Regeringens proposition

2000/01:138

Överföring av fastighetstillbehör

Prop.

2000/01:138

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 14 juni 2001

Ingela[REDACTED_EFTERNAMN]

 Britta[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Justitiedepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås ändringar i jordabalken, fastighetsbildningslagen,

ledningsrättslagen och anläggningslagen. Syftet med förslagen är att göra det

möjligt att i rättsligt hänseende överföra byggnader eller andra anläggningar

(fastighetstillbehör) från en fastighet till en annan. Enligt förslagen skall

tillbehören i samband med servitutsbildning och inrättande av

gemensamhetsanläggning kunna överföras från den tjänande fastigheten till den

eller de härskande fastigheterna. Vidare föreslås att vissa anläggningar som hör

 till en fastighet skall kunna frigöras från fastigheten i rättsligt hänseende i

 samband med upplåtelse av ledningsrätt.

Beslut om överföring och frigörande skall under vissa förutsättningar kunna

fattas även om ägaren till den tjänande fastigheten motsätter sig åtgärden.

Denne skall ha rätt till ersättning om beslutet innebär en minskning av

fastighetens värde eller annan skada.

Lantmäterimyndigheten föreslås få vissa möjligheter att genom

fastighetsbestämning pröva om ett föremål utgör fastighetstillbehör eller inte.

Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 januari 2002.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 2

2 Lagtext 2

2.1 Förslag till lag om ändring i jordabalken 2

2.2 Förslag till lag om ändring i fastighetsbildningslagen (1970:988)

2

2.3 Förslag till lag om ändring i ledningsrättslagen (1973:1144) 2

2.4 Förslag till lag om ändring i anläggningslagen

 1973:1149) 2

3 Ärendet och dess beredning 2

4 Behovet av lagändringar 2

5 Principerna för en ny reglering 2

6 Överföring av fastighetstillbehör 2

6.1 Överföring enligt fastighetsbildningslagen 2

6.2 Överföring enligt anläggningslagen 2

7 Frigörande av fastighetstillbehör 2

8 Frågor om registrering 2

9 Frågor om ersättning vid överföring respektive frigörande av

fastighetstillbehör 2

10 Fastighetsbestämning för fastställande av vad som är fastighetstillbehör

 2

11 Bör förbehållslagen ändras eller upphävas? 2

12 Kostnader 2

13 Ikraftträdande 2

14 Författningskommentar 2

14.1 Förslaget till lag om ändring i jordabalken 2

14.2 Förslaget till lag om ändring i fastighetsbildningslagen (1970:988)

2

14.3 Förslaget till lag om ändring i ledningsrättslagen (1973:1144) 2

14.4 Förslaget till lag om ändring i anläggningslagen (1973:1149) 2

Bilaga 1 Promemorians lagförslag 2

Bilaga 2 Förteckning över remissinstanser som har yttrat sig över

departementspromemorian (Ds 2000:10) Överföring av fastighetstillbehör 2

Bilaga 3 Lagförslaget i utkastet till lagrådsremiss 2

Bilaga 4 Förteckning över deltagare vid Justitiedepartementets remissmöte

 den 30 mars 2001 2

Bilaga 5 Lagrådsremissens lagförslag 2

Bilaga 6 Lagrådets yttrande 2

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 14 juni 2001. 2

1

Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

antar regeringens förslag till

1. lag om ändring i jordabalken,

2. lag om ändring i fastighetsbildningslagen (1970:988),

3. lag om ändring i ledningsrättslagen (1973:1144),

4. lag om ändring i anläggningslagen (1973:1149).

2 Lagtext

2.1 Förslag till lag om ändring i jordabalken

Härigenom föreskrivs att 2 kap. 7 § jordabalken1 skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

7 §2

Överlåtelse av föremål som hör till fastighet gäller ej mot tredje man, förrän

föremålet skiljes från fastigheten på sådant sätt att det ej längre kan anses

höra till denna.

Om verkan av vissa överlåtelser från staten, av exekutiv försäljning av föremål

som hör till fastighet och av ianspråktagande av sådant föremål genom

expropriation finns särskilda bestämmelser.

En överlåtelse av ett föremål som hör till en fastighet gäller inte mot tredje

man, förrän

1. föremålet skiljs från fastigheten på ett sådant sätt att det inte längre kan

anses höra till denna, eller

2. ett beslut enligt fastighetsbildningslagen (1970:988), ledningsrättslagen

(1973:1144) eller anläggningslagen (1973:1149) om att föremålet inte längre

skall höra till fastigheten har införts i fastighetsregistrets allmänna del.

Om verkan av vissa överlåtelser från staten, av exekutiv försäljning av föremål

som hör till en fastighet och av ianspråktagande av sådana föremål genom

expropriation finns särskilda bestämmelser.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2002.

2.2 Förslag till lag om ändring i fastighetsbildningslagen (1970:988)

Härigenom föreskrivs i fråga om fastighetsbildningslagen (1970:988)1

dels att 1 kap. 1 §, 4 kap. 25 §, 5 kap. 1 §, 10 kap. 5 §, 11 kap. 6 § och 14

kap. 1 § samt rubriken till 7 kap. skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 7 kap. 14 §, av följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

1 §

Fastighetsbildning är en i enlighet med denna lag företagen åtgärd genom vilken

fastighetsindelningen ändras eller servitut bildas, ändras eller upphäves.

Fastighetsbildning är en åtgärd som vidtas enligt denna lag och som innebär att

1. fastighetsindelningen ändras,

2. servitut bildas, ändras eller upphävs, eller

3. en byggnad eller annan anläggning som hör till en fastighet överförs till en

annan fastighet.

Genom fastighetsbestämning enligt denna lag avgöres frågor om beskaffenheten av

gällande fastighetsindelning samt frågor rörande beståndet eller omfånget av

ledningsrätt eller vissa servitut.

Genom fastighetsbestämning enligt denna lag avgörs frågor om

1. hur fastighetsindelningen är beskaffad,

2. huruvida en ledningsrätt eller ett servitut gäller och vilket omfång rätten

har, och

3. huruvida byggnader eller andra anläggningar hör till en fastighet enligt 2

kap. 1 § jordabalken.

4 kap.

25 §2

Lantmäterimyndigheten skall utreda förutsättningarna för fastighetsbildningen.

Föreligger ej hinder mot denna, skall myndigheten utarbeta den

fastighetsbildningsplan samt ombesörja de göromål av teknisk art och de

värderingar som behövs för åtgärdens genomförande. Därvid bör rådplägning med

sakägarna ske. Vid behov skall samråd ske med de myndigheter som beröres av

åtgärden.

Sedan de sålunda föreskrivna åtgärderna utförts, skall myndigheten meddela

beslut om fastighetsbildningen (fastighetsbildningsbeslut). Detta beslut skall

ange hur fastighetsindelningen ändras och vilka servitutsåtgärder som vidtages.

I övrigt skall beslutet innehålla uttalanden i frågor som har ett omedelbart

samband med fastighetsbildningen. Särskilda bestämmelser om vad beslutet i vissa

 fall skall innehålla meddelas i 5, 8 och 12 kap.

Sedan de i första stycket föreskrivna åtgärderna har utförts, skall myndigheten

meddela beslut om fastighetsbildningen (fastighetsbildningsbeslut). Detta beslut

 skall ange hur fastighetsindelningen ändras, vilka servitutsåtgärder som vidtas

 och vilka byggnader eller andra anläggningar som överförs till en annan

fastighet. I övrigt skall beslutet innehålla uttalanden i frågor som har ett

omedelbart samband med fastighetsbildningen. Särskilda bestämmelser om vad

beslutet i vissa fall skall innehålla finns i 5, 8 och 12 kap.

Om det är lämpligt, får fastighetsbildningsbeslutet meddelas utan hinder av att

tekniska göromål och värderingar ej utförts. Under samma förutsättning får olika

 frågor som hör till beslutet upptagas för sig och avgöras genom särskilda

beslut. Vad som föreskrives om fastighetsbildningsbeslut gäller även sådant

avgörande.

5 kap.

1 §

Genom fastighetsreglering får mark överföras från en fastighet eller

samfällighet till annan sådan enhet samt andel i samfällighet överföras från en

fastighet till en annan. Genom fastighetsreglering kan också samfällighet bildas

 samt servitut bildas, ändras eller upphävas.

Genom fastighetsreglering får

1. mark överföras från en fastighet eller samfällighet till en annan sådan

enhet,

2. andelar i samfälligheter överföras från en fastighet till en annan,

3. samfälligheter bildas,

4. servitut bildas, ändras eller upphävas, och

5. byggnader eller andra anläggningar som hör till en fastighet överföras till

en annan fastighet.

Som ett led i fastighetsreglering kan vissa för sakägarna gemensamma arbeten

verkställas.

7 kap. Särskilda bestämmelser om servitut och ledningsrätt

7 kap. Särskilda bestämmelser om servitut, ledningsrätt och överföring av

fastighetstillbehör

14 §

Lantmäterimyndigheten får besluta att sådana byggnader eller andra anläggningar,

 som enligt 2 kap. 1 § jordabalken hör till en fastighet och är ägnade för

stadigvarande bruk vid utövandet av ett servitut enligt denna lag eller

motsvarande äldre bestämmelser, skall överföras till den härskande fastigheten.

Genom beslutet övergår äganderätten till byggnaden eller anläggningen till

ägaren av den härskande fastigheten.

En byggnad får dock överföras endast om

1. det inte uppkommer väsentlig olägenhet för någon sakägare och

2. byggnaden har ett obetydligt värde eller överföringen i betydande mån

förbättrar möjligheterna att åstadkomma en ändamålsenlig markanvändning.

Om de sakägare vilkas rätt berörs av åtgärden medger det, får avsteg göras från

andra stycket.

10 kap.

5 §

Bestämmelserna om bildande av samfällighet och servitut genom

fastighetsreglering äger motsvarande tillämpning vid avstyckning såvitt avser

förhållandet mellan styckningsdelarna.

Bestämmelserna om bildande av samfällighet och servitut genom

fastighetsreglering och om överföring av byggnader eller andra anläggningar

genom fastighetsreglering tillämpas också vid avstyckning, när det gäller

förhållandet mellan styckningsdelarna.

Vid avstyckning av ägovidd från fastighet som har del i samfälld väg kan

styckningslotten såsom servitut i stamfastigheten tilläggas rätt att nyttja

vägen. Sådant servitut får dock ej bildas, om styckningslottens behov av väg kan

 tillgodoses bättre på annat sätt.

11 kap.

6 §

Bestämmelserna om bildande av samfällighet och servitut genom

fastighetsreglering äger motsvarande tillämpning vid klyvning såvitt avser

förhållandet mellan klyvningslotter.

Bestämmelserna om bildande av samfällighet och servitut genom

fastighetsreglering och om överföring av byggnader eller andra anläggningar

genom fastighetsreglering tillämpas också vid klyvning, när det gäller

förhållandet mellan klyvningslotterna.

Mark som på grund av beskaffenheten eller läget ej kan värderas med tillräcklig

säkerhet eller som har så lågt värde att kostnaderna för delning av marken ej

står i rimligt förhållande till värdet får avsättas som samfälld för

klyvningslotterna, även om det ej är tillåtet enligt 6 kap. 1 §.

14 kap.

1 §3

Om det vid fastighetsbildning uppkommer frågor om fastighetsindelningens

beskaffenhet eller om beståndet eller omfånget av ledningsrätt eller av

servitut, skall frågan prövas vid fastighetsbestämning, om det behövs för

fastighetsbildningen. I fråga om servitut för vattenverksamhet som har

tillkommit med stöd av miljöbalken eller motsvarande äldre lagstiftning får en

sådan bestämning endast avse servitut enligt 28 kap. 10 § miljöbalken eller

motsvarande äldre bestämmelser.

Lantmäterimyndigheten får genom fastighetsbestämning pröva frågor om

1. hur fastighetsindelningen är beskaffad,

2. huruvida en ledningsrätt eller ett servitut gäller och vilket omfång rätten

har, och

3. huruvida byggnader eller andra anläggningar hör till en fastighet enligt 2

kap. 1 § jordabalken.

På ansökan av sakägare får även i annat fall fastighetsbestämning ske för

prövning av fråga om fastighetsindelningens beskaffenhet eller om beståndet

eller omfånget av ledningsrätt eller av servitut, som tillkommit vid avvittring

eller enligt lagstiftningen om fastighetsbildning eller enskilda vägar eller

enligt anläggningslagen eller 28 kap. 10 § miljöbalken eller motsvarande äldre

bestämmelser, såvida icke frågans avgörande uppenbarligen är utan betydelse för

sökanden. Samma rätt att påkalla fastighetsbestämning tillkommer kommunen såvitt

 gäller område med detaljplan eller områdesbestämmelser eller område beträffande

 vilket fråga väckts om upprättande av sådan plan eller sådana bestämmelser.

I fråga om servitut för vattenverksamhet som har tillkommit med stöd av

miljöbalken eller motsvarande äldre lagstiftning får fastighetsbestämning enligt

 första stycket endast avse servitut enligt 28 kap. 10 § miljöbalken eller

motsvarande äldre bestämmelser.

En fråga om fastighetsbestämning får tas upp till prövning, om

1. det behövs vid en fastighetsbildningsförrättning,

2. lantmäterimyndigheten har förordnat om det enligt 15 § ledningsrättslagen

(1973:1144) eller 17 § anläggningslagen (1973:1149),

3. en sakägare har ansökt om det, eller

4. en kommun har ansökt om det och ansökan gäller ett område med detaljplan

eller områdesbestämmelser eller ett område för vilket fråga har väckts om att

upprätta en sådan plan eller sådana bestämmelser.

En ansökan enligt tredje stycket 3 eller 4 får dock inte prövas om det är

uppenbart att frågan saknar betydelse för sökanden. Om ansökan gäller

fastighetsbestämning av servitut får den inte heller prövas om servitutet har

tillkommit på annat sätt än vid avvittring eller enligt lagstiftningen om

fastighetsbildning eller enskilda vägar eller enligt anläggningslagen eller 28

kap. 10 § miljöbalken eller motsvarande äldre bestämmelser.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2002.

2.3 Förslag till lag om ändring i ledningsrättslagen (1973:1144)

Härigenom föreskrivs i fråga om ledningsrättslagen (1973:1144)

dels att 13-15 och 22 §§ skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas två nya paragrafer, 12 a och 34 a §§, och

närmast före 12 a § en ny rubrik av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Frigörande av fastighetstillbehör

12 a §

Lantmäterimyndigheten får besluta att sådana byggnader eller andra anläggningar,

 som enligt 2 kap. 1 § jordabalken hör till en fastighet och är ägnade för

stadigvarande bruk vid utövandet av ledningsrätten, inte längre skall höra till

fastigheten. För ett sådant beslut krävs att åtgärden leder till ett mer

ändamålsenligt utnyttjande av ledningsrätten och att fördelarna av åtgärden

överväger de kostnader och olägenheter som den medför.

Genom ett beslut enligt första stycket övergår äganderätten till anläggningen

till innehavaren av ledningsrätten. Om det föreligger ett förordnande enligt 1 §

 andra stycket andra meningen, gäller vad som sägs i 2 kap. 1 § andra stycket

jordabalken även anläggningen.

13 §

I fråga om ersättning för upplåtelse och inlösen enligt 12 § äger 4 kap.

expropriationslagen (1972:719) motsvarande tillämpning. 4 kap. 3 §

expropriationslagen skall härvid tillämpas i fråga om värdeökning som ägt rum

under tiden från dagen tio år före det ledningsförrättningen påkallades.

Är innehavare av rättighet, som minskar fastighets värde, berättigad till

ersättning, skall det värde som tillgodoräknas fastighetens ägare minskas med

belopp motsvarande den värdeminskning som rättigheten inneburit. Om det värde

som skall tillgodoräknas fastighetens ägare ej kan minskas utan att skada

uppkommer för innehavare av fordran med bättre rätt, minskas i stället

ersättningen till rättighetshavaren med motsvarande belopp.

I fråga om ersättning för upplåtelse och inlösen enligt 12 § eller åtgärd enligt

 12 a § tilllämpas 4 kap. expropriationslagen (1972:719). Vid tillämpningen av

 4 kap. 3 § expropriationslagen skall tiden för värdestegringen räknas från

dagen tio år före det att ansökan om ledningsförrättningen gjordes eller

lantmäterimyndigheten enligt 7 kap. 11 § fastighetsbildningslagen (1970:988)

förord-nade om prövning enligt ledningsrättslagen.

Är innehavare av en rättighet som minskar en fastighets värde berättigad till

ersättning, skall det värde som tillgodoräknas fastighetens ägare enligt första

stycket minskas med det belopp som motsvarar den värdeminskning för fastigheten

som rättigheten inneburit. Om det värde som skall tillgodoräknas fastighetens

ägare inte kan minskas utan att skada uppkommer för innehavaren av en fordran

med bättre rätt, minskas i stället ersättningen till rättighetshavaren med

motsvarande belopp.

14 §

Avsteg får göras från 6 §, såvitt den innebär skydd för enskilt intresse, och

från 12 § första stycket eller 13 §, om de fastighetsägare och andra sakägare

vilkas rätt beröres medger det.

Om de fastighetsägare och andra sakägare vilkas rätt berörs medger det, får

avsteg göras från följande bestämmelser i denna lag:

6 §, såvitt den innebär skydd för enskilt intresse,

12 § första stycket,

12 a § första stycket andra meningen, och

13 §.

Svarar fastighet för fordran, får avsteg från 13 § med stöd av ägarens samtycke

ske endast om även fordringens innehavare medger det. Besväras fastigheten av

gemensam inteckning, fordras dessutom de medgivanden från fastighetsägare och

fordringshavare som i 22 kap. 11 § jordabalken föreskrives för relaxation.

Medgivande av rättsägare behövs ej, om upplåtelsen är väsentligen utan betydelse

 för honom.

15 §

Ledningsrättsfråga upptages efter ansökan. Har vid fastighetsreglering

förordnats att ledningsrättsfråga skall prövas enligt denna lag, får frågan dock

 upptagas utan ansökan.

Ledningsrättsfråga får prövas gemensamt med fastighetsbildningsåtgärd vid en

förrättning. Sådan gemensam förrättning får åter delas upp på skilda

förrättningar.

Är ledningen av större omfattning får, om det finnes lämpligt, prövningen av

ledningsrättsfråga uppdelas på skilda förrättningar, envar avseende viss sträcka

 av ledningen.

Om det behövs vid en förrättning enligt denna lag, får lantmäterimyndigheten

förordna om prövning enligt 14 kap. 1 § fastighetsbildningslagen (1970:988).

22 §1

Om hinder icke möter mot upplåtelsen, skall lantmäterimyndigheten meddela

ledningsbeslut.

Om det inte finns något hinder mot upplåtelsen, skall lantmäterimyndigheten

meddela ledningsbeslut.

I ledningsbeslut anges

1. ledningens ändamål och huvudsakliga beskaffenhet,

2. utrymme som upplåtes för ledningen,

3. fastighet eller del därav som inlöses,

4. bestämmelser som avses i 1 § andra stycket,

5. den tid inom vilken ledningen skall vara utförd,

6. övriga föreskrifter rörande ledningen som med hänsyn till förhållandena

finnes påkallade.

I ett ledningsbeslut anges

1. ledningens ändamål och huvudsakliga beskaffenhet,

2. utrymme som upplåts för ledningen,

3. en fastighet eller del av en fastighet som inlöses,

4. en byggnad eller annan anläggning som omfattas av ett beslut enligt 12 a §,

5. bestämmelser som avses i 1 § andra stycket,

6. den tid inom vilken ledningen skall vara utförd,

7. övriga föreskrifter rörande ledningen som med hänsyn till förhållandena är

påkallade.

Prövas ledningsrättsfråga gemensamt med fastighetsbildningsåtgärd vid en

förrättning, får ledningsbeslutet upptagas i fastighetsbildningsbeslutet.

34 a §

En fråga om att byggnader eller andra anläggningar enligt 12 a § inte längre

skall höra till en fastighet får prövas vid en ny förrättning även om villkoren

i 33 § första stycket inte är uppfyllda.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2002.

2.4

Förslag till lag om ändring i anläggningslagen (1973:1149)

Härigenom föreskrivs i fråga om anläggningslagen (1973:1149)1

dels att 13, 16, 17 och 24 §§ skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas två nya paragrafer, 12 a och 35 a §§, och

närmast före 12 a § en ny rubrik av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Överföring av fastighetstillbehör

12 a §

Lantmäterimyndigheten får besluta att sådana byggnader eller andra anläggningar,

 som enligt 2 kap. 1 § jordabalken hör till en fastighet och ingår i

gemensamhetsanläggningen, skall överföras till och vara samfällda för de

fastigheter som deltar i gemensamhetsanläggningen. För ett sådant beslut krävs

att åtgärden leder till en mer ändamålsenlig markanvändning och att fördelarna

av åtgärden överväger de kostnader och olägenheter som den medför.

13 §

I fråga om ersättning för upplåtelse och inlösen enligt 12 § gäller 5 kap. 10-12

 §§ fastighetsbildningslagen (1970:988). Därvid skall inlösen inte anses som ett

 sådant tvångsförvärv som avses i 5 kap. 10 a § andra stycket

fastighetsbildningslagen.

I fråga om ersättning för upplåtelse och inlösen enligt 12 § eller åtgärd enligt

 12 a § gäller 5 kap. 10-12 §§ fastighetsbildningslagen (1970:988). Därvid skall

 inlösen inte anses som ett sådant tvångsförvärv som avses i 5 kap. 10 a § andra

 stycket fastighetsbildningslagen.

16 §

Avsteg får göras från

1. 5 §, om ägarna av de fastigheter som skall deltaga i anläggningen medger det,

2. 8 § såvitt den innebär skydd för enskilt intresse, 12 § första stycket eller

13 §, om de fastighetsägare och andra sakägare vilkas rätt beröres medger det,

3. 15 §, om det medges av fastighetsägare som ålägges större bidragsskyldighet

än som i annat fall skolat gälla och avvikelsen från bestämmelsen icke sker i

otillbörligt syfte.

Avsteg får göras från

1. 5 §, om ägarna av de fastigheter som skall delta i anläggningen medger det,

2. 8 § såvitt den innebär skydd för enskilt intresse, 12 § första stycket eller

13 §, om de fastighetsägare och andra sakägare vilkas rätt berörs medger det,

3. 12 a § andra meningen, om anläggningens ägare medger det,

4. 15 §, om det medges av fastighetsägare som åläggs större bidragsskyldighet än

 som annars skulle ha gällt och avvikelsen från bestämmelsen inte sker i

otillbörligt syfte.

Svarar fastighet för fordran, får avsteg från 13 eller 15 § med stöd av ägarens

samtycke ske endast om även fordringens innehavare medger det. Besväras

fastigheten av gemensam inteckning, fordras dessutom de medgivanden från

fastighetsägare och fordringshavare som i 22 kap. 11 § jordabalken föreskrives

för relaxation. Medgivande av rättsägare behövs ej, om anläggningens inrättande

är väsentligen utan betydelse för honom.

17 §

Anläggningsfråga upptages efter ansökan. Har vid fastighetsreglering förordnats

att anläggningsfråga skall prövas enligt denna lag, får frågan dock upptagas

utan ansökan.

Anläggningsfråga får prövas gemensamt med annan anläggningsfråga eller med

fastighetsbildningsåtgärd vid en förrättning. Sådan gemensam förrättning får

åter delas upp på skilda förrättningar.

Om det behövs vid en förrättning enligt denna lag, får lantmäterimyndigheten

förordna om prövning enligt 14 kap. 1 § fastighetsbildningslagen (1970:988).

24 §2

Om hinder icke möter mot anläggningen, skall lantmäterimyndigheten meddela

anläggningsbeslut.

Om det inte finns något hinder mot att inrätta gemensamhetsanläggningen, skall

lantmäterimyndigheten meddela anläggningsbeslut.

I anläggningsbeslut anges

1. anläggningens ändamål, läge, storlek och huvudsakliga beskaffenhet i övrigt,

2. de fastigheter som skall deltaga i anläggningen,

3. utrymme som upplåtes för anläggningen,

4. fastighet eller del därav som inlöses,

5. tiden för anläggningens be stånd, om sådan anses böra bestämmas,

6. den tid inom vilken anläggningen skall vara utförd,

7. behövliga föreskrifter i fråga om anläggningens utförande.

I ett anläggningsbeslut anges

1. gemensamhetsanläggningens ändamål, läge, storlek och huvudsakliga

beskaffenhet i övrigt,

2. de fastigheter som skall delta i gemensamhetsanläggningen,

3. utrymme som upplåts för gemensamhetsanläggningen,

4. en fastighet eller del av en fastighet som inlöses,

5. en byggnad eller annan anläggning som omfattas av ett beslut enligt 12 a §,

6. tiden för gemensamhetsanläggningens bestånd, om en sådan bör bestämmas,

7. den tid inom vilken gemensamhetsanläggningen skall vara utförd,

8. behövliga föreskrifter i fråga om gemensamhetsanläggningens utförande.

I anläggningsbeslutet får också anges de i anläggningen deltagande

fastigheternas andelstal i fråga om kostnaderna för anläggningens utförande och

drift.

I anläggningsbeslutet får också anges de i gemensamhetsanläggningen deltagande

fastigheternas andelstal i fråga om kostnaderna för anläggningens utförande och

drift.

Prövas anläggningsfråga gemensamt med fastighetsbildningsåtgärd vid en

förrättning, får anläggningsbeslutet upptagas i fastighetsbildningsbeslutet.

35 a §

En fråga om överföring av byggnader eller andra anläggningar enligt 12 a § får

prövas vid en ny förrättning även om villkoren i 35 § första stycket inte är

uppfyllda.

Om gemensamhetsanläggningen förvaltas av en samfällighetsförening, företräder

föreningen delägarna vid den nya förrättningen.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2002.

3 Ärendet och dess beredning

En viktig princip i svensk fastighetsrätt är att en fastighet omfattar inte

enbart den mark som hör till fastigheten utan också vissa föremål som på visst

sätt är knutna till marken, fastighetstillbehör. Under de senaste åren har

frågor om fastighetstillbehör aktualiserats i flera framställningar till

Regeringskansliet. Väsentligen har frågorna gällt behovet av att överföra

fastighetstillbehör från en fastighet till en annan eller behovet av att

omvandla fastighetstillbehör till lös egendom. Utredningen om tredimensionellt

fastighetsutnyttjande föreslog sålunda i betänkandet Tredimensionell

fastighetsindelning (SOU 1996:87) vissa lagändringar som skulle ge möjlighet att

 överföra fastighetstillbehör från en fastighet till en annan. Lantmäteriverket

redovisade i en framställan till regeringen 1997-02-28 problem vid upplåtelse av

 ledningsrätt enligt ledningsrättslagen (1973:1144). Verket förordade därvid en

lagändring som ger möjlighet att förändra sådana fastighetstillbehör som utgör

ledningar i ledningsrättslagens bemärkelse till lös egendom. Statens Järnvägar

föreslog i en framställan till regeringen 1999-09-28 bl.a. att

tillämpningsområdet för lagen (1992:1461) om verkan av vissa förbehåll vid

överlåtelse av fastighet som hör till staten, m.m. skall utvidgas till att gälla

 också järnvägstekniska anläggningar. Vidare påkallade Vattenfall AB och Telia

AB i en gemensam skrivelse till regeringen 1999-11-02 vissa ändringar i de

fastighetsrättsliga regler som berör fastighetstillbehör.

Med anledning härav har inom Justitiedepartementet upprättats

departementspromemorian Överföring av fastighetstillbehör (Ds 2000:10).

Promemorians lagförslag finns i bilaga 1. Promemorian har remissbehandlats. En

förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 2. En sammanställning av

remissyttrandena finns tillgänglig i Justitiedepartementet (dnr Ju 2000/777/L1).

Ett utkast till lagrådsremiss behandlades vid ett remissmöte den 30 mars 2001.

Lagförslaget i utkastet till lagrådsremiss finns i bilaga 3. En förteckning över

 de som medverkade vid remissmötet finns i bilaga 4. I anslutning till

remissmötet har det också lämnats skriftliga synpunkter på lagförslaget.

Anteckningar från remissmötet och en sammanställning av de skriftliga synpunkter

 som har inkommit med anledning av detta finns tillgängliga i

Justitiedepartementet.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 17 maj 2001 att inhämta Lagrådets yttrande över de

lagförslag som finns i bilaga 5. Lagrådets yttrande finns i bilaga 6. Regeringen

 behandlar Lagrådets synpunkter samt de ändringar som med anledning av dessa har

 gjorts i förslagen i författningskommenta-rerna till 7 kap. 14 §

fastighetsbildningslagen (1970:988) och 12 a, 13 och 22 §§ ledningsrättslagen.

Regeringen har i allt väsentligt följt Lagrådets förslag. Därutöver har det

gjorts vissa mindre, väsentligen redaktionella ändringar i lagtexten.

4 Behovet av lagändringar

Regeringens bedömning: Det bör införas en möjlighet att rättsligt överföra

byggnader eller andra anläggningar som hör till en fastighet till en annan

fastighet utan att fysiskt flytta på anläggningen. Det bör också införas en

möjlighet att omvandla ledningar eller liknande egendom som hör till en

fastighet till lös egendom.

Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens bedömning (se promemorian

 s. 18-29).

Remissinstanserna: Det stora flertalet remissinstanser har instämt i

promemorians bedömning eller inte haft några invändningar mot den. Endast

Lantbrukarnas Riksförbund har redovisat en annan uppfattning.

Bakgrund: I 1 kap. 1 § jordabalken anges att "fast egendom är jord". Den fasta

egendomen är indelad i fastigheter. Till en fastighet hör även vissa föremål som

 har anknytning till fastigheten och som har kommit i fastighetsägarens hand.

Vilka dessa föremål är regleras i 2 kap. jor-dabalken.

Av 2 kap. 1 § första stycket framgår sålunda att till en fastighet hör byggnad,

ledning, stängsel och annan anläggning som har anbragts i eller ovan jord för

stadigvarande bruk, på rot stående träd och andra växter samt naturlig gödsel

("omedelbara fastighetstillbehör").

Enligt 2 kap. 1 § andra stycket första meningen hör till en fastighet även sådan

 byggnad eller annan anläggning som är uppförd utanför fastigheten, om byggnaden

 eller anläggningen är avsedd för stadigvarande bruk vid utövning av servitut

till förmån för fastighet och inte hör till den fastighet där den finns. En

byggnad eller annan anläggning som uppförs med stöd av ett servitut blir alltså

tillbehör till den härskande fastigheten (dvs. den fastighet som har rätt att

utnyttja servitutet). Annorlunda förhåller det sig om ett servitut upplåts i en

befintlig byggnad eller annan anläggning som redan hör till den tjänande

fastigheten. Byggnaden eller anläggningen förblir då tillbehör till den tjänande

 fastigheten (se prop. 1966:24 s. 88).

Som ovan har framgått nämner lagen uttryckligen "ledningar" som ett exempel på

sådana föremål som kan utgöra fastighetstillbehör. En viss oklarhet råder om

ledningar och andra anläggningar som saknar ändamålssamband med den fastighet

där de är belägna kan vara att anse som fastighetstillbehör (jfr prop.

1992/93:23 s. 7 f.). Normalt torde dock ledningar som har anbragts på en viss

fastighet utgöra tillbehör till fastigheten, om ledningarna ägs av fastighetens

ägare. Om en ledning har anbragts med stöd av servitut, utgör den - enligt 2

kap. 1 § andra stycket första meningen jordabalken - i stället tillbehör till

den härskande fastigheten. En ledning som har anlagts med stöd av ett

nyttjanderättsavtal eller med stöd av ledningsrätt enligt ledningsrättslagen

(1973:1144) utgör däremot lös egendom. En ledningsrätt kan dock genom ett

särskilt beslut knytas till en viss i beslutet angiven fastighet. Därmed blir

ledningen tillbehör till den fastigheten (se 2 kap. 1 § andra stycket andra

meningen jordabalken).

Enligt 2 kap. 7 § första stycket gäller en överlåtelse av ett föremål som hör

till en fastighet inte mot tredje man förrän föremålet skiljs från fastigheten

på ett sådant sätt att det inte längre kan anses höra till denna. Bestämmelsen

innebär att det rättsliga bandet mellan fastigheten och föremålet kan brytas

enbart om föremålet tas bort från fastigheten. Ett avtal om överlåtelse av

föremålet har alltså i sig inte någon sakrättslig verkan. I

speciallagstiftningen finns några begränsade undantag från denna princip (se

särskilt lagen [1992:1461] om verkan av vissa förbehåll vid överlåtelse av

fastighet som tillhör staten, m.m., närmare behandlad i avsnitt 5).

Skälen för regeringens bedömning: Ett viktigt led i samhällsutbyggnaden är att

åstadkomma ett mer ändamålsenligt utnyttjande av mark, byggnader och andra

anläggningar. Detta ställer ofta krav på ändringar i fastighetsindelningen.

Dessa kan vara nödvändiga för att man skall kunna utnyttja nya anläggningar som

kreditobjekt. De kan därmed också vara en förutsättning för att finansiering av

en avsedd exploatering skall kunna åstadkommas. Ändringarna i

fastighetsindelningen kan också vara nödvändiga för att åstadkomma lämpliga

förvaltningsformer och -enheter.

Ofta är det därvid nödvändigt att överföra mark från en fastighet till en annan.

 Många gånger fordras emellertid inte någon marköverföring utan den ene

fastighetsägarens behov av utrymme kan på ett mer ändamålsenligt sätt

tillgodoses genom att ett visst utrymme på en annan fastighet upplåts för ett

bestämt ändamål. Lagstiftningen tillhandahåller redan instrument för att få till

 stånd själva upplåtelsen av utrymme. Det är sålunda enligt

fastighetsbildningslagen (1970:988) möjligt att få ett servitut upplåtet i annan

 fastighet. Anläggningslagen (1973:1149) ger möjlighet att upplåta en

servitutsliknande rätt till mark eller utrymme på annan fastighet. Enligt

ledningsrättslagen (1973:1144) får utrymme upplåtas för framdragande och

begagnande av vissa slag av ledningar.

Dessa bestämmelser tryggar emellertid endast rätten att i visst hänseende

begagna den andra fastigheten. De har däremot - till skillnad från vad som

normalt är fallet vid marköverföring - ingen inverkan på äganderätten till de

föremål som är belägna på det upplåtna utrymmet. Ofta är emellertid syftet med

upplåtelsen av utrymme just att den till vilken rätten upplåts skall komma i

besittning av, och få möjlighet att exklusivt disponera, den inom utrymmet

belägna anläggningen. Det förhållandet att nyttjaren endast får en

dispositionsrätt till anläggningen, medan äganderätten tillkommer någon annan,

kan då leda till osäkerhet i en rad avseenden. Osäkerhet kan uppstå om vem som

ansvarar för underhåll av anläggningen och vem som skall stå för försäkringar.

Osäkerhet kan också uppstå om nyttjarens rätt att i sin tur upplåta

nyttjanderätt till anläggningen. Äganderättsliga oklarheter kan uppkomma om

nyttjaren ges rätt att bygga om och bygga ut anläggningen. I vilken utsträckning

 förändrar ombyggnaden, helt eller delvis, äganderätten till föremålet och i

vilken utsträckning kan nyttjaren utnyttja värdet av sina investeringar för

pantsättning? Oklarheter av detta slag talar ibland för att också äganderätten

till anläggningen överförs till den fastighet till vilken dispositionsrätten

till anläggningen är knuten. En sådan överflyttning av äganderätten - utan

samband med marköverföring - är emellertid inte möjlig. För att en anläggning

som utgör tillbehör till den fastighet där den är belägen med sakrättslig verkan

 skall kunna överföras till en annan fastighet fordras, såsom ovan har

redovisats, att anläggningen tas bort från fastigheten, något som i praktiken

ofta är omöjligt att åstadkomma.

Att den nuvarande ordningen kan leda till olägenheter framgår också av Statens

Järnvägars framställan till regeringen. Staten äger såväl järnvägsfastigheter

som anläggningar för järnvägsändamål. Statens Järnvägar förvaltar huvuddelen av

dessa fastigheter, medan Banverket förvaltar i stort sett alla järnvägstekniska

anläggningar som är belägna på dessa fastigheter. I den pågående

omstruktureringen på detta område - vilken bl.a. innebär att större delen av

Statens Järnvägar numera har omvandlats till aktiebolag (jfr prop. 1999/2000:78,

 bet. 1999/2000:TU11 och rskr. 1999/2000:238) - aktualiseras såväl

fastighetsbildning som ändrat ägande till vissa fastigheter. Det kan vara

önskvärt att staten förbehålls vissa järnvägstekniska anläggningar som är

belägna på fastigheter som staten i övrigt överlåter. En järnvägsanläggning som

utgör tillbehör till den fastighet där den är belägen kan emellertid inte, med

sakrättslig verkan, förbehållas staten i samband med att fastigheten överlåts.

Servitut för att nyttja anläggningen kan bildas, men anläggningen kan inte, med

verkan mot tredje man, överföras till den härskande fastigheten.

Andra exempel kan hämtas från den kommunala sektorn. En mycket stor del av de

kommunala fjärrvärmenäten ligger i gator, parkmark eller annan mark som ägs av

kommunen. Pågående strukturomvandling av den kommunala sektorn har inneburit att

 den kommunala verksamheten i allt mindre utsträckning bedrivs som en del av den

 kommunala förvaltningen. Vid övergången till andra organisationsformer

uppkommer problem vad gäller äganderätten till de fjärrvärmeledningar m.m. som

finns i kommunal mark. I den utsträckning ledningen har blivit tillbehör till

den kommunalt ägda fastigheten kan en överlåtelse av ledningen till annan, t.ex.

 ett särskilt fjärrvärmebolag, inte ges sakrättsligt skydd. Den enda möjlighet

som lagen tillhandahåller - att ledningen fysiskt avskiljs från fastigheten - är

 otänkbar av både praktiska och ekonomiska skäl. Problem av detta slag kan i

framtiden aktualiseras också i fråga om vatten- och avloppsanläggningar samt i

fråga om ledningar för bredbandskommunikation m.m.

Ytterligare exempel kan hämtas från energisektorn. Den svenska produktionen och

distributionen av el har under en följd av år genomgått stora

strukturomvandlingar. De tidigare små, lokala elektricitetsföreningarna har

ersatts av ett betydligt mindre antal stora, privata eller kommunala,

distributionsbolag. Motsvarande utveckling har skett på produktionssidan.

Elmarknadens avreglering har medfört att det, såväl inom kraftindustrin som i

kommunerna, har bildats särskilda bolag för att ta hand om ledningsnäten.

Överlåtelser av ledningsnät och tillhörande anläggningar till sådana bolag har

redan kommit till stånd i stor utsträckning och ytterligare överlåtelser kan

förväntas. Även överlåtelser till utländska juridiska personer förekommer.

Möjligheterna att helt genomföra avskiljandet av ledningsnäten till egna

juridiska personer begränsas emellertid, på sätt som ovan har angetts, av

tillbehörsreglerna. Detta kan förhindra angelägna strukturomvandlingar. Om

sådana strukturomvandlingar likväl genomförs, kan det medföra att delar av

ledningsnätet kommer ur nätoperatörens ägo. Det kan då också uppkomma problem av

 mera distributionsteknisk karaktär, eftersom den i formell mening rätte ägaren

skulle kunna vidta åtgärder för att stänga av driften av ledningen.

De nu nämnda problemen synes ibland negligeras, eller åtminstone tonas ned,

eftersom det inte finns några rimliga möjligheter att komma till rätta med dem.

Att problemen hittills inte har lett till några kända ekonomiska förluster torde

 bero på att parterna på marknaden än så länge har respekterat de avtal som har

träffats. Fortsatta strukturomvandlingar torde emellertid öka risken för

verkliga komplikationer. I så fall kan exekutiva förfaranden, där

tillbehörsreglerna måste tillämpas strikt, få allvarliga ekonomiska konsekvenser

 för de företag och kreditinrättningar som berörs. Riskerna ökar också till

följd av den internationalisering av energimarknaden och kreditväsendet som nu

sker.

De här beskrivna problemen är inte av den karaktären att de kan kvantifieras. I

promemorian har problemen bedömts vara avsevärda. Åtskilliga remissinstanser har

 också med eftertryck instämt i denna bedömning och har lämnat flera exempel på

de problem som gällande regler i dag för med sig. Enligt regeringens mening står

 det klart att problemen är omfattande och att åtgärder måste vidtas.

Problemen synes kunna undanröjas enbart genom att det blir möjligt att bryta det

 rättsliga sambandet mellan en fastighet och dess tillbehör med verkan mot

tredje man utan att tillbehöret fysiskt skiljs från fastigheten. Enligt

regeringens mening bör det därför införas regler som gör det möjligt att

överföra vissa slag av fastighetstillbehör från en fastighet till en annan och

regler som ger ett visst utrymme för att omvandla fastighetstillbehör till lös

egendom.

5 Principerna för en ny reglering

Regeringens bedömning: Behovet av att överföra fastighetstillbehör mellan

fastigheter och att omvandla fastighetstillbehör till lös egendom bör

tillgodoses genom ett lantmäteriförfarande.

Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens bedömning (se promemorian

 s. 34-42).

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har instämt i bedömningen.

Institutet för fastighetsrättslig forskning har uttalat att de diskuterade

problemen helst borde lösas efter en allmän översyn av reglerna om

fastighetstillbehör i 2 kap. jordabalken. Bl.a. Svenska Kommunförbundet har

ansett att ett lantmäteriförfarande inte är tillräckligt för att lösa de problem

 som kommunerna möter och har i stället förordat en utvidgning av lagen

(1992:1461) om verkan av vissa förbehåll vid överlåtelse av fastighet som

tillhör staten, m.m. (förbehållslagen). Också Svenska Kraftverksföreningen och

Sveriges Elleverantörer har förespråkat en utvidgning av förbehållslagen. De har

 även förordat en ordning enligt vilken ledningar som tryggas av redan upplåtna

ledningsrätter eller servitut inte skall anses höra till den fastighet där de är

 belägna.

Skälen för regeringens bedömning: Reglerna om tillbehör till fastighet har stor

betydelse i det praktiska rättslivet. För den som avser att köpa en fastighet

eller låna ut pengar mot säkerhet i fastigheten är det viktigt att det går att

fastställa vad som hör till fastigheten. Det är också viktigt att, om sambandet

mellan fastigheten och dess tillbehör bryts, detta kommer till tydligt uttryck

och att de som berörs härav ges tillfälle att tillvarata sina intressen. Vidare

talar intresset av en överblickbar och ändamålsenlig fastighetsindelning för att

 i vart fall större avvikelser från de nuvarande principerna om vad som är

tillbehör till fastighet underkastas en viss myndighetskontroll. Eftersom det

många gånger rör sig om stora värden, måste det ställas höga krav på

rättssäkerhet.

En utvidgning av förbehållslagens tillämpningsområde?

Några remissinstanser har förordat en utvidgning av förbehållslagens

tillämpningsområde. Enligt den lagen skall, om staten vid en överlåtelse av en

fastighet eller en del av en fastighet förbehåller sig äganderätten till föremål

 som hör till fastigheten, förbehållet gälla mot tredje man även om föremålet

efter överlåtelsen blir kvar på fastigheten. När staten överlåter föremål som

hör till fastigheten utan att samtidigt överlåta den fastighet som föremålet hör

 till, skall överlåtelsen gälla mot tredje man även om egendomen blir kvar på

fastigheten. Lagens tillämpningsområde är dock begränsat till el- och

teleledningar med tillhörande anläggningar, säkerhetsanordningar för sjöfarten

och försvarsanläggningar.

Lagen kom till för att lösa vissa akuta problem i samband med de i början av

1990-talet aktuella bolagiseringarna av Vattenfall och Domänverket. På de

fastigheter som skulle ingå i de nya bolagen fanns ett stort antal kraft- och

teleledningar som statsmakterna ansåg borde kvarstå i statens ägo. Där fanns

också andra slag av fastighetstillbehör, t.ex. fyrar och försvarsanläggningar,

som man inte heller ansåg borde följa med till de nya bolagen. Å andra sidan

fanns det på de fastigheter som skulle kvarbli i statens ägo en del ledningar

som borde övergå till de nya bolagen (se prop. 1992/93:23 s. 9 f.). De rättsliga

 problem som detta innebar löstes genom den nya lagen.

En möjlighet kan synas vara att låta förbehållslagens regler omfatta även vissa

andra slag av föremål än de som lagen i dag omfattar. Detta diskuterades redan i

 samband med lagens tillkomst. Statens Järnvägar hade förordat att lagen skulle

omfatta också järnvägsanläggningar. Föredragande statsrådet konstaterade med

anledning därav att järnvägsanläggningar innefattade anläggningar av mycket

skiftande slag, såsom järnvägsspår, ledningar, stationsbyggnader och

maskinhallar m.m. Frågan om sådana anläggningar borde, enligt hennes mening,

behandlas i ett annat sammanhang (se prop. 1992/93:23 s. 16).

Enligt regeringens uppfattning är det inte heller nu lämpligt att göra

förbehållslagen tillämplig på andra föremål än de som redan omfattas av lagen.

Den lösning som förbehållslagen ger har karaktär av undantagsregel och

förutsätter att det inte råder någon tvekan om huruvida ett föremål hör till den

 uppräknade kretsen av föremål eller ej. För att tillgodose de mycket olikartade

 behov som har redovisats i detta lagstiftningsärende skulle uppräkningen av

olika slag av anläggningar behöva göras mycket detaljerad.

Gränsdragningssvårigheterna skulle öka. En utvidgning av förbehållslagens

tillämpningsområde skulle på sikt leda till ökad oklarhet om vilka föremål som

utgör fastighetstillbehör.

Vissa av dagens problem skulle lösas om lagen i vart fall utvidgades till att

omfatta även överlåtelser från andra än staten. Också detta diskuterades i

samband med lagens tillkomst. Övervägande skäl ansågs dock tala för att reglerna

 begränsades till överlåtelser från staten. I sammanhanget betonades bl.a. att

olägenheterna med den rådande ordningen var särskilt påtagliga för staten.

Beträffande enskilt ägda fastigheter framhöll föredragande statsrådet att dessa

ofta är belånade och att en ordning av det aktuella slaget därför skulle kunna

innebära att panthavarnas säkerhet äventyrades. Det fick, enligt statsrådet,

övervägas i annat sammanhang huruvida det borde vidtas lagstiftningsåtgärder som

 tillgodoser även enskilda rättssubjekts intresse av att upphäva det rättsliga

sambandet mellan fastighet och tillbehör. Tredjemansintresset medförde dock att

en sådan lagstiftning måste få en annan karaktär än den aktuella (se prop.

1992/93:23 s. 14).

Regeringen anser att det ställningstagande som gjordes i 1992 års

lagstiftningsärende fortfarande har fog för sig. Förbehållslagens regler har

karaktär av undantagsregler. Ju oftare lagen kan tillämpas, desto flera föremål

med skenbar karaktär av fastighetstillbehör kommer att vara lös egendom utan att

 tredje man har möjlighet att genom fastighetsregistret o.d. skaffa information

om det riktiga förhållandet. Detta talar för att lagens tillämpningsområde inte

bör utvidgas utan mycket starka skäl. I synnerhet en tillämpning av

förbehållslagen på överlåtelser från enskilda skulle innebära stora risker för

eventuella panthavare. De omedelbara riskerna för panthavarna skulle visserligen

 bli mindre om man, såsom Svenska Kraftverksföreningen och Sveriges

Elleverantörer har varit inne på, lät de nya bestämmelserna omfatta enbart

fastigheter som inte var belånade vid tiden för lagens ikraftträdande. En sådan

ordning skulle emellertid uppenbarligen leda till stora tillämpningsproblem. De

omedelbara riskerna för panthavarna skulle också bli mindre, om lagens

utvidgning begränsades till överlåtelser från kommuner, eftersom kommunala

fastigheter som regel inte är belånade. Inte heller en sådan begränsning skulle

emellertid undanröja alla de olägenheter som en utvidgning av lagens

tillämpningsområde kan medföra. Vidare skulle en utvidgning av lagens

tillämpningsområde till kommunalt ägda fastigheter lösa enbart en mindre del av

dagens problem. En annan lösning bör alltså väljas.

Andra alternativ

Utredningen om tredimensionellt fastighetsutnyttjande övervägde en bestämmelse

om att en servitutsrättighet, som ger exklusiv rätt att utnyttja en viss

anläggning på en annan fastighet och som har bildats genom fastighetsreglering,

alltid skall innebära en övergång av äganderätten till anläggningen. Utredningen

 förkastade emellertid själv denna lösning, bl.a. därför att den ansåg det

önskvärt att ägandet av fastighetstillbehören kan fördelas på olika sätt i olika

 situationer. Den diskuterade också en ordning enligt vilken en överlåtelse från

 den tjänande fastighetens ägare till servitutshavaren kan ges sakrättslig

verkan genom inskrivning i fastighetsboken (numera fastighetsregistrets

inskrivningsdel). Utredningens slutsats var att också detta alternativ är mindre

 lämpligt, bl.a. av hänsyn till panthavarna (se SOU 1996:87 s. 190).

Regeringen delar utredningens bedömning att inte någon av dessa båda modeller

bör väljas. Det ena alternativet är, såsom utredningen var inne på, inte

tillräckligt flexibelt. Det andra alternativet innebär risker för panthavarna.

Dessa risker kan visserligen avhjälpas genom att inskrivningsförfarandet förenas

 med särskilda regler till skydd för befintliga panthavare. Det skulle

emellertid göra inskrivningsförfarandet ganska komplicerat. Härtill kommer att

detta slag av åtgärder som regel torde aktualiseras i samband med inrättandet av

 fastighetsbildningsservitut, gemensamhetsanläggningar eller ledningsrätter,

dvs. åtgärder som alltid vidtas av lantmäterimyndigheten. En ordning där

överförandet av äganderätten till föremålet sker genom ett förfarande vid en

annan myndighet framstår därför som mindre lämpligt.

Bl.a. Svenska Kraftverksföreningen har, såvitt gäller ledningar, förordat en

lösning liknande den första av de nyss diskuterade. Föreningen har påpekat att

huvuddelen av det svenska kraftnätet redan är utbyggt och ledningsrätt och

servitut redan upplåtna. Ledningarna har redan från början haft ett naturligt

samband med det övriga ledningsnätet och inte med de tjänande fastigheterna. Det

 finns därför, enligt föreningen, starka skäl för att redan upplåtna

ledningsrätter eller servitut med retroaktiv verkan skall bryta ledningarnas

tillbehörsegenskap. Regeringen har förståelse för föreningens önskemål men anser

 att en ordning av detta slag skulle innebära alltför stora risker för

rättsförluster liksom till oklarheter om rådande rättsförhållanden.

Den förordade lösningen

Enligt regeringens mening talar i stället övervägande skäl för en lösning där

sambandet mellan fastighet och fastighetstillbehör bryts genom ett

lantmäteriförfarande, i vilket myndigheten särskilt prövar om en byggnad eller

någon annan anläggning som hör till en fastighet bör överföras till en annan

fastighet respektive omvandlas till lös egendom. Ett skäl till det är att

förfarandet jämte den efterföljande registreringen av förrättningsbeslutet ger

offentlighet åt överföringen. Ett annat skäl är att - såsom flera

remissinstanser har framhållit - förfarandet vid lantmäteriförrättningar ger

goda förutsättningar för en rättssäker och effektiv prövning. Ytterligare ett

skäl är att frågor om överföring eller frigörande av fastighetstillbehör

vanligen torde uppkomma i samband med fastighetsbildning, inrättande av

gemensamhetsanläggning eller upplåtelse av ledningsrätt. Det innebär då

praktiska fördelar att frågan om överföring av fastighetstillbehör kan prövas i

anslutning till den aktuella förrättningsåtgärden. I allt väsentligt kan

befintliga regler om hur lantmäterimyndighetens prövning skall gå till, om

ersättning och om registrering av beslutet tillämpas.

Det kan i och för sig hävdas - såsom Institutet för fastighetsrättslig forskning

 har gjort - att de senaste decenniernas utveckling av nya

finansieringslösningar och näringsgrenar nödvändiggör en allmän översyn över 2

kap. jordabalken. Det kan då ifrågasättas om lagstiftningen bör inriktas på

delreformer av det nu aktuella slaget. Det aktuella lagstiftningsbehovet är

emellertid betydande. Att avvakta en bredare översyn av 2 kap. jordabalken är

därför inte möjligt. Det förslag som här lämnas torde för övrigt inte heller

medföra att en eventuell framtida mera omfattande reform försvåras.

6 Överföring av fastighetstillbehör

6.1 Överföring enligt fastighetsbildningslagen

Regeringens förslag: Om ett fastighetsbildningsservitut ger rätt att nyttja en

byggnad eller annan anläggning som enligt 2 kap. 1 § jordabalken hör till en

fastighet, skall lantmäterimyndigheten kunna besluta att anläggningen skall höra

 till den fastighet som innehar servitutsrätten (den härskande fastigheten).

Om ägaren av den fastighet som belastas av servitutet (den tjänande fastigheten)

 inte har samtyckt till åtgärden, skall följande gälla.

1. Åtgärden får vidtas endast om den leder till en mer ändamålsenlig

markanvändning och fördelarna av den överväger de kostnader och olägenheter som

den medför.

2. Om anläggningen utgör en byggnad, får åtgärden vidtas endast om det inte

uppkommer väsentlig olägenhet för någon sakägare. Därutöver skall krävas att

byggnaden har ett endast obetydligt värde eller att åtgärden i betydande mån

förbättrar möjligheterna att åstadkomma en ändamålsenlig markanvändning.

Promemorians förslag: Överensstämmer delvis med regeringens förslag (se

promemorian s. 34-37). Promemorians förslag omfattar emellertid endast

anläggningar som avses i 2 kap. 1 § första stycket jordabalken. I promemorian

saknas också motsvarighet till förslaget att åtgärden under vissa

förutsättningar skall kunna vidtas, trots att ägaren av den tjänande fastigheten

 inte har lämnat sitt samtycke.

Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser, utom Lantbrukarnas Riksförbund, har

 ställt sig positiva till förslaget. Flera remissinstanser har dock framfört

förslag till detaljförändringar eller utvidgningar av förslaget. Stora Enso[REDACTED_EFTERNAMN]

 AB har sålunda förordat att även anläggningar som utgör tillbehör enligt 2 kap.

 1 § andra stycket jordabalken skall kunna överföras till en annan fastighet.

Statens Järnvägar och Gävle kommun har förordat att också byggnadstillbehör

skall kunna överföras till en annan fastighet.

Flera remissinstanser, däribland Göta hovrätt, Stockholms tingsrätt och

Lantmäteriverket, har kritiserat eller ifrågasatt promemorians förslag att

överföring skall kunna ske enbart om ägaren av den tjänande fastigheten medger

det. Lantbrukarnas Riksförbund har däremot anslutit sig till promemorians

bedömning att åtgärden alltid skall vara beroende av samtycke från den tjänande

fastighetens ägare.

Förslaget i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer i allt väsentligt med

regeringens förslag (se s. 23-28 i utkastet till lagrådsremiss).

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har tillstyrkt eller inte haft

något att invända mot förslaget i utkastet till lagrådsremiss. Lantbrukarnas

Riksförbund har dock kritiserat förslaget att ett beslut om överföring av

fastighetstillbehör under vissa förutsättningar skall kunna meddelas även om

ägaren till den tjänande fastigheten inte har samtyckt till åtgärden.

Skälen för regeringens förslag

Vilket slag av förrättningsförfarande skall väljas?

Såsom har uttalats i avsnitt 5 bör det införas regler som gör det möjligt att

genom ett förrättningsförfarande överföra fastighetstillbehör från en fastighet

till en annan. Lämpligen bör de nya reglerna anknyta till befintliga

fastighetsbildningsregler, i första hand reglerna om fastighetsreglering.

Fastighetsreglering är ett fastighetsbildningsinstitut genom vilket redan

bestående fastigheter ombildas. Det kan bl.a. användas för att bilda, ändra

eller upphäva ett servitut (se 5 kap. 1 § fastighetsbildningslagen). Ofta torde

behovet av att överföra ett fastighetstillbehör till en annan fastighet

aktualiseras i samband med att ett servitut bildas genom fastighetsreglering.

Det är då en fördel om frågan om överföring av fastighetstillbehör kan tas upp

inom ramen för den aktuella förrättningen. Härtill kommer att de regler som

gäller för fastighetsreglering framstår som lämpliga också vid en överföring av

fastighetstillbehör. Det gäller t.ex. reglerna om ersättning vid

fastighetsreglering. Dessa kan tillämpas för det fall parterna inte träffar

någon överenskommelse om ersättningens storlek utan begär att ersättningsfrågan

skall avgöras av lantmäterimyndigheten (jfr 5 kap. 10-12 §§

fastighetsbildningslagen). De regler som gäller vid fastighetsreglering

tillhandahåller också ett tillfredsställande skydd för panthavarna. Dessa får

möjlighet att motsätta sig överenskommelser om ersättning som avviker från

fastighetsbildningslagens regler (se 5 kap. 18 § fastighetsbildningslagen).

Vilken anknytning skall fastighetstillbehöret ha till den fastighet dit det

överförs?

Intresset av ordning och reda i fastighetsindelningen talar för att möjligheten

till överföring av fastighetstillbehör mellan fastigheter begränsas till de fall

 där det finns ett dokumenterat och långsiktigt ändamålssamband mellan

fastighetstillbehöret och den fastighet till vilken det överförs. Ett sådant

ändamålssamband föreligger då den andra fastighetens ägare har eller kommer att

få en på lantmäteribeslut grundad rätt att nyttja det aktuella föremålet.

Regeringen föreslår därför att det skall vara möjligt att överföra ett

fastighetstillbehör från en fastighet till en annan, om den andra fastighetens

ägare har en genom fastighetsbildningsservitut fastslagen rätt att nyttja

föremålet. Några remissinstanser har ansett att ett fastighetstillbehör borde

kunna överföras också om anläggningen disponeras med stöd av servitut som har

tillkommit enligt speciallagstiftning, t.ex. vissa vattenrättsliga servitut.

Behovet härav, liksom de konsekvenser en sådan ordning skulle kunna få, har dock

 inte kunnat bedömas inom ramen för det nu aktuella lagstiftningsärendet.

Enligt regeringens uppfattning bör det i vart fall inte införas någon möjlighet

att överföra fastighetstillbehör när rätten att nyttja föremålet tryggas enbart

av ett nyttjanderättsavtal eller ett avtalsservitut (dvs. ett servitut som inte

har bildats enligt lagstiftningen om fastighetsbildning). Redan det förhållandet

 att en nyttjanderätt alltid är tidsbegränsad och knuten till en person talar

för att fastighetstillbehör som disponeras enbart med nyttjanderätt inte bör

kunna överföras till en annan fastighet. Övervägande skäl talar för att detsamma

 bör gälla om tillbehöret disponeras med stöd av ett avtalsservitut. Ett

avtalsservitut kan visserligen gälla utan tidsbegränsning. Servitutsrätten är

inte heller knuten till en viss person. Likväl kan servitutet av olika skäl

upphöra att gälla. För avtalsservitutet gäller dessutom - liksom för

nyttjanderätten - att det har tillkommit utan någon myndighetsprövning. I det

enskilda fallet kan därför anknytningen till den andra fastigheten vara

bristfällig.

Tillbehör enligt 2 kap. 1 § jordabalken

Behovet av överföring av fastighetstillbehör gör sig framför allt gällande i

fråga om sådana anläggningar som avses i 2 kap. 1 § första stycket jordabalken

("byggnad, ledning, stängsel och annan anläggning som anbragts i eller ovan jord

 för stadigvarande bruk"). Möjligheten till överföring av fastighetstillbehör

bör alltså omfatta sådana anläggningar. I 2 kap. 1 § första stycket nämns också

några andra slag av fastighetstillbehör, nämligen på rot stående träd och andra

växter samt naturlig gödsel. Dessa bör - såsom Lantbrukarnas Riksförbund har

påpekat - uppenbarligen inte omfattas av de nya reglerna om överföring.

En annan fråga är om möjligheten till överföring bör omfatta också anläggningar

som sägs i 2 kap. 1 § andra stycket jordabalken. Dessa är av samma slag som

anläggningar enligt 2 kap. 1 § första stycket. De är emellertid inte belägna på

den fastighet som de hör till utan har blivit tillbehör därför att de har

anbragts med stöd av ett servitut eller en ledningsrätt. Promemorians lagförslag

 ger inte möjlighet att överföra fastighetstillbehör av detta slag.

Stora Enso[REDACTED_EFTERNAMN] AB har gjort gällande att det kan finnas behov av att överföra

även dessa anläggningar till en annan fastighet. Regeringen delar den

bedömningen. Det är t.ex. tänkbart att en anläggning, belägen på fastigheten A

men på grund av servitut tillbehör till fastigheten B, längre fram lämpligen bör

 nyttjas till förmån för fastigheten C. Detta kan påkalla en överföring av

anläggningen så att den blir tillbehör till C. Normalt torde detta kunna

åstadkommas genom en kombination av olika åtgärder; upphävande av servitutet

till B (varvid anläggningen blir lös egendom), överlåtelse av anläggningen och

inrättande av ett nytt servitut till förmån för C (varvid anläggningen blir

tillbehör till C). Praktiska skäl talar dock för att överföringen skall kunna

genomföras genom ett enda beslut av lantmäterimyndigheten. Lagförslaget bör

därför utformas så att även sådana anläggningar som avses i 2 kap. 1 § andra

stycket blir möjliga att överföra.

Tillbehör enligt 2 kap. 2 § jordabalken

En annan fråga är om möjligheten att överföra fastighetstillbehör bör omfatta

också s.k. byggnadstillbehör (jfr 2 kap. 2 § jordabalken). Det är här fråga om

föremål som hör till en fastighet därför att de har samband med en byggnad som

hör till fastigheten. För att ett föremål skall utgöra byggnadstillbehör fordras

 att det är ägnat till stadigvarande bruk för byggnaden.

Statens Järnvägar och Gävle kommun har gjort gällande att det i vissa

situationer kan finnas behov av att överföra också detta slag av tillbehör till

en annan fastighet (utan att byggnaden som sådan överförs). Enligt Statens

Järnvägar bör byggnadstillbehör kunna överföras då det har en funktion endast

för den andra fastigheten. Som exempel har nämnts en rulltrappa eller en hiss

som svarar för en planskild förbindelse över ett spårområde. Gävle kommun har

som exempel tagit ett fall där en byggnad är uppdelad i flera fastigheter och

där det i en del av byggnaden finns tekniska anläggningar och stamledningar som

är av betydelse för byggnaden i dess helhet. Enligt kommunen bör anläggningarna

då kunna överföras till de fastigheter som har del i dem.

Övervägande skäl talar enligt regeringens mening mot att nu öppna möjlighet för

överföring av byggnadstillbehör. Det är i dag endast byggnader och andra

anläggningar av det slag som avses i 2 kap. 1 § jordabalken som genom

servitutsanknytning till en annan fastighet kan bli tillbehör till denna. Det

går alltså inte att göra en beståndsdel av en anläggning till tillbehör till en

annan fastighet. Intresset av ordning och reda i fastighetsindelningen talar för

 att den principen upprätthålls. Behovet av en bestämmelse som ger möjlighet att

 överföra byggnadstillbehör separat torde för övrigt vara litet, eftersom det

typiska för byggnadstillbehör är att de är ägnade till stadigvarande bruk för

byggnaden.

Inom Regeringskansliet pågår överväganden angående s.k. tredimensionellt

fastighetsutnyttjande. I det arbetet kommer att övervägas om det finns anledning

 att tillåta överföring av byggnadstillbehör inom ramen för ett sådant

fastighetsutnyttjande. Innan det arbetet har slutförts, är regeringen inte

beredd att föreslå regler om överföring av byggnadstillbehör.

Förfaranderegler

Såsom ovan har framgått föreslår regeringen att det skall vara möjligt att

överföra fastighetstillbehör mellan olika fastigheter om rätten att nyttja

fastighetstillbehöret tryggas genom ett fastighetsbildningsservitut.

Överföringen bör därför kunna äga rum vid den förrättning där ett sådant

servitut bildas. Om servitutet redan har bildats, bör överföringen kunna ske

även vid en senare, särskild förrättning. I promemorian föreslogs en särskild

lagregel om detta. Enligt regeringens mening behövs det dock inte någon sådan

bestämmelse. Det följer redan av allmänna regler om fastighetsreglering att

frågan kan tas upp vid skilda slag av förrättningar.

De materiella villkoren för överföring

I 3 kap. fastighetsbildningslagen finns allmänna bestämmelser om

fastighetsbildning. Dessa kompletteras av allmänna bestämmelser om

fastighetsreglering i 5 kap. Åtskilliga av bestämmelserna innehåller materiella

villkor för när fastighetsbildning respektive fastighetsreglering får ske. I

promemorian konstaterades att bestämmelserna i de nu nämnda kapitlen bör

tillämpas också vid överföring av fastighetstillbehör. Regeringen delar den

uppfattningen.

Promemorian innehöll därutöver ett generellt krav på att ägaren av den tjänande

fastigheten skall lämna sitt medgivande till åtgärden. Behovet av att kunna

överföra fastighetstillbehör tvångsvis ansågs vara litet. Det bedömdes att

sådana angelägna allmänna intressen som enligt 2 kap. 18 § regeringsformen

fordras för expropriation sällan torde föreligga.

Flertalet remissinstanser som har yttrat sig i denna del har kritiserat kravet

på medgivande. Så har t.ex. Göta hovrätt framhållit att en lagstiftning som

bygger på frivillighet kan få begränsad genomslagskraft och att det ofta kan

finnas ett beaktansvärt allmänt intresse av att åtgärden genomförs. Stockholms

tingsrätt har uttryckt en liknande uppfattning. Lantmäteriverket har menat att

de nya reglerna bör ansluta till vad som allmänt gäller i fråga om förrättning,

nämligen att lantmäterimyndigheten kan meddela beslut även om någon

överenskommelse inte träffas. Några remissinstanser har hävdat att ett krav på

medgivande skulle kunna utnyttjas av vissa fastighetsägare på ett oskäligt sätt.

Vad gäller fastighetsbildning i allmänhet talar intresset av en ändamålsenlig

användning av den fasta egendomen för att den i viss utsträckning kan genomföras

 med tvång. Gällande rätt ger därför redan ett visst utrymme för beslut om

marköverföring eller inrättande av servitut genom fastighetsreglering utan stöd

av berörda fastighetsägares medgivande. Enligt regeringens mening framstår

överföring av fastighetstillbehör som ett komplement till sedvanlig

fastighetsbildning, t.ex. inrättande av servitut. Överföringen kan också på

samma sätt som andra fastighetsbildningsåtgärder bidra till en ändamålsenlig

användning av den fasta egendomen. Regeringen kan därför inte finna annat än att

 behovet av att kunna fatta beslut utan stöd av berörda fastighetsägares

medgivande är i huvudsak detsamma som vid annan fastighetsbildning.

Ett beslut om överföring av fastighetstillbehör kommer i bland att medföra att

äganderätten till anläggningen övergår från ägaren av den tjänande fastigheten

till ägaren av den härskande fastigheten. Tvångsvis överföring av

fastighetstillbehör utgör därför ett sådant förfogande som avses i 2 kap. 18 §

första stycket regeringsformen. En förutsättning för att lagregler om tvångsvis

överföring skall kunna införas är därför att reglerna kan anses tillgodose

angelägna allmänna intressen.

Regeringen kan i den delen konstatera att ett grundläggande syfte med

fastighetsbildningslagen är att efter en avvägning mellan olika enskilda och

allmänna intressen åstadkomma en så ändamålsenlig användning av den fasta

egendomen som möjligt (jfr NJA 1996 s. 110). I förarbetena till de ändringar som

 gjordes i 2 kap. 18 § regeringsformen år 1993 uttalades i enlighet därmed att

även tvångsvis överföring av fast egendom vid fastighetsbildning till förmån för

 enskilt intresse kan tjäna angelägna allmänna intressen (se prop. 1993/94:117

s. 49). Som ovan har nämnts framstår överföring av fastighetstillbehör som ett

komplement till sedvanlig fastighetsbildning. Regler som medger tvångsvis

överföring av fastighetstillbehör får därför anses förenliga med 2 kap. 18 §

regeringsformen under förutsättning att de är inriktade på att åstadkomma en

mera ändamålsenlig användning av den fasta egendomen.

För att fastighetsreglering skall få ske fordras enligt 5 kap. 4 §

fastighetsbildningslagen att regleringen leder till en lämpligare

fastighetsindelning eller en i övrigt mer ändamålsenlig markanvändning och att

fördelarna överväger de kostnader och olägenheter som regleringen medför. Avsteg

 från dessa villkor får, enligt 5 kap. 18 §, göras endast om ägarna av de

fastigheter som berörs av regleringen medger det. Detta bör enligt regeringens

mening gälla även beträffande överföring av fastighetstillbehör. Överföring av

fastighetstillbehör bör alltså inte utan berörda fastighetsägares medgivande

kunna ske annat än om åtgärden leder till en mer ändamålsenlig markanvändning

och sammantaget, efter en avvägning mellan fördelar och nackdelar, ger ett

positivt mervärde. De nu angivna bestämmelserna i 5 kap.

fastighetsbildningslagen - vilka får anses ge uttryck för det i 2 kap. 18 §

regeringsformen angivna allmänintresset - bör alltså vara tillämpliga på

överföring av fastighetstillbehör. Detta fordrar inte någon lagändring.

Fastighetsbildningslagen innehåller också vissa andra begränsningar av

möjligheterna till tvångsåtgärder. Bestämmelserna i 5 kap. 8 §

fastighetsbildningslagen förhindrar sålunda mera ingripande tvångsåtgärder.

Enligt dessa bestämmelser skall vid fastighetsreglering iakttas att varje däri

ingående fastighet får sådan sammansättning och utformning att den inte i mindre

 mån än före regleringen lämpar sig för det ändamål som den är avsedd att

användas för. Enligt regeringens mening bör dessa begränsningar gälla även vid

överföring av fastighetstillbehör. Inte heller detta fordrar någon lagändring.

Enligt 5 kap. 7 § fastighetsbildningslagen får fastighetsreglering inte - utan

stöd av överenskommelse - verkställas så att mark tillsammans med byggnad som

finns på marken överförs till annan fastighet eller samfällighet. Uppkommer det

inte någon väsentlig olägenhet för sakägare, får dock mark med byggnad ändå

överföras, om byggnaden har endast obetydligt värde eller om överföringen i

betydande mån underlättar möjligheterna att vinna en ändamålsenlig

fastighetsindelning. Regeringen anser det naturligt att motsvarande

begränsningar bör gälla i fråga om övergång av byggnader från en fastighet till

en annan genom överföring av fastighetstillbehör. Särskilda regler om detta bör

tas in i fastighetsbildningslagen.

Reglerna kommer därmed att ha sådan inriktning och innehålla sådana

begränsningar att de måste anses stå i överensstämmelse med 2 kap. 18 §

regeringsformen. Lagrådet har inte redovisat någon avvikande uppfattning.

Regeringen har också övervägt reglernas förenlighet med Europa-konventionen om

mänskliga rättigheter, särskilt artikel 1 i tilläggsprotokoll 1 till

konventionen vilket rör skyddet för äganderätten. Enligt regeringens uppfattning

 säkerställer den ovan angivna utformningen av reglerna att även konventionens

krav blir tillgodosedda.

6.2 Överföring enligt anläggningslagen

Regeringens förslag: När det i en gemensamhetsanläggning ingår en byggnad eller

annan anläggning som enligt 2 kap. 1 § jordabalken hör till en fastighet, skall

lantmäterimyndigheten kunna besluta att anläggningen skall överföras till och

vara samfälld för de fastigheter som deltar i gemensamhetsanläggningen.

Om ägaren av den tjänande fastigheten inte lämnar sitt medgivande till åtgärden,

 skall åtgärden få vidtas endast om den leder till en mer ändamålsenlig

markanvändning och fördelarna av den överväger de kostnader och olägenheter som

den medför.

Beslut om överföring av fastighetstillbehör skall kunna fattas vid den

förrättning då gemensamhetsanläggningen inrättas eller vid en senare, ny

förrättning.

Promemorians förslag: Överensstämmer delvis med regeringens förslag men omfattar

 endast anläggningar som avses i 2 kap. 1 § första stycket jordabalken (se

promemorian s. 37-39). I promemorian föreslås vidare att åtgärden skall kunna

företas endast efter medgivande av den tjänande fastighetens ägare.

Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser utom Lantbrukarnas Riksförbund har

godtagit grundprinciperna i promemorians förslag. Flera remissinstanser,

däribland Göta hovrätt, Stockholms tingsrätt och Lantmäteriverket, har

kritiserat eller ifrågasatt förslaget om att överföring skall kunna ske enbart

med stöd av medgivande från den tjänande fastighetens ägare. I den delen har

Lantbrukarnas Riksförbund anslutit sig till promemorians bedömning.

Förslaget i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer med regeringens förslag

(se s. 29-32 i utkastet till lagrådsremiss).

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har tillstyrkt förslaget i utkastet

 till lagrådsremiss. Lantbrukarnas Riksförbund har dock kritiserat förslaget att

 ett beslut om överföring av fastighetstillbehör under vissa förutsättningar

skall kunna meddelas även om ägaren till den tjänande fastigheten inte har

samtyckt till åtgärden.

Bakgrund: Enligt 1 § anläggningslagen (1973:1149) kan en anläggning inrättas som

 gemensamhetsanläggning, om den är gemensam för flera fastigheter och

tillgodoser ändamål av stadigvarande betydelse för dem. Enligt 12 § får mark

eller annat utrymme för gemensamhetsanläggning tas i anspråk på fastighet som

skall delta i anläggningen eller på annan fastighet, om det inte orsakar

synnerligt men för fastigheten. Gemensamhetsanläggningen och rätten till utrymme

 är enligt 14 § första stycket samfälld för de fastigheter som deltar i

anläggningen.

Karaktären på den rättighet som uppkommer genom en upplåtelse enligt 12 § är

inte definierad i lagen. Enligt förarbetena (se prop. 1973:160 s. 201) är

rättigheten att jämställa med servitut. Vad gäller de anläggningar som har

uppförts på det upplåtna utrymmet torde därför jordabalkens regler om

fastighetstillbehör gälla. Om beslutet om upplåtelse fattas innan anläggningen

uppförs, blir anläggningen således tillbehör till de härskande fastigheterna. Om

 beslutet innebär en rätt att ta i anspråk en redan befintlig anläggning,

förblir anläggningen däremot tillbehör till den tjänande fastigheten. En

överlåtelse av anläggningen, t.ex. till de härskande fastigheternas ägare, får

inte sakrättslig verkan förrän anläggningen fysiskt har skilts från fastigheten.

Skälen för regeringens förslag: Såsom har uttalats i avsnitt 5 bör det införas

regler som gör det möjligt att genom ett förrättningsförfarande överföra

fastighetstillbehör från en fastighet till en annan. En sådan möjlighet behövs

bl.a. när en gemensamhetsanläggning har inrättats och det för dess behov upplåts

 eller har upplåtits en dispositionsrätt till en byggnad eller annan anläggning.

 Det kan då vara ändamålsenligt att också äganderätten till anläggningen knyts

till de fastigheter som deltar i gemensamhetsanläggningen. Regeringen föreslår

därför att det i samband med inrättandet av gemensamhetsanläggningar skall vara

möjligt att besluta om överföring av fastighetstillbehör.

När en gemensamhetsanläggning inrättas, blir anläggningen och det för

anläggningen upplåtna utrymmet samfällda för de fastigheter som deltar i

anläggningen. Det är därför naturligt att de fastighetstillbehör som, enligt vad

 som nyss har sagts, skall kunna överföras efter överföringen utgör samfälld

egendom enligt anläggningslagens bestämmelser.

Inte heller vid en anläggningsförrättning bör det vara möjligt att överföra

annat än sådana anläggningar som enligt 2 kap. 1 § jordabalken utgör

fastighetstillbehör. Skälen till det är desamma som har angetts i avsnitt 6.1. I

 promemorian föreslogs en begränsning till tillbehör enligt 2 kap. 1 § första

stycket. Av samma skäl som har angetts i avsnitt 6.1 bör det enligt regeringens

mening vara möjligt att överföra även anläggningar som utgör tillbehör enligt 2

kap. 1 § andra stycket.

Några remissinstanser har ansett att ett fastighetstillbehör borde kunna

överföras också om anläggningen disponeras med stöd av rätt till väg enligt 49 §

 anläggningslagen. Behovet härav, liksom de konsekvenser en sådan ordning skulle

 kunna få, har dock inte kunnat bedömas inom ramen för det nu aktuella

lagstiftningsärendet.

Förfaranderegler

Ett beslut om överföring som har anknytning till en gemensamhetsanläggning bör,

liksom beslut om överföring genom fastighetsreglering, meddelas vid en

förrättning. Enligt regeringens uppfattning lämpar sig anläggningslagens

förrättningsregler i allt väsentligt även för förrättningar som avser överföring

 av fastighetstillbehör. Överföringen av fastighetstillbehör bör därvid ses som

en del av inrättandet av gemensamhetsanläggningen. Av 18 § anläggningslagen

framgår att bl.a. ägarna av deltagande fastigheter samt samfällighetsföreningen,

 om en sådan är bildad, har rätt att ansöka om förrättning. Detta bör gälla även

 i fråga om en förrättning som avser en fråga om överföring av

fastighetstillbehör. Någon lagändring krävs inte i den delen.

I promemorian förordades att frågan om överföring av fastighetstillbehör skulle

kunna prövas såväl vid den förrättning då gemensamhetsanläggningen inrättas som

vid en senare, särskild förrättning. Regeringen delar den uppfattningen. Den

senare förrättningen får då karaktär av omprövning av det första

anläggningsbeslutet. I 35 § anläggningslagen uppställs särskilda villkor för att

 ett anläggningsbeslut skall få omprövas, nämligen att det har inträtt ändrade

förhållanden eller att det annars finns ett klart behov av omprövning. Enligt

regeringen finns det dock inte anledning att uppställa sådana begränsningar vad

gäller möjligheten att få en fråga om överföring av fastighetstillbehör prövad

när gemensamhetsanläggningen redan är inrättad. Regeringen föreslår därför att

frågan om överföring av fastighetstillbehör skall kunna prövas vid en särskild

förrättning enligt anläggningslagen även om villkoren för omprövning inte är

uppfyllda.

Redan i dag har en samfällighetsförening befogenhet att företräda delägarna vid

vissa slag av förrättningar enligt fastighetsbildningslagen (1970:988) och

anläggningslagen (se bl.a. 35 § fjärde stycket anläggningslagen). I de fall en

gemensamhetsanläggning redan har inrättats skulle det - såsom bl.a. Stockholms

tingsrätt och Lantmäteriverket har påpekat - innebära en avsevärd förenkling om

delägarna också vid en förrättning som syftar till att överföra

fastighetstillbehör kunde företrädas av samfällighetsföreningen. I den

situationen torde delägarna dessutom normalt beröras i endast begränsad

omfattning av att ett fastighetstillbehör överförs till dem enligt de föreslagna

 reglerna. Regeringen föreslår därför att samfällighetsföreningen skall

företräda delägarna vid en särskild förrättning om överföring av

fastighetstillbehör.

Förutsättningarna för överföring

I promemorian föreslogs att ägaren av den tjänande fastigheten alltid skall

lämna sitt medgivande till åtgärden.

Även i fråga om överföring av fastighetstillbehör enligt anläggningslagen har

åtskilliga remissinstanser hävdat att det kan finnas behov av att överföra

fastighetstillbehör utan stöd av medgivande. Regeringen delar den uppfattningen

(jfr avsnitt 6.1). Genom överföring av fastighetstillbehör från en fastighet

till en annan kan man åstadkomma en mera rationell användning av marken och de

anläggningar som hör till marken.

I avsnitt 6.1 har diskuterats om regler om tvångsvis överföring av

fastighetstillbehör enligt fastighetsbildningslagen är förenliga med

bestämmelserna om egendomsskydd i 2 kap. 18 § regeringsformen och artikel 1 i

första tilläggsprotokollet till Europakonventionen om mänskliga rättigheter.

Regeringens slutsats är att så är fallet. På i huvudsak samma skäl måste regler

som ger möjlighet att genom beslut enligt anläggningslagen tvångsvis överföra

fastighetstillbehör anses förenliga med regeringsformen och Europakonventionen,

under förutsättning att reglerna är inriktade på att åstadkomma en från allmän

synpunkt ändamålsenlig användning av mark och därtill hörande anläggningar.

Redan de gällande bestämmelserna i anläggningslagen tillgodoser i viss

utsträckning dessa krav. Själva beslutet om att en gemensamhetsanläggning skall

inrättas förutsätter att anläggningen tillgodoser ändamål av stadigvarande

betydelse för de fastigheter som deltar i anläggningen (se 1 §). Vidare får

gemensamhetsanläggningen inrättas endast om fördelarna av ekonomisk eller annan

art av anläggningen överväger de kostnader och olägenheter som anläggningen

medför (se 6 §). För ett beslut om överföring av fastighetstillbehör - utan stöd

 av medgivande av den tjänande fastighetens ägare - bör emellertid krävas att

också själva överföringen leder till en mera ändamålsenlig markanvändning och

att fördelarna med överföringen överstiger de kostnader och olägenheter som den

medför. En uttrycklig regel om detta bör tas in i anläggningslagen.

Självfallet bör även ägarna av de fastigheter som genom överföringen kommer att

få del i anläggningen ha inflytande vid förrättningen. Antalet fastigheter som

deltar i en gemensamhetsanläggning kan emellertid vara stort. Det är inte alltid

 praktiskt möjligt att få medgivande från ägarna till samtliga de fastigheter

som skall delta i gemensamhetsanläggningen. Något krav på att ägarna till

samtliga deltagande fastigheter är överens om att inrätta anläggningen har

därför inte uppställts. Det är först om ägarna av de fastigheter som skall delta

 i anläggningen (och hyresgästerna i sådana fastigheter) mera allmänt motsätter

sig åtgärden och har beaktansvärda skäl för det som anläggningen inte får

inrättas ("opinionsvillkoret", se 7 § anläggningslagen). Detta bör, enligt

regeringens mening, gälla även vid överföring av fastighetstillbehör som sker

vid en anläggningsförrättning. För detta talar också att frågan om överföring av

 fastighetstillbehör för den enskilde fastighetsägaren torde vara av underordnad

 betydelse jämfört med frågan om inrättandet av gemensamhetsanläggningen.

I promemorian föreslogs att opinionsvillkoret inte skall tillämpas när frågan om

 överföring av fastighetstillbehör prövas vid en särskild förrättning.

Länsstyrelsen i Stockholms län har menat att opinionsvillkoret bör gälla även

vid sådana förrättningar. Regeringen ansluter sig till den uppfattningen och

föreslår alltså att opinionsvillkoret skall gälla även vid sådan överföring av

fastighetstillbehör som sker vid en särskild förrättning. Detta är av betydelse

om den nya förrättningen har initierats av någon eller några enstaka delägare.

Det är då rimligt att övriga delägares uppfattning vägs in genom en tillämpning

av opinionsvillkoret.

Någon särskild lagregel om att opinionsvillkoret är tillämpligt fordras dock

inte. Beslutet om överföring utgör nämligen en del av inrättandet av

gemensamhetsanläggningen och kommer därmed i likhet med övriga delar av

anläggningsbeslutet att vara avhängigt av att opinionsvillkoret är uppfyllt.

7 Frigörande av fastighetstillbehör

Regeringens förslag: Om en byggnad eller annan anläggning som enligt 2 kap. 1 §

jordabalken hör till en fastighet är ägnad att användas vid utövandet av en

ledningsrätt, skall lantmäterimyndigheten kunna besluta att anläggningen inte

längre skall höra till fastigheten. Ett sådant beslut får dock, om anläggningens

 ägare inte har samtyckt till åtgärden, meddelas endast om åtgärden leder till

ett mer ändamålsenligt utnyttjande av ledningsrätten och fördelarna av åtgärden

överstiger de kostnader och olägenheter som den medför.

Genom ett beslut om att anläggningen inte längre skall höra till fastigheten

skall äganderätten till anläggningen övergå till innehavaren av ledningsrätten.

Beslut om frigörande av fastighetstillbehör skall kunna fattas vid den

förrättning då ledningsrätten upplåts eller vid en senare, ny förrättning.

Promemorians förslag: Överensstämmer delvis med regeringens förslag men omfattar

 endast anläggningar som avses i 2 kap. 1 § första stycket jordabalken (se

promemorian s. 39-42). I promemorian förordas att åtgärden alltid skall vara

beroende av medgivande från den berörda fastighetens ägare.

Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser, utom Lantbrukarnas Riksförbund, är

positiva till grundprinciperna i promemorians förslag. Några remissinstanser har

 dock förslag till detaljförändringar eller utvidgningar av förslaget. Flera

instanser, däribland Göta hovrätt, Stockholms tingsrätt och Lantmäteriverket,

har kritiserat eller ifrågasatt promemorians förslag att ett beslut om

frigörande av fastighetstillbehör skall vara beroende av medgivande från den

berörda fastighetens ägare. Lantbrukarnas Riksförbund har i det sistnämnda

avseendet anslutit sig till promemorians bedömning.

Förslaget i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer med regeringens förslag

(se s. 32-35 i utkastet till lagrådsremiss).

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har tillstyrkt eller inte haft

något att invända mot förslaget i utkastet till lagrådsremiss. Lantbrukarnas

Riksförbund har dock kritiserat förslaget att ett beslut om frigörande av

fastighetstillbehör under vissa förutsättningar skall kunna meddelas även om

anläggningens ägare inte har samtyckt till åtgärden.

Bakgrund: Ledningsrätt utgör en rätt att utnyttja ett visst utrymme inom en

fastighet för att där dra fram och begagna en ledning av visst slag. I 2 §

ledningsrättslagen (1973:1144) anges för vilka slag av ledningar som

ledningsrätt kan upplåtas. Lagens tillämpningsområde är där begränsat med hänsyn

 till de olika ledningarnas beskaffenhet och ändamål. Gemensamt för dessa slag

av ledningar är att de tjänar olika allmänna ändamål. Förutom den egentliga

ledningen ingår i begreppet ledning även för ledningens ändamål erforderliga

anordningar, såsom transformatorer, pumpstationer och andra tillbehör (se 3 §).

Ledningar omfattas av de allmänna reglerna om fastighetstillbehör i 2 kap. 1 §

första stycket jordabalken. Härutöver gäller att en ledning som tryggas genom

ledningsrätt genom ett beslut enligt ledningsrättslagen kan knytas till en annan

 fastighet än den där den är belägen. Jordabalkens regler om fastighetstillbehör

 blir då, enligt 2 kap. 1 § andra stycket andra meningen jordabalken,

tillämpliga på ledningen. Om ledningsrätt upplåts innan ledningen byggs, eller

om ledningen dittills har utgjort lös egendom, blir ledningen tillbehör till den

 fastighet som ledningsrätten knyts till. Annorlunda förhåller det sig, om

ledningsrätt i stället upplåts för en befintlig ledning som redan hör till den

fastighet där den är belägen. Ledningen kommer då att fortsätta utgöra tillbehör

 till den fastigheten till dess att den fysiskt avskiljs från fastigheten.

Skälen för regeringens förslag: Såsom har framgått av avsnitt 5 anser regeringen

 att det bör öppnas en möjlighet att genom förrättningsbeslut omvandla vissa

slag av fastighetstillbehör till lös egendom. Behovet härav gör sig i synnerhet

gällande i fråga om ledningar.

Behovet av lagändringar är i viss utsträckning beroende av hur bestämmelserna i

2 kap. 1 § första stycket jordabalken skall förstås. Såsom tidigare har påpekats

 (se avsnitt 4) är det inte klart om dessa bestämmelser innebär att en

anläggning utgör tillbehör till den fastighet där den är belägen först om det

finns ett ändamålssamband mellan fastigheten och anläggningen. Om något sådant

ändamålssamband inte skall intolkas i bestämmelserna, är behovet av

regeländringar påtagligt. Innehavarna av de svenska kraft-, tele- och va-näten

har då inte någon sakrättsligt skyddad äganderätt till de ledningsavsnitt som är

 belägna på fastigheter som de tidigare har ägt. Skall däremot ett krav på

ändamålssamband intolkas i bestämmelserna, t.ex. så att anläggningen utgör

tillbehör till fastigheten först om den är ägnad att tjäna samma ändamål som

fastigheten i övrigt, är behovet mindre. Flertalet kraftledningar m.m. har då

aldrig hört till de fastigheter där de är belägna och frågan om att rättsligt

frigöra dem från fastigheterna blir aldrig aktuell.

Den osäkerhet som råder om innebörden i 2 kap. 1 § första stycket jordabalken

kan inte lämpligen undanröjas genom lagstiftning. Så länge osäkerheten består

måste emellertid, enligt regeringens mening, anknytande lagregler utformas så

att de kan möta de särskilda svårigheter som uppkommer om den första av de nyss

angivna tolkningarna är riktig.

Behovet av ändrade regler avser vanligen ledningar och därtill hörande

anordningar för vilka ledningsrätt kan upplåtas. Regeringen föreslår därför att

behovet tillgodoses genom regler som anknyter till ledningsrättslagens

bestämmelser. Reglerna bör sålunda avse endast sådana anläggningar för vilka

ledningsrätt upplåts eller har upplåtits, dvs. vissa slag av ledningar jämte för

 ledningarna behövliga anordningar, t.ex. transformatorer och pumpstationer.

Omvandlingen till lös egendom bör ske genom beslut vid en förrättning enligt

ledningsrättslagen.

För ledningar som inte tryggas genom ledningsrätt gäller att rätten till utrymme

 är säkrad genom avtalsservitut eller avtal om nyttjanderätt. Ofta är sådana

avtal avsedda att gälla under lång tid. Typiskt sett präglas emellertid ett

sådant rättsförhållande inte av samma stabilitet som en upplåten ledningsrätt

och oftast framgår rättsförhållandet inte av fastighetsregistret. Regeringen är

därför inte beredd att föreslå att ledningar, som inte tryggas genom

ledningsrätt, omvandlas till lös egendom.

Ledningsrättslagen bygger på att ledningen och ledningsrätten skall ha samma

ägare. Så gäller t.ex., enligt 35 § ledningsrättslagen, att en överlåtelse av en

 ledning för vilken ledningsrätt har upplåtits är giltig endast om överlåtelsen

omfattar även ledningsrätten. Det är mot den bakgrunden naturligt att ett beslut

 om att ledningen inte längre skall höra till fastigheten också skall ha den

verkan att äganderätten övergår till innehavaren av ledningsrätten.

Förfaranderegler

I avsnitten 6.1 och 6.2 har förordats att frågan om överföring av

fastighetstillbehör skall kunna tas upp i anslutning till att ett

fastighetsbildningsservitut bildas eller en gemensamhetsanläggning inrättas och

att fastighetsbildningslagens respektive anläggningslagens regler därvid skall

tillämpas. På motsvarande sätt bör frågan om frigörande av fastighetstillbehör

kunna tas upp vid den förrättning då ledningsrätt upplåts för ledningen. En

sådan ordning är särskilt naturlig för de fall då någon ledningsrätt ännu inte

har upplåtits för ledningen och parternas avsikt är att äganderätten till

ledningen skall övergå till någon annan än fastighetsägaren. Det ligger då i den

 nye ledningshavarens intresse att få ledningsrätt upplåten i fastigheten. En

förrättning som avser upplåtande av ledningsrätt kan därvid lätt förenas med ett

 beslut om att ledningen inte längre skall höra till fastigheten. Enligt

regeringens mening är det naturligt att se det sistnämnda beslutet som en del av

 ledningsbeslutet.

För en stor del av landets ledningsnät gäller emellertid att rätten till utrymme

 för ledningen redan är säkrad med ledningsrätt. Även i dessa fall kan det

uppkomma behov av att omvandla ledningarna till lös egendom. Det bör därför vara

 möjligt att få frågan om frigörande av fastighetstillbehör prövad även efter

upplåtelsen av ledningsrätten. Enligt regeringens mening är det lämpligt att

härvid ansluta till reglerna om omprövning av ledningsbeslut i 33 §

ledningsrättslagen. För omprövning uppställer lagen dock särskilda villkor,

nämligen att det har inträtt ändrade förhållanden som väsentligt inverkar på

ledningsrättsfrågan. Det finns enligt regeringens uppfattning inte anledning att

 uppställa någon sådan begränsning vad gäller omvandling av ledning till lös

egendom vid särskild förrättning. Detta bör komma till uttryck i lagen.

Förutsättningarna för beslut om frigörande

I promemorian föreslogs att beslut av det aktuella slaget skulle få fattas

enbart med stöd av medgivande från ägaren av den fastighet där föremålet är

beläget. De remissinstanser som har yttrat sig i frågan, med undantag av

Lantbrukarnas Riksförbund, har ifrågasatt denna begränsning.

Enligt regeringens mening finns det anledning anta att det ibland uppkommer

behov av att kunna besluta om frigörande av ledningar m.m., trots att ägaren av

den fastighet som ledningen hör till motsätter sig det. Det torde inte vara

ovanligt med fastighetsöverlåtelser där parternas avsikt har varit att ledningar

 som hör till fastigheten inte skall ingå i överlåtelsen. Det lär också

förekomma överlåtelser av ledningsnät utan samtidig överlåtelse av de

fastigheter som ledningarna hör till. Parterna har ibland över huvud taget inte

uppmärksammat att ledningarna hör till fastigheten. I sådana fall är det osäkert

 om ledningshavaren över huvud taget kan göra gällande några anspråk mot

fastighetsägaren. I andra fall har parterna känt till problemet och har därför

tagit in ett förbehåll i överlåtelseavtalet. Förbehållet har emellertid inte

någon sakrättslig verkan och ledningshavaren har därför inte någon gentemot

tredje man tryggad rätt till ledningen. För ledningshavaren innebär båda

situationerna stora risker. Han kan inte vara säker på att en framtida

fastighetsägare inte gör anspråk på ledningarna eller förhindrar användandet av

ledningarna. Behovet av tvångsregler understryks av det förhållandet att de

ledningar som det är fråga om många gånger representerar stora värden och ingår

i samhällets infrastruktur.

Ett beslut om frigörande av fastighetstillbehör kommer, enligt regeringens

förslag, ibland att innebära att äganderätten till anläggningen övergår från

fastighetsägaren till ledningshavaren. Beslutet kan därför innebära ett

expropriativt ianspråktagande. Införandet av lagregler om tvångsvis

ianspråktagande av egendom förutsätter därför att reglerna kan anses tillgodose

angelägna allmänna intressen (jfr 2 kap. 18 § regeringsformen).

Regeringen konstaterar i denna del att anläggningar som omfattas av

ledningsrättslagen regelmässigt ingår i samhällets infrastruktur vad gäller

energiförsörjning, telekommunikationer, vattenförsörjning m.m. Anläggningarna

tjänar uppenbarligen angelägna allmänna intressen. En lagstiftning som medger

tvångsvis frigörande av detta slag av anläggningar och som är inriktad på att

åstadkomma ett mer ändamålsenligt utnyttjande av ledningsnäten måste därför

anses vara förenlig med 2 kap. 18 § regeringsformen. Enligt regeringens

uppfattning strider förslaget inte heller mot skyddet för äganderätten såsom det

 regleras i Europakonventionen.

Regeringen föreslår därför att beslut om frigörande av fastighetstillbehör skall

 kunna meddelas även utan medgivande från den aktuella fastighetsägaren. En

förutsättning bör dock vara att åtgärden är ägnad att åstadkomma ett mer

ändamålsenligt utnyttjande av ledningsrätten, en annan att nyttan av åtgärden

överstiger de kostnader och olägenheter som åtgärden medför.

8 Frågor om registrering

Regeringens förslag: När ett beslut om överföring eller frigörande av

fastighetstillbehör har vunnit laga kraft, skall en uppgift om åtgärden införas

i fastighetsregistrets allmänna del.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se promemorian s.

45 f.).

Remissinstanserna: Remissinstanserna har tillstyrkt förslaget eller har inte

haft några invändningar mot det. Kungl. Tekniska Högskolan och

Lantmäterimyndigheten i Göteborgs kommun har föreslagit att också uppgift om

aktuell ledningshavare skall finnas i fastighetsregistret. Lantmäteriverket har

 lämnat ett liknande förslag.

Skälen för regeringens förslag: Av fastighetsregistrets allmänna del framgår i

dag vilka förrättningsåtgärder som har berört en viss fastighet. Om ett servitut

 har bildats, anges detta jämte aktbeteckningen till akten med

förrättningshandlingarna.

De här aktuella åtgärderna, dvs. överföring av fastighetstillbehör från en

fastighet till en annan respektive frigörande av fastighetstillbehör, är av

betydelse för tredje man. Bl.a. kommer den säkerhet som en framtida pantsättning

 av den tjänande fastigheten ger upphov till inte att omfatta den anläggning som

 har lösgjorts från fastigheten genom åtgärden. Det är därför väsentligt att

åtgärden offentliggörs. En uppgift om åtgärden bör därför införas i

fastighetsregistrets allmänna del. Detta följer huvudregeln att alla

förrättningsbeslut skall registreras. Några lagändringar fordras därför inte.

Lantmäteriverkets anvisningar för registrering behöver dock kompletteras, liksom

 det tekniska systemet som Lantmäteriverket ansvarar för.

Rättsverkningarna av beslut om överföring respektive frigörande av

fastighetstillbehör bör, såsom Stockholms tingsrätt och Lantbrukarnas

Riksförbund har framhållit, knytas till införandet av beslutet i

fastighetsregistret. Detta motsvarar vad som gäller i dag vid sedvanlig

fastighetsbildning. I 2 kap. 7 § jordabalken bör därför klargöras att de

sakrättsliga verkningarna av beslutet inträder i och med att beslutet

registreras.

Varken fastighetsregistret eller något annat offentligt register innehåller i

dag uppgifter om vem som äger befintliga ledningar eller uppgifter om vem som

innehar upplåtna ledningsrätter. Som flera remissinstanser har påpekat skulle

det i skilda sammanhang vara värdefullt att ha tillgång till sådana uppgifter.

Regeringen har dock inte underlag för att i detta lagstiftningsärende lämna

några förslag i denna del. Frågan kommer dock att övervägas ytterligare inom

Regeringskansliet.

9 Frågor om ersättning vid överföring respektive frigörande av

fastighetstillbehör

Regeringens förslag: Om det beslutas att en anläggning skall överföras från en

fastighet till en annan, skall ägaren av den fastighet som anläggningen övergår

till betala ersättning enligt bestämmelserna i fastighetsbildningslagen

respektive anläggningslagen.

Beslutas det om frigörande av fastighetstillbehör enligt ledningsrättslagen,

skall den som därigenom blir ägare till anläggningen betala ersättning enligt

expropriationslagens bestämmelser.

Promemorians förslag: Överensstämmer delvis med regeringens förslag. I

promemorian föreslogs dock att den ersättning som skall betalas vid frigörande

av fastighetstillbehör med stöd av ledningsrättslagen skulle fastställas enligt

fastighetsbildningslagens bestämmelser (se promemorian s. 46 f.).

Remissinstanserna: Promemorians förslag om ersättning vid överföring av

fastighetstillbehör har inte mött några invändningar.

Härnösands tingsrätt, Lantmäteriverket samt Fastighetsrådens och Miljörådens

Förening har motsatt sig att det införs ett system med vinstdelning i

ledningsrättslagen. Lantbrukarnas Riksförbund har menat att en vinstdelning vid

frigörande av ledning från en fastighet måste grundas på ett annat

vinstdelningssystem än det som finns i fastighetsbildningslagen.

Kungl. Tekniska Högskolan har ifrågasatt om inte fastighetsbildningslagens

ersättningsregler bör utvidgas till att omfatta andra åtgärder enligt

ledningsrättslagen.

Förslaget i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer med regeringens förslag

(se s. 36-38 i utkastet till lagrådsremiss).

Remissinstanserna: Remissinstanserna har tillstyrkt eller inte haft något att

invända mot förslaget i utkastet till lagrådsremiss.

Skälen för regeringens förslag: Om en anläggning som utgör fastighetstillbehör

överförs till en annan fastighet eller omvandlas till lös egendom, kan detta

påverka värdet på den fastighet som anläggningen dittills har hört till. Det

måste därför finnas regler som garanterar fastighetens ägare ersättning för

värdeminskning och eventuell annan skada. Reglerna bör också garantera att

borgenärer med säkerhet i fastigheten inte lider skada till följd av ett beslut

om att en viss anläggning inte längre skall höra till fastigheten. De regler som

 gäller om ersättning på grund av förrättningsbeslut och om verkan av utebliven

betalning bör därför tillämpas även i dessa fall.

Såvitt gäller överföring av fastighetstillbehör genom fastighetsreglering

fordrar detta inte några lagändringar. 5 kap. 10-12 §§ fastighetsbildningslagen

innehåller bestämmelser som kan tillämpas också vid överföring av

fastighetstillbehör. Dessa bestämmelser innebär att expropriationslagens

ersättningsregler skall tillämpas när det finns förutsättningar för

expropriation eller liknande tvångsförvärv. Expropriationslagen bygger på

principen att den vars egendom tas i anspråk skall ha ersättning för sin skada.

Enligt regeringens mening är det rimligt att dessa regler tillämpas när den

aktuella egendomen skulle ha kunnat tas i anspråk enligt exempelvis

expropriationslagens regler om tvångsförvärv. Av fastighetsbildningslagen följer

 vidare att, när förutsättningar för expropriation eller liknande tvångsförvärv

saknas, ersättningen i stället skall bestämmas enligt en s.k.

vinstdelningsprincip. Denna innebär att vinsten av regleringen skall fördelas

mellan de berörda fastigheterna. Detta är enligt regeringens mening

ändamålsenligt också vid överföring av fastighetstillbehör. Liksom vid annan

fastighetsreglering bör det dessutom stå de berörda fastighetsägarna fritt att

genom avtal göra avsteg från lagens ersättningsregler. Genom bestämmelserna i 5

kap. 18 § fastighetsbildningslagen om att lantmäterimyndigheten som huvudregel

måste inhämta panthavarnas samtycke till avsteg från lagens ersättningsregler

tryggas också panthavarnas rätt. Att den överenskomna ersättningen verkligen

betalas säkras genom bestämmelserna i 5 kap. 15 och 16 §§

fastighetsbildningslagen om avräkning och fördelning, bestämmelsen i 5 kap. 36 §

 samma lag om verkställighet av ersättningsbeslut och bestämmelsen i 1 § lagen

(1970:990) om förmånsrätt för fordran på grund av fastighetsbildning. Dessa

bestämmelser bör alltså gälla också i fråga om den nu aktuella ersättningen.

När det gäller överföring av fastighetstillbehör i samband med inrättande av

gemensamhetsanläggning föreslår regeringen en mindre ändring i 13 §

anläggningslagen som klargör att ersättning kan utgå även i dessa fall. Enligt

regeringens mening är det lämpligt att principerna för ersättning är desamma vid

 detta slag av överföring som vid överföring genom fastighetsreglering.

Expropriationslagens ersättningsregler bör alltså gälla i sådana fall då

anläggningen skulle ha kunnat tas i anspråk genom tvångsförvärv med stöd av

expropriationslagen eller liknande (jfr 13 § anläggningslagen). I andra fall bör

 vinsten av regleringen fördelas mellan de berörda fastighetsägarna. Det kan

tillfogas att anläggningslagen redan i dag är så utformad att borgenärer med

säkerhet i den aktuella fastigheten har ett tillfredsställande skydd (se 16, 32

och 33 §§ anläggningslagen).

Ledningsrättslagen medger, till skillnad från fastighetsbildningslagen och

anläggningslagen, inte någon vinstdelning. Vid upplåtelse av ledningsrätt

bestäms ersättningen i stället alltid enligt expropriationslagens regler, dvs.

ersättningen skall motsvara den skada som fastighetsägaren drabbas av. Detta

skall ses mot bakgrund av att upplåtelser enligt ledningsrättslagen är av det

slag som även kan komma till stånd genom expropriation. Promemorians förslag att

 fastighetsbildningslagens ersättningsregler skall tillämpas vid frigörande av

fastighetstillbehör innebär därför ett visst avsteg från vad som i dag gäller

enligt ledningsrättslagen. Flera remissinstanser har kritiserat detta.

Regeringen konstaterar för sin del att de åtgärder som föreslås kunna komma till

 stånd enligt ledningsrättslagen regelmässigt kommer att trygga samma

allmänintresse som har motiverat själva ledningsrättsupplåtelsen. Mot den

bakgrunden är det inte motiverat att i ledningsrättslagen nu introducera andra

ersättningsprinciper än vad som gäller vid upplåtelse av ledningsrätt. Såsom en

remissinstans har varit inne på torde dessutom fastighetsbildningslagens

vinstdelningsregler i detta sammanhang passa mindre väl för att bestämma

ersättningen.

10 Fastighetsbestämning för fastställande av vad som är fastighetstillbehör

Regeringens förslag: Om det behövs vid en fastighetsbildningsförrättning eller

vid en förrättning enligt ledningsrättslagen eller anläggningslagen, skall

lantmäterimyndigheten genom fastighetsbestämning kunna avgöra frågan om en

byggnad eller annan anläggning hör till en fastighet enligt 2 kap. 1 §

jordabalken. Frågan skall under vissa förutsättningar även kunna prövas efter

begäran av en sakägare eller en kommun.

Promemorians förslag: Frågan har inte behandlats i promemorian.

Remissinstanserna: Flera remissinstanser, däribland Göta hovrätt, Stockholms

tingsrätt, Lantmäteriverket och Kungl. Tekniska Högskolan, har ansett att det

bör övervägas en möjlighet att genom fastighetsbestämning avgöra om ett föremål

utgör fastighetstillbehör.

Förslaget i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer i allt väsentligt med

regeringens förslag (se s. 38-40 i utkastet till lagrådsremiss).

Remissinstanserna: Remissinstanserna har tillstyrkt eller inte haft något att

invända mot förslaget i utkastet till lagrådsremiss. En remissinstans har dock

ifrågasatt lämpligheten av att frågor av detta slag avgörs av

lantmäterimyndigheten.

Skälen för regeringens förslag

Fastighetsbestämning för prövning av frågan om en byggnad eller annan anläggning

 hör till en fastighet

Genom fastighetsbestämning enligt fastighetsbildningslagen avgörs frågor om

beskaffenheten av gällande fastighetsindelning samt frågor om beståndet eller

omfånget av ledningsrätt eller servitut (se 14 kap. 1 §

fastighetsbildningslagen).

Redan idag uppstår ibland tveksamhet om ett visst föremål hör till den fastighet

 där det är beläget eller inte. För närvarande saknas det möjlighet att meddela

beslut i en sådan fråga vid en lantmäteriförrättning. En fastighetsägare, eller

en ägare av ett föremål, som önskar få frågan prövad, är därför hänvisad till

att väcka talan vid allmän domstol. En omedelbar prövning vid domstol kan i

vissa fall vara ändamålsenlig, t.ex. när man redan från början vet att frågan

kommer att drivas till högre instans. I andra fall skulle emellertid ett

förrättningsförfarande hos lantmäterimyndigheten kunna erbjuda ett billigare och

 smidigare förfarande. Behovet av ett sådant förfarande torde också, såsom flera

 remissinstanser har framhållit, öka med genomförandet av det nyss presenterade

förslaget om överföring av fastighetstillbehör.

Det finns därför goda skäl att utvidga tillämpningsområdet för bestämmelserna om

 fastighetsbestämning, så att de kan användas även för prövning av om ett

föremål hör till en viss fastighet eller ej. Förfarandet vid

fastighetsbestämning framstår också som väl ägnat för detta slag av prövning.

Det förtjänar att understrykas att beslut i fastighetsbestämningsärenden kan

överklagas till fastighetsdomstolen. De civilrättsliga frågor om äganderätt m.m.

 som kan komma att aktualiseras vid en fastighetsbestämning av nu aktuellt slag

kan alltså efter överklagande komma under allmän domstols prövning.

I dag har lantmäterimyndigheten möjlighet att genom fastighetsbestämning

undanröja oklarheter som gäller fastighetsindelningens beskaffenhet eller

förekomsten eller omfånget av ledningsrätt eller servitut. Fastighetsbestämning

kan alltså användas för att klargöra innebörden i tidigare förrättningsbeslut.

Det är enligt regeringens mening naturligt att lantmäterimyndigheten ges

motsvarande möjlighet att undanröja oklarheter i lantmäteribeslut som avser

överföring eller frigörande av fastighetstillbehör. Som flera remissinstanser

har påpekat skulle en prövning hos lantmäterimyndigheten också kunna vara

ändamålsenlig när någon förrättning för överföring eller frigörande av tillbehör

 tidigare inte har genomförts. Ett skäl till det är att frågan om överföring

eller frigörande av fastighetstillbehör ibland inte kan avgöras förrän det har

klargjorts om ett visst föremål hör till fastigheten eller ej. Det skulle

givetvis innebära stora praktiska fördelar om lantmäterimyndigheten i ett sådant

 fall själv kunde avgöra frågan i stället för att avvakta resultatet av en

parallell domstolsprövning.

Regeringen föreslår därför att lantmäterimyndigheten ges möjlighet att genom

fastighetsbestämning rättskraftigt avgöra om ett föremål utgör

fastighetstillbehör eller ej.

En särskild fråga är vilka slag av föremål som skall kunna omfattas av en sådan

prövning. Enligt regeringens mening bör fastighetsbestämning för fastställande

av vad som är fastighetstillbehör komma i fråga enbart när det gäller sådana

föremål som lantmäterimyndigheten har möjlighet att överföra respektive frigöra.

 Såsom har framgått av avsnitten 6 och 7 anser regeringen att möjligheten att

överföra och frigöra fastighetstillbehör tills vidare inte bör omfatta sådana

tillbehör som avses i 2 kap. 2 § jordabalken. Mot den bakgrunden bör möjligheten

 att genom fastighetsbestämning avgöra om ett föremål utgör fastighetstillbehör

begränsas till sådana anläggningar som avses i 2 kap. 1 § jordabalken.

En annan fråga är vem som bör kunna initiera en fastighetsbestämning av det

aktuella slaget. I dag gäller att lantmäterimyndigheten alltid har möjlighet att

 självmant ta upp en fråga om fastighetsbestämning om det vid fastighetsbildning

 uppkommer en fråga som kan bli föremål för fastighetsbestämning. Vidare gäller

att en sakägare eller kommunen har möjlighet att initiera en fråga om

fastighetsbestämning; därvid krävs bl.a. att avgörandet av frågan inte

uppenbarligen är utan betydelse för sökanden (se 14 kap. 1 § andra stycket

fastighetsbildningslagen). Det är enligt regeringens mening naturligt att det nu

 sagda bör gälla även när fastighetsbestämningen avser frågan om en viss

anläggning hör till en fastighet eller ej.

Sammanfattningsvis föreslår regeringen följande. Fastighetsbestämning skall

kunna ske för att avgöra om en byggnad eller annan anläggning hör till en

fastighet enligt reglerna i 2 kap. 1 § jordabalken. Lantmäterimyndigheten skall

självmant kunna ta upp frågan till prövning, om det behövs vid en

fastighetsbildningsförrättning. Frågan skall också kunna prövas efter ansökan av

 en sakägare eller kommunen. Förslaget förutsätter ändringar i

fastighetsbildningslagen.

Fastighetsbestämning i anslutning till förrättning enligt ledningsrättslagen

eller anläggningslagen

Enligt nuvarande regler (se 14 kap. 1 § första stycket fastighetsbildningslagen)

 är det inte möjligt för lantmäterimyndigheten att initiera en fråga om

fastighetsbestämning annat än i samband med en fastighetsbildningsförrättning

(eller vid en förrättning enligt lagen [1987:11] om exploateringssamverkan; se 8

 § i den lagen). Det är emellertid inte ovanligt att det även i samband med

förrättningar enligt ledningsrättslagen och anläggningslagen visar sig föreligga

 oklarheter vad gäller fastighetsindelningen, servitut och ledningsrätter.

Lantmäterimyndigheten kan då inte genomföra någon fastighetsbestämning. Om det

uppkommer oklarheter av det aktuella slaget i samband med förrättningar enligt

ledningsrättslagen eller anläggningslagen, kan fastighetsbestämning därför ske

endast om en sakägare gör en ansökan om detta enligt 14 kap. 1 § andra stycket

fastighetsbildningslagen.

Enligt regeringens mening bör lantmäterimyndighetens möjligheter att självmant

ta upp frågan om fastighetsbestämning vara desamma vid förrättningar enligt

ledningsrättslagen och anläggningslagen som vid

fastighetsbildningsförrättningar. Såsom nyss har konstaterats kan det redan i

dag vid ledningsrätts- och anläggningsförrättningar förekomma oklarheter om

fastighetsindelningens beskaffenhet m.m., oklarheter som bör undanröjas innan

något ledningsbeslut eller anläggningsbeslut meddelas. Behovet av en

initiativrätt för lantmäterimyndigheten ökar i och med införandet av regler om

överföring eller frigörande av fastighetstillbehör. En förutsättning för en

sådan åtgärd kan nämligen i ett enskilt fall vara att det klargörs att det

aktuella föremålet verkligen utgör fastighetstillbehör.

Regeringen föreslår alltså att det i ledningsrättslagen och anläggningslagen tas

 in bestämmelser om att lantmäterimyndigheten självmant får ta upp frågan om

fastighetsbestämning vid förrättningar enligt dessa lagar.

11 Bör förbehållslagen ändras eller upphävas?

Regeringens bedömning: Lagen (1992:1461) om verkan av vissa förbehåll vid

överlåtelse av fastighet som tillhör staten, m.m. bör tills vidare bestå. Det

bör inte heller göras några ändringar i lagen.

Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens bedömning (se promemorian

 s. 32-34).

Remissinstanserna: Det stora flertalet remissinstanser har tillstyrkt

promemorians bedömning eller har inte haft några invändningar mot den. Bl.a.

Svenska Kommunförbundet har dock föreslagit att förbehållslagen utvidgas till

att omfatta även den situationen att en kommun överlåter ledningar som utgör

fastighetstillbehör utan att samtidigt överlåta den fastighet som föremålen hör

till. Stockholms tingsrätt har ansett att det bör övervägas om förbehållslagen

kan ersättas av den föreslagna lagstiftningen.

Skälen för regeringens bedömning: Såsom har behandlats närmare i avsnitt 5 är

det enligt regeringens uppfattning inte lämpligt att utvidga förbehållslagens

tillämpningsområde.

Regeringen vill å andra sidan inte heller förorda att förbehållslagen nu

upphävs. Lagen torde fortfarande ha en positiv betydelse i samband med skilda

slag av statliga omstruktureringar. De behov som därvid kan uppkomma, t.ex. av

avskiljande av försvarsanläggningar, kan inte alltid tillgodoses genom de regler

 som föreslås i detta lagstiftningsärende.

12 Kostnader

De föreslagna ändringarna innebär att överföring eller frigörande av

fastighetstillbehör liksom fastighetsbestämning av frågor om fastighetstillbehör

 skall få ske genom ett förrättningsförfarande hos lantmäterimyndigheten.

Lantmäterimyndigheternas verksamhet är avgiftsfinansierad. Förrättningar som

avser fastighetstillbehör skall alltså finansieras genom avgifter från

sakägarna. Någon kostnadsökning för staten eller kommunerna uppstår därför inte.

 De nya kostnader som kan uppkomma för enskilda sakägare uppvägs av den ökade

rättstrygghet och ändamålsenlighet som reglerna medger.

I flertalet fall torde överföring eller frigörande av fastighetstillbehör ske

efter överenskommelser mellan berörda parter. Antalet överklaganden i dessa slag

 av ärenden torde därför bli försumbart. Vidare bör införandet av en möjlighet

att genom fastighetsbestämning pröva vissa frågor om fastighetstillbehör

föranleda att domstolarnas inblandning i sådana frågor minskar. De föreslagna

reglerna torde också kunna undanröja flera potentiella tvistefrågor mellan

enskilda, något som är ägnat att avlasta domstolarna. Sammantaget bedöms de

föreslagna reglerna inte påverka domstolsväsendets resursbehov annat än

marginellt.

Genom de föreslagna bestämmelserna öppnas en möjlighet att omvandla vissa slag

av fastighetstillbehör, främst ledningar, till lös egendom. I dessa fall kan en

nedjustering av den berörda fastighetens taxeringsvärde bli aktuell, vilket

skulle kunna medföra att statens skatteintäkter minskar. Det finns dock redan

idag en möjlighet att justera ned en fastighets taxeringsvärde under åberopande

av justering för säregna förhållanden i 7 kap. 5 § fastighetstaxeringslagen

(1979:1152). Denna regel kan användas för nedjustering av taxeringsvärdet när

det på en fastighet finns t.ex. ledningar kopplade till ledningsrätter som inte

hör till fastigheten. Mot bakgrund härav torde det i regel endast bli fråga om

en marginell nedsättning av taxeringsvärdena. Minskningen av skatteintäkterna

torde därför bli försumbar.

13 Ikraftträdande

Regeringens förslag: De föreslagna reglerna skall träda i kraft den 1 januari

2002.

Förslaget i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer med regeringens förslag

(se s. 41 f. i utkastet till lagrådsremiss).

Remissinstanserna: Remissinstanserna har tillstyrkt eller inte haft något att

invända mot förslaget i utkastet till lagrådsremiss. Flera har understrukit att

det är angeläget att de nya reglerna införs utan dröjsmål.

Skälen för regeringens förslag: Regeringen anser att ett snabbt införande av de

nya reglerna är angeläget. De föreslagna reglerna kan dock inte träda i kraft

förrän den 1 januari 2002. Några övergångsbestämmelser behövs inte.

14 Författningskommentar

14.1 Förslaget till lag om ändring i jordabalken

2 kap. 7 §

En överlåtelse av ett föremål som hör till en fastighet gäller inte mot tredje

man, förrän

1. föremålet skiljs från fastigheten på ett sådant sätt att det inte längre kan

anses höra till denna, eller

2. ett beslut enligt fastighetsbildningslagen (1970:988), ledningsrättslagen

(1973:1144) eller anläggningslagen (1973:1149) om att föremålet inte längre

skall höra till fastigheten har införts i fastighetsregistrets allmänna del.

Om verkan av vissa överlåtelser från staten, av exekutiv försäljning av föremål

som hör till en fastighet och av ianspråktagande av sådana föremål genom

expropriation finns särskilda bestämmelser.

(Jfr 2 kap. 7 § jordabalken i promemorians förslag respektive utkastet till

lagrådsremiss.)

Den sakliga ändringen i första stycket är föranledd av ändringarna i

fastighetsbildningslagen, ledningsrättslagen och anläggningslagen.

Punkten 1 överensstämmer i sak med paragrafens tidigare lydelse. Av den punkten

framgår att en överlåtelse av ett föremål som hör till en fastighet inte gäller

mot tredje man förrän föremålet skiljs från fastigheten. "Skiljs" syftar här på

ett fysiskt avskiljande. Av den nya punkten 2 framgår att den sakrättsliga

knytningen mellan fastigheten och föremålet numera också kan brytas genom beslut

 enligt fastighetsbildningslagen, ledningsrättslagen eller anläggningslagen. De

beslut som åsyftas är sådana som har behandlats i avsnitt 6 och 7. Rättsverkan

av sådana beslut inträder - liksom när det gäller fastighetsbildning i övrigt

(jfr 1 kap. 2 § andra stycket fastighetsbildningslagen) - då beslutet har

införts i fastighetsregistrets allmänna del.

Ändringarna i andra stycket är enbart redaktionella.

14.2 Förslaget till lag om ändring i fastighetsbildningslagen (1970:988)

1 kap. 1 §

Fastighetsbildning är en åtgärd som vidtas enligt denna lag och som innebär att

1. fastighetsindelningen ändras,

2. servitut bildas, ändras eller upphävs, eller

3. en byggnad eller annan anläggning som hör till en fastighet överförs till en

annan fastighet.

Genom fastighetsbestämning enligt denna lag avgörs frågor om

1. hur fastighetsindelningen är beskaffad,

2. huruvida en ledningsrätt eller ett servitut gäller och vilket omfång rätten

har, och

3. huruvida byggnader eller andra anläggningar hör till en fastighet enligt 2

kap. 1 § jordabalken.

(Jfr 1 kap. 1 § fastighetsbildningslagen i promemorians förslag respektive

utkastet till lagrådsremiss.)

Paragrafens första stycke har kompletterats så att det framgår att

fastighetsbildning kan användas som instrument för att överföra en byggnad eller

 annan anläggning som hör till en fastighet till en annan fastighet. Denna fråga

 har behandlats i avsnitt 6.

Bestämmelserna skall ses mot bakgrund av jordabalkens regler om vad som utgör

fast egendom. En åtgärd genom vilken "fastighetsindelningen ändras" (punkten 1)

svarar mot reglerna om fastigheter och deras gränser i 1 kap. jordbalken. En

åtgärd genom vilken "en byggnad eller annan anläggning...överförs" (nya punkten

3) svarar mot reglerna om fastighetstillbehör i 2 kap. jordabalken. Också en

sådan åtgärd utgör en fastighetsbildningsåtgärd men den påverkar inte

fastighetsindelningen. Uttrycket "byggnad eller annan anläggning" innebär att

bestämmelsens tillämpningsområde är begränsat till sådana anläggningar som avses

 i 2 kap. 1 § jordabalken ("sådan byggnad eller annan anläggning") och alltså

inte omfattar sådan annan egendom som nämns i den paragrafen (på rot stående

träd och andra växter samt naturlig gödsel).

Närmare bestämmelser om överföring av fastighetstillbehör genom

fastighetsbildning finns i 5 kap. 1 § och 7 kap. 14 §.

I andra stycket har gjorts ett tillägg med innebörd att det är möjligt att genom

 fastighetsbestämning pröva vissa frågor om fastighetstillbehör. Närmare

bestämmelser om detta finns i 14 kap. 1 §. Stycket har även ändrats

redaktionellt.

4 kap. 25 §

Lantmäterimyndigheten skall utreda förutsättningarna för fastighetsbildningen.

Föreligger ej hinder mot denna, skall myndigheten utarbeta den

fastighetsbildningsplan samt ombesörja de göromål av teknisk art och de

värderingar som behövs för åtgärdens genomförande. Därvid bör rådplägning med

sakägarna ske. Vid behov skall samråd ske med de myndigheter som beröres av

åtgärden.

Sedan de i första stycket föreskrivna åtgärderna har utförts, skall myndigheten

meddela beslut om fastighetsbildningen (fastighetsbildningsbeslut). Detta beslut

 skall ange hur fastighetsindelningen ändras, vilka servitutsåtgärder som vidtas

 och vilka byggnader eller andra anläggningar som överförs till en annan

fastighet. I övrigt skall beslutet innehålla uttalanden i frågor som har ett

omedelbart samband med fastighetsbildningen. Särskilda bestämmelser om vad

beslutet i vissa fall skall innehålla finns i 5, 8 och 12 kap.

Om det är lämpligt, får fastighetsbildningsbeslutet meddelas utan hinder av att

tekniska göromål och värderingar ej utförts. Under samma förutsättning får olika

 frågor som hör till beslutet upptagas för sig och avgöras genom särskilda

beslut. Vad som föreskrives om fastighetsbildningsbeslut gäller även sådant

avgörande.

(Jfr 4 kap. 25 § fastighetsbildningslagen i promemorians förslag respektive

utkastet till lagrådsremiss.)

Av 1 kap. 1 § framgår att överföring av fastighetstillbehör ("byggnader eller

andra anläggningar") från en fastighet till en annan är att anse som en

fastighetsbildningsåtgärd som skall handläggas enligt bestämmelserna i 4 kap.

Detta har föranlett en ändring i förevarande paragrafs andra stycke. Där

klargörs att ett beslut om överföring skall komma till uttryck i ett

fastighetsbildningsbeslut. Bestämmelsen omfattar inte det fallet att ett

fastighetstillbehör övergår till en annan fastighet till följd av att den mark

där det är beläget överförs till den andra fastigheten. En sådan övergång följer

 direkt av lag och behöver inte särskilt anmärkas i fastighetsbildningsbeslutet.

5 kap. 1 §

Genom fastighetsreglering får

1. mark överföras från en fastighet eller samfällighet till en annan sådan

enhet,

2. andelar i samfälligheter överföras från en fastighet till en annan,

3. samfälligheter bildas,

4. servitut bildas, ändras eller upphävas, och

5. byggnader eller andra anläggningar som hör till en fastighet överföras till

en annan fastighet.

Som ett led i fastighetsreglering kan vissa för sakägarna gemensamma arbeten

verkställas.

(Jfr 5 kap. 1 § fastighetsbildningslagen i promemorians förslag respektive

utkastet till lagrådsremiss.)

Paragrafen innehåller grundläggande bestämmelser om vilka åtgärder som får

vidtas inom ramen för en fastighetsreglering. Närmare bestämmelser om

fastighetsreglering finns i de övriga paragraferna i 5 kap. samt i 6-9 kap.

Första stycket har omarbetats redaktionellt. De fyra första punkterna

överensstämmer i sak med vad som hittills har gällt.

Punkten 5 saknar tidigare motsvarighet. Av denna punkt framgår att

fastighetsreglering kan användas för att överföra en byggnad eller annan

anläggning från en fastighet till en annan (jfr avsnitt 6.1). En sådan åtgärd

innebär ingen förändring av fastighetsindelningen men väl en förändring av vad

som skall anses höra till fastigheten. Därigenom medför den också - för det fall

 fastigheterna har skilda ägare - en övergång av äganderätten till anläggningen.

 Förutsättningarna för överföringen regleras närmare i 7 kap. 14 §. Redan här

kan dock anmärkas att, eftersom åtgärden är en fastighetsregleringsåtgärd,

bestämmelserna om fastighetsreglering i 5 kap. gäller i tillämpliga delar.

7 kap. 14 §

Lantmäterimyndigheten får besluta att sådana byggnader eller andra

anläggningar, som enligt 2 kap. 1 § jordabalken hör till en fastighet och är

ägnade för stadigvarande bruk vid utövandet av ett servitut enligt denna lag

eller motsvarande äldre bestämmelser, skall överföras till den härskande

fastigheten. Genom beslutet övergår äganderätten till byggnaden eller

anläggningen till ägaren av den härskande fastigheten.

En byggnad får dock överföras endast om

1. det inte uppkommer väsentlig olägenhet för någon sakägare och

2. byggnaden har ett obetydligt värde eller överföringen i betydande mån

förbättrar möjligheterna att åstadkomma en ändamålsenlig markanvändning.

Om de sakägare vilkas rätt berörs av åtgärden medger det, får avsteg göras från

andra stycket.

(Jfr 7 kap. 14 § fastighetsbildningslagen i promemorians förslag respektive 7

kap. 14 och 15 §§ fastighetsbildningslagen i utkastet till lagrådsremiss.)

Paragrafen är ny och innehåller bestämmelser om rättslig överföring av

fastighetstillbehör från en fastighet till en annan (jfr avsnitt 6.1). Vid

utformningen av paragrafen har Lagrådets synpunkter beaktats.

Första stycket

Av paragrafens första stycke framgår att överföring av fastighetstillbehör kan

ske endast om anläggningen är ägnad för stadigvarande bruk vid utövandet av ett

servitut enligt fastighetsbildningslagen eller motsvarande äldre bestämmelser.

Med "äldre bestämmelser" avses i första hand lagen (1926:326) om delning av jord

 å landet och lagen (1917:269) om fastighetsbildning i stad. Även servitut

enligt ännu äldre bestämmelser om fastighetsbildning omfattas dock av de

föreslagna reglerna.

 Begreppet "stadigvarande bruk" är avsett att ha samma innebörd som i 2 kap. 1 §

 jordabalken (jfr även "stadigvarande betydelse" i 14 kap. 1 § jordabalken).

Många gånger torde servitutet ge den härskande fastighetens ägare en fullständig

 dispositionsrätt till anläggningen, t.ex. en rätt att exklusivt nyttja ett

garage på den tjänande fastigheten. Anläggningen kan dock överföras även om den

fortfarande fyller en viss funktion för den fastighet som den dittills har hört

till.

Överföringen skall avse "byggnader eller andra anläggningar som avses i 2 kap. 1

 § jordabalken". Det innebär att det skall vara fråga om s.k. omedelbara

fastighetstillbehör. Till omedelbara fastighetstillbehör räknas byggnader,

ledningar och andra anläggningar, t.ex. transportanordningar (såsom räler och

syllar till järnvägsspår). Föremål som avses i 2 kap. 2 § jordabalken, s.k.

medelbara fastighetstillbehör (byggnadstillbehör), kan däremot inte överföras

separat utan endast tillsammans med det omedelbara fastighetstillbehör som de

utgör en del av. Vissa slag av omedelbara fastighetstillbehör, nämligen på rot

stående träd och andra växter samt naturlig gödsel, faller också utanför

paragrafens tillämpningsområde.

Före överföringen har anläggningen normalt utgjort tillbehör till den fastighet

där den är belägen (jfr 2 kap. 1 § första stycket jordabalken). Genom

överföringen blir den tillbehör till den härskande fastigheten i

servitutsförhållandet. Beslutet om överföring kan dock avse även en anläggning

som före överföringen har hört till en annan fastighet, nämligen den härskande

fastigheten i ett annat servitutsförhållande (jfr 2 kap. 1 § andra stycket

jordabalken). Anläggningen kan då överföras till en tredje fastighet under

förutsättning att denna fastighet får ett servitut i den fastighet där

anläggningen är belägen. Det tidigare servitutet måste då upphävas till den del

det avser den aktuella anläggningen.

Överföringen utgör en fastighetsbildningsåtgärd och får därför genomföras endast

 om de förutsättningar som allmänt gäller för fastighetsbildning är uppfyllda.

Lantmäterimyndigheten skall alltså tillämpa de allmänna lämplighets- och

planvillkoren i 3 kap. fastighetsbildningslagen. För åtgärden gäller vidare, i

tillämpliga delar, de allmänna bestämmelserna om fastighetsreglering i 5 kap.

fastighetsbildningslagen. Rätt att påkalla åtgärden har sålunda, enligt 5 kap. 3

 §, ägare av en fastighet som berörs av åtgärden. Bestämmelserna i den

paragrafen om att även andra än sakägare i vissa fall får göra ansökan torde

dock sakna betydelse i fråga om överföring av fastighetstillbehör. Av 5 kap. 5 §

 följer att åtgärden får genomföras endast om den är nödvändig för att en

fastighet som tillhör sökanden skall förbättras. Kravet på att sökandens

fastighet skall förbättras innebär att åtgärden skall bedömas leda till en

ökning av fastighetens värde.

Av särskild betydelse är bestämmelserna i 5 kap. 4 § fastighetsbildningslagen.

Där uppställs som förutsättning för fastighetsreglering att "lämpligare

fastighetsindelning eller eljest mera ändamålsenlig markanvändning vinnes" samt

att fördelarna härav överväger de kostnader och olägenheter som regleringen

medför ("båtnadsvillkoret"). Bestämmelsen är i och för sig dispositiv (se 5 kap.

 18 §). Den får emellertid till följd att, om anläggningens ägare motsätter sig

åtgärden, denna får vidtas enbart om den leder till en mera ändamålsenlig

användning av marken. Enbart det förhållandet att den härskande fastigheten har

ett behov av att nyttja anläggningen är inte tillräckligt, om behovet av ett

ändamålsenligt nyttjande tillgodoses redan genom servitutet. Därutöver krävs att

 själva överföringen har en påvisbar positiv betydelse för det framtida

nyttjandet av fastigheten. Denna positiva betydelse kan vara en följd av ökade

möjligheter till ett rationellt och tryggat utnyttjande av fastigheten eller

undanröjandet av skilda slag av olägenheter. Som regel framträder nyttoeffekten

i ett, totalt sett, ökat fastighetsvärde. Vidare fordras att fördelarna av

åtgärden överväger de kostnader och olägenheter som åtgärden medför. Om

nyttoeffekten helt balanseras av tillkommande kostnader, t.ex. därför att den

avträdande fastigheten tvingas bygga en ny anläggning för den egna fastighetens

behov, får åtgärden alltså inte företas.

Enligt 5 kap. 8 § skall vid fastighetsreglering iakttas att varje i regleringen

ingående fastighet får sådan sammansättning och utformning att den inte i mindre

 mån än före regleringen lämpar sig för det ändamål som den är avsedd att

användas för. En följd av bestämmelsen är att överföring inte kan ske om den

skulle minska möjligheterna att använda den tjänande fastigheten för dess

avsedda ändamål. Bestämmelsen utgör dock inte något hinder mot ett beslut om

överföring, om den berörde fastighetsägaren har samtyckt till denna (se 5 kap.

18 §).

Av 5 kap. 10 § följer att ersättning skall utgå till den tjänande fastighetens

ägare, om åtgärden medför att den tjänande fastigheten minskar i värde.

Ersättningen får bestämmas enligt sedvanliga principer, antingen genom s.k.

vinstdelning (jfr 5 kap. 10 a § tredje stycket) eller - om såväl marken som

anläggningen skulle ha kunnat tas i anspråk genom expropriation eller liknande

tvångsförvärv - enligt expropriationslagens regler (jfr 5 kap. 10 a § första och

 andra styckena). Ersättningsbestämmelserna är dock dispositiva (se 5 kap. 18

§). Normalt torde sakägarna därför komma att träffa överenskommelse om

ersättningsbeloppets storlek eller om att ingen ersättning skall utgå.

Lantmäterimyndigheten skall då inhämta medgivande från eventuella panthavare i

fastigheten, såvida inte regleringen kan anses vara väsentligen utan betydelse

för dessa (se 5 kap. 18 §).

Om ersättning skall utgå, skall lantmäterimyndigheten upprätta en avräkning

enligt 5 kap. 15 §. Svarar fastigheten för fordran, skall myndigheten se till

att ersättningen betalas till Lantmäteriverket för att sedan fördelas av

länsstyrelsen, om inte regleringen kan anses vara väsentligen utan betydelse för

 panthavarna eller dessa har medgett att ersättningen betalas direkt till

fastighetsägaren (se 5 kap. 16 §).

Efter förslag av Lagrådet har i styckets andra mening klargjorts vilka

verkningar som ett beslut om överföring av fastighetstillbehör har när det

gäller äganderätten till byggnaden eller anläggningen.

Andra och tredje styckena

I 5 kap. 7 § finns bl.a. bestämmelser om överföring av mark tillsammans med

byggnad. Enligt den paragrafen får fastighetsreglering inte genomföras så att

mark tillsammans med byggnad som finns på marken överförs till en annan

fastighet. Under förutsättning att väsentlig olägenhet inte uppkommer för

sakägare, får enligt paragrafens andra stycke marken dock överföras om byggnaden

 har endast obetydligt värde eller om överföringen i betydande mån underlättar

möjligheterna att åstadkomma en ändamålsenlig fastighetsindelning.

Bestämmelserna i 5 kap. 7 § utgör inte heller hinder mot regleringen om berörda

fastighetsägare har medgett åtgärden (se 5 kap. 18 §).

Bestämmelserna i 5 kap. 7 § är emellertid inte direkt tillämpliga vid överföring

 av fastighetstillbehör. I stället har motsvarande reglering tagits in i andra

stycket i förevarande paragraf. Som huvudregel får alltså en byggnad inte

överföras annat än om det inte uppkommer väsentlig olägenhet för någon sakägare.

 Ytterligare en förutsättning är att byggnaden har ett endast obetydligt värde

eller överföringen i betydande mån förbättrar möjligheterna att åstadkomma en

ändamålsenlig markanvändning. Rekvisitet "ändamålsenlig markanvändning" har här

samma betydelse som i 5 kap. 4 § andra stycket. Såsom framgår av tredje stycket

får byggnaden likväl överföras om de sakägare vars rätt berörs samtycker till

det.

10 kap. 5 §

Bestämmelserna om bildande av samfällighet och servitut genom

fastighetsreglering och om överföring av byggnader eller andra anläggningar

genom fastighetsreglering tillämpas också vid avstyckning, när det gäller

förhållandet mellan styckningsdelarna.

Vid avstyckning av ägovidd från fastighet som har del i samfälld väg kan

styckningslotten såsom servitut i stamfastigheten tilläggas rätt att nyttja

vägen. Sådant servitut får dock ej bildas, om styckningslottens behov av väg kan

 tillgodoses bättre på annat sätt.

(Jfr 10 kap. 5 § fastighetsbildningslagen i promemorians förslag respektive

utkastet till lagrådsremiss.)

Paragrafens första stycke har kompletterats så att bestämmelserna om överföring

av fastighetstillbehör (se 7 kap. 14 §) har gjorts tillämpliga också vid

avstyckning. Detta gör det möjligt att ta upp frågan om överföring av

fastighetstillbehör från stamfastigheten till styckningslotten eller vice versa

inom ramen för avstyckningen. Åtgärderna överföring av fastighetstillbehör och

bildande av servitut kan därmed hanteras likformigt i bl.a.

beslutsredovisningen.

11 kap. 6 §

Bestämmelserna om bildande av samfällighet och servitut genom

fastighetsreglering och om överföring av byggnader eller andra anläggningar

genom fastighetsreglering tillämpas också vid klyvning, när det gäller

förhållandet mellan klyvningslotterna.

Mark som på grund av beskaffenheten eller läget ej kan värderas med tillräcklig

säkerhet eller som har så lågt värde att kostnaderna för delning av marken ej

står i rimligt förhållande till värdet får avsättas som samfälld för

klyvningslotterna, även om det ej är tillåtet enligt 6 kap. 1 §.

(Jfr 11 kap. 6 § fastighetsbildningslagen i promemorians förslag respektive

utkastet till lagrådsremiss.)

Paragrafens första stycke har kompletterats så att bestämmelserna om överföring

av fastighetstillbehör (se 7 kap. 14 §) gjorts tillämpliga också vid klyvning.

Detta gör det möjligt att ta upp frågan om överföring av fastighetstillbehör

från en klyvningslott till en annan inom ramen för klyvningen. Åtgärderna

överföring av fastighetstillbehör och bildande av servitut kan därmed hanteras

likformigt i bl.a. beslutsredovisningen.

14 kap. 1 §

Lantmäterimyndigheten får genom fastighetsbestämning pröva frågor om

1. hur fastighetsindelningen är beskaffad,

2. huruvida ett servitut eller en ledningsrätt gäller och vilket omfång rätten

har, och

3. huruvida byggnader eller andra anläggningar hör till en fastighet enligt 2

kap. 1 § jordabalken.

I fråga om servitut för vattenverksamhet som har tillkommit med stöd av

miljöbalken eller motsvarande äldre lagstiftning får fastighetsbestämning enligt

 första stycket endast avse servitut enligt 28 kap. 10 § miljöbalken eller

motsvarande äldre bestämmelser.

En fråga om fastighetsbestämning får tas upp till prövning, om

1. det behövs vid en fastighetsbildningsförrättning,

2. lantmäterimyndigheten har förordnat om det enligt 15 § ledningsrättslagen

(1973:1144) eller 17 § anläggningslagen (1973:1149),

3. en sakägare har ansökt om det, eller

4. en kommun har ansökt om det och ansökan gäller ett område med detaljplan

eller områdesbestämmelser eller ett område för vilket fråga har väckts om att

upprätta en sådan plan eller sådana bestämmelser.

En ansökan enligt tredje stycket 3 eller 4 får dock inte prövas om det är

uppenbart att frågan saknar betydelse för sökanden. Om ansökan gäller

fastighetsbestämning av servitut får den inte heller prövas om servitutet har

tillkommit på annat sätt än vid avvittring eller enligt lagstiftningen om

fastighetsbildning eller enskilda vägar eller enligt anläggningslagen eller 28

kap. 10 § miljöbalken eller motsvarande äldre bestämmelser.

(Jfr 14 kap. 1 § fastighetsbildningslagen i utkastet till lagrådsremiss.)

I paragrafen har införts en bestämmelse om att fastighetsbestämning får ske för

att pröva frågor om vissa föremål (byggnader eller andra anläggningar) utgör

fastighetstillbehör enligt 2 kap. 1 § jordabalken eller ej. Den frågan har

behandlats i avsnitt 10. Paragrafen har dessutom omarbetats redaktionellt.

I paragrafens första stycke regleras vad som kan prövas genom

fastighetsbestämning. Punkterna 1 och 2 överensstämmer med hittills gällande

rätt. Punkten 3 är ny och ger lantmäterimyndigheten möjlighet att genom

fastighetsbestämning pröva om en byggnad eller annan anläggning utgör ett s.k.

omedelbart fastighetstillbehör. Myndigheten kan alltså genom ett rättskraftigt

beslut avgöra om ett sådant föremål hör till en viss fastighet på det sätt som

anges i 2 kap. 1 § jordabalken. Vid en sådan prövning kan det bli nödvändigt att

 prejudiciellt bedöma vem som är ägare till det aktuella föremålet. Myndighetens

 beslut skall emellertid inte vara något ställningstagande i ägandefrågan utan

endast innehålla ett uttalande om det aktuella föremålet enligt 2 kap. 1 §

jordabalken hör till en viss fastighet eller ej. Finner myndigheten att

föremålet utgör lös egendom eller att det visserligen utgör fastighetstillbehör

men har karaktär av byggnadstillbehör, skall myndigheten endast konstatera att

det inte hör till fastigheten enligt 2 kap. 1 §. En begäran om att myndigheten

skall pröva om ett visst föremål utgör fastighetstillbehör enligt 2 kap. 2 §

jordabalken (byggnadstillbehör) skall myndigheten över huvud taget inte ta upp

till prövning.

I andra stycket finns en bestämmelse som begränsar möjligheterna att genom

fastighetsbestämning pröva frågor om vissa servitut. Bestämmelsen överensstämmer

 med hittills gällande rätt.

Av tredje stycket framgår vem som är behörig att initiera en fråga om

fastighetsbestämning och under vilka förutsättningar frågan får prövas. Punkten

1 överensstämmer med hittills gällande rätt. Punkten 2 är ny och ansluter till

de nya bestämmelserna i 15 § ledningsrättslagen och 17 § anläggningslagen. Av

bestämmelsen följer att lantmäterimyndigheten, om den vid en förrättning enligt

ledningsrättslagen eller anläggningslagen har förordnat att fastighetsbestämning

 skall ske, utan vidare kan pröva frågan enligt bestämmelserna i

fastighetsbildningslagen. Punkterna 3 och 4, som kompletteras av fjärde stycket,

 överensstämmer i sak med gällande rätt. I punkten 3 används därför, liksom i

hittills gällande lagtext, begreppet "sakägare". Begreppet finns inte definierat

 i fastighetsbildningslagen men har klargjorts genom förarbetsuttalanden och

praxis. Det har därvid kommit att inriktas på fastighetsägare och, i viss

utsträckning, nyttjanderättshavare (jfr 5 kap. 34 § fastighetsbildningslagen).

Vad gäller fastighetsbestämning för prövning av om ett föremål hör till en

fastighet eller ej kan det vara naturligt att tillämpa ett vidare sakägarbegrepp

 och anse även den som utan att vara fastighetsägare gör anspråk på äganderätt

till föremålet såsom sakägare.

En särskild fråga är i vilken utsträckning en lantmäterimyndighet kan pröva en

fråga om fastighetsbestämning beträffande viss anläggning som det samtidigt

pågår en tvist om vid allmän domstol. Det anses att vissa allmänna

processrättsliga grundsatser är tillämpliga vid fastighetsbestämning. Hit hör

bestämmelsen i 13 kap. 6 § rättegångsbalken om s.k. litis pendens, dvs. förbudet

 för en domstol att ta upp en fråga som redan är föremål för domstolsprövning.

Lantmäterimyndigheten kan därför inte genom fastighetsbestämning pröva en fråga

om fastighetstillbehör som redan är föremål för prövning i domstol. En domstol

kan å andra sidan, sedan en ansökan om fastighetsbestämning har anhängiggjorts,

inte pröva motsvarande fråga i ett tvistemål. Bestämmelsen om litis pendens är

dock inte tillämplig, om de frågor som prövas inte kan anses avse samma sak. En

talan i domstol om bättre rätt till en viss egendom utgör därför inte hinder mot

 en fastighetsbestämning som gäller frågan om egendomen utgör

fastighetstillbehör. Av bl.a. processekonomiska skäl kan det dock vara lämpligt

att lantmäterimyndigheten i avvaktan på den pågående prövningen i domstolen

låter fastighetsbestämningsfrågan vila.

14.3 Förslaget till lag om ändring i ledningsrättslagen (1973:1144)

12 a §

Lantmäterimyndigheten får besluta att sådana byggnader eller andra anläggningar,

 som enligt 2 kap. 1 § jordabalken hör till en fastighet och som är ägnade för

stadigvarande bruk vid utövandet av ledningsrätten, inte längre skall höra till

fastigheten. För ett sådant beslut krävs att åtgärden leder till ett mer

ändamålsenligt utnyttjande av ledningsrätten och att fördelarna av åtgärden

överväger de kostnader och olägenheter som den medför.

Genom ett beslut enligt första stycket övergår äganderätten till anläggningen

till innehavaren av ledningsrätten. Om det föreligger ett förordnande enligt 1 §

 andra stycket andra meningen, gäller vad som sägs i 2 kap. 1 § andra stycket

jordabalken även anläggningen

(Jfr 12 a § ledningsrättslagen i promemorians förslag respektive utkastet till

lagrådsremiss.)

Paragrafen är ny. Dess första stycke ger möjlighet att i rättsligt avseende

avskilja viss anläggning från den fastighet som den dittills har utgjort

tillbehör till. Ett sådant beslut innebär - såsom framgår av andra stycket -

även en äganderättsövergång. Frågan har behandlats i avsnitt 7.

Bestämmelserna kan tillämpas på anläggningar som är ägnade att användas vid

utövandet av en ledningsrätt. Det skall alltså vara fråga om ledningar i

ledningsrättslagens bemärkelse. I begreppet ledning ingår även sådana för dess

ändamål erforderliga anordningar som transformatorer, pumpstationer och andra

tillbehör (jfr 3 §). Ledningarna skall vara ägnade "för stadigvarande bruk",

dvs. egendomen skall tillgodose ett inte enbart övergående behov.

Ytterligare en förutsättning är att det är fråga om en "anläggning som enligt 2

kap. 1 § jordabalken hör till en fastighet". Det innebär att anläggningen skall

vara ett s.k. omedelbart fastighetstillbehör (jfr 2 kap. 1 § jordabalken).

Föremål som avses i 2 kap. 2 § jordabalken, s.k. medelbara fastighetstillbehör

(byggnadstillbehör), omfattas inte av bestämmelsen. Ledningar och därtill

hörande anordningar som är integrerade i byggnader och avsedda för byggnadens

bruk faller därför utanför bestämmelsens tillämpningsområde. Sådana anordningar

kan frigöras från fastigheten endast tillsammans med byggnaden i övrigt.

Beslutet skall ha den innebörden att anläggningen "inte längre skall höra till

fastigheten". Det rättsliga bandet till den fastighet som den dittills har hört

till bryts alltså.

Anläggningen får som huvudregel karaktär av lös egendom och kommer att vara

knuten till den upplåtna ledningsrätten (jfr 35 §). Enligt 2 kap. 1 § andra

stycket andra meningen jordabalken gäller emellertid att ledning för vilken har

beviljats ledningsrätt får karaktär av fastighets-tillbehör, om det vid en

förrättning enligt ledningsrättslagen har förordnats att ledningsrätten skall

höra till en viss fastighet. Bestämmelsen medför att när ett sådant förordnande

har meddelats (se 1 § andra stycket andra meningen ledningsrättslagen),

ledningen blir tillbehör till den aktuella fastigheten. Lagrådet har, under

hänvisning till denna situation, förordat att det i paragrafen klargörs vart

anläggningen i fortsättningen hör. Lagtexten har därför kompletterats.

Regeringen har därvid valt en annan lagteknisk lösning än den som Lagrådet har

föreslagit. I andra stycket andra meningen har sålunda fastslagits att, om det

föreligger ett förordnande enligt 1 § andra stycket andra meningen, vad som sägs

 i 2 kap. 1 § andra stycket jordabalken gäller även anläggningen, dvs.

anläggningen blir då tillbehör till den fastighet som förordnandet gäller. Så

blir fallet oavsett om förordnandet har beslutats före beslutet om frigörande, i

 anslutning till beslutet eller vid en senare tidpunkt.

Lantmäterimyndigheten kan fatta beslut om frigörande av fastighetstillbehör även

 om ägaren av den fastighet till vilken anläggningen dittills har hört inte har

lämnat sitt medgivande. Detta förutsätter dock, som framgår av första stycket

andra meningen, att åtgärden leder till en mer ändamålsenlig användning av

ledningsrätten och att fördelarna av åtgärden överväger de kostnader och

olägenheter som den är förenad med.

En fråga om en åtgärd enligt 12 a § utgör en ledningsrättsfråga (jfr 1 och 15

§§) och skall handläggas enligt bestämmelserna i ledningsrättslagen. Det innebär

 bl.a. att frågan skall behandlas vid en förrättning. Frågan kan tas upp

antingen vid den förrättning då ledningsrätten upplåts eller vid en senare

förrättning (jfr 34 a §).

Åtgärden skall redovisas i ett ledningsbeslut, se 22 §.

Beträffande frågor om ersättning, se 13 §.

13 §

I fråga om ersättning för upplåtelse och inlösen enligt 12 § eller åtgärd enligt

 12 a § tillämpas 4 kap. expropriationslagen (1972:719). Vid tillämpningen av 4

kap. 3 § expropriationslagen skall tiden för värdestegringen räknas från dagen

tio år före det att ansökan om ledningsförrättningen gjordes eller

lantmäterimyndigheten enligt 7 kap. 11 § fastighetsbildningslagen (1970:988)

förordnade om prövning enligt ledningsrättslagen.

Är innehavare av en rättighet som minskar en fastighets värde berättigad till

ersättning, skall det värde som tillgodoräknas fastighetens ägare enligt första

stycket minskas med det belopp som motsvarar den värdeminskning för fastigheten

som rättigheten inneburit. Om det värde som skall tillgodoräknas fastighetens

ägare inte kan minskas utan att skada uppkommer för innehavaren av en fordran

med bättre rätt, minskas i stället ersättningen till rättighetshavaren med

motsvarande belopp.

(Jfr 13 § ledningsrättslagen i promemorians förslag respektive utkastet till

lagrådsremiss.)

Paragrafen reglerar frågor om ersättning i samband med

ledningsrättsförrättningar. Frågor om ersättning har behandlats i avsnitt 9.

Paragrafens första stycke har kompletterats så att de nuvarande

ersättningsreglerna i ledningsrättslagen blir tillämpliga även vid frigörande av

 fastighetstillbehör enligt 12 a §. Den nya bestämmelsen innebär att ersättning

skall utgå enligt bestämmelserna i 4 kap. expropriationslagen. Bestämmelsen är

dock dispositiv. Sakägarna kan alltså träffa överenskommelse om den ersättning

som skall utgå eller om att ingen ersättning skall utgå. Lantmäterimyndigheten

skall då inhämta medgivande från eventuella panthavare i fastigheten, såvida

inte regleringen kan anses vara väsentligen utan betydelse för dessa (se 14 §).

Om ersättning skall utgå, skall lantmäterimyndigheten se till att ersättningen

betalas till Lantmäteriverket för att sedan fördelas av länsstyrelsen, såvida

inte åtgärden kan anses vara väsentligen utan betydelse för panthavarna eller

dessa har medgett att ersättningen betalas direkt till fastighetsägaren (se 30 §

 andra stycket).

Om ersättning skall betalas men så inte sker, blir bestämmelserna i 30, 30 a och

 31 §§ tillämpliga. Det innebär bl.a. att beslutet om ersättning kan verkställas

 enligt utsökningsbalkens bestämmelser samt att beslutet om överföring förfaller

 om inte ersättningen har betalats eller verkställighet har begärts inom ett år

efter det att ersättningsbeslutet vann laga kraft.

En fråga om ledningsrätt kan tas upp dels efter ansökan, dels efter ett

förordnande av lantmäterimyndigheten vid fastighetsreglering (se 15 § första

stycket ledningsrättslagen och 7 kap. 11 § fastighetsbildningslagen). Enligt

paragrafens hittillsvarande lydelse skall i förevarande sammanhang den s.k.

presumtionstidpunkten vid tillämpningen av 4 kap. 3 § expropriationslagen vara

dagen tio år innan ledningsförrättningen "påkallades". I lagrådremissen

föreslogs att detta uttryck skulle bytas ut mot "begärdes". Lagrådet har påpekat

 att ordet "begärdes" knappast täcker det fallet att ledningsrättsförrättningen

blivit påkallad av lantmäterimyndighetens förordnande. Lagrådet har därför

förordat att det uttryckligen anges vilken presumtionstidpunkten skall vara i

ett sådant fall. Med anledning därav har i första stycket andra meningen

klargjorts att tiden för värdestegringen skall räknas från dagen tio år före det

 att ansökan om ledningsförrättningen gjordes eller lantmäterimyndigheten enligt

 7 kap. 11 § fastighetsbildningslagen förordnade om prövning enligt

ledningsrättslagen.

I övrigt har det i paragrafen gjorts vissa språkliga ändringar.

14 §

Om de fastighetsägare och andra sakägare vilkas rätt berörs medger det, får

avsteg göras från följande bestämmelser i denna lag:

6 §, såvitt den innebär skydd för enskilt intresse,

12 § första stycket,

12 a § första stycket andra meningen, och

13 §.

Svarar fastighet för fordran, får avsteg från 13 § med stöd av ägarens samtycke

ske endast om även fordringens innehavare medger det.

Besväras fastigheten av gemensam inteckning, fordras dessutom de medgivanden

från fastighetsägare och fordringshavare som i 22 kap. 11 § jordabalken

föreskrives för relaxation. Medgivande av rättsägare behövs ej, om upplåtelsen

är väsentligen utan betydelse för honom.

(Jfr 14 § ledningsrättslagen i utkastet till lagrådsremiss.)

I paragrafens första stycke har tillagts en hänvisning till 12 a § första

stycket andra meningen. Härav följer att avsteg får göras från det särskilda

båtnadsvillkor som gäller för frigörande av fastighetstillbehör, om berörda

sakägare medger det. Stycket har också ändrats redaktionellt.

15 §

Ledningsrättsfråga upptages efter ansökan. Har vid fastighetsreglering

förordnats att ledningsrättsfråga skall prövas enligt denna lag, får frågan dock

 upptagas utan ansökan.

Ledningsrättsfråga får prövas gemensamt med fastighetsbildningsåtgärd vid en

förrättning. Sådan gemensam förrättning får åter delas upp på skilda

förrättningar.

Är ledningen av större omfattning får, om det finnes lämpligt, prövningen av

ledningsrättsfråga uppdelas på skilda förrättningar, envar avseende viss sträcka

 av ledningen.

Om det behövs vid en förrättning enligt denna lag, får lantmäterimyndigheten

förordna om prövning enligt 14 kap. 1 § fastighetsbildningslagen (1970:988).

(Jfr 15 § ledningsrättslagen i utkastet till lagrådsremiss.)

I ett nytt fjärde stycke föreskrivs att lantmäterimyndigheten vid en förrättning

 enligt ledningsrättslagen kan förordna om fastighetsbestämning enligt 14 kap. 1

 § fastighetsbildningslagen. Frågan har behandlats i avsnitt 10.

Ett förordnande om fastighetsbestämning får ges "om det behövs" vid en

förrättning. Förordnandet skall alltså vara påkallat av omständigheterna i en

pågående ledningsrättsförrättning. Som exempel kan nämnas att det vid en sådan

förrättning har visat sig föreligga oklarhet om huruvida en ledning utgör

fastighetstillbehör och därmed kan bli föremål för ett sådant beslut som sägs i

12 a §.

22 §

Om det inte finns något hinder mot upplåtelsen, skall lantmäterimyndigheten

meddela ledningsbeslut.

I ett ledningsbeslut anges

1. ledningens ändamål och huvudsakliga beskaffenhet,

2. utrymme som upplåts för ledningen,

3. en fastighet eller del av en fastighet som inlöses,

4. en byggnad eller annan anläggning som omfattas av ett beslut enligt 12 a §,

5. bestämmelser som avses i 1 § andra stycket,

6. den tid inom vilken ledningen skall vara utförd,

7. övriga föreskrifter rörande ledningen som med hänsyn till förhållandena är

påkallade.

Prövas ledningsrättsfråga gemensamt med fastighetsbildningsåtgärd vid en

förrättning, får ledningsbeslutet upptagas i fastighetsbildningsbeslutet.

(Jfr 22 § i promemorians förslag respektive utkastet till lagrådsremiss.)

Paragrafens andra stycke har tillförts en bestämmelse om att ledningsbeslut i

förekommande fall skall innehålla en uppgift om beslut enligt 12 a §. I övrigt

har språkliga ändringar gjorts.

Lagrådet har föreslagit att ett beslut om ledningsrätt benämns

"ledningsrättsbeslut" i stället för "ledningsbeslut". Regeringen har ansett att

terminologiska förändringar av sådant slag kan behövas, men att detta bör

övervägas inom ramen för en större översyn av ledningsrättslagen. Frågan om en

sådan översyn bereds för närvarande i Regeringskansliet.

34 a §

En fråga om att byggnader eller andra anläggningar enligt 12 a § inte längre

skall höra till en fastighet får prövas vid en ny förrättning även om villkoren

i 33 § första stycket inte är uppfyllda.

(Jfr 34 § ledningsrättslagen i utkastet till lagrådsremiss.)

En fråga om frigörande av fastighetstillbehör kan tas upp såväl vid den

förrättning då ledningsrätt upplåts som vid en senare förrättning. I det senare

fallet får frågan karaktär av omprövning av det ursprungliga

ledningsrättsbeslutet. I förevarande paragraf klargörs att de särskilda villkor

för omprövning som uppställs i 33 § inte gäller i detta fall.

14.4 Förslaget till lag om ändring i anläggningslagen (1973:1149)

12 a §

Lantmäterimyndigheten får besluta att sådana byggnader eller andra anläggningar,

 som enligt 2 kap. 1 § jordabalken hör till en fastighet och ingår i

gemensamhetsanläggningen, skall överföras till och vara samfällda för de

fastigheter som deltar i gemensamhetsanläggningen. För ett sådant beslut krävs

att åtgärden leder till en mer ändamålsenlig markanvändning och att fördelarna

av åtgärden överväger de kostnader och olägenheter som den medför.

(Jfr 12 a § anläggningslagen i promemorians förslag respektive utkastet till

lagrådsremiss.)

Paragrafen är ny. Den kan tillämpas om det i samband med inrättandet av en

gemensamhetsanläggning upplåts ett visst utrymme på en annan fastighet enligt 12

 §. Om det inom det upplåtna utrymmet finns en viss anläggning (t.ex. en

byggnad), som utgör fastighetstillbehör men nu skall användas för

gemensamhetsanläggningens behov, får lantmäterimyndigheten besluta att

anläggningen skall överföras till de deltagande fastigheterna. Anläggningen

skall fortsättningsvis vara samfälld för de fastigheter som deltar i

gemensamhetsanläggningen (jfr 14 §). Frågan har behandlats i avsnitt 6.2.

Av paragrafens första mening framgår att överföringen skall avse en byggnad

eller annan anläggning som avses i 2 kap. 1 § jordabalken. Det skall alltså vara

 fråga om s.k. omedelbara fastighetstillbehör. Följaktligen kan överföringen

inte avse en byggnad på ofri grund, trots att anläggningslagen i andra

sammanhang kan vara tillämplig på en sådan byggnad (jfr 2 §). Föremål som avses

i 2 kap. 2 § jordabalken, s.k. medelbara fastighetstillbehör

(byggnadstillbehör), kan inte överföras separat utan endast tillsammans med det

omedelbara fastighetstillbehör som de utgör en del av.

I beslutet skall anges att anläggningen skall vara samfälld för de deltagande

fastigheterna. Eftersom ägandet av anläggningen då är oupplösligt knutet till

deltagandet i gemensamhetsanläggningen, kan de deltagande fastigheternas ägare

inte förfoga självständigt över sina andelar.

Beslutet om överföring utgör en del av beslutet om inrättande av

gemensamhetsanläggningen (eller en del i ett beslut om omprövning av ett sådant

beslut, jfr 35 a §). Bestämmelserna i 5-11 §§ om inrättande av

gemensamhetsanläggningar är därför tillämpliga. Lantmäterimyndigheten har alltså

 att pröva om inrättandet av gemensamhetsanläggningen med däri ingående

överföring av anläggningar står i överensstämmelse med de angivna

bestämmelserna.

Överföringen skall redovisas i ett anläggningsbeslut, se 24 §.

Beträffande ersättning, se 13 §.

I andra meningen uppställs ett särskilt "båtnadsvillkor" för överföring av

fastighetstillbehör. Ett liknande båtnadsvillkor, avseende inrättandet av själva

 gemensamhetsanläggningen, finns i 6 § (jfr även 5 kap. 4 §

fastighetsbildningslagen). Av den nya bestämmelsen följer att överföring får

beslutas endast om åtgärden leder till en mer ändamålsenlig markanvändning samt

att fördelarna härav överväger de kostnader och olägenheter som åtgärden medför.

 För att överföringen skall få genomföras fordras därför att den vinst som

åtgärden innebär för de fastigheter som deltar i anläggningen sammantaget

överstiger summan av den värdeminskning som avstående fastigheter kan drabbas av

 och de kostnader och andra olägenheter som berörda fastigheter drabbas av.

Bestämmelsen är dock dispositiv (se 16 § första stycket 3). I praktiken sätter

den därför endast gränser för när beslut om överföring kan meddelas utan

samtycke från ägaren av anläggningen.

En fråga om en åtgärd enligt 12 a § utgör en anläggningsfråga (jfr 1 och 17 §§)

och skall handläggas enligt anläggningslagens förfarandebestämmelser. Frågan

skall alltså behandlas vid en förrättning, antingen vid den förrättning då

gemensamhetsanläggningen inrättas eller vid en ny förrättning (jfr 35 a §). Rätt

 att ansöka om förrättning har bl.a. varje ägare av en fastighet som skall delta

 eller deltar i gemensamhetsanläggningen (se 18 §).

13 §

I fråga om ersättning för upplåtelse och inlösen enligt 12 § eller åtgärd enligt

 12 a § gäller 5 kap. 10-12 §§ fastighetsbildningslagen (1970:988). Därvid skall

 inlösen inte anses som ett sådant tvångsförvärv som avses i 5 kap. 10 a § andra

 stycket fastighetsbildningslagen.

(Jfr 13 § anläggningslagen i promemorians förslag respektive utkastet till

lagrådsremiss.)

Paragrafen reglerar frågor om ersättning i samband med anläggningsförrättning. I

 sin föreslagna lydelse är den tillämplig även i fråga om ersättning för

överföring av fastighetstillbehör. Frågor om ersättning har behandlats i avsnitt

 9.

Ändringen innebär att ersättning för överföringen skall utgå enligt

bestämmelserna i 5 kap. 10-12 §§ fastighetsbildningslagen (jfr kommentaren till

7 kap. 14 § fastighetsbildningslagen och prop. 1991/92:127 s. 92 f.).

Bestämmelsen är dock dispositiv (se 16 § första stycket 3). Normalt torde

sakägarna komma att träffa överenskommelse om den ersättning som skall betalas

eller om att ingen ersättning skall utgå. Lantmäterimyndigheten skall inhämta

medgivande från eventuella panthavare i fastigheten, såvida inte regleringen kan

 anses vara väsentligen utan betydelse för dessa (se 16 §).

Om ersättning skall betalas, skall lantmäterimyndigheten se till att

ersättningen betalas till Lantmäteriverket för att sedan fördelas av

länsstyrelsen. Detta behövs dock inte om åtgärden kan anses vara väsentligen

utan betydelse för panthavarna eller dessa har medgett att ersättningen betalas

direkt till fastighetsägaren (se 32 § andra stycket).

Betalas inte den fastställda ersättningen, blir bestämmelserna i 32, 32 a och 33

 §§ tillämpliga. Det innebär bl.a. att beslutet om ersättning kan verkställas

enligt utsökningsbalkens bestämmelser samt att beslutet om överföring förfaller

om inte ersättningen har betalats eller verkställighet har begärts inom ett år

efter det att ersättningsbeslutet vann laga kraft.

16 §

Avsteg får göras från

1. 5 §, om ägarna av de fastigheter som skall delta i anläggningen medger det,

2. 8 § såvitt den innebär skydd för enskilt intresse, 12 § första stycket eller

13 §, om de fastighetsägare och andra sakägare vilkas rätt berörs medger det,

3. 12 a § andra meningen, om anläggningens ägare medger det,

4. 15 §, om det medges av fastighetsägare som åläggs större bidragsskyldighet än

 som annars skulle ha gällt och avvikelsen från bestämmelsen inte sker i

otillbörligt syfte.

Svarar fastighet för fordran, får avsteg från 13 eller 15 § med stöd av ägarens

samtycke ske endast om även fordringens innehavare medger det. Besväras

fastigheten av gemensam inteckning, fordras dessutom de medgivanden från

fastighetsägare och fordringshavare som i 22 kap. 11 § jordabalken föreskrives

för relaxation. Medgivande av rättsägare behövs ej, om anläggningens inrättande

är väsentligen utan betydelse för honom.

(Jfr 16 § anläggningslagen i utkastet till lagrådsremiss.)

I första stycket har tillkommit en ny punkt, 3, som innebär att det särskilda

båtnadsvillkor som gäller för överföring av fastighetstillbehör enligt 12 a §

andra meningen inte behöver tillämpas, om ägaren av den anläggning som skall

överföras medger det.

17 §

Anläggningsfråga upptages efter ansökan. Har vid fastighetsreglering förordnats

att anläggningsfråga skall prövas enligt denna lag, får frågan dock upptagas

utan ansökan.

Anläggningsfråga får prövas gemensamt med annan anläggningsfråga eller med

fastighetsbildningsåtgärd vid en förrättning. Sådan gemensam förrättning får

åter delas upp på skilda förrättningar.

Om det behövs vid en förrättning enligt denna lag, får lantmäterimyndigheten

förordna om prövning enligt 14 kap. 1 § fastighetsbildningslagen (1970:988).

(Jfr 17 § anläggningslagen i utkastet till lagrådsremiss.)

I ett nytt tredje stycke föreskrivs att lantmäterimyndigheten vid en förrättning

 enligt anläggningslagen får förordna om fastighetsbestämning enligt 14 kap. 1 §

 fastighetsbildningslagen. Frågan har behandlats i avsnitt 10.

Ett förordnande om fastighetsbestämning får meddelas "om det behövs vid en

förrättning". Förordnandet skall alltså vara påkallat av omständigheterna i en

pågående anläggningsförrättning. Som exempel kan nämnas att det vid en sådan

förrättning har visat sig föreligga oklarhet om huruvida en anläggning utgör

fastighetstillbehör och därmed kan bli föremål för ett sådant beslut som sägs i

12 a §.

24 §

Om det inte finns något hinder mot att inrätta gemensamhetsanläggningen, skall

lantmäterimyndigheten meddela anläggningsbeslut.

I ett anläggningsbeslut anges

1. gemensamhetsanläggningens ändamål, läge, storlek och huvudsakliga

beskaffenhet i övrigt,

2. de fastigheter som skall delta i gemensamhetsanläggningen,

3. utrymme som upplåts för gemensamhetsanläggningen,

4. en fastighet eller del av en fastighet som inlöses,

5. en byggnad eller annan anläggning som omfattas av ett beslut enligt 12 a §,

6. tiden för gemensamhetsanläggningens bestånd, om en sådan bör bestämmas,

7. den tid inom vilken gemensamhetsanläggningen skall vara utförd,

8. behövliga föreskrifter i fråga om gemensamhetsanläggningens utförande.

I anläggningsbeslutet får också anges de i gemensamhetsanläggningen deltagande

fastigheternas andelstal i fråga om kostnaderna för anläggningens utförande och

drift.

Prövas anläggningsfråga gemensamt med fastighetsbildningsåtgärd vid en

förrättning, får anläggningsbeslutet upptagas i fastighetsbildningsbeslutet.

(Jfr 24 § anläggningslagen i promemorians förslag respektive utkastet till

lagrådsremiss.)

Paragrafens andra stycke har tillförts en bestämmelse om att anläggningsbeslut i

 förekommande fall skall innehålla en uppgift om beslut enligt 12 a §. Stycket

har vidare ändrats redaktionellt, dels för att få ett modernare språk, dels för

att tydliggöra skillnaden mellan "gemensamhetsanläggning" och sådan "anläggning"

 som kan överföras med stöd av 12 a §.

35 a §

En fråga om överföring av byggnader eller andra anläggningar enligt

12 a § får prövas vid en ny förrättning även om villkoren i 35 § första stycket

inte är uppfyllda.

Om gemensamhetsanläggningen förvaltas av en samfällighetsförening, företräder

föreningen delägarna vid den nya förrättningen.

(Jfr 35 a § anläggningslagen i utkastet till lagrådsremiss.)

En fråga om överföring av fastighetstillbehör kan tas upp såväl vid den

förrättning då gemensamhetsanläggningen inrättas som vid en senare förrättning.

I det senare fallet får frågan karaktär av omprövning och komplettering av det

ursprungliga anläggningsbeslutet. I förevarande paragrafs första stycke

föreskrivs att de särskilda villkor för omprövning av anläggningsbeslut som

uppställs i 35 § första stycket inte gäller i detta fall.

Av andra stycket framgår att, om samfälligheten förvaltas av en

samfällighetsförening, det är föreningen som företräder delägarna när en fråga

om överföring prövas. Detta innebär att lantmäterimyndigheten endast behöver

kalla berörd sakägare, dvs. ägaren till den anläggning som avses överföras, och

samfällighetsföreningen till förrättningen. Det ankommer alltså på

samfällighetsföreningens styrelse att ta tillvara delägarnas intressen vid

förrättningen. Vid prövningen av opinionsvillkoret (se 7 § anläggningslagen) är

det därför styrelsen som har att lämna uppgifter om delägarnas inställning i

frågan.

Promemorians lagförslag

Förslag till lag om ändring i jordabalken

Härigenom föreskrivs att 2 kap. 7 § jordabalken skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

7 §

Överlåtelse av föremål som hör till fastighet gäller ej mot tredje man, förrän

föremålet skiljes från fastigheten på sådant sätt att det ej längre kan anses

höra till denna.

En överlåtelse av ett föremål som hör till en fastighet gäller inte mot tredje

man, förrän

1. föremålet skiljs från fastig-heten på sådant sätt att det inte längre kan

anses höra till denna, eller

2. ett beslut enligt fastighetsbildningslagen (1970:988), ledningsrättslagen

(1973:1144) eller an-läggningslagen (1973:1149) om att föremålet inte längre

skall höra till fastigheten har vunnit laga kraft.

Om verkan av vissa överlåtelser från staten, av exekutiv försäljning av föremål

som hör till fastighet och av ianspråktagande av sådant föremål genom

expropriation finns särskilda bestämmelser.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

Förslag till lag om ändring i fastighetsbildningslagen (1970:988)

Härigenom föreskrivs i fråga om fastighetsbildningslagen (1970:988)

dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 7 kap. 14 §, av följande

lydelse,

dels att 1 kap. 1 §, 4 kap. 25 §, 5 kap. 1 §, 10 kap. 5 § och 11 kap. 6 § samt

rubriken till 7 kap. skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

1 §

Fastighetsbildning är en i enlig-het med denna lag företagen åtgärd genom vilken

 fastighetsindelningen ändras eller servitut bildas, ändras eller upphäves.

Fastighetsbildning är en i en-lighet med denna lag företagen åtgärd genom vilken

1. fastighetsindelningen ändras,

2. servitut bildas, ändras eller upphävs, eller

3. föremål som hör till en fastighet överförs till en annan fastighet.

Genom fastighetsbestämning enligt denna lag avgöres frågor om beskaffenheten av

gällande fastighetsindelning samt frågor rörande beståndet eller omfånget av

ledningsrätt eller vissa servitut.

4 kap.

25 §

Lantmäterimyndigheten skall utreda förutsättningarna för fastighetsbildningen.

Föreligger ej hinder mot denna, skall myndigheten utarbeta den

fastighetsbildningsplan samt ombesörja de göromål av teknisk art och de

värderingar som behövs för åtgärdens genomförande. Därvid bör rådplägning med

sakägarna ske. Vid behov skall samråd ske med de myndigheter som beröres av

åtgärden.

Sedan de sålunda föreskrivna åt-gärderna utförts, skall myndigheten meddela

beslut om fastighetsbild-ningen (fastighetsbildningsbeslut). Detta beslut skall

ange hur fastighetsindelningen ändras, vilka servitutsåtgärder som vidtages. I

övrigt skall beslutet innehålla uttalanden i frågor som har ett ome-delbart

samband med fastighetsbildningen. Särskilda bestämmelser om vad beslutet i vissa

 fall skall innehålla meddelas i 5, 8 och 12 kap.

Sedan de i första stycket föreskrivna åtgärderna har utförts, skall myndigheten

meddela beslut om fastighetsbildningen (fastighetsbildningsbeslut). Detta beslut

 skall ange hur fastighetsindelningen ändras, vilka servitutsåtgärder som

vidtas och vilka föremål som överförs till annan fastighet. I övrigt skall

beslutet innehålla uttalanden i frågor som har ett omedelbart samband med

fastighetsbildningen. Särskilda bestämmelser om vad beslutet i vissa fall skall

innehålla finns i 5, 8 och 12 kap.

Om det är lämpligt, får fastighetsbildningsbeslutet meddelas utan hinder av att

tekniska göromål och värderingar ej utförts. Under samma förutsättning får olika

 frågor som hör till beslutet upptagas för sig och avgöras genom särskilda

beslut. Vad som föreskrives om fastighetsbildningsbeslut gäller även sådant

avgörande.

5 kap.

1 §

Genom fastighetsreglering får mark överföras från en fastighet eller

samfällighet till annan sådan enhet samt andel i samfällighet överföras från en

fastighet till en annan. Genom fastighetsreglering kan också samfällighet bildas

 samt servitut bildas, ändras eller upphävas.

Genom fastighetsreglering får

1. mark överföras från en fastighet eller samfällighet till annan sådan enhet,

2. andel i samfällighet överföras från en fastighet till en annan,

3. samfällighet bildas,

4. servitut bildas, ändras eller upphävas, och

5. föremål som hör till en fastighet överföras till en annan fastighet.

Som ett led i fastighetsreglering kan vissa för sakägarna gemensamma arbeten

verkställas.

7 kap. Särskilda bestämmelser om servitut och ledningsrätt

7 kap. Särskilda bestämmelser om servitut, överföring av fastighetstillbehör och

 ledningsrätt

14 §

Om ägaren till den tjänande fastigheten medger det, får föremål som avses i 2

kap. 1 § första stycket jordabalken och som är ägnat för stadigvarande bruk vid

utövandet av servitut enligt denna lag överföras till den härskande fastigheten.

Ett beslut enligt första stycket får meddelas vid den förrättning då servitutet

bildas eller vid en särskild förrättning.

10 kap.

5 §

Bestämmelserna om bildande av samfällighet och servitut genom

fastighetsreglering äger motsvarande tilllämpning vid avstyckning såvitt avser

förhållandet mellan styckningsdelarna.

Bestämmelserna om bildande av samfällighet och servitut genom

fastighetsreglering och om överföring av fastighetstillbehör genom

fastighetsreglering tillämpas också vid avstyckning, såvitt avser förhållandet

mellan styckningsdelarna.

Vid avstyckning av ägovidd från fastighet som har del i samfälld väg kan

styckningslotten såsom servitut i stamfastigheten tilläggas rätt att nyttja

vägen. Sådant servitut får dock ej bildas, om styckningslottens behov av väg kan

 tillgodoses bättre på annat sätt.

11 kap.

6 §

Bestämmelserna om bildande av samfällighet och servitut genom

fastighetsreglering äger motsvarande tillämpning vid klyvning såvitt avser

förhållandet mellan klyvningslotter.

Bestämmelserna om bildande av samfällighet och servitut genom

fastighetsreglering och om överföring av fastighetstillbehör genom

fastighetsreglering tillämpas också vid klyvning, såvitt avser förhållandet

mellan klyvningslotterna.

Mark som på grund av beskaffenheten eller läget ej kan värderas med tillräcklig

säkerhet eller som har så lågt värde att kostnaderna för delning av marken ej

står i rimligt förhållande till värdet får avsättas som samfälld för

klyvningslotterna, även om det ej är tillåtet enligt 6 kap. 1 §.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

Förslag till lag om ändring i anläggningslagen (1973:1149)

Härigenom föreskrivs i fråga om anläggningslagen (1973:1149)

dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 12 a §, och en ny rubrik

närmast före 12 a § av följande lydelse,

dels att 13 och 24 §§ skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Överföring av fastighetstillbehör

12 a §

Om ägaren till den fastighet på vilken gemensamhetsanläggningen inrättas medger

det, får lantmäterimyndigheten besluta att föremål som avses i 2 kap. 1 § första

 stycket jordabalken och som ingår i anläggningen skall överföras till och vara

samfällda för de fastigheter som deltar i anläggningen.

Ett beslut enligt första stycket får meddelas när anläggningen inrättas eller

vid en särskild förrättning.

När en fråga enligt första stycket prövas vid inrättande av anläggningen, skall

7 § ha motsvarande tillämpning.

13 §

I fråga om ersättning för upplåtelse och inlösen enligt 12 § gäller 5 kap. 10-12

 §§ fastighetsbildningslagen (1970:988). Därvid skall inlösen inte anses som ett

 sådant tvångsförvärv som avses i 5 kap. 10 a § andra stycket

fastighetsbildningslagen.

I fråga om ersättning för upplåtelse och inlösen enligt 12 § eller åtgärd enligt

 12 a § gäller 5 kap. 10-12 §§ fastighetsbildningslagen (1970:988). Därvid skall

 inlösen inte anses som ett sådant tvångsförvärv som avses i 5 kap. 10 a § andra

 stycket fastighetsbildningslagen.

24 §

Om hinder icke möter mot anläggningen, skall lantmäterimyndigheten meddela

anläggningsbeslut.

Om det inte finns något hinder mot det, skall lantmäterimyndigheten meddela

anläggningsbeslut.

I anläggningsbeslut anges

1. anläggningens ändamål, läge, storlek och huvudsakliga beskaffenhet i övrigt,

2. de fastigheter som skall deltaga i anläggningen,

3. utrymme som upplåtes för anläggningen,

4. fastighet eller del därav som inlöses,

5. tiden för anläggningens bestånd, om sådan anses böra bestämmas,

6. den tid inom vilken anläggningen skall vara utförd,

7. behövliga föreskrifter i fråga om anläggningens utförande.

I anläggningsbeslut anges

1. anläggningens ändamål, läge, storlek och huvudsakliga beskaffenhet i övrigt,

2. de fastigheter som skall delta i anläggningen,

3. utrymme som upplåts för anläggningen,

4. fastighet eller del därav som inlöses,

5. föremål som enligt 12 a § skall vara samfällda för de deltagande

fastigheterna,

6. tiden för anläggningens bestånd, om sådan anses böra bestämmas,

7. den tid inom vilken anläggningen skall vara utförd,

8. behövliga föreskrifter i fråga om anläggningens utförande.

I anläggningsbeslutet får också anges de i anläggningen deltagande

fastigheternas andelstal i fråga om kostnaderna för anläggningens utförande och

drift.

Prövas anläggningsfråga gemensamt med fastighetsbildningsåtgärd vid en

förrättning, får anläggningsbeslutet upptagas i fastighetsbildningsbeslutet.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

Förslag till lag om ändring i ledningsrättslagen (1973:1144)

Härigenom föreskrivs i fråga om ledningsrättslagen (1973:1144)

dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 12 a §, och en ny rubrik

närmast före 12 a § av följande lydelse,

dels att 13 och 22 §§ skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Frigörande av fastighetstillbehör

12 a §

Om ägaren till den fastighet i vilken ledningsrätt upplåts medger det, får

lantmäterimyndigheten besluta att föremål som avses i 2 kap. 1 § första stycket

jordabalken och som är ägnat för stadigvarande bruk vid utövandet av

ledningsrätten inte längre skall höra till fastigheten. Genom ett sådant beslut

övergår äganderätten till föremålet till ledningshavaren.

Ett beslut enligt första stycket får meddelas när ledningsrätten upplåts eller

vid en särskild förrättning.

13 §

I fråga om ersättning för upplåtelse och inlösen enligt 12 § äger 4 kap.

expropriationslagen (1972:719) motsvarande tillämpning. 4 kap. 3 §

expropriationslagen skall härvid tillämpas i fråga om värdeökning som ägt rum

under tiden från dagen tio år före det ledningsförrättningen påkallades.

Är innehavare av rättighet, som minskar fastighets värde, berättigad till

ersättning, skall det värde som tillgodoräknas fastighetens ägare minskas med

belopp motsvarande den värdeminskning som rättigheten inneburit. Om det värde

som skall tillgodoräknas fastighetens ägare ej kan minskas utan att skada

uppkommer för innehavare av fordran med bättre rätt, minskas i stället

ersättningen till rättighetshavaren med motsvarande belopp.

Är innehavare av rättighet, som minskar fastighets värde, berättigad till

ersättning, skall det värde som tillgodoräknas fastighetens ägare enligt första

stycket minskas med belopp motsvarande den värdeminskning som rättigheten

inneburit. Om det värde som skall tillgodoräknas fastighetens ägare inte kan

minskas utan att skada uppkommer för innehavare av fordran med bättre rätt,

minskas i stället ersättningen till rättighetshavaren med motsvarande belopp.

I fråga om ersättning för åtgärd enligt 12 a § gäller 5 kap. 10-12 §§

fastighetsbildningslagen (1970:988).

22 §

Om hinder icke möter mot upplåtelsen, skall lantmäterimyndigheten meddela

ledningsbeslut.

Om det inte finns något hinder mot det, skall lantmäterimyndigheten meddela

ledningsbeslut.

I ledningsbeslut anges

1. ledningens ändamål och huvudsakliga beskaffenhet,

2. utrymme som upplåtes för ledningen,

3. fastighet eller del därav som inlöses,

4. bestämmelser som avses i 1 § andra stycket,

5. den tid inom vilken ledningen skall vara utförd,

6. övriga föreskrifter rörande ledningen som med hänsyn till för-hållandena

finnes påkallade.

I ledningsbeslut anges

1. ledningens ändamål och huvudsakliga beskaffenhet,

2. utrymme som upplåts för ledningen,

3. fastighet eller del därav som inlöses,

4. föremål som enligt 12 a § inte längre skall höra till den fastighet i vilken

 ledningsrätt upplåts,

5. bestämmelser som avses i 1 § andra stycket,

6. den tid inom vilken ledningen skall vara utförd,

7. övriga föreskrifter rörande ledningen som med hänsyn till förhållandena

finnes påkallade.

Prövas ledningsrättsfråga gemensamt med fastighetsbildningsåtgärd vid en

förrättning, får ledningsbeslutet upptagas i fastighetsbildningsbeslutet.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

Förteckning över remissinstanser som har yttrat sig över departementspromemorian

 (Ds 2000:10) Överföring av fastighetstillbehör

Följande remissinstanser har avgett yttrande över departementspromemorian (Ds

2000:10) Överföring av fastighetstillbehör:

Göta hovrätt, Stockholms tingsrätt, Härnösands tingsrätt, Lantmäteriverket,

Banverket, Boverket, Post- och telestyrelsen, Länsstyrelsen i Stockholms län,

Kungliga Tekniska Högskolan, Statens Järnvägar, Svenska Kraftnät, Svenska

Kommunförbundet, Lantmäterimyndigheten i Göteborgs kommun, Sundsvalls kommun,

Örebro kommun, Gävle kommun, Svenska Kraftverksföreningen, Sveriges

Elleverantörer, Lantbrukarnas Riksförbund, Svenska Bankföreningen, Sveriges

advokatsamfund, Sveriges Fastighetsägareförbund, Sveriges lantmätareförening,

Institutet för fastighetsrättslig forskning, Telia AB, Svenska

Fjärrvärmeföreningen, Stora Enso[REDACTED_EFTERNAMN] AB, Fastighetsrådens och Miljörådens

Förening.

Lagförslaget i utkastet till lagrådsremiss

Förslag till lag om ändring i jordabalken

Härigenom föreskrivs att 2 kap. 7 § jordabalken1 skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

7 §2

Överlåtelse av föremål som hör till fastighet gäller ej mot tredje man, förrän

föremålet skiljes från fastigheten på sådant sätt att det ej längre kan anses

höra till denna.

En överlåtelse av ett föremål som hör till en fastighet gäller inte mot tredje

man, förrän

1. föremålet skiljs från fastigheten på sådant sätt att det inte längre kan

anses höra till denna, eller

2. ett beslut enligt fastighetsbildningslagen (1970:988), ledningsrättslagen

(1973:1144) eller anläggningslagen (1973:1149) om att föremålet inte längre

skall höra till fastigheten har införts i fastighetsregistrets allmänna del.

Om verkan av vissa överlåtelser från staten, av exekutiv försäljning av föremål

som hör till fastighet och av ianspråktagande av sådant föremål genom

expropriation finns särskilda bestämmelser.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2002.

Förslag till lag om ändring i fastighetsbildningslagen (1970:988)

Härigenom föreskrivs i fråga om fastighetsbildningslagen (1970:988)1

dels att det i lagen skall införas två nya paragrafer, 7 kap. 14 och 15 §§, av

följande lydelse,

dels att 1 kap. 1 §, 4 kap. 25 §, 5 kap. 1 §, 10 kap. 5 §, 11 kap. 6 § och 14

kap. 1 § samt rubriken till 7 kap. skall ha följande lydelse

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

1 §

Fastighetsbildning är en i enlighet med denna lag företagen åtgärd genom vilken

fastighetsindelningen ändras eller servitut bildas, ändras eller upphäves.

Fastighetsbildning är en i enlighet med denna lag företagen åtgärd genom vilken

1. fastighetsindelningen ändras,

2. ett servitut bildas, ändras eller upphävs, eller

3. en byggnad eller annan anläggning som hör till en fastighet överförs till en

annan fastighet.

Genom fastighetsbestämning enligt denna lag avgöres frågor om beskaffenheten av

gällande fastighetsindelning samt frågor rörande beståndet eller omfånget av

ledningsrätt eller vissa servitut.

Genom fastighetsbestämning enligt denna lag avgörs frågor om

1. beskaffenheten av gällande fastighetsindelning,

2. förekomsten eller omfånget av ledningsrätt eller vissa servitut, samt

3. vad som enligt 2 kap. 1 § jordabalken hör till en fastighet.

4 kap.

25 §2

Lantmäterimyndigheten skall utreda förutsättningarna för fastighetsbildningen.

Föreligger ej hinder mot denna, skall myndigheten utarbeta den

fastighetsbildningsplan samt ombesörja de göromål av teknisk art och de

värderingar som behövs för åtgärdens genomförande. Därvid bör rådplägning med

sakägarna ske. Vid behov skall samråd ske med de myndigheter som beröres av

åtgärden.

Sedan de sålunda föreskrivna åtgärderna utförts, skall myndigheten meddela

beslut om fastighetsbildningen (fastighetsbildningsbeslut). Detta beslut skall

ange hur fastighetsindelningen ändras och vilka servitutsåtgärder som vidtages.

I övrigt skall beslutet innehålla uttalanden i frågor som har ett omedelbart

samband med fastighetsbildningen. Särskilda bestämmelser om vad beslutet i vissa

 fall skall innehålla meddelas i 5, 8 och 12 kap.

Sedan de i första stycket föreskrivna åtgärderna har utförts, skall myndigheten

meddela beslut om fastighetsbildningen (fastighetsbildningsbeslut). Detta beslut

 skall ange hur fastighetsindelningen ändras, vilka servitutsåtgärder som vidtas

 och vilka anläggningar som överförs till en annan fastighet. I övrigt skall

beslutet innehålla uttalanden i frågor som har ett omedelbart samband med

fastighetsbildningen. Särskilda bestämmelser om vad beslutet i vissa fall skall

innehålla finns i 5, 8 och 12 kap.

Om det är lämpligt, får fastighetsbildningsbeslutet meddelas utan hinder av att

tekniska göromål och värderingar ej utförts. Under samma förutsättning får olika

 frågor som hör till beslutet upptagas för sig och avgöras genom särskilda

beslut. Vad som föreskrives om fastighetsbildningsbeslut gäller även sådant

avgörande.

5 kap.

1 §

Genom fastighetsreglering får mark överföras från en fastighet eller

samfällighet till annan sådan enhet samt andel i samfällighet överföras från en

fastighet till en annan. Genom fastighetsreglering kan också samfällighet bildas

 samt servitut bildas, ändras eller upphävas.

Genom fastighetsreglering får

1. mark överföras från en fastighet eller samfällighet till en annan sådan

enhet,

2. andelar i samfälligheter överföras från en fastighet till en annan,

3. samfälligheter bildas,

4. servitut bildas, ändras eller upphävas, och

5. byggnader eller andra anläggningar som hör till en fastighet överföras till

en annan fastighet.

Som ett led i fastighetsreglering kan vissa för sakägarna gemensamma arbeten

verkställas.

7 kap. Särskilda bestämmelser om servitut och ledningsrätt

7 kap. Särskilda bestämmelser om servitut, överföring av fastighetstillbehör och

 ledningsrätt

14 §

Lantmäterimyndigheten får, om inte annat följer av 15 §, besluta att byggnader

eller andra anläggningar, som enligt 2 kap. 1 § jordabalken hör till en

fastighet och som är ägnade för stadigvarande bruk vid utövandet av ett servitut

 enligt denna lag, skall överföras till den härskande fastigheten.

15 §

En byggnad får överföras enligt 14 § endast om den har ett obetydligt värde

eller överföringen väsentligt förbättrar möjligheterna att åstadkomma en

ändamålsenlig markanvändning.

Om byggnadens ägare medger det, får avsteg göras från första stycket.

10 kap.

5 §

Bestämmelserna om bildande av samfällighet och servitut genom

fastighetsreglering äger motsvarande tillämpning vid avstyckning såvitt avser

förhållandet mellan styckningsdelarna.

Bestämmelserna om bildande av samfällighet och servitut genom

fastighetsreglering och om överföring av byggnader eller andra anläggningar

genom fastighetsreglering tillämpas också vid avstyckning, såvitt avser

förhållandet mellan styckningsdelarna.

Vid avstyckning av ägovidd från fastighet som har del i samfälld väg kan

styckningslotten såsom servitut i stamfastigheten tilläggas rätt att nyttja

vägen. Sådant servitut får dock ej bildas, om styckningslottens behov av väg kan

 tillgodoses bättre på annat sätt.

11 kap.

6 §

Bestämmelserna om bildande av samfällighet och servitut genom

fastighetsreglering äger motsvarande tillämpning vid klyvning såvitt avser

förhållandet mellan klyvningslotter.

Bestämmelserna om bildande av samfällighet och servitut genom

fastighetsreglering och om överföring av byggnader eller andra anläggningar

genom fastighetsreglering tillämpas också vid klyvning, såvitt avser

förhållandet mellan klyvningslotterna.

Mark som på grund av beskaffenheten eller läget ej kan värderas med tillräcklig

säkerhet eller som har så lågt värde att kostnaderna för delning av marken ej

står i rimligt förhållande till värdet får avsättas som samfälld för

klyvningslotterna, även om det ej är tillåtet enligt 6 kap. 1 §.

14 kap.

1 §3

Om det vid fastighetsbildning uppkommer frågor om fastighetsindelningens

beskaffenhet eller om beståndet eller omfånget av ledningsrätt eller av

servitut, skall frågan prövas vid fastighetsbestämning, om det behövs för

fastighetsbildningen. I fråga om servitut för vattenverksamhet som har

tillkommit med stöd av miljöbalken eller motsvarande äldre lagstiftning får en

sådan bestämning endast avse servitut enligt 28 kap. 10 § miljöbalken eller

motsvarande äldre bestämmelser.

Lantmäterimyndigheten får genom fastighetsbestämning pröva frågor om

1. fastighetsindelningens beskaffenhet,

2. förekomsten eller omfånget av en ledningsrätt eller ett servitut, eller

3. vad som enligt 2 kap. 1 § jordabalken hör till en fastighet.

På ansökan av sakägare får även i annat fall fastighetsbestämning ske för

prövning av fråga om fastighetsindelningens beskaffenhet eller om beståndet

eller omfånget av ledningsrätt eller av servitut, som tillkommit vid avvittring

eller enligt lagstiftningen om fastighetsbildning eller enskilda vägar eller

enligt anläggningslagen eller 28 kap. 10 § miljöbalken eller motsvarande äldre

bestämmelser, såvida icke frågans avgörande uppenbarligen är utan betydelse för

sökanden. Samma rätt att påkalla fastighetsbestämning tillkommer kommunen såvitt

 gäller område med detaljplan eller områdesbestämmelser eller område beträffande

 vilket fråga väckts om upprättande av sådan plan eller sådana bestämmelser.

I fråga om servitut för vattenverksamhet som har tillkommit med stöd av

miljöbalken eller motsvarande äldre lagstiftning får fastighetsbestämning enligt

 första stycket endast avse servitut enligt 28 kap. 10 § miljöbalken eller

motsvarande äldre bestämmelser.

En fråga om fastighetsbestämning får tas upp till prövning, om

1. det behövs vid en förrättning enligt denna lag,

2. det har beslutats enligt 15 § ledningsrättslagen (1973:1144) eller 17 §

anläggningslagen (1973:1149),

3. en sakägare har begärt det och frågan inte uppenbarligen saknar betydelse för

 honom eller henne, eller

4. en kommun har begärt det och begäran gäller ett område med detaljplan eller

områdesbestämmelser eller ett område för vilket fråga har väckts om att upprätta

 en sådan plan eller sådana bestämmelser.

En begäran enligt tredje stycket 3 eller 4 om fastighetsbestämning av servitut

får dock prövas enbart om servitutet har tillkommit vid avvittring eller enligt

lagstiftningen om fastighetsbildning eller enskilda vägar eller enligt

anläggningslagen eller 28 kap. 10 § miljöbalken eller motsvarande äldre

bestämmelser.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2002.

Förslag till lag om ändring i ledningsrättslagen (1973:1144)

Härigenom föreskrivs i fråga om ledningsrättslagen (1973:1144)

dels att det i lagen skall införas två nya paragrafer, 12 a, och 34 a §§, och en

 ny rubrik närmast före 12 a § av följande lydelse,

dels att 13, 14, 15 och 22 §§ skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Frigörande av fastighetstillbehör

12 a §

Lantmäterimyndigheten får besluta att byggnader eller andra anläggningar, som

enligt 2 kap. 1 § jordabalken hör till en fastighet och som är ägnade för

stadigvarande bruk vid utövandet av ledningsrätten, inte längre skall höra till

fastigheten. För ett sådant beslut krävs att åtgärden leder till ett mera

ändamålsenligt utnyttjande av ledningsrätten och att fördelarna av åtgärden

överväger de kostnader och olägenheter som den medför.

Genom ett beslut enligt första stycket övergår äganderätten till anläggningen

till innehavaren av ledningsrätten.

13 §

I fråga om ersättning för upplåtelse och inlösen enligt 12 § äger 4 kap.

expropriationslagen (1972:719) motsvarande tillämpning. 4 kap. 3 §

expropriationslagen skall härvid tillämpas i fråga om värdeökning som ägt rum

under tiden från dagen tio år före det ledningsförrättningen påkallades.

I fråga om ersättning för upplåtelse och inlösen enligt 12 § eller åtgärd enligt

 12 a § tillämpas 4 kap. expropriationslagen (1972:719). 4 kap. 3 §

expropriationslagen skall härvid tillämpas i fråga om värdeökning som har ägt

rum under tiden från dagen tio år före det ledningsförrättningen påkallades.

Är innehavare av rättighet, som minskar fastighets värde, berättigad till

ersättning, skall det värde som tillgodoräknas fastighetens ägare minskas med

belopp motsvarande den värdeminskning som rättigheten inneburit. Om det värde

som skall tillgodoräknas fastighetens ägare ej kan minskas utan att skada

uppkommer för innehavare av fordran med bättre rätt, minskas i stället

ersättningen till rättighetshavaren med motsvarande belopp.

14 §

Avsteg får göras från 6 §, såvitt den innebär skydd för enskilt intresse, och

från 12 § första stycket eller 13 §, om de fastighetsägare och andra sakägare

vilkas rätt beröres medger det.

Om de fastighetsägare och andra sakägare vilkas rätt berörs medger det, får

avsteg göras från följande bestämmelser i denna lag:

6 §, såvitt den innebär skydd för enskilt intresse,

12 § första stycket,

12 a § första stycket andra meningen, och

13 §.

Svarar fastighet för fordran, får avsteg från 13 § med stöd av ägarens samtycke

ske endast om även fordringens innehavare medger det. Besväras fastigheten av

gemensam inteckning, fordras dessutom de medgivanden från fastighetsägare och

fordringshavare som i 22 kap. 11 § jordabalken föreskrives för relaxation.

Medgivande av rättsägare behövs ej, om upplåtelsen är väsentligen utan betydelse

 för honom.

15 §

Ledningsrättsfråga upptages efter ansökan. Har vid fastighetsreglering

förordnats att ledningsrättsfråga skall prövas enligt denna lag, får frågan dock

 upptagas utan ansökan.

Ledningsrättsfråga får prövas gemensamt med fastighetsbildningsåtgärd vid en

förrättning. Sådan gemensam förrättning får åter delas upp på skilda

förrättningar.

Är ledningen av större omfattning får, om det finnes lämpligt, prövningen av

ledningsrättsfråga uppdelas på skilda förrättningar, envar avseende viss sträcka

 av ledningen. Om det behövs vid en förrättning enligt denna lag, får

lantmäterimyndigheten förordna om prövning enligt 14 kap. 1 §

fastighetsbildningslagen

Om det behövs vid en förrättning enligt denna lag, får lantmäterimyndigheten

förordna om prövning enligt 14 kap. 1 § fastighetsbildningslagen (1970:988).

22 §1

Om hinder icke möter mot upplåtelsen, skall lantmäterimyndigheten meddela

ledningsbeslut.

Om det inte finns något hinder mot upplåtelsen, skall lantmäterimyndigheten

meddela ledningsbeslut.

I ledningsbeslut anges

1. ledningens ändamål och huvudsakliga beskaffenhet,

2. utrymme som upplåtes för ledningen,

3. fastighet eller del därav som inlöses,

4. bestämmelser som avses i 1 § andra stycket,

5. den tid inom vilken ledningen skall vara utförd,

6. övriga föreskrifter rörande ledningen som med hänsyn till förhållandena

finnes påkallade.

I ett ledningsbeslut anges

1. ledningens ändamål och huvudsakliga beskaffenhet,

2. utrymme som upplåts för ledningen,

3. fastighet eller del därav som inlöses,

4. byggnad eller annan anläggning som omfattas av beslut enligt 12 a §,

5. bestämmelser som avses i 1 § andra stycket,

6. den tid inom vilken ledningen skall vara utförd,

7. övriga föreskrifter rörande ledningen som med hänsyn till förhållandena är

påkallade.

Prövas ledningsrättsfråga gemensamt med fastighetsbildningsåtgärd vid en

förrättning, får ledningsbeslutet upptagas i fastighetsbildningsbeslutet.

34 a §

En fråga om att byggnader eller andra anläggningar inte längre skall höra till

en fastighet får prövas vid en ny förrättning även om villkoren i 33 § första

stycket inte är uppfyllda.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2002.

Förslag till lag om ändring i anläggningslagen (1973:1149)

Härigenom föreskrivs i fråga om anläggningslagen (1973:1149)1

dels att det i lagen skall införas två nya paragrafer, 12 a, och 35 a §§, och en

 ny rubrik närmast före 12 a § av följande lydelse,

dels att 13, 16, 17 och 24 §§ skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Överföring av fastighetstillbehör

12 a §

Lantmäterimyndigheten får besluta att byggnader och andra anläggningar, som

enligt 2 kap. 1 § jordabalken hör till en fastighet och som ingår i

gemensamhetsanläggningen, skall överföras till och vara samfällda för de

fastigheter som deltar i gemensamhetsanläggningen. För ett sådant beslut krävs

att åtgärden leder till en mera ändamålsenlig markanvändning och att fördelarna

av åtgärden överväger de kostnader och olägenheter som den medför.

13 §

I fråga om ersättning för upplåtelse och inlösen enligt 12 § gäller 5 kap. 10-12

 §§ fastighetsbildningslagen (1970:988). Därvid skall inlösen inte anses som ett

 sådant tvångsförvärv som avses i 5 kap. 10 a § andra stycket

fastighetsbildningslagen.

I fråga om ersättning för upplåtelse och inlösen enligt 12 § eller åtgärd enligt

 12 a § gäller 5 kap. 10-12 §§ fastighetsbildningslagen (1970:988). Därvid skall

 inlösen inte anses som ett sådant tvångsförvärv som avses i 5 kap. 10 a § andra

 stycket fastighetsbildningslagen.

16 §

Avsteg får göras från

1. 5 §, om ägarna av de fastigheter som skall deltaga i anläggningen medger det,

2. 8 § såvitt den innebär skydd för enskilt intresse, 12 § första stycket eller

13 §, om de fastighetsägare och andra sakägare vilkas rätt beröres medger det,

3. 15 §, om det medges av fastighetsägare som ålägges större bidragsskyldighet

än som i annat fall skolat gälla och avvikelsen från bestämmelsen icke sker i

otillbörligt syfte.

Avsteg får göras från

1. 5 §, om ägarna av de fastigheter som skall deltaga i anläggningen medger det,

2. 8 § såvitt den innebär skydd för enskilt intresse, 12 § första stycket eller

13 §, om de fastighetsägare och andra sakägare vilkas rätt berörs medger det,

3. 12 a § andra meningen om anläggningens ägare medger det,

4. 15 §, om det medges av fastighetsägare som åläggs större bidragsskyldighet än

 som annars skulle ha gällt och avvikelsen från bestämmelsen inte sker i

otillbörligt syfte.

Svarar fastighet för fordran, får avsteg från 13 eller 15 § med stöd av ägarens

samtycke ske endast om även fordringens innehavare medger det. Besväras

fastigheten av gemensam inteckning, fordras dessutom de medgivanden från

fastighetsägare och fordringshavare som i 22 kap. 11 § jordabalken föreskrives

för relaxation. Medgivande av rättsägare behövs ej, om anläggningens inrättande

är väsentligen utan betydelse för honom.

17 §

Anläggningsfråga upptages efter ansökan. Har vid fastighetsreglering förordnats

att anläggningsfråga skall prövas enligt denna lag, får frågan dock upptagas

utan ansökan.

Om det behövs vid en förrättning enligt denna lag, får lantmäterimyndigheten

förordna om prövning enligt 14 kap. 1 § fastighetsbildningslagen (1970:988).

Anläggningsfråga får prövas gemensamt med annan anläggningsfråga eller med

fastighetsbildningsåtgärd vid en förrättning. Sådan gemensam förrättning får

åter delas upp på skilda förrättningar.

24 §2

Om hinder icke möter mot anläggningen, skall lantmäterimyndigheten meddela

anläggningsbeslut.

Om det inte finns något hinder mot att inrätta gemensamhetsanläggningen, skall

lantmäterimyndigheten meddela anläggningsbeslut.

I anläggningsbeslut anges

1. anläggningens ändamål, läge, storlek och huvudsakliga beskaffenhet i övrigt,

2. de fastigheter som skall deltaga i anläggningen,

3. utrymme som upplåtes för anläggningen,

4. fastighet eller del därav som inlöses,

5. tiden för anläggningens bestånd, om sådan anses böra bestämmas,

6. den tid inom vilken anläggningen skall vara utförd,

7. behövliga föreskrifter i fråga om anläggningens utförande.

I ett anläggningsbeslut anges

1. gemensamhetsanläggningens ändamål, läge, storlek och huvudsakliga

beskaffenhet i övrigt,

2. de fastigheter som skall delta i gemensamhetsanläggningen,

3. utrymme som upplåts för gemensamhetsanläggningen,

4. fastighet eller del av fastighet som inlöses,

5. byggnad eller annan anläggning som enligt 12 a § skall vara samfälld för de

deltagande fastigheterna,

6. tiden för gemensamhetsanläggningens bestånd, om en sådan anses böra

bestämmas,

7. den tid inom vilken gemensamhetsanläggningen skall vara utförd,

8. behövliga föreskrifter i fråga om gemensamhetsanläggningens utförande.

I anläggningsbeslutet får också anges de i anläggningen deltagande

fastigheternas andelstal i fråga om kostnaderna för anläggningens utförande och

drift.

I anläggningsbeslutet får också anges de i gemensamhetsanläggningen deltagande

fastigheternas andelstal i fråga om kostnaderna för anläggningens utförande och

drift.

Prövas anläggningsfråga gemensamt med fastighetsbildningsåtgärd vid en

förrättning, får anläggningsbeslutet upptagas i fastighetsbildningsbeslutet.

35 a §

En fråga om överföring av byggnader eller andra anläggningar får prövas vid en

ny förrättning även om villkoren i 35 § första stycket inte är uppfyllda.

Om gemensamhetsanläggningen förvaltas av en samfällighetsförening, företräder

föreningen delägarna vid den nya förrättningen.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2002.

Förteckning över deltagare vid Justitiedepartementets remissmöte den 30 mars

2001

Företrädare för följande organisationer deltog vid Justitiedepartementets

remissmöte den 30 mars 2001 om överföring av fastighetstillbehör m.m.:

Göta hovrätt, Stockholms tingsrätt, Riksskatteverket, Lantmäteriverket,

Jernhusen AB, Statens Järnvägar, Svenska Kommunförbundet, Lantbrukarnas

Riksförbund, Stora Enso[REDACTED_EFTERNAMN] AB, Svenska Bankföreningen, SE Banken,

Finansbolagens Förening, Sveriges lantmätareförening, Institutet för

fastighetsrättslig forskning, Fastighetsrådens och Miljörådens Förening, Telia

AB, Svensk Energi samt Spintab/Förenings- sparbanken.

Följande har avgett skriftligt yttrande i anslutning till remissmötet:

Domstolsverket, Banverket, Svenska Kommunförbundet, Sveriges

Fastighetsägareförbund samt Finansbolagens förening.

Lagrådsremissens lagförslag

Regeringen har följande förslag till lagtext.

Förslag till lag om ändring i jordabalken

Härigenom föreskrivs att 2 kap. 7 § jordabalken3 skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

7 §4

Överlåtelse av föremål som hör till fastighet gäller ej mot tredje man, förrän

föremålet skiljes från fastigheten på sådant sätt att det ej längre kan anses

höra till denna.

Om verkan av vissa överlåtelser från staten, av exekutiv försäljning av föremål

som hör till fastighet och av ianspråktagande av sådant föremål genom

expropriation finns särskilda bestämmelser.

En överlåtelse av föremål som hör till en fastighet gäller inte mot tredje man,

förrän

1. föremålet skiljs från fastigheten på ett sådant sätt att det inte längre kan

anses höra till denna, eller

2. ett beslut enligt fastighetsbildningslagen (1970:988), ledningsrättslagen

(1973:1144) eller anläggningslagen (1973:1149) om att föremålet inte längre

skall höra till fastigheten har införts i fastighetsregistrets allmänna del.

Om verkan av vissa överlåtelser från staten, av exekutiv försäljning av föremål

som hör till en fastighet och av ianspråktagande av sådana föremål genom

expropriation finns särskilda bestämmelser.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2002.

Förslag till lag om ändring i fastighetsbildningslagen (1970:988)

Härigenom föreskrivs i fråga om fastighetsbildningslagen (1970:988)1

dels att 1 kap. 1 §, 4 kap. 25 §, 5 kap. 1 §, 10 kap. 5 §, 11 kap. 6 § och 14

kap. 1 § samt rubriken till 7 kap. skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 7 kap. 14 §, av följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

1 §

Fastighetsbildning är en i enlighet med denna lag företagen åtgärd genom vilken

fastighetsindelningen ändras eller servitut bildas, ändras eller upphäves.

Fastighetsbildning är en åtgärd som vidtas enligt denna lag och som innebär att

1. fastighetsindelningen ändras,

2. servitut bildas, ändras eller upphävs, eller

3. en byggnad eller annan anläggning som hör till en fastighet överförs till en

annan fastighet.

Genom fastighetsbestämning enligt denna lag avgöres frågor om beskaffenheten av

gällande fastighetsindelning samt frågor rörande beståndet eller omfånget av

ledningsrätt eller vissa servitut.

Genom fastighetsbestämning enligt denna lag avgörs frågor om

1. hur fastighetsindelningen är beskaffad,

2. huruvida en ledningsrätt eller ett servitut gäller och vilket omfång rätten

har, och

3. huruvida byggnader eller andra anläggningar hör till en fastighet enligt 2

kap. 1 § jordabalken.

4 kap.

25 §2

Lantmäterimyndigheten skall utreda förutsättningarna för fastighetsbildningen.

Föreligger ej hinder mot denna, skall myndigheten utarbeta den

fastighetsbildningsplan samt ombesörja de göromål av teknisk art och de

värderingar som behövs för åtgärdens genomförande. Därvid bör rådplägning med

sakägarna ske. Vid behov skall samråd ske med de myndigheter som beröres av

åtgärden.

Sedan de sålunda föreskrivna åtgärderna utförts, skall myndigheten meddela

beslut om fastighetsbildningen (fastighetsbildningsbeslut). Detta beslut skall

ange hur fastighetsindelningen ändras och vilka servitutsåtgärder som vidtages.

I övrigt skall beslutet innehålla uttalanden i frågor som har ett omedelbart

samband med fastighetsbildningen. Särskilda bestämmelser om vad beslutet i vissa

 fall skall innehålla meddelas i 5, 8 och 12 kap.

Sedan de i första stycket föreskrivna åtgärderna har utförts, skall myndigheten

meddela beslut om fastighetsbildningen (fastighetsbildningsbeslut). Detta beslut

 skall ange hur fastighetsindelningen ändras, vilka servitutsåtgärder som vidtas

 och vilka byggnader eller andra anläggningar som överförs till en annan

fastighet. I övrigt skall beslutet innehålla uttalanden i frågor som har ett

omedelbart samband med fastighetsbildningen. Särskilda bestämmelser om vad

beslutet i vissa fall skall innehålla finns i 5, 8 och 12 kap.

Om det är lämpligt, får fastighetsbildningsbeslutet meddelas utan hinder av att

tekniska göromål och värderingar ej utförts. Under samma förutsättning får olika

 frågor som hör till beslutet upptagas för sig och avgöras genom särskilda

beslut. Vad som föreskrives om fastighetsbildningsbeslut gäller även sådant

avgörande.

5 kap.

1 §

Genom fastighetsreglering får mark överföras från en fastighet eller

samfällighet till annan sådan enhet samt andel i samfällighet överföras från en

fastighet till en annan. Genom fastighetsreglering kan också samfällighet bildas

 samt servitut bildas, ändras eller upphävas.

Genom fastighetsreglering får

1. mark överföras från en fastighet eller samfällighet till en annan sådan

enhet,

2. andelar i samfälligheter överföras från en fastighet till en annan,

3. samfälligheter bildas,

4. servitut bildas, ändras eller upphävas, och

5. byggnader eller andra anläggningar som hör till en fastighet överföras till

en annan fastighet.

Som ett led i fastighetsreglering kan vissa för sakägarna gemensamma arbeten

verkställas.

7 kap. Särskilda bestämmelser om servitut och ledningsrätt

7 kap. Särskilda bestämmelser om servitut, ledningsrätt och överföring av

fastighetstillbehör

14 §

Lantmäterimyndigheten får besluta att sådana byggnader eller andra anläggningar,

 som enligt 2 kap. 1 § jordabalken hör till en fastighet och är ägnade för

stadigvarande bruk vid utövandet av ett servitut enligt denna lag eller

motsvarande äldre bestämmelser, skall överföras till den härskande fastigheten.

En byggnad får dock överföras endast om den har ett obetydligt värde eller

överföringen väsentligt förbättrar möjligheterna att åstadkomma en ändamålsenlig

 markanvändning.

Om byggnadens ägare medger det, får avsteg göras från andra stycket.

10 kap.

5 §

Bestämmelserna om bildande av samfällighet och servitut genom

fastighetsreglering äger motsvarande tillämpning vid avstyckning såvitt avser

förhållandet mellan styckningsdelarna.

Bestämmelserna om bildande av samfällighet och servitut genom

fastighetsreglering och om överföring av byggnader eller andra anläggningar

genom fastighetsreglering tillämpas också vid avstyckning, när det gäller

förhållandet mellan styckningsdelarna.

Vid avstyckning av ägovidd från fastighet som har del i samfälld väg kan

styckningslotten såsom servitut i stamfastigheten tilläggas rätt att nyttja

vägen. Sådant servitut får dock ej bildas, om styckningslottens behov av väg kan

 tillgodoses bättre på annat sätt.

11 kap.

6 §

Bestämmelserna om bildande av samfällighet och servitut genom

fastighetsreglering äger motsvarande tillämpning vid klyvning såvitt avser

förhållandet mellan klyvningslotter.

Bestämmelserna om bildande av samfällighet och servitut genom

fastighetsreglering och om överföring av byggnader eller andra anläggningar

genom fastighetsreglering tillämpas också vid klyvning, när det gäller

förhållandet mellan klyvningslotterna.

Mark som på grund av beskaffenheten eller läget ej kan värderas med tillräcklig

säkerhet eller som har så lågt värde att kostnaderna för delning av marken ej

står i rimligt förhållande till värdet får avsättas som samfälld för

klyvningslotterna, även om det ej är tillåtet enligt 6 kap. 1 §.

14 kap.

1 §3

Om det vid fastighetsbildning uppkommer frågor om fastighetsindelningens

beskaffenhet eller om beståndet eller omfånget av ledningsrätt eller av

servitut, skall frågan prövas vid fastighetsbestämning, om det behövs för

fastighetsbildningen. I fråga om servitut för vattenverksamhet som har

tillkommit med stöd av miljöbalken eller motsvarande äldre lagstiftning får en

sådan bestämning endast avse servitut enligt 28 kap. 10 § miljöbalken eller

motsvarande äldre bestämmelser.

Lantmäterimyndigheten får genom fastighetsbestämning pröva frågor om

1. hur fastighetsindelningen är beskaffad,

2. huruvida en ledningsrätt eller ett servitut gäller och vilket omfång rätten

har, och

3. huruvida byggnader eller andra anläggningar hör till en fastighet enligt 2

kap. 1 § jordabalken.

På ansökan av sakägare får även i annat fall fastighetsbestämning ske för

prövning av fråga om fastighetsindelningens beskaffenhet eller om beståndet

eller omfånget av ledningsrätt eller av servitut, som tillkommit vid avvittring

eller enligt lagstiftningen om fastighetsbildning eller enskilda vägar eller

enligt anläggningslagen eller 28 kap. 10 § miljöbalken eller motsvarande äldre

bestämmelser, såvida icke frågans avgö-rande uppenbarligen är utan betydelse för

 sökanden. Samma rätt att påkalla fastighetsbestämning tillkommer kommunen

såvitt gäller område med detaljplan eller områdesbestämmelser eller område

beträffande vilket fråga väckts om upprättande av sådan plan eller sådana

bestämmelser.

I fråga om servitut för vattenverksamhet som har tillkommit med stöd av

miljöbalken eller motsvarande äldre lagstiftning får fastighetsbestämning enligt

 första stycket endast avse servitut enligt 28 kap. 10 § miljöbalken eller

motsvarande äldre bestämmelser.

En fråga om fastighetsbestämning får tas upp till prövning, om

1. det behövs vid en fastighetsbildningsförrättning,

2. det har förordnats enligt 15 § ledningsrättslagen (1973:1144) eller 17 §

anläggningslagen (1973:1149),

3. en sakägare har ansökt om det, eller

4. en kommun har ansökt om det och ansökan gäller ett område med detaljplan

eller områdesbestämmelser eller ett område för vilket fråga har väckts om att

upprätta en sådan plan eller sådana bestämmelser.

En ansökan enligt tredje stycket 3 eller 4 får dock inte prövas om det är

uppenbart att frågan saknar betydelse för sökanden. Om ansökan gäller

fastighetsbestämning av servitut får den inte heller prövas om servitutet har

tillkommit på annat sätt än vid avvittring eller enligt lagstiftningen om

fastighetsbildning eller enskilda vägar eller enligt anläggningslagen eller 28

kap. 10 § miljöbalken eller motsvarande äldre bestämmelser.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2002.

Förslag till lag om ändring i ledningsrättslagen (1973:1144)

Härigenom föreskrivs i fråga om ledningsrättslagen (1973:1144)

dels att 13-15 och 22 §§ skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas två nya paragrafer, 12 a och 34 a §§, och

närmast före 12 a § en ny rubrik av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Frigörande av fastighetstillbehör

12 a §

Lantmäterimyndigheten får besluta att sådana byggnader eller andra anläggningar,

 som enligt 2 kap. 1 § jordabalken hör till en fastighet och är ägnade för

stadigvarande bruk vid utövandet av ledningsrätten, inte längre skall höra till

fastigheten. För ett sådant beslut krävs att åtgärden leder till ett mer

ändamålsenligt utnyttjande av ledningsrätten och att fördelarna av åtgärden

överväger de kostnader och olägenheter som den medför.

Genom ett beslut enligt första stycket övergår äganderätten till anläggningen

till innehavaren av ledningsrätten.

13 §

I fråga om ersättning för upplåtelse och inlösen enligt 12 § äger 4 kap.

expropriationslagen (1972:719) motsvarande tillämpning. 4 kap. 3 §

expropriationslagen skall härvid tillämpas i fråga om värdeökning som ägt rum

under tiden från dagen tio år före det ledningsförrättningen påkallades.

Är innehavare av rättighet, som minskar fastighets värde, berättigad till

ersättning, skall det värde som tillgodoräknas fastighetens ägare minskas med

belopp motsvarande den värdeminskning som rättigheten inneburit. Om det värde

som skall tillgodoräknas fastighetens ägare ej kan minskas utan att skada

uppkommer för innehavare av fordran med bättre rätt, minskas i stället

ersättningen till rättighetshavaren med motsvarande belopp.

I fråga om ersättning för upplåtelse och inlösen enligt 12 § eller åtgärd enligt

 12 a § tillämpas 4 kap. expropriationslagen (1972:719). Vid tillämpningen av 4

kap. 3 § expropriationslagen skall tiden för värdestegringen räknas från dagen

tio år före det att ledningsförrättningen begärdes.

Är innehavare av en rättighet som minskar en fastighets värde berättigad till

ersättning, skall det värde som tillgodoräknas fastighetens ägare enligt första

stycket minskas med det belopp som motsvarar den värdeminskning för fastigheten

som rättigheten inneburit. Om det värde som skall tillgodoräknas fastighetens

ägare inte kan minskas utan att skada uppkommer för innehavaren av en fordran

med bättre rätt, minskas i stället ersättningen till rättighetshavaren med

motsvarande belopp.

14 §

Avsteg får göras från 6 §, såvitt den innebär skydd för enskilt intresse, och

från 12 § första stycket eller 13 §, om de fastighetsägare och andra sakägare

vilkas rätt beröres medger det.

Om de fastighetsägare och andra sakägare vilkas rätt berörs medger det, får

avsteg göras från följande bestämmelser i denna lag:

6 §, såvitt den innebär skydd för enskilt intresse,

12 § första stycket,

12 a § första stycket andra meningen, och

13 §.

Svarar fastighet för fordran, får avsteg från 13 § med stöd av ägarens samtycke

ske endast om även fordringens innehavare medger det. Besväras fastigheten av

gemensam inteckning, fordras dessutom de medgivanden från fastighetsägare och

fordringshavare som i 22 kap. 11 § jordabalken föreskrives för relaxation.

Medgivande av rättsägare behövs ej, om upplåtelsen är väsentligen utan betydelse

 för honom.

15 §

Ledningsrättsfråga upptages efter ansökan. Har vid fastighetsreglering

förordnats att ledningsrättsfråga skall prövas enligt denna lag, får frågan dock

 upptagas utan ansökan.

Ledningsrättsfråga får prövas gemensamt med fastighetsbildningsåtgärd vid en

förrättning. Sådan gemensam förrättning får åter delas upp på skilda

förrättningar.

Är ledningen av större omfattning får, om det finnes lämpligt, prövningen av

ledningsrättsfråga uppdelas på skilda förrättningar, envar avseende viss sträcka

 av ledningen.

Om det behövs vid en förrättning enligt denna lag, får lantmäterimyndigheten

förordna om prövning enligt 14 kap. 1 § fastighetsbildningslagen (1970:988).

22 §1

Om hinder icke möter mot upplåtelsen, skall lantmäterimyndigheten meddela

ledningsbeslut.

Om det inte finns något hinder mot upplåtelsen, skall lantmäterimyndigheten

meddela ledningsbeslut.

I ledningsbeslut anges

1. ledningens ändamål och huvudsakliga beskaffenhet,

2. utrymme som upplåtes för ledningen,

3. fastighet eller del därav som inlöses,

4. bestämmelser som avses i 1 § andra stycket,

5. den tid inom vilken ledningen skall vara utförd,

6. övriga föreskrifter rörande ledningen som med hänsyn till förhållandena

finnes påkallade.

I ett ledningsbeslut anges

1. ledningens ändamål och huvudsakliga beskaffenhet,

2. utrymme som upplåts för ledningen,

3. en fastighet eller del av en fastighet som inlöses,

4. en byggnad eller annan anläggning som omfattas av ett beslut enligt 12 a §,

5. bestämmelser som avses i 1 § andra stycket,

6. den tid inom vilken ledningen skall vara utförd,

7. övriga föreskrifter rörande ledningen som med hänsyn till förhållandena är

påkallade.

Prövas ledningsrättsfråga gemensamt med fastighetsbildningsåtgärd vid en

förrättning, får ledningsbeslutet upptagas i fastighetsbildningsbeslutet.

34 a §

En fråga om att byggnader eller andra anläggningar enligt 12 a § inte längre

skall höra till en fastighet får prövas vid en ny förrättning även om villkoren

i 33 § första stycket inte är uppfyllda.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2002.

Förslag till lag om ändring i anläggningslagen (1973:1149)

Härigenom föreskrivs i fråga om anläggningslagen (1973:1149)1

dels att 13, 16, 17 och 24 §§ skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas två nya paragrafer, 12 a och 35 a §§, och

närmast före 12 a § en ny rubrik av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Överföring av fastighetstillbehör

12 a §

Lantmäterimyndigheten får besluta att sådana byggnader eller andra anläggningar,

 som enligt 2 kap. 1 § jordabalken hör till en fastighet och ingår i

gemensamhetsanläggningen, skall överföras till och vara samfällda för de

fastigheter som deltar i gemensamhetsanläggningen. För ett sådant beslut krävs

att åtgärden leder till en mer ändamålsenlig markanvändning och att fördelarna

av åtgärden överväger de kostnader och olägenheter som den medför.

13 §

I fråga om ersättning för upplåtelse och inlösen enligt 12 § gäller 5 kap. 10-12

 §§ fastighetsbildningslagen (1970:988). Därvid skall inlösen inte anses som ett

 sådant tvångsförvärv som avses i 5 kap. 10 a § andra stycket

fastighetsbildningslagen.

I fråga om ersättning för upplåtelse och inlösen enligt 12 § eller åtgärd enligt

 12 a § gäller 5 kap. 10-12 §§ fastighetsbildningslagen (1970:988). Därvid skall

 inlösen inte anses som ett sådant tvångsförvärv som avses i 5 kap. 10 a § andra

 stycket fastighetsbildningslagen.

16 §

Avsteg får göras från

1. 5 §, om ägarna av de fastigheter som skall deltaga i anläggningen medger det,

2. 8 § såvitt den innebär skydd för enskilt intresse, 12 § första stycket eller

13 §, om de fastighetsägare och andra sakägare vilkas rätt beröres medger det,

3. 15 §, om det medges av fastighetsägare som ålägges större bidragsskyldighet

än som i annat fall skolat gälla och avvikelsen från bestämmelsen icke sker i

otillbörligt syfte.

Avsteg får göras från

1. 5 §, om ägarna av de fastigheter som skall delta i anläggningen medger det,

2. 8 § såvitt den innebär skydd för enskilt intresse, 12 § första stycket eller

13 §, om de fastighetsägare och andra sakägare vilkas rätt berörs medger det,

3. 12 a § andra meningen, om anläggningens ägare medger det,

4. 15 §, om det medges av fastighetsägare som åläggs större bidragsskyldighet än

 som annars skulle ha gällt och avvikelsen från bestämmelsen inte sker i

otillbörligt syfte.

Svarar fastighet för fordran, får avsteg från 13 eller 15 § med stöd av ägarens

samtycke ske endast om även fordringens innehavare medger det. Besväras

fastigheten av gemensam inteckning, fordras dessutom de medgivanden från

fastighetsägare och fordringshavare som i 22 kap. 11 § jordabalken föreskrives

för relaxation. Medgivande av rättsägare behövs ej, om anläggningens inrättande

är väsentligen utan betydelse för honom.

17 §

Anläggningsfråga upptages efter ansökan. Har vid fastighetsreglering förordnats

att anläggningsfråga skall prövas enligt denna lag, får frågan dock upptagas

utan ansökan.

Anläggningsfråga får prövas gemensamt med annan anläggningsfråga eller med

fastighetsbildningsåtgärd vid en förrättning. Sådan gemensam förrättning får

åter delas upp på skilda förrättningar.

Om det behövs vid en förrättning enligt denna lag, får lantmäterimyndigheten

förordna om prövning enligt 14 kap. 1 § fastighetsbildningslagen (1970:988).

24 §2

Om hinder icke möter mot anläggningen, skall lantmäterimyndigheten meddela

anläggningsbeslut.

Om det inte finns något hinder mot att inrätta gemensamhetsanläggningen, skall

lantmäterimyndigheten meddela anläggningsbeslut.

I anläggningsbeslut anges

1. anläggningens ändamål, läge, storlek och huvudsakliga beskaffenhet i övrigt,

2. de fastigheter som skall deltaga i anläggningen,

3. utrymme som upplåtes för anläggningen,

4. fastighet eller del därav som inlöses,

5. tiden för anläggningens bestånd, om sådan anses böra bestämmas,

6. den tid inom vilken anläggningen skall vara utförd,

7. behövliga föreskrifter i fråga om anläggningens utförande.

I ett anläggningsbeslut anges

1. gemensamhetsanläggningens ändamål, läge, storlek och huvudsakliga

beskaffenhet i övrigt,

2. de fastigheter som skall delta i gemensamhetsanläggningen,

3. utrymme som upplåts för gemensamhetsanläggningen,

4. en fastighet eller del av en fastighet som inlöses,

5. en byggnad eller annan anläggning som omfattas av ett beslut enligt 12 a §,

6. tiden för gemensamhetsanläggningens bestånd, om en sådan bör bestämmas,

7. den tid inom vilken gemensamhetsanläggningen skall vara utförd,

8. behövliga föreskrifter i fråga om gemensamhetsanläggningens utförande.

I anläggningsbeslutet får också anges de i anläggningen deltagande

fastigheternas andelstal i fråga om kostnaderna för anläggningens utförande och

drift.

I anläggningsbeslutet får också anges de i gemensamhetsanläggningen deltagande

fastigheternas andelstal i fråga om kostnaderna för anläggningens utförande och

drift.

Prövas anläggningsfråga gemensamt med fastighetsbildningsåtgärd vid en

förrättning, får anläggningsbeslutet upptagas i fastighetsbildningsbeslutet.

35 a §

En fråga om överföring av byggnader eller andra anläggningar enligt 12 a § får

prövas vid en ny förrättning även om villkoren i 35 § första stycket inte är

uppfyllda.

Om gemensamhetsanläggningen förvaltas av en samfällighetsförening, företräder

föreningen delägarna vid den nya förrättningen.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2002.

Lagrådets yttrande

LAGRÅDET

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 2001-06-05

Närvarande: f.d. justitierådet Staffan Vängby, justitierådet

Leif[REDACTED_EFTERNAMN], regeringsrådet Rune Lavin.

Enligt en lagrådsremiss den 17 maj 2001 (Justitiedepartementet) har regeringen

beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1. lag om ändring i jordabalken,

2. lag om ändring i fastighetsbildningslagen (1970:988),

3. lag om ändring i ledningsrättslagen (1973:1144),

4. lag om ändring i anläggningslagen (1973:1149).

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn

Mikael Gulliksson.

Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

Enligt förslagen skall under vissa förutsättningar fastighetstillbehör få

överföras från en fastighet till en annan och anläggningar få frigöras från en

fastighet i samband med upplåtelse av en ledningsrätt, även om ägaren till den

fastighet som tillbehöret eller anläggningen frångår motsätter sig det. Vad

beträffar förslagens förenlighet med 2 kap. 18 § första stycket regeringsformen

anser Lagrådet att, med hänsyn till de förutsättningar under vilka ifrågavarande

 åtgärder skall få vidtagas, förslagen i princip kommer att tillgodose

angelägna allmänna intressen (jfr NJA 1996 s. 110). Fastighetsägaren skall

enligt förslagen alltid ha rätt till ersättning, om beslutet innebär en

minskning av fastighetens värde, varför inte heller 2 kap. 18 § andra stycket

regeringsformen utgör hinder för riksdagen att antaga förslagen.

Förslaget till lag om ändring i fastighetsbildningslagen

7 kap. 14 §

Enligt förslaget innebär fastighetsbildningsmyndighetens beslut att vissa

fastighetstillbehör får överföras från en fastighet till en annan. Bestämmelsen

anger inte något om vad som åtgärden innebär i äganderättshänseende.

Bestämmelser i sådant hänseende finns däremot i 5 kap. 7 §

fastighetsbildningslagen och i den föreslagna 12 a § ledningsrättslagen. Att

intet behöver sägas om äganderättsövergång vid ändring i fastighetsindelningen

är naturligt; mark med tillbehör överförs från en registerfastighet till en

annan, som ägs av viss person. Argumentet mot att föreslå en bestämmelse i ämnet

 i förevarande fall synes vara att det är fråga om överförande av

fastighetstillbehör och att sådana par définition ägs av ägaren till fastigheten

 som de utgör tillbehör till. Emellertid blir ett föremål, som tillförs

fastigheten av någon annan än ägaren, inte fastighetstillbehör om inte föremålet

 och fastigheten kommit i samma ägares hand (2 kap. 4 § första stycket första

meningen jordabalken). Till undanröjande av tvekan bör som en ny andra mening i

första stycket tilläggas: "Genom beslutet övergår äganderätten till byggnaden

eller anläggningen till ägaren av den härskande fastigheten."

I andra stycket i paragrafen anges att en byggnad får överföras endast om den

har ett obetydligt värde eller överföringen "väsentligt" förbättrar

möjligheterna att åstadkomma en ändamålsenlig markanvändning. Mönster till

bestämmelsen har hämtats från 5 kap. 7 § där emellertid används uttrycket "i

betydande mån". För normalt språkbruk innebär detta strängare krav. Så är

emellertid inte avsikten. Att i två så likartade bestämmelser - och särskilt

när den ena utgör mönster för den andra - använda olika uttryck för samma sak

måste leda till tolkningsproblem och är inte godtagbart. Antingen måste i

förevarande paragraf användas uttrycket "i betydande mån" - något som Lagrådet

föredrar - eller också måste 5 kap. 7 § ändras.

Förslaget till lag om ändring i ledningsrättslagen

12 a §

I paragrafen anges verkningarna i fastighetshänseende av ett frigörande vara att

 anläggningen inte längre skall höra till fastigheten. Däremot anges inte vart

den i fortsättningen hör i vidare mån än att det i andra stycket föreskrivs att

äganderätten övergår till innehavaren av ledningsrätten. Frågan torde vara av

övervägande teoretiskt intresse. Den kan dock ha betydelse i fråga om byggnadens

 eller anläggningens anknytning till fastighet eller tomträtt enligt 1 § andra

stycket andra meningen. I andra stycket i förevarande paragraf bör därför

tilläggas en ny andra mening av följande lydelse: "Ledningsrätten omfattar

därefter även anläggningen."

13 §

Den s.k. presumtionstidpunkten enligt 4 kap. 3 § expropriationslagen anges i

förslaget skola vara dagen tio år innan förrättningen begärdes. Enligt 15 § kan

emellertid en ledningsrättsfråga tas upp inte bara efter ansökan utan i visst

fall även utan ansökan. Presumtionstidpunkten för det sistnämnda fallet, då

alltså ingen begäran har gjorts, kan likväl till nöds utläsas av 13 § i dess

hittillsvarande lydelse genom dess användning av ordet "påkallades", som kan

tänkas täcka det fallet att frågans prövning blivit påkallad av myndighetens

förordnande. Det föreslagna ordet "begärdes" kan emellertid knappast täcka det

fallet att ingen begäran gjorts.

En jämförelse kan göras med den motsvarande bestämmelsen i 5 kap. 10 §

fastighetsbildningslagen, där också ordet "begärdes" används. Det finns

emellertid inte något fall där fastighetsreglering kan ske utan att det begärts

av någon som enligt 5 kap. 3 § den lagen har rätt att påkalla

fastighetsreglering. Då möter användningen av ordet "begärdes" i 10 § inte någon

 invändning.

Lagrådet förordar således att i förevarande paragraf det uttryckligen anges

vilken presumtionstidpunkten skall vara om frågan prövas utan att det begärts.

22 §

Genom "ledningsbeslutet" erhåller adressaten s.k. ledningsrätt (jfr 1 §). Det

bör av beteckningen framgå att beslutet är bärare av denna rättighet. Lagrådet

föreslår därför att termen ändras till ledningsrättsbeslut. Jfr Lagrubrikerna

Ledningsrättslag och Anläggningslag. Ändringen föranleder dessutom

följdändringar.

Övriga lagförslag

Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.

Justitiedepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 14 juni 2001

Närvarande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Engqvist,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN].

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 2000/01:138 Överföring av fastighetstillbehör

1 Balken omtryckt 1971:1209.

2 Senaste lydelse 1992:1460.

1 Lagen omtryckt 1992:1212.

2 Senaste lydelse 1995:1394.

3 Senaste lydelse 1998:865.

1 Senaste lydelse 1995:1404.

1 Lagen omtryckt 1992:1148.

2 Senaste lydelse 1995:1405.

1 Lagen omtryckt 1971:1209.

2 Senaste lydelse 1992:1460.

1 Lagen omtryckt 1992:1212.

2 Senaste lydelse 1995:1394.

3 Senaste lydelse 1998:865.

1 Senaste lydelse 1995:1404.

1 Lagen omtryckt 1992:1148.

2 Senaste lydelse 1995:1405.

3 Balken omtryckt 1971:1209.

4 Senaste lydelse 1992:1460.

1 Lagen omtryckt 1992:1212.

2 Senaste lydelse 1995:1394.

3 Senaste lydelse 1998:865.

1 Senaste lydelse 1995:1404.

1 Lagen omtryckt 1992:1148.

2 Senaste lydelse 1995:1405.

Prop. 2000/01:138

3

1

70

1

Prop. 2000/01:138

Bilaga 1

Prop. 2000/01:138

Bilaga 2

78

1

Prop. 2000/01:138

Bilaga 3

Prop. 2000/01:138

Bilaga 3

83

1

Prop. 2000/01:138

Bilaga 4

99

1

Prop. 2000/01:138

Bilaga 5

Prop. 2000/01:138

Bilaga 5

Prop. 2000/01:138

Bilaga 6

Prop. 2000/01:138

100

1