Regeringens proposition

1996/97:145

Reviderat protokoll om förbud mot eller restriktioner

i användningen av minor, försåt och andra

anordningar av den 3 maj 1996

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 6 mars 1997

Lena Hjelm-Wallén

 Pierre[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Utrikesdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att riksdagen godkänner ett reviderat protokoll

(II) om förbud mot eller restriktioner i användningen av minor, försåt och

andra anordningar av den 3 maj 1996 till konvention om förbud mot eller

inskränkningar i användningen av vissa konventionella vapen som kan

anses ytterst skadebringande eller ha urskillningslösa verkningar (1980

års vapenkonvention).

I det reviderade protokollet utsträcks dess tillämpning till interna

konflikter. Protokollet innehåller förbud mot användningen av icke-

detekterbara truppminor och detekteringsskydd. I protokollet ställs krav

på självförstöring och självdesaktivering för avståndsutlagda truppminor

och för truppminor som inte är inhägnade och bevakade. Parterna åtar sig

också restriktioner vad avser användningen av avståndsutlagda minor, så

att de antingen självförstörs eller självneutraliseras samt

självdesaktiveras.

Vidare innehåller protokollet ett förbud mot varje överföring av icke-

detekterbara truppminor. Övrig överlåtelse, import och export, av andra

minor begränsas. Varje part i en konflikt åläggs att röja de minfält eller

mineringar som denne lägger ut. Skyddet mot verkningar av minor

förstärks för bl.a. Förenta nationernas fredsbevarande styrkor och

humanitära operationer, Röda korsets internationella kommittés och

andra humanitära organisationers operationer.

Parterna åtar sig att kriminalisera överträdelser mot protokollets

bestämmelser avseende användningen av minor, försåt och andra

anordningar. Vidare åtar de sig att hålla årliga konsultationer om

protokollets tillämpning.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagen 5

2 Ärendet och dess beredning 5

3 Bakgrund 5

 3.1 1980 års vapenkonvention 7

4 Innehållet i det reviderade protokollet 8

 4.1 Tillämpningsområde 8

 4.2 Definitioner 9

 4.3 Allmänna regler och restriktioner för minor,

 försåt och andra anordningar 10

 4.4 Truppminor 11

 4.4.1 Förbud mot icke-detekterbara truppminor 11

 4.4.2 Övergångsbestämmelser för

 detekterbarhetskravet 11

 4.5 Avståndsutlagda minor 12

 4.5.1 Avståndsutlagda minor 12

 4.5.2 Avståndsutlagda minor, andra än truppminor 12

 4.5.3 Avståndsutlagda truppminor 12

 4.5.4 Övergångsbestämmelser för krav på självförstöring

 och desaktivering av truppminor 13

 4.6 Överföring 14

 4.7 Försåt och andra anordningar 14

 4.8 Upprättandet av protokoll och minkartor 15

 4.9 Tekniskt bistånd 16

 4.10 Skydd för Förenta nationernas fredsbevarande

 verksamhet och andra humanitära insatser 16

 4.11 Konsultationer om protokollets efterlevnad 18

 4.12 Överträdelse av protokollets bestämmelser 18

5 Protokollet och svenska förhållanden 18

6 Godkännande av protokollet 21

Bilaga Protokoll om förbud mot eller restriktioner i användningen av

minor, försåt och andra anordningar reviderat den 3 maj 1996 tillägg till

konventionen om förbud mot eller inskränkningar i användningen av

vissa konventionella vapen som kan anses ytterst skadebringande eller ha

urskillningslösa verkningar 25

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 6 mars 1997 46

1 Förslag till riksdagen

Regeringen föreslår att riksdagen godkänner den 3 maj 1996

reviderade protokoll II om förbud mot eller restriktioner i användningen

av minor, försåt eller andra anordningar till 1980 års vapenkonvention

(SÖ 1982:27), med de förklaringar och tillkännagivanden som regeringen

förordat.

2 Ärendet och dess beredning

På en begäran av konventionsstaterna, vilken bekräftats av Förenta

nationernas generalförsamling i resolution 48/79, sammankallade

generalsekreteraren, i sin egenskap av depositarie, en konferens för

granskning och ändringar av 1980 års vapenkonvention. I enlighet med

resolutionen bestämdes att gransknings- och ändringskonferensen

(granskningskonferensen) skulle förberedas av regeringsexperter.

Expertgruppen sammanträdde vid fyra tillfällen i Genève under åren

1994 och 1995. Granskningskonferensen sammanträdde vid tre tillfällen;

den 25 september-13 oktober 1995 i Wien samt den 15-19 januari 1996

och den 22 april-3 maj 1996 i Genève. Konferensen antog det reviderade

protokollet II den 3 maj 1996. Förenta nationernas generalförsamling

antog den 10 december 1996 resolution 51/49 om 1980 års

vapenkonvention, i vilken staterna bl.a. uppmanas att så snart som

möjligt tillträda konventionen och dess reviderade protokoll II.

Protokollet träder i kraft efter det att tjugo stater har lämnat sitt samtycke

till att bli bundna av det. Det reviderade protokollet beräknas träda i kraft

under år 1997.

Berörda myndigheter och enskilda organisationer har deltagit och

yttrat sig under förhandlingsarbetet. Under utarbetandet av propositionen

har Försvarsmakten och Överbefälhavaren beretts tillfälle att lämna

synpunkter. Mot denna bakgrund har ett remissförfarande inte ansetts

behövligt.

Avtalet i svensk och engelsk text fogas som bilaga till propositionen.

3 Bakgrund

Strävanden att folkrättsligt reglera användningen av vissa vapen är av

gammalt datum.

I S:t Petersburgs-deklarationen introducerades år 1868 ett förbud mot

explosivkulor med mindre vikt än 400 gram. I företalet slås fast att det

enda legitima mål staterna må uppställa under krig är försvagandet av

fiendens militära krafter . För att uppnå detta anses det tillräckligt att

försätta största möjliga antal fiendesoldater ur stridbart skick. På den

första fredskonferensen i[REDACTED_EFTERNAMN] år 1899 antogs en deklaration angående

förbud mot användning av kulor som lätt utvidgar sig eller tillplattas i

kroppen s.k. dum-dum kulor. Sverige utfärdade deklarationen som lag

(1900:76) Internationella överenskommelser, afslutade vid

fredskonferensen i[REDACTED_EFTERNAMN]. Den IV Haagkonventionen från år 1907,

Lantkrigsreglementet, reglerar framförallt soldaternas uppträdande på

slagfältet. I dess artikel 22 stadgas att de krigförande inte har oinskränkt

frihet i valet av medel att skada motståndaren och i dess artikel 23

förbjuds användningen av gifter eller förgiftade vapen samt av vapen,

projektiler eller ämnen som är ägnade att förorsaka onödigt lidande.

Sverige utfärdade konventionen som lag (1910:153) Internationella

överenskommelser, afslutade vid andra fredskonferensen i[REDACTED_EFTERNAMN]. År 1925

antogs ett protokoll rörande förbud mot användande i krig av kvävande,

giftiga eller liknande gaser samt bakteriologiska stridsmedel, det s.k.

Genève-protokollet. Sverige ratificerade protokollet år 1930 (SÖ

1930:27).

Efter andra världskriget sammankallades år 1949 en internationell

konferens för att bl.a. förbättra skyddet för sårade och sjuka till lands och

till sjöss, krigsfångar och civilbefolkningen i ockuperade områden. Vid

denna konferens antogs den 12 augusti 1949 fyra konventioner

(Genèvekonventionerna). Sverige ratificerade år 1953 de fyra

Genèvekonventionerna om skydd för krigets offer (SÖ 1953:14-17). Det

dröjde till år 1977 innan en diplomatkonferens ånyo antog en konvention

som berörde användningen av vissa vapen i väpnade konflikter. Den 8

juni 1977 antogs två tilläggsprotokoll till Genèvekonventionerna

angående skydd för krigets offer. Det första tilläggsprotokollet (protokoll

I) avser internationella konflikter och det andra tilläggsprotokollet

(protokoll II) reglerar interna konflikter.

Det grundläggande skyddet för civilbefolkningen förstärktes i

protokoll I. I dess artikel 35 bekräftas förbudet att använda vapen,

projektiler och material av sådan beskaffenhet att de förorsakar

överflödig skada eller onödigt lidande. Artikel 36 stadgar att varje stat är

skyldig att pröva huruvida ett nytt vapen eller stridsmedel eller en ny

stridsmetod har effekter, som står i strid med folkrättens regler. I artikel

51 förbjuds urskillningslösa attacker. Attacker mot militära mål måste

begränsas eller undvikas, om anfallens militära betydelse inte står i

proportion till de risker som civilbefolkningen utsätts för, den s.k.

proportionalitetsprincipen. Denna innebär bl.a. att ett antal skarpt

avgränsade och tydliga militära mål belägna i en stad, i en by eller i annat

område med en liknande koncentration av civila inte får betraktas som ett

enda militärt mål. Sverige ratificerade år 1979 de båda

tilläggsprotokollen (SÖ 1979:22-23).

Vid 1977 års konferens antogs inga restriktioner eller förbud avseende

användningen av särskilda vapenkategorier. Som uppföljning beslöt

Förenta nationerna vid denna tidpunkt att sammankalla till en ny

diplomatkonferens om förbud mot eller begränsningar i användningen av

urskillningslösa eller särskilt skadebringande konventionella vapen.

Diplomatkonferensens slutakt antogs den 10 oktober 1980.

3.1 1980 års vapenkonvention

1980 års konvention om förbud mot eller inskränkningar i

användningen av vissa konventionella vapen som kan anses ytterst

skadebringande eller ha urskillningslösa verkningar (1980 års

vapenkonvention) är avsedd att i första hand minska civilbefolkningens

lidande och begränsa krigets offer i konflikter. Sverige beslutade att

ratificera konventionen den 24 juni 1982 (prop. 1981/82: 206, SÖ

1982:27). Konventionen är en ramkonvention till vilken har fogats fyra

protokoll. Den trädde i kraft år 1983. Vid antagandet fanns tre protokoll

till konventionen: ett protokoll om icke-detekterbara fragment (protokoll

I), ett protokoll om förbud mot eller restriktioner i användningen av

minor, försåtvapen och andra anordningar (protokoll II) och ett protokoll

om förbud mot eller restriktioner i användningen av brandvapen

(protokoll III).

 Konferensen om granskning och ändring av vapenkonventionen och

protokoll II (granskningskonferensen) sammankallades under artikel 8

(3) (a) av ramkonventionen, som möjliggör för konventionsstaterna att

granska tillämpningen av konventionen och dess bifogade protokoll samt

anta ändringar i dessa. Därigenom kunde ett nytt protokoll om

synförstörande laservapen antas. Den 13 oktober 1995 antogs ett fjärde

protokoll; Protokoll om synförstörande laservapen (protokoll IV) (prop.

1995/96:210). Sverige ratificerade protokollet den 5 december 1996.

Ytterligare förbud och inskränkningar i användningen av andra

vapentyper kan antas genom att nya protokoll fogas till konventionen.

Vart och ett av protokollen träder i kraft sex månader efter den dag då

tjugo stater har meddelat sitt samtycke till att vara bundna av det.

I granskningskonferensen deltog 51 medlemsstater, 36

observatörsstater och 70 enskilda organisationer. Konferensens

ordförande var ambassadör Johan Molander, Sverige.

Sverige har sedan år 1994 verkat för ett internationellt totalförbud mot

truppminor, vilket omfattar förbud mot användning, export, lagring och

produktion. Riksdagens utrikesutskott framhöll då att ett internationellt

totalförbud utgör den enda verkliga lösningen på det humanitära problem

användningen av minor ger upphov till (bet.1993/94:UU19).

Under granskningskonferensen anslöt sig allt fler länder till ett

totalförbud mot truppminor. Vid antagande av protokollet hade antalet

stater som sade sig stödja ett totalförbud vuxit till närmare 40. Samtidigt

hävdade ett flertal länder mycket starkt behovet av att fortsatt få använda

minor som försvarsvapen. Meningsmotsättningarna mellan

medlemsstaterna kom således att växa under förhandlingens gång.

Motståndet mot att förbjuda användningen av minor som ett legitimt

försvarsvapen var betydande bl.a. bland de minproducerande staterna,

stater som gränsar till stormakter eller med potentiella konflikthärdar i

sitt närområde. Ingen av de permanenta medlemmarna i Förenta

nationernas säkerhetsråd var heller beredd att ansluta sig till ett

totalförbud. Förenta staterna, Storbritannien och Frankrike drev längre

gående förbud av truppminors användning än vad Ryssland och Kina var

beredda att acceptera. De senare ansåg att det var tillräckligt med mer

långtgående inskränkningar i användningen av truppminor samt förbud

mot export av dessa för att tillgodose de humanitära intressena.

Konventionsstaterna enades om bl.a. att förbjuda användningen och

överföring av icke-detetekterbara truppminor, mer omfattande

inskränkningar i användningen av minor och bättre skydd för t.ex.

Förenta nationernas insatser.

Ett antal länder föreslog att ett rapporterings eller inspektionssystem

skulle införas för att kontrollera efterlevnaden av protokollets förbud mot

användning av vissa minor. Flertalet utvecklingsländer motsatte sig ett

sådant system. Som kompromiss beslöts att årliga konsultationer skulle

ske mellan konventionsstaterna kring tillämpningen och efterlevnaden av

protokollet.

Konventionsstaterna kunde enas om att brott mot protokollets

bestämmelser angående användning av minor, försåt och andra

anordningar skulle kriminaliseras och var att jämställa med folkrättsbrott.

Det är mot denna bakgrund som de ytterligare begränsningarna i

användningen och förbud av vissa typer av minor som nu införts i det

reviderade protokollet bör bedömas. Det reviderade protokollet kommer

om det tillämpas i varje typ av konflikt att nedbringa antalet minoffer och

bör ses som en framgång för den humanitära rätten. Det är av vikt att

protokollet får en universell anslutning och en så vid tillämpning som

möjligt.

4 Innehållet i det reviderade protokollet

Protokollet består av fjorton artiklar och en teknisk bilaga. Det innehåller

förbud och restriktioner i användningen av minor, försåt och andra

anordningar. Protokollet är tillämpligt på vapen som används i landkrig.

Sjöminor regleras inte i protokollet.

4.1 Tillämpningsområde

I artikel 1 anges protokollets tillämpningsområde. Till skillnad från

ramkonventionen, som enbart är tillämplig i internationella konflikter,

skall protokollet tillämpas i såväl internationella som interna konflikter.

Det är tillämpligt i varje väpnad konflikt där två eller flera av de

fördragsslutande staterna deltar, även om en av dem inte erkänner att

krigstillstånd föreligger. Protokollet skall tillämpas mellan

fördragsslutande stater som tillträtt det. Om en i konflikten inblandad

part, som inte har anslutit sig, förklarar att denne avser tillämpa och

faktiskt tillämpar protokollet, blir det bindande mellan denna part och de

till protokollet anslutna staterna. Det är också tillämpligt vid ockupation

av fördragsslutande stats område även om ockupationen inte mött militärt

motstånd. I enlighet med artikel 1 punkten 4 i protokoll I till

Genèvekonventionerna är protokollet tillämpligt på väpnade konflikter i

vilka folk kämpar mot kolonialt förtryck, främmande ockupation eller

mot rasistiska regimer under hänvisning till sin självbestämmanderätt.

Protokollet skall även tillämpas i interna konflikter men omfattar inte

situationer som uppkommit till följd av interna störningar och

spänningar. Varje part i en konflikt, som utspelar sig på en

fördragsslutande stats territorium, är skyldig att följa protokollets förbud

och restriktioner. Protokollets tillämplighet i interna konflikter påverkar

varken en stats suveräna rättigheter eller en väpnad parts rättsställning

eller ett territoriums folkrättsliga status.

Vid antagandet av protokollet förklarade Sverige att protokollet i

relevanta delar också är tillämpligt i fredstid.

4.2 Definitioner

I artikel 2 definieras bl.a. mina, försåt och andra anordningar. En mina

definieras som ammunition placerad under, på eller nära marken eller på

annan yta och som är konstruerad för att explodera vid närvaro, närhet

eller kontakt av en person eller ett fordon. Truppmina definieras som en

mina som i första hand är konstruerad att explodera genom en persons

närvaro, närhet eller kontakt och som försätter en eller flera personer ur

stridbart skick, skadar eller dödar dessa.

Vid antagandet av protokollet avgav Sverige en tolkningsförklaring

beträffande en fordons- eller stridsvagnsmina som försetts med

röjningsskydd, och som exploderar när en person försöker röja sådana

minor. Oavsett röjningsskyddet skall dessa typer av minor alltjämt vara

klassificerade som fordons- eller stridsvagnsminor.

Avståndsutlagda minor är minor som läggs ut med hjälp av artilleri,

missiler, raketer, granatkastare eller som fälls från en luftfarkost t.ex. en

helikopter.

Minor som läggs ut med hjälp av landbaserade utläggningssystem,

t.ex. från stridsfordon där spridningsradien inte överstiger 500 meter, är

undantagna från protokollets definition av avståndsutlagda minor. För

dessa gäller reglerna för platslagda minor.

Försåt är anordning eller material som utformats, konstruerats eller

anpassats för att döda eller skada och som fungerar på ett oförutsett vis,

t.ex. exploderar, när en person rubbar eller nalkas ett till synes ofarligt

föremål eller utför en till synes riskfri handling.

Andra anordningar betraktas som varianter av minor och försåt, där det

inte är klart om ammunitionen är att betrakta som en mina eller vapen,

t.ex. s.k. Claymore-vapen. Med andra anordningar i artikel 2 punkt 5

avses även en manuellt placerad ammunition och anordning, inklusive en

improviserad explosiv sprängladdning, som färdigställts på plats, och

vars syfte är att döda, skada eller förstöra. Den utlöses antingen manuellt,

genom fjärrstyrning eller med automatik. Detta sker en viss tid efter

utläggningen. Andra anordningar kräver inte offrets närvaro, närhet eller

kontakt för att detonera.

Begreppet minfält omfattar också simulerade mineringar s.k.

skenminfält enligt artikel 2 punkt 8.

I artikel 2 punkt 10 definieras självförstörande mekanism som en

inbyggd eller externt tillsatt automatiskt fungerande mekanism som

säkerställer att minan förstörs.

I artikel 2 punkt 11 definieras självneutraliserande mekanism som en

inbyggd automatiskt fungerande mekanism som oskadliggör minan.

I artikel 2 punkt 12 definieras självdesaktivera så att minan automatiskt

sätts ur funktion genom att en komponent som är avgörande för dess

funktion oåterkalleligt upphör att fungera, t.ex. att ett batteri förbrukas.

I artikel 2 punkt 13 definieras fjärrkontroll som styrning, t.ex. osäkra

eller utlösa ett vapen, på avstånd.

Röjningsskydd i artikel 2 punkt 14 betecknar en anordning som är

avsedd att skydda minan. Den är antingen en beståndsdel av eller en

tillsats som placerats på eller under minan och som aktiveras när försök

görs att rubba minan.

Överföring i artikel 2 punkt 15 omfattar den fysiska förflyttningen in

eller ut ur ett lands territorium, överlåtelse av äganderätt eller kontroll av

minor, men inte överlämnande av minerat landområde.

4.3 Allmänna regler och restriktioner för minor, försåt och

andra anordningar

I artikel 3 stadgas om allmänna inskränkningar i användningen av minor,

försåt och andra anordningar. Dessa vapen måste uppfylla de tekniska

krav och restriktioner som uppställs i den tekniska bilagan för att få

användas.

Varje part i en konflikt är ansvarig för alla minor, försåt och andra

anordningar som denne använder. Parten är skyldig att inhägna, utmärka

och bevaka sina minfält samt efter de aktiva fientligheternas upphörande

utan dröjsmål röja dessa.

I punkt 5 förbjuds användningen av detekteringsskydd på minor, försåt

och andra anordningar. Vidare stadgas i punkt 6 att ett röjningsskydd inte

får ha längre livstid än den mina som det är avsett att skydda.

Förbudet att orsaka överflödig skada eller onödigt lidande slås fast i

punkten 3. I punkt 7 stadgas om förbud att använda någon av dessa vapen

mot civil egendom, civilbefolkning eller enskilda, vare sig det gäller

anfall, försvar eller repressalier. I punkt 8 förbjuds urskillningslös

användning av minor, försåt och andra anordningar. Urskillningslös

användning innefattar bl.a. användning när anfallets militära betydelse

inte står i proportion till de risker som civilbefolkningen eller civil

egendom utsätts för. Detta gäller bl.a. utläggning av minor som inte är

riktade mot ett bestämt militärt mål. I punkten 9 preciseras att ett antal

skarpt avgränsade och tydliga militära mål, belägna i en stad, i en by eller

i annat område med en liknande koncentration av civila, inte skall

betraktas som ett enda militärt mål.

Av punkten 10 följer skyldighet att utmärka minfält och vidta åtgärder

för att så långt som möjligt skydda civilbefolkningen. Kravet på en part

att bereda skydd faller, om anordningarna är placerade inom eller i

omedelbar närhet av ett militärt mål som tillhör eller står under kontroll

av motparten. Varning skall utfärdas vid varje utläggning av minor,

försåt eller andra anordningar kan drabba civilbefolkningen, om inte en

strid mellan markstyrkor som har inletts eller är överhängande och

omöjliggör detta enligt punkten 11.

4.4 Truppminor

4.4.1 Förbud mot icke-detekterbara truppminor

Artikel 4 förbjuder användningen av icke-detekterbara truppminor.

Detekterbarhet definieras i punkten 2 i den tekniska bilagan. Truppminor

som inte uppfyller kriteriet för detekterbarhet får inte användas. En

truppmina är detekterbar om den avger en svarssignal, som motsvarar

den signal som avges av minst 8 gram järn i en sammanhållen massa.

Med detta kriterium säkerställs att minan kan upptäckas med allmänt

tillgänglig teknisk utrustning för minsökning.

4.4.2 Övergångsbestämmelser för detekterbarhetskravet

Det bör observeras att nedan angivna bestämmelser endast avser

användning. I den tekniska bilagans punkt 2 (a) anges att alla truppminor

tillverkade efter den 1 januari 1997 skall ha ett inbyggt material eller

innehålla en komponent i sin konstruktion som avger en svarssignal

motsvarande 8 gram eller mer järn i en sammanhållen massa. Den skall

kunna upptäckas med vanligt förekommande minsökningsutrustning.

Av punkt 2 (b) följer att truppminor tillverkade före den 1 januari 1997

skall antingen ha inbyggt eller före utplacering förses med ett material

eller en anordning, som inte lätt kan avlägsnas, så att minan avger en

svarssignal enligt ovan.

Om en fördragsslutande stat inte omedelbart kan uppfylla kravet på

detekterbarhet kan denna, samtidigt med sitt samtycke att vara bunden av

protokollet, förklara att den avser att skjuta upp uppfyllandet av

detekterbarhetskravet: det s.k. 8 grams-kriteriet. Detta framgår av punkt 2

(c). Uppskjutandet av efterlevnaden får inte överstiga nio år från det att

protokollet träder i kraft. Under övergångsperioden skall den

fördragsslutande staten begränsa användningen av dessa förbjudna

truppminor till ett minimum.

Artikel 5 är tillämplig på truppminor som är platslagda d.v.s. som inte

sprids med avståndsutläggande system. I punkt 2 stadgas ett förbud att

använda truppminor som inte är självförstörande och

självdesaktiverande, såvida de inte placeras i ett inhägnat och bevakat

område, som omges av varningsskyltar. Varningsskyltarna skall vara väl

synliga för en person som står i begrepp att ge sig in på det markerade

området. Skyltarna skall vara varaktiga till sin karaktär. Hur minfält skall

registreras och protokollföras samt utmärkas på kartor framgår av punkt

1 i den tekniska bilagan. I bilagans punkt 4 anges hur internationella

varningsskyltar för minfält och mineringar bör vara utformade.

Part som lagt ut minor skall röja dem innan minfältet överges, om det

inte överlämnas till en annan styrka som åtar sig röjningsansvaret och

bevakningen av minfältet enligt punkt 2 (b). Den utläggande parten

befrias från dessa skyldigheter endast om kontrollen över minfälten

förloras som ett resultat av fientlig eldgivning eller andra

stridshandlingar enligt punkt 3.

Vid antagandet av protokollet förklarade Sverige att de skyldigheter

som följer av artikel 5 punkt 2 inte får hindra de fördragsslutande

staterna eller parterna i en konflikt från att vid ingående av

överenskommelser, t.ex. vid fredsfördrag, fördela skyldigheten att röja på

annat sätt än vad artikel 5 föreskriver.

Artikel 5 punkt 6 avser att reglera s.k. Claymore-vapen som bl.a. kan

användas av Förenta nationernas fredsbevarande styrkor för att skydda

sina grupperingar. Vapen, som skjuter ut fragment i en sektor mindre än

90 grader och är placerade på eller över marken, får användas utanför

inhägnade områden och utan varningsskyltar. Detta gäller endast om de

skall användas i mindre än 72 timmar, är placerade i omedelbar

anslutning till en militär gruppering och området är bevakat.

4.5 Avståndsutlagda minor

Artikel 6 reglerar avståndsutlagda minor. Med de moderna metoderna för

avståndsutläggning kan stora områden mycket snabbt mineras. I detta

sammanhang skall dock förbudet mot urskillningslös användning

beaktas.

4.5.1 Avståndsutlagda minor

Enligt artikel 6 punkt 1 är det förbjudet att använda avståndsutlagda

minor, om de inte protokollförs vid utläggningen enligt punkt 1 b) i den

tekniska bilagan. Förutom referenspunkternas koordinater skall också

anges det totala antalet utlagda minor, typen av minor, tidpunkten för

utplacering samt när de beräknas självförstöras. Kopior av minprotokoll

och kartor skall finnas och förvaras på tillräckligt hög befälsnivå för att

trygga deras säkerhet så långt som möjligt. Parterna skall bevara sina

respektive minprotokoll och kartor under hela konflikten.

Effektiv förvarning skall i största möjliga utsträckning ges vid varje

spridning eller fällning av sådana minor som kan komma att påverka

civilbefolkningen enligt artikel 6 punkt 4.

4.5.2 Avståndsutlagda minor, andra än truppminor

Enligt punkt 3 är det förbjudet att använda avståndsutlagda minor såvida

de inte i möjligaste mån är försedda med en effektiv mekanism som

självförstör eller självneutraliserar minan. De bör också vara

självdesaktiverande så att de inte längre fungerar som minor när deras

militära syfte upphört.

4.5.3 Avståndsutlagda truppminor

Enligt artikel 6 punkt 2 är det förbjudet att använda avståndsutlagda

truppminor som inte uppfyller kraven på självförstöring och

självdesaktivering enligt den tekniska bilagan punkt 3.

 I punkt 3 (a) stadgas att alla avståndsutlagda truppminor skall vara

utformade och konstruerade så att de självförstörs inom trettio dagar från

utplacering. Efter dessa trettio dagar skall minst nittio procent av

minorna ha självförstörts. Dessutom skall varje truppmina ha en

reservfunktion, s.k. självdesaktivering, som medför att minan upphör att

fungera som en mina inom 120 dagar efter utplaceringen. Den

sammantagna tillåtna felmarginalen för självförstöringsmekanismen och

självdesaktiveringsfunktionen är en på tusen. Det medför att endast en av

tusen utlagda truppminor får fungera som en mina 120 dagar efter

utläggningen.

Punkt 3 (b) hänvisar till artikel 5, vilket innebär att alla platslagda

truppminor, även de som sprids med landbaserade system, skall uppfylla

kraven på självförstöring och självdesaktivering. I annat fall skall de

inhägnas och bevakas.

4.5.4 Övergångsbestämmelser för krav på självförstöring och

desaktivering av truppminor

Övergångsbestämmelserna avser användning. I den tekniska bilagan

punkt 3 (c) anges att en fördragsslutande stat som inte omgående kan

uppfylla de tekniska kraven för truppminor i punkterna (a) eller (b), får

förklara att den avser uppskjuta efterlevnaden av kraven på

självförstöring och självdesaktivering under maximalt nio år från

protokollets ikraftträdande. En sådan förklaring skall avges i samband

med statens notifikation om samtycke att vara bunden av protokollet.

Uppskjutandet av efterlevnaden får endast avse truppminor

producerade före protokollets ikraftträdande. Truppminor tillverkade

efter protokollets ikraftträdande skall innehålla såväl

självförstöringsmekanism som självdesaktiveringsfunktion.

Under övergångsperioden åtar sig den fördragsslutande staten att

minimera användningen av truppminor som inte uppfyller de tekniska

kraven. För avståndsutlagda truppminor gäller att de antingen skall

uppfylla kravet på självförstöring eller självdesaktivering för att få

brukas. Platslagda truppminor skall åtminstone uppfylla kravet på

självdesaktivering.

Sammanfattningsvis skall samtliga truppminor vara detekterbara, vare

sig de är platslagda eller avståndsutlagda. Från och med ikraftträdandet

av protokollet skall de vara självförstörande och självdesaktiverande i

enlighet med specifikationerna i den tekniska bilagan. Om de inte

uppfyller dessa krav skall de protokollföras och inhägnas och området

utmärkas med varningsskyltar och bevakas. Truppminor producerade

efter protokollets ikraftträdande skall vara försedda med engelsk eller

nationell text varav framgår ursprungsland, månad och år för

tillverkning, samt serie- eller tillverkningsnummer för att underlätta

minröjning.

4.6 Överföring

Genom artikel 8 införs ett antal förbud att överföra minor. I artikeln åtar

sig de fördragsslutande staterna att begränsa spridningen av minor.

 Artikel 8 punkten 1 (a) stadgar att inga minor vars användning är

förbjuden får överföras. Artikelns förbud mot överföring omfattar alla

icke-detekterbara truppminor och alla avståndsutlagda truppminor som

inte självförstörs och självdesaktiveras inom 120 dagar. Förbudet mot

överföring av icke-detekterbara truppminor gäller fr.o.m. den 1 januari

1997, medan förbudet för avståndsutlagda truppminor gäller från

protokollets ikraftträdande.

Artikel 8 punkten 1 (b) begränsar kretsen av köpare och mottagare av

övriga minor. En fördragsslutande stat får inte överföra minor till en

väpnad grupp, enskilda eller icke-stater. Överföring får däremot ske till

en annan fördragsslutande stat eller ett bemyndigat ombud för staten,

som har i uppdrag att inhandla och inneha militär materiel.

I punkt 1 (c) av artikel 8 åtar sig de fördragsslutande staterna att vara

återhållsamma med överföring av minor, vilkas användning på något sätt

är begränsad i det reviderade protokollet. Denna restriktivitet omfattar

alla minor, även fordons- och stridsvagnsminor.

Vidare i punkt 1 (c) åtar sig varje fördragsslutande stat att inte överföra

truppminor till stater, som inte anslutit sig till protokollet. Överföring till

icke-fördragsslutande stater får bara ske om den importerande staten

förklarar att den är beredd att tillämpa protokollets bestämmelser. Enligt

punkt 1 (d) åtar sig såväl den överförande staten som den mottagande

staten att säkerställa att överföringen av minor sker i enlighet med

protokollets bestämmelser och andra humanitärrättsliga regler.

I artikel 8 punkt 2 klargörs att förbudet att överföra icke-detekterbara

truppminor och avståndsutlagda truppminor som inte självförstörs och

självdesaktiveras inom 120 dagar gäller oavsett om en fördragsslutande

stat förklarar att den avser tillämpa en övergångsperiod.

I avvaktan på att protokollet träder i kraft åtar sig de fördragsslutande

staterna, enligt punkt 3, att avstå från varje åtgärd som kan undergräva

överföringsförbudet av vissa typer av truppminor.

4.7 Försåt och andra anordningar

I artikel 7 stadgas förbud mot att använda vissa till synes oskyldiga

föremål som försåt eller andra anordningar. Det är förbjudet att anbringa

försåt eller sprängladdningar på bl.a. Röda korsets emblem; sjuka, sårade

eller döda människor; leksaker; köksverktyg; religiösa föremål; mat eller

kadaver. Artikeln är inte avsedd att vara uttömmande utan bör läsas

tillsammans med övriga regler om förrädiskt förfarande i

humanitärrättsliga konventioner som Lantkrigsreglementet,

Genèvekonventionerna och dess protokoll. Förbudet att använda försåt

eller andra anordningar i närheten av eller i anslutning till civil egendom

i artikel 3 punkt 10 upprepas i artikel 7 punkt 3.

4.8 Upprättandet av protokoll och minkartor

Artikel 9 innehåller regler om upprättande av protokoll och minkartor.

och tillhandahållande av information om minfält, minerade områden,

minor, försåt och andra anordningar. Med upprättande av protokoll och

minkartor avses protokollföring.

I artikel 9 punkt 1 (i) stadgas att protokoll skall föras över alla minfält,

minerade områden, minor, områden med försåt och andra anordningar. I

tekniska bilagans punkt 1 (a) anges hur protokollföring skall ske för

andra minor än de avståndsutlagda. Kravet på protokollföring gäller

oavsett om mineringen är planerad eller inte. För att minor skall kunna

upptäckas och röjas skall protokollen, skisserna och kartorna innehålla

information om typ, nummer, utläggningsmetod, livstid, eventuellt

röjningsskydd, datum för utplacering och annan relevant information.

Kopior av kartor och protokoll skall innehas och förvaras på tillräckligt

hög befälsnivå för att trygga deras säkerhet, så långt detta är möjligt.

Artikel 9 punkt 2 stadgar att parterna i en konflikt skall bevara sina

respektive minprotokoll under hela konflikten. Omedelbart efter att de

aktiva militära fientligheterna har upphört skall parterna vidta alla

nödvändiga och lämpliga åtgärder för att skydda civilbefolkningen från

verkningar av minfält, minerade områden, minor, försåt och andra

anordningar som parterna kontrollerar.

För att skydda civilbefolkningen bör en parts protokoll och annan

relevant information över minfält eller övriga ovannämnda mineringar,

som denne inte längre kontrollerar, utlämnas till motparten och Förenta

nationernas generalsekreterare. Krav på att under alla omständigheter

utlämna protokoll och kartor omedelbart efter fientligheternas

upphörande till generalsekreteraren och motparten föreligger bara om

motparten dragit tillbaka samtliga styrkor. Vid fortsatt närvaro av

motpartens styrkor på partens territorium, bör parterna söka nå en

överenskommelse om utlämning av protokoll så fort som möjligt.

Parternas säkerhetsintressen skall beaktas i detta sammanhang.

I artikel 9 punkt 3 stadgas att denna artikel inte skall inverka på

bestämmelserna i artikel 10 om röjningsplikt och artikel 12 om skydd

mot verkningar av minfält för bl.a. Förenta nationernas styrkor .

Förekomsten av minfält, minor, försåt och andra anordningar i

områden utan varningsskyltar har skapat problem för Förenta nationernas

fredsbevarande verksamhet och humanitära hjälpinsatser. I artikel 10

åläggs de stridande parterna att avlägsna dessa olika typer av mineringar

i de områden som de kontrollerar.

När de aktiva fientligheterna har upphört skall alla minfält, minerade

områden, minor, försåt eller andra anordningar röjas, t.ex. avlägsnas och

förstöras, eller inhägnas och bevakas i enlighet med artikel 5 punkt 2.

Den part som har förlorat eller inte längre kontrollerar sitt territorium

skall, enligt punkt 3, i den utsträckning som parten finner lämpligt med

hänsyn till sin säkerhet ge den part som nu kontrollerar området, det

tekniska och materiella bistånd som behövs för att fullgöra

röjningsplikten.

Parterna bör sträva efter att ingå bilaterala överenskommelser liksom

avtal med andra stater och internationella organisationer om

tillhandahållandet av tekniskt och materiellt bistånd. Om parterna finner

det lämpligt kan de företa gemensamma röjningsoperationer.

4.9 Tekniskt bistånd

Artikel 11 reglerar tillhandahållandet av tekniskt bistånd. Varje

fördragsslutande stat åtar sig att underlätta och, har rätt att i möjligaste

mån delta i utbyte av utrustning, materiel och teknisk information för att

uppfylla protokollets bestämmelser och av hjälpmedel för minröjning.

Fördragsslutande stater får inte införa särskilda bestämmelser som

omotiverat försvårar informationsutbytet.

Varje fördragsslutande stat åtar sig att lämna uppgifter till Förenta

nationernas databas över röjningsteknik, experter, myndigheter eller

nationella kontakter för minröjning. Samtliga länder uppmanas att bidra

till databasen och Förenta nationernas frivilliga fond för minröjning. En

begäran om tekniskt bistånd från en fördragsslutande stat skall sändas till

Förenta nationernas generalsekreterare, som delger den till de övriga

konventionsstaterna och berörda internationella organisationer.

Generalsekreteraren ombeds vidta lämpliga åtgärder för att

tillsammans med den begärande staten utvärdera behovet av bistånd för

minröjning eller tekniskt bistånd för att uppfylla protokollets krav.

Generalsekreteraren bereds tillfälle att avge en rapport om

biståndsbehovet.

Varje fördragsslutande stat har rätt att söka tekniskt bistånd för att

minska övergångsperioden för att uppfylla protokollets tekniska krav.

Ansökan får inte avse vapenteknologi. De fördragsslutande staterna skall

i den mån inget hinder föreligger enligt lag ge det bistånd som behövs för

att främja efterlevnaden av protokollets bestämmelser.

4.10 Skydd för Förenta nationernas fredsbevarande

verksamhet och andra humanitära insatser

Artikel 12 reglerar skyddet mot verkningar av minor för vissa

internationella insatser, fredsbevarande styrkor, missioner och

delegationer som agerar enligt Förenta nationernas stadga, humanitära

delegationer eller undersökningsdelegationer från Förenta nationerna,

Röda korsets internationella kommitté, nationella Rödakorsföreningar

eller Rödahalvmåneföreningar och andra humanitära delegationer eller

undersökningsdelegationer från verkningar av minfält, minerade

områden, minor, försåt och andra anordningar. Graden av skydd som den

fördragsslutande parten eller en part i en konflikt skall ge dessa grupper

varierar.

För att nu nämnda grupper skall tillerkännas skydd enligt artikel 12

krävs att insatserna sker med värdlandets eller värdpartens samtycke.

Sådant samtycke är inte nödvändigt för Förenta nationernas styrkor eller

delegationer som utför fredsbevarande verksamhet, observatörsuppdrag

eller liknande insatser i ett område i enlighet med Förenta nationernas

stadga. Artikeln är också tillämplig på parter som inte anslutit sig till

protokollet. Dess tillämpning medför inte att en parts folkrättsliga

ställning eller ett territoriums rättsliga ställning påverkas. Artikeln

hindrar inte tillämpningen av internationella humanitärrättsliga regler,

andra internationella instrument eller beslut av Förenta nationernas

säkerhetsråd, som ger ett mer långtgående skydd.

Artikel 12 punkt 2 (a) (i) reglerar varje styrka, delegation eller andra

internationella styrkor som utför fredsbevarande verksamhet eller

liknande funktion i enlighet med Förenta nationernas stadga. Detta

innebär att artikeln, efter protokollets ikraftträdande, kan komma att

tillämpas på sådana internationella insatser som för närvarande görs i

f.d. Jugoslavien. Punkt 2 punkt (a) (ii) avser varje regional mission som

upprättats enligt Förenta nationernas stadgas kapitel VIII och som verkar

i ett konfliktområde. Varje part i en konflikt eller fördragsslutande stat

som kontrollerar ett område skall, om chefen för en mission av Förenta

nationerna begär det, vidta åtgärder som är möjliga för att ge skydd mot

verkningarna av minor, minfält, försåt eller andra anordningar. Av punkt

(b) (ii) följer att parten i konflikten skall, om så bedöms nödvändigt, röja

eller oskadliggöra alla minor, försåt och andra anordningar i området

som den kontrollerar. Vidare skall parten i konflikten informera chefen

för missionen om alla minfälts och andra mineringars läge i det område

där den skall verka. Om möjligt skall denna information ställas till

missionens förfogande.

Artikel 12 punkt 3 reglerar skyddet för humanitära operationer och

undersökningsmissioner från Förenta nationerna. Parten i konflikten skall

på begäran av chefen för missionen eller operationen ge skydd så långt

som möjligt från verkningarna av minor. Om missionen eller operationen

behöver tillträde till eller passage över ett område som parten kontrollerar

för att utföra sitt uppdrag, eller en säker väg för att nå platsen där

insatsen skall utföras, skall parten informera om en säker väg till platsen,

om inga aktiva fientligheter pågår och informationen finns. Om parten

inte kan informera om en säker väg till eller från platsen skall om möjligt

en väg röjas genom minfälten.

Artikel 12 punkt 4 reglerar Röda korsets internationella kommittés

insatser. Dessa skall utföras med värdlandets samtycke. Deras insatser

ges samma rätt till skydd och bistånd av en part eller fördragsslutande

stat i en konflikt som insatser av Förenta nationerna.

Artikel 12 punkt 5 avser andra humanitära delegationer: nationella

Rödakorsföreningar, Rödahalvmåneföreningar eller deras Internationella

federation, opartiska humanitära organisationer, minröjningsoperationer

och varje undersökningskommission som upprättats enligt

Genèvekonventionerna skall så långt det är möjligt beredas skydd mot

verkningar av minor. Parten i en konflikt skall antingen informera om en

säker väg till och från platsen där insatsen skall utföras eller om sådan

information inte finns, om möjligt röja en väg genom minfälten.

Alla uppgifter som en part lämnat ut under sekretess till någon av

organisationerna, som omfattas av artikel 12 t.ex. Förenta nationernas

styrkor eller delegationer, får enligt artikel 12 punkt 6 inte röjas utanför

den berörda styrkan eller delegationen utan den uppgiftslämnande

partens uttryckliga tillåtelse.

Utan inskränkningar i den immunitet och de privilegier som de kan ha,

eller som följer av uppdraget skall personal som ingår i styrkor eller

delegationer följa landets lagar och förordningar och avstå från

handlingar eller verksamhet som inte är förenliga med deras uppdrags

opartiska och internationella karaktär.

4.11 Konsultationer om protokollets efterlevnad

Artikel 13 reglerar samarbetet mellan de fördragsslutande staterna för att

säkra protokollets efterlevnad. Årliga konsultationsmöten skall äga rum

efter det att protokollet trätt i kraft. Vilka som får delta vid dessa

konsultationer kommer att bestämmas av de fördragsslutande staterna när

de antar mötesstadgar.

Vid mötet skall en översyn av protokollets rättsliga status och

tillämpning ske, ärenden som anmälts till behandling genom staternas

rapporter tas upp, översynskonferenser förberedas, information om

minröjningsteknik utbytas.

Inför konsultationerna skall de fördragsslutande staterna inkomma med

en årlig rapport till Förenta nationernas generalsekreterare enligt punkt 4.

Rapporterna skall informera om hur civilbefolkning och försvarsmakt

informerats om protokollets bestämmelser, minröjnings- och

rehabiliteringsprogram, åtgärder som vidtagits för att uppfylla

protokollets tekniska krav, huruvida lagstiftning antagits för beivrande av

brott mot protokollets bestämmelser samt andra ärenden.

4.12 Överträdelse av protokollets bestämmelser

I artikel 14 åläggs varje fördragsslutande stat att vidta åtgärder för att

förhindra att protokollets bestämmelser kränks av personer eller på

territorier under dess jurisdiktion eller kontroll. De fördragsslutande

parterna förbinder sig att införa straffbestämmelser för svåra

överträdelser mot protokoller i samband med en väpnad konflikt. Om en

individ i samband med en väpnad konflikt avsiktligt dödar eller allvarligt

skadar civila genom överträdelse av protokollets

användningsbestämmelser skall denne lagföras och straffas.

De fördragsslutande staterna skall samråda och samarbeta bilateralt,

genom Förenta nationernas generalsekreterare eller andra internationella

förfaranden för att lösa problem avseende tolkningen av protokollet eller

dess tillämpning.

Varje fördragsslutande stat skall se till att dess försvarsmakt utfärdar

instruktioner och utbildar sin personal i protokollets bestämmelser.

5 Protokollet och svenska förhållanden

Regeringens bedömning: Det behövs inga lagändringar för att Sverige

skall kunna uppfylla sina åtaganden enligt det reviderade protokollet.

Skälen för regeringens bedömning: Såsom redovisats i föregående

avsnitt uppställer protokollet ett förbud dels mot att använda icke-

detekterbara truppminor, dels att överföra sådana vapen. Avståndsutlagda

truppminor som inte självförstörs och självdesaktiveras förbjuds vid

protokollets ikraftträdande. Vidare införs restriktioner i användningen av

avståndsutlagda minor.

Vilka vapensystem som skall stå till Försvarsmaktens förfogande är

inte reglerat i lag. I prop. 1996/97:4 om totalförsvarets förnyelse, etapp 2

s.177 föreslog regeringen ett totalförbud mot användning av truppminor.

Befintliga truppminor i det svenska försvarets förråd skulle förstöras så

snart praktiska möjligheter förelåg och i vart fall senast år 2001.

Riksdagen godkände förslaget om ett totalförbud mot användning av

truppminor i det svenska försvaret den 13 december 1996 (bet.

1996/97:FÖU 1 s.137)

Enligt regeringens bedömning har således genom riksdagens beslut

protokollets förbud mot användning av icke-detekterbara minor uppfyllts.

Lagen (1992:1300) om krigsmateriel uppställer ett generellt förbud

mot tillverkning, tillhandahållande och utförsel av vapen, ammunition

och annan för militärt bruk utformad materiel som enligt regeringens

föreskrifter utgör krigsmateriel (1-6 §§). Tillstånd krävs för

tillhandahållande av krigsmateriel av svenska myndigheter, svenska

företag och enskilda personer som är bosatta i Sverige eller stadigvarande

vistas i landet. Tillståndskravet gäller även vid tillhandahållande av

krigsmateriel i utlandet (4-5 §§). I förordningen (1992:1303) om

krigsmateriel har regeringen angivit vad som skall anses vara

krigsmateriel. Landminor, försåt och andra anordningar återfinns i

förteckningen över krigsmateriel för strid.

Överträdelse av utförselförbudet bestraffas enligt lagen (1960:418) om

straff för varusmuggling. Krigsmateriellagens generella förbud

upprättshålls genom lagens ansvarsbestämmelser (24-27 §§).

Frågor om tillstånd enligt krigsmateriellagen prövas av Inspektionen

för strategiska produkter, som emellertid skall överlämna ärenden till

regeringens prövning om de skulle ha principiell betydelse eller annars

vara av särskild vikt (1 a §).

Tillstånd enligt 1 § andra stycket krigsmateriellagen får endast lämnas

om det finns säkerhetspolitiska eller försvarspolitiska skäl för det och det

inte strider mot Sveriges utrikespolitiska mål och principer. I prop.

1991/92:174 Lag om krigsmateriel s. 41 f. anges de riktlinjer för

krigsmaterielexport och annan utlandssamverkan som skall tillämpas vid

tillståndsprövning, vilken vid denna tidpunkt gjordes av regeringen.

Tillstånd får endast avse stat, statlig myndighet eller av staten

auktoriserad mottagare. Tillstånd till utförsel eller annan

utlandssamverkan enligt krigsmateriellagen skall inte beviljas, om det

skulle strida mot internationella överenskommelser som Sverige har

biträtt, mot beslut av Förenta nationernas säkerhetsråd eller mot

folkrättsliga regler om export från neutral stat under krig (ovillkorliga

hinder).

Föredragande statsråd anförde i det sammanhanget att:

 Genom att ansluta Sverige till en internationell överenskommelse

förpliktar sig regeringen att fullgöra de skyldigheter som följer av

överenskommelsen. De begränsningar för svensk utlandssamverkan på

krigsmaterielområdet, som kan följa av en överenskommelse som

Sverige biträtt, iakttas i praktiken genom att regeringen inte medger

undantag från lagens förbud i berörda delar. De ovillkorliga hindren i

riktlinjerna utgör således en erinran om att regeringen måste fullgöra sina

internationella förpliktelser.

Resonemanget har givetvis en generell giltighet. Genom att det

reviderade minprotokollet godkänns uppkommer ett ovillkorligt hinder

mot export av truppminor, som inte uppfyller kravet på detekterbarhet,

och av truppminor till icke-statliga organ. Vid protokollets ikraftträdande

tillkommer avståndsutlagda truppminor, som inte självförstörs och

självdesaktiveras. Sådana begränsningar gäller redan i dag vid utförsel av

krigsmateriel.

Det förhållandet att den prövande instansen numera är Inspektionen för

strategiska produkter förändrar inte de riktlinjer som lagts fast för

tillståndsprövning (prop. 1995/96: 31 s. 22).

Regeringen gör med hänsyn till vad som ovan anförts den

bedömningen att svensk lag redan uppfyller de krav som uppställs i

artikel 8.

Enligt artikel 14 punkt 1 i protokollet skall de fördragsslutande staterna

vidta alla lämpliga åtgärder, inklusive lagstiftning och andra åtgärder, för

att hindra och motverka att protokollet kränks av personer eller på

territorier under statens domsrätt eller kontroll. I punkt 2 anges att detta

också skall innefatta lämpliga åtgärder för att säkerställa att straffrättsliga

åtgärder vidtas och lagföring sker av personer, som i en väpnad konflikt

och i strid med bestämmelserna i protokollet avsiktlig dödar civila eller

förorsakar dem allvarlig skada.

Minor, försåt och andra anordningar torde inte ha andra än rent

militära användningsområden. Skulle en person komma över och göra

bruk av dessa anordningar för annat än militära ändamål kan denne

dömas för bl.a.. mord, dråp, grov misshandel eller försök till sådana brott

(3 kap. 1, 2, 6 och 11 §§ brottsbalken). Av 2 kap. brottsbalken framgår

att svensk lag är tillämplig och svensk domstol behörig att döma för

dessa brott, även om brotten har begåtts utomlands.

De allmänna straffbestämmelserna är givetvis även tillämpliga på

militära sammanhang. Det ligger emellertid i sakens natur att

Försvarsmakten har rätt att använda våld för att försvara landet eller för

att kunna fullgöra andra uppdrag inom ramen för t.ex. den

fredsfrämjande verksamheten. Som tidigare nämnts finns inte i lag

reglerat vilka vapen som skall stå till Försvarsmaktens förfogande för

sådana ändamål eller hur dessa skall användas. Detta beslutas normalt

genom beslut av regeringen och berörd myndighet men styrs ytterst av

folkrätten.

Vad som nu sagts innebär att brottsbalkens bestämmelser om mord,

dråp och misshandel inte alltid är lämpade för att användas vid brott som

har begåtts i väpnade konflikter. I stället har en särskild

straffbestämmelse införts i brottsbalken som bl.a. gäller användningen av

metoder för krigföring som inte är tillåtna enligt folkrätten. Enligt 22

kap. 6 § brottsbalken skall den som gör sig skyldig till en svår

överträdelse av något sådant avtal med främmande makt eller någon

sådan allmänt erkänd grundsats som rör den internationella humanitära

rätten i väpnade konflikter dömas för folkrättsbrott till fängelse i högst

fyra år. Såsom exempel på sådan svår överträdelse anges i bestämmelsen

bl.a. användande av stridsmetoder eller stridsmedel som är förbjudna

enligt folkrätten, anfall på civilpersoner eller den som är försatt ur

stridbart skick, eller inledande av ett urskillningslöst anfall med vetskap

om att anfallet kommer att förorsaka synnerligen svåra förluster eller

skador på civilpersoner eller civil egendom. Är brottet grovt, skall dömas

till fängelse i högst tio år eller på livstid. Vid bedömande om brottet är

grovt skall enligt paragrafen särskilt beaktas bl.a. om många människor

dödats eller skadats eller omfattande egendomsförlust uppkommit på

grund av brottet.

Folkrättsbrott är inte ett militärt brott. Gärningsmannen behöver

således inte vara krigsman utan envar som begår en gärning av

ifrågavarande slag är straffbar.

Bestämmelsen om folkrättsbrott är ett s.k. blankettstraffbud och

innehåller ingen fullständig brottsbeskrivning. Straffansvarets omfattning

och närmare innehåll bestäms istället genom de avtal som Sverige slutit

med främmande makt och av den folkrättsligt bindande sedvanerätten på

området. Bland de avtal som åsyftas ingår 1980 års vapenkonvention

med tillhörande protokoll (Beckman m. fl., Kommentar till brottsbalken

II, sjätte upplagan, s. 569). Att använda vapen på ett sätt som står i strid

med bestämmelserna i konventionen och det reviderade protokollet faller

därmed in under 22 kap. 6 § brottsbalken om svår överträdelse.

Genom att Sverige ansluter sig till det reviderade protokollet kommer

detta att utgöra ett sådant internationellt avtal som åsyftas i bestämmelsen

om folkrättsbrott. Att som en metod för krigföring använda minor, försåt

och andra anordningar på ett sätt som står i strid med protokollets

bestämmelser och därvid medvetet döda eller allvarligt skada

civilpersoner måste i princip alltid anses vara en sådan svår överträdelse

och därmed vara straffbart som folkrättsbrott.

Beträffande folkrättsbrott gäller enligt 2 kap. 1 och 3 §§ brottsbalken

att svensk lag är tillämplig och svensk domstol behörig för brottet oavsett

var detta har begåtts. Detta innebär att Sverige kan leva upp också till

kravet på domsrätt som följer av artikel 14 punkt 1.

Regeringen gör med hänsyn till vad som redovisats den bedömningen

att svensk lag redan uppfyller kraven på kriminalisering och domsrätt

enligt artikel 14.

Sammantaget gör regeringen den bedömningen att inga lagändringar

krävs för att Sverige skall kunna ansluta sig till det reviderade protokollet

6 Godkännande av protokollet

Regeringens förslag: Riksdagen godkänner det reviderade protokoll II

om förbud mot eller restriktioner i användningen av minor, försåt och

andra anordningar av den 3 maj 1996, med följande tillkännagivande och

förklaringar:

- Sverige avser att tillämpa protokollet även i fredstid;

- Sverige anser att uttrycket i första hand i definitionen av en

truppmina i artikel 2 punkt 3 skall tolkas så att en fordons- eller

stridsvagnsmina som försetts med röjningsskydd, och som exploderar vid

kontakt när försök görs att röja den, inte skall klassificeras som en

truppmina;

- Sverige anser att de skyldigheter som följer av artikel 5 punkt 2 inte

skall tolkas så att fördragsslutande parter eller parter i en konflikt hindras

att ingå avtal om att annan part utför minröjningen.

Skälen för regeringens förslag: Sverige har sedan länge arbetat aktivt

för att stärka och utveckla den internationella humanitära rätten och

förhindra användandet och utvecklandet av stridsmedel och

stridsmetoder som är urskillningslösa och orsakar överflödigt och

onödigt lidande. Inom den humanitära rätten måste en avvägning ske

mellan å ena sidan de suveräna staternas legitima militära intressen och

säkerhetsintressen och å andra sidan det humanitära intresset att minska

lidandet för civilbefolkningen och soldater i väpnade konflikter. Det bör

framhållas vilka betydande svårigheter som föreligger för stater att

komma överens om inskränkningar i befintliga vapensystem. Detta

framträder tydligt beträffande minor som är förhållandevis billiga, men

effektiva vapen och som normalt spelar en central roll i ett lands

försvarsdoktrin.

1980 års minprotokoll har hittills reglerat internationella konflikter.

Det reviderade protokollet blir tillämpligt även i interna konflikter.

Betydelsen av detta är stor eftersom merparten av alla pågående

konflikter i dag är interna och minor ofta används som terrorvapen mot

civilbefolkningen. De minkatastrofer som bevittnas i länder som

Afghanistan, Angola, Kambodja, f.d. Jugoslavien och Moçambique kan i

stor utsträckning hänföras till det omfattande och urskillningslösa bruket

av truppminor i interna konflikter.

Det reviderade protokollet påverkar dessvärre inte de truppminor som

redan har placerats ut utan kan endast reglera den framtida användningen

av dessa minor. Om det reviderade protokollets bestämmelser följs bör

dock antalet minoffer i framtiden minska.

Det reviderade protokollet ålägger de stridande parterna skyldighet att

dels röja de minfält som de lagt ut, dels ett ansvar att underlätta bl.a.

Förenta nationernas fredsbevarande insatser, humanitära operationer,

Röda korsets internationella kommittés, Internationella

rödakorsfederationens och andra humanitära organisationers arbete i

minerade områden.

Samtidigt skärps reglerna för användning av samtliga typer av

landminor. I synnerhet förbjuds de lågmetalliska truppminorna som är

mycket svåra att upptäcka och röja och som i hög utsträckning är orsaken

till civilbefolkningens lidande. Kriteriet för detekterbarhet och förbudet

mot detekteringsskydd kommer att avsevärt förbättra möjligheterna att i

framtiden röja minor.

Genom att införa ett förbud mot överföring eller export av bl.a.

lågmetalliska truppminor och exportbegränsningar av truppminor till

icke-fördragsslutande stater och icke-statliga organ förhindras deras

fortsatta spridning.

De tekniska kraven på självförstöring och självdesaktivering för

avståndsutlagda truppminor får anses utgöra den kompromiss som under

rådande politiska omständigheter bäst tillgodoser såväl militära som

humanitära aspekter på bruket av truppminor och som möjliggör ett

universellt antagande av det reviderade protokollet. Det är av stor vikt att

stora minproducerande länder och länder med stora lager av minor och

mindrabbade länder är beredda att bli bundna av det reviderade

protokollet.

Det är av synnerlig vikt att protokollet så snart som möjligt ratificeras

av de stater som deltog i förhandlingarna och andra stater, så att det får

en vidsträckt anslutning. När tjugo stater har anslutit sig träder

protokollet i kraft.

Sverige fortsätter sina ansträngningar i olika fora för att nå ett

internationellt totalförbud mot truppminor med en bred anslutning. För

att skyddet av civilbefolkningen skall bli effektivt krävs en universell

anslutning till ett traktatsfäst totalförbud mot truppminor.

Sverige liksom många andra länder anser att flertalet av de förbud som

protokollet stadgar är av den art att de måste efterlevas i fredstid för att

vara verkningsfulla. Ett tillkännagivande härom kommer att göras när

Sverige ger sitt godkännande av att bli bundet av protokollet. Sverige

kommer också att avge en förklaring avseende definitionen av truppmina,

så definitionen inte kan ges en sådan tolkning att den omfattar andra

typer av minor än truppminor. Vidare anser regeringen att den plikt som

införs för parterna i en väpnad konflikt att röja minfält inte får förhindra

eller försvåra att en annan part utför minröjningen. En sådan förklaring

kommer också att avges i samband med att Sverige ansluter sig till det

reviderade protokollet.

Eftersom protokollet enligt regeringens bedömning utgör en

överenskommelse av större vikt skall det, med det tillkännagivande och

de förklaringar som regeringen förordat, enligt regeringsformen

10 kap. 2 § underställas riksdagen för godkännande.

Bilaga B

PROTOKOLL OM FÖRBUD MOT ELLER RESTRIKTIONER I

ANVÄNDNINGEN AV MINOR, FÖRSÅT

OCH ANDRA ANORDNINGAR REVIDERAT DEN 3 MAJ 1996 (PROTOKOLL

II REVIDERAT DEN 3 MAJ 1996)

TILLÄGG TILL KONVENTION

OM FÖRBUD MOT ELLER INSKRÄNKNINGAR I ANVÄNDNINGEN AV

VISSA KONVENTIONELLA VAPEN SOM KAN ANSES VARA YTTERST

SKADEBRINGANDE ELLER HA URSKILLNINGSLÖSA VERKNINGAR

ARTIKEL 1: ÄNDRING AV PROTOKOLL

Protokollet om förbud mot eller restriktioner i användningen av minor,

försåtvapen

och andra anordningar (protokoll II), tillägg till Konvention om förbud mot

eller

inskränkningar i användningen av vissa konventionella vapen som kan anses vara

ytterst skadebringande eller ha urskillningslösa verkningar ("konventionen"), är

härmed ändrad. Texten till det reviderade protokollet skall ha följande lydelse:

"Protokoll om förbud mot eller restriktioner i användningen av minor, försåt

och andra anordningar

reviderat den 3 maj 1996

(Protokoll II reviderat den 3 maj 1996)

Artikel 1

Tillämpningsområde

1. Detta protokoll avser användning på land av minor, försåt och andra

anordningar

som anges häri, inbegripet minor som utlagts för att hindra motparten från att

använda stränder, övergångsställen vid vattenleder eller floder, men omfattar

inte

användning av sjöminor till havs eller i inre vattenleder.

2. Detta protokoll skall, utöver de situationer som avses i artikel 1 i denna

konvention, tillämpas på situationer som avses i den för Genèvekonventionerna av

den 12 augusti 1949 gemensamma artikel 3. Detta protokoll är icke tillämpligt på

situationer som uppkommit till följd av interna störningar och spänningar, såsom

upplopp enstaka och sporadiska våldshandlingar och andra liknande handlingar

vilka

icke är att betrakta såsom väpnade konflikter.

3. Vid icke internationella väpnade konflikter som äger rum på en hög

fördragsslutande parts territorium, skall varje part i konflikten vara skyldig

att

tillämpa förbuden och restriktionerna i detta protokoll.

4. Ingenting i detta protokoll skall åberopas i syfte att påverka en stats

suveränitet; ej

heller i syfte att påverka regeringens ansvar eller med alla lagliga medel

bevara eller

återupprätta lag och ordning i staten eller att försvara statens nationella

enhet och

territoriella integritet.

5. Ingenting i detta protokoll skall åberopas till försvar för ett direkt eller

indirekt

ingripande, vilken orsaken än må vara, i den väpnade konflikten eller i den höga

fördragsslutande parts inre eller yttre angelägenheter på vilkens territorium

konflikten äger rum.

6. Tillämpningen av bestämmelserna i detta protokoll för icke-fördragsslutande

parter i en konflikt som godtagit detta protokoll, skall inte förändra parternas

rättsliga ställning eller påverka ett omstritt territoriums rättsliga status,

vare sig

direkt eller indirekt.

Artikel 2

Definitioner

För detta protokolls syfte används följande definitioner:

1. Mina betecknar ammunition som är placerad under, på eller nära marken eller

på

annan yta och konstruerad för att explodera genom en persons eller ett fordons

närvaro, närhet eller kontakt.

2. Avståndsutlagd mina betecknar mina som inte utläggs direkt på plats, utan med

hjälp av artilleri, missil, raket, granatkastare eller liknande hjälpmedel,

eller som

fälls från luftfartyg. Minor, som utläggs med hjälp av ett landbaserat system

från

mindre än 500 meter, betraktas inte som avståndsutlagda såvida de används i

enlighet med artikel 5 och andra tillämpliga artiklar i detta protokoll.

3. Truppmina betecknar en mina som i första hand är konstruerad för att

explodera

genom en persons närvaro, närhet eller kontakt och som försätter ur stridbart

skick,

skadar eller dödar en eller flera personer.

4. Försåt betecknar anordning eller material som utformats, konstruerats eller

anpassats för att döda eller skada och som fungerar på oförutsett vis när en

person

rubbar eller nalkas ett till synes ofarligt föremål eller utför en till synes

riskfri

handling.

5. Andra anordningar betecknar manuellt utplacerad ammunition och anordningar,

innefattande improviserade explosiva anordningar, avsedda att döda, såra eller

skada

och som sätts i funktion manuellt, genom fjärrkontroll eller automatiskt efter

viss tid.

6. Militärt mål betecknar, i vad avser materiella ting, varje föremål, som till

följd av

art, läge, ändamål eller användning effektivt bidrar till de militära

operationernas

genomförande och vars totala eller delvisa förstöring, intagande eller

neutralisering

under de vid tidpunkten ifråga rådande förhållandena medför en avgjord militär

fördel.

7. Civil egendom betecknar alla föremål som inte utgör militära mål enligt punkt

 6 i

denna artikel.

8. Minfält betecknar ett definierat område inom vilket minor har utlagts.

Minerat

område betecknar ett område som är farligt beroende på förekomst av minor.

Skenminfält betecknar ett område fritt från minor, som simulerar ett minfält.

Termen

minfält inbegriper skenminfält.

9. Upprättande av protokoll och minkartor betecknar en fysisk, administrativ och

teknisk verksamhet, syftande till att i officiella akter registrera all

tillgänglig

information som kan underlätta lokalisering av minfält, minerade områden, minor,

försåt och andra anordningar.

10. Självförstörande mekanism betecknar en inbyggd eller applicerad automatiskt

fungerande mekanism som säkerställer att den ammunition den är inbyggd i eller

monterad på förstörs.

11. Självneutraliserande mekanism betecknar en inbyggd automatiskt fungerande

mekanism som oskadliggör den ammunition i vilken den är inbyggd.

12. Självdeaktivera betyder att automatiskt försätta ammunition ur funktion

genom

att oåterkalleligt förbruka en komponent, exempelvis ett batteri, som behövs för

 att

ammunitionen skall fungera.

13. Fjärrkontroll betecknar styrning på avstånd.

14. Röjningsskydd betecknar en anordning avsedd att skydda en mina och som utgör

en del av den, är kopplad till den, ansluten till den eller placerad under den

och som

aktiveras när försök görs att röja minan.

15. Överföring betecknar, utöver den fysiska förflyttningen av minor till eller

från en

stats territorium, överlåtelse av äganderätten till och kontrollen över minorna,

 men

inte överlämnande av område där minor är utlagda.

Artikel 3

Allmänna restriktioner för användningen av minor, försåt och andra anordningar

1. Denna artikel är tillämplig beträffande:

 a) minor;

 b) försåt; och

 c) andra anordningar.

2. Varje hög fördragsslutande part eller part i en konflikt är, enligt

bestämmelserna i

detta protokoll ansvarig för alla minor, försåt och andra anordningar som parten

använder och åtar sig att röja, avlägsna, förstöra eller utöva tillsyn över dem

så som

anges i artikel 10 i detta protokoll.

3. Det är under alla förhållanden förbjudet att använda minor, försåt eller

andra

anordningar, som är så utformade eller är av sådan beskaffenhet att de

förorsakar

överflödig skada eller onödigt lidande.

4. Vapen som omfattas av denna artikel skall uppfylla de krav och begränsningar,

som anges i tekniska bilagan för varje särskild kategori.

5. Det är förbjudet att använda minor, försåt eller andra anordningar, som är

försedda

med en mekanism eller anordning, särskilt utformad för att få deras

sprängladdning

att explodera genom närvaro av allmänt tillgängliga minsökare på grund av deras

magnetiska påverkan eller annan påverkan utan beröring, vid normal användning

under minsökning.

6. Det är förbjudet att använda självdeaktiverande minor utrustade med

röjningsskydd utformat så att det kan fungera efter att själva minan har upphört

 att

fungera.

7. Det är under alla förhållanden förbjudet att bruka vapen som omfattas av

denna

artikel, vare sig offensivt, defensivt eller som repressalieåtgärd, mot

civilbefolkningen som sådan, mot enskilda civilpersoner eller civil egendom.

8. Urskillningslös användning av vapen som omfattas av denna artikel är

förbjuden.

Urskillningslös användning är utplacering av sådana vapen:

(a) då de inte placeras vid, inom eller riktas mot ett militärt mål. Vid tvekan

huruvida

egendom, som normalt användes för civila ändamål, såsom platser avsedda för

religiösa ändamål, hus eller annan form av bostad, eller skolor, kan utnyttjas

i syfte

att effektivt bidraga till militär verksamhet, skall förutsättas att så inte är

fallet;

(b) då man använder stridsmetoder eller vapenbärare som inte kan riktas mot ett

bestämt militärt mål; eller

(c) då de förväntas förorsaka oavsiktliga förluster i människoliv bland

civilbefolkningen, skador på civila, skador på civil egendom eller en

kombination

därav, vilka skulle vara överdrivna vid en jämförelse med den påtagliga och

direkta

militära fördel som kan emotses.

9. Ett antal skarpt avgränsade och tydliga militära mål belägna i en stad, i en

by eller

i annat område med en liknande koncentration av civila eller civil egendom skall

 inte

betraktas såsom ett enda militärt mål.

10. Alla försiktighetsåtgärder som är möjliga skall vidtas för att skydda

civilpersoner

från verkningarna av de vapen som omfattas av denna artikel. Möjliga

försiktighetsåtgärder är sådana försiktighetsåtgärder som är genomförbara eller

praktiskt möjliga med hänsyn till alla vid tidpunkten ifråga rådande

förhållanden

inbegripet humanitära och militära överväganden. Dessa förhållanden innefattar,

men är inte begränsade till, följande:

(a) minornas långsiktiga och kortsiktiga verkan på den lokala civilbefolkningen

vad

gäller minfältets varaktighet;

(b) möjliga åtgärder för att skydda civilbefolkningen (exempelvis inhägning och

skyltar, varning och övervakning);

(c) tillgång till och möjlighet att använda alternativa system;

(d) kortsiktiga och långsiktiga militära krav på ett minfält.

11. Effektiv förvarning skall ges om varje utläggning av minor, försåt eller

andra

anordningar som kan drabba civilbefolkningen, såvida inte förhållandena

omöjliggör

sådan varning.

Artikel 4

 Restriktioner för användningen av truppminor

Det är förbjudet att använda truppminor som inte kan detekteras på sätt som

anges i

punkt 2 i den tekniska bilagan.

Artikel 5

Restriktioner för användningen av truppminor, andra än avståndsutlagda minor

1. Denna artikel är tillämplig för truppminor andra än avståndsutlagda minor.

2. Det är förbjudet att använda vapen som omfattas av denna artikel som inte

uppfyller den tekniska bilagans bestämmelser om självförstöring och

självdeaktivering såvida inte;

(a) vapnen placeras inom ett markerat område som övervakas av militär personal

och

skyddas av stängsel eller andra medel för att trygga att civilbefolkningen

effektivt

utestängs från området; markeringen måste vara tydlig och av varaktig natur och

vara synlig åtminstone för en person som står i begrepp att bege sig in i det

markerade området; och

(b) vapnen röjs innan området lämnas för såvitt området inte överlämnas till en

annan stats stridskrafter som åtar sig ansvaret för de skyddsåtgärder som krävs

i

denna artikel och efterföljande röjning av dessa vapen.

3. En part i en konflikt är befriad från att fortsatt uppfylla bestämmelserna i

punkterna 2 (a) och 2 (b) i denna artikel endast om uppfyllandet inte kan ske på

grund av att parten genom fientlig militär verksamhet har förlorat kontrollen

över

området, däri inräknat förhållanden där direkt fientlig militär verksamhet

omöjliggör

att bestämmelserna kan uppfyllas. Om denna part återtar kontrollen över området,

skall parten åter uppfylla bestämmelserna i punkterna 2 (a) och 2 (b) i denna

artikel.

4. Om stridskrafter tillhöriga en part i en konflikt vinner kontroll över ett

område, där

sådana vapen, som omfattas av denna artikel, har blivit utplacerade, skall dessa

stridskrafter i största möjliga utsträckning upprätthålla och, om så erfordras,

vidta de

skyddsåtgärder som krävs i denna artikel till dess att dessa vapen har röjts.

5. Alla möjliga åtgärder skall vidtas för att hindra otillåtet avlägsnande,

förändring,

förstöring eller döljande av varje anordning, system eller materiel som används

för

att utmärka gränsen av ett markerat område.

6. Vapen, som omfattas av denna artikel, som utkastar fragment i en sektor

mindre

än 90 grader och som är placerade på eller över marken, får användas under högst

 72

timmar utan att de åtgärder vidtas som avses i punkten 2 (a) ovan; om

(a) de är placerade i omedelbar närhet av den militära enhet som har placerat ut

 dem;

och

(b) området övervakas av militär personal för att trygga att civilbefolkningen

effektivt utestängs.

Artikel 6

Restriktioner för användningen av avståndsutlagda minor

1. Det är förbjudet att använda avståndsutlagda minor om de inte protokollförs i

enlighet med punkt 1 (b) i den tekniska bilagan.

2. Det är förbjudet att använda avståndsutlagda truppminor som inte uppfyller

bestämmelserna om självförstöring och självdeaktivering i den tekniska bilagan.

3. Det är förbjudet att använda andra avståndsutlagda minor än truppminor,

såvida de

inte, i möjligaste mån, är försedda med en effektiv självförstörande eller

självneutraliserande mekanism, samt har en reservfunktion för självdeaktivering

utformad så att minorna inte längre kan fungera som sådana när de inte längre

tjänar

det militära syfte för vilket de utlagts.

4. Effektiv förvarning skall ges vid utläggning eller fällning av

avståndsutlagda

minor som kan skada civilbefolkningen, såvida inte förhållandena omöjliggör

sådan

varning.

Artikel 7

Förbud mot användning av försåt och andra anordningar

1. Utan intrång i folkrättsliga regler tillämpliga i väpnade konflikter avseende

förrädiskt förfarande, är det under alla förhållanden förbjudet att använda

försåt och

andra anordningar som på något sätt är fästade vid eller förenade med följande:

(a) internationellt erkända skyddsemblem, tecken eller signaler;

(b) sjuka, sårade eller döda personer;

(c) begravnings- eller kremeringsplatser eller gravar;

(d) sjukvårdsenheter, medicinsk utrustning, läkemedelsförråd eller

sjuktransporter;

(e) barnleksaker eller andra lösa föremål eller produkter särskilt avsedda för

barns

förplägnad, hälsa, hygien, beklädnad eller utbildning;

(f) matvaror och drycker;

(g) köksutrustning eller redskap, utom i militära anläggningar, förläggningar

eller

förråd;

(h) föremål som har klar religiös anknytning;

(i) historiska minnesmärken, konstföremål eller platser avsedda för

religionsutövning, vilka utgör folkens kulturella eller andliga arv; eller

(j) levande djur eller djurkroppar.

2. Det är förbjudet att använda försåt eller andra anordningar i form av

skenbart

ofarliga, lösa föremål som är särskilt utformade och konstruerade för att

innehålla

explosiva ämnen.

3. Utan hinder av bestämmelserna i artikel 3, är det förbjudet att använda

sådana

vapen som omfattas av denna artikel i en stad, en by eller i andra områden med

liknande koncentration av civilbefolkning där strider mellan markstridskrafter

inte

äger rum eller inte förefaller vara omedelbart förestående, såvida inte:

(a) vapnen är placerade i eller i omedelbar närhet av ett militärt mål; eller

(b) åtgärder vidtas för att skydda civilbefolkningen från dessa vapens

verkningar,

exempelvis genom utplacering av vaktposter, utfärdande av varningar eller

uppsättande av stängsel.

Artikel 8

Överföring

1. För att främja syftet med detta protokoll, åtar sig varje hög

fördragsslutande part:

(a) att inte överföra minor vars användning är förbjuden enligt detta protokoll;

(b) att inte överföra minor till någon annan mottagare än en stat eller ett

statligt

organ bemyndigat att mottaga sådan överföring;

(c) att visa återhållsamhet i fråga om att överlåta minor, vilkas användning är

underkastad restriktioner enligt detta protokoll. Särskilt åtar sig varje hög

fördragsslutande part att inte överföra truppminor till stater som inte är

bundna av

detta protokoll, om inte den mottagande staten accepterar att tillämpa detta

protokoll;

och

(d) att säkerställa att överföring enligt denna artikel sker i enlighet med

tillämpliga

bestämmelser i detta protokoll och internationella humanitärrättsliga regler,

både av

överförande och mottagande stat.

2. Om en hög fördragsslutande part förklarar att den avser uppskjuta

efterlevnaden

av vissa bestämmelser för användning av vissa minor enligt den tekniska bilagan

skall likväl punkt 1 (a) i denna artikel tillämpas på sådana minor.

3. Alla höga fördragsslutande parter skall i avvaktan på att detta protokoll

träder i

kraft, avhålla sig från handlingar som skulle vara oförenliga med punkt 1 (a) i

denna

artikel.

Artikel 9

Upprättande av protokoll och minkartor och användning av uppgifter om minfält,

minerade områden, minor, försåt och andra anordningar

1. Alla uppgifter om minfält, minerade områden, minor, försåt och andra

anordningar skall protokollföras i enlighet med bestämmelserna i den tekniska

bilagan.

2. Alla sådana protokoll och minkartor skall bevaras av parterna i en konflikt,

vilka

utan dröjsmål efter fientligheternas upphörande skall vidta alla nödvändiga och

lämpliga åtgärder, vari även ingår användningen av dessa uppgifter, för att

skydda

civila personer från verkningar av minfält, minerade områden, minor, försåt och

andra anordningar i områden som står under deras kontroll.

De skall också samtidigt tillhandahålla den andra parten eller de andra parterna

 i en

konflikt och Förenta nationernas generalsekreterare all information de har om

minfält, minerade områden, minor, försåt och andra anordningar som de själva har

placerat ut i områden som inte längre står under deras kontroll; emellertid

gäller

ömsesidigt att om stridskrafter tillhörande en part i en konflikt befinner sig

på en

motparts territorium, så får vilken som helst av parterna innehålla sådan

information

gentemot generalsekreteraren och motparten i den utsträckning som

säkerhetsintressen kräver att uppgifterna inte lämnas ut, till dess ingendera

parten

längre befinner sig på den andra partens territorium. I sistnämnda fall skall de

innehållna uppgifterna meddelas så snart som dessa säkerhetsintressen medger

detta.

Där så är möjligt, skall parterna i konflikten efter ömsesidig överenskommelse

söka

tillse att sådana uppgifter meddelas vid första möjliga tillfälle på ett sätt

som är

förenligt med varje parts säkerhetsintressen.

3. Denna artikel skall inte inverka på bestämmelserna i artiklarna 10 och 12 i

detta

protokoll.

Artikel 10

Röjning av minfält, minerade områden, minor, försåt och andra anordningar samt

internationellt samarbete

1. Efter de aktiva fientligheternas upphörande skall alla minfält, minerade

områden,

minor, försåt och andra anordningar utan dröjsmål röjas eller omhändertas i

enlighet

med artikel 3 och artikel 5 punkt 2 i detta protokoll.

2. De höga fördragsslutande parterna och parterna i en konflikt skall ha detta

ansvar

för minfält, minerade områden, minor, försåt och andra anordningar i områden som

står under deras kontroll.

3. Beträffande minfält, minerade områden, minor, försåt och andra anordningar

utplacerade av en part i områden över vilka den ej längre utövar kontroll, skall

 denna

part förse den part som har kontroll över området, i den utsträckning denna part

medger detta, teknisk och materiell hjälp som erfordras för att uppfylla

ansvaret

enligt punkt 2 i denna artikel.

4. När så bedöms nödvändigt skall parterna söka nå överenskommelser, både

sinsemellan och, i tillämpliga fall, med andra stater och med internationella

organisationer, om tillhandahållande av teknisk och materiell hjälp, som även,

under

därtill lämpliga förhållanden, skall omfatta genomförandet av gemensamma

åtgärder

som behövs för att uppfylla detta ansvar.

Artikel 11

Tekniskt samarbete och bistånd

1. Varje hög fördragsslutande part åtar sig att underlätta, och skall ha rätt

att delta i,

största möjliga utbyte av utrustning, materiel och vetenskaplig och teknisk

information om tillämpningen av detta protokoll och av hjälpmedel för

minröjning.

De höga fördragsslutande parterna skall särskilt avhålla sig från att införa

omotiverade inskränkningar för tillhandahållande av minröjningsutrustning och

därtill hörande teknisk information för humanitära syften.

2. Varje hög fördragsslutande part åtar sig att förse den databas för minröjning

 som

har inrättats inom FN-systemet med information, särskilt avseende hjälpmedel och

teknik för minröjning och med förteckningar över experter, specialiserade organ

eller

nationella kontakter för minröjning.

3. Varje hög fördragsslutande part som har möjlighet därtill skall lämna bistånd

 vid

minröjning genom FN-systemet, andra internationella organ eller bilateralt,

eller

bidra till Förenta nationernas frivilliga fond till bistånd till minröjning.

4. Framställningar av höga fördragsslutande parter om bistånd som grundas på

relevanta uppgifter kan inges till Förenta nationerna, andra behöriga organ

eller

andra stater. De kan inges till Förenta nationernas generalsekreterare, som

skall

vidarebefordra dem till alla fördragsslutande parter och relevanta

internationella

organisationer.

5. Vad avser framställningar som framförs till Förenta nationerna, får

generalsekreteraren, inom ramen för de resurser han förfogar över, vidta

lämpliga

åtgärder för att bedöma situationen, och, i samarbete med den begärande

fördragsslutande parten, besluta om lämpligt bistånd till denna part vid

minröjning

eller tillämpning av protokollet. Generalsekreteraren kan även vända sig till de

 höga

fördragsslutande parterna avseende en sådan bedömning, liksom angående

beskaffenhet och omfattning av erforderligt bistånd.

6. Utan inskränkning i deras konstitutionella och andra rättsliga bestämmelser,

åtar

sig de höga fördragsslutande parterna att samarbeta och överföra teknologi för

att

underlätta tillämpningen av tillämpliga förbud och restriktioner enligt detta

protokoll.

7. Varje hög fördragsslutande part har rätt att begära och mottaga tekniskt

bistånd i

tillämpliga fall från annan fördragsslutande part om viss annan hithörande

teknologi

än vapenteknologi i den utsträckning som behövs för att minska den

övergångsperiod som avses i tekniska bilagan.

Artikel 12

Skydd mot verkningar av minfält, minerade områden, minor, försåt och andra

anordningar

1. Tillämpning

(a) Med undantag av de styrkor och delegationer som avses i punkt 2 (a) (i), är

denna

artikel endast tillämplig på delegationer som utför verksamhet med den höga

fördragsslutande partens samtycke på vars territorium verksamheten utförs.

(b) Tillämpningen av bestämmelserna i denna artikel för parter i en konflikt som

 inte

är fördragsslutande parter, skall inte förändra parternas rättsliga ställning

eller ett

omstritt territoriums rättsliga ställning, vare sig direkt eller indirekt.

(c) Bestämmelserna i denna artikel innebär inga inskränkningar i internationella

humanitärrättsliga regler, andra tillämpliga internationella avtal eller beslut

av

Förenta nationernas säkerhetsråd som ger bättre skydd för personal vilka utför

verksamhet som omfattas av denna artikel.

2. Fredsbevarande styrkor och delegationer och vissa andra styrkor och

delegationer

(a) Denna punkt är tillämplig för;

(i) Varje FN-styrka eller FN-delegation som utför fredsbevarande verksamhet,

observationsuppdrag eller liknande insatser i ett område i enlighet med Förenta

nationernas stadga;

(ii) varje styrka, upprättad i enlighet med kapitel VIII i FN-stadgan, som utför

verksamhet i ett konfliktområde.

(b) Varje hög fördragsslutande part eller part i en konflikt skall, på anmodan

av

chefen för en styrka eller en delegation som omfattas av denna artikel

(i) så långt den förmår, vidta de åtgärder som erfordras för att skydda styrkan

eller

delegationen från verkningar av minor, försåt och andra anordningar i varje

område

som står under dess kontroll

(ii) om så erfordras för att effektivt skydda personalen, röja eller

oskadliggöra alla

minor, försåt och andra anordningar i området i fråga i den utsträckning parten

förmår; och

(iii) informera chefen för styrkan eller delegationen om var alla kända minfält,

minerade områden, minor, försåt och andra anordningar är placerade i det område

i

vilket styrkan eller delegationen verkar och, så långt det är möjligt, till

chefen för

styrkan eller delegationen ställa all information till förfogande som den

innehar om

sådana minfält, minerade områden, minor, försåt och andra anordningar.

3. FN-delegationer för undersökningar och humanitärt bistånd

(a) Denna punkt är tillämplig för varje humanitär delegation eller

undersökningsdelegation från Förenta nationerna.

(b) Varje hög fördragsslutande part eller part i en konflikt skall, på anmodan

av

chefen för en delegation som omfattas av denna punkt

(i) tillhandahålla delegationens personal det skydd som avses i punkt 2 (b) (i)

i denna

artikel; och

(ii) om tillträde till eller genom ett område som står under partens kontroll

erfordras

för att delegationen skall kunna utföra sin verksamhet och för att trygga säker

genomfart till eller genom detta område för delegationspersonalen:

(aa) om inte pågående fientligheter förhindrar det, informera delegationschefen

om

en säker väg till detta område, om sådan information finns tillgänglig; eller

(bb) om information om en säker väg inte kan tillgodoses enligt stycke (aa), så

långt

det är möjligt, röja en väg genom minfälten.

4. Delegationer från Röda Korsets internationella kommitté

(a) Denna punkt är tillämplig för varje delegation från Röda Korsets

internationella

kommitté som utför verksamhet med värdstatens eller värdstaternas medgivande

enligt bestämmelserna i Genèvekonventionerna av den 12 augusti 1949 och, i

tillämpliga fall, i dessas tilläggsprotokoll.

(b) Varje hög fördragsslutande part eller part i en konflikt skall, på anmodan

av

chefen för en delegation som omfattas av denna punkt:

(i) tillhandahålla delegationens personal det skydd som avses i punkt 2 (b) (i)

i denna

artikel; och

(ii) vidta de åtgärder som anges i punkt 3 (b) (ii) i denna artikel.

5. Övriga humanitära delegationer och undersökningsdelegationer

(a) I den mån punkterna 2, 3 och 4 i denna artikel inte är tillämpliga skall

denna

punkt tillämpas för följande delegationer när de utför verksamhet i ett

konfliktområde eller bistår offer i en konflikt:

i) varje humanitär delegation från en nationell rödakors- eller

rödahalvmåne-förening

eller Internationella Rödakorsfederationen;

(ii) varje delegation från en opartisk humanitär organisation, inklusive varje

opartisk

humanitär minröjningsinsats;

(iii) varje undersökningsdelegation som upprättats enligt bestämmelserna i

Genèvekonventionerna av den 12 augusti 1949 och, i tillämpliga fall, bifogade

tilläggsprotokoll.

(b) Varje hög fördragsslutande part eller part i en konflikt skall, på anmodan

av

chefen för en delegation som omfattas av denna punkt, i möjligaste mån:

(i) tillhandahålla delegationens personal det skydd som avses i punkt 2 (b) (i)

i denna

artikel; och

(ii) vidta de åtgärder som anges i punkt 3 (b) (ii) i denna artikel.

6. Sekretess

Alla uppgifter som lämnas under sekretess enligt denna artikel skall av

mottagaren

behandlas med sekretess och får inte röjas utanför den berörda styrkan eller

delegationen utan uttrycklig tillåtelse av uppgiftslämnaren.

7. Iakttagande av lagar och förordningar

Utan inskränkningar i den immunitet och de privilegier som de åtnjuter eller i

enlighet med de krav som gäller för deras uppdrag, skall personal som ingår i de

styrkor och delegationer för vilka denna artikel är tillämplig:

(a) följa värdstatens lagar och förordningar; och

(b) avhålla sig från varje handling eller verksamhet som är oförenlig med

uppdragets

opartiska och internationella karaktär.

Artikel 13

Konsultationer mellan de höga fördragsslutande parterna

1. De höga fördragsslutande parterna åtar sig att samråda och samarbeta i alla

ärenden avseende detta protokolls tillämpning. I detta syfte skall årligen

hållas en

konferens med de höga fördragsslutande parterna.

2. Deltagandet i de årliga konferenserna skall bestämmas av de stadgar som de

höga

fördragsslutande parterna kommer överens om.

3. Konferensen skall:

(a) göra en översyn av detta protokolls rättsliga status och tillämpning;

(b) behandla ärenden som härrör från de höga fördragsslutande parternas

rapporter i

enlighet med punkt 4 i denna artikel;

(c) förbereda översynskonferenser; och

(d) behandla den tekniska utvecklingen beträffande skydd av civilbefolkningen

mot

urskillningslös verkan av minor.

4. De höga fördragsslutande parterna skall inge årliga rapporter till

depositarien, som

skall förmedla dem till alla höga fördragsslutande parter före konferensen, om

någon

eller några av följande frågor:

(a) spridande av information om detta protokoll till dess försvarsmakt och

civilbefolkningen;

(b) minröjning och rehabiliteringsprogram;

(c) åtgärder vidtagna för att uppfylla de tekniska kraven i detta protokoll och

varje

annan relevant information;

(d) lagstiftning i anledning av detta protokoll;

(e) åtgärder vidtagna i fråga om internationellt utbyte av teknisk information,

internationellt samarbete om minröjning samt tekniskt samarbete och bistånd; och

(f) andra relevanta ärenden.

5. Kostnaden för konferensen skall fördelas mellan de höga fördragsslutande

parterna och icke fördragsslutande parter som deltar i konferensens arbete,

enligt

Förenta nationernas bidragsskala efter vederbörlig justering.

Artikel 14

Efterlevnad

1. Varje hög fördragsslutande part skall vidta alla lämpliga åtgärder, inklusive

lagstiftning och andra åtgärder, för att hindra och motverka att detta protokoll

 kränks

av personer eller på territorier under dess jurisdiktion eller kontroll.

2. De åtgärder som avses i punkt 1 i denna artikel innefattar lämpliga åtgärder

för att

säkerställa att straffrättsliga åtgärder vidtas och lagföring sker av personer

som i en

väpnad konflikt och i strid med bestämmelserna i detta protokoll avsiktligen

dödar

civilpersoner eller förorsakar dem allvarlig skada.

3. Varje hög fördragsslutande part skall också begära att dess försvarsmakt

utfärdar

relevanta militära bestämmelser och tillämpningsföreskrifter och att

försvarsmaktens

personal får den utbildning som svarar mot dess uppgifter och ansvar för att

efterleva

bestämmelserna i detta protokoll.

4. De höga fördragsslutande parterna åtar sig att samråda och samarbeta

bilateralt,

genom Förenta nationernas generalsekreterare eller genom andra behöriga

internationella förfaranden för att lösa problem som kan uppkomma i fråga om

tolkningen och tillämpningen av bestämmelserna i detta protokoll.

Teknisk bilaga

1. Protokollföring

(a) Upprättande av protokoll över läget för minor, andra än avståndsutlagda

minor,

minfält, minerade områden, försåt och andra anordningar, skall ske i enlighet

med

följande bestämmelser:

(i) läget för minfält, minerade områden och områden med försåt och andra

anordningar, skall anges exakt i förhållande till koordinaterna för minst två

referenspunkter och med den uppskattade utsträckningen av det område, som

innehåller dessa vapen, i förhållande till dessa referenspunkter;

(ii) kartor, skisser eller protokoll skall upprättas så att de anger läget för

minfält,

minerade områden, försåt och andra anordningar i förhållande till

referenspunkterna;

av protokollen skall även framgå områdenas gränser och utsträckning; och

(iii) för att möjliggöra upptäckt och röjning av minor, försåt och andra

anordningar,

skall kartor, skisser eller protokoll innehålla fullständig information om typ,

antal,

sätt för utplacering, tändanordning och livslängd, dag och tidpunkt för

utplacering,

röjningsskydd (i förekommande fall) och annan relevant information om dessa

vapens utplacering. När så är möjligt skall protokollföringen redovisa varje

minas

exakta läge, utom i fråga om minfält där minorna utlagts i rader, varvid det

räcker att

radernas läge anges. Det exakta läget och mekanismen för varje utlagt försåt

skall

protokollföras separat.

(b) Det bedömda läget och området för avståndsutlagda minor skall anges med

koordinater för referenspunkterna (normalt hörnpunkter) och bekräftas när så är

möjligt genom att utmärkas på marken vid första möjliga tillfälle. Det totala

antalet

utlagda minor, typ, dag och tidpunkt för utläggning samt tiden för

självförstöring,

skall också protokollföras.

(c) Exemplar av protokollen skall förvaras på tillräckligt hög befälsnivå för

att trygga

deras säkerhet så långt det är möjligt.

(d) Det är förbjudet att använda minor som tillverkats efter detta protokolls

ikraftträdande om de inte är försedda med påskrift om följande uppgifter på

engelska

eller på vederbörande nationella språk:

(i) ursprungsland;

(ii) månad och år för tillverkningen;

(iii) serienummer eller partinummer.

Påskriften skall vara synlig, läslig, varaktig och, i möjligaste mån, resistent

mot

miljöpåverkan.

2. Specifikationer för detekterbarhet

(a) Truppminor tillverkade efter den 1 januari 1997 skall ha ett inbyggt

material eller

en anordning som möjliggör att minan kan upptäckas med allmänt tillgänglig

teknisk

utrustning för detektering av minor och som avger en svarssignal som motsvarar

en

signal från minst åtta (8) gram järn i en sammanhållen massa.

(b) Truppminor tillverkade före den 1 januari 1997 skall antingen i sin

konstruktion

ha, eller före utplacering ha försetts med, ett material eller anordning, som

inte lätt

kan avlägsnas, och som möjliggör att minan kan upptäckas med allmänt tillgänglig

teknisk utrustning för detektering av minor och som avger en svarssignal som

motsvarar en signal från minst åtta (8) gram järn i en sammanhållen massa.

(c) Om en hög fördragsslutande part beslutar att den inte omedelbart kan

uppfylla

bestämmelserna i punkt (b) ovan, får parten, i samband med sin notifikation om

samtycke att vara bunden av detta protokoll, förklara att den avser uppskjuta

uppfyllandet av bestämmelsen i punkt (b) ovan på en tid som inte får överstiga

nio år

räknat från detta protokolls ikraftträdande. Under övergångsperioden skall

parten, i

möjligaste mån, begränsa till ett minimum användningen av truppminor som inte

uppfyller nämnda bestämmelse.

3. Specifikationer för självförstöring och självdeaktivering

(a) Alla avståndsutlagda truppminor skall vara utformade och konstruerade så att

färre än tio (10) procent av de aktiverade minorna inte förstör sig själva inom

30

dagar efter utplaceringen och att varje mina har en reservfunktion för

självdeaktivering utformad och konstruerad så att tillsammans med den

självförstörande mekanismen, inte fler än en mina på tusen aktiverade minor

fungerar som mina 120 dagar efter utplaceringen.

(b) Alla icke-avståndsutlagda truppminor som används utanför markerat område

enligt definitionen i artikel 5 i detta protokoll, skall uppfylla de krav på

självförstöring och självdeaktivering som anges i punkt (a) ovan.

(c) Om en hög fördragsslutande part beslutar att den inte omedelbart kan

uppfylla

bestämmelserna i punkterna (a) eller (b) ovan, får den, i samband med sin

notifikation om samtycke att vara bunden av detta protokoll förklara att den,

beträffande minor tillverkade före detta protokolls ikraftträdande, avser

uppskjuta

uppfyllandet av bestämmelserna i punkterna (a) eller (b) ovan för en period som

inte

får överstiga nio år räknat från detta protokolls ikraftträdande.

Under denna övergångstid skall den fördragsslutande parten:

(i) åta sig att, så långt det är möjligt, begränsa ett minimum användning av

truppminor som inte uppfyller ovan angivna bestämmelser till; och

(ii) beträffande avståndsutlagda truppminor, antingen uppfylla kraven på

självförstöring eller självdeaktivering, och, i fråga om övriga truppminor,

åtminstone

uppfylla kraven på självdeaktivering.

4. Internationella skyltar för utmärkning av minfält och minerade områden

Skyltar motsvarande bifogat exempel och med nedanstående beskrivning, skall

användas vid utmärkning av minfält och minerade områden för att säkerställa att

de

är synliga och kända för civilbefolkningen:

(a) storlek och form: en triangel som är minst 28 cm (11 inches) x 20 cm (7,9

inches)

eller en kvadrat med en sida på minst 15 cm (6 inches);

(b) färg: röd eller orange med en gul reflekterande bård;

(c) symbol: den symbol som framgår i bifogat exempel, eller en alternativ

symbol,

lätt igenkännlig i det område där skylten skall användas för att markera farligt

område;

(d) språk: skyltarna skall innehålla ordet "minor" på ett av konventionens sex

officiella språk (arabiska, engelska, franska, kinesiska, ryska och spanska) och

 på det

eller de språk som är förhärskande i området;

(e) utplacering: skyltarna skall utplaceras runt minfältet eller det minerade

området

på tillräckligt avstånd för att säkerställa att de är synliga för civilpersoner

som

närmar sig området.

ARTIKEL 2: IKRAFTTRÄDANDE

Detta reviderade protokoll träder i kraft i enlighet med artikel 8 punkt (1) (b)

 i

konventionen.

Annex B

PROTOCOL ON PROHIBITIONS OR RESTRICTIONS ON THE USE

OF

MINES, BOOBY-TRAPS

AND OTHER DEVICES AS AMENDED ON

3 MAY 1996 (PROTOCOL II AS AMENDED ON 3 MAY 1996)

ANNEXED TO THE CONVENTION

ON PROHIBITIONS OR

RESTRICTIONS ON

THE USE OF CERTAIN CONVENTIONAL WEAPONS WHICH

MAY BE DEEMED

TO BE EXCESSIVELY INJURIOUS OR TO HAVE

INDISCRIMINATE EFFECTS

ARTICLE 1: AMENDED PROTOCOL

The Protocol on Prohibitions or Restrictions on the Use of Mines, Booby-

Traps and Other Devices (Protocol II), annexed to the Convention on

Prohibitions or Restrictions on the Use of Certain Conventional Weapons

Which May Be Deemed to Be Excessively Injurious or to Have

Indiscriminate Effects ("the Convention") is hereby amended. The text

of the Protocol as amended shall read as follows:

"Protocol on Prohibitions or Restrictions on

the Use of Mines, Booby-Traps and Other Devices

as Amended on 3 May 1996

(Protocol II as amended on 3 May 1996)

Article 1

Scope of application

1. This Protocol relates to the use on land of the mines, booby-traps and

other devices, defined herein, including mines laid to interdict beaches,

waterway crossings or river crossings, but does not apply to the use of

anti-ship mines at sea or in inland waterways.

2. This Protocol shall apply, in addition to situations referred to in Article

1 of this Convention, to situations referred to in Article 3 common to the

Geneva Conventions of 12 August 1949. This Protocol shall not apply to

situations of internal disturbances and tensions, such as riots, isolated and

sporadic acts of violence and other acts of a similar nature, as not being

armed conflicts.

3. In case of armed conflicts not of an international character occurring in

the territory of one of the High Contracting Parties, each party to the

conflict shall be bound to apply the prohibitions and restrictions of this

Protocol.

4. Nothing in this Protocol shall be invoked for the purpose of affecting

the sovereignty of a State or the responsibility of the Government, by all

legitimate means, to maintain or re-establish law and order in the State or

to defend the national unity and territorial integrity of the State.

5. Nothing in this Protocol shall be invoked as a justification for

intervening, directly or indirectly, for any reason whatever, in the armed

conflict or in the internal or external affairs of the High Contracting Party

in the territory of which that conflict occurs.

6. The application of the provisions of this Protocol to parties to a

conflict, which are not High Contracting Parties that have accepted this

Protocol, shall not change their legal status or the legal status of a

disputed territory, either explicitly or implicitly.

Article 2

Definitions

For the purpose of this Protocol:

1. Mine means a munition placed under, on or near the ground or other

surface area and designed to be exploded by the presence, proximity or

contact of a person or vehicle.

2. Remotely-delivered mine means a mine not directly emplaced but

delivered by artillery, missile, rocket, mortar, or similar means, or

dropped from an aircraft. Mines delivered from a land-based system from

less than 500 metres are not considered to be "remotely delivered",

provided that they are used in accordance with Article 5 and other

relevant Articles of this Protocol.

3. Anti-personnel mine means a mine primarily designed to be exploded

by the presence, proximity or contact of a person and that will

incapacitate, injure or kill one or more persons.

4. Booby-trap means any device or material which is designed,

constructed, or adapted to kill or injure, and which functions

unexpectedly when a person disturbs or approaches an apparently

harmless object or performs an apparently safe act.

5. Other devices means manually-emplaced munitions and devices

including improvised explosive devices designed to kill, injure or damage

and which are actuated manually, by remote control or automatically

after a lapse of time.

6. Military objective means, so far as objects are concerned, any object

which by its nature, location, purpose or use makes an effective

contribution to military action and whose total or partial destruction,

capture or neutralization, in the circumstances ruling at the time, offers a

definite military advantage.

7. Civilian objects are all objects which are not military objectives as

defined in

paragraph 6 of this Article.

8. Minefield is a defined area in which mines have been emplaced and

"mined area" is an area which is dangerous due to

the presence of mines. "Phoney minefield" means an area free of mines

that simulates a minefield. The term "minefield" includes phoney

minefields.

9. Recording means a physical, administrative and technical operation

designed to obtain, for the purpose of registration in official records, all

available information facilitating the location of minefields, mined areas,

mines, booby-traps and other devices.

10. Self-destruction mechanism means an incorporated or externally

attached automatically-functioning mechanism which secures the

destruction of the munition into which it is incorporated or to which it is

attached.

11. Self-neutralization mechanism means an incorporated automatically-

functioning mechanism which renders inoperable the munition into which

it is incorporated.

12. Self-deactivating means automatically rendering a munition

inoperable by means of the irreversible exhaustion of a component, for

example, a battery, that is essential to the operation of the munition.

13. Remote control means control by commands from a distance.

14. Anti-handling device means a device intended to protect a mine and

which is part of, linked to, attached to or placed under the mine and

which activates when an attempt is made to tamper with the mine.

15. Transfer involves, in addition to the physical movement of mines into

or from national territory, the transfer of title to and control over the

mines, but does not involve the transfer of territory containing emplaced

mines.

Article 3

General restrictions on the use of mines,

booby-traps and other devices

1. This Article applies to:

 (a) mines;

 (b) booby-traps; and

 (c) other devices.

2. Each High Contracting Party or party to a conflict is, in accordance

with the provisions of this Protocol, responsible for all mines, booby-

traps, and other devices employed by it and undertakes to clear, remove,

destroy or maintain them as specified in Article 10 of this Protocol.

3. It is prohibited in all circumstances to use any mine, booby-trap or

other device which is designed or of a nature to cause superfluous injury

or unnecessary suffering.

4. Weapons to which this Article applies shall strictly comply with the

standards and limitations specified in the Technical Annex with respect

to each particular category.

5. It is prohibited to use mines, booby-traps or other devices which

employ a mechanism or device specifically designed to detonate the

munition by the presence of commonly available mine detectors as a

result of their magnetic or other non-contact influence during normal use

in detection operations.

6. It is prohibited to use a self-deactivating mine equipped with an anti-

handling device that is designed in such a manner that the anti-handling

device is capable of functioning after the mine has ceased to be capable

of functioning.

7. It is prohibited in all circumstances to direct weapons to which this

Article applies, either in offence, defence or by way of reprisals, against

the civilian population as such or against individual civilians or civilian

objects.

8. The indiscriminate use of weapons to which this Article applies is

prohibited. Indiscriminate use is any placement of such weapons:

(a) which is not on, or directed against, a military objective. In case of

doubt as to whether an object which is normally dedicated to civilian

purposes, such as a place of worship, a house or other dwelling or a

school, is being used to make an effective contribution to military action,

it shall be presumed not to be so used;

(b) which employs a method or means of delivery which cannot be

directed at a specific military objective; or

(c) which may be expected to cause incidental loss of civilian life, injury

to civilians, damage to civilian objects, or a combination thereof, which

would be excessive in relation to the concrete and direct military

advantage anticipated.

9. Several clearly separated and distinct military objectives located in a

city, town, village or other area containing a similar concentration of

civilians or civilian objects are not to be treated as a single military

objective.

10. All feasible precautions shall be taken to protect civilians from the

effects of weapons to which this Article applies. Feasible precautions are

those precautions which are practicable or practically possible taking into

account all circumstances ruling at the time, including humanitarian and

military considerations. These circumstances include, but are not limited

to:

(a) the short- and long-term effect of mines upon the local civilian

population for the duration of the minefield;

(b) possible measures to protect civilians (for example, fencing, signs,

warning and monitoring);

(c) the availability and feasibility of using alternatives; and

(d) the short- and long-term military requirements for a minefield.

11. Effective advance warning shall be given of any emplacement of

mines, booby-traps and other devices which may affect the civilian

population, unless circumstances do not permit.

Article 4

Restrictions on the use of anti-personnel mines

It is prohibited to use anti-personnel mines which are not detectable, as

specified in paragraph 2 of the Technical Annex.

Article 5

Restrictions on the use of anti-personnel mines

other than remotely-delivered mines

1. This Article applies to anti-personnel mines other than remotely-

delivered mines.

2. It is prohibited to use weapons to which this Article applies which are

not in compliance with the provisions on self-destruction and self-

deactivation in the Technical Annex, unless:

(a) such weapons are placed within a perimeter-marked area which is

monitored by military personnel and protected by fencing or other

means, to ensure the effective exclusion of civilians from the area. The

marking must be of a distinct and durable character and must at least be

visible to a person who is about to enter the perimeter-marked area; and

(b) such weapons are cleared before the area is abandoned, unless the

area is turned over to the forces of another State which accept

responsibility for the maintenance of the protections required by this

Article and the subsequent clearance of those weapons.

3. A party to a conflict is relieved from further compliance with the

provisions of sub-paragraphs 2 (a) and 2 (b) of this Article only if such

compliance is not feasible due to forcible loss of control of the area as a

result of enemy military action, including situations where direct enemy

mi litary action makes it impossible to comply. If that party regains

control of the area, it shall resume compliance with the provisions of sub-

paragraphs 2 (a) and 2 (b) of this Article.

4.If the forces of a party to a conflict gain control of an area in which

weapons to which this Article applies have been laid, such forces shall, to

the maximum extent feasible, maintain and, if necessary, establish the

protections required by this Article until such weapons have been

cleared.

5. All feasible measures shall be taken to prevent the unauthorized

removal, defacement, destruction or concealment of any device, system

or material used to establish the perimeter of a perimeter-marked area.

6. Weapons to which this Article applies which propel fragments in a

horizontal arc of less than 90 degrees and which are placed on or above

the ground may be used without the measures provided for in sub-

paragraph 2 (a) of this Article for a maximum period of 72 hours, if:

(a) they are located in immediate proximity to the military unit that

emplaced them; and

(b) the area is monitored by military personnel to ensure the effective

exclusion of civilians.

Article 6

Restrictions on the use of

remotely-delivered mines

1. It is prohibited to use remotely-delivered mines unless they are

recorded in accordance with sub-paragraph 1 (b) of the Technical Annex.

2. It is prohibited to use remotely-delivered anti-personnel mines which

are not in compliance with the provisions on self-destruction and self-

deactivation in the Technical Annex.

3. It is prohibited to use remotely-delivered mines other than anti-

personnel mines, unless, to the extent feasible, they are equipped with an

effective self-destruction or self-neutralization mechanism and have a

back-up self-deactivation feature, which is designed so that the mine will

no longer function as a mine when the mine no longer serves the military

purpose for which it was placed in position.

4. Effective advance warning shall be given of any delivery or dropping

of remotely-delivered mines which may affect the civilian population,

unless circumstances do not permit.

Article 7

Prohibitions on the use of booby-traps and other devices

1. Without prejudice to the rules of international law applicable in armed

conflict relating to treachery and perfidy, it is prohibited in all

circumstances to use booby-traps and other devices which are in any way

attached to or associated with:

(a) internationally recognized protective emblems, signs or signals;

(b) sick, wounded or dead persons;

(c) burial or cremation sites or graves;

(d) medical facilities, medical equipment, medical supplies or medical

transportation;

(e) children''''s toys or other portable objects or products specially

designed for the feeding, health, hygiene, clothing or education of

children;

(f) food or drink;

(g) kitchen utensils or appliances except in military establishments,

military locations or military supply depots;

(h) objects clearly of a religious nature;

(i) historic monuments, works of art or places of worship which

constitute the cultural or spiritual heritage of peoples; or

(j) animals or their carcasses.

2. It is prohibited to use booby-traps or other devices in the form of

apparently harmless portable objects which are specifically designed and

constructed to contain explosive material.

3. Without prejudice to the provisions of Article 3, it is prohibited to use

weapons to

which this Article applies in any city, town, village or other area

containing a similar concentration of civilians in which combat between

ground forces is not taking place or does not appear to be imminent,

unless either:

(a) they are placed on or in the close vicinity of a military objective; or

(b) measures are taken to protect civilians from their effects, for example,

the posting of warning sentries, the issuing of warnings or the provision

of fences.

Article 8

Transfers

1. In order to promote the purposes of this Protocol, each High

Contracting Party:

(a) undertakes not to transfer any mine the use of which is prohibited by

this Protocol;

(b) undertakes not to transfer any mine to any recipient other than a State

or a State agency authorized to receive such transfers;

(c) undertakes to exercise restraint in the transfer of any mine the use of

which is restricted by this Protocol. In particular, each High Contracting

Party undertakes not to transfer any anti-personnel mines to States which

are not bound by this Protocol, unless the recipient State agrees to apply

this Protocol; and

(d) undertakes to ensure that any transfer in accordance with this Article

takes place in full compliance, by both the transferring and the recipient

State, with the relevant provisions of this Protocol and the applicable

norms of international humanitarian law.

2. In the event that a High Contracting Party declares that it will defer

compliance with specific provisions on the use of certain mines, as

provided for in the Technical Annex, sub-paragraph 1 (a) of this Article

shall however apply to such mines.

3. All High Contracting Parties, pending the entry into force of this

Protocol, will refrain from any actions which would be inconsistent with

sub-paragraph 1 (a) of this Article.

Article 9

Recording and use of information on minefields,

mined areas, mines, booby-traps and other devices

1. All information concerning minefields, mined areas, mines, booby-

traps and other devices shall be recorded in accordance with the

provisions of the Technical Annex.

2. All such records shall be retained by the parties to a conflict, who

shall, without delay after the cessation of active hostilities, take all

necessary and appropriate measures, including the use of such

information, to protect civilians from the effects of minefields, mined

areas, mines, booby-traps and other devices in areas under their control.

At the same time, they shall also make available to the other party or

parties to the conflict and to the Secretary-General of the United Nations

all such information in their possession concerning minefields, mined

areas, mines, booby-traps and other devices laid by them in areas no

longer under their control; provided, however, subject to reciprocity,

where the forces of a party to a conflict are in the territory of an adverse

party, either party may withhold such information from the Secretary-

General and the other party, to the extent that security interests require

such withholding, until neither party is in the territory of the other. In the

latter case, the information withheld shall be disclosed as soon as those

security interests permit. Wherever possible, the parties to the conflict

shall seek, by mutual agreement, to provide for the release of such

information at the earliest possible time in a manner consistent with the

security interests of each party.

3. This Article is without prejudice to the provisions of Articles 10 and

12 of this Protocol.

Article 10

Removal of minefields, mined areas, mines, booby-traps and other

devices and international cooperation

1. Without delay after the cessation of active hostilities, all minefields,

mined areas, mines, booby-traps and other devices shall be cleared,

removed, destroyed or maintained in accordance with Article 3 and

paragraph 2 of Article 5 of this Protocol.

2. High Contracting Parties and parties to a conflict bear such

responsibility with respect to minefields, mined areas, mines, booby-

traps and other devices in areas under their control.

3. With respect to minefields, mined areas, mines, booby-traps and other

devices laid by a party in areas over which it no longer exercises control,

such party shall provide to the party in control of the area pursuant to

paragraph 2 of this Article, to the extent permitted by such party,

technical and material assistance necessary to fulfil such responsibility.

4. At all times necessary, the parties shall endeavour to reach agreement,

both among themselves and, where appropriate, with other States and

with international organizations, on the provision of technical and

material assistance, including, in appropriate circumstances, the

undertaking of joint operations necessary to fulfil such responsibilities.

Article 11

Technological cooperation and assistance

1. Each High Contracting Party undertakes to facilitate and shall have the

right to participate in the fullest possible exchange of equipment,

material and scientific and technological information concerning the

implementation of this Protocol and means of mine clearance. In

particular, High Contracting Parties shall not impose undue restrictions

on the provision of mine clearance equipment and related technological

information for humanitarian purposes.

2. Each High Contracting Party undertakes to provide information to the

database on mine clearance established within the United Nations

System, especially information concerning various means and

technologies of mine clearance, and lists of experts, expert agencies or

national points of contact on mine clearance.

3. Each High Contracting Party in a position to do so shall provide

assistance for mine clearance through the United Nations System, other

international bodies or on a bilateral basis, or contribute to the United

Nations Voluntary Trust Fund for Assistance in Mine Clearance.

4. Requests by High Contracting Parties for assistance, substantiated by

relevant information, may be submitted to the United Nations, to other

appropriate bodies or to other States. These requests may be submitted

to the Secretary-General of the United Nations, who shall transmit them

to all High Contracting Parties and to relevant international

organizations.

5. In the case of requests to the United Nations, the Secretary-General of

the United Nations, within the resources available to the Secretary-

General of the United Nations, may take appropriate steps to assess the

situation and, in cooperation with the requesting High Contracting Party,

determine the appropriate provision of assistance in mine clearance or

implementation of the Protocol. The Secretary-General may also report

to High Contracting Parties on any such assessment as well as on the

type and scope of assistance required.

6. Without prejudice to their constitutional and other legal provisions, the

High Contracting Parties undertake to cooperate and transfer technology

to facilitate the implementation of the relevant prohibitions and

restrictions set out in this Protocol.

7. Each High Contracting Party has the right to seek and receive technical

assistance, where appropriate, from another High Contracting Party on

specific relevant technology, other than weapons technology, as

necessary and feasible, with a view to reducing any period of deferral for

which provision is made in the Technical Annex.

Article 12

Protection from the effects of minefields, mined areas, mines,booby-traps

and other devices

1. Application

(a) With the exception of the forces and missions referred to in sub-

paragraph 2(a)(i) of this Article, this Article applies only to missions

which are performing functions in an area with the consent of the High

Contracting Party on whose territory the functions are performed.

(b) The application of the provisions of this Article to parties to a conflict

which are not High Contracting Parties shall not change their legal status

or the legal status of a disputed territory, either explicitly or implicitly.

(c) The provisions of this Article are without prejudice to existing

international humanitarian law, or other international instruments as

applicable, or decisions by the Security Council of the United Nations,

which provide for a higher level of protection to personnel functioning in

accordance with this Article.

2. Peace-keeping and certain other forces and missions

(a) This paragraph applies to:

(i) any United Nations force or mission performing peace-keeping,

observation or similar functions in any area in accordance with the

Charter of the United Nations; and

(ii) any mission established pursuant to Chapter VIII of the Charter of the

United Nations and performing its functions in the area of a conflict.

(b) Each High Contracting Party or party to a conflict, if so requested by

the head of a force or mission to which this paragraph applies, shall:

(i) so far as it is able, take such measures as are necessary to protect the

force or mission from the effects of mines, booby-traps and other devices

in any area under its control;

(ii) if necessary in order effectively to protect such personnel, remove or

render harmless, so far as it is able, all mines, booby-traps and other

devices in that area; and

(iii) inform the head of the force or mission of the location of all known

minefields, mined areas, mines, booby-traps and other devices in the area

in which the force or mission is performing its functions and, so far as is

feasible, make available to the head of the force or mission all

information in its possession concerning such minefields, mined areas,

mines, booby-traps and other devices.

3. Humanitarian and fact-finding missions of the United Nations System

(a) This paragraph applies to any humanitarian or fact-finding mission of

the United Nations System.

(b) Each High Contracting Party or party to a conflict, if so requested by

the head of a mission to which this paragraph applies, shall:

(i) provide the personnel of the mission with the protections set out in

sub-paragraph 2(b)(i) of this Article; and

(ii) if access to or through any place under its control is necessary for the

performance of the mission''''s functions and in order to provide the

personnel of the mission with safe passage to or through that place:

(aa) unless on-going hostilities prevent, inform the head of the mission of

a safe route to that place if such information is available; or

(bb) if information identifying a safe route is not provided in accordance

with sub-paragraph (aa), so far as is necessary and feasible, clear a lane

through minefields.

4. Missions of the International Committee of the Red Cross

(a) This paragraph applies to any mission of the International Committee

of the Red Cross performing functions with the consent of the host State

or States as provided for by the Geneva Conventions of 12 August 1949

and, where applicable, their Additional Protocols.

(b) Each High Contracting Party or party to a conflict, if so requested by

the head of a mission to which this paragraph applies, shall:

(i) provide the personnel of the mission with the protections set out in

sub-paragraph 2(b)(i) of this Article; and

(ii) take the measures set out in sub-paragraph 3(b)(ii) of this Article.

5. Other humanitarian missions and missions of enquiry

(a) Insofar as paragraphs 2, 3 and 4 of this Article do not apply to them,

this paragraph applies to the following missions when they are

performing functions in the area of a conflict or to assist the victims of a

conflict:

(i) any humanitarian mission of a national Red Cross or Red Crescent

society or of their International Federation;

(ii) any mission of an impartial humanitarian organization, including any

impartial humanitarian demining mission; and

(iii) any mission of enquiry established pursuant to the provisions of the

Geneva Conventions of 12 August 1949 and, where applicable, their

Additional Protocols.

(b) Each High Contracting Party or party to a conflict, if so requested by

the head of a mission to which this paragraph applies, shall, so far as is

feasible:

(i) provide the personnel of the mission with the protections set out in

sub-paragraph 2(b)(i) of this Article; and

(ii) take the measures set out in sub-paragraph 3(b)(ii) of this Article.

6. Confidentiality

All information provided in confidence pursuant to this Article shall be

treated by the recipient in strict confidence and shall not be released

outside the force or mission concerned without the express authorization

of the provider of the information.

7. Respect for laws and regulations

Without prejudice to such privileges and immunities as they may enjoy

or to the requirements of their duties, personnel participating in the

forces and missions referred to in this Article shall:

(a) respect the laws and regulations of the host State; and

(b) refrain from any action or activity incompatible with the impartial

and international nature of their duties.

Article 13

Consultations of High Contracting

Parties

1. The High Contracting Parties undertake to consult and cooperate with

each other on all issues related to the operation of this Protocol. For this

purpose, a conference of High Contracting Parties shall be held annually.

2. Participation in the annual conferences shall be determined by their

agreed Rules of Procedure.

3. The work of the conference shall include:

(a) review of the operation and status of this Protocol;

(b) consideration of matters arising from reports by High Contracting

Parties according to paragraph 4 of this Article;

(c) preparation for review conferences; and

(d) consideration of the development of technologies to protect civilians

against indiscriminate effects of mines.

4. The High Contracting Parties shall provide annual reports to the

Depositary, who shall circulate them to all High Contracting Parties in

advance of the conference, on any of the following matters:

(a) dissemination of information on this Protocol to their armed forces

and to the civilian population;

(b) mine clearance and rehabilitation programmes;

(c) steps taken to meet technical requirements of this Protocol and any

other relevant information pertaining thereto;

(d) legislation related to this Protocol;

(e) measures taken on international technical information exchange, on

international cooperation on mine clearance, and on technical

cooperation and assistance; and

(f) other relevant matters.

5. The cost of the Conference of High Contracting Parties shall be borne

by the High Contracting Parties and States not parties participating in the

work of the conference, in accordance with the United Nations scale of

assessment adjusted appropriately.

Article 14

Compliance

1. Each High Contracting Party shall take all appropriate steps, including

legislative and other measures, to prevent and suppress violations of this

Protocol by persons or on territory under its jurisdiction or control.

2. The measures envisaged in paragraph 1 of this Article include

appropriate measures to ensure the imposition of penal sanctions against

persons who, in relation to an armed conflict and contrary to the

provisions of this Protocol, wilfully kill or cause serious injury to

civilians and to bring such persons to justice.

3. Each High Contracting Party shall also require that its armed forces

issue relevant military instructions and operating procedures and that

armed forces personnel receive training commensurate with their duties

and responsibilities to comply with the provisions of this Protocol.

4. The High Contracting Parties undertake to consult each other and to

cooperate with each other bilaterally, through the Secretary-General of

the United Nations or through other appropriate international procedures,

to resolve any problems that may arise with regard to the interpretation

and application of the provisions of this Protocol.

Technical Annex

1.Recording

(a) Recording of the location of mines other than remotely-delivered

mines, minefields, mined areas, booby-traps and other devices shall be

carried out in accordance with the following provisions:

(i) the location of the minefields, mined areas and areas of booby-traps

and other devices shall be specified accurately by relation to the

coordinates of at least two reference points and the estimated dimensions

of the area containing these weapons in relation to those reference points;

(ii) maps, diagrams or other records shall be made in such a way as to

indicate the location of minefields, mined areas, booby-traps and other

devices in relation to reference points, and these records shall also

indicate their perimeters and extent; and

(iii) for purposes of detection and clearance of mines, booby-traps and

other devices, maps, diagrams or other records shall contain complete

information on the type, number, emplacing method, type of fuse and life

time, date and time of laying, anti-handling devices (if any) and other

relevant information on all these weapons laid. Whenever feasible the

minefield record shall show the exact location of every mine, except in

row minefields where the row location is sufficient. The precise location

and operating mechanism of each booby-trap laid shall be individually

recorded.

(b) The estimated location and area of remotely-delivered mines shall be

specified by coordinates of reference points (normally corner points) and

shall be ascertained and when feasible marked on the ground at the

earliest opportunity. The total number and type of mines laid, the date

and time of laying and the self-destruction time periods shall also be

recorded.

(c) Copies of records shall be held at a level of command sufficient to

guarantee their safety as far as possible.

(d) The use of mines produced after the entry into force of this Protocol

is prohibited unless they are marked in English or in the respective

national language or languages with the following information:

(i) name of the country of origin;

(ii) month and year of production; and

(iii) serial number or lot number.

The marking should be visible, legible, durable and resistant to

environmental effects, as far as possible.

2. Specifications on detectability

(a) With respect to anti-personnel mines produced after 1 January 1997,

such mines shall incorporate in their construction a material or device

that enables the mine to be detected by commonly-available technical

mine detection equipment and provides a response signal equivalent to a

signal from 8 grammes or more of iron in a single coherent mass.

(b) With respect to anti-personnel mines produced before 1 January

1997, such mines shall either incorporate in their construction, or have

attached prior to their emplacement, in a manner not easily removable, a

material or device that enables the mine to be detected by commonly-

available technical mine detection equipment and provides a response

signal equivalent to a signal from 8 grammes or more of iron in a single

coherent mass.

(c) In the event that a High Contracting Party determines that it cannot

immediately comply with sub-paragraph (b), it may declare at the time of

its notification of consent to be bound by this Protocol that it will defer

compliance with sub-paragraph (b) for a period not to exceed 9 years

from the entry into force of this Protocol. In the meantime it shall, to the

extent feasible, minimize the use of anti-personnel mines that do not so

comply.

3. Specifications on self-destruction and self-deactivation

(a) All remotely-delivered anti-personnel mines shall be designed and

constructed so that no more than 10% of activated mines will fail to self-

destruct within 30 days after emplacement, and each mine shall have a

back-up self-deactivation feature designed and constructed so that, in

combination with the self-destruction mechanism, no more than one in

one thousand activated mines will function as a mine 120 days after

emplacement.

(b) All non-remotely delivered anti-personnel mines, used outside

marked areas, as defined in Article 5 of this Protocol, shall comply with

the requirements for self-destruction and self-deactivation stated in sub-

paragraph (a).

(c) In the event that a High Contracting Party determines that it cannot

immediately comply with sub-paragraphs (a) and/or (b), it may declare at

the time of its notification of consent to be bound by this Protocol, that it

will, with respect to mines produced prior to the entry into force of this

Protocol, defer compliance with sub-paragraphs (a) and/or (b) for a

period not to exceed 9 years from the entry into force of this Protocol.

During this period of deferral, the High Contracting Party shall:

(i) undertake to minimize, to the extent feasible, the use of anti-personnel

mines that do not so comply; and

(ii) with respect to remotely-delivered anti-personnel mines, comply with

either the requirements for self-destruction or the requirements for self-

deactivation and, with respect to other anti-personnel mines comply with

at least the requirements for self-deactivation.

4. International signs for minefields and mined areas

Signs similar to the example attached and as specified below shall be

utilized in the marking of minefields and mined areas to ensure their

visibility and recognition by the civilian population:

(a) size and shape: a triangle or square no smaller than 28 centimetres (11

inches) by 20 centimetres (7.9 inches) for a triangle, and 15 centimetres

(6 inches) per side for a square;

(b) colour: red or orange with a yellow reflecting border;

(c) symbol: the symbol illustrated in the Attachment, or an alternative

readily recognizable in the area in which the sign is to be displayed as

identifying a dangerous area;

(d) language: the sign should contain the word "mines" in one of the six

official languages of the Convention (Arabic, Chinese, English, French,

Russian and Spanish) and the language or languages prevalent in that

area; and

(e) spacing: signs should be placed around the minefield or mined area at

a distance sufficient to ensure their visibility at any point by a civilian

approaching the area."

ARTICLE 2: ENTRY INTO FORCE

This amended Protocol shall enter into force as provided for in paragraph

1 (b) of Article 8 of the Convention.

Attachment

CCW/CONF.I/16 (Part I)

page

Prop. 1996/97:145

41

58