrerade trossamfund och

organisatoriska delar av sådana

samfund eller andra enskilda där

totalförsvarspliktiga fullgör civil-

plikt

Chalmers tekniska högskola aktie-

bolag

prövning av frågor om ledighet

och förmåner för totalförsvars-

pliktiga som fullgör civilplikt (SFS

1994:1809)

all verksamhet

2.31 Förslag till lag om ändring i lagen (1999:000) om

ändring i mervärdesskattelagen (1994:200)

Härigenom föreskrivs att 3 kap. 23 § mervärdesskattelagen (1994:200)

i stället för dess lydelse enligt lagen (1999:000) om ändring i nämnda lag

skall ha följande lydelse.

Lydelse enligt prop. 1998/99:69

Föreslagen lydelse

3 kap.

23 §

Från skatteplikt undantas omsättning av följande slag av varor och

tjänster:

1. sedlar och mynt som är gällande betalningsmedel, dock inte

samlarföremål,

2. läkemedel som lämnas ut enligt recept eller säljs till sjukhus eller

förs in i landet i anslutning till sådan utlämning eller försäljning,

3. modersmjölk, blod eller organ från människor,

4. flygbensin och flygfotogen,

5. lotterier, inräknat vadhållning och andra former av spel,

6. tjänster som avser grav-

öppning eller gravskötsel när

tjänsten tillhandahålls av huvud-

mannen för en allmän begrav-

ningsplats, och

6. tjänster som avser grav-

öppning eller gravskötsel på all-

män begravningsplats när tjänsten

tillhandahålls av huvudmannen för

eller innehavaren av begravnings-

platsen, och

7. guld som levereras till Sveriges riksbank.

3 Ärendet och dess beredning

Riksdagen fattade hösten 1995 ett principbeslut om ändrade relationer

mellan staten och Svenska kyrkan fr.o.m. den 1 januari 2000 (prop.

1995/96:80, bet. 1995/96:KU12, rskr. 1995/96:84). Genom princip-

beslutet godkände riksdagen regeringens förslag till riktlinjer för det

fortsatta arbetet med relationsändringen. Dessa riktlinjer omfattade den

rättsliga regleringen, ekonomi och uppbörd, begravningsverksamheten,

den kyrkliga egendomen samt vården av kulturhistoriska värden.

Principbeslutet medförde ett omfattande utredningsarbete vars resultat

redovisades i början av april 1997 i sju betänkanden, SOU 1997:41 47.

På grundval av bl.a. de förslag som lämnades i dessa betänkanden har

regeringen beslutat följande tre propositioner:

- Staten och trossamfunden grundlagsfrågor (prop. 1997/98:49),

- Staten och trossamfunden bestämmelser om Svenska kyrkan och

andra trossamfund (prop. 1997/98:116),

- Staten och trossamfunden begravningsverksamheten, kultur-

minnena, personalen, avgiftsbetalningen, m.m. (prop. 1998/99:38).

Riksdagen har den 4 juni 1998 (bet. 1997/98:KU20, rskr. 1997/98:284)

och slutligt den 18 november 1998 (bet. 1998/99:KU5, rskr. 1998/99:3)

beslutat i de frågor som behandlas i de första två propositionerna och den

21 april 1999 (bet. 1998/99:KU18, rskr.1998/99:176) beslutat i de frågor

som behandlas i den tredje propositionen. En redogörelse för innehållet i

de av riksdagen beslutade lagarna finns i bilaga 1.

I ett av betänkandena, Staten och trossamfunden, Stöd, skatter och

finansiering (SOU 1997:45), lämnades förslag om bl.a. utformningen av

det framtida stödet till trossamfund. Remissinstanserna var på flera

punkter kritiska till utredningens förslag. Därför beslutade regeringen

den 12 mars 1998 att tillsätta en arbetsgrupp med uppgift att se över

statens stöd till trossamfund. I arbetsgruppen ingick företrädare för de i

Samarbetsnämnden för statsbidrag till trossamfund (SST) representerade

samfunden och Svenska kyrkan. Arbetsgruppens förslag har redovisats i

departementspromemorian Statens stöd till andra trossamfund än

Svenska kyrkan (Ds 1999:12). En sammanfattning av promemorians

förslag finns i bilaga 2. Promemorian har remissbehandlats. En

förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 3. Remissyttrandena

finns samlade i Kulturdepartementet (dnr Ku1999/934/Ky).

Riksdagsbesluten om ändrade relationer mellan staten och Svenska

kyrkan innebär att förutsättningarna för trossamfundens medverkan inom

totalförsvaret i framtiden förändras. Med anledning av detta beslutade

regeringen den 7 maj 1998 att tillsätta en arbetsgrupp med uppgift att se

över den kyrkliga beredskapen efter relationsändringen. I arbetsgruppen

ingick företrädare för Överstyrelsen för civil beredskap, de i

Samarbetsnämnden för statsbidrag till trossamfund (SST) representerade

samfunden och Svenska kyrkan. Arbetsgruppen har redovisat sina förslag

i departementspromemorian Trossamfunden och totalförsvaret (Ds

1999:4). En sammanfattning av förslagen finns i bilaga 4. Promemorian

har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i

bilaga 5. Remissyttrandena finns samlade i Kulturdepartementet (dnr

Ku1999/374/Ky).

Inom Kulturdepartementet har en promemoria upprättats med förslag

till följdändringar i lagstiftningen med anledning av stat kyrkareformen.

Promemorian har remissbehandlats. En förteckning över remiss-

instanserna finns i bilaga 6. Remissyttrandena finns samlade i

Kulturdepartementet (dnr Ku97/903/Ky). Utredningen om tros-

samfundens rättsliga reglering pekade i betänkandet Staten och

trossamfunden, Rättslig reglering (SOU 1997:41) på ett antal lagar som

behöver ändras i samband med relationsändringen. Några författnings-

förslag lämnades dock inte. Betänkandet har remissbehandlats och en

förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 7. Remissyttrandena

och en remissammanställning finns tillgängliga i Kulturdepartementet

(dnr Ku97/903/Ky).

Vissa av de ändringar som föreslås faller inom det område där

Lagrådets yttrande normalt skall inhämtas. Ändringarna är emellertid av

så enkel beskaffenhet att Lagrådets hörande skulle sakna betydelse.

4 Statens stöd till andra trossamfund än

Svenska kyrkan

De förslag som behandlas i detta avsnitt bygger på promemorian Statens

stöd till andra trossamfund än Svenska kyrkan (Ds 1999:12) som lagts

fram av Arbetsgruppen för översyn av statens stöd till trossamfund.

4.1 Remissinstanserna positiva till arbetsgruppens

förslag

Förslagen från Utredningen om kyrkans personal och om samfundsstöd i

betänkandet SOU 1997:45 innebar bl.a. att samhällsnyttan betonades som

ett kriterium för bidrag och att en förskjutning skulle ske från generellt

stöd till mål- och resultatstyrda bidrag. Vidare föreslog utredningen att

hela organisationsbidraget skulle gå förlorat för de samfund som får

statens hjälp med avgiftsuppbörd. Under remissbehandlingen framförde

trossamfunden omfattande kritik mot framför allt dessa förslag. Av

denna anledning tillsattes en arbetsgrupp inom Regeringskansliet med

uppgift att göra en översyn av statens stöd till trossamfund mot bakgrund

av de synpunkter som samfunden hade haft på utredningsförslaget.

Remissyttrandena från trossamfunden har genomgående varit positiva

till arbetsgruppens förslag som i hög grad stämmer överens med

samfundens egna synpunkter. Trossamfunden har också framhållit att

förslagen från arbetsgruppen ökar likställigheten mellan Svenska kyrkan

och de andra samfunden.

4.2 Det nuvarande statsbidraget till trossamfunden

Upprinnelsen till det nuvarande statliga stödet till trossamfunden var

flera motioner till 1971 års riksdag om bidrag till de fria kristna

samfunden. Riksdagen beslutade med anledning av motionerna om ett

bidrag till församlingar inom andra kristna trossamfund än Svenska

kyrkan. Vid behandlingen i riksdagen uttalade kulturutskottet att syftet

med bidraget borde vara att "öka förutsättningarna för ekonomiskt svaga

församlingar att hålla lokaler samt erbjuda religiös service i form av

gudstjänst, själavård och liknande." (bet. KrU 1971:15).

Efterhand har kretsen av trossamfund som kan erhålla bidrag ur

anslaget utökats med bl.a. Romersk-katolska kyrkan, de judiska

församlingarna, vissa protestantiska och ortodoxa kyrkor samt islamiska

församlingar.

Statsbidraget fördelas av en statlig myndighet, Samarbetsnämnden för

statsbidrag till trossamfund (SST), enligt förordningen (1989:271) om

statsbidrag till andra trossamfund än Svenska kyrkan. Statsbidrag kan

lämnas för religiös verksamhet och till lokaler för religiös verksamhet

samt till teologiska seminarier m.m. Bidrag kan endast lämnas till de

samfund som finns angivna i förordningen eller genom associering

samverkar med något av dessa samfund. Det är regeringen som beslutar

vilka trossamfund som skall kunna komma i fråga för statligt statsbidrag.

I SST är de samfund och samverkande organ representerade som enligt

förordningen kan beviljas bidrag. De samverkande organen är dels

Islamiska samarbetsrådet (IS), dels Ortodoxa och österländska kyrkors

ekumeniska råd (OÖKER).

Statsbidraget till trossamfunden bestämdes till 2 miljoner kronor per år

när det infördes år 1971. Innevarande år uppgår anslaget till 55,7

miljoner kronor. Av detta belopp fördelar SST 52,8 miljoner kronor och

2,9 miljoner kronor står till regeringens disposition. Av det bidrag som

fördelas via SST har bortemot 80 procent karaktär av organisationsbidrag

medan återstoden utgörs av verksamhets- eller projektbidrag. Det är

förenat med vissa svårigheter att erhålla jämförbara uppgifter om hur stor

andel bidragen utgör av de olika bidragsmottagande samfundens totala

ekonomi. Beräkningar som har gjorts tyder dock på att det är stor

skillnad mellan samfunden i detta hänseende. Trossamfund som

huvudsakligen betjänar till riket invandrade trosbekännare förefaller vara

mera bidragsberoende och i regel ha sämre förutsättningar att själva

finansiera sin ekonomi än de sedan gammalt här i landet etablerade

frikyrkorna.

Vid sidan om anslaget för stöd till trossamfund har samfunden även

under ett antal år av sysselsättningsskäl fått bidrag för att bygga eller

rusta upp lokaler. Under åren 1983 1985 anvisades sammanlagt

29 miljoner kronor och under åren 1992 1995 sammanlagt 80 miljoner

kronor till sådana lokalbidrag. Bidragen har fördelats av SST.

Förutom det allmänna statsbidraget till trossamfunden lämnas även

bidrag till andlig vård inom vissa samhällsinstitutioner. En del av detta

stöd finansieras genom dessa institutioners anslag.

4.3 Motiv för stöd

Regeringens bedömning: Det finns flera motiv för att staten skall

stödja trossamfund.

Trossamfund är generellt sett samhällsnyttiga organisationer som

medverkar i den ständigt pågående normbildningsprocessen och

denna process är nödvändig för att upprätthålla och stärka de

grundläggande värderingar som vårt samhälle vilar på.

När Svenska kyrkan enligt 16 § lagen (1998:1593) om trossamfund

får kostnadsfri avgiftshjälp bör staten av likställighetsskäl stödja de

andra trossamfunden.

Enligt regeringsformen är det en uppgift för det allmänna att främja

bl.a. religiösa minoriteters möjligheter att behålla och utveckla ett eget

samfundsliv.

Arbetsgruppens bedömning stämmer överens med regeringens.

Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser som yttrar sig i denna

fråga instämmer i arbetsgruppens bedömningar. Statskontoret påpekar att

det offentliga åtagandet i fråga om religiös verksamhet kan sägas

upphöra genom ikraftträdandet av stat kyrkareformen. Som

arbetsgruppen har visat finns det, enligt Statskontoret, likväl skäl att även

i framtiden på vissa villkor stödja trossamfunden. Statskontoret anser de

av arbetsgruppen anförda skälen för stöd vägande.

Skälen för regeringens bedömning: En utgångspunkt för regeringens

uppdrag till arbetsgruppen har varit att staten i princip bör stödja

trossamfundens verksamhet. Som arbetsgruppen har funnit kan det

anföras flera motiv för ett sådant stöd. Arbetsgruppens ställningstagande

har fått ett starkt gensvar från samfundens sida.

Det främsta stödmotivet är att trossamfund liksom många andra typer

av frivilligorganisationer generellt sett är samhällsnyttiga och av det

skälet värda att stödjas.

Trossamfunden medverkar, tillsammans med andra goda krafter, i den

ständigt pågående normbildningsprocess som är nödvändig för att

upprätthålla och stärka de grundläggande värderingar som vårt samhälle

vilar på. Aktuell samhällsforskning pekar också klart på att ett aktivt

förenings- och samfundsliv på många sätt stärker det demokratiska

systemet. Att olika ideologier och trosriktningar, som verkar för att vårt

demokratiska statsskick upprätthålls, stärks och utvecklas, också får goda

möjligheter att göra sig gällande är därför av stor betydelse för vitaliteten

i den svenska demokratin.

I samhällets uppgifter ingår omsorgen om invånarnas behov i skilda

hänseenden. Verksamheten inom trossamfunden bidrar till att fylla

framför allt de religiösa behoven och till att ge den enskilde en

grundläggande identitet samt social och kulturell gemenskap. Vid

olyckor och kristillstånd kommer behovet av samfundens verksamhet till

särskilt tydligt uttryck. Aktiva och vitala trossamfund minskar också

utrymmet för allehanda extrema rörelser inom trosområdet.

Ett andra betydelsefullt motiv är att staten av likställighetsskäl bör

stödja andra trossamfund när Svenska kyrkan får statligt stöd i form av

kostnadsfri avgiftshjälp, se 16 § lagen (1998:1593) om trossamfund.

Ett tredje motiv är att det anges i regeringsformen att etniska, språkliga

och religiösa minoriteters möjligheter att behålla och utveckla ett eget

kultur- och samfundsliv bör främjas (1 kap. 2 § fjärde stycket). Alla

trossamfund i Sverige vid sidan av Svenska kyrkan får betraktas som

religiösa minoriteter eftersom inte något av dessa samfund betjänar mer

än två procent av Sveriges befolkning och de tillsammans inte betjänar

mycket mer än tio procent av befolkningen. Särskilt viktigt torde detta

motiv vara för stödet till samfund som huvudsakligen betjänar till riket

invandrade trosbekännare när det gäller dessas integrering i det svenska

samhället.

Regeringen anser att statens positiva inställning till trossamfundens

verksamhet bör komma till uttryck genom att staten ger samfunden goda

förutsättningar att bedriva sin verksamhet. Ett sådant synsätt ligger i linje

med regeringsformens bestämmelser om religionsfrihet och motsvarande

bestämmelser i Europakonventionen.

Det bör tilläggas att det primärt inte är en statlig uppgift att svara för

trossamfundens etablering eller spridning. Detta bör i stället vara en

uppgift för samfunden själva. Hur väl dessa lyckas med uppgiften hänger

samman med den egna livskraften. Liksom för närvarande kan det dock i

vissa fall av integrationsskäl vara befogat med stöd för ett trossamfunds

etablering här i landet. Det synsätt som här givits uttryck för ligger i linje

med motiven för de ändrade relationerna mellan staten och Svenska

kyrkan.

4.4 Det framtida stödet till trossamfunden

4.4.1 Övergripande mål för stödet

Regeringens förslag: Målet för stödet skall vara att bidra till att

skapa förutsättningar för trossamfunden att bedriva en aktiv och

långsiktigt inriktad religiös verksamhet i form av gudstjänst,

själavård, undervisning och omsorg.

Regeringens bedömning: Arbetsgruppens förslag att det i lag skall

anges att även andra verksamheter och projekt som trossamfunden

bedriver och som svarar mot angelägna samhällsbehov får ges stöd,

bör inte genomföras.

Arbetsgruppens förslag stämmer i huvudsak överens med

regeringens. Arbetsgruppen föreslår också att det i lag skall anges att

även andra verksamheter och projekt som trossamfunden bedriver och

som svarar mot angelägna samhällsbehov får ges stöd.

Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna har inga

invändningar mot förslagen. (Samarbetsnämnden för statsbidrag till

trossamfund (SST)/Sveriges Frikyrkosamråd (FSR) anser att målet är en

meningsfull utgångspunkt för statlig bidragsgivning och är formulerat

utifrån trossamfundens självuppfattning och centrala uppgifter. Islamiska

Kulturcenterunionen i Sverige (IKUS) framhåller att målet för stödet bör

vara att särskilt förbättra för trossamfund med svag ekonomi.

Skälen för regeringens förslag: Vid tillkomsten av stödet till

trossamfund år 1971 uttalade Kulturutskottet, som tidigare nämnts, att

stödet skulle ha en självständig karaktär och att dess syfte borde vara att

"öka förutsättningarna för ekonomiskt svaga församlingar att hålla

lokaler samt erbjuda religiös service i form av gudstjänst, själavård och

liknande" (bet. KrU 1971:15 s. 2).

I det angivna syftet ligger att stödet skall möjliggöra för trossamfunden

att kunna planera och bedriva sin verksamhet på ett aktivt och långsiktigt

sätt. Det på detta sätt formulerade syftet med stödet är fortfarande

aktuellt. Den övergripande målsättningen med statens stöd till

trossamfunden bör därför också i fortsättningen vara att förbättra

samfundens förutsättningar att bedriva en aktiv och långsiktigt inriktad

religiös verksamhet.

Den religiösa verksamhetens huvuduppgift är i de flesta trossamfund

att anordna gudstjänster av olika slag. Till den religiösa verksamheten

hör också själavård och undervisning. En viktig del i trossamfundens

religiösa verksamhet är vidare omsorgen om människors behov i bl.a.

socialt hänseende.

Enligt regeringens mening bör målet med statens stöd till

trossamfunden vara att bidra till att skapa förutsättningar för samfunden

att bedriva en aktiv och långsiktigt inriktad religiös verksamhet i form av

gudstjänst, själavård, undervisning och omsorg.

I denna målformulering ryms att stödet bör kunna användas för att

underlätta för många av de mindre frikyrkoförsamlingar som finns i stort

sett i hela landet att fortsätta att bedriva sin verksamhet. Stödet bör dock

inte bli så stort att det hindrar den strukturomvandling av församlingar

som pågår och som ofta är demografiskt betingad. Detta torde inte heller

vara önskvärt. Rätt använt kan stödet minska de negativa verkningarna av

en sådan strukturomvandling. I målet ryms också trossamfundens

allmänna behov av stöd vid nyetablering på inflyttningsorter samt

invandrarsamfundens särskilda strävan att bedriva verksamhet på orter

med många till riket invandrade trosbekännare. Däremot bör inte i målet

rymmas en generell ambition att jämna ut de ekonomiska

förutsättningarna mellan trossamfunden genom att särskilt stödja

samfund med svag ekonomi.

Arbetsgruppen har föreslagit att det av målformuleringen skall framgå

att även andra verksamheter och projekt som trossamfunden bedriver och

som svarar mot angelägna samhällsbehov får ges stöd. Bakgrunden är att

samfunden för närvarande beviljas olika verksamhets- och projektbidrag.

Den av regeringen föreslagna målformuleringen utgör inte något hinder

mot att sådana bidrag även fortsättningsvis beviljas. Arbetsgruppens

förslag i denna del bör därför inte genomföras.

4.4.2 Förutsättningar för statsbidrag

Regeringens förslag: En särskild lag stiftas med föreskrifter om stöd

till trossamfund. I lagen anges de grundläggande principer enligt vilka

bidragsfrågor skall prövas.

Statsbidrag får lämnas endast till ett trossamfund som

1. bidrar till att upprätthålla och stärka de grundläggande

värderingar som samhället vilar på, och

2. är stabilt och har egen livskraft.

Arbetsgruppens förslag stämmer i huvudsak överens med

regeringens.

Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna har inga

invändningar mot förslagen. Kammarkollegiet anser dock att den

föreslagna lagtexten är alltför vagt utformad. Enligt kollegiets

uppfattning är det inte heller självklart att de i dag bidragsberättigade

trossamfunden skulle godkännas vid en prövning mot dessa villkor.

Samarbetsnämnden för statsbidrag till trossamfund (SST)/Sveriges

Frikyrkosamråd (FSR) anför bl.a. att arbetsgruppens motivtext visar den

värdegrund som trossamfunden och staten delar.

Skälen för regeringens förslag: Målet med statens stöd till

trossamfunden bör, som tidigare nämnts, vara att bidra till att skapa

förutsättningar för dessa att bedriva en aktiv och långsiktigt inriktad

religiös verksamhet. Stöd kommer att lämnas i form av statsbidrag och

som avgiftshjälp till registrerade trossamfund.

Svenska kyrkan kommer enligt 16 § lagen (1998:1593) om

trossamfund att få statlig hjälp med att ta in avgifter från dem som tillhör

kyrkan. Statens kostnader för hjälpen behandlas i avsnitt 4.5.1.

För att ett trossamfund skall kunna komma i fråga för statligt stöd i

form av statsbidrag bör det uppfylla vissa grundläggande förutsättningar.

Detta är viktigt av flera skäl men framför allt därför att tyngdpunkten

både i det gällande bidragssystemet och i det system som nu föreslås

ligger på organisationsbidrag, inte på verksamhets- eller projektbidrag.

De krav som ställs upp bör främst vara av formell natur, men det bör

också ske en prövning av hur trossamfundet förhåller sig till samhällets

grundläggande värderingar. Detta får dock inte innebära att det sker

någon närmare prövning och värdering av samfundets lära i förhållande

till samhällets gemensamma värdegrund.

I sammanhanget kan erinras om att det i de två inledande paragraferna

i den nyligen antagna lagen (1998:1591) om Svenska kyrkan också har

ställts vissa krav på detta trossamfund. Bland annat krävs att Svenska

kyrkan skall vara en öppen folkkyrka, som i samverkan mellan en

demokratisk organisation och kyrkans ämbete bedriver en rikstäckande

verksamhet. Skälen till dessa krav är flera men ett av dem är att Svenska

kyrkan även efter relationsändringen år 2000 får ett statligt stöd av

betydande omfattning.

Med regeringens förslag kan statens stöd till trossamfund ges i två

skilda former: dels som statsbidrag, dels som avgiftshjälp. De regleringar

som styr respektive stödform bör vara så likformiga som möjligt. När det

gäller avgiftshjälp kommer föreskrifterna främst att finnas i lagen om

trossamfund och i lagen (1999:000) om avgift till registrerat

trossamfund. Detta talar för att även de föreskrifter som skall gälla för

statsbidrag bör finnas i lag. Om de grundläggande principer enligt vilka

frågan om statsbidrag skall prövas anges i lag, ökar förutsägbarheten i

systemet. Likaså medför det att samfunden blir behandlade på ett

likformigt sätt. Det ligger också ett egenvärde i att principerna för det

statliga stödet på detta område, där det råder ett särskilt grundlagsskydd,

är angivna i lag. En särskild lag med föreskrifter om stöd till trossamfund

bör därför stiftas.

Ett trossamfund som skall komma i fråga för statligt stöd i form av

statsbidrag bör enligt regeringens uppfattning bedriva en verksamhet som

direkt eller indirekt upprätthåller och stärker de grundläggande värdena i

det svenska samhället. I detta ligger att samfundet utövar sin verksamhet

med respekt för alla människors lika värde samt bidrar till en

normbildning i samhället som överensstämmer med demokratins idéer.

En förutsättning för statsbidrag bör således vara att trossamfundet bidrar

till att upprätthålla och stärka samhällets grundläggande värderingar.

För att anses bidra till att upprätthålla och stärka samhällets

grundläggande värderingar bör trossamfundet motverka alla former av

rasism och andra typer av diskriminering samt våld och brutalitet.

Samfundet bör också verka för att utveckla förutsättningarna för

jämställdhet mellan kvinnor och män. Vidare bör samfundet verka för att

dess medlemmar och betjänade vägleds av etiska principer som är

förenliga med samhällets grundläggande demokratiska värderingar. Detta

innebär dock inte något krav på att t.ex. samfundets lära eller åskådning

skall utformas i demokratisk ordning. Inte heller krävs det att

beslutsprocessen i samfundet vid utseende av exempelvis präster vilar på

demokratisk grund. Av väsentlig betydelse är i stället att trossamfundet

verkar för att dess medlemmar och betjänade deltar i samhällslivet och

att samfundet klart markerar avståndstagande från antidemokratiska

strömningar i samhället.

Ytterligare en förutsättning för att kunna få statsbidrag bör vara att

trossamfundet kan uppvisa ett visst mått av stabilitet. I detta ligger bl.a.

att samfundet under en bestämd lägsta tid kontinuerligt bedrivit

verksamhet här i landet. Denna tid bör inte understiga fem år. Vidare bör

trossamfundets organisatoriska struktur vara fast och tydlig. Detta

innebär i allmänhet att trossamfundet och dess organisatoriska delar

utgör juridiska personer. Om samfundet saknar organisation på nationell

nivå, bör det ändå finnas någon form av ledningsorgan för samfundet

eller åtminstone ett organ som hanterar vissa för samfundet gemensamma

funktioner för att det skall kunna komma i fråga för statsbidrag.

Trossamfundets stabilitet bör också visa sig i ekonomiskt hänseende.

Verksamheten bör i huvudsak finansieras av dem som är medlemmar

eller betjänas av samfundet och är bosatta här i landet. Vidare bör

trossamfundet disponera äga eller hyra lokaler för sin verksamhet.

I en del fall kan statliga bidrag till trossamfund vara motiverade trots

att samfundet inte bedrivit en kontinuerlig verksamhet under fem år här i

landet. Det kan, liksom för närvarande, gälla när en församling som

huvudsakligen betjänar till riket invandrade trosbekännare behöver stöd

för att bygga upp central eller lokal verksamhet.

De trossamfund som skall kunna komma i fråga för statsbidrag bör

som huvudregel bedriva sin verksamhet i någon av associationsformerna

registrerat trossamfund eller ideell förening. Associationsformerna

aktiebolag, ekonomisk förening och stiftelse är inte avsedda för den

verksamhet som trossamfunden typiskt sett bedriver. När den nya

associationsformen registrerat trossamfund införs år 2000 torde det inte

vara aktuellt för trossamfunden att bedriva verksamheten i andra former

än registrerat trossamfund eller ideell förening. Religiös verksamhet som

bedrivs i andra associationsformer bör därför inte kunna komma i fråga

för statsbidrag, annat än undantagsvis. I sammanhanget bör det också

nämnas att bara registrerade trossamfund kan beviljas statlig hjälp med

att ta in avgifter från sina medlemmar, se 16 § lagen om trossamfund.

En förutsättning för att ett trossamfund skall kunna få statsbidrag bör

vidare vara att samfundet har egen livskraft. I detta ligger för det första

att trossamfundet har nått viss storlek i fråga om antalet medlemmar eller

betjänade. Med betjänad avses medlem eller registrerad deltagare i

verksamhet som organiseras av ett trossamfund eller en församling. Ett

samfund bör som huvudregel betjäna minst 3 000 personer eller ha

motsvarande antal medlemmar för att kunna anses ha egen livskraft. I

kravet på egen livskraft ligger för det andra att trossamfundet bör bedriva

verksamhet på flera platser i landet.

Om samfundet betjänar färre än 3 000 personer bör det ändå anses ha

egen livskraft, om det utgör en del av ett internationellt verksamt

trossamfund av betydande omfattning. Det kan i sådana fall vara befogat

att modifiera den ovan berörda utgångspunkten att verksamheten

huvudsakligen skall finansieras av medlemmarna.

Ett trossamfund som inte har 3 000 betjänade men som i övrigt

uppfyller förutsättningarna bör liksom för närvarande ändå ha möjlighet

att kunna få statsbidrag. Ett villkor för detta bör vara att det tillsammans

med andra trossamfund inom samma samfundsfamilj bildar ett organ för

samverkan om fördelning av statsbidrag. I organet för samverkan bör

också den myndighet som fördelar bidraget ha representation. Någon

förändring jämfört med vad som gäller för närvarande är inte aktuell.

Genom att t.ex. de ortodoxa kyrkorna i dag är sammanslutna i Ortodoxa

och österländska kyrkors ekumeniska råd (OÖKER) kan de ortodoxa

kyrkor som betjänar färre än 3 000 personer få statsbidrag.

Något krav på nettotillväxt i trossamfunden för att få statsbidrag bör

inte ställas. Vid sammanslagning och delning av samfund bör en ny

prövning av det statliga stödet göras med utgångspunkt från det nya läget

och de principer som gäller för statsbidraget.

I sammanhanget bör understrykas att det förhållandet att ett

trossamfund inte bedöms uppfylla de här uppställda förutsättningarna för

statsbidrag inte i sig kan anses innebära en inskränkning i den

grundlagsskyddade religionsfriheten. Denna frihet bör inte ensam

motivera någon rätt till statsbidrag utan de föreslagna förutsättningarna

måste vara för handen för att statsbidraget skall kunna beviljas.

Kammarkollegiet har anfört att den föreslagna lagtexten är alltför vagt

utformad. Enligt regeringens uppfattning finns det emellertid goda skäl

att inte ange förutsättningarna för statsbidraget mer konkret än vad

arbetsgruppen föreslagit. Samhällets gemensamma värdegrund förändras

visserligen ganska långsamt. En del förskjutningar sker dock från tid till

annan och lagstiftningen behöver därför i denna del vara relativt generellt

utformad. Vad nu sagts gäller också i fråga om trossamfundens stabilitet

och livskraft. Det bör avgöras i den praktiska tillämpningen om

förutsättningarna för bidrag i det enskilda fallet är uppfyllda eller inte.

Av lagen bör det således framgå att statsbidrag bara får lämnas till ett

trossamfund som bidrar till att upprätthålla och stärka de grundläggande

värderingar som samhället vilar på. Vidare bör det framgå att

trossamfundet skall vara stabilt och ha egen livskraft.

Kammarkollegiet har även anfört att det inte är självklart att de i dag

bidragsberättigade trossamfunden skulle godkännas vid en prövning mot

den tolkning av lagtexten som arbetsgruppen har gjort. Varken SST/FSR

eller något av de samfund som berört frågan har emellertid antytt att den

gjorda tolkningen av förutsättningarna för stöd skulle innebära

svårigheter av principiellt eller praktiskt slag. Enligt regeringens

uppfattning talar övervägande skäl för att samtliga de trossamfund som i

dag får statsbidrag bör kunna vara stödberättigade också med den

föreslagna ordningen. Det måste dock prövas i varje enskilt fall om ett

sökande trossamfund uppfyller förutsättningarna för statsbidrag.

4.4.3 Beslut om statsbidrag

Regeringens förslag: Regeringen bestämmer vilka trossamfund som

kan få statsbidrag.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

meddela föreskrifter om fördelning av statsbidrag.

Arbetsgruppens förslag stämmer överens med regeringens.

Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna har inga

invändningar mot förslagen.

Skälen för regeringens förslag: I det nuvarande systemet för

statsbidrag till andra trossamfund än Svenska kyrkan är det, som tidigare

har nämnts, regeringen som beslutar vilka samfund eller grupper av

samverkande församlingar eller trossamfund som beviljas statsbidrag.

Frågor om fördelning av statsbidraget prövas av Samarbetsnämnden för

statsbidrag till trossamfund (SST) som också får meddela tillämpnings-

föreskrifter.

Från och med år 2000 kommer statens stöd till trossamfunden att bestå

av dels statsbidrag, dels statlig hjälp med att ta in avgifter. När det gäller

den sistnämnda stödformen är det, enligt 2 § lagen (1999:000) om avgift

till registrerat trossamfund, regeringen som beslutar vilka trossamfund

som skall få hjälp med att ta in avgifter. Enligt 16 § andra stycket lagen

(1998:1593) om trossamfund meddelas bestämmelser om förfarandet vid

sådan hjälp i särskild lag.

Mot denna bakgrund framstår det som naturligt att regeringen också

bestämmer vilka trossamfund som skall få statsbidrag. Detta bör anges i

lag. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör få

meddela närmare föreskrifter om hur statsbidraget skall fördelas. Hur

fördelningen av bidragen från staten skall göras i det enskilda fallet bör

regeringen liksom i dag kunna delegera till ett särskilt fördelnings-

organ.

4.4.4 Utformningen av bidragssystemet

Regeringens bedömning: Statsbidraget till trossamfunden bör vara

utformat så att samfunden kan bedriva sin verksamhet med kontinuitet

och långsiktighet. Större delen av bidraget bör ges i form av

organisationsbidrag.

För sådana verksamheter som trossamfunden bedriver och som

staten har ett särskilt intresse av att stödja bör bidraget utformas som

verksamhetsbidrag. Projektbidrag bör liksom i dag tillfälligt kunna

ges för särskilt angelägna etableringar m.m.

Samarbetsnämnden för statsbidrag till trossamfund (SST) bör även i

fortsättningen fördela statsbidraget till trossamfunden.

Arbetsgruppens förslag stämmer i huvudsak överens med

regeringens bedömning.

Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna har inga

invändningar mot förslagen. Statskontoret anser dock att det bör finnas

en balans och en tydligare boskillnad mellan ett grundläggande

organisationsstöd vilket främst bör ses som ett bidrag till

kanslifunktioner och ett verksamhetsbidrag. Vad beträffar

verksamhetsstödet menar Statskontoret att villkoren bör vara att det skall

bidra till stärka sådana utåtriktade verksamheter som staten har ett

särskilt intresse att stödja eller som annars svarar mot angelägna

samhällsbehov. Som ett led i resultatstyrningen förutsätts mottagarna

enligt Statskontorets uppfattning lämna årliga redovisningar av

användningen av statsbidraget och effekterna av insatserna i förhållande

till de mål som angivits. Samarbetsnämnden för statsbidrag till

trossamfund (SST)/Sveriges Frikyrkosamråd (FSR) är positiva till att

huvuddelen av stödet även fortsättningsvis skall ges som

organisationsbidrag och även till förslagen om verksamhetsbidrag och

projektbidrag. Svenska Missionsförbundet tillstyrker arbetsgruppens

förslag och framhåller att med den föreslagna utformningen av bidragen

undviker staten att vidta åtgärder som kan verka styrande på

trossamfundens inre angelägenheter.

Skälen för regeringens bedömning: I avsnitt 4.4.1 föreslås att

målsättningen för statens stöd till trossamfunden skall vara att bidra till

att skapa förutsättningar för dessa att bedriva en aktiv och långsiktigt

inriktad religiös verksamhet. För att uppnå detta mål är utformningen av

bidragssystemet av väsentlig betydelse, särskilt avvägningen mellan

organisationsbidrag och andra bidragsformer.

Utredningen om kyrkans personal och om samfundsstöd (SOU

1997:45) föreslog ett mer begränsat organisationsbidrag än dagens, ett

s.k. basstöd på 12 kronor per betjänad. Detta skulle motsvara högst en

fjärdedel av det nuvarande organisationsbidraget. Utredningen ansåg att

registrerade trossamfund skulle få välja mellan organisationsbidrag och

uppbördshjälp. I övrigt föreslog utredningen ändamålsstyrda bidrag som

skulle ha samhällsnyttan som utgångspunkt. Utredningens förslag blev

starkt kritiserat av trossamfunden, som bl.a. anförde att statens stöd till

trossamfunden i första hand bör utformas som ett organisationsbidrag.

Trossamfunden anförde vidare att ändamålsstyrda bidrag enligt

utredningens förslag skulle kunna hota basverksamheten i församlingarna

och därmed möjligheterna för dessa att bedriva samhällsnyttig

verksamhet.

Regeringen anser i likhet med arbetsgruppen att en betydande del av

statsbidraget även i fortsättningen skall kunna lämnas till trossamfunden i

form av organisationsbidrag. Den huvudsakliga statliga styrningen för

denna bidragstyp sker vid valet av trossamfund. Detta ligger väl i linje

med de motiv för stödet som regeringen lagt fram i avsnitt 4.3. Om en

betydande del av statsbidraget ges i form av organisationsbidrag

begränsas statens styrning till valet av samfund.

Av principiella skäl bör det dras en gräns mellan stat och kyrka genom

att staten om möjligt undviker att vidta åtgärder som kan verka styrande

på trossamfundens inre angelägenheter. Detta är också ett av motiven för

de ändrade relationerna mellan staten och Svenska kyrkan. Synsättet om

åtskillnad mellan stat och kyrka har vunnit allmän spridning. En

betydande del av statsbidraget bör utformas såsom organisationsbidrag,

annars riskerar staten att påverka trossamfundens egen prioritering.

Denna stödform bör avse den långsiktigt inriktade religiösa

verksamheten.

Det finns verksamheter som trossamfund bedriver och som är av sådan

art att staten kan vara intresserad av att sätta in särskilda stödåtgärder.

Det tydligaste exemplet torde vara den ekumeniska samverkan som

förekommer beträffande den andliga vården inom sjukvården. Denna typ

av aktiviteter kan staten stödja genom verksamhetsbidrag. Sådana

verksamheter där staten svarar för en betydande del av finansieringen

finns det skäl för staten att styra. Om staten och trossamfunden är

överens om målet för verksamheten, torde inte en statlig styrning behöva

vara problematisk för trossamfunden. Remissutfallet tyder på att

samfunden delar denna uppfattning.

Av de nuvarande bidragstyperna är bidrag till lokaler och till etablering

närmast att betrakta som projektbidrag. Detta gäller också de bidrag som

lämnas till enstaka utbildnings- och fortbildningsinsatser för funktionärer

inom samfund som huvudsakligen betjänar till riket invandrade

trosbekännare. För sådana tillfälliga insatser bör projektbidrag kunna

beviljas.

Det kan nämnas att det inom Regeringskansliet har tillsatts en

arbetsgrupp om den sociala ekonomin och dess utveckling (In 1998:A).

Inom ramen för sitt uppdrag behandlar arbetsgruppen bl.a. frågor rörande

bidrag till organisations- och föreningslivet. Gruppens arbete skall

redovisas i juni 1999.

Statsbidragets fördelning

Statsbidraget till trossamfunden fördelas i dag av en statlig

nämndmyndighet, Samarbetsnämnden för statsbidrag till trossamfund

(SST). I likhet med arbetsgruppen anser regeringen att SST även i

fortsättningen bör fördela statsbidraget. Nämnden bör dock göras mindre

än i dag.

Regeringen delar vidare arbetsgruppens uppfattning att det till

nämnden bör knytas ett råd för dryftande av gemensamma frågor av

intresse för kretsen av bidragsberättigade trossamfund. I rådet bör alla

dessa samfund vara representerade. Det finns därutöver ett behov av ett

särskilt forum med uppgift att vara ett kontaktorgan för diskussion av

övergripande gemensamma frågor av intresse både för staten och för

samfunden. Inrättandet av ett sådant forum bör därför övervägas.

4.5 Statlig hjälp med avgifter till registrerade

trossamfund

4.5.1 Kostnaderna räknas av från statsbidraget

Regeringens förslag: Vid fördelning av statsbidrag skall det beaktas

om trossamfundet får statlig hjälp med att bestämma, debitera,

redovisa och ta in avgifter.

Arbetsgruppens förslag stämmer överens med regeringens.

Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har någon invändning

mot förslaget. Samarbetsnämnden för statsbidrag till trossamfund

(SST)/Sveriges Frikyrkosamråd (FSR) anser dock att det är

otillfredsställande att avgiftshjälpen kan börja tillämpas från och med

år 2000 när det gäller Svenska kyrkan men inte förrän år 2001 när det

gäller de fria samfunden. Svenska Missionsförbundet framhåller att det är

viktigt ur likställighetssynpunkt att de föreslagna bidragsformerna för

trossamfunden, däribland avgiftshjälpen, kan börja tillämpas den

1 januari år 2000.

Skälen för regeringens förslag: Statens stöd till trossamfund kommer

att ges i två skilda former: dels som statsbidrag, dels som hjälp med

avgifter till registrerade trossamfund. Vid fördelning av statsbidrag bör

det beaktas om samfundet får statlig hjälp med att bestämma, debitera,

redovisa och ta in avgifter.

Kostnaderna för avgiftshjälpen bör enligt regeringens bedömning

räknas av från trossamfundets organisationsbidrag i förhållande till det

antal personer vars avgifter tas in med statlig hjälp. Arbetsgruppen har

beräknat att statens kostnad för uppbördshjälpen uppgår till 21 kr per

person som omfattas av hjälpen. Även de förberedelsekostnader som

uppkommer hos Riksskatteverket (RSV) bör räknas av från

organisationsbidraget. Dessa kostnader har av RSV beräknats till 75 000

kronor per samfund, se SOU 1997:46 avsnitt 9.3.1. Regeringen gör i

dagsläget inte någon annan bedömning vad gäller kostnadernas storlek än

den som arbetsgruppen gjort.

Vad gäller ikraftträdandet av reglerna om avgiftshjälp är detta

beroende av frågan när hela stat kyrkareformen träder i kraft. Vad som

skall gälla i nämnda hänseende har riksdagen redan bestämt genom flera

beslut och de ställningstagandena ligger givetvis fast. Frågan om när

avgiftshjälpen skall börja ges får lösas inom den tidsram som

relationsändringen sätter genom närmare kontakter mellan regeringen,

berörda myndigheter och intresserade trossamfund.

4.5.2 Förutsättningar för avgiftshjälp

Regeringens förslag: I lagen (1998:1593) om trossamfund införs

bestämmelser om vem som beslutar om avgiftshjälp och om

förutsättningarna för hjälpen.

Regeringen beslutar om ett annat registrerat trossamfund än

Svenska kyrkan skall få avgiftshjälp och om hjälpen skall upphöra.

Motsvarande bestämmelser i lagen (1999:000) om avgift till

registrerat trossamfund upphävs.

Avgiftshjälp får lämnas endast till ett trossamfund som

1. bidrar till att upprätthålla och stärka de grundläggande

värderingar som samhället vilar på, och

2. är stabilt och har egen livskraft.

Arbetsgruppens förslag stämmer överens med regeringens.

Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har någon invändning

mot förslaget.

Skälen för regeringens förslag: I 16 § lagen (1998:1593) om

trossamfund anges att Svenska kyrkan har rätt till hjälp av staten med

beräkning, debitering och redovisning av avgifter från dem som tillhör

Svenska kyrkan samt med att ta in avgifterna. Vidare anges att även

andra registrerade trossamfund kan beviljas sådan hjälp och att

bestämmelser om förfarandet meddelas i särskild lag. Lagen innehåller

däremot inga bestämmelser om vem som beslutar om avgiftshjälp eller

om de principer enligt vilka frågan om rätt till avgiftshjälp skall prövas.

Av 2 § lagen (1999:000) om avgift till registrerat trossamfund framgår

att det är regeringen som beslutar om avgiftshjälp åt andra trossamfund

än Svenska kyrkan i varje enskilt fall och om hjälpens upphörande.

Lagen om avgift till registrerat trossamfund innehåller inte några

bestämmelser om de grundläggande förutsättningarna för avgiftshjälp.

Däremot finns det bestämmelser om vad som skall gälla för de

trossamfund som får hjälpen; hur och när de skall lämna uppgifter till

RSV, att skattebetalningslagens regler skall gälla vid debitering och

betalning av avgift, hur medlemmar/betjänade kan lämna medgivande till

avgiftsbetalning osv. Vad gäller uppgiftslämnandet får regeringen eller

den myndighet som regeringen bestämmer enligt 6 § meddela närmare

föreskrifter om hur uppgifterna skall lämnas.

Enligt regeringens uppfattning bör trossamfunden behandlas så

likvärdigt som möjligt. Detta gäller givetvis också i fråga om

avgiftshjälp. För Svenska kyrkans del finns den grundläggande

bestämmelsen om avgiftshjälp i lagen om trossamfund, vars föreskrifter

ändras på samma sätt som riksdagsordningens huvudbestämmelser. Även

för övriga trossamfund bör därför de grundläggande bestämmelserna om

avgiftshjälp finnas i den lagen. Särskilt gäller detta med hänsyn till det

starkare skydd som den särskilda lagstiftningsformen medför. I lagen om

trossamfund bör det således införas bestämmelser om vem som beslutar

om avgiftshjälp och om förutsättningarna för hjälpen. Detta innebär bl.a.

att bestämmelserna i 2 § i lagen om avgift till registrerat trossamfund bör

flyttas över till lagen om trossamfund.

Från och med år 2000 kommer statens stöd till trossamfunden att

utgöras av statsbidrag och avgiftshjälp. De båda stödformerna bör ses

som en enhet. Som tidigare nämnts är det bara registrerade trossamfund

som kan beviljas avgiftshjälp. När det gäller förutsättningarna i övrigt för

avgiftshjälpen, bör dessa stämma överens med de förutsättningar som

föreslås gälla för statligt stöd i form av statsbidrag (se avsnitt 4.4.2).

Detta innebär att statlig hjälp med att ta in avgifter bara bör få beviljas ett

trossamfund som bidrar till att upprätthålla och stärka de grundläggande

värderingar som samhället vilar på. Vidare bör det krävas att

trossamfundet är stabilt och har egen livskraft.

Innan regeringen beslutar om avgiftshjälp till ett trossamfund bör det

stå klart att både principiella och praktiska förutsättningar finns för att

medge hjälpen. Att höra SST och RSV om ansökningarna kan ge

regeringen kompletterande underlag för beslutet.

Regeringen kan, som nämnts, besluta att ett samfund inte längre skall

få statlig hjälp med att ta in avgifter. Anledningen till ett sådant beslut

kan vara att samfundet inte längre uppfyller de villkor för hjälpen som

gäller enligt lagen eller vad regeringen beslutat. Om trossamfundet

fortfarande uppfyller villkoren för organisationsbidrag, bör det dock

kunna få ett oreducerat bidrag i stället för den indragna avgiftshjälpen.

Det skulle kunna vara fallet om samfundet exempelvis inte lämnat

nödvändiga uppgifter till RSV eller inte hämtat in erforderliga

medgivanden till avgiftsbetalningen men ändå uppfyller de

grundläggande villkoren för att få statsbidrag.

5 Trossamfunden och totalförsvaret

De förslag som behandlas i detta avsnitt bygger på promemorian

Trossamfunden och totalförsvaret (Ds 1999:4) som lagts fram av

Arbetsgruppen för översyn av den kyrkliga beredskapen.

5.1 Nuvarande förhållanden

De kyrkliga kommunerna och myndigheterna omfattas i dag av åtskilliga

författningar på försvarsområdet. Detta skall ses mot bakgrund av att

Svenska kyrkan är en del av det allmänna och att de kyrkliga organens

verksamhet till stor del är författningsreglerad.

Lagen (1994:1720) om civilt försvar innehåller bestämmelser om de

kyrkliga kommunernas ansvar inom det civila försvaret. I lagen slås det

fast att de kyrkliga kommunerna, liksom kommunerna och landstingen,

skall vidta de beredskapsförberedelser som behövs för deras respektive

verksamhet under höjd beredskap (2 kap. 1 §). Förberedelserna skall ha

en enhetlig inriktning och genomföras på ett ändamålsenligt sätt.

Ansvaret för detta ligger inom den kyrkliga kommunen på kyrkorådet

eller motsvarande organ. Beredskapsförberedelserna skall genomföras i

samverkan med berörda statliga myndigheter, kommuner, landsting och

kyrkliga kommuner (2 kap. 1 §). Kyrkliga kommuner skall också

samverka med övriga trossamfund, såväl kristna som icke kristna

trossamfund (jfr prop. 1994/95:7 s. 56).

Det är en uppgift för kommunen att verka för att beredskaps-

förberedelserna för den civila verksamhet som bedrivs inom kommunen

av statliga myndigheter, landstinget och kyrkliga kommuner samt

organisationer och företag får en enhetlig inriktning och att samordning

sker (2 kap. 2 § lagen om civilt försvar). I detta ligger bl.a. att ta initiativ

till de samråd som behövs. Kommunen skall hålla länsstyrelsen

underrättad om de beredskapsförberedelser som vidtas och om de övriga

förhållanden som har betydelse för det civila försvaret i kommunen, se

2 kap. 5 § lagen om civilt försvar och 2 kap. 4 § förordningen (1995:128)

om civilt försvar. Länsstyrelsen skall varje år rapportera till

Överstyrelsen för civil beredskap (ÖCB) vilka beredskapsförberedelser

som har vidtagits av kommunerna i länet, se 53 § förordningen

(1997:1258) med länsstyrelseinstruktion. Härigenom får staten möjlighet

att följa upp och utvärdera beredskapen på kommunal nivå.

Inom varje stift skall stiftsstyrelsen verka för att de kyrkliga

kommunernas beredskapsförberedelser genomförs på ett ändamålsenligt

sätt och med en enhetlig inriktning (2 kap. 3 § lagen om civilt försvar).

Härvid skall stiftsstyrelsen samråda med domkapitlet.

Varje kyrklig kommun skall medverka i sådan utbildning som utgör ett

led i beredskapsförberedelserna och som rör den egna kyrkliga

kommunen (2 kap. 4 § lagen om civilt försvar). Den kyrkliga kommunen

skall vidare se till att de förtroendevalda och den personal som skall ingå

i krigsorganisationen får den utbildning som behövs för verksamheten

under höjd beredskap (2 kap. 3 § förordningen om civilt försvar). De

kyrkliga kommunerna skall ha de planer som behövs för verksamheten

under höjd beredskap (2 kap. 1 § förordningen om civilt försvar).

Motsvarande bestämmelser gäller för kommuner och landsting.

I 3 kap. 1 § lagen om civilt försvar slås det fast bl.a. att

kommunstyrelsen under höjd beredskap skall verka för att den civila

verksamhet som bedrivs i kommunen får en enhetlig inriktning och för

att samverkan kommer till stånd mellan dem som bedriver verksamheten.

Kyrkorådet eller motsvarande organ svarar för ledningen av den del av

det civila försvaret som ankommer på den kyrkliga kommunen (3 kap.

3 §). Vidare gäller att varje kyrklig kommun under höjd beredskap är

skyldig att bedriva verksamhet för invånare från andra kyrkliga

kommuner och för utlänningar som söker skydd i Sverige, på samma sätt

som gäller för dem som bor inom den egna kyrkliga kommunen (8 kap.

11 § andra stycket).

I lagen om civilt försvar finns även föreskrifter som innebär att de

kyrkliga kommunerna, i likhet med kommuner och landsting, har vissa

skyldigheter när det gäller att lämna upplysningar m.m. om krigsfångar

och andra skyddade personer (8 kap. 13 och 14 §§).

Lagen (1988:97) om förfarandet hos kommunerna, förvaltnings-

myndigheterna och domstolarna under krig eller krigsfara m.m.

innehåller bestämmelser om bl.a. de kyrkliga kommunernas ställning och

arbetsformer under krig och krigsfara. Bestämmelserna gäller även

myndigheter under regeringen vilka också ingår i Svenska kyrkans

organisation, t.ex. Kyrkofondens styrelse och domkapitlen. Lagen

behandlas närmare i avsnitt 6.

Av 7 § första stycket lagen (1992:1403) om totalförsvar och höjd

beredskap följer att kommuner, landsting och kyrkliga kommuner vid

höjd beredskap skall vidta de särskilda åtgärder i fråga om planering och

inriktning av verksamheten, tjänstgöring och ledighet för personal samt

användning av tillgängliga resurser som är nödvändiga för att de under

de rådande förhållandena skall kunna fullgöra sina uppgifter inom

totalförsvaret.

I säkerhetsskyddslagen (1996:627) finns bestämmelser om åtgärder

som syftar till att skydda bl.a. mot brott som hotar totalförsvaret eller

rikets säkerhet. Säkerhetsskyddet innefattar informationssäkerhet,

tillträdesbegränsning och säkerhetsprövning. Vissa av bestämmelserna i

lagen omfattar verksamhet i de kyrkliga kommunerna (se 1 och 3 §§).

I detta sammanhang bör det också uppmärksammas att civilplikt enligt

lagen (1994:1809) och förordningen (1995:238) om totalförsvarsplikt

kan fullgöras exempelvis inom verksamheterna själavård och sociala

insatser samt begravningsverksamhet.

Bestämmelser om den kyrkliga beredskapen finns även i

beredskapsförordningen (1993:242). I 7 § anges att kyrkliga kommuner

vid beredskapslarm skall övergå till krigsorganisation. Enligt 15 § tredje

stycket skall Svenska kyrkans centralstyrelse leda och samordna den

kyrkliga beredskapen i enlighet med vad centralstyrelsen avtalar med

kyrkliga kommuner och andra trossamfund. Beredskapsförordningen

innehåller också föreskrifter om beredskapsplanering m.m. som gäller för

bl.a. myndigheter under regeringen vilka också ingår i Svenska kyrkans

organisation, se 2 och 12 53 §§ (jfr ovan).

Beredskapslagstiftningen innebär alltså bl.a. att kyrkliga kommuner

och myndigheter är skyldiga att vidta de åtgärder som är nödvändiga för

att verksamheten skall kunna bedrivas även under höjd beredskap. Någon

motsvarande skyldighet finns inte i fråga om andra trossamfund än

Svenska kyrkan. De övriga trossamfunden handhar sina beredskapsfrågor

på frivillig väg. Inte heller den verksamhet som bedrivs av privaträttsliga

organ inom Svenska kyrkan, exempelvis Stiftelsen för Svenska kyrkans

mission eller Stiftelsen Lutherhjälpen, omfattas av bestämmelserna om

beredskapsplanering i lagen om civilt försvar eller beredskaps-

förordningen.

5.2 Totalförsvarets behov av trossamfundens medverkan

Regeringens bedömning: Trossamfundens kunnande och insatser bör

uppmärksammas och tas till vara inom totalförsvaret även i framtiden.

Särskilt betydelsefulla områden är begravningsverksamhet och andlig

vård.

Arbetsgruppens bedömning stämmer i huvudsak överens med

regeringens.

Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna har inga

invändningar mot förslagen. Samarbetsnämnden för statsbidrag till

trossamfund (SST)/Sveriges Frikyrkosamråd (FSR) ansluter sig till

bedömningen att samfundens insatser och kunnande bör tas till vara inom

totalförsvaret. Judiska församlingen i Stockholm och Stockholms katolska

stift instämmer i SST/FSR:s yttrande. Islamiska samarbetsrådet noterar

med uppskattning att utredningen uttalar sig positivt om trossamfundens

medverkan.

Skälen för regeringens bedömning: Svenska kyrkan och övriga

trossamfund utgör genom sina kunskaper och sin kompetens en värdefull

resurs för landet. De engagerar sammantaget en stor del av befolkningen

och har en bred förankring i samhället. Deras verksamhet kan utgöra ett

komplement och i vissa fall ett alternativ till den verksamhet som bedrivs

av andra organ statliga myndigheter, kommuner och landsting samt

organisationer och företag. Det är angeläget att trossamfundens kunnande

och insatser uppmärksammas och tas till vara inom totalförsvaret även i

framtiden.

Regeringen instämmer i arbetsgruppens bedömning att begravnings-

verksamheten och den andliga vården är särskilt betydelsefulla områden

när det gäller trossamfundens medverkan inom totalförsvaret. Med andlig

vård avses i detta sammanhang själavård och krishantering.

Trossamfunden gör även på andra områden betydande insatser som i

olika avseenden är värdefulla för samhället, i fredstid likaväl som vid

kris och under krig. Det rör sig exempelvis om social omvårdnad samt

barn- och ungdomsverksamhet. Av stor betydelse är vidare den

själavårdande verksamhet som trossamfunden bedriver inom

Försvarsmakten, dvs. den militära själavården. Trossamfunden verkar

också sedan länge i internationella fredsfrämjande och humanitära

insatser.

Under krig och höjd beredskap ökar betydelsen av trossamfundens

verksamhet. Religionen är en grundläggande faktor för olika kulturers

och etniska gruppers identitet och föreställningar. Många konflikter har

en religiös/etnisk dimension och det är därför viktigt att trossamfunden

genom sin verksamhet medverkar till att skapa större förståelse för olika

trosinriktningar och kulturer.

5.3 Offentligrättslig reglering av trossamfundens

beredskapsförberedelser m.m.

Regeringens förslag: Efter relationsändringen skall lagen

(1994:1720) om civilt försvar inte vara generellt tillämplig på Svenska

kyrkan och dess organisatoriska delar.

Svenska kyrkans och dess organisatoriska delars skyldighet att

vidta beredskapsförberedelser i fråga om begravningsverksamheten

och de kyrkliga kulturminnena skall vara offentligrättsligt reglerad.

Regeringens bedömning: När det gäller trossamfundens verksamhet

i övrigt bör det inte finnas någon offentligrättsligt reglerad skyldighet

att vidta beredskapsförberedelser.

Arbetsgruppens förslag och bedömning stämmer överens med

regeringens.

Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna, bl.a. Svenska

kyrkans centralstyrelse och Svenska kyrkans församlings- och

pastoratsförbund, har inga invändningar mot förslagen.

Riksantikvarieämbetet (RAÄ) anser att det bör framgå att skyldigheten

avser att så långt det är möjligt skydda de kyrkliga kulturminnena från

skador vid krig. Länsstyrelsen i Jämtlands län framhåller att det ligger i

trossamfundens eget intresse att vidta de förberedelser som behövs för

den andliga vården i kris- och krigssituationer. Stiftssamfälligheten i

Härnösands stift ifrågasätter varför den offentligrättsliga regleringen om

beredskapsförberedelser inte kan omfatta även övrig verksamhet i

Svenska kyrkan. Länsstyrelsen i Kronobergs län anför att arbetsgruppens

förslag skulle innebära att genomförandet av den kyrkliga beredskapen

kommer att bero på enskilda personers intresse och engagemang för

frågan samt om man anser sig ha råd att i framtiden lägga ner de resurser

som den kyrkliga beredskapen trots allt kostar.

Skälen för regeringens förslag: Som framgår i avsnitt 5.1 är de

kyrkliga kommunerna och myndigheterna enligt nu gällande

bestämmelser skyldiga att vidta förberedelser inför höjd beredskap, se

lagen (1994:1720)om civilt försvar respektive beredskapsförordningen

(1993:242). Dessa författningar innehåller även bestämmelser som gäller

verksamheten under höjd beredskap. Någon motsvarande reglering finns

inte beträffande de övriga trossamfunden.

Relationsändringen innebär att Svenska kyrkan lämnar det allmänna.

Församlingarnas och de kyrkliga samfälligheternas kommunstatus

upphör och de kyrkliga myndigheterna avvecklas. Svenska kyrkans

verksamhet kommer endast i begränsad utsträckning att omfattas av en

särskild reglering. Med hänsyn till detta bör bestämmelserna i lagen om

civilt försvar inte gälla generellt för Svenska kyrkan och dess

organisatoriska delar församlingar, kyrkliga samfälligheter och stift

efter relationsändringen. Eftersom de kyrkliga myndigheterna avvecklas

genom relationsändringen kommer föreskrifterna i beredskaps-

förordningen inte att vara tillämpliga på de kyrkliga organen i framtiden.

Den beredskapslagstiftning som i dag gäller för de kyrkliga

kommunerna och myndigheterna och som bl.a. innebär en allmän

skyldighet att genomföra beredskapsförberedelser kommer således inte

att gälla Svenska kyrkans organ efter det att relationerna mellan staten

och Svenska kyrkan har ändrats. En viktig fråga när det gäller Svenska

kyrkans och övriga trossamfunds medverkan inom totalförsvaret i

framtiden är om det efter relationsändringen skall införas särskilda

föreskrifter som innebär att trossamfunden är skyldiga att genomföra

beredskapsåtgärder, och i så fall på vilka områden.

Viktiga utgångspunkter för stat kyrkareformen är att Svenska kyrkan i

framtiden i största möjliga utsträckning själv skall få reglera sina

angelägenheter och att det skall skapas ökad likställighet mellan olika

trossamfund. Mot denna bakgrund bör det finnas starka skäl om

trossamfundens beredskapsförberedelser skall vara offentligrättsligt

reglerade i framtiden. Arbetsgruppen har föreslagit att det skall finnas en

reglerad skyldighet för Svenska kyrkan att vidta beredskapsförberedelser

i fråga om begravningsverksamheten och de kyrkliga kulturminnena.

Trossamfundens verksamhet i övrigt skall, enligt arbetsgruppens förslag,

inte omfattas av någon offentligrättslig reglering.

Svenska kyrkans församlingar och kyrkliga samfälligheter kommer

även efter relationsändringen att vara huvudmän för den övervägande

delen av begravningsverksamheten i landet, se 2 kap. 1 §

begravningslagen (1990:1144) och prop. 1998/99:38, bet.

1998/99:KU18, rskr. 1998/99:176. Det rör sig om en samhällsuppgift

som är av stor betydelse i en krigssituation. Det är närmast en

självklarhet att ett organ som har detta ansvar skall vara skyldigt att vidta

sådana åtgärder som är nödvändiga för att verksamheten skall kunna

fungera också under de svåra förhållanden som kan råda under höjd

beredskap. Begravningsverksamhetens särskilda karaktär motiverar att

det även efter relationsändringen finns en författningsreglerad skyldighet

för de församlingar och kyrkliga samfälligheter som är huvudmän för

begravningsverksamheten att genomföra beredskapsförberedelser på

området. Detta bör regleras i begravningslagen.

En annan betydelsefull uppgift för Svenska kyrkan är förvaltningen av

den kyrkliga egendomen. I 4 kap. lagen (1988:950) om kulturminnen

m.m. (kulturminneslagen) finns det särskilda, generellt utformade

bestämmelser om skydd för vissa kategorier av denna egendom,

nämligen de s.k. kyrkliga kulturminnena (kyrkobyggnader, kyrkotomter,

kyrkliga inventarier och begravningsplatser). Dessa särskilda

skyddsbestämmelser skall gälla även efter relationsändringen och

Svenska kyrkan skall få viss ersättning från staten för kulturhistoriskt

motiverade kostnader i samband med vård och underhåll av de kyrkliga

kulturminnena, kyrkoantikvarisk ersättning (prop. 1998/99:38, bet.

1998/99:KU18, rskr. 1998/99:176). Med hänsyn till detta är det motiverat

med en offentligrättsligt reglerad skyldighet för Svenska kyrkan och dess

organisatoriska delar att vidta beredskapsförberedelser i fråga om sådan

egendom som omfattas av de särskilda skyddsbestämmelserna i 4 kap.

kulturminneslagen, dvs. egendom som definieras som kyrkobyggnader,

kyrkotomter, kyrkliga inventarier och begravningsplatser. Detta bör

regleras i 4 kap. kulturminneslagen.

Regeringen får för särskilda fall besluta att en allmän begravningsplats

skall anordnas och hållas av en kommun (2 kap. 1 § andra stycket

begravningslagen). För en kommun som omfattas av ett sådant beslut

kommer skyldigheten att vidta beredskapsförberedelser även fort-

sättningsvis att följa av de allmänna bestämmelserna i lagen om civilt

försvar. Detsamma gäller i fråga om kommunens förvaltning enligt

4 kap. kulturminneslagen av kommunala begravningsplatser och kultur-

historiskt värdefulla inventarier på sådana begravningsplatser.

Enskilda begravningsplatser får hållas och anordnas bara av

trossamfund eller stiftelser som fått länsstyrelsens tillstånd (2 kap. 6 §

begravningslagen). I fråga om sådana begravningsplatser finns det i dag

inte någon offentligrättsligt reglerad skyldighet att genomföra

beredskapsförberedelser. Enligt regeringens uppfattning motiverar inte

de ändrade relationerna mellan staten och Svenska kyrkan att det införs

en sådan skyldighet.

Den stora betydelse som den andliga vården har i kris- och

krigssituationer kan i och för sig tala för att frågan om beredskaps-

planering på detta område bör regleras offentligrättsligt. Här måste dock

beaktas att en eventuell offentligrättsligt reglerad skyldighet att vidta

beredskapsförberedelser av likställighetsskäl givetvis bör omfatta såväl

Svenska kyrkan som övriga trossamfund. För de övriga trossamfunden

skulle en sådan ordning innebära att det, till skillnad mot vad som gäller i

dag, skulle finnas en reglerad skyldighet att planera för verksamheten

som för övrigt inte är reglerad i sig under höjd beredskap. Vidare måste

hänsyn tas till målsättningen att Svenska kyrkan efter relationsändringen

själv skall få reglera sina angelägenheter i största möjliga utsträckning.

Dessa faktorer talar mot en offentligrättslig reglering på området. Därtill

kommer att andlig vård för flertalet trossamfund av tradition är en

grundläggande och angelägen uppgift som utgör en självklar del av deras

identitet. Det kan därför antas att trossamfunden oberoende av en

offentligrättslig reglering kommer att genomföra förberedelser för att

denna verksamhet skall kunna bedrivas även under höjd beredskap. Mot

denna bakgrund bör det inte införas en offentligrättslig reglering av

trossamfundens beredskapsförberedelser på detta område.

När det gäller den verksamhet i övrigt som trossamfunden bedriver

delar regeringen arbetsgruppens uppfattning, att det med hänsyn till bl.a.

stat kyrkareformens intentioner inte bör införas någon offentligrättsligt

reglerad skyldighet att genomföra beredskapsåtgärder. Det bör vara en

angelägenhet för de enskilda trossamfunden att utifrån sina egna

förutsättningar avgöra i vilken utsträckning som de skall vidta

förberedelser för att kunna bedriva sin verksamhet även under höjd

beredskap.

Enligt förarbetena till lagen om civilt försvar syftar skyldigheten att

vidta beredskapsåtgärder på alla de olika typer av förberedelser som är

nödvändiga för att verksamheten skall fungera under de svåra

förhållanden som kan råda under krig (prop. 1994/95:7 s. 97). Detta bör

gälla också i fråga om Svenska kyrkans och dess organisatoriska delars

beredskapsförberedelser beträffande begravningsverksamheten och de

kyrkliga kulturminnena. I 7 § andra stycket lagen (1992:1403) om

totalförsvar och höjd beredskap regleras bl.a. enskilda organisationers

skyldigheter att vidta åtgärder vid höjd beredskap. Bestämmelserna när

det gäller verksamheter som dessa organ enligt överenskommelse eller på

annan grund är skyldiga att fortsätta i krig (se även avsnitt 5.5.3) innebär

att Svenska kyrkan och dess organisatoriska delar vid höjd beredskap

skall vidta de särskilda åtgärder i fråga om planering och inriktning av

verksamheten, tjänstgöring och ledighet för personal samt användning av

tillgängliga resurser som är nödvändiga för att de under de rådande

förhållandena skall kunna fullgöra sina skyldigheter i fråga om

begravningsverksamheten och de kyrkliga kulturminnena. Regeringens

förslag innebär således i praktiken inte någon förändring av vad som

gäller för närvarande på dessa områden.

Efter relationsändringen mellan staten och Svenska kyrkan är det i

enlighet med vad regeringen tidigare har föreslagit endast sådana

handlingar inom Svenska kyrkan som avser begravningsverksamheten

samt fördelningen och användningen av den kyrkoantikvariska

ersättningen som kommer att omfattas av en offentligrättsligt reglerad

handlingsoffentlighet (prop. 1998/99:38, bet. 1998/99:KU18, rskr.

1998/99:176). Handlingar i övrigt som rör totalförsvaret bör inte

omfattas av någon offentligrättsligt reglerad handlingsoffentlighet.

5.4 Ledning och samordning av trossamfundens

medverkan inom totalförsvaret

Totalförsvar består av militär verksamhet (militärt försvar) och civil

verksamhet (civilt försvar), se 1 § lagen (1992:1403) om totalförsvar och

höjd beredskap. Civilt försvar, i vilket trossamfundens verksamhet ingår,

omfattar hela samhället och utförs av ett stort antal aktörer med olika

inriktning och verksamhet. En förutsättning för att det skall vara möjligt

att agera samlat och effektivt under höjd beredskap är därför att de

beredskapsförberedelser och åtgärder som vidtas av olika organ,

inklusive trossamfunden, samordnas och så långt som det är möjligt får

en enhetlig inriktning. Förberedelserna måste också anpassas till gällande

säkerhets- och försvarspolitiska mål och till den aktuella hotbilden. Det

är med andra ord nödvändigt att det finns ett väl fungerande och flexibelt

system för ledning och samordning, såväl vid fredstida förberedelser som

under höjd beredskap inklusive krig.

5.4.1 Lokal nivå

Regeringens bedömning: Relationsändringen mellan staten och

Svenska kyrkan bör inte innebära någon förändring i fråga om

kommunens sammanhållande ansvar när det gäller beredskaps-

förberedelser i fred för den civila verksamhet som bedrivs i

kommunen eller för denna verksamhet under höjd beredskap.

Arbetsgruppens förslag att det i lagen (1994:1720) om civilt försvar

skall tydliggöras att trossamfunden ingår bland de aktörer som

bedriver civilt försvar bör inte genomföras.

Arbetsgruppens bedömning beträffande relationsändringens inverkan

på kommunens sammanhållande ansvar stämmer överens med

regeringens. Arbetsgruppen föreslår därtill att det i lagen (1994:1720) om

civilt försvar skall tydliggöras att trossamfunden ingår bland de aktörer

som bedriver civilt försvar.

Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna har inga

invändningar mot förslagen. Samarbetsnämnden för statsbidrag till

trossamfund (SST)/Sveriges Frikyrkosamråd (FSR) pekar på att det är

viktigt att kommunen arbetar aktivt för att skapa goda kontakter med

både församlingar inom Svenska kyrkan och församlingarna inom de fria

samfunden. Judiska församlingen i Stockholm och Stockholms katolska

stift instämmer i SST/FSR:s yttrande. Svenska Kommunförbundet

ansluter sig till arbetsgruppens bedömning i fråga om kommunernas

sammanhållande ansvar för fredstida beredskapsförberedelser och om

kommunernas verksamhet vid höjd beredskap.

Skälen för regeringens bedömning: Det är enligt gällande

bestämmelser en uppgift för kommunen att verka för att

beredskapsförberedelserna för den civila verksamhet som bedrivs inom

kommunen av statliga myndigheter, landstinget och kyrkliga kommuner

samt organisationer och företag får en enhetlig inriktning och att

samordning sker (2 kap. 2 § lagen om civilt försvar). Ett motsvarande

ansvar föreligger i fråga om den civila verksamheten under höjd

beredskap.

Kommunen har alltså i dag en sammanhållande roll i fråga om

verksamheten inom det civila försvaret på lokal nivå. De ändrade

relationerna mellan staten och Svenska kyrkan bör enligt regeringens

mening inte medföra någon förändring i detta avseende.

Arbetsgruppen har föreslagit att det skall göras ett tillägg i 2 kap. 2 §

lagen om civilt försvar för att tydliggöra att trossamfunden även i

fortsättningen ingår bland de aktörer som bedriver civilt försvar. Enligt

bestämmelsen har kommunen ett samordnande ansvar för den civila

verksamhet som bedrivs inom kommunen av bl.a. organisationer. Med

hänsyn härtill är ett tillägg i enlighet med arbetsgruppens förslag inte

nödvändigt. Arbetsgruppens förslag bör därför inte genomföras.

När det gäller de kyrkliga kommunerna innebär den nuvarande

regleringen ett åläggande för dem att vid den egna beredskapsplaneringen

samverka med övriga trossamfund (se 2 kap. 1 § tredje stycket lagen om

civilt försvar). Denna bestämmelse skall enligt regeringens förslag

upphöra att gälla i och med relationsändringen (se avsnitt 5.3). Med

hänsyn till intentionerna bakom stat kyrkareformen är det inte rimligt att

Svenska kyrkans organisatoriska delar i framtiden åläggs en motsvarande

skyldighet att vid sina egna beredskapsförberedelser samverka med

övriga trossamfund. Det bör inte heller vara en skyldighet för

församlingarna och de kyrkliga samfälligheterna att ansvara för att de

förberedelser som genomförs av olika trossamfund samordnas med de

beredskapsförberedelser i övrigt som vidtas inom kommunen. Som

arbetsgruppen har anfört får det förutsättas att de förberedelser som

Svenska kyrkans församlingar och kyrkliga samfälligheter vidtar i fråga

om begravningsverksamheten genomförs i samverkan med såväl andra

innehavare av allmänna begravningsplatser som innehavare av enskilda

begravningsplatser.

5.4.2 Regional nivå

Regeringens bedömning: Relationsändringen bör inte innebära

någon förändring i fråga om länsstyrelsens och civilbefälhavarens

sammanhållande ansvar för den civila verksamhet som bedrivs i länet

respektive civilområdet.

Arbetsgruppens bedömning stämmer överens med regeringens.

Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna har inga

invändningar mot förslagen.

Skälen för regeringens bedömning: Länsstyrelsen är högsta civila

totalförsvarsmyndighet inom länet, som i detta sammanhang utgör den

lägre regionala nivån, se 51 § förordningen (1997:1258) med

länsstyrelseinstruktion (länsstyrelseinstruktionen). Det hör till

länsstyrelsens uppgifter att verka för att beredskapsförberedelserna för

den civila verksamhet som bedrivs i länet får en enhetlig inriktning och

att nödvändig samverkan kommer till stånd, se 53 § första stycket 2

länsstyrelseinstruktionen. Länsstyrelsen skall ge kommunerna och

berörda myndigheter, organisationer och företag stöd och underlag för

deras beredskapsförberedelser. På den högre regionala nivån, dvs. inom

civilområdet, skall civilbefälhavaren bl.a. verka för att totalförsvaret

under höjd beredskap får en enhetlig inriktning, se 14 § förordningen

(1988:1121) med instruktion för civilbefälhavarna. I krig har

länsstyrelsen och civilbefälhavaren en sammanhållande roll när det gäller

den civila verksamheten inom länet respektive civilområdet (56 §

länsstyrelseinstruktionen respektive 6 § instruktionen för civilbefäl-

havarna).

På regional nivå har alltså länsstyrelsen och civilbefälhavaren ett

sammanhållande ansvar för den civila verksamhet som bedrivs i länet

respektive civilområdet. De ändrade relationerna mellan staten och

Svenska kyrkan bör enligt regeringens uppfattning inte medföra någon

ändring i detta avseende.

I 2 kap. 3 § lagen (1994:1720) om civilt försvar finns det en

bestämmelse som ålägger stiftsstyrelsen att, i samråd med domkapitlet,

verka för att de kyrkliga kommunernas beredskapsförberedelser får en

enhetlig inriktning. Denna bestämmelse kommer enligt regeringens

förslag i avsnitt 5.3 att upphöra att gälla i och med relationsändringen.

Frågan om samordning av olika kyrkliga organs interna

beredskapsplanering bör efter relationsändringen vara en inomkyrklig

angelägenhet och någon motsvarande bestämmelse bör därför inte

införas.

5.4.3 Central nivå

Regeringens bedömning: Svenska kyrkans centralstyrelses

författningsreglerade ansvar för ledning och samordning av den

kyrkliga beredskapen bör upphöra.

Överstyrelsen för civil beredskap (ÖCB) bör leda och samordna

trossamfundens medverkan inom det civila försvaret i enlighet med

vad ÖCB kommer överens om med Svenska kyrkan och andra

trossamfund.

Arbetsgruppens förslag stämmer i huvudsak överens med

regeringens bedömning.

Remissinstanserna: En stor majoritet av remissinstanserna, däribland

ÖCB, tillstyrker arbetsgruppens förslag. Svenska kyrkans centralstyrelse

anför att förslaget att kyrkliga centrala organs uppgift att leda den

kyrkliga beredskapen skall utgå är en rimlig följd av kyrka statreformen.

Civilbefälhavaren i Mellersta civilområdet och Stiftssamfälligheten i

Härnösands stift anser dock att Svenska kyrkan även fortsättningsvis

skall ha uppgiften att samordna trossamfundens beredskapsförberedelser.

Som skäl för detta pekas bl.a. på att Svenska kyrkans verksamhet är

geografiskt heltäckande och finns på samtliga ledningsnivåer inom

försvaret samt vidare att kyrkan har byggt upp särskild kunskap och

kompetens på området. Försvarsmakten framhåller att det är viktigt att ta

till vara de positiva erfarenheterna från arbetet inom Trossamfundens

beredskapsråd (TBR). Enligt Försvarsmaktens uppfattning tillgodoses

detta bäst genom att staten, Svenska kyrkan och de andra trossamfunden

tecknar ett avtal om att behålla nuvarande TBR. Samarbetsnämnden för

statsbidrag till trossamfund (SST)/Sveriges Frikyrkosamråd (FSR)

noterar med tillfredsställelse den syn baserad på en likabehandling av

trossamfunden som återspeglas i förslagen.

Skälen för regeringens bedömning: På den centrala nivån är det i dag

Svenska kyrkans centralstyrelse som har ansvar för ledning och

samordning av trossamfundens medverkan inom totalförsvaret, se 15 §

tredje stycket beredskapsförordningen (1993:242). Centralstyrelsen har

att utöva sitt lednings- och samordningsansvar i enlighet med vad som

avtalas med de kyrkliga kommunerna och andra trossamfund. För den

närmare hanteringen av trossamfundens beredskapsfrågor har

centralstyrelsen inrättat Trossamfundens beredskapsråd (TBR). Rådet,

som är underställt centralstyrelsen, är ett samverkans- och

beredningsorgan och har inte några beslutsfunktioner. I TBR ingår

representanter för centralstyrelsen, Samarbetsnämnden för statsbidrag till

trossamfund (SST), ÖCB samt Svenska kyrkans församlings- och

pastoratsförbund. Vidare är fältprosten, som är anställd av

Försvarsmakten och har ansvar för att samordna och utveckla den

militära själavården i landet, adjungerad i TBR

Centralstyrelsen upphör att vara statlig myndighet när relationerna

mellan staten och Svenska kyrkan ändras. Svenska kyrkan kommer med

all sannolikhet att inrätta ett motsvarande förvaltningsorgan på den

nationella nivån. Det blir dock i sådant fall fråga om ett inomkyrkligt och

inte ett offentligrättsligt reglerat organ. Centralstyrelsens

författningsreglerade lednings- och samordningsansvar bör därför

upphöra i och med relationsändringen.

Arbetsgruppen har föreslagit att ansvaret för att på central nivå leda

och samordna trossamfundens medverkan inom totalförsvaret efter

relationsändringen skall ligga på ett statligt organ. Enligt förslaget skall

ansvaret läggas på ÖCB. Arbetsgruppens förslag har fått ett starkt stöd av

remissinstanserna. Endast ett par remissinstanser avstyrker förslaget och

förordar att ansvaret skall ligga på Svenska kyrkan.

Även regeringen anser att övervägande skäl talar för att ansvaret för

ledning och samordning av trossamfundens medverkan inom

totalförsvaret i framtiden bör ligga på ett statligt organ. Detta är naturligt

eftersom det är ett statligt intresse att trossamfundens speciella kunskap

och erfarenheter tas till vara inom totalförsvaret. Det kan ifrågasättas om

en myndighetsuppgift av detta slag över huvud taget bör läggas på ett

organ utanför myndighetssfären annat än om det inte finns något annat

alternativ. Ett statligt huvudmannaskap är också en tydlig markering av

att trossamfundens kunnande och insatser är av stor betydelse för

totalförsvaret. Vidare är en lösning med ett statligt lednings- och

samordningsansvar mest lämplig med hänsyn till stat kyrkareformens

principiella utgångspunkt om ökad likställighet mellan olika

trossamfund.

Regeringen anser i likhet med arbetsgruppen att lednings- och

samordningsansvaret bör knytas till ÖCB, som har ett övergripande

ansvar under regeringen för samordning och inriktning av det civila

försvaret. Det bör finnas goda förutsättningar för att ÖCB skall kunna

samordna trossamfundens beredskapsförberedelser med övrig

verksamhet för det civila försvaret och anpassa dem efter förändringar i

det försvars- och säkerhetspolitiska läget. Med hänsyn till de uppgifter

och den kompetens som ÖCB har i fråga om ledning och samordning av

verksamheten för det civila försvaret bör det finnas möjligheter att

samordna exempelvis utbildnings- och informationsinsatser. En viktig

del häri bör enligt regeringen vara att lämna information till

trossamfunden i olika frågor, bl.a. om den internationella humanitära

rätten och de krav som följer av denna. Det bör även vara möjligt att

åstadkomma ett effektivt resursutnyttjande och därmed rationaliserings-

vinster i övrigt.

ÖCB bör i likhet med centralstyrelsen i dag leda och samordna

trossamfundens medverkan inom det civila försvaret i enlighet med vad

ÖCB överenskommer med Svenska kyrkan och andra trossamfund.

Förutom att ÖCB är representerad i TBR har myndigheten för

närvarande inte någon direkt koppling till trossamfunden och deras

verksamhet. Som arbetsgruppen har anfört torde det därför finnas ett

behov av att hos ÖCB öka kunskapen om trossamfundens kunnande och

insatser. För att tillgodose detta behov bör det till ÖCB knytas ett särskilt

råd för trossamfundens beredskapsfrågor. I ett sådant råd kan den

kunskaps- och erfarenhetsbank som har byggts upp och de kontaktnät

som har skapats inom ramen för TBR:s arbete tas till vara och utvecklas.

Såväl Svenska kyrkan som andra trossamfund bör vara representerade i

rådet.

När det gäller ledning och samordning av Svenska kyrkans och övriga

trossamfunds interna beredskapsförberedelser är det varje enskilt

trossamfund som har att avgöra hur de förberedelser som genomförs av

olika organ inom den egna organisationen skall samordnas.

5.5 Följdändringar inom totalförsvarsområdet

De ändrade relationerna mellan staten och Svenska kyrkan medför att det

behöver göras ändringar i ett antal lagar inom totalförsvarsområdet. Detta

är en följd bl.a. av att församlingarnas och de kyrkliga samfälligheternas

kommunstatus upphör och att Svenska kyrkan även i övrigt lämnar det

allmänna. Regeringen har i avsnitt 5.3 föreslagit ändringar i lagen

(1988:950) om kulturminnen m.m., begravningslagen (1990:1144) och

lagen (1994:1720) om civilt försvar. Ytterligare förslag till lagändringar

lämnas nedan.

5.5.1 Skyldighet att lämna upplysningar m.m. om krigsfångar

och andra skyddade personer

Regeringens förslag: En församling eller kyrklig samfällighet inom

Svenska kyrkan som är huvudman för begravningsverksamheten skall

vara skyldig att till Totalförsvarets pliktverk respektive Statens

invandrarverk lämna uppsamlade värdeföremål och handlingar samt

lämna uppgift om var avlidna skyddade personers gravar är belägna.

En sådan församling eller samfällighet skall också vara skyldig att på

begäran lämna Svenska röda korset biträde med att förbereda den

nationella upplysningsbyråns verksamhet.

Samma skyldigheter skall vila på en församling eller kyrklig

samfällighet inom Svenska kyrkan som utan att vara huvudman för

begravningsverksamheten är innehavare av en eller flera allmänna

begravningsplatser.

Arbetsgruppens förslag stämmer i huvudsak överens med

regeringens.

Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna har inga

invändningar mot förslagen. Statens invandrarverk har inga synpunkter

att redovisa.

Skälen för regeringens förslag: Enligt 8 kap. 13 § lagen (1994:1720)

om civilt försvar är bl.a. kyrkliga kommuner skyldiga att till

Totalförsvarets pliktverk respektive Statens invandrarverk lämna vissa

uppgifter om krigsfångar och andra skyddade personer. Det gäller

uppgifter om identitet, vistelseort, hälsotillstånd och liknande

förhållanden samt om var avlidna skyddade personers gravar är belägna.

Uppsamlade värdeföremål och handlingar som kvarlämnats av skyddade

personer eller som efterlämnats av avlidna skyddade personer och som är

av vikt för de närmast anhöriga skall lämnas till Totalförsvarets pliktverk

eller Statens invandrarverk. Dessa myndigheter skall sedan lämna vidare

uppsamlade värdeföremål och handlingar samt vidarebefordra uppgifter

till den nationella upplysningsbyrån. Dessutom är bl.a. varje kyrklig

kommun som i krig eller under neutralitet kan få sådan information som

avses ovan skyldig att på begäran lämna Svenska röda korset biträde med

att förbereda den nationella upplysningsbyråns verksamhet (8 kap. 14 §

lagen om civilt försvar). Dessa bestämmelser är en följd av Sveriges

åtaganden enligt 1949 års fyra Genèvekonventioner angående skydd för

krigets offer och 1977 års tilläggsprotokoll till konventionerna.

Enligt regeringens förslag skall bestämmelserna i lagen om civilt

försvar inte gälla generellt för de kyrkliga organen efter

relationsändringen (avsnitt 5.3). Svenska kyrkans församlingar och

kyrkliga samfälligheter kommer dock även fortsättningsvis att vara

huvudmän för den övervägande delen av begravningsverksamheten i

landet, se 2 kap. 1 § begravningslagen (1990:1144) och prop.

1998/99:38, bet.1998/99:KU18, rskr. 1998/99:176. De kyrkliga organ

som har detta ansvar bör liksom i dag vara skyldiga att lämna uppgift

om var avlidna skyddade personers gravar är belägna samt att lämna

uppsamlade värdeföremål och handlingar till Totalförsvarets pliktverk

respektive Statens invandrarverk. De bör vidare vara skyldiga att på

begäran hjälpa Svenska röda korset med att förbereda den nationella

upplysningsbyråns verksamhet. Dessa skyldigheter bör även

fortsättningsvis gälla en församling eller kyrklig samfällighet som utan

att vara huvudman för begravningsverksamheten är innehavare av en

eller flera allmänna begravningsplatser.

I begravningslagen bör det anges att skyldigheten att lämna

upplysningar m.m. enligt 8 kap. 13 § andra stycket och 14 § lagen om

civilt försvar gäller för huvudman och annan församling som innehar en

eller flera allmänna begravningsplatser.

5.5.2 Bestämmelser om totalförsvarsplikt m.m.

Regeringens förslag: Bestämmelserna i lagen (1994:1809) om

totalförsvarsplikt som avser utredning om totalförsvarspliktigas

personliga förhållanden skall inte vara tillämpliga på Svenska kyrkan

och dess organisatoriska delar efter relationsändringen. Inte heller

lagen (1998:938) om behandling av personuppgifter om

totalförsvarspliktiga skall vara tillämplig på dessa organ efter

relationsändringen.

Totalförsvarets pliktverk skall kunna besluta om krigsplacering

efter framställningar från registrerade trossamfund eller

organisatoriska delar av sådana samfund.

Svenska kyrkan och dess organisatoriska delar skall inte ha rätt att

pröva frågor om avbrott i grundutbildning eller repetitionsutbildning.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall få

överlämna till registrerade trossamfund eller organisatoriska delar av

sådana samfund att besluta om ledighet och förmåner för

totalförsvarspliktiga som fullgör civilplikt hos dem. Handlingar som

avser prövning av sådana frågor skall omfattas av en offentligrättsligt

reglerad handlingsoffentlighet.

Svenska kyrkan och dess organisatoriska delar skall inte ha rätt att

pröva frågor om disciplinansvar eller åtalsanmälan eller om

ersättningsskyldighet enligt lagen (1994:1811) om disciplinansvar

inom totalförsvaret, m.m. I fråga om disciplinansvariga som tjänstgör

eller har tjänstgjort hos ett registrerat trossamfund eller någon av dess

organisatoriska delar skall frågor om disciplinförseelse eller

åtalsanmälan prövas av den myndighet som regeringen bestämmer.

Arbetsgruppens förslag stämmer överens med regeringens.

Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna har inga

invändningar mot förslagen. Totalförsvarets pliktverk tillstyrker förslaget

att trossamfunden inte skall ha rätt att utreda totalförsvarspliktigas

personliga förhållanden eller besluta om avbrott av grund- eller

repetitionsutbildning. Vidare tillstyrker Pliktverket förslaget att

trossamfunden efter delegation skall kunna besluta om ledighet och

förmåner för totalförsvarspliktiga. Samarbetsnämnden för statsbidrag till

trossamfund (SST)/Sveriges Frikyrkosamråd (FSR) och Islamiska

samarbetsrådet tillstyrker förslaget att Totalförsvarets pliktverk skall

kunna besluta om krigsplacering efter framställningar från registrerade

trossamfund eller organisatoriska delar av sådana samfund. Judiska

församlingen i Stockholm och Stockholms katolska stift instämmer i

SST/FSR:s yttrande.

Skälen för regeringens förslag: Totalförsvarets personalförsörjning

tryggas genom totalförsvarsplikt. Grundläggande bestämmelser om

denna plikt finns i lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt, pliktlagen,

och i förordningen (1995:238) om totalförsvarsplikt, pliktförordningen.

Tjänstgöringen kan fullgöras bl.a. som civilplikt. Civilplikt får fullgöras

bl.a. i verksamheterna själavård och sociala insatser samt

begravningsverksamhet (se bilagan till pliktförordningen). Civilplikt kan

fullgöras inte enbart hos statliga myndigheter, kommuner och andra

offentliga organ utan även hos privata rättssubjekt. Under förutsättning

att det är fråga om verksamheter som har angivits i bilagan till

pliktförordningen skulle alltså civilplikt kunna fullgöras hos Svenska

kyrkan och andra trossamfund även efter det att relationerna mellan

staten och Svenska kyrkan har ändrats. Relationsändringen i sig innebär

med andra ord inte någon förändring när det gäller möjligheten att

fullgöra civilplikt inom verksamheterna själavård och sociala insatser

eller begravningsverksamhet.

I pliktlagen finns det bestämmelser om en totalförsvarspliktigs

skyldighet att till Totalförsvarets pliktverk m.fl. bl.a. en kyrklig

kommun lämna sådana uppgifter om sina personliga förhållanden som

behövs för att utreda och bedöma hans eller hennes förutsättningar att

fullgöra värnplikt eller civilplikt, 2 kap. 1 §. En utredning som kan leda

till inskrivning för civilplikt och som inte skall utföras vid en mönstring

får utföras av förutom Totalförsvarets pliktverk bl.a. kommuner,

landsting och kyrkliga kommuner (prop. 1994/95:6 s. 162). I 6 § lagen

(1998:938) om behandling av personuppgifter om totalförsvarspliktiga

finns bestämmelser om rätt att på automatiserad väg behandla känsliga

personuppgifter som lämnas vid utredningar om totalförsvarspliktigas

personliga förhållanden enligt 2 kap. 1 § pliktlagen. Bestämmelsen i 6 §

andra stycket gäller bl.a. kyrkliga kommuner.

Enligt nuvarande bestämmelser kan det alltså förekomma att en kyrklig

kommun utför en utredning om en totalförsvarspliktigs personliga

förhållanden. Den kyrkliga kommunen har i sådant fall rätt att i samband

med utredningen begära att den totalförsvarspliktige lämnar uppgifter om

sina personliga förhållanden och medverkar vid utredningen. Andra

organ än statliga myndigheter, kommuner, landsting och kyrkliga

kommuner, exempelvis bolag och föreningar, har inte någon

motsvarande rätt att utföra utredningar om totalförsvarspliktigas

personliga förhållanden.

Mot bakgrund av att relationsändringen bl.a. innebär att de kyrkliga

kommunernas kommunstatus upphör och att Svenska kyrkan även i

övrigt lämnar det allmänna finns det inte skäl för att Svenska kyrkan och

dess organisatoriska delar i framtiden skall utreda totalförsvarspliktigas

personliga förhållanden och begära uppgifter från totalförsvarspliktiga.

Därmed bör inte heller bestämmelsen i 6 § andra stycket lagen om

behandling av personuppgifter om totalförsvarspliktiga vara tillämplig på

Svenska kyrkan och dess organisatoriska delar efter relationsändringen.

Av 3 kap. 15 § pliktlagen följer att beslut om krigsplacering fattas av

Totalförsvarets pliktverk efter framställningar från bl.a. bolag,

föreningar, samfälligheter eller andra enskilda. Detta innebär att ett

beslut kan fattas efter begäran från bl.a. ett trossamfund som bedriver

verksamheten som ideell förening. Totalförsvarets pliktverk bör efter

relationsändringen kunna fatta beslut om krigsplacering även efter

framställningar från registrerade trossamfund eller organisatoriska delar

av sådana samfund.

Enligt 5 kap. 15 § pliktlagen kan ärenden som rör frågor om avbrott i

grundutbildning eller repetitionsutbildning efter beslut av Totalförsvarets

pliktverk prövas av andra statliga myndigheter, kommuner, landsting och

kyrkliga kommuner. Ärenden av detta slag bör inte kunna prövas av

kyrkliga organ efter relationsändringen.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

överlämna till bolag, föreningar, samfälligheter eller andra enskilda att

besluta om ledighet och förmåner för totalförsvarspliktiga som fullgör

civilplikt hos dem (5 kap. 19 § pliktlagen). Även registrerade

trossamfund eller organisatoriska delar av sådana samfund bör kunna ges

motsvarande rätt. Enligt bilagan till sekretesslagen (1980:100) omfattas

bolag, föreningar, samfälligheter eller andra enskilda, där

totalförsvarspliktiga fullgör civilplikt, av handlingsoffentlighet i fråga

om sådana handlingar som avser prövning av frågor om ledighet och

förmåner för totalförsvarspliktiga som fullgör civilplikt. Det bör göras ett

tillägg i denna bestämmelse beträffande registrerade trossamfund och

organisatoriska delar av sådana samfund.

Lagen (1994:1811) om disciplinansvar inom totalförsvaret, m.m.

(disciplinansvarslagen) innehåller bestämmelser som gäller frågor om

disciplinärt ansvar för bl.a. totalförsvarspliktiga under den tid då de är

skyldiga att fullgöra värnplikt eller civilplikt enligt pliktlagen. Den som

disciplinansvarslagen gäller för benämns i lagen disciplinansvarig. Av

bestämmelserna följer att om tjänstgöringen äger rum eller har ägt rum

hos en kyrklig kommun skall frågor om disciplinansvar och åtalsanmälan

prövas där (19 §). En kyrklig kommun som har att pröva frågor av detta

slag omfattas av bestämmelser om beslutsbefogenheter och om

medverkan av en auditör (22 24 §§). Vidare gäller särskilda regler i

fråga om överklagande av beslut om disciplinpåföljd (50 och 51 §§). Det

finns också föreskrifter om beslut i ärenden avseende disciplinansvarigas

skyldighet att ersätta materiel som lämnats ut för personligt bruk och som

förlorats eller skadats samt om överklagande av beslut om

ersättningsskyldighet (58 och 62 §§). De nu nämnda bestämmelserna är

tillämpliga även för myndigheter, kommuner och landsting där en

disciplinansvarig tjänstgör eller har tjänstgjort.

Frågor om disciplinansvar eller åtalsanmälan enligt

disciplinansvarslagen bör inte prövas av organ inom Svenska kyrkan

efter relationsändringen. På samma sätt som för övriga privaträttsliga

subjekt bör frågor av detta slag i stället prövas av den myndighet som

regeringen bestämmer (19 § andra stycket disciplinansvarslagen). Det

bör anges i bestämmelsen att den är tillämplig även på ett registrerat

trossamfund eller någon av dess organisatoriska delar. En sådan prövning

skall enligt 2 kap. 1 § förordningen (1995:241) om disciplinansvar inom

totalförsvaret, m.m. göras av Statens räddningsverk.

Efter relationsändringen bör de kyrkliga organen inte heller ha rätt att

besluta i ersättningsärenden enligt disciplinansvarslagen.

Regeringens förslag innebär att det behövs övergångsbestämmelser

beträffande disciplinansvar och åtalsanmälan samt ersättningsskyldighet

avseende disciplinansvariga som före relationsändringen har tjänstgjort

hos en kyrklig kommun eller har fått ut materiel från en kyrklig kommun.

Det måste vidare finnas övergångsbestämmelser i fråga om överklagande

av beslut som har fattats av en kyrklig kommun.

När det gäller disciplinansvariga som har tjänstgjort hos en kyrklig

kommun bör frågor om disciplinansvar eller åtalsanmälan från och med

den 1 januari 2000 prövas av den myndighet som avses i 19 § andra

stycket disciplinansvarslagen, dvs. den myndighet som har att pröva

sådana frågor beträffande disciplinansvariga hos privaträttsliga subjekt.

Det bör också vara denna myndighet som prövar frågor om

ersättningsskyldighet för materiel som har lämnats ut till en

disciplinansvarig för personligt bruk av en kyrklig kommun och som har

förlorats eller skadats. Ett överklagande av ett beslut som har meddelats

av en kyrklig kommun före relationsändringen bör från och med den

1 januari 2000 skickas till samma myndighet. Som nyss har påpekats är

det enligt den nuvarande ordningen Statens räddningsverk som är denna

myndighet och det finns inte anledning att föreslå någon ändring på

denna punkt.

5.5.3 Övriga lagändringar

Regeringens förslag: Säkerhetsskyddslagen (1996:627) skall inte

vara generellt tillämplig på Svenska kyrkan och dess organisatoriska

delar efter relationsändringen mellan staten och Svenska kyrkan.

Svenska kyrkan och dess organisatoriska delar skall inte generellt

omfattas av skyldigheten enligt lagen (1992:1403) om totalförsvar och

höjd beredskap att vid höjd beredskap vidta de särskilda åtgärder i

fråga om planering och inriktning av verksamheten, tjänstgöring och

ledighet för personal samt användning av tillgängliga resurser som är

nödvändiga för att uppgifterna skall kunna fullgöras.

Regeringens bedömning: Arbetsgruppens förslag att det i 7 § andra

stycket lagen om totalförsvar och höjd beredskap skall anges att

bestämmelsen gäller trossamfund bör inte genomföras.

Arbetsgruppens förslag stämmer i huvudsak överens med

regeringens. Arbetsgruppen föreslår också att det i 7 § lagen (1992:1403)

om totalförsvar och höjd beredskap anges att bestämmelsen gäller för

trossamfund.

Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna har inga

invändningar mot förslagen. Riksantikvarieämbetet (RAÄ) ifrågasätter

om det är lämpligt att helt undanta Svenska kyrkan från

säkerhetsskyddslagen, som inte bara handlar om rikets säkerhet utan även

om skydd mot terrorattacker med politiska syften. Det kan inte, enligt

RAÄ, uteslutas att Svenska kyrkan kan bli måltavla i ett sådant

sammanhang och risken för att kyrkliga kulturminnen då kommer till

skada måste anses påtaglig.

Skälen för regeringens förslag: I säkerhetsskyddslagen (1996:627)

finns bestämmelser om åtgärder som syftar till att skydda bl.a. mot brott

som hotar totalförsvaret eller rikets säkerhet. Säkerhetsskyddet innefattar

informationssäkerhet, tillträdesbegränsning och säkerhetsprövning. Vissa

av bestämmelserna i lagen omfattar verksamhet i de kyrkliga

kommunerna, dvs. församlingar och kyrkliga samfälligheter (se 1 och

3 §§).

De ändrade relationerna mellan staten och Svenska kyrkan innebär

som tidigare har framkommit bl.a. att församlingarnas och de kyrkliga

samfälligheternas kommunstatus upphör och att Svenska kyrkan även i

övrigt lämnar det allmänna. Mot denna bakgrund bör säkerhets-

skyddslagen inte gälla vid verksamhet hos Svenska kyrkan och dess

organisatoriska delar annat än under vissa förutsättningar, nämligen i

fråga om verksamhet som är av betydelse för rikets säkerhet eller särskilt

behöver skyddas mot terrorism (jfr 1 § 3). Motsvarande gäller givetvis

också för sådan verksamhet hos andra trossamfund. Vad RAÄ anfört om

risken för kyrkliga kulturminnen föranleder inte någon annan

bedömning.

Enligt 7 § första stycket lagen om totalförsvar och höjd beredskap skall

bl.a. kyrkliga kommuner vid höjd beredskap vidta de särskilda åtgärder i

fråga om planering och inriktning av verksamheten, tjänstgöring och

ledighet för personal samt användning av tillgängliga resurser som är

nödvändiga för att de under de rådande förhållandena skall kunna

fullgöra sina uppgifter inom totalförsvaret. Mot bakgrund av vad som

sägs ovan bör skyldigheten att vidta åtgärder inte generellt gälla för

Svenska kyrkan och dess organisatoriska delar efter relationsändringen.

Däremot kan Svenska kyrkan eller annat trossamfund komma att

omfattas av sådan skyldighet i enlighet med 7 § andra stycket i samma

lag. I denna bestämmelse föreskrivs nämligen att även de enskilda

organisationer och företag som enligt överenskommelse eller på annan

grund är skyldiga att fortsätta sin verksamhet i krig skall vidta de

särskilda åtgärder i fråga om planering och inriktning av verksamheten,

tjänstgöring och ledighet för personal samt användning av tillgängliga

resurser som är nödvändiga för att de under de rådande förhållandena

skall kunna fullgöra dessa skyldigheter. Arbetsgruppen har föreslagit att

det i 7 § andra stycket skall göras ett tillägg beträffande trossamfund.

Eftersom trossamfund kan omfattas av bestämmelsen redan i dess

nuvarande lydelse bör förslaget inte genomföras.

6 Följdändringar med anledning av

stat kyrkareformen

De följdändringar i lagstiftningen som behandlas i detta avsnitt bygger

till övervägande del på förslag som lämnats i promemorian

Följdändringar i anledning av stat kyrkareformen, vilken upprättats inom

Kulturdepartementet. I övrigt bygger de på ändringar som diskuterades i

betänkandet Staten och trossamfunden, Rättslig reglering (SOU

1997:41).

Regeringens förslag: Med anledning av stat kyrkareformen görs

mindre ändringar i

- kommunalskattelagen (1928:370),

- lagen (1965:269) med särskilda bestämmelser om kommuns och

annan menighets utdebitering av skatt, m.m.,

- förvaltningsprocesslagen (1971:291),

- skadeståndslagen (1972:207),

- lagen (1974:174) om identitetsbeteckning för juridiska personer

m.fl.,

- lagen (1975:689) om tystnadsplikt för vissa tolkar och översättare,

- lagen (1975:1132) om förvärv av hyresfastighet m.m.,

- lagen (1976:633) om kungörande av lagar och andra författningar,

- förvaltningslagen (1986:223),

- lagen (1988:97) om förfarandet hos kommunerna, förvaltnings-

myndigheterna och domstolarna under krig eller krigsfara m.m.,

- lagen (1990:659) om särskild löneskatt på vissa förvärvsinkomster,

- lagen (1990:1536) om folkbokföringsregister,

- lagen (1992:889) om den officiella statistiken,

- lagen (1994:261) om fullmaktsanställning,

- lagen (1994:693) om rätt för kommuner, landsting och kyrkliga

kommuner att lämna internationell katastrofhjälp och annat bistånd,

- lagen (1997:158) om röstlängdsregister,

- skattebetalningslagen (1997:483),

- lagen (1997:998) om ändring i lagen (1995:743) om aviserings-

register,

- lagen (1999:000) om ändring i sekretesslagen (1980:100),

- lagen (1999:000) om ändring i mervärdesskattelagen (1994:200).

Promemorians förslag stämmer i huvudsak överens med regeringens.

Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna har inga

invändningar mot förslagen. Riksskatteverket föreslår att det görs

ändringar även i lagen (1965:269) med särskilda bestämmelser om

kommuns och annan menighets utdebitering av skatt, m.m.

Justitiekanslern föreslår en ändring i 3 § lagen (1975:1339) om

Justitiekanslerns tillsyn. Statistiska centralbyrån (SCB) pekar på behovet

av ändringar i lagen (1992:889) om den officiella statistiken. Stats-

kontoret ifrågasätter att Svenska kyrkan eller någon av dess organisa-

toriska delar behåller sin särställning beträffande den skattefrihet som

gäller enligt punkt 3 av anvisningarna till 54 § kommunalskattelagen

(1928:370).

Skälen för regeringens förslag: Stat kyrkareformen tar sig i formellt

hänseende främst uttryck i ändringar i regeringsformen och tryckfrihets-

förordningen. Vidare kommer den till uttryck i de nya lagarna

(1998:1593) om trossamfund och (1998:1591) om Svenska kyrkan.

Dessutom upphävs kyrkolagen (1992:300) och viss annan lagstiftning på

det kyrkliga området. De förändringar som sker när det gäller

begravningsverksamheten, kulturminnena, personalen, avgiftsbetal-

ningen, m.m. och som kortfattat redovisas i bilaga 1 föranleder ändringar

i åtskilliga lagar. Reformen medför emellertid behov av ändringar även i

annan lagstiftning. De väsentligaste orsakerna till detta är att Svenska

kyrkan lämnar det allmänna och att kommunstatusen upphör för kyrkans

församlingar och kyrkliga samfälligheter samt att det införs en ny

associationsform, registrerat trossamfund. I det följande föreslås ett antal

följdändringar i anledning av stat kyrkareformen.

6.1 Kommunalskattelagen (1928:370)

Genom att Svenska kyrkans församlingar och kyrkliga samfälligheter

inte kommer att ha kommunstatus och beskattningsrätt efter utgången av

år 1999, behöver kommunalskattelagen ändras.

När församlingsskatten slopas den 1 januari 2000 är det inte längre av

betydelse för kommunalskatteuttaget i vilken församling den

skattskyldige är folkbokförd. Det avgörande är i vilken kommun han

eller hon är folkbokförd. Därför bör 60 § upphöra att gälla.

När det gäller punkt 3 första meningen av anvisningarna till 20 §

behöver ändringar göras när församlingsskatten slopas. Lagen

(1946:324) om skogsvårdsavgift upphörde att gälla redan vid utgången

av juni 1992 (se SFS 1991:1849). I andra meningen bör därför

bestämmelsen om skogsvårdsavgift tas bort.

Även punkt 3 första stycket av anvisningarna till 54 § behöver ändras

när det inte längre finns några kyrkliga kommuner. Eftersom någon

ändring i sak inte åsyftas bör därför bestämmelserna om skattefrihet i den

aktuella punkten i stället för anställning hos svensk församling gälla

anställning hos församling inom Svenska kyrkan.

6.2 Lagen (1965:269) med särskilda bestämmelser om

kommuns och annan menighets utdebitering av skatt,

m.m.

Den 21 april 1999 beslutade riksdagen bl.a. om ändringar i lagen med

särskilda bestämmelser om kommuns och annan menighets utdebitering

av skatt, m.m. Ändringarna, som skall träda i kraft den 1 oktober 1999,

innebär bl.a. att Riksskatteverket (RSV) i fråga om avgifter till

registrerade trossamfund skall redovisa och betala ut medlen till

samfunden.

Riksskatteverket föreslår att RSV ges rätt att delegera uppgifterna att

redovisa och betala ut avgiftsmedlen till en skattemyndighet. Som skäl

härför anför RSV bl.a. att de tekniska systemen och övriga administrativa

rutiner är uppbyggda utifrån att denna typ av arbetsuppgifter utförs hos

en eller flera regionala skattemyndigheter och att hanteringen skulle bli

dyrare och mer komplicerad om motsvarande funktion måste tillskapas

hos RSV.

Mot bakgrund av vad RSV har anfört bör det införas en möjlighet för

RSV att delegera till den skattemyndighet som RSV bestämmer att

redovisa och betala ut avgiftsmedel till registrerade trossamfund.

6.3 Förvaltningsprocesslagen (1971:291)

Enligt 37 § andra stycket förvaltningsprocesslagen finns föreskrifter om

hinder mot att beakta eller anföra nya omständigheter i vissa mål i bl.a.

22 kap. 1 § tredje stycket kyrkolagen (1992:300).

De ändrade relationerna mellan staten och Svenska kyrkan, som gäller

fr.o.m. den 1 januari 2000, medför att den ovan nämnda hänvisningen till

kyrkolagen bör utgå.

6.4 Skadeståndslagen (1972:207)

Bestämmelsen i 3 kap. 2 § skadeståndslagen om statens och

kommunernas ersättningsskyldighet för fel och försummelser vid myn-

dighetsutövning gäller även för församlingar och kyrkliga samfälligheter.

Detta framgår genom en särskild hänvisning till dessa organ i 3 kap 2 §

andra stycket skadeståndslagen. Eftersom kommunstatusen upphör för

Svenska kyrkans församlingar och kyrkliga samfälligheter bör hänvis-

ningen till dessa organ utgå. I sammanhanget kan erinras om det i 3 §

lagen (1998:1591) om införande av lagen om Svenska kyrkan föreskrivs

att ansvaret för de skyldigheter som uppkommit för en församling eller

kyrklig samfällighet före den 1 januari 2000 övergår till motsvarande

församling, kyrkliga samfällighet eller stift inom Svenska kyrkan.

Vidare bör i enlighet med terminologin i kommunallagen (1991:900)

 ordet landstingskommun ersättas med landsting.

6.5 Lagen (1974:174) om identitetsbeteckning för

juridiska personer m.fl.

Enligt 1 § 3 lagen om identitetsbeteckning för juridiska personer m.fl.

skall organisationsnummer fastställas för bl.a. församlingar och kyrkliga

samfälligheter. Detta hänger samman med deras nuvarande

kommunstatus. Eftersom det inte längre skall finnas några kyrkliga

kommuner efter utgången av år 1999, bör bestämmelsen ändras.

Den 1 januari 2000 införs en ny associationsform, registrerat

trossamfund. Svenska kyrkan kommer att vara ett registrerat

trossamfund. En sådan ny juridisk person bör också ha ett

organisationsnummer. Detsamma bör gälla organisatoriska delar av

sådana trossamfund.

6.6 Lagen (1975:689) om tystnadsplikt för vissa tolkar

och översättare

Lagen om tystnadsplikt för vissa tolkar och översättare tillämpas på

tolkning och översättning som sker på begäran av offentlig

uppdragsgivare. Den är inte avsedd att tillämpas på tolk som fullgör

uppdrag inom enskild verksamhet. När kommunstatusen upphör för

Svenska kyrkans församlingar och kyrkliga samfälligheter, bör lagen inte

längre vara tillämplig på dessa organ.

6.7 Lagen (1975:1132) om förvärv av hyresfastighet

m.m.

Lagen om förvärv av hyresfastighet m.m. innehåller regler om

tillståndsplikt för förvärv av hyresfastigheter. Lagen syftar till att

förebygga spekulation i hyresfastigheter och förhindra personer som är

olämpliga att förvalta sådana fastigheter från att förvärva dem. Lagens

2 § innehåller en rad undantag, där förvärvstillstånd inte behövs. Enligt

paragrafens tredje punkt undantas vissa kyrkliga förvärv där medgivande

lämnats av regeringen m.m. Efter relationsändringen saknas skäl att

särbehandla egendom som förvärvats för kyrkliga ändamål. Den aktuella

punkten bör därför utgå.

6.8 Lagen (1976:633) om kungörande av lagar och andra

författningar

När Svenska kyrkan lämnar det allmänna kan kyrkomötet inte längre

besluta författningar. Bestämmelsen i 1 § lagen om kungörande av lagar

och andra författningar bör ändras i enlighet härmed. Det finns då inte

heller skäl att ha kvar Svenska kyrkans författningssamling. Punkten 2 i

3 § bör därför tas bort.

Bestämmelsen i 5 § i lagen innehåller en förpliktelse om att

författningar som har beslutats av kyrkomötet eller en myndighet under

kyrkomötet skall kungöras i Svenska kyrkans författningssamling.

Detsamma gäller beslut av domkapitel och stiftsstyrelse enligt

bemyndiganden i författningar som beslutats av kyrkomötet och för

beslut av Kammarkollegiet med stöd av bemyndiganden av regeringen

enligt 41 kap. kyrkolagen (1992:300), dvs. sådant som rör kyrklig jord

m.m. Bestämmelsen bör upphävas i sin helhet.

6.9 Förvaltningslagen (1986:223)

Förvaltningslagen gäller förvaltningsmyndigheternas handläggning av

ärenden och domstolarnas handläggning av förvaltningsärenden.

Föreskrifterna i 4 6 §§ om serviceskyldighet m.m. gäller också annan

förvaltningsverksamhet hos dessa myndigheter.

Bestämmelserna i 13 30 §§ om parts rätt att få del av uppgifter,

omröstning, motivering av beslut och överklagande m.m. gäller, enligt

31 §, inte sådana ärenden hos myndigheter i kommuner, landsting och

kyrkliga kommuner där besluten kan överklagas enligt 10 kap.

kommunallagen (1991:900) eller 22 kap. kyrkolagen (1992:300).

När kommunstatusen upphör för Svenska kyrkans församlingar och

kyrkliga samfälligheter bör hänvisningen till dessa organ utgå ur 31 §.

Det bör anmärkas att förvaltningslagen skall tillämpas när en försam-

ling eller kyrklig samfällighet efter relationsändringen handlägger

enskilda ärenden enligt begravningslagen (1990:1144), se 11 kap. 10 §

begravningslagen (prop. 1998/99:38, bet. 1998/99:KU18, rskr.

1998/99:176).

6.10 Lagen (1988:97) om förfarandet hos kommunerna,

förvaltningsmyndigheterna och domstolarna under

krig eller krigsfara m.m.

Lagen, som trädde i kraft den 1 januari 1989 samtidigt som

regeringsformens kapitel om krig och krigsfara ändrades, innebär

huvudsakligen en modernisering av tidigare gällande regler, som

anpassades till 1974 års regeringsform och ändrade förhållanden inom

kommunerna, den statliga förvaltningen och domstolsväsendet.

Utgångspunkten för regleringen är att det är nödvändigt med

bestämmelser som ger ett betydande mått av handlingsfrihet under tider

av krig och krigsfara. Samtidigt måste rättssäkerheten få gälla i all rimlig

utsträckning. Vidare bör den centrala principen om kommunal

självstyrelse upprätthållas så långt som möjligt.

När kommunstatusen upphör för Svenska kyrkans församlingar och

kyrkliga samfälligheter, och lagen om förfarandet hos kommunerna,

förvaltningsmyndigheterna och domstolarna under krig eller krigsfara

m.m. därmed inte längre blir tillämplig på dem, bör hänvisningen i lagen

till vissa kyrkokommunala organ utgå. Detsamma gäller hänvisningen till

förvaltningsmyndigheter under kyrkomötet.

Vidare bör en anpassning ske till terminologin i kommunallagen

(1991:900).

6.11 Lagen (1990:659) om särskild löneskatt på vissa

förvärvsinkomster

När Svenska kyrkans församlingar och kyrkliga samfälligheter inte

längre utgör kyrkliga kommuner bör Svenska kyrkans församlings- och

pastoratsförbund inte längre nämnas särskilt i 1 § lagen om särskild

löneskatt på vissa förvärvsinkomster. Förbundet kommer efter

relationsändringen att omfattas av begreppet annan arbetsgivare i

bestämmelsen.

6.12 Lagen (1990:1536) om folkbokföringsregister

Folkbokföringsregistret får bl.a. innehålla uppgift om att en person är

medlem i en icke-territoriell församling. Lagen (1992:288) om

medlemskap i icke-territoriella församlingar upphör emellertid den

1 januari 2000 (se SFS 1998:1592). Bestämmelsen i 6 § lagen om

folkbokföringsregister bör ändras i enlighet härmed.

6.13 Lagen (1992:889) om den officiella statistiken

I 4 8 §§ lagen om den officiella statistiken återfinns bestämmelser om

uppgiftsskyldighet för den officiella statistiken för främst näringsidkare,

stiftelser och kommunala organ. Också vissa andra associationer faller

under bestämmelserna.

En uppgiftsskyldighet för kyrkliga kommuner finns i 6 §. Eftersom

dessa kommuner inte kommer att finnas efter den 1 januari 2000 måste

uppgiftsskyldigheten i den delen tas bort. Samtidigt är uppgifter från

Svenska kyrkans verksamhet nödvändiga för den officiella statistiken.

En översyn pågår av lagstiftningen om den officiella statistiken. Det

arbetet omfattar även frågan om vilken uppgiftsskyldighet som

principiellt bör gälla i framtiden för t.ex. Svenska Kyrkan.

Den uppgiftsskyldighet som i dag gäller för kyrkliga kommuner bör

därför i avvaktan på resultatet av den nyss nämnda översynen i

oförändrad form överföras på Svenska kyrkans organisatoriska delar.

Detta kan lämpligen göras genom ett nytt tredje stycke till 6 §.

6.14 Lagen (1994:261) om fullmaktsanställning

Enligt 2 § lagen om fullmaktsanställning gäller lagens bestämmelser inte

för biskopar och präster inom Svenska kyrkan. När kyrkolagen

(1992:300) och därmed den statliga regleringen av biskops- och

prästtjänster upphör att gälla den 1 januari 2000 se SFS 1998:1592

behövs inte längre denna reglering.

6.15 Lagen (1994:693) om rätt för kommuner, landsting

och kyrkliga kommuner att lämna internationell

katastrofhjälp och annat bistånd

Lagen om rätt för kommuner, landsting och kyrkliga kommuner att

lämna internationell katastrofhjälp och annat bistånd utvidgar

behörigheten för de nämnda organen. Vid relationsändringen upphör

kommunstatusen för Svenska kyrkans församlingar och kyrkliga

samfälligheter. De begränsningar av dessa organs behörighet som gäller

enligt kyrkolagen (1992:300) upphör tillsammans med den lagen. Någon

motsvarande begränsning av församlingarnas och de kyrkliga

samfälligheternas behörighet återfinns inte i lagen om Svenska kyrkan.

Det behövs således inte längre någon behörighetsutvidgande lagstiftning

för dessa organ. Begreppen kyrkliga kommuner, församlingar och

kyrkliga samfälligheter bör därför utgå ur lagen och dess rubrik.

6.16 Lagen (1997:158) om röstlängdsregister

Lagen (1972:704) om kyrkofullmäktigval, m.m. har upphävts, se SFS

1998:1592. Hänvisningen till den lagen i 2 § lagen om röstlängdsregister

bör därför tas bort. I 5 och 7 §§ bör uppgifter/sökbegrepp om tillhörighet

till Svenska kyrkan och medlemskap i en icke-territoriell församling

utgå.

6.17 Skattebetalningslagen (1997:483)

Eftersom det inte längre skall finnas några kyrkliga kommuner bör 5 kap.

4 § skattebetalningslagen ändras.

6.18 Lagen (1997:998) om ändring i lagen (1995:743) om

aviseringsregister

Aviseringsregistret får bl.a. innehålla uppgift om att en person är medlem

i en icke-territoriell församling. Lagen (1992:288) om medlemskap i

icke-territoriella församlingar upphör emellertid den 1 januari 2000 (se

SFS 1998:1592). Bestämmelsen i 4 § lagen om aviseringsregister bör

ändras i enlighet härmed. En sådan ändring medför att konsekvens-

ändringar måste göras i 7 och 8 §§.

6.19 Lagen (1999:000) om ändring i sekretesslagen

(1980:100)

Den 21 april 1999 beslutade riksdagen bl.a. om ändringar i

sekretesslagen (prop.1998/99:38, bet. 1998/99:KU18, rskr. 1998/99:176).

Bland dessa ändringar ingår en förändrad lydelse av 1 kap. 8 §. På grund

av ett förbiseende ändrades inte hänvisningen till den bestämmelsen i

13 kap. 4 §. Regeringen föreslår nu att detta rättas till.

6.20 Lagen (1999:000) om ändring i mervärdesskattelagen

(1994:200)

I 3 kap. 23 § 6 mervärdesskattelagen regleras när omsättning av tjänster

som avser gravöppning och gravskötsel skall undantas från

mervärdesskatt. Enligt paragrafen undantas omsättning av dessa tjänster

från skatteplikt när de tillhandahålls av huvudmannen för en allmän

begravningsplats.

Med huvudman avses fr.o.m. den 1 januari 2000, enligt 1 kap. 1 §

begravningslagen (1990:1144), församling eller kyrklig samfällighet

inom Svenska kyrkan eller kommun som skall anordna och hålla

allmänna begravningsplatser för dem som är folkbokförda inom ett visst

område (prop. 1998/99:38, bet. 1998/99:KU18, rskr. 1998/99:176). Av

2 kap. 2 a § begravningslagen framgår dock att även annan än huvudman

kan inneha en allmän begravningsplats.

Det kommer inom varje förvaltningsområde enbart att finnas en

huvudman för begravningsverksamheten. När en kommun är huvudman

kan det finnas församlingar som sedan tidigare innehar och förvaltar

allmänna begravningsplatser inom kommunens område. Sådana

församlingar kommer även efter relationsändringen att vara innehavare

av allmän begravningsplats. Det omvända förhållandet är också tänkbart,

dvs. att en församling är huvudman medan kommunen innehar en eller

flera allmänna begravningsplatser.

Regleringen i begravningslagen medför således att allmänna

begravningsplatser kan innehas och förvaltas av såväl huvudmän som

andra innehavare. Om lagtexten i 3 kap. 23 § 6 mervärdesskattelagen inte

justeras i samband med att begreppet huvudman nu definieras i

begravningslagen kommer andra innehavare av allmänna begravnings-

platser än huvudmän att bli skyldiga att ta ut mervärdesskatt för

omsättning av tjänster som avser gravöppning och gravskötsel. Det är

inte lämpligt att införa en sådan skillnad i beskattningshänseende. Även

omsättningar av tjänster som avser gravöppning eller gravskötsel på

allmän begravningsplats av annan innehavare än huvudman bör således

undantas från skatteplikt. Därför föreslås det att 3 kap. 23 § 6 mervärdes-

skattelagen ändras på detta sätt.

6.21 Övrigt

Enligt 1 § lagen (1975:1339) om Justitiekanslerns tillsyn, har

justitiekanslern (JK) tillsyn över att de som utövar offentlig verksamhet

efterlever lagar och andra författningar samt i övrigt fullgör sina

åligganden. Under JK:s tillsyn står bl.a. statliga myndigheter och deras

personal i den utsträckning som regeringen föreskriver det. Under

justitiekanslerns tillsyn står dessutom kommunala myndigheter och andra

myndigheter som inte är statliga samt tjänstemän och andra

befattningshavare vid sådana myndigheter. Enligt 3 § 3 står även andra

som, utan att vara knutna till statlig myndighet, innehar tjänst eller

uppdrag varmed följer myndighetsutövning, under JK:s tillsyn såvitt

avser denna deras verksamhet. Detta gäller dock inte ledamöter av

riksdagen, kyrkomötet eller beslutande kommunal församling.

Justitiekanslern föreslår att kyrkomötet skall utgå ur bestämmelsen och

utgår därvid från att kyrkomötet inte kommer att utöva någon

myndighetsutövning efter relationsändringen. Enligt 4 kap. 16 § lagen

(1988:950) om kulturminnen m.m. har Svenska kyrkan rätt till viss

ersättning av staten för kulturhistoriskt motiverade kostnader i samband

med vård och underhåll av de kyrkliga kulturminnena (prop. 1998/99:38,

bet. 1998/99:KU18, rskr. 1998/99:176). Svenska kyrkan beslutar, enligt

andra stycket, om fördelning av ersättningen mellan stiften. Dessa beslut

utgör myndighetsutövning. Enligt 6 § lagen (1998:1591) om Svenska

kyrkan är kyrkomötet Svenska kyrkans högsta beslutande organ.

Kyrkomötet kommer således att ägna sig åt myndighetsutövning efter

relationsändringen. Det finns därför inte anledning att ändra 3 § 3 lagen

om Justitiekanslerns tillsyn.

7 Ekonomiska konsekvenser av förslagen samt

ikraftträdande

7.1 Förslagen rörande statens stöd till andra trossamfund

än Svenska kyrkan

De förslag som regeringen lägger fram medför inte några ökade

kostnader för statsbudgeten. I avsnitt 4.4.4 gör regeringen bedömningen

att Samarbetsnämnden för statsbidrag till trossamfund (SST) bör fortsätta

att fördela statsbidraget. Någon förändring av kostnadsnivån för

hanteringen av det statliga stödet till trossamfunden jämfört med

dagsläget bedöms därför inte uppkomma. Inrättas ett sådant forum för

kontakter mellan staten och trossamfunden, som behandlas i avsnitt

4.4.4, får detta finansieras inom befintliga ramar.

Arbetsgruppen har lämnat förslag om att trossamfunden bör ges en

prioriterad ställning i fråga om de arbetsmarknadspolitiska stödformerna

individuellt anställningsstöd och arbetsplatsintroduktion. I avvaktan på

utvärderingen av statens och Svenska kyrkans gemensamma

sysselsättningsprogram, det s.k. miljardprogrammet för kyrkliga jobb, är

regeringen inte beredd att nu ta ställning till arbetsgruppens förslag.

När ett samfund utnyttjar möjligheten till avgiftshjälp skall kostnaden

för avgiftshjälpen enligt förslaget i avsnitt 4.5.1 avräknas från

organisationsbidraget. Motsvarande belopp skall tillföras anslaget till

skattemyndigheterna från anslaget för statens stöd till trossamfunden så

att det anslaget minskar i motsvarande mån.

7.2 Förslagen rörande trossamfunden och totalförsvaret

Kostnader för det centrala lednings- och samordningsansvaret

Utgifterna för lednings- och samordningsfunktionen bör efter

relationsändringen belasta ÖCB:s förvaltningsanslag. Ett belopp om

700 000 kronor, motsvarande det anslag som innevarande år beviljats

Svenska kyrkans centralstyrelse för ledning och samordning av den

kyrkliga beredskapen, skall därför tillföras ÖCB:s förvaltningsanslag

från anslaget för stöd till trossamfunden.

Kostnader för verksamheten på lokal och regional nivå

Regeringens förslag innebär inte några förändrade uppgifter för

kommunerna, länsstyrelserna eller civilbefälhavarna. Inte heller för

trossamfunden innebär förslagen några tillkommande uppgifter.

7.3 Förslagen om följdändringar

De förslag till följdändringar som läggs fram är huvudsakligen av teknisk

art och bedöms inte ge upphov till några kostnadseffekter.

7.4 Ikraftträdande

Regeringens förslag: Lagändringarna skall träda i kraft den 1 januari

2000.

Samtliga lagändringar har samband med stat kyrkareformen som träder i

kraft den 1 januari 2000. Även de nu föreslagna ändringarna bör därför

träda i kraft den 1 januari 2000.

8 Författningskommentarer

8.1 Förslaget till lag om stöd till trossamfund

1 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 4.4.2.

2 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 4.4.1.

Det mål som anges anknyter nära till det mål som hittills har tillämpats

för stöd till trossamfunden. I det föreslagna målet betonas möjligheterna

för samfunden att bedriva en aktiv och långsiktigt inriktad verksamhet.

Målformuleringen ger samfunden ökade möjligheter att själva avgöra hur

målet skall uppnås.

3 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 4.4.2.

Ett trossamfund bidrar till att upprätthålla och stärka de grund-

läggande värderingar som samhället vilar på om samfundet motverkar

alla former av rasism och andra typer av diskriminering samt våld och

brutalitet. Vidare krävs det att samfundet verkar för att utveckla

förutsättningarna för jämställdhet mellan kvinnor och män samt för att

dess medlemmar och betjänade skall vägledas av etiska principer som är

förenliga med samhällets grundläggande demokratiska värderingar. Detta

innebär dock inte något krav på att t.ex. samfundets lära eller åskådning

skall utformas i demokratisk ordning. Inte heller krävs det att

beslutsprocessen i samfundet vid utseende av exempelvis präster vilar på

demokratisk grund. Av väsentlig betydelse är i stället att trossamfundet

verkar för att dess medlemmar och betjänade deltar i samhällslivet och

att samfundet klart markerar avståndstagande från eventuella

antidemokratiska strömningar i samhället.

Ett trossamfund är stabilt om det kontinuerligt bedrivit verksamhet i

minst fem år här i landet. Trossamfundet har vidare en fast organisatorisk

struktur och en stabil ekonomi som huvudsakligen baseras på dem som är

medlemmar eller betjänas av samfundet, om det är stabilt. Som

huvudregel skall samfundet bedriva verksamheten i någon av

associationsformerna registrerat trossamfund eller ideell förening. Vidare

disponerar samfundet lokaler för sin verksamhet. Med kravet på egen

livskraft förstås att samfundet som huvudregel betjänar minst 3000

personer och bedriver verksamhet på ett flertal platser i landet.

4 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitten 4.4.3 och 4.5.1.

I första stycket slås fast att regeringen liksom i dag bestämmer vilka

trossamfund som är berättigade till statsbidrag. (Se även kommentaren

till 16 § lagen om trossamfund, avsnitt 8.10.

Genom andra stycket ges regeringen eller den myndighet som

regeringen bestämmer möjlighet att meddela föreskrifter om fördelning

av statsbidrag.

Av tredje stycket framgår att kostnaderna för avgiftshjälpen skall

beaktas vid fördelningen av statsbidrag. Bestämmelser om hur detta skall

ske kan meddelas genom föreskrifter enligt andra stycket.

5 §

Från och med år 2000 kommer statens stöd till trossamfunden att utgöras

av statsbidrag och avgiftshjälp. De två stödformerna skall ses som en

enhet. Denna paragraf hänvisar till de särskilda bestämmelser i andra

lagar som reglerar avgiftshjälpen.

8.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1988:950) om

kulturminnen m.m.

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 5.3.

8.3 Förslaget till lag om ändring i begravningslagen

(1990:1144)

8 kap.

3 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 5. 3.

4 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 5.5.1. Den omfattar samtliga

församlingar och kyrkliga samfälligheter inom Svenska kyrkan som är

innehavare av en eller flera allmänna begravningsplatser, dvs. oberoende

av om det rör sig om en församling eller kyrklig samfällighet som är

huvudman för begravningsverksamheten eller inte.

8.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1992:1403) om

totalförsvar och höjd beredskap

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 5.5.3.

8.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1720) om

civilt försvar

1 kap.

1 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 5.3.

2 kap.

1 §

Ändringen i första respektive andra stycket behandlas närmare i avsnitt

5.5.3.

Ändringen i tredje stycket behandlas närmare i avsnitt 5.3 och 5.4.1.

2 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 5.3 och 5.4.1.

3 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 5.3 och 5.4.2.

4 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 5.3.

3 kap.

3 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 5.3.

8 kap.

11 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 5.3.

13 och 14 §§

Bestämmelserna behandlas närmare i avsnitt 5.3 och 5.5.1.

8.6 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1809) om

totalförsvarsplikt

Bestämmelserna behandlas närmare i avsnitt 5.5.2.

8.7 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1811) om

disciplinansvar inom totalförsvaret, m.m.

Bestämmelserna behandlas närmare i avsnitt 5.5.2.

8.8 Förslaget till lag om ändring i säkerhetsskyddslagen

(1996:627)

Bestämmelserna behandlas närmare i avsnitt 5.5.3.

8.9 Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:938) om

behandling av personuppgifter om

totalförsvarspliktiga

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 5.5.2.

8.10 Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:1593) om

trossamfund

16 §

Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitten 4.5.2 och 4.4.2.

I första stycket har begreppet "beräkning" ändrats till "bestämmande".

Ändringen görs för att begreppen i lagen om trossamfund skall

överensstämma med de begrepp som används i skattebetalningslagen

(1997:483). Regleringen i det tidigare andra stycket har placerats som en

ny mening i första stycket.

Vem som fattar beslut om avgiftshjälp framgår av det nya andra

stycket.

Tredje stycket är nytt och innehåller förutsättningarna för att ett

trossamfund skall kunna beviljas avgiftshjälp. Dessa överensstämmer

med de förutsättningar som föreslås gälla för statligt stöd i form av

statsbidrag. De två punkterna behandlas närmare i kommentaren till 3 § i

förslaget till lag om stöd till trossamfund (avsnitt 8.1).

Genom ändringarna i andra och tredje styckena kommer de

grundläggande bestämmelserna om avgiftshjälp att gälla för alla samfund

och finnas i lagen om trossamfund.

Ändringarna, som beslutas på samma sätt som riksdagsordningens

huvudbestämmelser, föreslås träda i kraft den 1 januari 2000 tillsammans

med övriga delar av stat kyrkareformen.

8.11 Förslaget till lag om ändring i lagen (1999:000) om

avgift till registrerat trossamfund

1 §

I bestämmelsen har begreppet "beräkning" ändrats till "bestämmande".

Anledningen till ändringen är att begreppen i denna lag bör stämma

överens med de begrepp som används i skattebetalningslagen

(1997:483).

2 §

Bestämmelsen, som föreslås upphöra att gälla, behandlas närmare i

avsnitt 4.5.2.

De grundläggande bestämmelserna om avgiftshjälp för andra

trossamfund än Svenska kyrkan vem som beslutar om och förutsätt-

ningarna för hjälpen föreslås bli införda i 16 § lagen (1998:1593) om

trossamfund. Bestämmelsen i förevarande paragraf att regeringen

beslutar om avgiftshjälpen och dess upphörande kan därför utgå.

3 10 §§

Till följd av att 2 § upphör att gälla har beteckningen på 3 10 §§ ändrats

till 2 9 §§. Hänvisningarna i de nya 5, 6 och 8 §§ har ändrats i enlighet

med detta.

I de nya 4 och 5 §§ har begreppet "beräkning" ändrats till

"bestämmande" (jfr 1 §).

8.12 Förslaget till lag om ändring i lagen (1999:000) om

ändring i sekretesslagen (1980:100)

Bestämmelserna behandlas närmare i avsnitt 5.5.2 och 6.19.

Sammanfattning av riksdagens beslut med anledning

av principbeslutet om ändrade relationer mellan

staten och Svenska kyrkan

1 Grundlagsfrågor

I propositionen Staten och trossamfunden grundlagsfrågor (prop.

1997/98:49) föreslog regeringen vissa grundlagsändringar för att

möjliggöra genomförandet av riksdagens principbeslut om ändrade

relationer mellan staten och Svenska kyrkan. Förslagen föreslogs träda i

kraft den 1 januari 2000 och innebar i huvudsak följande.

I regeringsformen införs en ny bestämmelse, 8 kap. 6 §, enligt vilken

föreskrifter om trossamfund samt föreskrifter om grunderna för Svenska

kyrkan som trossamfund meddelas i lag. Sådana föreskrifter skall

beslutas på samma sätt som riksdagsordningens huvudbestämmelser.

Nuvarande normgivningsföreskrifter avseende Svenska kyrkan i

regeringsformens övergångsbestämmelser upphävs, vilket bl.a. medför

att Svenska kyrkan lämnar det allmänna och att församlingarnas och de

kyrkliga samfälligheternas kommunstatus upphör. I 11 kap. 6 §

regeringsformen görs ett tillägg som innebär att förvaltningsuppgifter

skall kunna överlämnas till registrerade trossamfund (en ny

associationsform för trossamfunden som behandlas närmare i följande

avsnitt). Kyrkomötet utgår ur bestämmelserna i 2 kap. 5 och 7 §§

tryckfrihetsförordningen, eftersom Svenska kyrkan inte längre skall

utgöra en del av det allmänna. De allmänna handlingar som före år 2000

har kommit in till eller upprättats hos myndigheter med uppgifter som

hänför sig till Svenska kyrkans verksamhet eller Svenska kyrkans

beslutande församlingar skall dock, enligt ett nytt andra stycke i 2 kap.

17 § tryckfrihetsförordningen, kunna förvaras hos Svenska kyrkan även

efter relationsändringen utan att därigenom upphöra att vara allmänna.

Riksdagen har i allt väsentligt beslutat i enlighet med regeringens

förslag (bet. 1997/98:KU20 och rskr. 1997/98:284 samt bet.

1998/99:KU5, rskr. 1998/99:3).

Lagar om ändring i regeringsformen (SFS 1998:1700) och om ändring

i tryckfrihetsförordningen (SFS 1998:1701) utfärdades den 26 november

1998.

2 Bestämmelser om Svenska kyrkan och andra

 trossamfund

I propositionen Staten och trossamfunden bestämmelser om Svenska

kyrkan och andra trossamfund (prop. 1997/98:116) lämnade regeringen

förslag till en lag om trossamfund och en lag om Svenska kyrkan samt en

lag om införande av lagen om Svenska kyrkan. De nya bestämmelserna

föreslogs träda i kraft den 1 januari 2000.

Förslagen, som behandlas närmare nedan, innebar i korthet följande.

Genom lagen om trossamfund införs en ny associationsform, registrerat

trossamfund, öppen för alla trossamfund. Ingen av de rättigheter som

trossamfunden har i dag, t.ex. rätten att förrätta vigsel, är knuten till den

nya associationsformen. Lagen om trossamfund innehåller dels vissa

allmänna bestämmelser som gäller alla trossamfund, dels särskilda

föreskrifter om registrerade trossamfund. I lagen om Svenska kyrkan

preciseras kyrkans grundläggande identitet för att denna skall vara

oförändrad över relationsändringen. Den i lagen gjorda preciseringen

stämmer överens med kyrkans syn på sig själv. Vidare innehåller lagen

bestämmelser om grunderna för Svenska kyrkans organisation och

verksamhet samt om den kyrkliga egendomen. Genom lagen om

införande av lagen om Svenska kyrkan upphävs den nuvarande

kyrkolagen (1992:300) och ett antal andra lagar på det kyrkliga området.

Vidare innehåller den särskilda övergångsbestämmelser avseende bl.a.

vissa kyrkliga egendomsfrågor.

Riksdagen har beslutat i enlighet med regeringens förslag (bet.

1997/98:KU20, rskr. 1997/98:284 samt bet. 1998/99:KU5, rskr.

1998/99:3).

Den 26 november 1998 utfärdades lagen (1998:1591) om Svenska

kyrkan, lagen (1998:1592) om införande av lagen (1998:1591) om

Svenska kyrkan och lagen (1998:1593) om trossamfund.

2.1 Lagen om trossamfund

Lagen (1998:1593) om trossamfund innehåller dels vissa allmänna

bestämmelser som gäller alla trossamfund, dels särskilda föreskrifter om

den nya associationsformen registrerat trossamfund. Genom lagen

upphävs religionsfrihetslagen (1951:680).

Begreppet trossamfund definieras som en gemenskap för religiös

verksamhet, i vilken det ingår att anordna gudstjänst. Ingen är skyldig att

tillhöra något trossamfund. Avtal eller löften som strider mot detta är

ogiltiga. Barn som har fyllt 12 år skall samtycka till inträde i och utträde

ur ett trossamfund.

Med registrerat trossamfund avses dels Svenska kyrkan, dels

trossamfund som har registrerats enligt lagen. Ett samfund erhåller

ställning som registrerat trossamfund genom ett registreringsförfarande.

De huvudsakliga kraven för att få registreras är att trossamfundet har

stadgar med bestämmelser om ändamål och om hur det fattas beslut i

trossamfundets angelägenheter samt att trossamfundet har en styrelse

eller motsvarande organ. Registreringen omfattar trossamfundets namn

och stadgar samt de personer som ingår i styrelsen eller motsvarande

organ eller annars är behöriga att företräda trossamfundet.

De trossamfund som väljer att registrera sig får rättskapacitet såsom

registrerat trossamfund. De ges skydd för sitt namn och skall efter beslut

av regeringen kunna få hjälp av staten med att beräkna, debitera, redovisa

och ta in avgifter från sina medlemmar. De rättigheter och skyldigheter

som har uppkommit för ett trossamfund som har bedrivit verksamheten

som ideell förening övergår genom registreringsbeslutet till det

registrerade trossamfundet. Tillhöriga eller medlemmar i ett registrerat

trossamfund skall i princip inte bli personligt ansvariga för det

registrerade trossamfundets skyldigheter i förhållande till tredje man.

Det registrerade trossamfundet skall träda i likvidation om de krav som

gäller för registrering inte längre är uppfyllda, om det föreligger

likvidationsskyldighet enligt stadgarna eller om samfundet har försatts i

konkurs som avslutats med överskott. Trossamfundet skall på egen

begäran avregistreras utan föregående likvidation under förutsättning att

trossamfundet efter avregistreringen utgör en juridisk person av annat

slag.

Ett registrerat trossamfunds organisatoriska delar t.ex. församlingar,

stift och distrikt skall kunna registreras. Samma förutsättningar skall

gälla för registrering av trossamfundets organisatoriska delar som för

trossamfundet. De registrerade organisatoriska delarna får rättskapacitet

och namnskydd i likhet med trossamfundet. Ett registrerat trossamfund

och dess registrerade organisatoriska delar svarar var för sig självständigt

för sina skyldigheter.

2.2 Lagen om Svenska kyrkan

I lagen (1998:1591) om Svenska kyrkan preciseras kyrkans

grundläggande identitet för att denna skall vara oförändrad över

relationsändringen. Den i lagen gjorda preciseringen stämmer överens

med kyrkans syn på sig själv. Vidare innehåller lagen bestämmelser om

grunderna för Svenska kyrkans organisation och verksamhet samt om

den kyrkliga egendomen.

Identitet och organisation

Inledningsvis i lagen slås trossamfundets evangelisk-lutherska identitet

fast. Vidare ges en övergripande beskrivning av de identitetsmässigt mest

betydelsefulla delarna av kyrkans organisation. I lagen anges det också

att Svenska kyrkan är en öppen folkkyrka, som i samverkan mellan en

demokratisk organisation och kyrkans ämbete bedriver en rikstäckande

verksamhet.

Självständiga rättssubjekt

Svenska kyrkan som trossamfund utgör ett eget rättssubjekt som bl.a. får

förvärva rättigheter och ta på sig skyldigheter. Församlingarna och de

kyrkliga samfälligheterna samt stiften har var för sig samma rätt. Som

tidigare nämnts ges Svenska kyrkan ställning som ett registrerat

trossamfund genom lagen om trossamfund. Där ges också

församlingarna, de kyrkliga samfälligheterna och stiften ställning som

registrerade organisatoriska delar av Svenska kyrkan.

Organisatorisk uppbyggnad

Församlingen omfattar de personer som tillhör Svenska kyrkan och är

bosatta inom församlingens område, vilket innebär att den s.k.

territorialprincipen tillämpas. Församlingens grundläggande uppgift är att

fira gudstjänst, bedriva undervisning samt utöva diakoni och mission.

Undantag görs från territorialprincipen så att Svenska kyrkan själv kan

bestämma om det skall finnas icke-territoriella församlingar. Lagen

(1992:288) om medlemskap i icke-territoriella församlingar upphävs.

Stiftet omfattar församlingarna inom stiftets område, vilket innebär att

territorialprincipen gäller också för den regionala nivån. Stiftets

grundläggande uppgift är att främja och ha tillsyn över församlingslivet.

 Svenska kyrkans episkopala struktur görs tydlig genom att det skall

finnas en biskop i varje stift.

Kyrkomötet är Svenska kyrkans högsta beslutande organ. Kyrkomötet

får emellertid inte besluta i sådana enskilda frågor som det är en

församlings eller ett stifts uppgift att besluta i.

Ekonomi

De som tillhör Svenska kyrkan är skyldiga att betala lokal och regional

kyrkoavgift. Lagen (1951:691) om viss lindring i skattskyldigheten för

den som icke tillhör Svenska kyrkan upphävs. Församlingen beslutar om

lokal kyrkoavgift och stiftet om regional kyrkoavgift.

Svenska kyrkan har, enligt lagen om trossamfund, rätt till kostnadsfri

hjälp av staten med att beräkna, debitera, redovisa och ta in

kyrkoavgifterna under förutsättning att hjälpen kan inordnas i det

gällande skattebetalningssystemet.

Prästlönetillgångarna skall bibehållas såsom självständiga förmögen-

heter och förvaltas av Svenska kyrkan. De skall också i fortsättningen

utgöra juridiska personer. Förmögenheten skall vara placerad på ett

godtagbart sätt. Prästlönetillgångarna skall ha till ändamål att bidra till de

ekonomiska förutsättningarna för Svenska kyrkans förkunnelse. Endast

avkastningen får användas för ändamålet. Regeringen får besluta om

tillsyn av förvaltningen av prästlönetillgångarna.

Handlingsoffentlighet m.m.

Handlingar som avser särskilda områden där Svenska kyrkan skall utföra

uppgifter som tillgodoser allmänna samhälleliga intressen omfattas av en

offentligrättsligt reglerad handlingsoffentlighet. Förslag till reglering

lämnas i prop. 1998/99:38.

Kyrkans handlingar i övrigt omfattas av en inomkyrkligt reglerad

handlingsoffentlighet. Svenska kyrkan skall låta var och en ta del av

dessa handlingar. Rätten till insyn får begränsas bara om det är särskilt

motiverat med hänsyn till vissa i lagen om Svenska kyrkan angivna skäl

eller till något synnerligen väsentligt intresse. Svenska kyrkans arkiv

skall bevaras, hållas ordnade och vårdas så att behovet av tillgång till

handlingarna tillgodoses.

Ett beslut som innebär att någon inte får ta del av sådana handlingar

som omfattas av den inomkyrkligt reglerade handlingsoffentligheten

överprövas på det sätt som Svenska kyrkan bestämmer. I den

utsträckning som Svenska kyrkan bestämmer får också andra beslut

överprövas. Ett särskilt organ med juridisk kompetens skall inrättas inom

Svenska kyrkan för att ytterst pröva dessa frågor.

Skyldighet att lämna uppgifter

Svenska kyrkan skall till det statliga registret för registrerade

trossamfund lämna uppgifter om stadgar, indelning i församlingar,

kyrkliga samfälligheter och stift samt de personer som ingår i styrelser

eller motsvarande organ eller annars är behöriga att företräda Svenska

kyrkan och dess församlingar, kyrkliga samfälligheter och stift.

2.3 Lagen om införande av lagen om Svenska kyrkan

Genom lagen (1998:1592) om införande av lagen (1998:1591) om

Svenska kyrkan upphävs kyrkolagen (1992:300), lagen (1992:301) om

införande av kyrkolagen, lagen (1972:704) om kyrkofullmäktigval, m.m.

och lagen (1992:288) om medlemskap i icke-territoriella församlingar.

Detsamma gäller lagen (1951:691) om viss lindring i skattskyldigheten

för den som icke tillhör svenska kyrkan. Vidare innehåller

införandelagen bl.a. följande.

Tystnadsplikt

Den straffsanktionerade bestämmelsen om tystnadsplikt upphör att gälla i

och med upphävandet av kyrkolagen, vilket innebär att frågan om

tystnadsplikt för Svenska kyrkans präster får regleras inomkyrkligt. För

uppgifter som anförtrotts före relationsändringen fortsätter dock den

straffsanktionerade tystnadsplikten att gälla.

Särskilda övergångsbestämmelser

Församlingarnas och de kyrkliga samfälligheternas rättigheter och

skyldigheter övertas vid relationsändringen av motsvarande församling,

kyrkliga samfällighet eller stift inom det registrerade trossamfundet

Svenska kyrkan.

Stiftelser som vid utgången av år 1999 förvaltas av en församling eller

en kyrklig samfällighet förvaltas av motsvarande enhet också i

fortsättningen. Detsamma gäller om en församling eller kyrklig

samfällighet har till uppgift att utse styrelseledamöter i en sådan stiftelse.

Ärenden som vid relationsändringen, enligt lag eller förordning,

handläggs hos pastor, pastorsämbetet, kyrkoherde, kontraktsprost,

biskop, domkapitel, Domkyrkorådet i[REDACTED_EFTERNAMN], Kyrkofondens styrelse,

Kyrkomötets besvärsnämnd, Ansvarsnämnden för biskopar eller Svenska

kyrkans centralstyrelse skall överlämnas till Svenska kyrkan för fortsatt

handläggning.

Kyrkomötet har vid sammanträde under år 1999 de befogenheter, med

avseende på tiden efter relationsändringen som följer av lagen om

Svenska kyrkan trots bestämmelserna i kyrkolagen. En motsvarande

bestämmelse gäller för församlingar, kyrkliga samfälligheter och stift

sedan det blivit klart vilka dessa är genom anmälan till det statliga

registret.

Rätt till ledighet för förtroendevalda

Ledamöter och ersättare i beslutande församlingar hos Svenska kyrkans

organisatoriska delar samt ledamöter och ersättare i kyrkomötet har fram

till och med den 31 december 2009 rätt till den ledighet från sina

anställningar som behövs för uppdragen. Detsamma gäller de personer

som ingår i en styrelse eller motsvarande organ inom Svenska kyrkan.

Egendomsfrågor

De äldre kyrkor som i dag betraktas som egendom av stiftelsekaraktär,

dvs. sådana som uppförts före år 1817 på landet och år 1843 i stad, med

tillhörande inventarier, kyrkotomt och kyrkogård, skall ägas av den

församling där kyrkan är belägen. Egendomen skall användas för samma

ändamål som tidigare, tills annat beslutas av Svenska kyrkan. En

församlingskyrkas fastighet och fastighetsfond eller en domkyrkas

fastighet och fastighetsfond skall också ägas av den församling där

kyrkan är belägen. Egendomen skall användas för samma ändamål som

tidigare. För ändring av ändamålet krävs tillstånd av Kammarkollegiet.

Lunds domkyrka och domkyrkans fastigheter och fastighetsfond skall

dock behållas som självständig förmögenhet och förvaltas av Svenska

kyrkan. Egendomen skall också i fortsättningen utgöra en egen juridisk

person och användas för samma ändamål som tidigare.

De prästgårdar som i dag betraktas som egendom av stiftelsekaraktär

skall ägas av den kyrkliga samfällighet, eller om sådan inte finns, den

församling där egendomen är belägen. Biskopsgårdarna skall med

undantag av de biskopsgårdar och tjänstebostäder för biskop som i dag

hyrs enligt särskilda avtal ägas av trossamfundet Svenska kyrkan.

Kyrkofondens tillgångar skall ägas av trossamfundet Svenska kyrkan

och användas för kyrkliga ändamål, sedan ett så stort kapital avskilts som

motsvarar åtagandena för utgående pensioner och gjorda

pensionsutfästelser för präster och biskopar. Kyrkofondsfastigheterna

skall också ägas av trossamfundet Svenska kyrkan och användas för

kyrkliga ändamål. Som framgår av lagen om Svenska kyrkan skall

prästlönetillgångarna förvaltas av Svenska kyrkan som självständiga

förmögenheter.

De så kallade kronoanslagen skall ägas av trossamfundet Svenska

kyrkan, olika organisatoriska delar av trossamfundet eller särskilda

rättssubjekt som förvaltas av Svenska kyrkan beroende på vilken typ av

egendom det är fråga om.

Ersättningsfrågor

Om någon som före relationsändringen var ägare till eller hade särskild

rätt till kyrklig egendom lider förlust genom att egendomen överförs till

Svenska kyrkan, en församling eller en kyrklig samfällighet, så skall

staten utge ersättning för skadan.

3 Begravningsverksamheten, kulturminnena,

personalen, avgiftsbetalningen, m.m.

Propositionen Staten och trossamfunden begravningsverksamheten,

kulturminnena, personalen, avgiftsbetalningen, m.m. (prop. 1998/99:38)

beslutades den 10 december 1998 och är den tredje i stat kyrkareformen.

Riksdagen har i allt väsentligt beslutat i enlighet med regeringens förslag

(bet. 1998/99:KU18 och rskr. 1998/99:00). Reformen är i huvudsak

avsedd att träda i kraft den 1 januari 2000. I korthet är förslagen följande.

Begravningsverksamheten

Svenska kyrkans församlingar skall fortsätta att vara huvudmän för den

helt övervägande delen av begravningsverksamheten. De skall också

fortsättningsvis tillhandahålla särskilda gravplatser för dem som inte

tillhör något kristet trossamfund. Verksamheten skall finansieras genom

en inkomstrelaterad begravningsavgift som betalas av alla som är

folkbokförda i landet. När en församling är huvudman för

begravningsverksamheten skall Kammarkollegiet fastställa begravnings-

avgiften för dem som inte tillhör Svenska kyrkan. Begravningsavgiften

skall täcka ett antal tjänster som kostnadsfritt skall tillhandahållas ett

dödsbo. Länsstyrelserna skall ha fortsatt tillsyn över begravnings-

verksamheten och utse särskilda ombud för dem som inte tillhör Svenska

kyrkan.

De kyrkliga kulturminnena

Svenska kyrkan skall få viss ersättning av staten för vård och underhåll

av de kyrkliga kulturminnena, s.k. kyrkoantikvarisk ersättning. Denna

ersättning avser kostnader som uppkommer på grund av kulturhistoriska

hänsynstaganden. Den statliga ersättningen utgår fr.o.m. år 2002 med 50

miljoner kronor och stiger sedan successivt i olika steg till 460 miljoner

kronor år 2009. Efter tioårsperiodens utgång skall ersättningens storlek

övervägas efter särskilda överläggningar mellan staten och Svenska

kyrkan.

Fördelningen av den kyrkoantikvariska ersättningen skall ske genom

Svenska kyrkan. Besluten om fördelning skall föregås av samråd med

myndigheterna inom kulturmiljöområdet. Inför reformens ikraftträdande

skall det träffas en överenskommelse mellan staten och Svenska kyrkan i

frågor som rör de kulturhistoriska värdena inom Svenska kyrkan.

Offentlighet och insyn samt de kyrkliga arkiven

Den offentligrättsligt reglerade handlingsoffentligheten inom Svenska

kyrkan skall avse handlingar som rör begravningsverksamheten samt

fördelningen och användningen av den kyrkoantikvariska ersättningen.

Allmänna handlingar, som före relationsändringen har kommit in till

eller upprättats hos antingen myndigheter med uppgifter som hänför sig

till Svenska kyrkans verksamhet eller kyrkans beslutande församlingar,

skall efter beslut av regeringen kunna förvaras hos Svenska kyrkan efter

reformens ikraftträdande utan att därigenom upphöra att vara allmänna.

Svenska kyrkans personal

Anställningsavtalen för alla offentliganställda inom Svenska kyrkan går

vid relationsändringen automatiskt över till det registrerade

trossamfundet Svenska kyrkan eller dess organisatoriska delar.

Personalen tar med sig sina rättigheter och skyldigheter till den nya

arbetsgivaren. Den arbetstagare som inte vill att anställningsavtalet går

över skall anmäla det till sin gamla arbetsgivare och anställningen anses

då upphöra vid ikraftträdandet av reformen.

Övergången av rättigheter och skyldigheter omfattar också

pensionsåtagandena. Det stift, den församling eller den kyrkliga

samfällighet som anställningsavtalet övergår till svarar för de

pensionsåtaganden som gäller för de anställda vid tidpunkten för

relationsändringen. Pensionsåtagandena skall fonderas före år 2010.

Kapital för att trygga pensionsåtagandena för präster och biskopar

avskiljs ur kyrkofonden. Ur kyrkofonden avskiljs dessutom 300 mkr för

att underlätta ett samlat tryggande av pensionsfordringarna för övrig

personal. Till dess fondering skett skall åtagandena kreditförsäkras.

Svenska kyrkan svarar solidariskt med sina organisatoriska delar för de

pensionsåtaganden som inte är möjliga att kreditförsäkra.

Beskattning av trossamfunden

Registrerade trossamfund, däribland Svenska kyrkan och dess

organisatoriska delar, likställs i skattehänseende med allmännyttiga

ideella föreningar vilket innebär att de blir begränsat skattskyldiga. De

s.k. prästlönetillgångarna skall vara befriade från inkomstskatt under en

övergångsperiod, 2000 2009. De normala skattereglerna skall efter

övergångsperioden gälla även för Svenska kyrkan. För tiden därefter

skall beskattningen ses över med utgångspunkt i principbeslutet om stat

kyrkareformen. Den lagtekniska utformningen innebär i sig inte något

ställningstagande till vilka regler som skall gälla för följande år. En

förlängning av undantaget förutsätter dock ett nytt riksdagsbeslut om

förlängning eller modifiering av övergångsregeln. Den egendoms-

överföring som har direkt samband med relationsändringen eller med

registrering som trossamfund bör vara befriad från stämpelskatt.

Statlig medverkan vid avgiftsbetalning m.m.

Avgift till trossamfund som tas ut med statlig hjälp beräknas på den

kommunalt beskattningsbara förvärvsinkomsten och behandlas i

hanteringshänseende som en skatt. Förskott på avgiftsmedlen betalas ut

till trossamfundet under inkomståret och slutavräkning görs när det

slutliga avgiftsunderlaget är känt.

Rättsinstituten stadgad åborätt och landgille avvecklas.

Ekonomiska effekter

Reformen får positiva ekonomiska effekter för Svenska kyrkan främst

genom att nuvarande ekonomiska regleringar mellan staten och kyrko-

kommunerna faller bort (inklusive utgående skatteadministrations-

ersättning) och genom att staten börjar betala kyrkoantikvarisk

ersättning. Regeringen anser att kyrkan bör utnyttja det utrymme som

reformen skapar till en sänkning av kyrkoavgiften.

Efter den tioåriga övergångsperioden förutsätts de med finansieringen

av reformen sammanhängande frågorna på nytt övervägas efter särskilda

överläggningar med Svenska kyrkan.

Sammanfattning av departementspromemorian

Statens stöd till andra trossamfund än Svenska kyrkan

(Ds 1999:12)

Arbetsgruppen har haft till uppgift att bereda frågorna om det framtida

statliga stödet till trossamfunden och lägga fram förslag om inriktning,

kriterier, administration och organisation av detta stöd.

Nuvarande stöd

Direkt statligt stöd till trossamfund infördes år 1971 i syfte att öka

förutsättningarna för ekonomiskt svaga församlingar att hålla lokaler

samt erbjuda religiös service i form av gudstjänst, själavård och liknande.

Stödet lämnas för närvarande enligt förordningen (1989:271) om

statsbidrag till andra trossamfund än Svenska kyrkan för religiös

verksamhet, lokaler till religiös verksamhet och för teologiska seminarier

m.m. Bidrag kan endast lämnas till de samfund som finns angivna i

förordningen. Det är regeringen som beslutar vilka trossamfund som

skall komma i fråga för statligt stöd. Bidraget fördelas av en statlig

myndighet, Samarbetsnämnden för statsbidrag till trossamfund (SST),

som är administrativt knuten till Sveriges Frikyrkosamråd.

Det aktuella anslaget på statsbudgeten K 1 Stöd till trossamfund

inom utgiftsområde 17, Kultur, medier, trossamfund och fritid uppgick

år 1998 till sammanlagt 56,4 miljoner kronor.

Det framtida stödet till trossamfunden

Motiv för stöd

Arbetsgruppen finner flera motiv till att staten skall stödja trossamfund.

Trossamfunden är generellt sett samhällsnyttiga organisationer som

medverkar i den ständigt pågående normbildningsprocess som är

nödvändig för att upprätthålla och stärka de grundläggande värderingar

som vårt samhälle vilar på.

Av principbeslutet om ändrade relationer mellan staten och Svenska

kyrkan framgår att staten bör erbjuda Svenska kyrkan kostnadsfri

avgiftshjälp och att staten av likställighetsskäl bör stödja de andra

trossamfunden.

Enligt regeringsformen är det en uppgift för det allmänna att främja

bl.a. religiösa minoriteters möjligheter att behålla och utveckla ett eget

samfundsliv.

Övergripande mål för stödet

Målet för stödet skall enligt förslagen från arbetsgruppen vara att öka

förutsättningarna för trossamfunden att bedriva en aktiv och långsiktigt

inriktad religiös verksamhet i form av gudstjänst, själavård, undervisning

och omsorg.

Även andra verksamheter och projekt som trossamfunden bedriver och

som svarar mot angelägna samhällsbehov får ges stöd.

Förutsättningar för stöd

Arbetsgruppen föreslår att en särskild lag stiftas med föreskrifter om stöd

till trossamfund. I lagen anges de grundläggande principer enligt vilka

stödfrågor skall prövas.

Stöd får endast lämnas till trossamfund som

1. bidrar till att upprätthålla och stärka de grundläggande värderingar

som samhället vilar på, och

2. är stabilt och har egen livskraft.

Beslut om stöd

Arbetsgruppens förslag är att regeringen liksom i dag bestämmer vilka

trossamfund som kan få statsbidrag.

Vidare föreslås att regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer får meddela föreskrifter om fördelning av statsbidrag.

Utformning av stödet

Stödet till trossamfunden skall enligt arbetsgruppen vara utformat så att

trossamfunden kan bedriva sin verksamhet med kontinuitet och

långsiktighet.

Större delen av stödet ges i form av organisationsbidrag.

För sådana verksamheter som trossamfunden bedriver och som staten

har ett särskilt intresse att stödja, t.ex. den ekumeniska Sjukhuskyrkan,

skall stödet utformas som verksamhetsbidrag.

Projektbidrag ges främst i form av etableringsbidrag och lokalbidrag.

Stödets fördelning

Arbetsgruppen föreslår att Samarbetsnämnden för statsbidrag till

trossamfund (SST) fortsätter att fördela det statliga stödet till

trossamfunden fr.o.m. år 2000, men ombildas till en reguljär statlig

nämndmyndighet. Nämnden görs mindre än i dag och får statliga regler

för ekonomi- och personaladministration. Verksamheten revideras av

Riksrevisionsverket (RRV). Arbetsgivarverket ges i uppdrag att

omförhandla kanslipersonalens kollektivavtal.

Till nämnden knyts ett råd för dryftande av gemensamma frågor i

vilket alla bidragsberättigade trossamfund är representerade.

Ett särskilt forum knutet till Kulturdepartementet inrättas med uppgift

att vara kontaktorgan för diskussion av övergripande gemensamma

frågor av intresse för både staten och trossamfunden.

Stödets storlek

Av statsfinansiella skäl lägger arbetsgruppen inte fram några förslag om

en ökning av anslaget på statsbudgeten K 1 Stöd till trossamfund inom

utgiftsområdet 17, Kultur, medier, trossamfund och fritid.

I stället föreslår arbetsgruppen att trossamfunden ges en prioriterad

ställning i fråga om stödformerna individuellt anställningsstöd och

arbetsplatsintroduktion under anslaget A 2 Arbetsmarknadspolitiska

åtgärder inom utgiftsområdet 14, Arbetsmarknad och arbetsliv. Vidare

föreslås ett nära samarbete mellan AMS och SST för att informera om

förutsättningarna för att församlingarna skall få del av stödet och att

väcka församlingarnas intresse för att vidta åtgärder som berättigar till

stöd.

De nordiska lutherska kyrkorna får statligt stöd på samma sätt som

andra trossamfund, om förutsättningarna härför föreligger.

Redovisning och kontroll

Enligt arbetsgruppens förslag skall de trossamfund och församlingar som

tar emot bidrag lämna SST de redovisningshandlingar,

verksamhetsberättelser samt andra uppgifter som SST bestämmer.

SST får besluta att beviljat bidrag inte skall betalas ut, om det kan

antas att bidraget har beviljats på grund av felaktiga uppgifter.

SST får besluta att bidrag skall betalas tillbaka, om det har beviljats på

grund av felaktiga uppgifter, om bidraget inte används för det ändamål

det beviljats för eller om trossamfundet eller församlingen inte lämnar

sådana redovisningshandlingar, verksamhetsberättelser samt andra

uppgifter som SST bestämmer.

Statliga myndigheter som beslutar om speciella bidrag till ett

trossamfund eller en församling bör underrätta SST om beslutet.

Statlig hjälp med att ta in avgift till trossamfund

Kostnaderna för avgiftshjälpen

Arbetsgruppen bedömer att statens årliga kostnader för att ta in avgifter

till trossamfund kan beräknas till 21 kronor per person som omfattas av

den statliga hjälpen. För varje samfund som ansluts tillkommer det

dessutom en förberedelsekostnad för staten som kan beräknas till 75 000

kronor per samfund.

Avräkning mot organisationsbidrag

Arbetsgruppen föreslår att vid fördelning av statsbidrag skall beaktas om

trossamfundet får statlig hjälp med att bestämma, debitera, redovisa och

ta in avgifter.

Kostnaderna för avgiftshjälpen bör räknas av från trossamfundets

organisationsbidrag i förhållande till det antal betjänade som omfattas av

hjälpen.

Vilka omfattas av avgiftshjälpen?

Arbetsgruppen gör bedömningen att avgiftshjälpen omfattar såväl

medlemmar som betjänade.

Förutsättningar för avgiftshjälp

I lagen (1998:1593) om trossamfund införs enligt arbetsgruppens förslag

bestämmelser om vem som beslutar om avgiftshjälp och om

förutsättningarna för hjälpen.

Regeringen beslutar om ett annat registrerat trossamfund än Svenska

kyrkan skall få avgiftshjälp och om hjälpen skall upphöra. Motsvarande

bestämmelser i den föreslagna lagen om avgift till registrerat

trossamfund föreslås upphävd.

Avgiftshjälp får endast lämnas till trossamfund som

1. bidrar till att upprätthålla och stärka de grundläggande värderingar

som samhället vilar på, och

2. är stabilt och har en egen livskraft.

Ekonomiska konsekvenser av förslagen

Arbetsgruppen bedömer att förslagen inte medför någon ökad belastning

på statsbudgeten. Inte heller bör de organisatoriska förslag som läggs

fram innebära någon höjning av kostnadsnivån för hanteringen av det

statliga stödet till trossamfunden jämfört med dagsläget.

Ikraftträdande

Samtliga förslag avses träda i kraft den 1 januari 2000. För bidrag som

beviljats före denna dag föreslås att äldre regler skall tillämpas.

Remissinstanser Statens stöd till andra trossamfund

än Svenska kyrkan (Ds 1999:12)

1. Riksdagens ombudsmän

2. Hovrätten för Västra Sverige

3. Kammarrätten i Jönköping

4. Kriminalvårdsstyrelsen

5. Statens invandrarverk

6. Socialstyrelsen

7. Kammarkollegiet

8. Statskontoret

9. Riksrevisionsverket

10. Riksskatteverket

11. Arbetsgivarverket

12. Högskoleverket

13. Arbetsmarknadsstyrelsen

14. Samarbetsnämnden för statsbidrag till trossamfund

15. Svenska kyrkans centralstyrelse

16. Landstingsförbundet

17. Svenska kyrkans församlings- och pastoratsförbund

18. Sveriges akademikers centralorganisation

19. Tjänstemännens centralorganisation

20. Landsorganisationen i Sverige

21. Nordiska Ekumeniska rådet

22. Sveriges frikyrkosamråd

23. Anglikanska kyrkan

24. Bibeltrogna vänner

25. Estniska evangelisk-lutherska kyrkan

26. Lettiska evangelisk-lutherska kyrkan

27. Evangeliska fosterlands-stiftelsen

28. Frälsningsarmén

29. Förenade islamiska församlingar i Sverige

30. Islamiska kulturcenterunionen i Sverige

31. Sveriges muslimska förbund

32. Judiska församlingarna i Sverige

33. Metodistkyrkan i Sverige

34. Nybygget - kristen samverkan

35. Armenisk-apostoliska kyrkan

36. Bulgarisk-ortodoxa kyrkan

37. Estnisk-ortodoxa kyrkan

38. Etiopisk-ortodoxa kyrkan

39. Finska ortodoxa församlingen i Sverige

40. Grekisk-ortodoxa metropolitdömet

41. Koptisk-ortodoxa kyrkan

42. Makedonisk-ortodoxa kyrkan

43. Rumänsk-ortodoxa kyrkan

44. Kristi förklarings ortodoxa kyrka (Ryska kyrkan)

45. Serbisk-ortodoxa kyrkan

46. Svenska ortodoxa prosteriet

47. Syrisk-ortodoxa ärkestiftet i Sverige och övriga Skandinavien

48. Syrisk-ortodoxa patriarkaliska ställföreträdarskapet i Sverige

49. Österns apostoliska katolska assyriska kyrka

50. Pingströrelsen

51. Sjundedags adventistsamfundet

52. Stockholms katolska stift

53. Svenska alliansmissionen

54. Svenska baptistsamfundet

55. Svenska missionsförbundet

56. Ungerska protestanters kyrkosamfund i Sverige

57. Norska församlingen i Stockholm

58. Norska sjömanskyrkan i Göteborg

59. Danska kyrkan i Göteborg

60. Isländska församlingen i Göteborg

Sammanfattning av departementspromemorian

Trossamfunden och totalförsvaret (Ds 1999:4)

Utgångspunkter

Svenska kyrkans församlingar och kyrkliga samfälligheter, de kyrkliga

kommunerna, omfattas i dag av åtskilliga författningar på

försvarsområdet. Detsamma gäller de kyrkliga myndigheterna. Bland

annat föreligger en skyldighet att vidta de beredskapsförberedelser som

behövs för att verksamheten skall fungera under de svåra förhållanden

som kan råda under krig. Någon motsvarande skyldighet finns inte i fråga

om andra trossamfund än Svenska kyrkan.

Svenska kyrkans centralstyrelse, som är en statlig myndighet under

kyrkomötet, har ansvar för att leda och samordna den kyrkliga

beredskapen i enlighet med vad som avtalas med kyrkliga kommuner och

andra trossamfund. För den närmare hanteringen av trossamfundens

beredskapsfrågor har centralstyrelsen inrättat ett samverkans- och

beredningsorgan, Trossamfundens beredskapsråd.

Den 1 januari 2000 kommer relationerna mellan staten och Svenska

kyrkan att ändras. Relationsändringen innebär bl.a. att församlingarnas

och de kyrkliga samfälligheternas kommunstatus upphör och att Svenska

kyrkan även i övrigt lämnar det allmänna. Ett syfte med stat

kyrkareformen är att uppnå ökad likställighet mellan olika trossamfund.

Reformen skall också leda till att Svenska kyrkan i största möjliga

utsträckning själv skall få reglera sina egna angelägenheter.

De ändrade relationerna mellan staten och Svenska kyrkan får till följd

att de formella förutsättningarna ändras när det gäller trossamfundens

medverkan inom totalförsvaret i framtiden. Det finns dock inte skäl att

anta att relationsändringen i sig kommer att medföra någon förändring i

fråga om den verksamhet som trossamfunden bedriver.

De förslag som arbetsgruppen lämnar är avsedda att träda i kraft den 1

januari 2000, dvs. samtidigt som relationerna mellan staten och Svenska

kyrkan ändras.

Förslag i fråga om trossamfundens medverkan inom

totalförsvaret i framtiden

Totalförsvarets behov av trossamfundens medverkan

Svenska kyrkan och övriga trossamfund utgör genom sina kunskaper och

sin kompetens en värdefull resurs för landet. De engagerar sammantaget

en stor del av befolkningen och har en bred förankring i samhället. Deras

verksamhet kan utgöra ett komplement och i vissa fall ett alternativ till

den verksamhet som bedrivs av andra organ staten, kommuner och

landsting samt organisationer och företag. Det är angeläget att

trossamfundens kunnande och insatser uppmärksammas och tas till vara

inom totalförsvaret även i framtiden.

Särskilt betydelsefulla områden är begravningsverksamheten och den

andliga vården (själavård och krishantering). Trossamfunden gör dock

även på andra områden betydande insatser som i olika avseenden är

värdefulla för samhället i fredstid likaväl som vid kris och under krig.

Offentligrättslig reglering av trossamfundens beredskaps-

förberedelser

Svenska kyrkans skyldighet att vidta beredskapsförberedelser i fråga om

begravningsverksamheten och förvaltningen av de kyrkliga kultur-

minnena skall vara offentligrättsligt reglerad efter relationsändringen.

När det gäller trossamfundens verksamhet i övrigt skall frågor om

beredskapsplanering inte regleras offentligrättsligt. Det är en ange-

lägenhet för de enskilda trossamfunden att avgöra i vilken utsträckning

som de skall vidta förberedelser för att kunna fullgöra sina uppgifter även

under höjd beredskap.

Ledning och samordning av trossamfundens medverkan inom

totalförsvaret

Civilt försvar, i vilket trossamfundens verksamhet ingår, omfattar hela

samhället och utförs av ett stort antal aktörer med olika inriktning och

verksamhet. En förutsättning för att det skall vara möjligt att agera

samlat och effektivt i en kris- eller krigssituation är att de

beredskapsförberedelser och åtgärder som vidtas av olika organ,

inklusive trossamfunden, samordnas och så långt som är möjligt får en

enhetlig inriktning. Det är nödvändigt att det, såväl vid fredstida

förberedelser som vid kriser och under krig, finns ett väl fungerande och

flexibelt system för ledning och samordning på samtliga nivåer inom

totalförsvarsorganisationen.

Det är framför allt på den lokala nivån som det krävs faktiska insatser

under höjd beredskap. Enligt gällande bestämmelser har kommunen att

verka för att beredskapsförberedelserna för den civila verksamhet som

bedrivs inom kommunen av olika aktörer får en enhetlig inriktning och

att samordning sker. Ett motsvarande ansvar föreligger i fråga om den

civila verksamheten under höjd beredskap. Relationsändringen skall inte

medföra några förändringar vad gäller kommunens sammanhållande roll

i fråga om verksamheten på lokal nivå.

På den regionala nivån har länsstyrelsen och civilbefälhavaren ett

sammanhållande ansvar när det gäller den civila verksamhet som bedrivs

inom länet respektive civilområdet. De ändrade relationerna mellan

staten och Svenska kyrkan skall inte innebära någon förändring i fråga

om detta ansvar.

När det gäller den centrala nivån skall ansvaret för att leda och

samordna trossamfundens medverkan inom det civila försvaret efter

relationsändringen ligga på Överstyrelsen för civil beredskap (ÖCB).

ÖCB skall leda och samordna trossamfundens medverkan i enlighet med

vad ÖCB överenskommer med Svenska kyrkan och andra trossamfund.

Ett särskilt råd för trossamfundens beredskapsfrågor skall knytas till

ÖCB. Rådet skall bestå av ÖCB:s generaldirektör som ordförande samt

sex andra ledamöter. För varje ledamot skall det finnas en ersättare.

Ledamöterna och ersättarna utses av ÖCB för en bestämd tid.

Rådet skall vara ett rådgivande samverkans- och beredningsorgan i

frågor som rör trossamfundens medverkan inom totalförsvaret. Det skall

vara ett forum för kontinuerliga kontakter i övergripande frågor och för

utbyte av kunskap och erfarenheter. Rådet skall vidare bistå ÖCB med

upplysningar och synpunkter som är av betydelse för beredningen och

planeringen av verksamheten på området.

Övriga förslag

De ändrade relationerna mellan staten och Svenska kyrkan leder till att

det behöver göras ändringar i ett antal lagar inom totalförsvarsområdet.

Detta är en följd av bl.a. att församlingarnas och de kyrkliga sam-

fälligheternas kommunstatus upphör och att Svenska kyrkan även i övrigt

lämnar det allmänna. Arbetsgruppen lämnar förslag till ändringar i bl.a.

lagen (1988:97) om förfarandet hos kommunerna, förvaltnings-

myndigheterna och domstolarna under krig eller krigsfara m.m., lagen

(1992:1403) om totalförsvar och höjd beredskap, lagen (1994:1720) om

civilt försvar, lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt, lagen (1994:1811)

om disciplinansvar inom totalförsvaret, m.m., säkerhetsskyddslage

Remissinstanser Trossamfunden och totalförsvaret,

Ds 1999:4

1. Riksdagens ombudsmän (JO)

2. Hovrätten över Skåne och Blekinge

3. Kammarrätten i Sundsvall

4. Rikspolisstyrelsen

5. Statens invandrarverk

6. Försvarsmakten

7. Totalförsvarets pliktverk

8. Överstyrelsen för civil beredskap

9. Statens räddningsverk

10. Civilbefälhavaren i Mellersta civilområdet

11. Riksantikvarieämbetet

12. Länsstyrelsen i Stockholms län

13. Länsstyrelsen i Kronobergs län

14. Länsstyrelsen i Jämtlands län

15. Kyrkofondens styrelse

16. Samarbetsnämnden för statsbidrag till trossamfund

17. Svenska kyrkans centralstyrelse

18. Domkapitlet i Karlstad

19. Stiftssamfälligheten i Uppsala stift

20. Stiftssamfälligheten i Lunds stift

21. Stiftssamfälligheten i Härnösands stift

22. Gävle kyrkliga samfällighet

23. Göteborgs kyrkliga samfällighet

24. Vrigstads och Hylletofta församlingars kyrkliga samfällighet

25. Särna församling

26. Karlsborgs församling

27. Kista församling

28. Malmö kommun

29. Avesta kommun

30. Umeå kommun

31. Svenska kommunförbundet

32. Svenska kyrkans församlings- och pastoratsförbund

33. Landstingsförbundet

34. Svenska röda korset

35. Sveriges kristna råd

36. Sveriges frikyrkosamråd

37. Ortodoxa och österländska kyrkors ekumeniska råd (OÖKER)

38. Islamiska samarbetsrådet

39. Judiska församlingarnas centralråd

40. Stockholms katolska stift (Romersk-katolska kyrkan i Sverige)

41. Sveriges kyrkogårdschefers förening

Remissinstanser promemorian Följdändringar i

anledning av stat kyrkareformen

1. Justitieombudsmannen

2. Justitiekanslern

3. Hovrätten för Nedre Norrland

4. Kammarrätten i Göteborg

5. Överstyrelsen för civil beredskap

6. Statskontoret

7. Statistiska centralbyrån

8. Riksskatteverket

9. Kammarkollegiet

10. Domkapitlet i Uppsala

11. Svenska kyrkans centralstyrelse

12. Samarbetsnämnden för statsbidrag till trossamfund

13. Svenska kyrkans församlings- och pastoratsförbund

14. Svenska Kommunförbundet

15. Landstingsförbundet

16. Sveriges akademikers centralorganisation

17. Tjänstemännens centralorganisation

18. Landsorganisationen i Sverige

Remissinstanser som beretts tillfälle att yttra sig över

SOU 1997:41

 1. Riksmarskalksämbetet

 2. Justitiekanslern

 3. Justitieombudsmannen

 4. Svea hovrätt

 5. Hovrätten för Västra Sverige

 6. Kammarrätten i Stockholm

 7. Kammarrätten i Jönköping

 8. Datainspektionen

 9. Överstyrelsen för civil beredskap

 10. Statskontoret

 11. Statistiska centralbyrån

 12. Riksrevisionsverket

 13. Riksskatteverket

 14. Arbetsgivarverket

 15. Statens löne- och pensionsverk

 16. Arbetsdomstolen

 17. Riksarkivet

 18. Riksantikvarieämbetet och statens historiska museer

 19. Kammarkollegiet

 20. Länsstyrelsen i Jönköpings län

 21. Länsstyrelsen i Hallands län

 22. Länsstyrelsen i Dalarnas län

 23. Länsstyrelsen i Stockholms län

 24. Länsstyrelsen i Västerbottens län

 25. Juridiska fakulteten i Uppsala

 26. Juridiska fakulteten i[REDACTED_EFTERNAMN]

 27. Teologiska fakulteten i Uppsala

 28. Teologiska fakulteten i[REDACTED_EFTERNAMN]

 29. Kyrkofondens styrelse

 30. Svenska kyrkans centralstyrelse

 31. Svenska kyrkans församlingsnämnd

 32. Svenska kyrkans utbildningsnämnd

 33. Nämnden för Svenska kyrkans mission

 34. Nämnden för Svenska kyrkan i utlandet

 35. Nämnden för Lutherhjälpen

 36. Ärkebiskopen efter hörande av övriga biskopar

 37. Domkapitlet i Uppsala

 38. Domkapitlet i Linköping

 39. Domkapitlet i Skara

 40. Domkapitlet i Strängnäs

 41. Domkapitlet i Västerås

 42. Domkapitlet i Växjö

 43. Domkapitlet i[REDACTED_EFTERNAMN]

 44. Domkapitlet i Göteborg

 45. Domkapitlet i Karlstad

 46. Domkapitlet i Härnösand

 47. Domkapitlet i Luleå

 48. Domkapitlet i Visby

 49. Domkapitlet i Stockholm

 50. Ansvarsnämnden för biskopar

 51. Samarbetsnämnden för statsbidrag till trossamfund

 52. Svenska kyrkans församlings- och pastoratsförbund

 53. Svenska kommunförbundet

 54. Solna kommun

 55. Stockholms kommun

 56. Tranås kommun

 57. Sveriges akademikers centralorganisation

 58. Svenska kyrkans personalförbund

 59. Tjänstemännens centralorganisation

 60. Kyrkomusikernas riksförbund

 61. Landsorganisationen i Sverige

 62. Sveriges kristna råd

 63. Sveriges frikyrkosamråd

 64. Anglikanska kyrkan

 65. Bibeltrogna vänner

 66. Estniska evangelisk-lutherska kyrkan

 67. Evangeliska fosterlands-stiftelsen

 68. Frälsningsarmén

 69. Förenade islamiska församlingar i Sverige

 70. Islamiska kulturcenterunionen i Sverige

 71. Sveriges muslimska förbund

 72. Judiska församlingarna i Sverige

 73. Metodistkyrkan i Sverige

 74. Nybygget - Kristen samverkan

 75. Armenisk-apostoliska kyrkan

 76. Bulgarisk-ortodoxa kyrkan

 77. Estnisk-ortodoxa kyrkan

 78. Etiopisk-ortodoxa kyrkan

 79. Finska ortodoxa församlingen i Sverige

 80. Grekisk-ortodoxa metropolitdömet

 81. Koptisk-ortodoxa kyrkan

 82. Makedonsk-ortodoxa kyrkan

 83. Rumänsk-ortodoxa kyrkan

 84. Kristi förklarings ortodoxa kyrka (Ryska kyrkan)

 85. Serbisk-ortodoxa kyrkan

 86. Svenska ortodoxa prosteriet

 87. Syrisk-ortodoxa ärkestiftet i Sverige och övriga Skandinavien

 88. Syrisk-ortodoxa ställföreträdarskapet i Sverige

 89. Österns apostoliska katolska assyriska kyrka

 90. Pingströrelsen

 91. Sjundedags adventistsamfundet

 92. Stockholms katolska stift

 93. Svenska alliansmissionen

 94. Svenska baptistsamfundet

 95. Svenska missionsförbundet

 96. Ungerska protestantiska församlingen i Sverige

 97. Svenska kyrkans pastoralinstitut i[REDACTED_EFTERNAMN]

 98. Svenska kyrkans pastoralinstitut i Uppsala

 99. Ersta diakonisällskap

 100. Stiftelsen Stora Sköndal

 101. Kristna studentrörelsen i Sverige

 102. Svenska kyrkans lekmannaförbund

 103. Kvinnor i Svenska kyrkan

 104. Svenska kyrkans unga

 105. Sveriges kyrkogårdschefers förening

 106. Sveriges kyrkogårds- och krematorieförbund

 107. Sveriges kyrkokamerala förening

 108. Sveriges kyrkosångsförbund

 109. Stiftsjuristernas förening

 110. Svenska kyrkans diakon- och diakonissförbund

 111. Sveriges hembygdsförbund

 112. Förbundet för kristen enhet

 113. Egendomsnämndernas samarbetsorgan

Vidare har samtliga kyrkokommuner beretts tillfälle att yttra sig.

Kulturdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 12 maj 1999

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden,

Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1998/99:124 Staten och trossamfunden

stöd, medverkan inom totalförsvaret, m.m.

Rättsdatablad

Författningsrubrik

Bestämmelser som

inför, ändrar, upp-

häver eller upprepar

ett normgivnings-

bemyndigande

Celexnummer för

bakomliggande EG-

regler

Lag om stöd till

trossamfund

4 §

Lag om ändring i lagen

(1999:000) om avgift till

registrerat trossamfund

5 §

Omslag: Rolf Hernegran

Omslagsbild: Glasfönster för sakristian i S:t Eskils kyrka i Haninge

Centrum 1996.

Konstnär: Bosse[REDACTED_EFTERNAMN], Västerhaninge.

Motiv: Rytmer i de vertikala och diagonala linjerna markerar den

uppåtriktade rörelsen i allt levandes strävan mot ljus, kraft och insikt.

Utfört av Ringströms Glasmästeri i Stockholm.

1 Senaste lydelse av 60 § 1991:484.

2 Senaste lydelse 1984:1054.

3 Senaste lydelse 1993:1515.

1 Lagen omtryckt 1973:437.

Senaste lydelse av lagens rubrik 1977:191.

2 Senaste lydelse 1999:000.

3 Senaste lydelse 1999:000.

1 Senaste lydelse 1994:436.

1 Lagen omtryckt 1975:404.

 Senaste lydelse 1986:49.

1 Lagen omtryckt 1983:438.

2 Senaste lydelse 1992:1370.

1 Lagen omtryckt 1989:935.

Senaste lydelse av 5 § 1992:347.

2 Senaste lydelse 1994:1692.

1 Senaste lydelse 1992:353.

1 Senaste lydelse 1998:685.

1 Senaste lydelse 1997:165.

1 Senaste lydelse 1996:1470.

1 Senaste lydelse 1996:1469.

 Senaste lydelse 1996:1469.

1 Senaste lydelse 1996:269.

Prop. 1998/99:124

4

1

Prop. 1998/99:124

133

133

55

133

56

133

133

133

58

133

133

133

71

133

133

133

89

133

133

133

98

133

133

133

99

133

133

133

104

133

133

133

113

133

Prop. 1998/99:124

Bilaga 1

Prop. 1998/99:124

Bilaga 1

118

133

Prop. 1998/99:124

Bilaga 2

Prop. 1998/99:124

Bilaga 2

120

133

Prop. 1998/99:124

Bilaga 3

Prop. 1998/99:124

Bilaga 3

121

133

Prop. 1998/99:124

Bilaga 4

Prop. 1998/99:124

Bilaga 4

Prop. 1998/99:124

Bilaga 5

Prop. 1998/99:124

Bilaga 5

Prop. 1998/99:124

Bilaga 5

127

133

Prop. 1998/99:124

Bilaga 6

Prop. 1998/99:124

Bilaga 6

Prop. 1998/99:124

Bilaga 6

131

133

Prop. 1998/99:124

Bilaga 7

132

133

Prop. 1998/99:124

Prop. 1998/99:124

133

133

133

133

134

133

135

133