Regeringens proposition

2000/01:136

Äldreförsörjningsstöd

Prop.

2000/01:136

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 31 maj 2001

Lena Hjelm-Wallén

 Lars Engqvist

 (Socialdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I syfte att återställa socialtjänstens försörjningsstöd till att vara ett

individuellt, behovsprövat bistånd som är föranlett av tillfälliga ekonomiska

problem, läggs i propositionen förslag om att personer som är bosatta i Sverige

och som är 65 år eller äldre skall garanteras en viss lägsta levnadsnivå i form

av ett äldreförsörjningsstöd. Storleken av det äldreförsörjningsstöd som lämnas

skall vara beroende av den stödberättigades inkomster. Stödet föreslås vara

skattefritt, regleras i en särskild lag och finansieras av statsmedel.

Stödet föreslås vidare administreras av de allmänna försäkringskassorna och

betraktas som en socialförsäkringsförmån och hänföras till de

bosättningsbaserade försäkringarna i socialförsäkringslagen (1999:799). Regler

om beräkning och handläggning av äldreförsörjningsstödet skall i möjligaste mån

anpassas till de regler som regeringen föreslagit i lagen om bostadstillägg till

 pensionärer m.fl. (prop. 2000/01:140).

I de fall den stödberättigade vistas utanför det Europeiska ekonomiska

samarbetsområdet (EES) skall äldreförsörjningsstödet utbetalas om

utlandsvistelsen kan antas vara längst tre månader.

Den stödberättigade skall genom äldreförsörjningsstödet dels tillförsäkras en

skälig levnadsnivå, dels tillförsäkras medel att täcka de bostadskostnader som

inte överstiger 5 700 kronor per månad för den som är ogift och 2 850 kronor per

 månad för den som är gift. Den skäliga levnadsnivån föreslås vara densamma som

vid beräkning av särskilt bostadstillägg enligt förslaget till lag om

bostadstillägg till pensionärer m.fl. Det innebär enligt gällande prisbasbelopp

3 979 kronor per månad för den som är ogift och 3 333 kronor per månad för den

som är gift.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 4

2 Lagförslag 5

2.1 Förslag till lag om äldreförsörjningsstöd 5

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (2001:000) om

bostadstillägg till pensionärer m.fl. 8

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (2001:000) om

ändring i socialförsäkringslagen (1999:799) 9

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (2001:000) om

ändring i lagen (2001:000) om ändring i socialförsäkringslagen (1999:799)

10

2.5 Förslag till lag om ändring i inkomstskattelagen (1999:1229) 11

3 Ärendet och dess beredning 12

4 Allmänna utgångspunkter 13

4.1 Socialbidrag - det yttersta skyddsnätet 13

4.2 Nuvarande pensionsbestämmelser 13

4.3 Bostadstillägg till pensionärer 15

5 Förslag om äldreförsörjningsstöd 16

5.1 Ett äldreförsörjningsstöd införs 16

5.2 Äldreförsörjningsstödets administration 20

5.3 Lagreglering av äldreförsörjningsstödet 21

5.4 Äldreförsörjningsstöd till den som har rätt till pensionsförmåner

22

5.5 Äldreförsörjningsstöd vid utlandsvistelse 23

5.5.1 Förhållandet till EG-rätten 24

5.6 Äldreförsörjningsstödets storlek 25

5.6.1 Nivån för äldreförsörjningsstödet 25

5.6.2 Beräkningen av bostadskostnader 28

5.7 Inkomstprövningen 29

5.7.1 Makar och med makar jämställda personer 31

5.7.2 Beräkning av förmögenhet 32

5.7.3 Uppgiftsskyldighet 33

5.8 Ansökan, beslut och utbetalning av äldre-

försörjningsstöd 34

5.8.1 Ansökan om äldreförsörjningsstöd 34

5.9 Utbetalning av äldreförsörjningsstöd 35

5.9.1 Anmälningsskyldighet 37

5.9.2 Återbetalningsskyldighet 38

5.10 Omprövning, ändring, överklagande 39

5.10.1 Omprövning och ändring av äldreförsörjningsstöd 39

5.10.2 Överklagande m.m. 39

5.11 Övriga bestämmelser 40

5.12 Sekretessfrågor 40

6 Ikraftträdande och ekonomiska konsekvenser 41

6.1 Ikraftträdande 41

6.2 Ekonomiska konsekvenser 41

7 Författningskommentar 43

7.1 Förslaget till lag om äldreförsörjningsstöd 43

7.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (2001:000) om bostadstillägg till

pensionärer m.fl. 48

7.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (2001:000) om

ändring i socialförsäkringslagen (1999:799) 49

7.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (2001:000) om

ändring i lagen (2001:000) om ändring i social-försäkringslagen (1999:799)

49

7.5 Förslaget till lag om ändring i inkomstskattelagen (1999:1229) 49

Bilaga 1 Sammanfattning av betänkandet Socialtjänst i

utveckling (SOU 1999:97) 50

Bilaga 2 Utredningens lagförslag 65

Bilaga 3 Remissinstanser till betänkandet Socialtjänst i

utveckling (SOU 1999:97) 77

Bilaga 4 Lagrådsremissens lagförslag 78

Bilaga 5 Lagrådets yttrande 89

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 31 maj 2001 91

1

Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

1. lag om äldreförsörjningsstöd,

2. lag om ändring i lagen (2001:000) om bostadstillägg till pensionärer m.fl,

3. lag om ändring i lagen (2001:000) om ändring i socialförsäkringslagen

(1999:799),

4. lag om ändring i lagen (2001:000) om ändring i lagen (2001:000) om ändring i

socialförsäkringslagen (1999:799),

5. lag om ändring i inkomstskattelagen (1999:1229).

Prop. 2000/01:136

2 Lagförslag

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om äldreförsörjningsstöd

Rätten till äldreförsörjningsstöd

1 § I socialförsäkringslagen (1999:799) finns bestämmelser om vem som omfattas

av denna lag. Socialförsäkringslagen innehåller också bestämmelser om förmåner

vid utlandsvistelse och om handläggning av ärenden, m.m.

2 § Äldreförsörjningsstöd enligt denna lag utges från och med den månad då den

stödberättigade fyller 65 år. Rätten till äldreförsörjningsstöd respektive

stödets storlek är beroende av den stödberättigades, och om han eller hon är

gift, även makens inkomster.

Med inkomst avses i denna lag den inkomst, för år räknat, som en stödberättigad

kan antas komma att få under den närmaste tiden.

3 § Äldreförsörjningsstöd utges till den som har rätt till inkomstgrundad

ålderspension enligt lagen (1998:674) om inkomstgrundad ålderspension, till

garantipension enligt lagen (1998:702) om garantipension eller till

bostadstillägg eller särskilt bostadstillägg enligt lagen (2001:000) om

bostadstillägg till pensionärer m.fl. endast om den stödberättigade tar ut

samtliga sådana förmåner som han eller hon är berättigad till för samma tid.

Beräkning av äldreförsörjningsstödets storlek

4 § Den stödberättigade skall genom äldreförsörjningsstödet dels tillförsäkras

en skälig levnadsnivå, dels tillförsäkras medel för att täcka en skälig

bostadskostnad.

Den skäliga levnadsnivån enligt första stycket skall per månad motsvara en

tolftedel av 1,294 gånger prisbasbeloppet för den som är ogift och en tolftedel

av 1,084 gånger prisbasbeloppet för den som är gift.

En bostadskostnad som uppgår till högst 5 700 kronor per månad för den som är

ogift och 2 850 kronor per månad för den som är gift skall anses som en skälig

bostadskostnad enligt första stycket. För var och en av makarna skall

bostadskostnaden beräknas till hälften av deras sammanlagda bostadskostnad. För

var och en av de boende i tvåbäddsrum i särskild boendeform skall en

bostadskostnad som uppgår till högst 2 850 kronor per månad anses som en skälig

bostadskostnad enligt första stycket.

5 § I denna lag avses med prisbasbelopp det enligt 1 kap. 6 § lagen (1962:381)

om allmän försäkring fastställda prisbasbeloppet.

6 § Vid beräkning av bostadskostnaderna skall 7 och 8 §§ lagen (2001:000) om

bostadstillägg till pensionärer m.fl. tillämpas på motsvarande sätt.

7 § Den stödberättigades inkomster skall beräknas enligt 21 § första stycket

lagen (2001:000) om bostadstillägg till pensionärer m.fl. När rätten till

äldreförsörjningsstöd beräknas skall även det särskilda bostadstillägget enligt

20 § samma lag samt bostadsbidrag enligt lagen (1993:737) om bostadsbidrag

räknas som inkomst.

I fråga om makar skall inkomsten respektive värdet av förmögenhet för var och en

 av dem beräknas utgöra hälften av deras sammanlagda inkomst och förmögenhet.

8 § Äldreförsörjningsstöd skall motsvara det belopp varmed den stödberättigades

inkomster efter avdrag för skälig bostadskostnad understiger den skäliga

levnadsnivå som anges i 4 § andra stycket.

Utbetalning

9 § Äldreförsörjningsstöd utges från och med den månad då rätt till förmånen

inträtt, dock tidigast från och med ansökningsmånaden.

Stödet kan utges under högst tolv sammanhängande månader på grundval av de

uppgifter som den stödberättigade har lämnat i sin ansökan. För stöd under tid

därefter skall den stödberättigade ge in en ny ansökan.

Äldreförsörjningsstöd utges till och med den månad då den berättigade avlidit

eller rätten till förmånen annars har upphört.

10 § Äldreförsörjningsstödet betalas ut månadsvis. Årsbeloppet skall avrundas

till närmaste hela krontal som är delbart med tolv.

Övriga bestämmelser

11 § Följande bestämmelser i lagen (2001:000) om bostadstillägg till pensionärer

 m.fl. gäller i fråga om äldreförsörjningsstöd enligt denna lag:

5 § om vem som är likställd med gift person m.m.,

22 § om ansökan m.m.,

25 § om utbetalning av bostadstillägg för förfluten tid,

26 § om anmälningsskyldighet vid ändrade förhållanden,

27 och 28 §§ om omprövning och ändring av bostadstillägg,

29 § om uppgiftsskyldighet för banker och andra penninginrättningar,

30 § om återbetalningsskyldighet, och

31 § om avdrag på bostadstillägg.

12 § Följande bestämmelser i lagen (1962:381) om allmän försäkring skall

tillämpas i ärenden enligt denna lag:

17 kap. 1 § om sammanträffande av förmåner,

18 kap. 46 och 47 §§ om Riksförsäkringsverkets tillsyn,

20 kap. 2 a § om provisoriska beslut,

20 kap. 3 § tredje stycket om indragning eller nedsättning,

20 kap. 5 § om preskription,

20 kap. 6 § första stycket andra meningen om förbud mot överlåtelse,

20 kap. 8 § fjärde stycket om utredningsåtgärder,

20 kap. 9 § om uppgiftsskyldighet, och

20 kap. 10-13 §§ om överklagande m.m.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2003.

Prop. 2000/01:136

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (2001:000) om bostadstillägg till

pensionärer m.fl.

Härigenom föreskrivs att 24 § lagen (2001:000) om bostadstillägg till

pensionärer m.fl. skall ha följande lydelse.

Lydelse enligt prop. 2000/01:140

Föreslagen lydelse

24 §

Bostadstillägg skall betalas ut månadsvis. Årsbeloppet skall avrundas till

närmaste hela krontal som är delbart med tolv.

Bostadstillägg som understiger 25 kronor per månad betalas inte ut. Om särskilt

bostadstillägg ingår skall dock bostadstillägget alltid betalas ut.

Bostadstillägg som understiger 25 kronor per månad betalas inte ut. Om särskilt

bostadstillägg ingår eller om äldreförsörjningsstöd enligt lagen (2001:000) om

äldreförsörjningsstöd betalas ut, skall dock bostadstillägget alltid betalas ut.

Prop. 2000/01:136

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (2001:000) om ändring i

socialförsäkringslagen (1999:799)

Härigenom föreskrivs att 4 kap. 2 § socialförsäkringslagen (1999:799) i stället

för dess lydelse enligt lagen (2001:000) om ändring i nämnda lag skall ha

följande lydelse.

Lydelse enligt prop. 2000/01:96

Föreslagen lydelse

4 kap.

2 §

Förmåner får utges om utlandsvistelsen kan antas vara längst sex månader.

Förmåner får utges om utlandsvistelsen kan antas vara längst sex månader.

Äldreförsörjningsstöd får dock utges endast om utlandsvistelsen kan antas vara

längst tre månader.

När det gäller ersättning för sjukvård m.m. enligt 3 kap. 1 § 1 tillämpas

särskilda bestämmelser om vård som ges utomlands.

Förmåner enligt 3 kap. 1 § 3 samt 2 § 6, 11 och 13 utges så länge den

försäkrades bosättning i Sverige består enligt 2 kap.

Prop. 2000/01:136

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (2001:000) om ändring i lagen (2001:000)

 om ändring i socialförsäkringslagen (1999:799)

Härigenom föreskrivs att 3 kap. 2 § socialförsäkringslagen (1999:799) i stället

för dess lydelse enligt lagen (2001:000) om ändring i lagen (2001:000)1 om

ändring i nämnda lag skall ha följande lydelse.

Lydelse enligt prop. 2000/01:140

Föreslagen lydelse

3 kap.

2 §

Den som är bosatt i Sverige omfattas även av

1. lagen (1947:529) om allmänna barnbidrag,

3. lagen (1986:378) om förlängt barnbidrag,

4. lagen (1988:360) om handläggning av ärenden om bilstöd till handikappade,

5. lagen (1988:1463) om bidrag vid adoption av utländska barn,

6. lagen (1990:773) om särskilt pensionstillägg till ålderspension för långvarig

 vård av sjukt eller handikappat barn,

7. lagen (1993:389) om assistansersättning,

8. lagen (1993:737) om bostadsbidrag,

9. lagen (2001:000) om bostadstillägg till pensionärer m.fl.,

10. lagen (1996:1030) om underhållsstöd,

11. lagen (1998:702) om garantipension,

12. lagen (1998:703) om handikappersättning och vårdbidrag, och

13. lagen (2000:461) om efterlevandepension och efterlevandestöd till barn i

fråga om

- garantipension till omställningspension och änkepension

- efterlevandestöd till barn, och

- pension enligt 6 kap. 5 § första stycket 2 samma lag eller enligt 4 § andra

stycket 2 eller 6 § tredje stycket 2 lagen (2000:462) om införande av lagen om

efterlevandepension och efterlevandestöd till barn, beräknad i förhållande till

det antal år som har tillgodoräknats som bosättningstid i Sverige.

12. lagen (1998:703) om handikappersättning och vårdbidrag,

13. lagen (2000:461) om efterlevandepension och efterlevandestöd till barn i

fråga om

- garantipension till omställningspension och änkepension,

- efterlevandestöd till barn, och

- pension enligt 6 kap. 5 § första stycket 2 samma lag eller enligt 4 § andra

stycket 2 eller 6 § tredje stycket 2 lagen (2000:462) om införande av lagen om

efterlevandepension och efterlevandestöd till barn, beräknad i förhållande till

det antal år som har tillgodoräknats som bosättningstid i Sverige, och

14. lagen (2001:000) om äldreförsörjningsstöd.

2.5 Förslag till lag om ändring i inkomstskattelagen (1999:1229)

Härigenom föreskrivs att 8 kap. 11 § inkomstskattelagen (1999:1229) skall ha

följande lydelse.

Lydelse enl. prop 2000/01:80

Föreslagen lydelse

8 kap.

11 §

Bistånd enligt socialtjänstlagen (2001:000) och liknande ersättningar är

skattefria.

Bistånd enligt socialtjänstlagen (2001:000) och lagen (2001:000) om

äldreförsörjningsstöd och liknande ersättningar är skattefria.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2003.

Prop. 2000/01:136

3 Ärendet och dess beredning

Regeringen bemyndigade den 25 september 1997 dåvarande statsrådet Margot
[REDACTED_EFTERNAMN] att tillkalla en särskild utredare med uppgift att göra en översyn av

vissa frågor om socialtjänstlagen (1980:620) och socialtjänstens uppgifter (dir.

 1997:109). I uppdraget ingick bland annat att analysera och lämna förslag

angående lagens konstruktion och struktur, socialtjänstens finansiering,

socialtjänstens uppgift att främst bistå vid tillfälliga sociala eller

ekonomiska problem och formerna för tillsynen över socialtjänsten. I regeringens

 proposition (1997/98:113) Nationell handlingsplan för äldrepolitiken

konstaterade regeringen vidare att frågan om ekonomisk trygghet för vissa äldre

invandrare behövde utredas.

Genom beslut av regeringen den 3 september 1998 lämnades tilläggsdirektiv till

utredningen (dir. 1998:70). Detta innebar att utredaren även fick i uppdrag att

lämna förslag om hur den ekonomiska tryggheten för vissa äldre invandrare skulle

 utformas. Den 10 september 1999 överlämnade socialtjänstutredningen betänkandet

 Socialtjänst i utveckling (SOU 1999:97). Betänkandet innehåller bland annat

förslag om införandet av ett äldreförsörjningsstöd. Förslaget har

remissbehandlats. En sammanfattning av betänkandet finns i bilaga 1.

Utredningens lagförslag i dessa delar finns i bilaga 2. En förteckning över

remissinstanserna finns i bilaga 3. En sammanställning av remissvaren finns

tillgänglig i Socialdepartementet (dnr S1999/7149/ST).

Förslagen i denna proposition om att införa ett statligt äldreförsörjningsstöd

har en stark anknytning till förslagen i den till riksdagen nyligen överlämnade

propositionen Reformerade regler för bostadstillägg till pensionärer m.fl.

(prop. 2000/01:140).

Förslagen i denna proposition har tagits fram i samarbete med Miljöpartiet och

Vänsterpartiet.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 26 april 2001 att inhämta Lagrådets yttrande över de

lagförslag som finns i bilaga 4. Lagrådets yttrande finns i bilaga 5. Lagrådet

har föreslagit vissa justeringar i lagtexten. Regeringen har följt förslagen.

Därutöver har vissa redaktionella ändringar gjorts i lagtexten.

Regeringen återkommer till vissa av Lagrådets synpunkter i

författningskommentaren.

Det av Lagrådet granskade förslaget till lag om ändring i lagen (1992:1068) om

introduktionsersättning för flyktingar och vissa andra utlänningar tas inte upp

i detta sammanhang. Regeringen avser att återkomma med förslag i denna del vid

ett senare tillfälle.

4 Allmänna utgångspunkter

4.1 Socialbidrag - det yttersta skyddsnätet

Så länge som Sverige haft en låg eller mycket låg arbetslöshet har de generella

socialförsäkringssystemen på ett effektivt sätt tryggat välfärden och medverkat

till att andelen fattiga i Sverige varit betydligt lägre än i de flesta andra

länder. Socialbidraget har då kunnat fungera som det yttersta skyddsnät det är

avsett att vara. Under 1990-talet har Sverige emellertid genomgått den djupaste

ekonomiska krisen sedan 1930-talet. Det har fått till följd att

socialbidragssystemet har utsatts för stora påfrestningar, då allt fler

människor tvingats söka socialbidrag på grund av försörjningsproblem.

Inom socialtjänstens individ- och familjeomsorg är arbetet med ekonomiskt stöd

till enskilda och familjer en av de mest omfattande insatserna, såväl till antal

 som till kostnader. Över 75 procent av samtliga klienter vid landets

socialbyråer ansöker om ekonomiskt bistånd enligt socialtjänstlagen (1980:620).

En kategori som i ökad omfattning erhållit långvarigt försörjningsstöd enligt

socialtjänstlagen under 1990-talet, är vissa äldre personer som inte

kvalificerat sig för en pension som ger en tillräcklig försörjning. Normalt sett

 får personer i pensionsåldern sina försörjningsbehov tillgodosedda inom

pensionssystemet. Så är dock inte alltid fallet för t.ex. dem som invandrar till

 Sverige. Eftersom det krävs 40 års bosättningstid i Sverige före fyllda 65 år

för att få full folkpension hinner de som bott i Sverige kortare tid inte

kvalificera sig för en pension som är tillräcklig att leva på. I många fall blir

 de därför hänvisade till socialtjänsten för att få sin grundläggande

försörjning. Totalt erhöll drygt 10 700 personer som var 65 år eller äldre

ekonomiskt bistånd enligt socialtjänstlagen i tio månader eller fler 1998. 94

procent av dem var utrikes födda. 36 procent av bidragstagarna var män och 64

procent kvinnor. Tre fjärdedelar av dem som erhöll bistånd i tio månader eller

fler under denna period saknade pension helt.

Det är enligt regeringens mening viktigt att bryta denna utveckling där

socialbidraget tenderat att bli en permanent försörjningskälla för vissa äldre

personer och återställa socialtjänstens försörjningsstöd till att vara ett

individuellt, behovsprövat bistånd som är föranlett av tillfälliga ekonomiska

problem.

4.2 Nuvarande pensionsbestämmelser

Alla medlemsländer i Europeiska unionen (EU) har någon form av offentligt

grundskydd i pensionssystemen för äldre människors försörjning. Har en

EU-medborgare genom bosättningstid eller intjänande av pensionsrätt kvalificerat

 sig för pension i ett medlemsland har han eller hon rätt till pension oavsett

var inom unionen personen i fråga bosätter sig i ett senare skede.

Inför genomförandet av EES-avtalet 1993 anpassades de svenska

pensionsbestämmelserna till EG-rätten, vilket innebar en skärpning av

kvalifikationsreglerna för rätt till folkpension.

Numera gäller att en person som är försäkrad i Sverige har rätt till folkpension

 i form av ålderspension om han eller hon har tillgodoräknats antingen minst tre

 bosättningsår i Sverige eller minst tre år med ATP-poäng, enligt 5 kap. lagen

(1962:381) om allmän försäkring. Bestämmelserna i förordningen (EEG) nr 1408/71

om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare

eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen innebär att kravet på

minsta försäkringstid kan uppfyllas genom sammanläggning med försäkringstid som

härrör från andra länder inom EU/EES-området. Minst ett år måste dock avse

Sverige.

Enligt tidigare bestämmelser utbetalades folkpension till samtliga svenska

medborgare som var bosatta i Sverige utan hänsyn till bosättnings- eller

försäkringstidens längd. Även utländska medborgare och statslösa som var bosatta

 i Sverige hade rätt till folkpension på samma villkor och med samma

tilläggsförmåner som svenska medborgare. En förutsättning var dock att personen

i fråga hade varit bosatt i Sverige en viss minsta tid. För ålderspension

krävdes att den försäkrade hade varit bosatt i Sverige sedan minst fem år och

efter fyllda 16 år varit bosatt här under sammanlagt minst tio år.

I samband med att rådets förordning (EEG) nr 1408/71 införlivades i svensk rätt

konstaterades att stora problem skulle uppkomma inom folkpensioneringen vid en

tillämpning av förordningens principer. Den som en gång beviljats folkpension

skulle ha rätt att exportera hela pensionen vid flyttning till ett land inom EU.

 Denna rättighet skulle gälla såväl för svenska medborgare födda i Sverige som

för svenska medborgare födda i ett EU-land eller utanför EU. Konsekvenserna

bedömdes bli mycket långtgående och leda till resultat som inte kunde anses vara

 acceptabla. En följd skulle vara att utgifterna för folkpensionen skulle öka

högst väsentligt. Mot bakgrund av överväganden av detta slag tillskapades därför

 ett nytt system för intjänande av rätt till folkpension på grundval av tid för

bosättning här i landet. För rätt till oavkortad folkpension krävs antingen 40

bosättningsår mellan 16 och 64 års ålder eller 30 år med pensionspoäng. Om

antalet år är färre reduceras folkpensionen med 1/40 respektive 1/30 för varje

år som fattas. Folkpensionen beräknas efter det alternativ som är fördelaktigast

 för den försäkrade. Till en pensionär som helt saknar eller har låg

tilläggspension (ATP) utbetalas även ett andelsberäknat pensionstillskott.

Undantag från dessa bosättningsregler gäller dock för personer som erhåller

uppehållstillstånd som flykting eller annan särskilt skyddsbehövande enligt 3

kap. 2 § eller 3 § utlänningslagen (1989:529). De får tillgodoräkna sig

kvalifikationstid i hemlandet och blir på så sätt i regel berättigade till

svensk pension. Kvalifikationstid kan dock endast tillgodoräknas mellan 16 och

64 års ålder, vilket innebär att dessa personer riskerar att sakna svensk

pension om de kommer till Sverige när de är 65 år eller äldre. Det ovan

beskrivna undantaget gäller även för dem som fram till och med den 1 januari

1997 beviljades uppehållstillstånd som de factoflyktingar. År 1997 ersattes

skyddsbegreppet de factoflykting med preciserade regler för vilka utöver

konventionsflyktingar som skall få skydd, dvs. skyddsbehövande.

Slutligen kan nämnas att om en person invandrar från ett land utanför EU som

Sverige har ingått en konvention med skall pensionen i regel exporteras till

Sverige. En sådan konvention har Sverige bland annat med Chile och Turkiet.

För att mildra de negativa effekterna av 1993 års ändrade pensionsregler

infördes övergångsbestämmelser för dem som är födda före 1938. Övergångsreglerna

 innebär att oavkortad folkpension betalas ut vid sammanlagt 10 års

bosättningstid i Sverige efter 16 års ålder. Reglerna reducerar problemet med

otillräcklig försörjningsförmåga för dem som är födda före 1938 på så sätt att

dessa senast efter 10 år har en egen försörjning och därmed inte riskerar att

bli beroende av socialtjänstens försörjningsstöd.

De ovan beskrivna bosättningsreglerna medför således att vissa invandrare som är

 65 år eller äldre blivit hänvisade till socialtjänsten för att få sin

försörjning tryggad, eftersom de inte hunnit tjäna in tillräcklig pension i

Sverige.

Ytterligare en kategori som uppbär en lägre folkpension till följd av

bosättningsreglerna är de som är födda i Sverige men som har varit bosatta

utomlands under ett antal år och återvänt till Sverige vid pensionsåldern.

Det finns även ett mindre antal personer som har varit bosatta i Sverige i 40 år

 och därmed har en oavkortad pension men där denna av andra skäl är reducerad.

Det rör sig om personer som till följd av förtida uttag av pension eller på

grund av bristande eller underlåten avgiftsbetalning får en låg pension. Även

personer som får yrkesskadelivränta utbytt mot ett engångsbelopp kan få en lägre

 pension.

Grundskyddet inom det reformerade ålderspensionssystemet

I det reformerade ålderspensionssystemet som träder i kraft den 1 januari 2003

ligger hela livsinkomsten till grund för den inkomstgrundande ålderspensionen.

Grundskyddet utgörs av en garantipension som betalas ut som en utfyllnad upp

till en viss nivå när den inkomstrelaterade pensionen är låg eller saknas. Rätt

till garantipension kommer att grundas på försäkringstid och pensionen

finansieras av statsmedel. För rätt till oavkortad garantipension krävs 40 års

försäkringstid. Vid kortare försäkringstid (bosättningstid) skall

garantipensionen avkortas proportionellt. Som försäkringstid skall

tillgodoräknas den tid då en person anses ha varit bosatt i Sverige enligt

socialförsäkringslagen (1999:799). De kvalifikationsregler som i dag gäller för

medborgare inom respektive utanför EU samt för flyktingar och andra

skyddsbehövande kommer att kvarstå. För personer födda 1937 eller tidigare

gäller särskilda övergångsregler.

4.3 Bostadstillägg till pensionärer

Förutom folkpension, tilläggspension (ATP) och pensionstillskott finns ett

inkomstprövat stöd för boendet enligt lagen (1994:308) om bostadstillägg till

pensionärer (BTPL). Bostadstillägg (BTP) kan betalas ut till dem som uppbär

ålderspension, förtidspension, omställningspension, särskild

efterlevandepension, änkepension, hustrutillägg eller som får pension enligt

lagstiftning i en stat inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet.

Bostadstillägget syftar till att ge pensionärer möjligheter att ha en bra bostad

 utan att boendekostnaden minskar möjligheten att i övrigt ha en

tillfredställande standard. Bostadstillägget utgör 90 procent av en

boendekostnad upp till maximalt 4 500 kronor per månad. En ensamstående

pensionär boende i tvåbäddsrum i särskilt boende får dock för närvarande

bostadstillägg endast för bostadskostnader upp till 2 000 kronor per månad. För

boende i flerbäddsrum utges inget BTP.

Storleken på BTP påverkas av pensionärens årsinkomst. I årsinkomsten inräknas

främst arbetsinkomster och pensioner förutom folkpension och pensionstillskott.

Därutöver ingår 5 procent av förmögenhet samt ytterligare 10 procent av

förmögenhet över 75 000 kronor för ogift resp. 60 000 kronor för gift. För makar

 är årsinkomsten hälften av deras gemensamma årsinkomst. BTP reduceras med 40

procent av årsinkomsten. Till den del denna årsinkomst överstiger ett och ett

halvt prisbasbelopp minskas BTP med 45 procent av inkomsten.

Om en pensionärs samlade inkomster efter avdrag för skälig bostadskostnad

understiger en skälig levnadsnivå lämnas även särskilt bostadstillägg (SBTP) upp

 till den skäliga nivån enligt samma lag. Skälig levnadsnivå är därvid 1,294

gånger prisbasbeloppet för ogift och 1,084 gånger prisbasbeloppet för gift.

Skälig bostadskostnad är den verkliga bostadskostnaden upp till 5 700 kronor.

Den 1 januari 2003 ersätts det särskilda grundavdraget för folkpensionärer med

ett allmänt grundavdrag och samtidigt ersätts folkpension och pensionstillskott

av garantipension. Effekten av detta är att skatten blir högre för

pensionärerna. För att kompensera detta höjs bruttopensionerna i motsvarande mån

 men detta genererar alltså inte högre nettopensioner. Behovet av BTP för

pensionärskollektivet blir därför oförändrat. Eftersom pensionerna höjs skulle

detta vid oförändrade BTP-regler leda till lägre BTP. För att förhindra detta

måste beräkningsreglerna för BTP anpassas. I samband med denna anpassning har

även en översyn av reglerna gjorts. Regeringen har nyligen till riksdagen

överlämnat en proposition om reformerade regler för bostadstillägg till

pensionärer m.fl. (prop. 2000/01:140).

5 Förslag om äldreförsörjningsstöd

5.1 Ett äldreförsörjningsstöd införs

Regeringens förslag: Personer som är bosatta i Sverige skall, från och med den

månad då de fyller 65 år, garanteras en viss lägsta levnadsnivå i form av ett

äldreförsörjningsstöd. Storleken av det äldreförsörjningsstöd som lämnas beror

på den stödberättigades inkomster. Om den stödberättigade är gift eller

likställd med gift person påverkar även makens inkomster storleken på stödet.

Stödet skall vara skattefritt, regleras i en särskild lag och finansieras av

statsmedel.

Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens. Utredningen

föreslår dock att den som tar ut pension helt eller delvis före 65 års ålder

samt den som till följd av bristande eller underlåten avgiftsbetalning inte har

tillgodoräknats pensionsrätt eller vars pension har reducerats av samma skäl,

inte skall ha rätt till äldreförsörjningsstöd.

Remissinstanserna: I stort sett samtliga remissinstanser är positiva till

förslaget, bland annat Svenska Kommunförbundet. Ett fåtal remissinstanser har

haft synpunkter på att rätten till äldreförsörjningsstöd skall vara förenat med

krav på bosättning. Flera kommuner samt Integrationsverket anser att

gränsdragningen vid 65 års ålder är för snäv, eftersom det återfinns personer

med likartade svårigheter att nå upp till en betryggande försörjning även bland

dem som beviljats förtidspension. Föreningen Sveriges socialchefer anser att

åldersgränsen bör sänkas till 60 år. Statskontoret avstyrker utredningens

förslag och anser att man i stället bör överväga möjligheterna att ge mottagarna

 rätt till någon redan existerande förmån. Riksförsäkringsverket är tveksam till

 utredningens förslag att äldreförsörjningsstödet skall vara skattefritt.

Skälen för regeringens förslag: För personer som är 65 år eller äldre har arbete

 i någon form oftast utgjort en stor del av livet. De som förvärvsarbetat i

Sverige i 30 år har full ATP och därmed sin försörjning tryggad. Även de som

inte förvärvsarbetat i Sverige får normalt sin försörjning tryggad genom

folkpension och pensionstillskott, förutsatt att de varit bosatta i Sverige

under 40 år. De som inte uppfyller något av dessa krav kan genom utländsk

pension, besparingar eller på annat sätt ha sin försörjning tryggad under

ålderdomen. Ett inte obetydligt antal människor över 65 år som är bosatta i

Sverige saknar dock tillräcklig försörjning genom intjänad pension eller egna

besparingar. Oftast rör det sig om personer som kommit till Sverige sent i livet

 och tidigare varit bosatta i länder från vilka de inte har rätt till någon

pension. I andra fall kan personen visserligen ha rätt till pension men

administrativa svårigheter göra det omöjligt att föra över förmånerna från

hemlandet. I ovannämnda situationer riskerar de att bli beroende av

socialtjänstens försörjningsstöd under återstoden av sina liv. Vissa kostnader

för dessa personers uppehälle ersätts visserligen genom statsbidrag, men

eftersom kommunerna får ersättning av staten bara för en del av kostnaden och

endast under en begränsad tid, får de ta ett ekonomiskt ansvar för en

åldersgrupp som staten normalt sett borde ta ett ansvar för. Det är därför

rimligt att staten står som garant för att dessa invandrare kan leva på en viss

lägsta levnadsnivå.

Invandringen till Sverige under 1990-talet har till stora delar orsakats av

kriget i f.d. Jugoslavien. Det stora flertalet av dem som flytt från oroshärdar

i detta område har beviljats uppehållstillstånd i Sverige på humanitära grunder.

 Totalt sett har över 100 000 personer beviljats uppehållstillstånd på

humanitära grunder under perioden 1990 till 1999. Denna kategori invandrare får

enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring inte tillgodoräkna sig

kvalifikationstid i hemlandet. Detsamma gäller för anhöriga till flyktingar och

anhöriga till dem som beviljats uppehållstillstånd av humanitära skäl. I den mån

 sådana personer kommer till Sverige i nära anslutning till pensionsåldern

riskerar de således att bli helt utan pension. De som kommer i yngre ålder har

dessutom begränsade möjligheter att kunna uppfylla bosättningskravet för att få

en pension som är tillräcklig att leva på. De kan dock arbeta och lägga grunden

till en inkomstpension.

Det finns även personer med svensk bakgrund som till följd av

bosättningsreglerna får en otillräcklig pension eller ingen pension alls. Det är

 de s.k. utlandssvenskarna som återvänder till Sverige i pensionsåldern efter en

 periods bosättning utomlands.

Slutligen finns det även ett mindre antal personer som trots att de bott i

Sverige i minst 40 år och på så sätt uppfyller bosättningskraven, ändå inte har

rätt till oreducerad folkpension. Det kan dels vara personer som till följd av

förtida uttag får en lägre folkpension, dels de som inte betalat in tillräckliga

 avgifter och därför blivit omdebiterade och fått en reducerad pension.

Långvarigt beroende av socialtjänstens försörjningsstöd

Personer som har kvalificerat sig för pension, om än en låg sådan, kan i vissa

fall även få bostadstillägg enligt lagen (1994:308) om bostadstillägg till

pensionärer (BTPL). Den sammanlagda inkomsten kan emellertid ändå vara så låg

att de blir långvarigt beroende av socialtjänstens försörjningsstöd. Så kan vara

 fallet även om personen i fråga beviljats särskilt bostadstillägg (SBTP). Vid

prövning av rätt till SBTP förutsätts nämligen att den sökande har en oavkortad

pension. Det innebär att personer som har en kvotdelsberäknad pension påförs en

inkomst de egentligen inte har, vilket i sin tur innebär att de inte blir

kompenserade genom SBTP-systemet i samma utsträckning som de som har en

oavkortad pension. Denna fiktiva inkomstberäkning berör dels dem som till följd

av kortare bosättning i landet får sin pension avkortad, dels dem som till följd

 av förtida uttag får en lägre folkpension och dels dem som underlåtit att

betala in tillräckliga avgifter och därför blivit omdebiterade och fått en

reducerad pension. Gemensamt för dessa grupper är att de på grund av sin ålder

som regel saknar eller har små möjligheter att förbättra sin ekonomiska

situation. Flertalet blir därför långsiktigt och troligen livsvarigt beroende av

 socialtjänstens försörjningsstöd.

Äldreförsörjningsstöd i stället för socialbidrag

Det statliga ansvaret bör enligt regeringens mening omfatta samtliga personer

som är 65 år eller äldre, oavsett om de uppbär pension eller ej och oavsett

vilken pensionsnivå personen i fråga kvalificerat sig för. Huvudorsaken till att

 vissa personer över 65 år inte klarar sin egen försörjning är som nämnts att

det krävs 40 bosättningsår eller 30 år med ATP-poäng för rätt till oavkortad

folkpension. Även i det reformerade ålderspensionssystemet fordras att den

försäkrade varit bosatt i Sverige i 40 år för rätt till oavkortad

garantipension. Dessa regler är anpassade till EG-rätten och bygger på principen

 att varje land tar ansvar för pensionen i förhållande till det antal år en

person varit bosatt i landet. Att knyta rätten till en grundpension till svenskt

 medborgarskap, som gällde före EES-avtalet är således inte längre någon

framkomlig väg. Försörjningen för den aktuella gruppen kan därför inte lösas

genom ändrade regler för folkpension eller garantipension. Det är heller inte

lämpligt, enligt regeringens mening, att lösa försörjningen inom ramen för ett

pensionssystem som bygger på intjänande av pensionsrätt. Nuvarande

pensionsregler bör ligga fast.

Försörjningen för människor över 65 år bör emellertid inte heller tryggas genom

socialtjänstens försörjningsstöd. Detta försörjningsstöd utgör samhällets

yttersta skyddsnät och är avsett att stödja enskilda människor med tillfälliga

sociala eller ekonomiska problem, och inte vara en långsiktig försörjningskälla.

 Ur den enskildes synvinkel är det inte heller rimligt att behöva ha en tät

kontakt med socialtjänsten för att garanteras en grundläggande försörjning. Med

tanke på det långsiktiga behovet bör försörjningen för dessa personer i stället

tryggas genom socialförsäkringssystemet. För att ge gruppen möjlighet till en

trygg försörjning bör därför ett nytt ekonomiskt stöd införas - ett

äldreförsörjningsstöd. Stödet föreslås regleras i en särskild lag och

finansieras med statliga medel.

Inkomstprövat och skattefritt

Äldreförsörjningsstödet skall garantera att äldre personer som inte får sin

försörjning tryggad genom pensionssystemet och inte heller på annat sätt, kan

leva på en skälig levnadsnivå. Stödet föreslås vara inkomstprövat med en i lag

fastställd skälig levnadsnivå relaterad till förhållandena i Sverige. Vad som är

 skälig levnadsnivå framgår vidare i avsnitt 5.6.1. Det är den enskildes

inkomster som skall avgöra rätten till äldreförsörjningsstöd. En person som

saknar eller har otillräckliga pensionsförmåner men som ändå kan försörja sig,

bör således inte komma i fråga för äldreförsörjningsstöd. Vidare föreslås att

även makens inkomster skall påverka storleken på stödet om den stödberättigade

är gift eller likställd med gift person. Inkomstprövningen föreslås i övrigt ske

 enligt särskilda regler som i stort anknyter till den inkomstprövning som

föreslagits i lagen om bostadstillägg till pensionärer m.fl. (prop.

2000/01:140), se vidare i avsnitt 5.7. Stödet skall även utformas så att behov

av långvarigt försörjningsstöd enligt socialtjänstlagen, i dess lydelse enligt

prop. 2000/01:80, inte kommer att uppstå. Äldreförsörjningsstödet kan på så sätt

 anses vara ett alternativ till socialtjänstens försörjningsstöd. I enlighet med

 vad som gäller för såväl försörjningsstödet som för bostadstillägg till

pensionärer föreslås även äldreförsörjningsstödet vara en skattefri ersättning.

Bosatta i Sverige

Syftet med äldreförsörjningsstödet är att garantera personer som är bosatta i

Sverige en försörjning. Det statliga ansvaret att trygga den ekonomiska

försörjningen för äldre bör således endast gälla för personer som är bosatta

inom landet. Rätten till äldreförsörjningsstöd föreslås av den anledningen vara

förenat med krav på bosättning i Sverige. Vem som skall anses vara bosatt i

Sverige framgår av avsnitt 5.2.

Åldersgränsen

Åldersgränsen för rätt till äldreförsörjningsstöd föreslås vara 65 år, vilket

motsvarar den åldersgräns som gäller för dagens folkpension och som kommer att

gälla för rätten till garantipension i det reformerade ålderspensionssystemet.

Äldreförsörjningsstöd kan därmed tidigast utges från och med den månad då en

person fyller 65 år. I samband med förslagen till sjukersättning och

aktivitetsersättning (prop. 2000/01:96) har regeringen även uppmärksammat den

grupp invandrare som uppfyller de medicinska kraven för förtidspension men som

inte uppfyller bosättningskravet. Dessa personer är yngre än 65 år och kan också

 bli långvarigt beroende av socialtjänstens försörjningsstöd. Även om många

personer inom denna grupp kan anses vara mycket långvarigt och kanske livsvarigt

 arbetsoförmögna så är de per definition i förvärvsaktiv ålder. De skiljer sig

därför som grupp från dem över 65 år, vilka i princip lämnat förvärvsaktiv

ålder. Att generellt utvidga äldreförsörjningsstödet till denna grupp är därför

ett principiellt större steg. Hur försörjningen för denna grupp skall lösas bör

därför enligt regeringens uppfattning beredas vidare.

5.2 Äldreförsörjningsstödets administration

Regeringens förslag: Äldreförsörjningsstödet skall administreras av

Riksförsäkringsverket och de allmänna försäkringskassorna och betraktas som en

socialförsäkringsförmån. Äldreförsörjningsstödet skall hänföras till de

bosättningsbaserade försäkringarna i socialförsäkringslagen (1999:799). Vem som

skall anses bosatt i Sverige i socialförsäkringssammanhang framgår av

socialförsäkringslagen.

Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens. Utredningen anser

dock att stödet har karaktären av en social hjälpförmån snarare än en

trygghetsförmån.

Remissinstanserna: Nästan samtliga remissinstanser är positivt inställda till

att äldreförsörjningsstödet skall administreras av Riksförsäkringsverket och de

allmänna försäkringskassorna, bl.a. Riksförsäkringsverket. Riksförsäkringsverket

 anser dock att en kommunal administration bör övervägas om bedömningen av

behovet av stödet inte kan ske på ett mer schabloniserat sätt. Jönköpings läns

allmänna försäkringskassa anser att finansieringen bör ligga på nationell nivå

och att stödet bör ingå som en del i socialförsäkringen. SACO påtalar vissa

svårigheter med att lyfta in individuella behovsprövningar inom

socialförsäkringsadministrationen.

Skälen för regeringens förslag: Äldreförsörjningsstödet föreslås vara ett

statligt stöd och finansieras med statliga medel. Det skall syfta till att

trygga människors försörjning i de fall de inte får sin försörjning tryggad

genom pensionssystemets grundskydd och inte heller på annat sätt.

Det är inte ändamålsenligt att ett statligt stöd administreras av kommunala

myndigheter. En sådan ordning skulle kräva en omfattande administration av

statsbidrag. Däremot finns det flera fördelar med att stödet handläggs av de

allmänna försäkringskassorna och betraktas som en socialförsäkringsförmån. Först

 och främst utbetalar kassorna redan i dag pensioner till vissa av dem som i

framtiden bedöms bli aktuella för äldreförsörjningsstöd, dvs. de som uppbär en

låg ålderspension. Det är även de allmänna försäkringskassorna som handlägger

bostadstillägg till pensionärer som föreslås ha nära anknytning till reglerna om

 äldreförsörjningsstöd, se vidare under avsnitt 5.3. Försäkringskassan är vidare

 den myndighet som har kompetens att bedöma och handlägga utländska och

EG-rättsliga pensionsbestämmelser, vilket kommer att bli aktuellt i vissa fall

vid fastställandet av rätt till äldreförsörjningsstöd.

Som tidigare nämnts föreslås att det statliga ansvaret att trygga försörjningen

för äldre endast skall gälla för personer som är bosatta inom landet.

Äldreförsörjningsstödet föreslås därför hänföras till de bosättningsbaserade

förmånerna i socialförsäkringslagen (1999:799). Vem som skall anses bosatt i

Sverige i socialförsäkringssammanhang framgår av socialförsäkringslagen. Enligt

huvudregeln anses en person vara bosatt i Sverige om han eller hon har sitt

egentliga hemvist i landet. Den som kommer till Sverige och kan antas komma att

vistas här under längre tid än ett år skall i regel anses vara bosatt här. Den

som är bosatt i Sverige och som lämnar landet skall fortfarande anses bosatt här

 om utlandsvistelsen kan antas vara längst ett år.

5.3 Lagreglering av äldreförsörjningsstödet

Regeringens bedömning: Regler om beräkning och handläggning av

äldreförsörjningsstödet bör i möjligaste mån anpassas till de regler som

regeringen föreslagit i lagen om bostadstillägg till pensionärer m.fl. (prop.

2000/01:140), BTPL. Lagen om äldreförsörjningsstöd bör därför omfatta de

särbestämmelser som gäller för äldreförsörjningsstödet och i övrigt hänvisa till

 vissa bestämmelser i BTPL som skall gälla på motsvarande sätt för

äldreförsörjningsstödet.

Utredningens bedömning: Utredningen föreslår att skälig levnadsnivå exklusive

bostadskostnader fastställs enligt självständiga regler samt att behov av

försörjningsstöd för bostadskostnader bestäms enligt reglerna i BTP-lagen,

oavsett om personen i fråga har kvalificerat sig för pension eller ej.

Remissinstanserna: Försäkringskasseförbundet anser att reglerna för

äldreförsörjningsstödet bör utformas på likartat sätt som framtida regler för

bostadsstöd och övergångsvisa garantipensionen. Domstolsverket anser att

äldreförsörjningsstödet bör samordnas med förslaget om övergångsvis

garantipension och BTP-utredningens förslag. Riksförsäkringsverket anser att

inkomstprövningen fullt ut skall följa reglerna för BTP.

Skälen för regeringens bedömning: Eftersom äldreförsörjningsstödet föreslås

hänföras till de bosättningsbaserade försäkringarna i socialförsäkringslagen

(1999:799) har en naturlig utgångspunkt varit att så långt som möjligt hämta

grunddrag och principer från redan existerande förmånssystem. Det finns flera

fördelar med att anpassa ett nytt system till ett redan befintligt regelverk.

Dels underlättas hanteringen och administrationen av stödet, dels bidrar det

till att människor behandlas på ett likvärdigt sätt.

Äldreförsörjningsstödet kommer att utbetalas både till personer som har

kvalificerat sig för pension, om än en låg sådan, och till personer som helt

saknar pension. De som uppbär pension omfattas redan av reglerna i lagen

(1994:308) om bostadstillägg till pensionärer (BTPL) i den mån de uppbär

bostadstillägg (BTP). Prövningen av rätten till särskilt bostadstillägg (SBTP)

har vidare vissa inslag som kännetecknar ett försörjningsstöd, då syftet med

SBTP är att tillförsäkra en pensionär en skälig levnadsnivå sedan en skälig

bostadskostnad är betald. Äldreförsörjningsstödet har således stora likheter med

 SBTP varför det är logiskt att det får en likartad uppbyggnad. Genom att

anknyta reglerna till de som föreslås gälla för BTP och SBTP minimeras också

behovet av tillkommande regler. Mot bakgrund av vad som sagts ovan föreslås att

reglerna så långt möjligt anpassas till de regler som regeringen föreslagit i

propositionen Reformerade regler för bostadstillägg till pensionärer m.fl.

(prop. 2000/01:140).

BTPL är emellertid en del i pensionssystemet. Eftersom många av dem som kommer

att erhålla äldreförsörjningsstöd inte kvalificerat sig för pension, har det

inte bedömts vara en framkomlig väg att fullt ut trygga försörjningen för den

aktuella målgruppen inom ramen för ett pensionssystem som bygger på intjänande

av pensionsrätt. Som tidigare framkommit anser regeringen att nuvarande

pensionsregler bör ligga fast. Lagen om äldreförsörjningsstöd bör därför dels

omfatta de särbestämmelser som gäller för äldreförsörjningsstödet och dels

hänvisa till vissa bestämmelser i BTPL som föreslås gälla på motsvarande sätt

för äldreförsörjningsstödet.

5.4 Äldreförsörjningsstöd till den som har rätt till pensionsförmåner

Regeringens förslag: Äldreförsörjningsstöd utges till den som har rätt till

inkomstgrundad ålderspension enligt lagen (1998:674) om inkomstgrundad

ålderspension, garantipension enligt lagen (1998:702) om garantipension eller

bostadstillägg eller särskilt bostadstillägg enligt den föreslagna lagen om

bostadstillägg till pensionärer m.fl. (se prop. 2000/01:140) endast om den

stödberättigade tar ut samtliga sådana förmåner som han eller hon är berättigad

till för samma tid.

Utredningens förslag: Överensstämmer i stort med regeringens. Utredningen anser

att samtliga inkomster skall beaktas vid prövning av rätten till

äldreförsörjningsstöd och att den äldre inte skall kunna avstå från en inkomst

eller pension som han eller hon har rätt till utan att äldreförsörjningsstödet

då minskas i motsvarande utsträckning.

Remissinstanserna: Riksförsäkringsverket delar utredningens förslag att

sökandens samtliga inkomster skall beaktas vid prövning av rätt till

äldreförsörjningsstöd, men anser att begreppet samtliga inkomster bör

förtydligas i lagtexten. Övriga remissinstanser har inte särskilt berört frågan.

Skälen för regeringens förslag: Äldreförsörjningsstödet skall vara ett

inkomstprövat stöd. Endast i de fall den stödberättigade inte har rätt till

pension eller då pensionen är låg och försörjningen inte heller kan tillgodoses

på annat sätt, skall äldreförsörjningsstöd kunna utges. Det skall således inte

vara möjligt att skjuta upp uttaget av den inkomstgrundade ålderspensionen, som

därigenom blir högre, och istället under denna period erhålla

äldreförsörjningsstöd. Detsamma bör gälla för den som är berättigad till

garantipension, dvs. även denna förmån skall tas ut innan rätt till

äldreförsörjningsstöd kan komma i fråga. För de grupper som omfattas av den

föreslagna lagen om bostadstillägg till pensionärer m.fl. skall även

bostadstillägg och särskilt bostadstillägg tas i anspråk innan rätten till

äldreförsörjningsstöd prövas.

5.5 Äldreförsörjningsstöd vid utlandsvistelse

Regeringens förslag: I de fall den stödberättigade vistas utanför Europeiska

ekonomiska samarbetsområdet (EES) skall äldreförsörjningsstödet betalas ut om

utlandsvistelsen kan antas vara längst tre månader. Bestämmelserna i

socialförsäkringslagen (1999:799) om förmåner vid utlandsvistelse skall

kompletteras med en bestämmelse med denna innebörd.

Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens. Utredningen

föreslår att en sammanhängande vistelse utanför Sverige på högst tre månader

under en tolvmånadersperiod skall tillåtas utan att rätten till stödet upphör.

Remissinstanserna: Sociala missionen och Somalilands Riksförbund tillstyrker

utredningens förslag. Riksförsäkringsverket och Försäkringskassan i Stockholms

län anser att äldreförsörjningsstödet inte skall dras in vid tillfällig

utlandsvistelse som överstiger tre månader, med hänvisning till att bestämmelsen

 i praktiken är omöjlig att kontrollera då den inte påverkar folkbokföringen

eller rätt till andra socialförsäkringsförmåner. Försäkringskassan i Västra

Götalands län avstyrker utredningens förslag om att äldreförsörjningsstödet inte

 skall kunna utbetalas vid en sammanlagd utlandsvistelse som överstiger tre

månader eftersom det är svårt att administrera. Integrationsverket anser att

äldre invandrare skall kunna få möjligheter att vistas utomlands under en längre

 tid än tre månader, utan att rätten till äldreförsörjningsstödet upphör.

Skälen för regeringens förslag: Som tidigare nämnts bör äldreförsörjningsstödet

betraktas som en sådan förmån som skall ingå i socialförsäkringen som en

bosättningsbaserad förmån enligt socialförsäkringslagen (1999:799). Enligt denna

 lag anses en i Sverige bosatt person som lämnar landet fortfarande vara bosatt

här om utlandsvistelsen kan antas vara längst ett år.

För tid då en försäkrad vistas i ett land som inte ingår i Europeiska ekonomiska

 samarbetsområdet (EES) får enligt huvudregeln i socialförsäkringslagen förmåner

 som grundas på bosättning utges endast om utlandsvistelsen kan antas vara

längst sex månader. Bedömningen av utlandsvistelsens längd görs i samband med

utresan.

Äldreförsörjningsstödet kan även betraktas som ett alternativ till det

försörjningsstöd som utbetalas av socialtjänsten. Detta försörjningsstöd

utbetalas efter en individuell behovsprövning utifrån en bedömning av vad som är

 en skälig levnadsnivå enligt svenska förhållanden. Av den anledningen utbetalas

 det enbart i de fall den berättigade de facto vistas i landet. I de fall

personen i fråga väljer att vistas utomlands upphör det svenska

försörjningsansvaret.

Att ha en lika strikt tillämpning för äldreförsörjningsstödet som för det

ekonomiska bistånd som utbetalas av socialtjänsten är dock inte lämpligt med

tanke på den speciella målgrupp som kommer att komma i fråga för stödet.

Personer som invandrat till Sverige vid relativ hög ålder har i regel en

starkare anknytning till sitt gamla hemland jämfört med personer som invandrat i

 unga år. Det vore orimligt om kriterierna för att få äldreförsörjningsstöd

skulle göra det omöjligt att besöka anhöriga i hemlandet. Av humanitära skäl bör

 därför en vistelse utanför EES-området på högst tre månader tillåtas utan att

rätten till äldreförsörjningsstöd upphör. 4 kap. 2 § socialförsäkringslagen

(1999:799) föreslås därför kompletteras med en bestämmelse med denna innebörd.

Av 5 kap. 3 § socialförsäkringslagen framgår att den som lämnar Sverige skall

anmäla det till försäkringskassan om vistelsen kan antas ha betydelse för rätten

 till förmåner enligt 2 eller 4 kap. socialförsäkringslagen.

Anmälningsskyldighet kommer således att föreligga för den som avser att vistas i

 ett land utanför EES-området under mer än tre månader. Den som underlåter att

fullgöra en sådan anmälningsskyldighet kan bli återbetalningsskyldig för det

felaktigt erhållna beloppet.

5.5.1 Förhållandet till EG-rätten

Regeringens bedömning: Äldreförsörjningsstödet är en förmån som bedöms omfattas

av förordningen (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av

systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras

familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen. Äldreförsörjningsstödet anses vara en

 sådan särskild icke avgiftsfinansierad förmån som avses i artikel 4.2 a

förordningen (EEG) nr 1408/71 och som inte blir exportabel.

Utredningens bedömning: Utredningen bedömer att förordningen (EEG) nr 1408/71

inte blir tillämplig på äldreförsörjningsstödet, och anser att

äldreförsörjningsstödet inte bör utformas som en exportabel förmån.

Remissinstanserna: SACO anser att stödet inte bör utformas som en exportabel

socialförsäkringsförmån.

Skälen för regeringens bedömning: För att främja den fria rörligheten inom EU

finns samordningsregler för personer som rör sig över gränserna eller som på

annat sätt har anknytning till mer än ett EU-land. Sådana regler finns bl.a. i

förordningen (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen

för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar

flyttar inom gemenskapen. Det för trygghetsförmånerna karaktäristiska är att de

utgör lagfästa rättigheter anknutna till någon av de grenar för social trygghet

som anges i förordningen (EEG) nr 1408/71, t.ex. ålderdom. Vidare utbetalas de

på grund av t.ex. anslutning till ett försäkringssystem och efter klart

avgränsade villkor för rätt till förmånen. De ger sålunda den som berörs en

rättsligt definierad ställning. Enligt regeringens bedömning uppfyller

äldreförsörjningsstödet de kriterier som ställs på en social trygghetsförmån och

 stödet bedöms därför omfattas av förordning (EEG) nr 1408/71.

Huvudprincipen enligt förordningen (EEG) nr 1408/71 är att kontantförmåner vid

bl.a. ålderdom som någon har förvärvat i ett medlemsland skall kunna betalas ut

om den berättigade bor eller flyttar till ett annat medlemsland (export av

förmån). Från denna huvudregel finns dock viktiga undantag dels för de

minimiförmåner som är tillägg till pension och som enligt artikel 50 inte

behöver exporteras, dels för de särskilda icke avgiftsfinansierade

kontantförmåner enligt artikel 4.2 a som enligt artikel 10 a inte behöver

exporteras. I båda fallen krävs att Ministerrådet enhälligt beslutar att

förmånen får upptas i bilaga II a till förordningen (EEG) nr 1408/71 för att

undantaget från exportkravet skall gälla. Enligt regeringens mening uppfyller

äldreförsörjningsstödet de krav som ställs för att hänföra stödet till de

särskilda icke avgiftsfinansierade kontantförmåner som inte behöver exporteras.

Äldreförsörjningsstödet anses därför, på samma sätt som bostadstillägg till

pensionärer, vara en sådan särskild icke avgiftsfinansierad förmån som avses i

artikel 4.2 a förordningen (EEG) nr 1408/71. Äldreförsörjningsstödet skall

därmed utbetalas endast till den som är bosatt i Sverige och endast om han eller

 hon uppfyller de övriga förutsättningarna för stödet. Däremot skall stödet

betalas ut vid vistelse inom EU/EES-området på samma sätt som vid vistelse i

Sverige, i likhet med vad som gäller för övriga bosättningsbaserade förmåner.

Vem som anses vara bosatt i Sverige i socialförsäkringssammanhang regleras i 2

kap. socialförsäkringslagen (1999:799) och framgår ovan i avsnitt 5.2.

Av 5 kap. 3 § socialförsäkringslagen framgår att den som lämnar Sverige för en

tid som kan antas ha betydelse för rätten till förmåner enligt 2 eller 4 kap.

socialförsäkringslagen skall anmäla det till försäkringskassan. Bestämmelsen

innebär att anmälningsskyldighet föreligger för den som lämnar Sverige för

längre tid än ett år. Den som underlåter att fullgöra en sådan

anmälningsskyldighet kan bli återbetalningsskyldig för det felaktigt erhållna

beloppet.

5.6 Äldreförsörjningsstödets storlek

5.6.1 Nivån för äldreförsörjningsstödet

Regeringens förslag: Den stödberättigade skall genom äldreförsörjningsstödet

dels tillförsäkras en skälig levnadsnivå, dels tillförsäkras medel att täcka de

bostadskostnader som inte överstiger 5 700 kronor per månad för den som är ogift

 och 2 850 kronor per månad för den som är gift eller likställd med gift person.

 För boende i tvåbäddsrum i särskild boendeform skall en bostadskostnad som

uppgår till högst 2 850 kronor per månad för var och en av de boende anses som

en skälig bostadskostnad. Den skäliga levnadsnivån skall i likhet med vad som

skall gälla vid beräkning av särskilt bostadstillägg till pensionärer m.fl. per

månad motsvara en tolftedel av 1,294 gånger prisbasbeloppet för ogift respektive

 en tolftedel av 1,084 gånger prisbasbeloppet för gift och likställd med gift

person. Med prisbasbelopp avses det prisbasbelopp som fastställs enligt 1 kap. 6

 § lagen (1962:381) om allmän försäkring. Äldreförsörjningsstödet motsvarar det

belopp varmed den stödberättigades inkomster efter avdrag för skälig

bostadskostnad understiger en skälig levnadsnivå, allt räknat per månad.

Utredningens förslag: Överensstämmer i stort med regeringens förslag.

Utredningen föreslår dock en annorlunda konstruktion som innebär att även

personer som inte kvalificerat sig för pension skulle ha rätt till BTP samt SBTP

 i de fall bostadskostnaderna är särskilt höga.

Remissinstanserna: Riksförsäkringsverket anser att nivån på stödet avspeglar en

rimlig nivå då nivåerna ansluter till reglerna för det särskilda

bostadstillägget. Konsumentverket anser att basbeloppsanknytning kan innebära

att stödets nivå förlorar kopplingen till den verkliga kostnadsförändringen för

hushållen, och att stödet i stället bör utgå från Konsumentverkets beräkningar

av skäliga levnadskostnader.

Skälen för regeringens förslag: Utgångspunkten vid fastställande av den skäliga

levnadsnivå som skall gälla för äldreförsörjningsstödet är att personer som

beviljas stödet inte skall behöva ansöka om försörjningsstöd enligt

socialtjänstlagen, i dess lydelse enligt regeringens proposition 2000/01:80, för

 att klara sin grundläggande försörjning. För att undvika ett framtida beroende

av försörjningsstöd enligt socialtjänstlagen kan äldreförsörjningsstödet därför

inte vara lägre än den riksnorm som fastställs i socialtjänstlagen. Riksnormen

är dock avsedd för tillfälliga hjälpbehov och erbjuder endast en ganska knapp,

om än skälig, levnadsnivå för dem med ett flerårigt behov av stöd. Begreppet

skälig levnadsnivå för äldreförsörjningsstödet bör därför i stället relateras

till en nivå som är rimlig för att tillförsäkra den enskilde en grundläggande

försörjning under en längre tidsperiod.

Vid beräkning av det särskilda bostadstillägget till pensionärer (SBTP) har den

skäliga levnadsnivån per månad föreslagits uppgå till en tolftedel av 1,294

gånger prisbasbeloppet för ensamstående och en tolftedel av 1,084 gånger

prisbasbeloppet för gifta eller sammanboende. Syftet med SBTP är att

tillförsäkra en pensionär en skälig levnadsnivå sedan en skälig bostadskostnad

är betald, vilket som tidigare nämnts har stora likheter med syftet med

äldreförsörjningsstödet. Den för SBTP fastställda skäliga levnadsnivån torde

därför vara relevant även för äldreförsörjningsstödet. Denna nivå bedöms

möjliggöra för äldre personer att kunna få sina behov tillgodosedda både vad

gäller de nödvändiga vardagsutgifter som ingår i den schabloniserade riksnormen

och för skäliga kostnader för hushållsel, hemförsäkring, läkarvård och läkemedel

 upp till högkostnadsskyddet, viss tandvård samt skäliga kostnader för resor

samt nyanskaffning av möbler och husgeråd. Att knyta an till en för äldre

människor redan etablerad skälig levnadsnivå ger också administrativa fördelar

och bidrar till en enhetlighet som ur rättvisesynpunkt är av vikt. Genom att

knyta äldreförsörjningsstödets skäliga levnadsnivå till den

prisbasbeloppsanknutna skäliga levnadsnivå som föreslagits i lagen om

bostadstillägg till pensionärer m.fl. (prop. 2000/01:140) säkerställs även att

nivån på äldreförsörjningsstödet kommer att följa den allmänna prisutvecklingen

på samma sätt som är fallet inom pensionssystemet.

Mot bakgrund av vad som sagts ovan föreslås att den skäliga levnadsnivån, i

likhet med vad som föreslagits vid beräkning av särskilt bostadstillägg till

pensionärer, skall vara en tolftedel av 1,294 gånger prisbasbeloppet för den som

 är ogift (3 979 kronor/månad enligt gällande basbelopp) och en tolftedel av

1,084 gånger prisbasbeloppet för den som är gift (3 333 kronor/månad enligt

gällande basbelopp). Vem som är att betrakta som gift respektive likställd med

gift person framgår närmare av avsnitt 5.7.1 nedan.

Äldreförsörjningsstödet föreslås lämnas med det belopp varmed den

stödberättigades inkomster efter avdrag för godtagbar bostadskostnad understiger

 en skälig levnadsnivå, allt räknat per månad.

I de fall den som är berättigad till äldreförsörjningsstöd har behov av

ekonomiskt stöd utöver vad som tillgodoses inom äldreförsörjningsstödet, är han

eller hon hänvisad till att söka ekonomiskt bistånd hos socialtjänsten.

Införandet av äldreförsörjningsstödet medför således inte någon förändring av

socialtjänstens yttersta ansvar för medborgarnas försörjning.

Bostadskostnader

Äldreförsörjningsstödet skall även tillförsäkra de sökande täckning för vissa

bostadskostnader. Som tidigare nämnts har de som uppbär svensk allmän pension

samt de som uppbär pension enligt lagstiftning i en stat som ingår i Europeiska

unionen rätt till bostadstillägg till pensionärer (BTP) under vissa

förutsättningar. Bostadstillägget utbetalas med 90 procent av bostadskostnaden

upp till 4 500 kronor per månad för den som är ogift och 2 250 kronor per månad

för den som är gift.

Om en pensionärs samlade inkomster efter avdrag för skälig bostadskostnad

understiger en skälig levnadsnivå lämnas även särskilt bostadstillägg upp till

den skäliga nivån enligt samma lag. Skälig bostadskostnad får inte överstiga 5

700 kronor per månad för den som är ogift och 2 850 kronor per månad för den som

 är gift. För de flesta pensionärer finns således en statligt garanterad

miniminivå efter att hyran är betald. En mindre grupp bland dessa kan till följd

 av beräkningsreglerna ändå hamna på en så låg nivå att personen i fråga blir

beroende av socialtjänstens försörjningsstöd. Detta beror på den tidigare

beskrivna fiktiva inkomst som påförs pensionären vid beräkning av rätt till

särskilt bostadstillägg i de fall grundpensionen inte uppgår till motsvarande

folkpension och pensionstillskott.

De som helt saknar svensk pension eller EES-pension får varken bostadstillägg

eller någon garanterad miniminivå efter att hyran är betald. I många fall finns

inte heller andra inkomster av betydelse varför många blir långvarigt beroende

av socialtjänstens försörjningsstöd.

Regeringen anser det inte vara rimligt att personer över 65 år som är bosatta i

Sverige särbehandlas i denna utsträckning. Även personer som har en låg pension

eller helt saknar pension bör därför tillförsäkras medel att täcka sina

bostadskostnader så att de inte till följd av boendet blir beroende av

försörjningsstöd.

Undersökningar har visat att de flesta som beräknas komma i fråga för

äldreförsörjningsstödet har en bostadskostnad som väsentligt understiger den

högsta godtagbara bostadskostnaden för särskilt bostadstillägg enligt förslaget

till lag om bostadstillägg till pensionärer m.fl. dvs. 5 700 kronor per månad.

Det kan emellertid inte uteslutas att en antal personer boende i särskild

boendeform i nyproduktion har en förhållandevis hög bostadskostnad. Regeringen

föreslår därför att även den som är berättigad till äldreförsörjningsstöd skall

tillförsäkras medel att täcka de bostadskostnader som inte överstiger 5 700

kronor per månad för den som är ogift och 2 850 kronor per månad för den som är

gift och likställd med gift person. För boende i tvåbäddsrum i särskild

boendeform skall en bostadskostnad som uppgår till högst 2 850 kronor per månad

för var och en av de boende anses som en skälig bostadskostnad när andra än

makar eller med dem likställda bor tillsammans.

5.6.2 Beräkningen av bostadskostnader

Regeringens förslag: I likhet med vad som föreslagits i lagen om bostadstillägg

till pensionärer m.fl. (prop. 2000/01:140) skall följande gälla vid beräkning av

 bostadskostnader:

- Äldreförsörjningsstöd skall utges endast för den bostad där den

stödberättigade har sitt huvudsakliga boende (permanentbostaden).

- För bostad i särskild boendeform skall äldreförsörjningsstöd utges endast för

boende i lägenhet eller för boende i en- eller tvåbäddsrum.

- En stödberättigad som vistas eller bor i en särskild boendeform skall vara

berättigad till äldreförsörjningsstöd för sin ursprungliga permanentbostad under

 högst sex månader från det att allmän försäkringskassa har bedömt vistelsen

eller boendet i den särskilda boendeformen som stadigvarande.

- Äldreförsörjningsstöd skall inte lämnas för sådan bostadskostnad som

fastställs med beaktande av den stödberättigades inkomst.

- För makar och med dem likställda skall bostadskostnaden, oavsett om den andre

maken får äldreförsörjningsstöd, beräknas till hälften av deras sammanlagda

bostadskostnad.

Utredningens förslag: Överensstämmer i stort med regeringens. Utredningen

föreslår att bostadskostnaderna för olika former av boende bestäms enligt samma

principer som grundar rätt till BTP.

Remissinstanserna: Försäkringskasseförbundet anser att försörjningsstöd för

bostadskostnaderna skall bestämmas enligt samma regler som gäller för BTP.

Riksförsäkringsverket anser att inkomstprövningen fullt ut skall följa reglerna

för BTP.

Skälen för regeringens förslag: De regler för beräkning av bostadskostnader som

föreslagits i lagen om bostadstillägg till pensionärer m.fl. (prop. 2000/01:140)

 bedöms även vara tillämpbara vid prövning av rätten till äldreförsörjningsstöd.

 Av den anledningen föreslås att samma regler används vid beräkning av

bostadskostnader enligt lagen om äldreförsörjningsstöd. Det innebär följande.

För makar och med dem likställda skall bostadskostnaden beräknas till hälften av

 deras sammanlagda bostadskostnad. Den stödberättigade kan få

äldreförsörjningsstöd för kostnader för permanentboende i såväl hyresrätt,

bostadsrätt som i egen fastighet. Även boende på sjukhem, i servicehus och

gruppbostad är exempel på boendekostnader som grundar rätt till

äldreförsörjningsstöd. Dock lämnas äldreförsörjningsstöd för bostad i särskild

boendeform endast för boende i lägenhet eller i en- eller tvåbäddsrum.

Äldreförsörjningsstöd lämnas för den bostad som den stödberättigade faktiskt bor

 i. Om den stödberättigade på grund av hälsoskäl inte kan bo kvar i sin

permanentbostad utan i stället vistas eller bor i en särskild boendeform eller

likartad inrättning, utges äldreförsörjningsstöd för den ursprungliga

permanentbostaden under högst sex månader. Fristen om sex månader räknas från

det att allmän försäkringskassa bedömt vistelsen eller boendet i den särskilda

boendeformen som stadigvarande.

Vidare föreslår regeringen att äldreförsörjningsstödet inte skall lämnas för

sådan bostadskostnad som är bestämd utifrån den stödberättigades inkomst.

5.7 Inkomstprövningen

Regeringens förslag: Storleken av äldreförsörjningsstödet skall vara beroende av

 den stödberättigades, och om han eller hon är gift, även makens inkomst. I

likhet med vad som föreslagits i lagen om bostadstillägg till pensionärer m.fl.

(prop. 2000/01:140), BTPL, skall även för äldreförsörjningsstödet gälla att det

för gifta personer, samt dem som är att anse som likställda med gifta personer,

är makarnas samlade ekonomiska situation som skall avgöra rätten till

äldreförsörjningsstöd. Makarnas inkomster respektive förmögenhet skall läggas

samman och därefter fördelas med hälften på vardera maken.

Med inkomst avses den inkomst, för år räknat, som någon kan antas komma att få

under den närmaste tiden.

Inkomsten skall beräknas enligt 21 § första stycket BTPL med det tillägget att

särskilt bostadstillägg samt bostadsbidrag enligt lagen (1993:737) om

bostadsbidrag också skall räknas som inkomst.

Utredningens förslag: Utredningen föreslår att försörjningsstöd till

levnadsomkostnader skall lämnas efter en individuell behovsbedömning där

sökandes samtliga inkomster beaktas i enlighet med den prövning som görs när

rätten till socialbidrag prövas samt att försörjningsstöd till

bostadskostnaderna samordnas med inkomstbegreppen i BTP-systemet. I övrigt

hänvisar utredningen till de förslag till förändringar på området som lagts fram

 av BTP-utredningen (SOU 1999:52) och anser att inkomstprövningen avseende

förvärvs- och kapitalinkomster bör preciseras närmare under den kommande

beredningen.

Remissinstanserna: Riksförsäkringsverket förordar att äldreförsörjningsstödet

inledningsvis skall schabloniseras och vara lika för alla och ligga på samma

nivå som gäller vid beräkning av särskilt bostadstillägg till pensionärer m.fl.

och att inkomstprövningen fullt ut ska följa reglerna för bostadstillägg till

pensionärer. Begreppet samtliga inkomster bör förtydligas. Utredningens förslag

till detaljutformning av regelverket innebär en delvis komplicerad handläggning

som medför administrativt merarbete. Om utredningens förslag om behovsprövning

bibehålls blir anknytningen till socialtjänstens administration av ekonomiskt

bistånd större än till socialförsäkringsadministrationen och

äldreförsörjningsstödet bör då administreras av kommunerna och inte av de

allmänna försäkringskassorna. Om försäkringskassorna skall administrera stödet

bör inkomstprövningen fullt ut följa reglerna i BTP. Länsrätten i Örebro anser

att det måste klargöras vilket inkomstbegrepp som skall användas.

Försäkringskassan i Västra Götalands län anser att det inte framgår av

utredningens förslag vilka inkomster, pensioner m.m. som skall medräknas vid

behovsprövningen.

Skälen för regeringens förslag: Äldreförsörjningsstödet är ett inkomstprövat

ekonomiskt stöd som skall prövas utifrån sökandes totala ekonomiska situation.

Som tidigare nämnts bör en person som saknar eller har otillräckliga

pensionsförmåner, men ändå har en ekonomi som garanterar en skälig levnadsnivå,

inte ha rätt till äldreförsörjningsstöd. Att helt schablonisera

äldreförsörjningsstödet har av den anledningen inte varit en framkomlig väg.

Inkomstprövningen innebär att rätten till äldreförsörjningsstöd är beroende av

den stödberättigades eller båda makarnas inkomster och förmögenhet samt

bostadskostnaden. Makar och registrerade partners har en inbördes lagreglerad

underhållsskyldighet där det framgår att de var och en efter sin förmåga skall

bidra till det underhåll som behövs för att deras gemensamma och personliga

behov skall tillgodoses. Av den anledningen bör makars och registrerade partners

 inkomster räknas som gemensamma vid bedömningen av behovet av

äldreförsörjningsstöd. Även två vuxna personer som lever tillsammans utan att de

 är gifta med varandra bedöms ingå i samma hushållsgemenskap, om de är

folkbokförda på samma adress. Deras sammanlagda inkomster skall därför också

ligga till grund för beräkningen av äldreförsörjningsstödets storlek. Med

inkomst avses den inkomst, för år räknat, som någon kan antas komma att få under

 den närmaste tiden.

Inkomstprövningen föreslås i huvudsak ske enligt de regler som föreslagits i

lagen om bostadstillägg till pensionärer m.fl. (prop. 2000/01:140), BTPL.

Inkomstbegreppet enligt BTPL anknyter till det skatterättsliga inkomstbegreppet,

 med vissa tillägg. Som inkomst medräknas inkomst av tjänst, inkomst av

näringsverksamhet samt inkomst av kapital. Därtill läggs 15 procent av

förmögenhet överstigande 100 000 kronor per person. Barns förmögenhet och

inkomster medräknas inte. Inkomst av tjänst och näringsverksamhet grundas på

uppskattad inkomst för bidragsperioden. Uppgifter om förmögenhet och inkomst av

kapital grundas på faktiskt inkomst per den 31 december året före

bidragsperioden. Vid beräkning av förmögenhet bortses från värdet av sådan

privatbostadsfastighet eller privatbostadsrätt som utgör den stödberättigades

permanentbostad, samt skulder med säkerhet i denna. För sökande som har sin

bostad i särskild boendeform skall detsamma gälla ifråga om värdet av

privatbostadsfastighet eller privatbostadsrätt som utgör permanentbostad för den

 sökandes make. Vidare bortses från ett belopp om 175 000 kronor för den som

fått ersättning enligt lagen (1999:332) om ersättning till steriliserade i vissa

 fall. De närmare reglerna om beräkning av förmögenhet framgår i avsnitt 5.7.2.

Vid prövning av rätt till äldreförsörjningsstöd skall även det särskilda

bostadstillägget enligt BTPL samt bostadsbidrag enligt lagen (1993:737) om

bostadsbidrag räknas som inkomst i den mån sådant har utbetalats.

5.7.1

Makar och med makar jämställda personer

Regeringens förslag: En stödberättigad som är gift men stadigvarande lever

åtskild från sin make skall vid tillämpning av lagen om äldreförsörjningsstöd

likställas med ogift person om inte särskilda skäl talar emot det. En

stödberättigad som stadigvarande sammanbor med någon med vilken han eller hon

har varit gift eller har eller har haft barn skall likställas med gift person.

Om inte skäl visas för annat skall som likställda med gifta personer även anses

två vuxna personer som lever tillsammans, utan att de är gifta med varandra, om

de är folkbokförda på samma adress.

Utredningens förslag: Överensstämmer i princip med regeringens. Utredningen

föreslår att makars och därmed likställdas inkomster och tillgångar bör

betraktas som gemensamma när behovet av stöd prövas eftersom de är skyldiga att

efter förmåga bidra till den gemensamma försörjningen. Utredningen går däremot

inte närmare in på vem som skall likställas med gift.

Remissinstanserna: Haninge kommun anser att reglerna för situationer där endast

den ena maken finns i Sverige bör ses över.

Skälen för regeringens förslag: I den föreslagna lagen om bostadstillägg till

pensionärer m.fl. (prop. 2000/01:140) finns reglerat vem som är att betrakta som

 gift respektive likställd med gift person. Vidare regleras vem som är att

betrakta som likställd med ogift person. Dessa regler föreslås gälla även för

äldreförsörjningsstödet. Det innebär bl.a. följande. Den som är gift men

stadigvarande lever åtskild från sin make skall likställas med ogift person, om

inte särskilda skäl talar mot det. I dessa fall skall den stödberättigades

årsinkomst beräknas enbart med hänsyn till egen inkomst och förmögenhet. En

stödberättigad som stadigvarande sammanbor med någon med vilken han eller hon

har varit gift eller har eller har haft barn skall likställas med gift person.

Dessutom likställs med gifta en vuxen person som lever tillsammans med en annan

vuxen person, utan att de är gifta med varandra, om de är folkbokförda på samma

adress, om inte skäl visas för annat. Av lagen (1994:1117) om registrerat

partnerskap följer redan att två personer av samma kön som registrerat

partnerskap skall betraktas som makar.

Det finns situationer när två vuxna personer sammanbor då det inte är motiverat

att betrakta dem som makar. Exempel på detta är när mor och son, syskon eller

andra som är nära släkt bor tillsammans. I vissa fall kan även den ena personen

anses som inneboende. Det får då ankomma på den stödberättigade att visa att det

 inte är fråga om ett samboförhållande. För att undvika att tillämpningen

upplevs som stötande, bör det dock inte ställas alltför stora krav på den

stödberättigade för att visa detta.

5.7.2

Beräkning av förmögenhet

Regeringens förslag: Reglerna för beräkning av förmögenhet och om förmögenhetens

 betydelse för rätten till äldreförsörjningsstöd skall vara desamma som de

regler som föreslagits vid beräkning av förmögenhet i samband med prövningen av

rätten till bostadstillägg enligt den föreslagna lagen om bostadstillägg till

pensionärer m.fl. (prop. 2000/01:140). Det innebär följande:

- Förmögenhet som beräknats med utgångspunkt i den förmögenhetsskatterättsliga

lagstiftningen skall vid inkomstprövningen påverka rätten till

äldreförsörjningsstöd. Vid bestämmande av inkomsten skall, utöver den på

inkomstskatterättsliga grunder bestämda kapitalinkomsten, räknas in ett tillägg

om 15 procent av nettoförmögenheten över 100 000 kronor för ensamstående

stödberättigad och för vardera av makar.

- Vid beräkning av förmögenhet skall det dock bortses från

privatbostadsfastighet eller bostadsrättslägenhet som utgör den sökandes

permanentbostad. Detsamma gäller skulder i sådan egendom. För en stödberättigad

som har sitt boende i särskild boendeform skall det gälla även beträffande

privatbostadsfastighet eller bostadsrättslägenhet som utgör permanentbostad för

den stödberättigades make.

Utredningens förslag: Utredningen föreslår att äldreförsörjningsstöd inte skall

lämnas i det fall den enskildes förmögenhet, undantaget värdet av

permanentbostaden, överstiger för gift 60 000 kronor och för ensamstående 75 000

 kronor.

Remissinstanserna: Riksförsäkringsverket anser att äldreförsörjningsstöd skall

kunna beviljas även om förmögenheten uppgår till visst belopp men att

avkastningen på förmögenheten skall ingå i inkomstprövningen.

Försäkringskasseförbundet anser att värdet av permanentbostaden bör räknas in,

då förmögenhet över en viss nivå alltid bör disponeras innan samhällets

inkomstprövade stöd kan bli aktuella. Konsumentverket anser att de av

utredningen föreslagna fribeloppen bör värdesäkras genom att de knyts till någon

 form av index. Integrationsverket anser att de fastlagda fribeloppen slår hårt

mot dem som avyttrat sitt permanentboende och mot dem som förvärvat arv samt att

 fribeloppen bör knytas till den allmänna försäkringens basbelopp. Haninge

kommun, Tyresö kommun och Lidköpings kommun anser att nivån på

förmögenhetsgränsen bör knyta an till de bedömningar som görs vid prövning av

socialbidrag.

Skälen för regeringens förslag: Personer som kommer att bli aktuella för

äldreförsörjningsstöd är en ålderskategori som lämnat förvärvsaktiv ålder och

som endast i begränsad omfattning kan förväntas kunna påverka sin ekonomiska

situation. Trots knappa omständigheter är det dock inte ovanligt att äldre

människor lyckats spara ihop ett sparkapital. Ett sådant sparkapital har stor

betydelse för äldres trygghet. Det ger också utrymme för att klara eventuella

utgiftstoppar och förebygger därmed behov av att ansöka om ekonomiskt bistånd

hos socialtjänsten. Det vore orimligt att kräva att äldre personer som redan

lever på marginalen skall behöva använda hela sitt sparkapital innan de kan få

äldreförsörjningsstöd. Om avräkning av inkomster skulle göras fullt ut skulle

merparten dessutom behöva ansöka om ekonomiskt bistånd hos socialtjänsten så

snart oförutsedda utgifter uppkommer, vilket i sin tur skulle motverka syftet

med reformen.

Då äldreförsörjningsstödet kan anses vara ett alternativ till socialtjänstens

försörjningsstöd bedöms flertalet av dem som kommer att komma ifråga för stödet

inte ha någon förmögenhet. I den mån den sökande faktiskt har det är det dock

inte rimligt att helt bortse från detta vid prövning av rätten till

äldreförsörjningsstöd. Regeringen föreslår därför att samma regler som

föreslagits vid beräkning av förmögenhet i samband med prövningen av rätten till

 bostadstillägg till pensionärer m.fl. (prop. 2000/01:140) även skall tillämpas

vid prövning av rätten till äldreförsörjningsstöd. Det innebär att den

förmögenhet som är beräknad med utgångspunkt i den förmögenhetsskatterättsliga

lagstiftningen bör ingå i inkomstprövningen och påverka rätten till

äldreförsörjningsstöd. Vid inkomstprövningen skall därför ett tillägg om 15

procent av förmögenhet som överstiger 100 000 kronor för en ensamstående och med

 100 000 kronor för vardera av makarna räknas in, utöver den på

inkomstskatterättsliga grunder bestämda kapitalinkomsten.

Vid beräkning av förmögenhet skall dock bortses från privatbostadsfastighet

eller bostadsrättslägenhet för vilken bidrag söks. Detsamma föreslås för skulder

 i sådan egendom. För stödberättigad som har sitt boende i särskild boendeform

föreslås att det skall gälla även beträffande privatbostadsfastighet eller

bostadsrättslägenhet som utgör permanentbostad för dennes make.

5.7.3 Uppgiftsskyldighet

Regeringens förslag: Banker och andra penninginrättningar skall på begäran lämna

 domstol, Riksförsäkringsverket eller den allmänna försäkringskassan uppgifter

om namngiven person när det gäller förhållanden som är av betydelse för

tillämpningen av lagen om äldreförsörjningsstöd.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Riksförsäkringsverket tillstyrker utredningens förslag.

Skälen för regeringens förslag: För att pröva en ansökan om

äldreförsörjningsstöd är försäkringskassan beroende av uppgifter dels från den

sökande, dels sådana som kassan själv förfogar över. I de fall den sökande

uppbär pension har kassan redan de för pensionsprövningen nödvändiga

uppgifterna. Den sökande kan även vara berättigad till andra

socialförsäkringsförmåner som kan påverka rätten till försörjningsstödet och som

 kassan har uppgifter om. Vid inkomstprövningen kan även uppgifter från banker

och andra penningförvaltande inrättningar ha betydelse. Motsvarande bestämmelser

 om uppgiftsskyldighet för banker och andra penninginrättningar som finns för

prövning av bostadstillägg enligt den föreslagna lagen om bostadstillägg till

pensionärer m.fl. (prop. 2000/01:140) föreslås därför införas i lagen om

äldreförsörjningsstöd. Försäkringskassan föreslås således få möjlighet att hämta

 in uppgifter från banker och andra penningförvaltande inrättningar som rör en

namngiven person, om förhållanden som har betydelse för tillämpningen av lagen.

5.8 Ansökan, beslut och utbetalning av äldreförsörjningsstöd

5.8.1 Ansökan om äldreförsörjningsstöd

Regeringens förslag: I likhet med vad som skall gälla vid ansökan om

bostadstillägg enligt den föreslagna lagen om bostadstillägg till pensionärer

m.fl. (prop. 2000/01:140) skall ansökan om äldreförsörjningsstöd göras

skriftligt hos försäkringskassan och innehålla de upplysningar som är nödvändiga

 för bedömningen av den stödberättigades rätt till förmånen.

Uppgifter om faktiska förhållanden skall lämnas på heder och samvete av den

stödberättigade och, om han eller hon är gift, av hans eller hennes make.

Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens. Utredningen anser

dock att ansökan skall inlämnas personligen.

Remissinstanserna: Riksförsäkringsverket avstyrker förslaget om att ansökan

skall lämnas in personligen. Försäkringskassan i Stockholms län och

Justitieombudsmannen ställer sig tveksamma till det formella kravet att den

enskilde måste infinna sig personligen hos myndigheten för att lämna in en

ansökan. Försäkringskassan i Västra Götalands län anser att det bör övervägas om

 personligt besök skall vara nödvändigt för att få äldreförsörjningsstöd.

Försäkringskasseförbundet anser att ansökan skall lämnas personligen.

Skälen för regeringens förslag: I likhet med vad som föreslås gälla vid ansökan

om bostadstillägg enligt den föreslagna lagen om bostadstillägg till pensionärer

 m.fl. (prop. 2000/01:140) skall den som vill erhålla äldreförsörjningsstöd

lämna in en skriftlig ansökan till försäkringskassan.

Uppgifterna i ansökan skall lämnas på heder och samvete. Ansökningshandlingarna

bör utformas så att den sökande blir skyldig att uppge alla de inkomster och

ersättningar som han eller hon är berättigad till oavsett om de är beviljade i

Sverige eller kommer från ett annat land. Vidare skall samtliga tillgångar och

skulder anges. Försäkringskassan bör upplysa om att den i sin utredning

förbehåller sig rätten att närmare utreda om någon pensionsliknande förmån kan

erhållas från ett tidigare hemland. Ansökningsblanketterna bör utformas så att

de kan ligga till grund för både prövning av rätten till äldreförsörjningsstöd

och rätten till bostadstillägg samt särskilt bostadstillägg, eftersom

uppgifterna i allt väsentligt är desamma. Det bör också klart framgå att stödet

endast lämnas vid bosättning i Sverige och att utlandsvistelse kan begränsa

stödet.

I och med att äldre personer kommer att få sin försörjning tryggad genom ett

äldreförsörjningsstöd som kan beviljas för en tidsperiod upp till ett år, i

stället för genom socialtjänstens försörjningsstöd där ansökan görs månadsvis,

kommer kontakten med den utbetalande myndigheten att minska väsentligt. Det

innebär att den enskilde kommer att få färre tillfällen att ställa frågor och

skaffa sig information om det regelverk som styr utbetalningarna. Då målgruppen

i huvudsak är äldre invandrare som kan ha bristande kunskaper i det svenska

språket, ställer det särskilda krav på försäkringskassan att anpassa

informationsinsatserna till denna personkategori. Försäkringskassan bör därför

kontinuerligt säkerställa att de sökande har tillgodogjort sig den information

som behövs och vid behov vara behjälplig vid ansökningsförfarandet. Det är

viktigt att kassan vid behov anlitar tolk.

5.9 Utbetalning av äldreförsörjningsstöd

Regeringens förslag: Äldreförsörjningsstödet skall betalas ut månadsvis.

Årsbeloppet skall avrundas till närmaste krontal som är delbart med tolv.

Äldreförsörjningsstödet kan tidigast beviljas från och med ansökningsmånaden och

 för högst tolv månader i taget. För tid därefter krävs ny ansökan.

Äldreförsörjningsstöd utges till och med den månad då den berättigade avlidit

eller rätten till förmånen annars har upphört.

Vid utbetalning för förfluten tid till en stödberättigad, vars make fått

äldreförsörjningsstöd för samma tid, skall stödet minskas på sådant sätt att det

 sammanlagda beloppet under denna tid motsvarar det äldreförsörjningsstöd som

skulle ha betalats ut om det hade funnits beslut om båda stöden.

Förslaget till lag om bostadstillägg till pensionärer m.fl. (prop. 2000/01:140)

skall kompletteras med en regel om att bostadstillägg enligt den lagen oavsett

bostadstilläggets storlek alltid skall betalas ut om äldreförsörjningsstöd

betalas ut.

Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens. Utredningen

föreslår dock att äldreförsörjningsstöd skall kunna utges för högst en månad

retroaktivt om det finns särskilda skäl för detta. Utredningen föreslår vidare

att äldreförsörjningsstöd på begäran av socialnämnden får betalas ut till annan

lämplig person eller till socialnämnden om det föreligger synnerliga skäl.

Remissinstanserna: Svenska Kommunförbundet ifrågasätter om det är nödvändigt att

 inkomma med ny ansökan varje år samt ställer sig frågande till om det är

nödvändigt att ompröva beslutet var tolfte månad och anser det önskvärt att

finna andra former för att kontrollera bosättningskravet. Riksförsäkringsverket

anser att äldreförsörjningsstödet skall beviljas efter ansökan och avse en

period om högst tolv månader. Däremot avstyrks utredningens förslag att

äldreförsörjningsstödet skall kunna utbetalas för högst en månad retroaktivt.

Även Försäkringskassan i Västra Götalands län avstyrker utredningens förslag att

 äldreförsörjningsstödet skall kunna utbetalas för högst en månad retroaktivt.

De handikappades Riksförbund och Handikappförbundens samarbetsorgan anser att

äldreförsörjningsstödet bör kunna beviljas för längre tid än 12 månader.

Stockholms stad bifaller förslaget att äldreförsörjningsstödet skall kunna

beviljas för högst tolv månader i taget, eftersom det minskar administrationen.

Skälen för regeringens förslag: Som tidigare nämnts skall

äldreförsörjningsstödet tillförsäkra den berättigade en grundläggande

försörjning under återstoden av livet. Med hänsyn till att det är fråga om äldre

 personer vars inkomster inte förändras på samma sätt som för förvärvsverksamma

personer torde behovet av att ompröva stödet till följd av ändrade

inkomstförhållanden bli mycket begränsat. Efter att nivån på stödet fastställts

kommer de ekonomiska förhållandena i regel att vara oförändrade. Mot denna

bakgrund skulle äldreförsörjningsstödet i princip kunna betalas ut till den

enskilde utan förnyad prövning. Det strider dock mot principerna för ett

inkomstprövat försörjningsstöd. Både ekonomiska förutsättningar och

familjeförhållanden kan förändras i ett längre tidsperspektiv. En kontinuerlig

avstämning bör därför göras. Regeringen anser att en lämplig avvägning innebär

att äldreförsörjningsstöd kan beviljas för högst tolv månader i taget. För tid

därefter föreslås att ny ansökan krävs. Äldreförsörjningsstödet skall vidare

betalas ut månadsvis. Årsbeloppet skall avrundas till närmaste krontal som är

delbart med tolv.

Personer i den aktuella målgruppen som anser sig vara i behov av ekonomiskt stöd

 för sin livsföring kan när som helst under året komma in med en ansökan om

såväl äldreförsörjningsstöd som ekonomiskt bistånd enligt socialtjänstlagen i

dess lydelse enligt regeringens proposition 2000/01:80. Någon risk för att en

person skall stå utan medel för sin försörjning kan därför inte anses föreligga.

 Regeringen anser med hänsyn till detta att det inte finns behov av att betala

ut äldreförsörjningsstöd för tid före ansökningstillfället.

Äldreförsörjningsstöd skall därför tidigast kunna beviljas från och med

ansökningsmånaden.

När det gäller utbetalning av äldreförsörjningsstöd till annan än den

stödberättigade har det i propositionen Sjukersättning istället för

förtidspension (prop. 2000/01:96) föreslagits att motsvarande bestämmelse i

lagen (1962:381) om allmän försäkring, 16 kap. 12 § om utbetalning till annan,

skall upphöra att gälla den 1 januari 2003. Bestämmelsen har ansetts återspegla

en äldre tids förhållanden och värderingar och inte längre fylla någon funktion.

 Regeringen anser att någon sådan regel inte heller bör införas i lagen om

äldreförsörjningsstöd. Äldreförsörjningsstödet skall således endast betalas ut

till den stödberättigade.

Äldreförsörjningsstödet föreslås utbetalas till och med den månad då den

berättigade avlidit eller rätten till förmånen annars har upphört.

I likhet med vad som föreslagits gälla i lagen om bostadstillägg till

pensionärer m.fl. (prop. 2000/01:140) bör vid utbetalning för förfluten tid till

 bidragsberättigad, vars make har uppburit äldreförsörjningsstöd för samma tid,

beloppet minskas på sådant sätt att det sammanlagda beloppet under denna tid

motsvarar det äldreförsörjningsstöd som skulle ha utbetalats om beslut om båda

ersättningar hade förelegat samtidigt.

Enligt förslaget till lag om bostadstillägg till pensionärer m.fl. skall

bostadstillägg som understiger 25 kronor per månad inte betalas ut. Om särskilt

bostadstillägg ingår skall dock bostadstillägget alltid betalas ut eftersom det

särskilda bostadstillägget är konstruerat på sådant sätt att förmånstagaren

aldrig skall hamna på en inkomstnivå understigande en skälig levnadsnivå.

Detsamma bör gälla även i de fall äldreförsörjningsstöd betalas ut. För att

tillförsäkra detta skall ett tillägg göras i 24 § förslaget till lag om

bostadstillägg till pensionärer m.fl. Om särskilt bostadstillägg eller

äldreförsörjningsstöd betalas ut skall därmed bostadstillägget oavsett dess

storlek alltid betalas ut.

5.9.1 Anmälningsskyldighet

Regeringens förslag: Den stödberättigade skall, i likhet med vad som föreslagits

 i lagen om bostadstillägg till pensionärer m.fl. (prop. 2000/01:140) vara

skyldig att utan oskäligt dröjsmål anmäla till försäkringskassan om hans eller

hennes eller om makens inkomster väsentligt har ökat. Anmälningsskyldigheten

skall inte gälla ökad inkomst av kapital eller ökning av förmögenhet. Den

stödberättigade skall vidare utan oskäligt dröjsmål vara skyldig att till

försäkringskassan anmäla om han eller hon byter bostad eller om

boendeförhållandena ändras eller om han eller hon ingår äktenskap eller om

äktenskapet upplöses.

Utredningens förslag: Överensstämmer i stort med regeringens.

Remissinstanserna: Riksförsäkringsverket tillstyrker förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Den som uppbär äldreförsörjningsstöd skall i

likhet med vad som föreslagits i lagen om bostadstillägg till pensionärer m.fl.

(prop. 2000/01:140) åläggas en anmälningsskyldighet vid ändrade förhållanden.

Anmälningsskyldigheten omfattar väsentligt ökade inkomster för den

stödberättigade eller dennes make, om han eller hon byter bostad eller om

boendeförhållandena ändras eller om han eller hon ingår äktenskap eller om

äktenskapet upplöses. När det gäller förändring av inkomst av kapital och

förmögenhet under pågående bidragsperiod föreligger däremot inte någon

anmälningsskyldighet. Det beror på att beräkningen av äldreförsörjningsstödet i

dessa avseenden bygger på den faktiska inkomsten per den 31 december året före

ansökningsåret. Förändring av inkomst av kapital och förmögenhet under löpande

bidragsperiod påverkar inte rätten till och storleken av stödet.

I 5 kap. 3 § socialförsäkringslagen (1999:799) finns kompletterande regler om

anmälningsskyldighet till försäkringskassan vid utlandsvistelse som kommer att

gälla i ärenden om äldreförsörjningsstöd (se ovan i avsnitt 5.5 samt 5.5.1).

Som tidigare nämnts är det av vikt att försäkringskassan kontinuerligt

säkerställer att de sökande har tillgodogjort sig den information som behövs i

samband med ansökan. Det är särskilt viktigt att information ges om både

anmälningsskyldigheten vid ändrade förhållanden och återbetalningsskyldigheten

vid felaktigt erhållet stöd.

5.9.2

Återbetalningsskyldighet

Regeringens förslag: Har den stödberättigade genom att lämna oriktiga uppgifter

eller genom att underlåta att fullgöra en uppgifts- eller anmälningsskyldighet

orsakat att äldreförsörjningsstöd har lämnats felaktigt eller med för högt

belopp skall försäkringskassan besluta om att äldreförsörjningsstödet skall

betalas tillbaka helt eller delvis. Detsamma skall gälla om

äldreförsörjningsstöd i annat fall lämnats felaktigt eller med ett för högt

belopp och den som uppburit stödet har insett eller skäligen bort inse detta. Om

 det finns särskilda skäl får försäkringskassan helt eller delvis efterge krav

på återbetalning. Om den stödberättigade enligt beslut av en allmän

försäkringskassa är återbetalningsskyldig får avdrag på äldreförsörjningsstödet

göras med skäligt belopp.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Riksförsäkringsverket tillstyrker förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Det finns regler om återbetalningsskyldighet

både i lagen (1962:381) om allmän försäkring och i socialtjänstlagen (1980:620).

 Så bör även vara fallet vid utbetalning av äldreförsörjningsstöd. Har den

stödberättigade genom att lämna oriktiga uppgifter eller genom att underlåta att

 fullgöra en uppgifts- eller anmälningsskyldighet orsakat att

äldreförsörjningsstöd har lämnats felaktigt eller med för högt belopp skall

försäkringskassan kunna besluta om återbetalning av äldreförsörjningsstödet.

Detsamma bör gälla om äldreförsörjningsstöd i annat fall lämnats felaktigt eller

 med ett för högt belopp och den som uppburit stödet har insett eller skäligen

borde ha insett detta.

Försäkringskassan bör dock ha möjlighet att helt eller delvis efterge

återbetalningsskyldigheten om det finns särskilda skäl. Vid prövningen bör

kassan överväga om det belopp som skall återbetalas kan avräknas vid senare

utbetalning. Eftersom det är fråga om ett grundläggande försörjningsstöd kan

avräkning inte komma ifråga om det innebär att den enskilde blir ur stånd att

klara sin försörjning. I de fall den enskilde obehörigen uppbär stöd med

angivande av falska uppgifter är det möjligt att väcka åtal mot den misstänkte

enligt brottsbalkens bestämmelser om t.ex. bedrägeri och samtidigt yrka

återbetalning av obehörigen uppburet stöd.

5.10

Omprövning, ändring, överklagande

5.10.1 Omprövning och ändring av äldreförsörjningsstöd

Regeringens förslag: Äldreförsörjningsstödet skall omprövas när något

förhållande som bestämmer stödets storlek har ändrats. Äldreförsörjningsstödet

får räknas om utan föregående underrättelse när en förmån som betalas ut av den

allmänna försäkringskassan ändras. Detsamma skall gälla vid ändring av pension

enligt utländsk lagstiftning eller av avtalspension eller motsvarande ersättning

 som följer av kollektivavtal.

En ändring av äldreförsörjningsstödet skall gälla från och med månaden efter den

 när anledningen till ändringen uppkommit. En ändring av äldreförsörjningsstödet

 skall dock gälla från och med samma månad som den när anledningen till

ändringen uppkom, om ändringen avser hela den månaden.

Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens. Utredningen

föreslår dock att omprövning inte kan ske till den enskildes nackdel.

Remissinstanserna: Riksförsäkringsverket tillstyrker förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Som tidigare nämnts kan både ekonomiska

förutsättningar och familjeförhållanden förändras över tiden. Det är därför

rimligt att äldreförsörjningsstödet omprövas enligt samma regler som föreslagits

 i lagen om bostadstillägg till pensionärer m.fl. (prop. 2000/01:140) när

förhållanden som påverkar stödets storlek ändras. Omprövningen bör göras utan

ansökan och får ske både när inkomsten ökar och när inkomsten minskar.

Äldreförsörjningsstödet får omprövas utan föregående underrättelse när förmån

som betalas ut av den allmänna försäkringskassan, t.ex. utgående pension,

ändras. Detsamma skall gälla för pension enligt utländsk lagstiftning,

avtalspension eller motsvarande ersättning som följer av kollektivavtal.

Grundprincipen är att en ändring av äldreförsörjningsstödet skall ske månaden

efter den månad då förhållandena som påverkar bidraget har ändrats. Ett undantag

 finns dock, nämligen om de ändrade förhållandena avser hela månaden. Då skall

ändringen av äldreförsörjningsstödet gälla från och med den månaden.

5.10.2 Överklagande m.m.

Regeringens förslag: Bestämmelserna i 20 kap. 10-13 §§ lagen (1962:381) om

allmän försäkring om omprövning, ändring och överklagande av försäkringskassas

beslut och domstols beslut skall tillämpas i ärenden om äldreförsörjningsstöd.

Utredningens förslag: Utredningen föreslår att motsvarande bestämmelser som i

lagen (1962:381) om allmän försäkring om överklagande skall införas i lagen om

äldreförsörjningsstöd.

Remissinstanserna: Riksförsäkringsverket tillstyrker förslaget.

Skälen för regeringens förslag: De för försäkringskassan gängse reglerna om

omprövning, ändring och överklagande av beslut enligt 20 kap. 10-13 §§ lagen

(1962:381) om allmän försäkring skall gälla även för äldreförsörjningsstödet.

Bestämmelserna innebär bl.a. att ett beslut om äldreförsörjningsstöd får

överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Vid överklagande till kammarrätten

krävs prövningstillstånd. Försäkringskassans beslut om äldreförsörjningsstöd

skall gälla omedelbart om något annat inte föreskrivits i beslutet.

5.11 Övriga bestämmelser

Regeringens förslag: Följande bestämmelser i lagen (1962:381) om allmän

försäkring skall tillämpas på äldreförsörjningsstödet.

17 kap 1 § om sammanträffande av förmåner,

18 kap. 46-47 §§ om Riksförsäkringsverkets tillsyn,

20 kap 2 a § om provisoriska beslut,

20 kap. 3 § tredje stycket om indragning eller nedsättning,

20 kap. 5 § om preskription,

20 kap. 6 § första stycket andra meningen om förbud mot överlåtelse,

20 kap. 8 § fjärde stycket om utredningsåtgärder,

20 kap. 9 § om uppgiftsskyldighet.

Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens.

Remissinstanserna: Riksförsäkringsverket tillstyrker utredningens förslag.

Skälen för regeringens förslag: Äldreförsörjningsstödets handläggning skall i så

 stor utsträckning som möjligt samordnas med de bestämmelser som

försäkringskassorna redan i dag tillämpar enligt lagen (1962:381) om allmän

försäkring och andra författningar. Regeringen anser att de angivna

bestämmelserna skall tillämpas på motsvarande sätt i ärenden om

äldreförsörjningsstöd. De angivna bestämmelserna är 17 kap. 1 § om

sammanträffande av förmåner, 18 kap. 46 och 47 §§ om Riksförsäkringsverkets

tillsyn, 20 kap. 2 a § om provisoriska beslut, 20 kap. 3 § tredje stycket om

indragning eller nedsättning av ersättning, 20 kap. 5 § om preskription av

bidrag, 20 kap. 6 § första stycket andra meningen om förbud mot överlåtelse av

ersättning, 20 kap. 8 § fjärde stycket om utredningsåtgärder, 20 kap. 9 § om

uppgiftsskyldighet för statliga myndigheter, arbetsgivare m.fl.

5.12 Sekretessfrågor

Regeringens bedömning: Uppgifter om enskilds personliga förhållanden kommer vid

handläggningen av ärenden om äldreförsörjningsstöd att omfattas av sekretess

enligt 7 kap. 7 § sekretesslagen (1980:100).

Utredningens förslag: Utredningen har föreslagit att ett tillägg skall göras i 7

 kap. 7 § sekretesslagen (1980:100) som innebär att sekretess även gäller i

ärenden enligt lagen om äldreförsörjningsstöd.

Remissinstanserna: Riksförsäkringsverket tillstyrker utredningens förslag.

Skälen för regeringens bedömning: Hos försäkringskassan gäller enligt 7 kap. 7 §

 sekretesslagen (1980:100) sekretess för uppgifter om enskilds personliga

förhållanden vid handläggningen av bl.a. ärenden enligt lagstiftningen om allmän

 försäkring, allmän ålderspension, arbetsskadeförsäkring eller

handikappersättning och vårdbidrag eller enligt lagstiftning om annan jämförbar

ekonomisk förmån för enskild, eller enligt lagstiftning om läkarvårdsersättning

eller ersättning för sjukvårdsgymnastik.

I de ursprungliga förarbetena till bestämmelsen angavs att genom uttrycket

"annan jämförbar ekonomisk förmån" inbegreps sekretessen i ärenden enligt bl.a.

lagen (1947:529) om allmänna barnbidrag, lagen (1962:329) om hustrutillägg och

kommunalt bostadstillägg till folkpension samt lagen (1975:380) om

delpensionsförsäkring (prop. 1979/80:2 s. 189). Det angavs vidare att

sekretessregleringen skulle komma att gälla även ärenden enligt annan då

gällande eller framtida reglering av samma karaktär. I sammanhanget nämndes att

även ärenden enligt lagen (1964:143) om bidragsförskott och lagen (1977:265) om

statligt personskadeskydd omfattades av bestämmelsen.

Ovan nämnda lagar har i vissa fall ersatts av nya lagar med huvudsakligen samma

syfte som den äldre regleringen. Ekonomiska förmåner enligt dessa nya lagar

omfattas av uttrycket "annan jämförbar ekonomisk förmån" (jfr Regner m.fl.

Sekretesslagen, s. 7:39 f.). Ytterligare ett exempel på ärenden som omfattas av

sistnämnda uttryck är ärenden om bilstöd till handikappade och ärenden om

underhållsstöd (jfr aa s 7:40).

Regeringen anser att äldreförsörjningsstödet är en sådan ekonomisk ersättning

som faller under begreppet "annan jämförbar ekonomisk förmån för enskild". Någon

 lagstiftningsåtgärd för att tillförsäkra enskilda sekretess för uppgifter om

deras personliga förhållanden vid handläggningen av ärenden om

äldreförsörjningsstöd bedöms därför inte vara nödvändig.

6 Ikraftträdande och ekonomiska konsekvenser

6.1 Ikraftträdande

Lagen om äldreförsörjningsstöd föreslås samordnas med ikraftträdandet av den nya

 pensionsreformen och bör därför träda i kraft den 1 januari 2003.

6.2 Ekonomiska konsekvenser

Merkostnaden för att införa ett statligt äldreförsörjningsstöd beräknas till 96

miljoner kronor år 2003 och därefter 82 miljoner kronor per år. Befintliga

kostnader för socialbidrag beräknas uppgå till 635 miljoner kronor. Beloppet är

baserat på faktiskt utbetalt socialbidrag 1998 för personer som är 65 år och

äldre och som beräknas komma i fråga för äldreförsörjningsstödet. 1998 års

belopp har uppräknats enligt Finansdepartementets KPI-prognos för år 2003. De

befintliga kostnaderna föreslås finansieras dels genom en minskning av det

riktade statsbidraget till kommunerna för flyktingmottagandet, dels genom en

minskning av det generella statsbidraget till kommunerna. Merkostnaden föreslås

finansieras genom medel antagna i 2001 års ekonomiska vårproposition (prop.

2000/01:100).

Det riktade statsbidraget

Genom att införa ett särskilt statligt försörjningsstöd för äldre personer som i

 dag erhåller långvarigt försörjningsstöd enligt socialtjänstlagen (1980:620)

avlastas kommunerna motsvarande kostnader för personer som är 65 år eller äldre.

 För dem som omfattas av det kommunala flyktingmottagandet får kommunerna i dag

ersättning av staten. Statsbidraget utbetalas i form av ett schablonbelopp för

varje mottagen person och skall täcka kommunens genomsnittliga kostnader för

svenskundervisning och försörjning under introduktionsperioden samt vissa andra

merkostnader som följer av flyktingmottagandet. Cirka hälften av dem som kommer

att få äldreförsörjningsstöd bedöms omfattas av det kommunala

flyktingmottagandet. Den statliga schablonersättningen beräknas genomsnittligt

täcka kostnaderna för de äldre under de 20 första månaderna. Därefter kan

kommunerna återsöka de faktiska kostnaderna för utgivet socialbidrag och

introduktionsersättning fram till tidpunkten då personerna i fråga blir svenska

medborgare, lämnar landet eller avlider. När äldreförsörjningsstödet införs bör

schablonersättningen för personer över 65 år minskas så att den fortsättningsvis

 endast täcker de kostnader som inte hänförs till försörjningen. Detta beräknas

minska statens kostnader för nämnda schablonersättning med ca 20 miljoner kronor

 per år.

Den direkta statliga ersättningen till kommunerna för utbetalat bistånd enligt

socialtjänstlagen (1980:620) till flyktingar över 65 år uppgick 1999 till ca 310

 miljoner kronor. De totalt 330 miljoner kronor som på detta sätt frigörs inom

anslaget 10:3 Kommunersättningar vid flyktingmottagande skall användas som

delfinansiering av äldreförsörjningsstödet.

Nuvarande statsbidragsregler innebär att kommunerna återsöker utgivet

socialbidrag kalenderårsvis i efterskott och att det ovan nämnda anslaget

belastas året efter det att kommunernas kostnader uppstått. Konsekvensen av

detta är att av de totalt 330 miljonerna, kan 20 miljoner kronor överföras år

2003 och 310 miljoner kronor överföras först år 2004. År 2003 överförs därför

engångsvis 310 miljoner kronor från utgiftsområde 25, anslaget 91:2 Bidrag till

särskilda insatser i vissa kommuner och landsting, till utgiftsområde 11.

Föreslagna förändringar medför behov av ändringar i Förordningen (1990:927) om

statlig ersättning för flyktingmottagande m.m. Regeringen avser att återkomma

med förslag till konkreta förändringar i ersättningsreglerna.

Generella statsbidraget

Då staten tar över försörjningskostnaderna för dem som kommer att omfattas av

äldreförsörjningsstödet föreslås återstoden av de befintliga kostnaderna 305

miljoner kronor, finansieras genom en minskning av det generella statsbidraget

till kommunerna.

Merkostnad

Eftersom äldreförsörjningsstödets skäliga levnadsnivå ligger på en högre nivå

jämfört med den nivå som gäller för socialbidrag uppkommer en merkostnad.

Därutöver beräknas de allmänna försäkringskassorna få en initial

administrationskostnad på 21 miljoner kronor. När systemet väl är etablerat

uppskattas administrationskostnaderna till cirka 7 miljoner kronor per år.

Sammanfattningsvis föreslås att äldreförsörjningsstödet finansieras genom att:

- 330 mkr överförs från Uo 8, anslag 10:3 till Uo 11, varav 20 mkr år 2003 och

ytterligare 310 mkr år 2004.

- 305 mkr överförs från Uo 25, anslag 91:1 till Uo 11.

- 310 miljoner kronor överförs engångsvis år 2003 från anslaget 91:2,Uo 25 till

Uo 11

- 75 mkr tillförs Uo 11.

- 21 mkr tillförs Uo 10 år 2003 och därefter 7 mkr per år.

7 Författningskommentar

7.1 Förslaget till lag om äldreförsörjningsstöd

Förslaget till lag om äldreförsörjningsstöd överensstämmer i stora delar med

förslaget till lag om bostadstillägg till pensionärer m.fl. (BTPL) som

regeringen nyligen överlämnat till riksdagen (prop. 2000/01:140). Stödet skall

administreras av försäkringskassorna och ha en likartad konstruktion och

hantering som gäller för BTPL. Lagen om äldreförsörjningsstöd har därför endast

kommit att omfatta de särbestämmelser som gäller för äldreförsörjningsstödet. I

övrigt görs hänvisningar till angivna bestämmelser i BTPL som skall tillämpas på

 motsvarande sätt i ärenden om äldreförsörjningsstöd. Beträffande innebörden av

dessa bestämmelser hänvisas till författningskommentaren till BTPL.

1 §

Lagen inleds med en hänvisning till socialförsäkringslagen (1999:799), SofL.

Vissa för socialförsäkringarna generella bestämmelser, som är tillämpliga på

bl.a. äldreförsörjningsstödet, finns i den lagen. I SofL anges de grundläggande

villkoren för att en person skall vara försäkrad för förmåner enligt lagen

(1962:381) om allmän försäkring eller omfattas av de särskilda förmånslagar,

till vilka bl.a. den nu föreslagna lagen om äldreförsörjningsstöd kommer att

höra, och som hänförs till socialförsäkringarna. Bedömningen av om en person

uppfyller grundvillkoren för att ingå i den skyddade personkretsen skall således

 göras med tillämpning av bestämmelserna i SofL. Beträffande det närmare

innehållet i SofL hänvisas till författningskommentaren till den lagen (jfr.

prop. 1998/99:119).

Äldreförsörjningsstöd skall endast utges till den som är bosatt i Sverige. Ett

tillägg skall göras i 3 kap. 2 § SofL så att äldreförsörjningsstödet hänförs

till den bosättningsbaserade grenen av socialförsäkringarna. Se närmare i

författningskommentaren till den ändringen, nedan i avsnitt 7.4. I SofL finns

också bestämmelser om i vilka situationer en person skall anses bosatt i Sverige

 och således ingå i den personkrets som kan vara berättigad till

äldreförsörjningsstöd. För att sådant stöd skall lämnas krävs därutöver att de

materiella villkoren i denna lag är uppfyllda.

I SofL finns även bestämmelser om utbetalning av förmåner vid utlandsvistelse. 4

 kap. 2 § SofL skall kompletteras med en särskild regel om att

äldreförsörjningsstöd får utges om en vistelse utanför EES-området kan antas

vara längst tre månader. Se närmare i författningskommentaren till den

ändringen, nedan i avsnitt 7.3.

SofL innehåller även regler om handläggning av ärenden m.m. Bestämmelser om

vilken försäkringskassa som är behörig att fatta beslut finns i 5 kap. SofL.

SofL innehåller även bestämmelser om anmälningsskyldighet till försäkringskassan

 vid vissa utlandsvistelser m.m.

2 §

Paragrafen behandlas i avsnitten 5.1 och 5.7.

Grunderna för rätten till äldreförsörjningsstöd framgår av första stycket av

paragrafen. Att bosättning i Sverige är en förutsättning för rätt till

äldreförsörjningsstöd framgår av 1 § genom hänvisningen till

socialförsäkringslagen (1999:799).

Äldreförsörjningsstöd kommer att kunna utges först från och med den månad då den

 stödberättigade fyller 65 år. Den som före den månaden inte själv kan

tillgodose sitt behov av försörjning kommer att vara hänvisad till

socialtjänsten för prövning av rätt till ekonomiskt bistånd enligt

socialtjänstlagen i dess lydelse enligt prop. 2000/01:80. Från och med den månad

 då personen fyller 65 år skall behovet i första hand tillgodoses genom

äldreförsörjningsstöd.

Äldreförsörjningsstödet skall vara inkomstprövat. Rätten till

äldreförsörjningsstöd och stödets storlek är beroende av den stödberättigades,

och om han eller hon är gift, även makens inkomster. Vem som är att betrakta som

 gift samt likställd med gift framgår av avsnitt 5.7.1 ovan. Inkomstprövningen

sker enligt särskilda regler som i stort anknyter till den inkomstprövning som

föreslagits i lagen om bostadstillägg till pensionärer m.fl. (prop.

2000/01:140). Den närmare innebörden av inkomstprövningen framgår av 7 §

förslaget till lag om äldreförsörjningsstöd, se nedan i författningskommentaren

till den paragrafen.

Enligt andra stycket avses med inkomst den inkomst, för år räknat, som någon kan

 antas komma att erhålla under den närmaste tiden.

3 §

Paragrafen behandlas i avsnitt 5.4.

Bestämmelsen innebär att äldreförsörjningsstöd endast utges om den

stödberättigade tar ut samtliga sådana förmåner som han eller hon har rätt till

i form av inkomstgrundad ålderspension enligt lagen (1998:674) om inkomstgrundad

 ålderspension, garantipension enligt lagen (1998:702) om garantipension eller

bostadstillägg eller särskilt bostadstillägg enligt den föreslagna lagen om

bostadstillägg till pensionärer m.fl. (prop. 2000/01:140). Det skall således

inte vara möjligt att avstå från dessa förmåner och istället erhålla

äldreförsörjningstöd för samma tid.

4 §

Paragrafen behandlas i avsnitt 5.6.

Paragrafen innehåller bestämmelser om äldreförsörjningsstödets nivå och

innehåll. Äldreförsörjningsstödet skall enligt första stycket dels tillförsäkra

den stödberättigade en skälig levnadsnivå, dels tillförsäkra den stödberättigade

 medel för att täcka en skälig bostadskostnad.

Andra stycket anger vad som avses med begreppet skälig levnadsnivå enligt lagen.

 Den skäliga levnadsnivån skall per månad motsvara en tolftedel av 1,294 gånger

prisbasbeloppet för den som är ogift och 1,084 gånger prisbasbeloppet för den

som är gift. Nivån är densamma som den som skall gälla för beräkning av särskilt

 bostadstillägg enligt den föreslagna lagen om bostadstillägg till pensionärer

m.fl. (prop. 2000/01:140). Den skäliga levnadsnivån är fastställd med hänsyn

till att de som är permanent beroende av äldreförsörjningsstöd kommer att vara

det under en inte alltför kort tidsperiod utan möjligheter till annan

försörjning. Nivåbestämningen innebär att äldreförsörjningsstöd aldrig kan

lämnas med högre belopp än den del av prisbasbeloppet som lagen anger. Nivån för

 äldreförsörjningsstödet är beräknad att täcka de kostnader som ingår i

riksnormen enligt socialtjänstlagen i dess lydelse enligt regeringens

proposition 2000/01:80 samt därutöver skäliga kostnader för hushållsel,

hemförsäkring, läkarvård och läkemedel upp till högkostnadsskydd, viss tandvård,

 resor och nyanskaffning av möbler och husgeråd. Utgångspunkten vid

fastställande av nivån för äldreförsörjningsstöd har varit att personer som

beviljas stödet inte skall behöva ansöka om ekonomiskt bistånd enligt

socialtjänstlagen för sin grundläggande försörjning. I undantagsfall kan den

sökande ha andra godtagbara kostnader än vad som ingår i äldreförsörjningsstödet

 eller ha särskilt höga kostnader för någon ingående post. I dessa fall är han

eller hon hänvisad till att söka ekonomiskt bistånd enligt socialtjänstlagen.

Det ankommer då på socialtjänsten att pröva om den sökande är i behov av bistånd

 enligt socialtjänstlagen för att uppnå en skälig levnadsnivå i

socialtjänstlagens mening. Äldreförsörjningsstödet innebär således inte någon

förändring av det yttersta ansvaret för medborgarnas försörjning enligt

socialtjänstlagen.

I tredje stycket anges nivån för den högsta godtagbara bostadskostnaden, 5 700

kronor per månad för den som är ogift och 2 850 kronor för den som är gift. För

boende i tvåbäddsrum i särskilt boende skall en bostadskostnad som för var och

en av de boende uppgår till högst 2 850 kronor per månad anses som en skälig

bostadskostnad. Denna regel blir tillämplig när andra än makar är bosatta i

tvåbäddsrum i särskilt boende. Nivån överensstämmer med vad som skall gälla för

beräkning av särskilt bostadstillägg enligt den föreslagna lagen om

bostadstillägg till pensionärer m.fl. För makar och med dem likställda skall

bostadskostnaden beräknas till hälften av deras sammanlagda bostadskostnad.

Detta innebär att den som är gift kan få äldreförsörjningsstöd för

bostadskostnaden med högst 2 850 kronor och aldrig mer än halva verkliga

bostadskostnaden. Vem som är att betrakta som gift respektive likställd med gift

 framgår ovan av avsnitt 5.7.1.

5 §

Vid tillämpningen av lagen om äldreförsörjningsstöd avses med prisbasbelopp det

enligt 1 kap. 6 § lagen (1962:381) om allmän försäkring fastställda

prisbasbeloppet.

6 §

Paragrafen behandlas i avsnitt 5.6.2.

Paragrafen anger att vissa bestämmelser i den föreslagna lagen om bostadstillägg

 till pensionärer m.fl. (prop. 2000/01:140) skall tillämpas på motsvarande sätt

vid beräkning av godtagbara bostadskostnader för rätt till

äldreförsörjningsstöd. Dessa bestämmelser innebär följande.

Äldreförsörjningsstöd utges endast för kostnad för bostad där den

stödberättigade har sitt huvudsakliga boende (permanentbostaden). För bostad i

särskild boendeform utges äldreförsörjningsstöd endast för boende i lägenhet

eller för boende i en- och tvåbäddsrum. Den som vistas eller bor i en särskild

boendeform eller i ett liknande boende har rätt till äldreförsörjningsstöd för

sin ursprungliga permanentbostad under högst sex månader från det att

försäkringskassan bedömt vistelsen eller boendet i den särskilda boendeformen

som stadigvarande. Äldreförsörjningsstöd utges inte för sådan bostadskostnad som

 fastställts med beaktande av den stödberättigades inkomst.

Bestämmelsen har utformats i enlighet med vad Lagrådet föreslagit.

7 §

Paragrafen behandlas i avsnitt 5.7.

Första stycket innehåller bestämmelser om hur den sökandes inkomster påverkar

rätten till äldreförsörjningsstöd. Beräkningen av den stödberättigades inkomster

 skall ske enligt 21 § första stycket förslaget till lag om bostadstillägg till

pensionärer m.fl. (prop. 2000/01:140), BTPL. Vid beräkning av rätt till

äldreförsörjningsstöd skall vidare även det särskilda bostadstillägget enligt 20

 § BTPL samt bostadsbidrag enligt lagen (1993:737) om bostadsbidrag räknas som

inkomst.

Som inkomst vid prövning av rätt till äldreförsörjningsstöd skall enligt 21 §

första stycket BTPL således hänföras inkomster enligt 12 § första stycket 1-3

BTPL efter avdrag för skatt, inkomster som avses i 15-17 §§ BTPL samt

bostadstillägg enligt BTPL. Därtill skall även särskilt bostadstillägg samt

bostadsbidrag räknas som inkomst, om sådant utbetalats.

Av andra stycket framgår för den som är gift eller likställd med gift person att

 inkomsterna respektive värdet av förmögenhet skall beräknas utgöra hälften av

deras sammanlagda inkomster. Vem som är att betrakta som gift respektive

likställd med gift framgår ovan av avsnitt 5.7.1.

8 §

Paragrafen behandlas i avsnitt 5.6.1.

Paragrafen anger med vilket belopp äldreförsörjningsstöd skall utges. Den

stödberättigade skall garanteras medel för att dels täcka sin faktiska

boendekostnad, upp till den angivna högsta godtagbara nivån, dels tillförsäkras

en skälig levnadsnivå. Hänsyn skall därefter tas till de inkomster den

stödberättigade har, beräknade enligt 7 §. Äldreförsörjningsstödet skall

därefter motsvara mellanskillnaden mellan den garanterade nivån och de inkomster

 den stödberättigade har.

9 §

Paragrafen behandlas i avsnitt 5.8.1.

Enligt första stycket lämnas äldreförsörjningsstöd från och med den månad då

rätt till förmånen inträtt, dock tidigast från och med ansökningsmånaden. Det

innebär, till skillnad mot vad som föreslås gälla för bostadstillägg och

särskilt bostadstillägg enligt den föreslagna lagen om bostadstillägg till

pensionärer m.fl. (prop. 2000/01:140), att äldreförsörjningsstöd inte kan utgå

för tid före ansökningsmånaden.

Enligt andra stycket kan äldreförsörjningsstöd betalas ut under högst tolv

sammanhängande månader. Därefter krävs en ny ansökan.

Av tredje stycket framgår att rätten till äldreförsörjningsstöd upphör månaden

efter att den berättigade avlidit eller då rätten till stödet annars har

upphört. Bestämmelsen motsvarar i sak 16 kap. 9 § lagen (1962:381) om allmän

försäkring om när pensionsförmån upphör.

10 §

Paragrafen behandlas i avsnitt 5.9.

Enligt paragrafen skall äldreförsörjningsstöd betalas ut månadsvis. Årsbeloppet

skall avrundas till närmaste hela krontal som är delbart med tolv.

11 §

Paragrafen hänvisar till regler i den föreslagna lagen om bostadstillägg till

pensionärer m.fl. (prop. 2000/01:140), BTPL, som skall tillämpas på motsvarande

sätt i ärenden om äldreförsörjningsstöd. Beträffande tilllämpningen av dessa

regler hänvisas till författningskommentaren till den lagen.

Av 5 § BTPL framgår vem som är att betrakta som gift, likställd med gift person

och likställd med ogift person vid tillämpningen av lagen om

äldreförsörjningsstöd (bestämmelsen behandlas ovan i avsnitt 5.7.1).

22 § BTPL innehåller bestämmelser om vad en ansökan skall innehålla och var den

skall lämnas (bestämmelsen behandlas ovan i avsnitt 5.8.1).

25 § BTPL reglerar utbetalning av bostadstillägg för förfluten tid (bestämmelsen

 behandlas ovan i avsnitt 5.9.).

Av 26 § BTPL framgår i vilka situationer den enskilde är anmälningsskyldig till

försäkringskassan vid ändrade förhållanden. Sådan anmälningsskyldighet

föreligger vid väsentligt ökade inkomster av vissa angivna slag, vid bostadsbyte

 eller ändrade boendeförhållanden eller om den stödberättigade gifter sig eller

äktenskapet upplöses. Bestämmelsen är införd efter Lagrådets synpunkter. I 5

kap. 3 § socialförsäkringslagen (1999:799), SofL, finns kompletterande regler om

 anmälningsskyldighet som blir tillämpliga i ärenden om äldreförsörjningsstöd.

Detta framgår av hänvisningen i 1 § till SofL. Enligt 5 kap. 3 § SofL skall den

som lämnar Sverige för en tid som kan antas ha betydelse för rätten till

förmåner enligt 2 eller 4 kap. anmäla detta till försäkringskassan. Bestämmelsen

 innebär bl.a. att anmälningsskyldighet föreligger för den som lämnar Sverige

för längre tid än ett år samt för den som avser att vistas i ett land utanför

EES-området under mer än tre månader (bestämmelserna behandlas ovan i avsnitt

5.5, 5.5.1 och 5.9.1).

I 27 och 28 §§ BTPL finns bestämmelser om omprövning och ändring av

bostadstillägg (bestämmelserna behandlas ovan i avsnitt 5.10.1).

I 29 § BTPL finns bestämmelser om uppgiftsskyldighet för banker och andra

penninginrättningar (bestämmelsen behandlas i avsnitt 5.7.3).

30 och 31 §§ BTPL reglerar återbetalningsskyldighet och avdrag på bostadstillägg

 (bestämmelserna behandlas ovan i avsnitt 5.9.2).

12 §

I paragrafen anges att vissa bestämmelser i lagen (1962:381) om allmän

försäkring (AFL) skall tillämpas på motsvarande sätt vid tillämpningen av lagen

om äldreförsörjningsstöd.

Av 17 kap. 1 § AFL framgår bl.a. att socialnämnden från försäkringskassan får

uppbära retroaktivt beviljad periodisk ersättning till den del den motsvarar vad

 socialnämnden sammanlagt har betalat ut till dennes samt hans makes och

minderåriga barns försörjning för den tid som den retroaktiva ersättningen

avser, om någon i väsentlig mån har fått sin försörjning genom ekonomiskt

bistånd enligt socialtjänstlagen (1980:620).

I 18 kap. 46-47 §§ AFL finns bestämmelser om Riksförsäkringsverkets tillsyn.

20 kap. AFL innehåller bestämmelser om provisoriska beslut, om preskription av

bidrag, om utredningsåtgärder, indragning och nedsättning av ersättning, om

förbud mot överlåtelse av ersättning och om uppgiftsskyldighet. Dessa

bestämmelser skall tillämpas även i ärenden om äldreförsörjningsstöd.

I 20 kap. 10-13 §§ AFL finns bestämmelser om omprövning, ändring samt

överklagande av beslut som skall tillämpas i ärenden om äldreförsörjningsstöd.

7.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (2001:000) om bostadstillägg till

pensionärer m.fl.

24 §

Paragrafen skall kompletteras med att bostadstillägg enligt förslaget till lag

om bostadstillägg till pensionärer m.fl. oavsett bostadstilläggets storlek

alltid skall betalas ut om äldreförsörjningsstöd betalas ut. Ändringen är en

följd av att propositionerna Reformerade regler för bostadstillägg till

pensionärer m.fl. och äldreförsörjningsstöd inte lämnats samtidigt.

7.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (2001:000) om ändring i

socialförsäkringslagen (1999:799)

4 kap.

2 §

Paragrafen anger utgivande av bosättningsbaserade förmåner vid vistelse utanför

EES-området. Enligt första stycket får sådana förmåner endast utges om

utlandsvistelsen kan antas vara längst sex månader. Första stycket skall

kompletteras med en bestämmelse om att äldreförsörjningsstödet endast får utges

om utlandsvistelsen kan antas vara längst tre månader. Bedömningen av

utlandsvistelsens längd skall göras i samband med utresan. Bedöms vistelsen vara

 längre än tre månader kan äldreförsörjningsstöd inte utges under

utlandsvistelsen.

7.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (2001:000) om ändring i lagen

(2001:000) om ändring i socialförsäkringslagen (1999:799)

3 kap.

2 §

I paragrafen anges den lagstiftning utanför lagen (1962:381) om allmän

försäkring om bosättningsbaserade socialförsäkringsförmåner som en i Sverige

bosatt person omfattas av. Äldreförsörjningsstödet skall utgöra en

bosättningsbaserad socialförsäkringsförmån och skall därför förtecknas i

paragrafen.

7.5 Förslaget till lag om ändring i inkomstskattelagen (1999:1229)

Äldreförsörjningsstödet skall, på samma sätt som gäller för ekonomiskt bistånd

enligt socialtjänstlagen (1980:620) och bostadstillägg till pensionärer m.fl.,

vara en skattefri ersättning. Inkomstskattelagen skall kompletteras med en sådan

 regel.

Sammanfattning av betänkandet Socialtjänst i utveckling (SOU 1999:97)

Hösten 1997 fick jag regeringens uppdrag att se över vissa frågor om

socialtjänstlagen, dess uppgifter och tillsynen över den. Mot bakgrund av de

lagändringar och organisatoriska eller ekonomiska förändringar som skett i

samhället under 1990-talet skulle förslag lämnas om bl.a. lagens struktur och

konstruktion, sambandet mellan socialbidrag och övriga trygghetssystem,

socialtjänstens finansiering och tillsynen över socialtjänsten.

Genom tilläggsdirektiv utvidgades uppdraget till att även lämna förslag till hur

 den ekonomiska tryggheten för vissa äldre invandrare ska utformas. Vidare

uppdrog regeringen i december 1998 åt utredningen att överväga en tydligare

reglering av anhörigstödet och att analysera effektiviteten i tillsynen av vård,

 service och stöd till psykiskt störda.

Som stöd i utredningsarbetet har förutom sekretariatet funnits sakkunniga och

experter. Flera departement, myndigheter och intresseorganisationer har varit

representerade. Till största delen råder enighet om de förslag som läggs. I

vissa delar har dock särskilda yttranden lämnats.

Grundläggande principer för socialtjänsten

Översyn av socialtjänstlagen och socialtjänstens uppgifter har skett med

utgångspunkten att grundläggande målsättningar och värderingar för

socialtjänsten ska ligga fast. Detta anges i direktiven. Det gäller principerna

om helhetssyn, det förebyggande perspektivet och att den enskildes resurser ska

tas tillvara. Men förutsättningarna för kommunala verksamheter är i dag

annorlunda än när förarbetena till socialtjänstlagen (1980:682) utarbetades. Det

 gäller såväl ansvarsfördelning som organisatoriska och ekonomiska förhållanden.

 Med hänsyn till detta har utredningen funnit skäl att närmare analysera

begreppet helhetssyn, som har varit ett centralt begrepp när vårdsektorn

successivt har reformerats.

När socialtjänstreformen genomfördes i början av 1980-talet innebar helhetssynen

 ett uppbrott från den traditionella socialvårdens arbetsmetoder med dess

uppdelning på olika funktioner. Helhetssynen innebär att en individs totala

situation och omgivning ska beaktas i skilda behandlings- och servicesammanhang.

 För att underlätta ett sådant förhållningssätt skulle huvudansvaret för

socialtjänsten ligga på en nämnd. Socialtjänstens indelning i verksamhetsnivåer

- individinriktade, allmänt inriktade och strukturinriktade insatser - var också

 ett uttryck för det inflytande helhetssynen hade, liksom socialtjänstlagens

karaktär av ramlag.

Sedan år 1992 har kommunerna stor frihet att själva utforma sin nämnd- och

förvaltningsorganisation. Det är t.ex. inte längre obligatoriskt att ha en

socialnämnd. Att ansvarsfördelningen mellan landsting och kommuner förändrats

under 1990-talet har också bidragit till organisatoriska förändringar.

Helhetssynen som organisatorisk princip har därför inte samma tyngd som

tidigare.

Trots detta är utredningen av den uppfattningen att en helhetssyn med fokus på

den enskildes behov fortfarande är en grundläggande utgångspunkt för det sociala

 arbetet. Socialtjänsten ska ha ett brett perspektiv på enskilda människors

situation, problem och resurser. Det gäller att förstå den enskildes situation i

 förhållande till det sammanhang och den omgivning som han eller hon ingår i

eller är en del av. De stödinsatser som behövs ska också ges på sådant sätt att

den enskilde kan ta tillvara och utveckla sina egna resurser. Principen om att

ta tillvara den enskildes egna resurser äger alltså fortfarande stor giltighet

liksom principen om det förebyggande perspektivet i socialt arbete.

Socialtjänstlagens struktur och konstruktion

Under utredningsarbetet har socialtjänstlagens struktur och konstruktion

ingående diskuterats och analyserats. Den slutsats utredningen kommit fram till

är densamma som socialtjänstkommitténs (SOU 1994:139), nämligen att

socialtjänstlagens grundläggande struktur och konstruktion inte bör förändras.

Dess grundläggande karaktär av ramlag ska alltså behållas. De främsta skälen för

 detta är att den öppna karaktären på bestämmelser i en sådan lag ger utrymme

för att anpassa tillämpningen av den till såväl omständigheterna i det enskilda

fallet som till samhällsutvecklingen och huvudmannens inflytande.

Men socialtjänstlagen är ingen renodlad ramlag. Den innehåller också

bestämmelser som är mer styrande och formella till sin karaktär. Att ha sådana

bestämmelser i en ramlag har ibland ifrågasatts med hän visning till det

kommunala självbestämmandet. Behov från regeringens och riksdagens sida att

särskilt framhålla och genomdriva en viss viljeinriktning eller skapa ett

särskilt skydd för vissa personer eller värden kommer dock alltid att finnas.

Men också detta är uttryck för den demokratiska process som kommer till uttryck

i lagstiftningen. Det bör inte i sig ge anledning till att överge

ramlagstekniken och de fördelar den ger så länge inslagen av detaljerad styrning

 är begränsad. En ramlag för socialtjänsten som anger övergripande ambitioner

och mål för vissa verksamheter i socialtjänsten och stödet till vissa grupper i

samhället är alltså enligt socialtjänstutredningen att föredra framför en

detaljreglering. En sådan lag ger möjligheter att anpassa tillämpningen efter

lokala behov och förutsättningar. Men det finns också nackdelar såsom att lagen

tillämpas på olika sätt, dvs. med bristande likvärdighet, i skilda delar av

landet. En aktiv tillsyn, uppföljning och utvärdering kan motverka och utjämna

sådana nackdelar.

En särskild lag om socialbidrag

En förändring i socialtjänstlagens konstruktion bör ändå göras.

Socialbidragshanteringen ska visserligen även fortsättningsvis vara en del av

socialtjänstens verksamhet, men utredningen föreslår att bestämmelserna om

ekonomiskt bistånd i form av socialbidrag lyfts ut ur socialtjänstlagen och

regleras i en särskild lag om socialbidrag.

Det främsta skälet för ett sådant förslag är att socialbidraget under 1990-talet

 mist sin karaktär av tillfälligt ekonomiskt stöd. Antalet personer som är

långvarigt beroende av socialbidrag har flerdubblats under detta decennium.

Oberoende av konjunkturläget tyder också utvecklingen på att fler människor än

för ett tiotal år sedan kommer att vara beroende av socialbidrag för mer

varaktiga behov. Socialbidraget kan då också förväntas få en svagare koppling

till renodlade sociala problem, medan dess koppling till bristande fotfäste på

arbetsmarknad eller utbildning förstärks. Det blir alltså människors

försörjningsproblem som står i fokus. Mer generella lösningar som alternativ

till socialbidrag torde åtminstone på kort sikt anses alltför kostsamma för att

vara reella alternativ.

Många verksamhetsföreträdare har länge förespråkat att socialbidraget

organisatoriskt skiljs ut från övrigt socialt arbete. Detta är också vanligt i

länder utanför Norden.

Kravet på helhetssyn är inget hinder för en särskild lag om socialbidrag. Det är

 viktigt att slå fast att de grundläggande värderingar, som gäller för

socialtjänstens arbete och som kommer till uttryck i socialtjänstlagens

portalparagraf, fortfarande ska ha giltighet för socialbidraget. Dessutom

föreslås en övergripande bestämmelse, som anger målinriktningen för lagens

tillämpning.

Socialbidraget är och ska vara det yttersta ekonomiska skyddsnätet för

medborgarna. En viktig uppgift för socialtjänsten är att i nära samverkan med

arbetsmarknadsmyndigheter och försäkringskassor stödja enskilda att efter

förmåga ta ansvar för sin och sin familjs försörjning. Socialbidraget ska träda

in när det inte finns några andra möjligheter till försörjning. Denna princip

upprätthålls i dag genom kravet på individuell behovsprövning. Den fyller väl

sin funktion och ska gälla också framöver.

Den individuella behovsbedömningen har i vissa fall uppfattats om

åldersrelaterad. Exempelvis finns det skäl att ha en särskilt restriktiv

hållning vad gäller socialbidrag till ungdomar. Samhällets insatser för unga

människor bör koncentreras på områden som stödjer positiva attityder till och

ger möjligheter till egenförsörjning.

Bestämmelserna för socialbidraget föreslås utformas som rättighetsbestämmelser.

Beslut om socialbidrag ska alltså kunna överklagas med förvaltningsbesvär. Detta

 är i huvudsak fallet redan i dag och gäller även för socialförsäkringsförmåner.

Begränsningen till socialbidrag för akut tandvård upphör. Det ska vara möjligt

att få socialbidrag också för annan tandvård.

En samlad lag om vård och omsorg fordrar en särskild översyn

Äldreomsorg är inget entydigt begrepp. Det används ibland för att beteckna de

sociala insatser för äldre som ryms i socialtjänstlagens reglering. Men det är

också ett samlande begrepp för olika insatser i form av vård och omsorg som ges

till äldre. Det omfattar då både allmänna och individinriktade insatser och

såväl sociala som medicinska insatser. I denna betydelse är äldreomsorgen en

verksamhet som regleras av två lagar, socialtjänstlagen och hälso- och

sjukvårdslagen. Att samla de bestämmelser som i dag reglerar äldreomsorgen i en

särskild vård- och omsorgslag har i olika sammanhang framförts som ett

alternativ. Under utredningsarbetet har möjligheterna till en sådan lag

analyserats. Men socialtjänstlagen och hälso- och sjukvårdslagen har

principiellt olika strukturer och konstruktioner. En förändring i riktning mot

en särskild vård- och omsorgslag är en så komplex och omfattande förändring att

den fordrar en särskild översyn.

Ändringar i och omredigering av socialtjänstlagen

I socialtjänstlagen regleras socialnämndens (motsvarande) uppgifter i samma

omfattning som tidigare med undantag av behovet av ekonomiskt stöd till

grundläggande försörjning. Ekonomiskt stöd till vård- och behandlingsinsatser

ska alltså prövas enligt socialtjänstlagen. Några förändringar när det gäller

socialtjänstens uppgifter att verka för att människor ska ha goda

levnadsförhållanden och svara för enskildas behov av upplysningar, råd, stöd,

omsorg och vård föreslås i princip inte. Likaså kvarstår bestämmelserna som

reglerar omsorg om barn och ungdomar, äldre och personer med funktionshinder och

 åtgärder för missbrukare. Däremot behöver socialtjänstlagen redigeras om. Detta

 är en följd av såväl denna utrednings förslag om regleringen av socialbidraget

och vissa preciseringar i socialtjänstlagen som tidigare ändringar som gjorts i

lagen under årens lopp.

Rättssäkerheten för den enskilde förstärks

I socialtjänstlagen införs en bestämmelse om att den enskilde som har behov av

stöd och hjälp, service, vård, omsorg och behandling ska ha rätt till bistånd om

 behovet inte kan tillgodoses på annat sätt. Det råder också stor samstämmighet

om att frågor om enskilda människors rättsäkerhet ska väga tungt. Hur den

enskildes rättssäkerhet ska utformas finns det dock skilda uppfattningar om,

vilka också varierar över tid, mellan olika samhällssektorer och mellan skilda

politiska uppfattningar. Hur rättssäkerheten kommer till uttryck beror slutligen

 alltid på vilka avvägningar som görs mellan skilda intressen och viljor.

Den prövning och analys som skett inom utredningens ram leder fram till

ställningstagandet att den enskildes ställning inom socialtjänsten måste få ett

särskilt skydd. Även om lagens materiella bestämmelser är ett skydd i sig för

den enskilde, är det inte alltid verkningsfullt i det individuella fallet för

att hävda lagens mening mot det offentliga. Det ska därför i alla situationer

finnas en möjlighet för enskilda att kunna överklaga biståndsbeslut genom

förvaltningsbesvär. För detta talar särskilt att socialtjänsten vänder sig till

människor, som av olika skäl kan ha svårt att hävda sin rätt i den offentliga

debatten.

- och ska vara lika för alla

Socialtjänstlagen ska alltså innehålla en bestämmelse av rättighetskaraktär för

att tillgodose enskildas behov av insatser. Alla medborgare som berörs av lagen

ska då också ha samma skydd och rätt till stöd. Utredningen kan inte finna några

 skäl vare sig för att utmönstra några individers behov av stöd och hjälp bara

för att de hänförs till någon särskild grupp eller för att ha olika regler för

olika slags insatser.

Genom stödet ska den enskilde tillförsäkras en skälig levnadsnivå

Nivån på biståndet har kopplats till begreppet skälig levnadsnivå. Men med

ledning av detta begrepp ska inte bara nivån på biståndet, utan också vilken

form av insats som kan komma i fråga, bestämmas. Det är inte möjligt att tydligt

 skilja nivån från innehållet utan att den skäliga levnadsnivån blir ett uttryck

 också för kvaliteten i insatsen och för vilken ambitionsnivå som kan anses vara

 rimlig i varje enskilt fall mot bakgrund av rättighetsbestämmelsens syfte.

En bestämmelse av detta slag, dvs. att tillförsäkra den enskilde en skälig

levnadsnivå, ska kunna användas även om förutsättningarna förändras genom

samhällsutvecklingen. Över tiden ändrade ekonomiska och andra förutsättningar,

liksom metodutveckling, som medför ändrade arbetsformer, kräver en generell

utformning som tillåter en flexibel uttolkning och användning. Även om

nackdelarna med en såväl till nivå som innehåll allmänt hållen bestämmelse är

kända ser utredningen i dag inget bättre alternativ för att säkerställa den

enskildes behov av stöd än en i lag föreskriven individuell rätt till insats för

 livsföringen i vissa fall.

Rättigheter och de kommunala resurserna

Både den nya lagen om socialbidrag och den reviderade socialtjänstlagen innebär

utökade möjligheter att överklaga för den enskilde.

För båda lagarna ska enligt utredningens uppfattning gälla att det i det

enskilda fallet ska tas rimliga hänsyn till kommunens resurser. Ekonomiska

restriktioner är ett legitimt intresse som ska få vägas in vid beslut om

bistånd.

Stödet för anhöriga/närstående förtydligas i socialtjänstlagen

I samband med att vissa förändringar gjordes i socialtjänstlagen år 1998

infördes en ny bestämmelse om stöd för anhöriga som vårdar närstående som är

långvarigt sjuka, gamla eller funktionshindrade. Detta skedde genom ett tillägg

i den paragraf (5 § SoL), som reglerar socialtjänstens uppgifter. Anhöriga och

andra närstående gör omfattande och mycket betydelsefulla insatser vid vården av

 äldre och sjuka personer. Att stödja dem i detta arbete är så viktigt att det

bör vara en särskilt reglerad skyldighet för kommunen att göra det. Utredningen

föreslår att detta sker genom att en ny paragraf införs i socialtjänstlagen, där

 skyldigheten förtydligas.

Målet för anhörigstödet är enligt utredningens mening trehövdat. Det första

handlar om att visa anhörigvårdarna samhällets uppskattning, det andra är att

medverka till anhörigvårdares livskvalitet trots deras vårdåtagande och det

tredje är att förebygga utbrändhet. I detta sammanhang är det viktigt att

framhålla att skyldigheten för kommunerna att ge stöd inte får bli eller

upplevas som krav på anhöriga. Det får heller inte innebära att personer med

behov av vård och omsorg känner krav på att ta emot vård av anhöriga.

Ömsesidigheten i förtroendet vårdtagare - vårdgivare kan inte nog betonas.

Särskilda stimulansmedel för att främja metodutvecklingen i det sociala arbetet

Tidiga insatser i form av social rådgivning och personligt stöd är centrala

inslag i ett effektivt och framgångsrikt socialt arbete. Det är viktigt att

regering och riksdag främjar en fortsatt metodutveckling inom detta område.

Detta kan ske genom att Socialstyrelsen får i uppdrag att fördela särskilda

stimulansmedel.

Begreppet skälig levnadsnivå fyller väl sin funktion

Utredningsuppdraget har omfattat uppgiften att analysera begreppet skälig

levnadsnivå och då behandla frågan om det med hänsyn till den enskildes

rättssäkerhet är möjligt att ge kommunerna mer utrymme för lokalt anpassade

lösningar.

Begreppet skälig levnadsnivå avser innehåll och nivåer för alla former av

bistånd, inte bara det ekonomiska. Socialnämnden kan utfärda rekommendationer

eller riktlinjer till vägledning vid biståndsbedömningar om vad som i den egna

kommunen är att betrakta som skälig levnadsnivå. Detta gäller med undantag av de

 preciseringar som gäller för försörjningsstödet. Men begreppets grundläggande

betydelse anges i socialtjänstlagens portalparagraf. Oavsett vilka riktlinjer

som finns måste en prövning av rätten till bistånd i varje enskild fall alltid

ske utifrån den enskildes behov.

En rättsvetenskaplig undersökning av begreppet skälig levnadsnivå inom

socialtjänstlagen och motsvarande begrepp i LSS har nyligen presenterats. Efter

att ha gått igenom Regeringsrättens domar konstaterar författaren att det från

början vaga begreppet skälig levnadsnivå har preciserats genom domstolens

avgöranden när det gäller socialbidrag men inte för andra former av bistånd.

Utredningens slutsats efter en samlad analys är att lagen i sin nuvarande

utformning ger kommunerna ett betydande utrymme för lokalt anpassade lösningar.

I detta måste också ligga att domstolarna i valet mellan olika instanser ska ha

att väga in kostnadsaspekter när biståndsinsatser vägs mot varandra.

Försörjning

Sambandet mellan socialbidraget och övriga trygghetssystem ska, enligt

direktiven, analyseras utifrån övergripande förändringar i samhället under

1990-talet, särskilt när det gäller förändringar i de statliga

transfereringarna. Dessutom ska förslag lämnas om hur individ- och

familjeomsorgen kan förändras så att den bättre stämmer överens med den avsedda

funktionen att främst stödja enskilda med ett individuellt bistånd som är

föranlett av tillfälliga sociala eller ekonomiska problem.

Förslagen får inte medföra att de sammantagna offentliga åtagandena utökas. Om

detta även avser kostnader bör noteras att utredningen inte kunnat lägga förslag

 som, utan kostnadskonsekvenser för den offentliga sektorn, påtagligt minskar

socialbidragsberoendet. Detta beror i huvudsak på socialbidragets

kostnadseffektivitet genom dess träffsäkerhet och den individuella

behovsprövningen.

Socialbidraget under 1990-talet - en försörjningskälla

Under 1990-talets första sju år fördubblades kostnaderna, i reala termer, för

socialbidraget. Under samma tidsperiod mer än fördubblades den andel hushåll som

 under flera år var beroende av socialbidrag. Socialbidraget fungerar därmed

inte längre enbart som ett yttersta skyddsnät, utan har stor betydelse för många

 människors försörjning. Den huvudsakliga förklaringen till detta är

utvecklingen på arbetsmarknaden med hög arbetslöshet särskilt bland nya

invandrare och ungdomar. Att många bland dem inte lyckades etablera sig på

arbetsmarknaden medförde i sin tur att de inte omfattades av de försäkringar som

 byggts upp till skydd för den enskilde vid arbetslöshet och sjukdom.

Den offentliga sektorns svaga budgetssituation till följd av problemen i den

svenska ekonomin i början av 1990-talet bidrog också till att

socialbidragskostnaderna ökade. Staten tvingades bl.a. sänka nivåerna i

socialförsäkringssystemet samtidigt som kommunerna ökade brukaravgifterna,

särskilt inom barnomsorgen. Till detta kom att skattepolitiken lades om i början

 av 1990-talet. Växlingen från direkt till indirekt beskattning kom att

missgynna hushåll med låga inkomster.

Det förtjänar att påpekas att utvecklingen med ökade socialbidrag brutits under

de senaste två åren. Kostnaderna för socialbidrag var en miljard kronor lägre år

 1998 jämfört med år 1997. Detta beror främst på den förbättrade

arbetsmarknaden, men kommunernas möjligheter att kräva deltagande i

kompetenshöjande åtgärder kan också haft en viss inverkan.

Av samstämmiga uppgifter från kommunföreträdare är det unga människor med

förhållandevis goda förutsättningar som fatt arbete, medan många andra är

fortsatt beroende av socialbidrag för sin försörjning. Detta gäller särskilt

gruppen nya invandrare.

Ett långvarigt beroende av socialbidrag riskerar att påverka den enskildes

motivation och förmåga att försörja sig själv. Om det ekonomiska utbytet av

arbete uteblir genom höga marginaleffekter eller om den enskildes kunskaper och

färdigheter inte utnyttjas ökar risken att den enskilde anpassar sig till ett

liv utanför arbetsmarknaden.

Oroande i detta sammanhang är att många barnfamiljer är långvarigt beroende av

socialbidrag. År 1996 levde 120 000 barn i sådana familjer. Hur deras självbild

och attityder påverkas finns skäl att fundera över. Oroande är också att en inte

 obetydlig grupp människor "faller mellan" arbetsförmedling och socialtjänst. De

 är arbetslösa men bedöms av arbetsförmedlingen som inte förmedlingsbara och får

 därför ingen eller begränsad service. Socialtjänsten menar ofta att samma

personer står till arbetsmarknadens förfogande och därför bör få del av

arbetsmarknadspolitiska åtgärder.

Vägar ut ur beroendet av socialbidrag

För att minska beroendet av socialbidrag behövs insatser inom flera

politikområden inte bara socialpolitiken. Det förslag och de bedömningar som

utredningen gör har en socialpolitisk grund, som inte helt kunnat avvägas mot

andra berörda områden. Bedömningarna bör därför närmast ses som en katalog över

tänkbara förändringar som behöver beredas ytterligare.

- introduktionsersättning i stället för socialbidrag

Utredningen föreslår att det ska vara obligatoriskt för kommunerna att betala ut

 introduktionsersättning i stället för socialbidrag till skyddsbehövande och

andra som omfattas av det kommunala flyktingmottagandet under den tid de

introduceras i det svenska samhället. Ofta handläggs det i dag som ett

socialbidrag. Men vid handläggningen av introduktionsersättningen ska det vara

tydligt att det är en ersättning för det introduktionsprogram den enskilde

deltar i och inte ett socialt bidrag.

Om en statlig beskattad introduktionsersättning infördes skulle det bli än

tydligare att försörjningsstödet under introduktionstiden inte är ett

socialbidrag. Enligt utredningens bedömning finns det skäl att överväga att på

längre sikt införa en sådan typ av ersättning till flyktingar som får permanent

uppehållstillstånd. Den skulle kunna utbetalas under en tvåårsperiod och inte

prövas mot andra inkomster. Ersättningen bör inte kvalificera till ersättningar

inom socialförsäkringssystemet eller räknas som kvalifikationstid för

arbetslöshetsersättning. En introduktionsersättning av detta slag skulle stärka

flyktingarnas möjlighet att etablera sig på den svenska arbetsmarknaden. Men det

 är en relativt kostnadskrävande reform.

- förändringar i vissa transfereringar

Mot bakgrund av vissa beräkningar inom ramen för utredningsarbetet bedömer

utredningen att förändringar i vissa transfereringar skulle bidra till att

minska beroendet av socialbidrag. Att höja studiemedlen till studerande med barn

 är en sådan förändring. Antalet studenter med barn har ökat under 1990-talet. I

 dagens studiemedelssystem saknas dock möjligheter att utöka studiemedlen genom

extra lån eller bidrag för barnfamiljer.

Det långvariga socialbidragsberoendet skulle minska påtagligt om de lägsta

ersättningarna vid deltagande i arbetsmarknadspolitiska åtgärder höjdes. Det är

idag stora skillnader i nivå på ersättning till personer som deltar i olika

arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Många tvingas söka kompletterande socialbidrag

 för att klara sin försörjning. Det torde vara en dålig användning av offentliga

 resurser att välja nivåer i försörjningssystemet så att regelmässigt flera

delar av den offentliga förvaltningen engageras vid handläggning av en enskilds

försörjning vid studier eller annan kompetenshöjande verksamhet.

Under 1990-talet försämrades försörjningssituationen för många barnfamiljer. En

höjning av barndelen i bostadsbidraget skulle ha en relativt stor effekt på

socialbidragskostnaderna. En höjning med 300 kronor per månad skulle till mer än

 en tredjedel återvinnas genom sänkta socialbidragskostnader.

Avgifter för barnomsorg bör inte bekostas med socialbidrag. Men i vissa kommuner

 tillämpas riktlinjer som innebär att så sker i stället för att hushållet får en

 nedsatt barnomsorgsavgift. Detta strider mot en tidigare rekommendation från

Socialstyrelsen. Barnomsorgen är numera en del av utbildningspolitiken och en

sådan rekommendation saknar därför lagstöd. I årets vårproposition förutskickade

 regeringen en s.k. maximitaxereform. Utredningen vill framhålla att det också

ur socialbidragssynpunkt finns behov av sänkta avgifter för barnomsorgen. Därför

 är det väsentligt att förslaget om maximitaxa utformas på sådant sätt att det

väger in marginaleffekterna för hushåll med låga och mycket låga inkomster.

Också en vidgad användning av lönesubventioner skulle enligt utredningens

bedömning kunna minska det långvariga socialbidragsberoendet. För närvarande

ökar lönebidragsanställningar möjligheterna för personer med nedsatt

arbetsförmåga, och vissa arbetshandikappade, att få anställning på den öppna

marknaden. Våren 1999 var drygt 50 000 personer anställda med lönebidrag, vilket

 är en ökning jämfört med år 1997. Men denna utveckling har inte inrymt den

grupp som varit långvarigt beroende av socialbidrag, dvs. i regel personer som

har stora svårigheter på arbetsmarknaden men oftast varken är arbetshandikappade

 eller har nedsatt arbetsförmåga.

Utvidgade kriterier för anställning med lönesubvention skulle kunna t spela en

viktig roll för att underlätta introduktionen på arbetsmarknaden. Kriterierna

skulle vara andra än de som gäller för lönebidrag till arbetshandikappade. Det

klart uttalade syftet skulle vara att den är en övergång till ordinarie

arbetsmarknad. Bristande kunskaper i svenska kan vara ett sådant kriterium.

- samverkan ger resultat, ytterligare incitament behövs

Att hjälp och stödåtgärder till en enskild genomförs på ett samordnat sätt är

viktigt för att det ska leda till avsett resultat. Många försök med samverkan

har genomförts och det är sannolikt att samverkan mellan den offentliga sektorns

 skilda delar minskar socialbidragsberoendet. Men det kan och bör göras mer för

att stimulera samverkan. Så kan t.ex. arbetsförmedlingsnämndernas roll utvidgas

och utvecklingsgarantin utvidgas till att omfatta fler kategorier. Redan idag

har nämnderna ett uttryckligt ansvar inom ramen för utvecklingsgarantin. En

annan uppgift är att ansvara för att en individuell handlingsplan upprättas. Det

 som utmärker utvecklingsgarantin är gränsöverskridandet mellan utbildning,

personlig utveckling och arbete. Den arbetslöses idéer står i centrum och får

möjlighet att utvecklas. Det är naturligt att arbetsförmedlingsnämnderna får ett

 utökat ansvar i linje med ansvaret inom ramen för utvecklingsgarantin.

Det bör vara möjligt för en kommun att ordna försörjning via en särskild

aktiveringsersättning i stället för socialbidrag till personer som deltar i

aktiveringsprogram som ordnas av kommunen eller av kommunen i samverkan med

arbetsförmedlingen. Detta är idag inte möjligt enligt principen om

fikabehandling i kommunallagen. Ersättningens nivå bör bestämmas av respektive

kommun. Det bör också vara möjligt att samordna utbetalningen med t.ex.

försäkringskassan.

Organisation av och metoder vid socialbidragshandläggning har betydelse för

kostnaderna

Flera studier under senare år har visat att socialbidragskostnaderna inte enbart

 beror på strukturella faktorer. Hur kommunerna organiserar handläggningen och

vilka arbetsmetoder som tillämpas spelar också in och kan förklara en del av

variationerna i socialbidragskostnader mellan skilda kommuner. Dessa frågor bör

ägnas ökad uppmärksamhet i kommunerna.

Ekonomisk trygghet för vissa äldre invandrare m.fl.

Bland människor som till följd av låg eller ingen pension har svårt att försörja

 sig återfinns de som kommit till Sverige vid relativt hög ålder från länder

utanför EU och som beviljats permanent uppehållstillstånd enligt 2 kap. 4 §

utlänningslagen. Enligt tilläggsdirektiv (Dir. 1998:70) ska förslag lämnas till

hur deras ekonomiska trygghet ska utformas.

För att tillförsäkra den som är bosatt i Sverige och 65 år eller äldre en

grundläggande försörjning föreslås att ett äldreförsörjningsstöd införs. Det ska

 regleras i en särskild lag och finansieras av staten.

Grundläggande krav som ställs på äldreförsörjningsstödet och som påverkat

utformningen är att det

 bygger på krav på bosättning,

 gäller lika för alla,

 innebär en individuell behovsprövning,

 tillförsäkrar den enskilde en skälig levnadsnivå,

 har karaktären av en social hjälpförmån snarare än en trygghetsförmån och

 är enkelt att administrera och kontrollera.

Lagen om försörjningsstöd till äldre är inte tänkt att kompensera dem som väljer

 att använda sig av ålderspensionssystemets möjligheter att anpassa

pensionsutbetalningarna efter personliga önskemål. Äldreförsörjningsstödet ska

heller inte kunna utnyttjas för att kompensera ett tidigt eller partiellt uttag

enligt de möjligheter som pensionsbestämmelserna ger utrymme för. För att

förhindra detta måste undantagsbestämmelser fastställas. Den som inte har

tillgodoräknats pensionsrätt eller vars pensionspoäng har reducerats på grund av

 att han eller hon inte betalat sina avgifter fullt ut ska heller inte ha rätt

till äldreförsörjningsstöd.

Äldreförsörjningsstödet föreslås administreras av Riksförsäkringsverket och de

allmänna försäkringskassorna. Ansökan om stöd ska lämnas personligen till

försäkringskassan, som både prövar och beslutar om ärendet. Stöd kan beviljas

för högst tolv sammanhängande månader. För tid därefter krävs en ny ansökan.

På kort sikt beräknas kostnaderna för äldrestödet uppgå till 700 miljoner

kronor. Samtidigt beräknas kommunernas socialbidragskostnader minska med 500

miljoner kronor. På något längre sikt beräknas ytterligare kostnader på mellan

40 och 200 miljoner kronor att tillkomma. Finansieringsförslag har presenterats.

Socialtjänstens finansiering

I utredningens uppdrag ingår att analysera eventuella behov av att förändra

principerna för socialtjänstens finansiering för att få till stånd en mer

långsiktig stabilitet i resurserna inom socialtjänstens omsorgsområden. Några

konkreta förslag läggs inte fram när det gäller finansieringsfrågorna. Däremot

diskuteras behovet av ett ökat statligt ansvar för socialbidragskostnaderna.

Ett generellt finansiellt stöd

En grundläggande princip för statens bidrag till kommunerna är att de inte

riktas till någon särskild verksamhet. Skälet för detta är uppfattningen att

kommunala verksamheter bedrivs bättre och effektivare om de så långt möjligt

styrs av lokalpolitiska överväganden mot bakgrund av mål som formulerats på

nationell nivå. Därför finns det heller ingen statlig finansiering direkt riktad

 till socialtjänsten. Ett annat viktigt skäl för generella statsbidrag är att de

 ger en bättre överblick och kontroll över den samlade kommunala verksamheten.

Det kommunala statsbidrags- och utjämningssystemet består av tre delar; ett

invånarbaserat statsbidrag, en långtgående inkomstutjämning och en

kostnadsutjämning. Det förstnämnda innebär att knappt 6 000 kronor per invånare

lämnas till kommunerna. Inkomstutjämningen medför en omfördelning av medel

mellan kommunerna på ca åtta miljarder kronor. Kostnadsutjämningen ska utjämna

strukturella behovs- och kostnadsskillnader mellan kommunerna. De ska i princip

neutralisera kostnadsskillnader som kommunerna själva inte kan påverka. Det

finns 15 delmodeller inom kostnadsutjämningen där bl.a. individ- och

familjeomsorgen liksom äldreomsorgen ingår.

Vissa riktade statsbidrag

I vissa fall förekommer riktade statsbidrag trots att den generella

finansieringen är grundprincipen. De riktade bidragen motiveras med att

verksamheterna är så speciella att generella finansieringsformer inte anses

lämpliga. Ett exempel på detta är flyktingmottagandet. Andra är riktade

statsbidrag för arbetsmarknadspolitiska åtgärder, där kommunerna har en central

roll som arbetsgivare, och med särskilda utbildningsinsatser för vuxna, bl.a.

kunskapslyftet.

Kopplingen mellan resurs- och behovsutveckling

Vid årliga överläggningar mellan representanter för regeringen och kommunerna

bedöms för varje sektor hur stort resursutrymmet är. Däremot finns det i

statsbidrags- och utjämningssystemen som sådana inga automatiskt verkande

mekanismer för att anpassa resurserna till behovsutvecklingen. Den enda

automatiskt rörliga delen i det kommunala finansieringssystemet är därför

skattebasen. För att öka resurserna på annat sätt krävs alltså särskilda beslut

av statsmakterna eller kommunerna själva, t.ex. beslut om att höja anslaget till

 de generella statsbidragen och beslut om att höja den kommunala skattesatsen.

Detta innebär bl.a. att det finns ett negativt samband mellan förändringar i

skattebasen och förändringar i behovet av socialbidrag. Även om behoven inom

övrig individ- och familjeomsorg inte följer samma mönster som socialbidragen

påverkas de i viss mån av det samhällsekonomiska tillståndet. Sannolikt finns

det också här ett liknande negativt samband som mellan skattebas och

socialbidrag. När det gäller äldre- och handikappomsorgerna är det däremot svårt

 att se några kortsiktiga kopplingar mellan skattebas och behovsutveckling.

Istället har demografiska faktorer en kraftig påverkan på behovsutvecklingen.

Det är huvudsakligen kostnaderna för socialbidragen som är problematiska genom

att de inte är stabila i ett kortare tidsperspektiv. I den mån denna

instabilitet inte följer tydliga mönster som går att förutse försämras

kommunernas planeringsförutsättningar.

Ett ökat statligt ansvar för socialbidragskostnaderna bör övervägas

Det finns skäl att staten och kommunerna bör dela på ansvaret för variationer i

kostnaderna för socialbidragen. Det är främst tre skäl som talar för detta. Det

första har samband med de förslag som utredningen lägger fram när det gäller

lagregleringen av socialbidragen. Det andra skälet är det starka samband som

finns mellan det statliga trygghetssystemet och kommunernas kostnader för

socialbidragen och det tredje är att variationerna i ekonomin får effekter för

socialbidragskostnaderna.

Det finns olika modeller för hur ett delat ekonomiskt ansvar kan utformas, t.ex.

 riktade statsbidrag, formaliserade förhandlingar och en "särskild påse" i

kombination med formaliserade förhandlingar. Den förstnämnda modellen medför

risker för att insatser för att underlätta för långvarigt socialbidragsberoende

att bli självförsörjande inte prioriteras. Nackdelarna med denna modell

överväger fördelarna. De andra två modellerna har såväl för- som nackdelar, där

kopplingen mellan kommunernas kostnader för socialbidragen och statsbidragen är

tydligast i den sistnämnda.

Samverkan och gemensamt ansvar

Det är utredningens uppfattning att frågorna om socialtjänstens finansiering

till inte oväsentlig del handlar om samordning av de resurser som finns hos

flera offentliga aktörer. Socialtjänstens verksamhetsområde tangerar såväl

statlig som landstingskommunal verksamhet. En god samverkan bör leda till en

effektiv användning av de tillgängliga resurserna.

Utvecklingen i samhället under 1990-talet har dock kommit att innebära att

fördelningen av ansvaret inom den offentliga sektorn för försörjningsfrågorna

har blivit otydligare. Utredningens bedömning om ett ökat statligt ansvar för

socialbidragskostnaderna ska ses mot den bakgrunden. Ett delat ansvar bör öka

förutsättningarna för att den offentliga sektorns olika delar ska uppfatta

försörjningsfrågorna som gemensamma.

Problemen att på lång sikt finansiera äldreomsorgen måste bedömas som stora.

Detta finansieringsproblem bör mötas bl.a. genom lösningar som ger resurser.

Därför måste de offentliga styr- och finansieringssystemen vidareutvecklas, med

inriktning på samverkan och gemensamt ansvar, så att de bidrar till att ge goda

förutsättningar till försörjning genom arbete för befolkningen i yrkesaktie

ålder.

Tillsynen över socialtjänsten

Tillsynen över socialtjänsten utövas av Socialstyrelsen och länsstyrelserna.

Länsstyrelserna har det operativa ansvaret för tillsynen. De ska följa

socialnämndens tillämpning av lagen och se till att den fullgör sina uppgifter

på ett ändamålsenligt sätt.

Socialstyrelsens tillsynsroll när det gäller socialtjänsten är att samordna,

följa upp och utvärdera socialtjänsten. Styrelsen strävar också efter att i

samråd med länsstyrelserna utveckla enhetliga tillsynssystem och strukturer för

tillsyn. Socialstyrelsen har vidare det direkta ansvaret för tillsynen över

hälso- och sjukvården.

Regering och riksdag har i olika sammanhang uttalat att tillsynen över

socialtjänsten behöver effektiviseras. Det gäller framför allt tillsynen över

äldreomsorgen och stödet till personer med psykiska funktionshinder.

Socialutskottet har efterlyst en skarpare tillsyn som inriktas på frågor om

laglighet och rättssäkerhet och på att säkra kvaliteten i vården och omsorgen

(bet. 1996/97:SoU13). Riksdagen har också givit regeringen tillkänna att den bör

 överväga om tillsynen kan läggas på en och samma myndighet för såväl

socialtjänsten som hälso- och sjukvården för att på så sätt skapa en

slagkraftigare organisation.

Tillsynsbegreppet förtydligas

Begreppet tillsyn är inte enhetligt. Det är inte klart avgränsat mot andra

närliggande begrepp såsom uppföljning och utvärdering. I detta betänkande

används begreppet tillsyn för att beteckna kontroll av rättssäkerhet och

laglighet i individärenden och verksamheter. Tillsynen görs i förhållande till

lagens mål och bestämmelser. Uppföljning är en kontinuerlig eller regelmässig

produktion av data om vissa verksamheter. Utvärdering är att analysera och

värdera resultatet av verksamheten i relation till fastställda mål.

Utvärderingen grundas bl.a. på uppgifter från uppföljning och tillsyn.

För att klargöra att tillsyn enligt socialtjänstlagen handlar om kontroll av

laglighet och rättssäkerhet i individärenden och verksamheter i förhållande till

 lagens mål och bestämmelser föreslås innebörden i begreppet bli lagreglerad.

Laglighetskontrollen ska också omfatta kontroll av att det i verksamheterna

finns ett väl fungerande kvalitetssystem med regler för kvalitetssäkring.

Socialstyrelsen ska ha en vägledande roll i tillsynen över socialtjänsten

Inom ramen för utredningsarbetet har olika organisatoriska alternativ för att få

 en mer samordnad tillsyn över socialtjänst och hälso- och sjukvård skisserats

och analyserats. Varje sådant alternativ har sina för och nackdelar. Utredningen

 är inte beredd att i detta sammanhang föreslå en så omfattande omorganisation

av den statliga tillsynen över socialtjänsten och hälso- och sjukvården att all

tillsyn över dessa verksamheter samordnas.

Den lösning utredningen föreslår bygger i stället på att den nuvarande ordningen

 behålls tills vidare. Länsstyrelserna är alltså operativt ansvariga för

tillsynen över socialtjänsten och Socialstyrelsen operativt ansvarig för hälso-

och sjukvården. Men för att åstadkomma en bättre samordning ska Socialstyrelsen

ha en tydlig vägledande roll vid tillsynen av socialtjänsten. Det innebär att

styrelsen ska ha en formell rätt att styra länsstyrelsernas tillsynsverksamhet

på sådant sätt att en reell samordning i praktiken kan ske. Detta är framför

allt viktigt när det gäller tillsynsinsatser inom boendeformer för äldre,

bostäder med särskild service för funktionshindrade och hemtjänst för äldre och

personer med funktionshinder. På så sätt är det möjligt att tillgodose

önskemålen om att samordna tillsynen över socialtjänsten och hälso- och

sjukvården. Såväl kommunen eller den enskilde vårdgivaren som vårdtagaren kan

möta en gemensam statlig tillsynsgrupp.

Tillsynsinstrumenten utökas och förstärks

Utredningen föreslår också att en författningsreglerad möjlighet för

länsstyrelserna att inspektera all verksamhet inom socialtjänsten införs.

Dessutom ska länsstyrelserna få möjlighet att meddela förelägganden för att

avhjälpa missförhållanden. När tillsynen gäller sådana verksamheter där sociala

och medicinska insatser ges parallellt ska även Socialstyrelsen kunna ge

förelägganden.

Utan vårdtagarnas medgivande får inspektioner inte ske i deras bostäder. Vårdrum

 vid kommunala och enskilda sjukhem liksom rum i andra boendeformer eller

bostäder med särskild service räknas som vårdtagarnas bostäder, varför samtycke

krävs. Men detta torde knappast vålla några problem i praktiken. Om den enskilde

 själv på grund av sitt fysiska eller psykiska tillstånd inte kan lämna sitt

medgivande kan en nära anhörig eller god man sannolikt bedöma hur den enskilde

skulle vilja ha det om han eller hon själv kunde bestämma.

Redan i dag har länsstyrelserna med stöd av socialtjänstlagen möjligheter att

utfärda förelägganden, med eller utan vite, och besluta om att förbjuda

verksamheter när det gäller sådana som drivs i enskild regi men också i hem för

vård eller boende som drivs av kommunen. Denna möjlighet föreslås nu utvidgas

till att gälla hela socialtjänstområdet oavsett verksamheternas driftform. Det

skulle göra det lättare att komma till rätta med missförhållanden som uppdagas i

 samband med besök eller inspektioner vid särskilda boendeformer för äldre och

bostäder med särskild service för funktionshindrade. Föreläggandet föreslås

också kunna kombineras med vite i de fall tillsynsmyndigheten anser att det är

nödvändigt för att föreläggandet ska bli åtlytt.

Särskilda brukarråd inrättas

Länsstyrelserna och Socialstyrelsens regionala enheter har i dag god insikt om

hur tillsyn bör bedrivas. Men de kan inte ha sådan total överblick att de alltid

 upptäcker vad som kan kräva särskild uppmärksamhet från deras sida. Här kan

särskilda brukarråd spela en roll. Utredningen föreslår därför att särskilda

brukarråd inrättas som kan stödja länsstyrelserna och Socialstyrelsens regionala

 enheter när det gäller att bedöma vilka verksamheter som kräver särskild

uppmärksamhet från staten. Brukarråden ska alltså informera om människors

sociala situation och lämna förslag till myndigheterna om områden som kan vara

angelägna att granska.

Författningsförslag i betänkandet Socialtjänst i utveckling (SOU 1999:97)

Förslag till lag om äldreförsörjningsstöd (1999:000)

Härigenom föreskrivs följande

Allmänna bestämmelser

1 § Äldreförsörjningsstöd utges till den som saknar ekonomiska möjligheter att

själv eller på annat sätt tillgodose sitt behov av försörjning.

Bestämmelserna i lagen gäller dem som är 65 år eller äldre.

2 § Äldreförsörjningsstöd handhas av Riksförsäkringsverket och de allmänna

försäkringskassorna.

3 § I denna lag avses med prisbasbelopp det enligt 1 kap. 6 § lagen (1962:381)

om allmän försäkring fastställda prisbasbeloppet.

4 § En stödberättigad som är gift men stadigvarande lever åtskild från sin make

skall vid tillämpningen av denna lag likställas med ogift person om inte

särskilda skäl föranleder annat.

En stödberättigad som stadigvarande sammanbor med någon med vilken han eller hon

 varit gift eller har barn eller haft barn skall vid tillämpningen av denna lag

likställas med gift person. Om inte skäl visats för annat skall detsamma gälla i

 fråga om man och kvinna som utan att vara gifta med varandra lever tillsammans

och är folkbokförda på samma adress.

Rätt till äldreförsörjningsstöd

5 § Endast den som är bosatt i Sverige har rätt till äldreförsörjningsstöd. Vid

utlandsvistelse i mer än tre månader under en tolv månaders period kan inte

äldreförsörjningsstöd lämnas.

6 § Rätt till äldreförsörjningsstöd föreligger inte för den som

1. före 65 års ålder tar ut inkomstpension, tilläggspension eller premiepension

enligt lagen (1998:674) om inkomstgrundad ålderspension, eller

2. tar ut del av inkomstpension, tilläggspension eller premiepension enligt

lagen (1998:674) om inkomstgrundad ålderspension, eller

3. till följd av bristande eller underlåten avgiftsbetalning inte

tillgodoräknats pensionsrätt eller vars pensionspoäng reducerats.

7 § Den stödberättigade skall genom äldreförsörjningsstödet tillförsäkras en

skälig levnadsnivå. Den skäliga levnadsnivån skall motsvara 1,22 gånger

prisbasbeloppet för den som är ogift och 1,01 gånger prisbasbeloppet för den som

 är gift.

Äldreförsörjningsstöd lämnas för skäliga kostnader för livsmedel, kläder och

skor, fritid, förbrukningsvaror, hälsa och hygien, dagstidning, telefon och

TV-avgift, hushållsel, resor, hemförsäkring, läkarvård, tandvård samt glasögon.

Har den stödberättigade enligt denna lag behov av ekonomiskt stöd för

bostadskostnad skall det prövas enligt lagen (1994:308) om bostadstillägg till

pensionärer.

8 § Äldreförsörjningsstöd lämnas inte i de fall den enskildes förmögenhet

överstiger sjuttiofemtusen kronor för den som är ogift och sextiotusen kronor

för vardera av två makar. Vid beräkningen av förmögenheten skall inte beaktas

värdet av sådan privatbostadsfastighet eller privatbostad som avses i 5 §

kommunalskattelagen (1928:370) och som utgör sökandens permanentbostad.

Ansökan och utbetalning av äldreförsörjningsstöd m.m.

9 § Ansökan om äldreförsörjningsstöd skall göras skriftligen hos den allmänna

försäkringskassan. Ansökan skall innehålla de uppgifter som behövs för att

bedöma den sökandens rätt till stöd.

Uppgifter om faktiska förhållanden skall lämnas på heder och samvete av den

sökande och, om han är gift, hans maka.

Ansökan skall lämnas personligen hos den allmänna försäkringskassan.

För den sökande som har god man eller förvaltare enligt föräldrabalken åligger

lämnandet och uppgiftsskyldigheten om det kan anses följa av uppdraget, den gode

 mannen eller förvaltaren.

10 § Äldreförsörjningsstöd skall betalas ut månadsvis. Äldreförsörjningsstöd

lämnas från och med den månad då den bidrags

berättigade ansöker om stödet. Stödet får lämnas för en månad före

ansökningsmånaden om särskilda skäl föreligger.

Äldreförsörjningsstöd kan lämnas under högst tolv sammanhängande månader på

grundval av de uppgifter som den sökande lämnat i sin ansökan. För tid därefter

skall den stödberättigade lämna en ny ansökan.

11 § Försäkringskassan får på begäran av socialnämnden, om det finns synnerliga

skäl, betala ut stödet till lämplig person eller till nämnden för att användas

för den enskildes bästa.

12 § Den som uppbär äldreförsörjningsstöd är skyldig att omgående till

försäkringskassan anmäla sådana ändringar ifråga om ekonomiska och andra

förhållanden som kan antas innebära att den bidragsberättigades behov av

äldreförsörjningsstöd upphör eller minskar.

13 § Bankaktiebolag, sparbanker och andra penningförvaltande inrättningar skall

på begäran lämna domstol, Riksförsäkringsverket eller den allmänna

försäkringskassan uppgift för namngiven person rörande förhållande som är av

betydelse för tillämpning av denna lag.

Återbetalning

14 § Har någon genom oriktiga uppgifter eller genom underlåtenhet att fullgöra

en uppgifts- eller anmälningsskyldighet eller på annat sätt förorsakat att

äldreförsörjningsstöd utgått obehörigen eller med för högt belopp, eller har

någon på annat sätt obehörigen eller med för högt belopp uppburit

äldreförsörjningsstöd och har han skäligen bort inse detta, skall återbetalning

ske av vad som för mycket utbetalats, om inte i särskilt fall anledning

föreligger att helt eller delvis efterge återbetalningsskyldigheten.

Har återbetalningsskyldighet ålagts någon enligt första stycket, får vid senare

utbetalning av äldreförsörjningsstöd eller annan ersättning som betalas ut av

allmän försäkringskassa ett skäligt belopp innehållas i avräkning på vad som

betalats ut för mycket.

Överklagande m.m.

15 § Ett beslut i ärende enligt denna lag skall fattas av den allmänna

försäkringskassa där den sökande är eller skulle varit inskriven enligt lagen

(1962:381) om allmän försäkring vid tidpunkten för beslutet.

16 § Bestämmelserna i 20 kap. 10-13 a §§ lagen (1962:381) om allmän försäkring

om omprövning och ändring av försäkringskassas beslut samt överklagande av

försäkringskassas beslut och domstols beslut skall tillämpas i ärenden om

äldreförsörjningsstöd enligt denna lag.

Övriga bestämmelser

17 § Följande bestämmelser i lagen (1962:381) om allmän försäkring skall

tillämpas på äldreförsörjningsstöd enligt denna lag:

17 kap. 1 § om sammanträffande av förmåner,

18 kap. 46 och 47 §§ om Riksförsäkringsverkets tillsyn, 20 kap. 2 a § om

provisoriskt beslut,

20 kap. 3 § tredje stycket om indragning eller nedsättning av ersättning,

20 kap. 5 § om preskription av bidrag,

20 kap. 6 § om förbud mot utmätning och om överlåtelse av ersättning, 20 kap. 8

§ fjärde stycket om utredningsåtgärder,

20 kap. 9 § om uppgiftsskyldighet för statliga och kommunala myndigheter,

arbetsgivare m.fl.

Denna lag träder i kraft den 1 oktober 2000 och tillämpas första gången i fråga

om beslut om rätt till äldreförsörjningsstöd som avser tid efter den 31 december

 2000.

Förslag till lag om ändring i lagen (1994:308) om bostadstillägg till

pensionärer

Härigenom föreskrivs att 1, 5 och 7 §§ i lagen (1994:308) om bostadstillägg till

 pensionärer skall ha följande lydelse

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Rätten till bostadstillägg

1 §1

Bostadstillägg enligt denna lag lämnas till den som är bosatt i Sverige samt

uppbär

1. ålderspension, förtidspension, omställningspension, eller särskild

efterlevandepension enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring,

2. hustrutillägg enligt lagen (1994:309) om hustrutillägg i vissa fall då make

uppbär folkpension,

3. änkepension med stöd av övergångsbestämmelserna till lagen (1988:881) om

ändring i lagen om allmän försäkring eller

4. pension enligt lagstiftningen i en stat som ingår i Europeiska unionen eller

Europeiska ekonomiska samarbetsområdet.

3 änkepension med stöd av övergångsbestämmelserna till lagen (1988:881) om

ändring i lagen om allmän försäkring,

4. pension enligt lagstiftningen i en stat som ingår i Europeiska unionen eller

Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, eller

5. äldreförsörjningsstöd enligt lagen (1999:00) om äldreförsörjningsstöd.

Bostadstillägg lämnas inte till pensionär som enbart uppbär ålderspension för

tid före den månad han fyller 65 år.

Särskilt bostadstillägg kan lämnas enligt 7 § till pensionär som uppbär

bostadstillägg enligt denna lag.

5 §2

Storleken av det bostadstillägg som lämnas är beroende av pensionärens

årsinkomst. Med årsinkomst avses i denna lag den inkomst, för år räknat, som

någon kan antas komma att erhålla under den närmaste tiden.

Som årsinkomst räknas inte

1.allmänt barnbidrag,

2.folkpension,

3.tilläggspension enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring till den del

pensionen föranlett minskning av pensionstillskott enligt 3 § lagen (1969:205)

om pensionstillskott eller av barntillägg enligt 9 kap. 1 § sista stycket lagen

om allmän försäkring i detta lagrums lydelse vid utgången av år 1989,

4. livränta som avses i 17 kap. 2 § lagen om allmän försäkring i vad den enligt

samma lagrum avdragits från pension eller understöd som någon på grund av

släktskap eller svågerlag kan vara föranledd att utge,

5. vuxenstudiebidrag enligt studiestödslagen (1973:349) eller lagen (1983:1030)

om särskilt vuxenstudiestöd för arbetslösa,

6. studiehjälp och studiemedel enligt studiestödslagen,

8. socialbidrag

9. bostadsbidrag enligt lagen (1993:737) om bostadsbidrag,

10. familjebidrag enligt familjebidragsförordningen (1991:1492),

9. äldreförsörjningsstöd,

10. bostadsbidrag enligt lagen (1993:737) om bostadsbidrag,

11. familjebidrag enligt familjebidragsförordningen (1991:1492),

12. ersättning som avses i lagen (1971:118) om skattefrihet för ersättning till

neurosedynskadade.

Som årsinkomst skall inte heller räknas inkomst som är avsedd att vara en

kostnadsersättning.

Avdrag från årsinkomsten får göras på sådant sätt som anges i 33 § 1 mom.

kommunalskattelagen för kostnader som hänför sig till intäkt av tjänst i den mån

 sådan inkomst ingår i årsinkomsten samt för underhållsbidrag till före detta

make i den utsträckning som anges i 46 § samma lag.

För den som uppbär partiell förtidspension skall vid inkomstberäkningen bortses

från ett belopp som motsvarar skillnaden mellan

a) ett för den försäkrade beräknat belopp av hel förtidspension jämte däremot

svarande pensionstillskott, beloppet i förekommande fall beräknat med beaktande

av bestämmelserna i 17 kap. 2 § lagen om allmän försäkring och

b) den utgående förtidspensionen jämte pensionstillskott.

Värdet av naturaförmåner skall uppskattas efter regler som fastställs av

regeringen.

Avkastning av förmögenhet skall anses utgöra fem procent av förmögenhetsvärdet

för år räknat. Vid beräkning av förmögenhets avkastning skall dock denna höjas

med tio procent av det belopp, varmed förmögenheten överstiger för den som är

gift sextiotusen kronor, och för annan sjuttiofemtusen kronor. Vid beräkning av

förmögenhet skall värdet av sådan privatbostadsfastighet eller privatbostad som

avses i 5 § kommunalskattelagen och som utgör pensionärens permanentbostad inte

beaktas. För pensionär som har sin bostad i särskild boendeform skall detsamma

gälla i fråga om värdet av privatbostadsfastighet eller privatbostad som utgör

permanentbostad för pensionärens make.

I fråga om makar skall årsinkomsten för envar av dem beräknas utgöra hälften av

deras sammanlagda årsinkomst. Vid tillämpning av sjunde stycket skall i sådant

fall värdet av förmögenhet beräknas utgöra hälften av deras sammanlagda

förmögenhet.

Årsinkomsten avrundas för envar pensionsberättigad till närmast hela tiotal

kronor.

Beräkning av särskilt bostadstillägg

7 §

Rätten till särskilt bostadstillägg prövas utan ansökan. Särskilt bostadstillägg

 lämnas med skillnadsbeloppet, om den pensionsberättigades inkomster efter

avdrag för skälig bostadskostnad understiger en skälig levnadsnivå, allt räknat

per månad.

Vid tillämpning av första stycket beaktas följande inkomster, nämligen

1.folkpension enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring, dock inte

handikappersättning,

2. pensionstillskott enligt lagen (1969:205) om pensionstillskott och

tilläggspension enligt lagen om allmän försäkring till den del pensionen

föranleder minskning av pensionstillskott, det sammanlagda beloppet dock minskat

 med 25 procent av basbeloppet när fråga är om förtidspension,

3. särskilt pensionstillägg enligt lagen (1990:773) om särskilt pensionstilllägg

 till folkpension för långvarig vård av sjukt eller handikappat barn,

4. bostadstillägg enligt denna lag,

5. hälften av den inkomst som medräknas vid bestämmande av årsinkomst enligt 5

§.

4. äldreförsörjningsstöd enligt lagen (1999:00) om äldreförsörjningsstöd,

5. bostadstillägg enligt denna lag,

6. hälften av den inkomst som medräknas vid bestämmande av årsinkomst enligt 5

§.

En skälig levnadsnivå enligt första stycket skall alltid anses utgöra lägst 1,22

 gånger basbeloppet för den som är ogift och lägst 1,01 gånger basbeloppet för

den som är gift.

Inkomsterna enligt andra stycket 1 och 2 skall sammanlagda alltid anses utgöra

lägst 1,515 gånger basbeloppet för den som är ogift och lägst 1,34 gånger

basbeloppet för den som är gift. Som skälig bostadskostnad enligt första stycket

 skall anses en bostadskostnad som uppgår till högst 5 200 kronor.

Denna lag träder i kraft den 1 oktober 2000 och tillämpas första gången i fråga

om beslut om rätt till bostadstillägg som avser tid efter den 31 december 2000.

Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100)

Härigenom föreskrivs att 7 kap. 4 och 7 §§ sekretesslagen (1980:100) i stället

för dess lydelse enligt lagen (1998:709) om ändring i nämnda lag skall ha

följande lydelse

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7 kap.

4 §1

Sekretess gäller inom socialtjänsten för uppgift om enskilds personliga

förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den

enskilde eller någon honom närstående lider men. Sekretessen gäller dock inte

beslut om omhändertagande, beslut om vård utan samtycke eller beslut om sluten

ungdomsvård. Utan hinder av sekretessen får uppgift lämnas till enskild som

uppnått myndig ålder om förhållanden av betydelse för att denne skall få vetskap

 om vilka hans biologiska föräldrar är.

Inom kommunal familjerådgivning gäller sekretess för uppgift som enskild har

lämnat i förtroende eller som har inhämtats i samband med rådgivningen.

Med socialtjänst förstås verksamhet enligt lagstiftningen om socialtjänst och

den särskilda lagstiftningen om vård av unga och av missbrukare utan samtycke

samt verksamhet som i annat fall enligt lag handhas av socialnämnd eller av

Statens institutionsstyrelse. Till socialtjänst räknas också verksamhet hos

annan myndighet som innefattar omprövning av socialnämnds beslut eller särskild

tillsyn över nämndens verksamhet samt verksamhet hos kommunal invandrarbyrå. Med

 socialtjänst jämställs ärenden om bistånd åt asylsökande och andra utlänningar,

 ärenden om introduktionsersättning för flyktingar och vissa andra utlänningar,

ärenden om tillstånd till parkering för rörelsehindrade, ärenden om allmän

omvårdnad hos nämnd med uppgift att bedriva patientnämndsverksamhet samt

verksamhet enligt lagstiftningen om stöd och service till vissa

funktionshindrade.

Med socialtjänst förstås verksamhet enligt lagstiftningen om socialtjänst och

den särskilda lagstiftningen om vård av unga och av missbrukare utan samtycke

samt verksamhet som i annat fall enligt lag handhas av socialnämnd eller av

Statens institutionsstyrelse. Till socialtjänst räknas också verksamhet hos

annan myndighet som innefattar omprövning av socialnämnds beslut, särskild

tillsyn över nämndens verksamhet eller uppföljning och utvärdering hos

tillsynsmyndighet, samt verksamhet hos kommunal invandrarbyrå. Med socialtjänst

jämställs ärenden om bistånd åt asylsökande och andra utlänningar, ärenden om

introduktionsersättning för flyktingar och vissa andra utlänningar, ärenden om

tillstånd till parkering för rörelsehindrade, ärenden om allmän omvårdnad hos

nämnd med uppgift att bedriva patientnämndsverksamhet samt verksamhet enligt

lagstiftningen om stöd och service till vissa funktionshindrade.

Sekretess gäller i verksamhet som avser omhändertagande av personakt enligt 70 c

 § socialtjänstlagen (1980:620) för uppgift om enskilds personliga förhållanden.

 Utan hinder av sekretessen får uppgift lämnas till socialnämnd om uppgiften

behövs för handläggning av ärende eller genomförande av beslut om stödinsatser,

vård eller behandling och det är av synnerlig vikt att uppgiften lämnas.

I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst sjuttio år.

Sekretess enligt första stycket gäller inte

1. Beslut i ärenden om ansvar eller behörighet för personal inom kommunal hälso-

 och sjukvård, eller

2. Beslut i fråga om omhändertagande eller återlämnande av personakt.

Beträffande anmälan i ärende om ansvar eller behörighet för personal inom

kommunal hälso- och sjukvård gäller sekretess om det kan antas att den som

uppgiften rör eller någon honom närstående lider betydande men om uppgiften

röjs.

7 §2

Sekretess gäller hos allmän försäkringskassa, Premiepensionsmyndigheten,

Riksförsäkringsverket och domstol i ärende enligt lagstiftningen om allmän

försäkring, allmän ålderspension, arbetsskadeförsäkring eller

handikappersättning och vårdbidrag eller om annan jämförbar ekonomisk förmån för

 enskild, eller om läkarvårdsersättning eller ersättning för sjukgymnastik, för

uppgift om någons hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, om det kan

 antas att den som uppgiften rör eller någon honom närstående lider men om

uppgiften röjs. Samma sekretess gäller hos annan myndighet på vilken det

ankommer att handlägga ärende enligt lagstiftning som nu har nämnts. I fråga om

myndighet som anges i 8 § gäller dock bestämmelserna där.

Sekretess gäller hos allmän försäkringskassa, Premiepensionsmyndigheten,

Riksförsäkringsverket och domstol i ärende enligt lagstiftningen om allmän

försäkring, allmän ålderspension, äldreförsörjningsstöd, arbetsskadeförsäkring

eller handikappersättning och vårdbidrag eller om annan jämförbar ekonomisk

förmån för enskild, eller om läkarvårdsersättning eller ersättning för

sjukgymnastik, för uppgift om någons hälsotillstånd eller andra personliga

förhållanden, om det kan antas att den som uppgiften rör eller någon honom

närstående lider men om uppgiften röjs. Samma sekretess gäller hos annan

myndighet på vilken det ankommer att handlägga ärende enligt lagstiftning som nu

 har nämnts. I fråga om myndighet som anges i 8 § gäller dock bestämmelserna

där.

Sekretess enligt första stycket gäller också i förhållande till en vård- eller

behandlingsbehövande själv i fråga om uppgift om hans hälsotillstånd, om det med

 hänsyn till ändamålet med vården eller behandlingen är av synnerlig vikt att

uppgiften inte lämnas till honom.

Sekretess gäller hos myndighet som avses i första stycket för anmälan eller

annan utsaga av enskild om någons hälsotillstånd eller andra personliga

förhållanden, om det kan antas att fara uppkommer för att den som har gjort

anmälan eller avgivit utsagan eller någon honom närstående utsätts för våld

eller annat allvarligt men om uppgiften röjs.

Utan hinder av sekretessen får uppgift lämnas till enskild enligt vad som

föreskrivs i lagstiftningen om allmän försäkring, lagstiftningen om allmän

ålderspension, lagstiftningen om handikappersättning och vårdbidrag och

lagstiftningen om sjuklön.

I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst sjuttio år

eller, i fall som avses i tredje stycket, i högst femtio år.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2001.

Förslag till lag om ändring i kommunalskattelagen (1928:370)

Härigenom föreskrivs att punkt 1 av anvisningarna till 19 § kommunalskattelagen

(1928:370) skall ha följande lydelse

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Anvisningar

till 19 §

1.1 Socialbidrag, bistånd enligt lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande

m.fl., begravningshjälp samt underhåll, som har lämnats intagen i

kriminalvårdsanstalt eller patient på sjukhus, samt annan liknande ersättning

utgör inte skattepliktig inkomst. Detsamma gäller i fråga om till föreningar

influtna medlemsavgifter. Som begravningshjälp behandlas inte tjänstepension

avseende tid efter den pensionsberättigades frånfälle.

1. Socialbidrag, äldreförsörjningsstöd enligt lagen (1999:00) om

äldreförsörjningsstöd, bistånd enligt lagen (1994:137) om mottagande av

asylsökande m.fl., begravningshjälp samt underhåll, som har lämnats intagen i

kriminalvårdsanstalt eller patient på sjukhus, samt annan liknande ersättning

utgör inte skattepliktig inkomst. Detsamma gäller i fråga om till föreningar

influtna medlemsavgifter. Som begravningshjälp behandlas inte tjänstepension

avseende tid efter den pensionsberättigades frånfälle.

Med skadeståndsförsäkring förstås försäkring, enligt vilken den försäkrade äger

utfå ersättning för skadestånd vartill han är berättigad på grund av personskada

 (överfallsskydd o.d.).

Ersättning till följd av personskada som utgår i annan form än periodisk

utbetalning (engångsbelopp) och avser förlorad inkomst av skattepliktig natur

utgör skattepliktig intäkt såvida icke annat följer av övriga bestämmelser i

denna lag.

Om engångsbelopp, som utgår till följd av personskada, utgör ersättning för

framtida förlust av skattepliktig inkomst, skall dock 40 procent av beloppet

avräknas såsom icke skattepliktig del. Uppbär skattskyldig två eller flera

sådana engångsbelopp till följd av samma personskada, skall vad som nu har sagts

 gälla varje sådant belopp. Vad som avräknas från ett eller flera engångsbelopp

under beskattningsåret får emellertid - förekommande fall tillsammans med vad

som avräknats tidigare år - för samma personskada sammanlagt icke överstiga

femton basbelopp enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring. Härvid skall

avräknad del av ett engångsbelopp uttryckas i det basbelopp, som har fastställts

 för det år under vilket engångsbeloppet blivit tillgängligt för lyftning.

Utbytes sådan livränta eller del därav, som utgår till följd av personskada och

utgör skattepliktig intäkt enligt 32 § 1 mom., mot engångsbelopp, gälla

bestämmelserna i föregående stycke beträffande sådant engångsbelopp. Utbytes

annan livränta eller del därav, som utgör skattepliktig intäkt enligt 32 § 1

mom., mot engångsbelopp, skall hela engångsbeloppet upptagas såsom skattepliktig

 intäkt. Sker utbyte, helt eller delvis, av annan livränta än nu sagts mot

engångsbelopp, skall beloppet anses utgöra icke skattepliktig intäkt.

Lön, som utgår från arbetsgivare i sådana fall, då denne på grund av 3 kap. 16 §

 andra eller tredje stycket lagen om allmän försäkring äger uppbära

arbetstagaren tillkommande ersättning från allmän försäkringskassa, är

skattepliktig intäkt. För arbetsgivaren är den av honom i nämnda fall uppburna

ersättningen från försäkringskassan ävensom annan därifrån uppburen ersättning i

 anledning av kostnad för den anställdes räkning att betrakta som skattepliktig

inkomst, dock att ersättningen icke är skattepliktig för arbetsgivaren, därest

den till den anställde utbetalda lönen eller den för honom havda kostnaden utgör

 för arbetsgivaren icke avdragsgill utgift i förvärvskälla. Ersättning, som

annorledes än i form av pension eller annan livränta utbetalas av arbetsgivare

vid yrkesskada eller arbetsskada i de fall, då arbetsgivaren står s.k. självrisk

 enligt lagen (1954:243) om yrkesskadeförsäkring eller lagen (1976:380) om

arbetsskadeförsäkring, räknas till skattepliktig inkomst enligt de grunder som

skulle hava gällt vid försäkring enligt sistnämnda lag.

Skatteplikt föreligger inte för bidrag från stat eller kommun, som utgår enligt

av regeringen eller av statlig myndighet meddelade bestämmelser, i samband med

utbildning eller omskolning, till arbetslösa och partiellt arbetsföra samt med

dem i fråga om sådana bidrag likställda i den mån bidragen avser traktamente och

 särskilt bidrag. Flyttningsbidrag som lämnas av en arbetsmarknadsmyndighet

utgör inte skattepliktig intäkt i följd varav avdrag inte medges för den kostnad

 som sådant bidrag eller stöd är avsett att täcka. Skatteplikt föreligger inte

heller för bidrag från en allmän försäkringskassa till handikappade eller

föräldrar till handikappade barn för anskaffning eller anpassning av

motorfordon. Utgår bidraget till en näringsidkare för näringsverksamheten

tillämpas bestämmelserna om näringsbidrag i punkt 9 av anvisningarna till 22 §.

Skatteplikt föreligger icke för engångsbidrag som utgår i samband med

arbetsplacering som utgör led i Arbetsmarknadsstyrelsens omhändertagande av

flyktingar.

Skatteplikt föreligger inte för bidrag som stiftelsen Dag Hammarskjölds

minnesfond till fullföljande av sitt ändamål lämnar för mottagarens utbildning.

Inte heller föreligger skatteplikt för stipendium som lämnas enligt förordningen

 (1998:52) om stipendium efter genomfört basår inom gymnasial vuxenutbildning

eller bidrag enligt förordningen (1995:667) om bidrag till vissa

funktionshindrade elever i gymnasieskolan.

Skatteplikt föreligger inte för sådant avdrag på ordinarie hyra som en hyresgäst

 får för att utföra förvaltningsuppgifter av enklare beskaffenhet på

hyresfastighet inom ett öppet system för självförvaltning som bestämts i en

förhandlingsöverenskommelse enligt hyresförhandlingslagen (1978:304) eller i ett

 annat avtal mellan en hyresvärd och en eller flera hyresgäster. Detta gäller

endast till den del hyresavdraget inte överstiger den egna lägenhetens andel av

den totala kostnaden för den eller de aktuella förvaltningsuppgifterna och under

 förutsättning att samtliga hyresgäster som deltar i självförvaltningen får

avdrag på hyran med samma belopp. Vad som nu har sagts gäller i motsvarande

utsträckning i fråga om avdrag på avgift i bostadsrättsförening,

bostadsförening, bostadsaktiebolag och annan därmed jämförbar sammanslutning.

Denna lag träder i kraft den 1 oktober 2000 och tillämpas första gången i fråga

om beslut om rätt till äldreförsörjningsstöd som avser tid efter den 31 december

 2000.

Remissinstanser till betänkandet Socialtjänst i utveckling (SOU 1999:97)

Riksdagens ombudsmän (JO), Kammarrätten i Stockholm, Kammarrätten i Göteborg,

Kammarrätten i Sundsvall, Länsrätten i Göteborgs och Bohus län, Länsrätten i

Jönköpings län, Länsrätten i Örebro län, Kriminalvårdsstyrelsen, Statskontoret,

Statens invandrarverk, Utlänningsnämnden, Riksförsäkringsverket,

Försäkringskasseförbundet, Socialstyrelsen, Folkhälsoinstitutet, Statens

institutionsstyrelse, Handikappombudsmannen, Hjälpmedelsinstitutet,

Barnombudsmannen, Riksrevisionsverket, Arbetsgivarverket, Konsumentverket,

Länsstyrelsen i Stockholms län, Länsstyrelsen i Skåne län, Länsstyrelsen i

Östergötlands län, Länsstyrelsen i Jönköpings län, Länsstyrelsen i Örebro län,

Länsstyrelsen i Västra Götalands län, Länsstyrelsen i Norrbottens län,

Ungdomsstyrelsen, Diskrimineringsombudsmannen, Integrationsverket, Landstinget i

 Stockholms län, Landstinget i Kalmar län, Landstinget i Skåne län, Landstinget

i Västerbottens län, Arbetsmarknadsstyrelsen, Haninge kommun, Järfälla kommun,

Nynäshamns kommun, Stockholms kommun, Tyresö kommun, Oxelösunds kommun,

Vingåkers kommun, Ödeshögs kommun, Gnosjö kommun, Jönköpings kommun, Mörbylånga

kommun, Hörby kommun, Trelleborgs kommun, Örkelljunga kommun, Burlövs kommun,

Malmö kommun, Falkenbergs kommun, Göteborgs kommun, Partille kommun, Karlsborgs

kommun, Marks kommun, Töreboda kommun, Ulricehamns kommun, Lidköpings kommun,

Mariestads kommun, Karlstads kommun, Degerfors kommun, Hällefors kommun, Örebro

kommun, Sala kommun, Skinnskattebergs kommun, Västerås kommun, Avesta kommun,

Gagnefs kommun, Malungs kommun, Gävle kommun, Sundsvalls kommun, Skellefteå

kommun, Åsele kommun, Haparanda kommun, Luleå kommun, Rädda Barnen,

Handikappförbundens Samarbetsorgan, De Handikappades Riksförbund, Pensionärernas

 Riksorganisation, Sveriges Pensionärsförbund, Svenska Kommunförbundet,

Landstingsförbundet, Tjänstemännens Centralorganisation, Sveriges Akademikers

Centralorganisation, Landsorganisationen i Sverige, Akademikerförbundet SSR,

Familjehemmens Riksförbund, Föreningen Sveriges socialchefer, Grekiska

Riksförbundet, Kommunförbundet i Stockholms län, Kommunförbundet i Skåne län,

Kommunförbundet i Gävleborgs län, Kommunförbundet i Norrbottens län,

Länsstyrelsernas socialtjänstförening, Neurologiskt Handikappades Riksförbund,

Reumatikerförbundet, Riksförbundet för behandlingshem, Riksförbundet för Hjälp

åt Narkotika- och Läkemedelsberoende, Riksförbundet för Mag- och Tarmsjuka,

Riksförbundet för Rörelsehindrade Barn och Ungdomar, Riksförbundet för social

och mental hälsa, Riksförbundet för utvecklingsstörda Barn, Riksförbundet

PensionärsGemenskap, Samarbetsorgan för invandrarorganisationer, Stadsmissionen,

 Sverige-finska Riksförbundet, Sveriges Dövas Riksförbund, Sveriges

kommunaltjänstemannaförbund, Synskadades Riksförbund samt Sällskapet Länkarnas

Riksförbund.

Lagrådsremissens lagförslag

Regeringen har följande förslag till lagtext.

Förslag till lag om äldreförsörjningsstöd

Rätten till äldreförsörjningsstöd

1 § I socialförsäkringslagen (1999:799) finns bestämmelser om vem som omfattas

av denna lag. Socialförsäkringslagen innehåller också bestämmelser om förmåner

vid utlandsvistelse och om handläggning av ärenden, m.m.

2 § Äldreförsörjningsstöd enligt denna lag utges från och med den månad då den

stödberättigade fyller 65 år. Rätten till äldreförsörjningsstöd respektive

stödets storlek är beroende av den stödberättigades, och om han eller hon är

gift, även makens inkomster.

Med inkomst avses i denna lag den inkomst, för år räknat, som en stödberättigad

kan antas komma att få under den närmaste tiden.

3 § Äldreförsörjningsstöd till den som har rätt till inkomstgrundad

ålderspension enligt lagen (1998:674) om inkomstgrundad ålderspension, till

garantipension enligt lagen (1998:702) om garantipension eller till

bostadstillägg eller särskilt bostadstillägg enligt lagen (2001:000) om

bostadstillägg för pensionärer m.fl., utges endast om den stödberättigade gör

uttag av sådan förmån för samma tid.

Beräkning av äldreförsörjningsstödets storlek

4 § Den stödberättigade skall genom äldreförsörjningsstödet dels tillförsäkras

en skälig levnadsnivå, dels tillförsäkras medel för att täcka en skälig

bostadskostnad.

Den skäliga levnadsnivån skall per månad motsvara en tolftedel av 1,294 gånger

prisbasbeloppet för den som är ogift och en tolftedel av 1,084 gånger

prisbasbeloppet för den som är gift.

En bostadskostnad som uppgår till högst 5 700 kr per månad för den som är ogift

och 2 2850 kr per månad för den som är gift skall anses som en skälig

bostadskostnad. För var och en av makarna skall bostadskostnaden beräknas till

hälften av deras sammanlagda bostadskostnad.

5 § I denna lag avses med prisbasbelopp det enligt 1 kap. 6 § lagen (1962:381)

om allmän försäkring fastställda prisbasbeloppet.

6 § Vid beräkning av bostadskostnaderna skall 7 och 8 §§ och 9 § andra stycket

lagen (2001:000) om bostadstillägg för pensionärer m.fl. tillämpas.

7 § Den stödberättigades inkomster skall beräknas enligt 22 § första stycket

lagen (2001:000) om bostadstillägg för pensionärer m.fl. När rätten till

äldreförsörjningsstöd beräknas skall även det särskilda bostadstillägget enligt

21 § samma lag räknas som inkomst.

I fråga om makar skall inkomsten respektive värdet av förmögenhet för var och en

 av dem beräknas utgöra hälften av deras sammanlagda inkomst och förmögenhet.

Utbetalning

8 § Äldreförsörjningsstöd utges med det belopp som den stödberättigades

inkomster efter avdrag för skälig bostadskostnad understiger den skäliga

levnadsnivå som anges i 4 § andra stycket.

9 § Äldreförsörjningsstöd utges från och med den månad då rätt till förmånen

inträtt, dock tidigast från och med ansökningsmånaden.

Stödet kan utges under högst tolv sammanhängande månader på grundval av de

uppgifter som den stödberättigade har lämnat i sin ansökan. För stöd under tid

därefter skall den stödberättigade lämna en ny ansökan.

10 § Äldreförsörjningsstöd utges till och med den månad då den berättigade

avlidit eller rätten till förmånen annars har upphört.

Anmälningsskyldighet

11 § Den stödberättigade är skyldig att anmäla sådant som kan påverka rätten

till och storleken av stödet. Anmälan skall göras till försäkringskassan så

snart den stödberättigade får veta att förhållandena har ändrats eller kommer

att ändras.

Övriga bestämmelser

12 § Följande bestämmelser i lagen (2001:000) om bostadstillägg till pensionärer

 m.fl. gäller i fråga om äldreförsörjningsstöd enligt denna lag.

5 § om vem som är att anse som gift eller likställd med gift person m.m.,

23 och24 §§ om ansökan m.m.,

26 § första stycket om utbetalning av bostadstillägg,

27 § om utbetalning av bostadstillägg för förfluten tid,

29 och 30 §§ om omprövning och ändring av bostadstillägg,

31 § om uppgiftsskyldighet för banker och andra penninginrättningar,

32§ om återbetalningsskyldighet, och

33 § om avdrag på bostadstillägg.

13 § Följande bestämmelser i lagen (1962:381) om allmän försäkring skall

tillämpas i ärenden enligt denna lag.

17 kap. 1 § om sammanträffande av förmåner,

18 kap. 46 och 47 §§ om Riksförsäkringsverkets tillsyn,

20 kap. 2 a § om provisoriska beslut,

20 kap. 3 § tredje stycket om indragning eller nedsättning,

20 kap. 5 § om preskription,

20 kap. 6 § första stycket andra meningen om förbud mot överlåtelse,

20 kap. 8 § fjärde stycket om utredningsåtgärder,

20 kap. 9 § om uppgiftsskyldighet, och

20 kap. 10-13 §§ om överklagande m.m.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2003.

Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1068) om introduktionsersättning för

flyktingar och vissa andra utlänningar

Härigenom föreskrivs att 1-5 §§ lagen (1992:1068) om introduktionsersättning för

 flyktingar och vissa andra utlänningar skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

En kommun får bevilja introduktionsersättning till flyktingar och vissa andra

utlänningar som har tagits emot i kommunen inom ramen för det kommunala

flyktingmottagandet.

Kommunen bestämmer introduktionsersättningens storlek.

Flyktingar och vissa andra utlänningar som har tagits emot i en kommun inom

ramen för det kommunala flyktingmottagandet och som har fyllt 20 men inte 65 år

har rätt till introduktionsersättning på de villkor som anges i 3 och 4 §§. Den

enskilde skall genom ersättningen garanteras en skälig levnadsnivå motsvarande

försörjningsstödet i 4 kap. 3 § socialtjänstlagen (2001:000).

Kommunen får därutöver bestämma introduktionsersättningens storlek och i vilken

mån avdrag skall göras för inkomster förvärvade under introduktionstiden.

2 §1

Introduktionsersättning får beviljas

1. utlänningar som överförts till Sverige med stöd av ett särskilt

regeringsbeslut,

2. utlänningar som har fått uppehållstillstånd efter att ha varit registrerade

vid en förläggning för asylsökande,

3. andra utlänningar som har fått uppehållstillstånd med tillämpning av 2 kap. 3

 § eller 4 § första tycket 5 utlänningslagen (1989:529) eller motsvarande äldre

bestämmelser,

4. utlänningar som har fått uppehållstillstånd på grund av sin anknytning till

en utlänning som avses under 1-3.

Ersättning enligt 4 får lämnas endast för en utlänning som ansökt om

uppehållstillstånd inom två år från det att den person som han eller hon har

anknytning till först togs emot i en kommun.

Rätten till introduktionsersättning gäller för

1. utlänningar som överförts till Sverige med stöd av ett särskilt

regeringsbeslut,

2. utlänningar som har fått uppehållstillstånd efter att ha varit registrerade

vid en förläggning för asylsökande,

3. andra utlänningar som har fått uppehållstillstånd med tillämpning av 2 kap. 3

 § eller 4 § första stycket 5 utlänningslagen (1989:529) eller motsvarande äldre

 bestämmelser,

4. utlänningar som har fått uppehållstillstånd på grund av sin anknytning till

en utlänning som avses under 1-3.

Rätten till ersättning enligt 4 avser endast en utlänning som ansökt om

uppehållstillstånd inom två år från det att den person som han eller hon har

anknytning till först togs emot i en kommun.

2 a §2

En kommun får, om det finns särskilda skäl till det, bevilja

introduktionsersättning till andra nyanlända invandrare än vad som föreskrivs i

2 §.

En kommun får, om det finns särskilda skäl till det, bevilja

introduktionsersättning till andra nyanlända invandrare än dem som har rätt till

 ersättning enligt 1 och 2 §§.

3 §

Ett villkor för att introduktionsersättning skall få beviljas är att utlänningen

 förbinder sig att följa en introduktionsplan som fastställts av kommunen efter

samråd med utlänningen.

Ett villkor för att en utlänning skall få introduktionsersättning är att han

eller hon förbinder sig att följa en introduktionsplan som fastställts av

kommunen i samråd med honom eller henne.

4 §

Om utlänningen inte följer den upprättade introduktionsplanen får kommunen

bestämma att introduktionsersättning inte skall betalas ut för viss tid eller

att introduktionsersättning helt skall utgå.

Om utlänningen inte följer den upprättade introduktionsplanen får kommunen

bestämma att introduktionsersättning inte skall betalas ut för viss tid eller

att rätten till introduktionsersättning helt skall upphöra.

Om utlänningen önskar flytta till en annan kommun, kan han eller hon få göra det

 utan avdrag från introduktionsersättningen, om det finns godtagbara skäl för

flytten och utflyttnings- och inflyttningskommunen är överens om detta.

5 §3

Kommunens beslut att inte betala ut introduktionsersättning får överklagas hos

allmän förvaltningsdomstol

Kommunens beslut i fråga om introduktionsersättning får överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol.

Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

Beslut om introduktionsersättningens storlek får inte överklagas..

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2002.

2.Äldre föreskrifter gäller fortfarande för beslut av en kommun som har fattats

före ikraftträdandet.

Förslag till lag om ändring i lagen (1987:813) om homosexuella sambor

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1987:813) om homosexuella sambor

dels att punkterna 22 och 23 skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas en ny punkt, punkt 24, av följande lydelse.

Lydelse enligt lagrådsremissen Reformerade regler för bostadstillägg till

pensionärer m.fl.

Föreslagen lydelse

Om två personer bor tillsammans i ett homosexuellt förhållande, skall vad som

gäller i fråga om sambor enligt följande lagar och bestämmelser tillämpas även

på de homosexuella samborna:

1. lagen (1987:232) om sambors gemensamma hem,

2. ärvdabalken,

3. jordabalken,

4. 10 kap. 9 § rättegångsbalken,

5. 4 kap. 19 § första stycket utsökningsbalken,

6. inkomstskattelagen (1999:1229),

7. lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt,

8. bostadsrättslagen (1991:614),

9. lagen (1981:131) om kallelse på okända borgenärer,

10. 5 kap. 18 § tredje stycket fastighetsbildningslagen (1970:988),

11. 5 och 12 §§ lagen (2000:1087) om anmälningsskyldighet för vissa innehav av

finansiella instrument,

12. 14 kap. 3 §, 4 § tredje stycket och 8 § tredje stycket vallagen (1997:157),

13. 36 § första stycket lagen (1972:704) om kyrkofullmäktigeval, m.m.,

14. 4 § lagen (1997:159) om brevröstning i vissa fall,

15. 10 kap. 18 §, 11 kap. 2, 15 och 16 §§, 12 kap. 7 och 8 §§ samt 16 kap. 7 och

 9 §§ föräldrabalken,

16. säkerhetsskyddslagen (1996:627),

17. lagen (1996:1231) om skattereduktion för fastighetsskatt i vissa fall vid

1997-2001 års taxeringar,

18. lagen (1993:737) om bostadsbidrag,

19. 8 kap. 2 § andra stycket socialtjänstlagen (2001:000),

20. 26 § tredje stycket hälso- och sjukvårdslagen (1982:763),

21. 2 kap. 4 § utlänningslagen (1989:529),

22. 12 § första stycket 2 lagen (2001:82) om svenskt medborgarskap, samt

23. lagen (2001:000) om bostadstillägg för pensionärer m.fl.

22. 12 § första stycket 2 lagen (2001:82) om svenskt medborgarskap,

23. lagen (2001:000) om bostadstillägg för pensionärer m.fl.,

24. lagen (2001:000) om äldreförsörjningsstöd.

Förutsätter dessa lagar eller bestämmelser att samborna skall vara ogifta,

gäller det också de homosexuella samborna.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2003.

Förslag till lag om ändring i socialförsäkringslagen (1999:799)

Härigenom föreskrivs att 4 kap. 2 § socialförsäkringslagen (1999:799) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 kap.

2 §

Förmåner får utges om utlandsvistelsen kan antas vara längst sex månader.

Förmåner får utges om utlandsvistelsen kan antas vara längst sex månader.

Äldreförsörjningsstöd får dock utges om utlandsvistelsen kan antas vara längst

tre månader.

När det gäller ersättning för sjukvård m.m. enligt 3 kap. 1 § 1 tillämpas

särskilda bestämmelser om vård som ges utomlands.

Pensionsförmåner enligt 3 kap. 1 § 3 samt 2 § 2, 6 och 11 utges så länge den

försäkrades bosättning i Sverige består enligt 2 kap.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2003.

Förslag till lag om ändring i lagen (2001:000) om ändring i

socialförsäkringslagen (1999:799)

Härigenom föreskrivs att 3 kap. 2 § socialförsäkringslagen (1999:799) i stället

för dess lydelse enligt lagen (2001:000) om ändring i nämnda lag skall ha

följande lydelse.

Lydelse enligt lagrådsremiss Reformerade regler för bostadstilllägg för

pensionärer m.fl.

Föreslagen lydelse

3 kap.

2 §

Den som är bosatt i Sverige omfattas även av

1. lagen (1947:529) om allmänna barnbidrag,

3. lagen (1986:378) om förlängt barnbidrag,

4. lagen (1988:360) om handläggning av ärenden om bilstöd till handikappade,

5. lagen (1988:1463) om bidrag vid adoption av utländska barn,

6. lagen (1990:773) om särskilt pensionstillägg till ålderspension för långvarig

 vård av sjukt eller handikappat barn,

7. lagen (1993:389) om assistansersättning,

8. lagen (1993:737) om bostadsbidrag,

9. lagen (2001:000) om bostadstillägg till pensionärer m.fl.,

10. lagen (1996:1030) om underhållsstöd,

11. lagen (1998:702) om garantipension,

12. lagen (1998:703) om handikappersättning och vårdbidrag, och

13. lagen (2000:461) om efterlevandepension och efterlevandestöd till barn i

fråga om

- garantipension till omställningspension och änkepension

- efterlevandestöd till barn, och

- pension enligt 6 kap. 5 § första stycket 2 samma lag eller enligt 4 § andra

stycket 2 eller 6 § tredje stycket 2 lagen (2000:462) om införande av lagen om

efterlevandepension och efterlevandestöd till barn, beräknad i förhållande till

det antal år som har tillgodoräknats som bosättningstid i Sverige.

12. lagen (1998:703) om handikappersättning och vårdbidrag,

 13. lagen (2000:461) om efterlevandepension och efterlevandestöd till barn i

fråga om

- garantipension till omställningspension och änkepension

- efterlevandestöd till barn, och

- pension enligt 6 kap. 5 § första stycket 2 samma lag eller enligt 4 § andra

stycket 2 eller 6 § tredje stycket 2 lagen (2000:462) om införande av lagen om

efterlevandepension och efterlevandestöd till barn, beräknad i förhållande till

det antal år som har tillgodoräknats som bosättningstid i Sverige, och

14. lagen (2001:000) om äldreförsörjningsstöd.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2003.

Förslag till lag om ändring i inkomstskattelagen (1999:1229)

Härigenom föreskrivs att 8 kap. 11 § inkomstskattelagen (1999:1229) skall ha

följande lydelse.

Lydelse enl. prop 2000/01:80

Föreslagen lydelse

8 kap.

11 §

Bistånd enligt socialtjänstlagen (2001:000) och liknande ersättningar är

skattefria.

Bistånd enligt socialtjänstlagen (2001:000) och lagen (2001:000) om

äldreförsörjningsstöd och liknande ersättningar är skattefria.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2003.

Lagrådets yttrande

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 2001-05-15

Närvarande: f.d. justitierådet Staffan Vängby, justitierådet

Leif[REDACTED_EFTERNAMN], regeringsrådet Rune Lavin.

Enligt en lagrådsremiss den 26 april 2001 (Socialdepartementet) har regeringen

beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1. lag om äldreförsörjningsstöd,

2. lag om ändring i lagen (1992:1068) om introduktionsersättning för flyktingar

och vissa andra utlänningar,

3. lag om ändring i lagen (1987:813) om homosexuella sambor,

4. lag om ändring i socialförsäkringslagen (1999:799),

5. lag om ändring i lagen (2001:000) om ändring i socialförsäkringslagen

(1999:799),

6. lag om ändring i inkomstskattelagen (1999:1229).

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kanslirådet Carin Jahn och

kammarrättsassessorn Eva Östman[REDACTED_EFTERNAMN].

Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

Förslaget till lag om äldreförsörjningsstöd

6 §

I paragrafen föreslås att vid beräkning av bostadskostnaderna skall 7 och 8 §§

samt 9 § andra stycket i det samtidigt remitterade förslaget till lag om

bostadstillägg till pensionärer m.fl. tillämpas. Lagrådet har uppmärksammat att

en motsvarande hänvisning saknas i anslutning till de bestämmelser om särskilt

bostadstillägg som upptas i nämnda förslag. Lagrådet har saknat anledning att ta

 upp en fråga om införande av en sådan hänvisning i det förslaget.

Äldreförsörjningsstödet är till sitt syfte och sin konstruktion nära jämförbart

med det särskilda bostadstillägget. Genom den nu föreslagna bestämmelsen uppstår

 en diskrepans mellan de båda systemen som inte närmare motiverats. Lagrådet

vill i vart fall ifrågasätta hänvisningen till 9 § andra stycket den föreslagna

lagen om bostadstillägg till pensionärer m.fl. När enligt 4 § i förevarande

lagförslag en bostadskostnad som uppgår till högst 2 850 kr per månad för den

som är gift skall anses om en skälig bostadskostnad vore det naturligt att samma

 belopp ansågs som skäligt för var och en av de boende vid boende i tvåbäddsrum

i särskild bostadsform, i stället för 2 250 kr som blir resultatet av den

föreslagna hänvisningen.

11 §

Enligt den föreslagna paragrafen är den stödberättigade skyldig att anmäla

sådant som kan påverka rätten till och storleken av stödet; anmälan skall göras

till försäkringskassan så snart den stödberättigade får veta att förhållandena

har ändrats eller kommer att ändras. Bestämmelsen medför, genom hänvisningen i

12 § till 32 § i den föreslagna lagen om bostadstillägg till pensionärer m.fl.,

att den stödberättigade oberoende av ond eller god tro blir

återbetalningsskyldig, om han genom att underlåta att fullgöra sin

anmälningsskyldighet har orsakat att försörjningsstöd har lämnats felaktigt

eller med ett för högt belopp. Att märka är att förslaget till lag om

bostadstillägg till pensionärer m.fl. inte innehåller samma svepande föreskrift

om anmälningsskyldighet utan tvärtom noga anger i vilka hänseenden den

bidragsberättigade är skyldig att anmäla ändrade förhållanden.

I ett tidigare lagstiftningsärende, om garantipension för personer födda år 1937

 eller tidigare, invände Lagrådet mot en föreslagen bestämmelse om

uppgiftsskyldighet av liknande utformning att det var viktigt för den enskilde

att veta, i vilka fall och i vilken omfattning han var skyldig att lämna

information. Lagrådet anförde bl.a. att en så diffus uppgiftsskyldighet som

föreslogs närmast torde leda till uppgivenhet hos enskilda som över huvud taget

var medvetna om skyldigheten men inte kunde bedöma vad den omfattade och att,

när ett åsidosättande av uppgiftsskyldigheten kunde få så långtgående

rättsverkningar som beskrivits, det var ett rättssäkerhetskrav att den enskilde

ur själva lagtexten kunde utläsa, i vilka hänseenden han var skyldig att lämna

uppgifter. Lagrådet förordade att uppgiftsskyldigheten i lagtexten begränsades

till några få, för pensionsrätten särskilt väsenligt förhållanden. (Prop.

1999/2000:127 s. 153.) Regeringen följde Lagrådets förslag (se 6 kap. 4-7 §§

lagen om garantipension, ändrad 2000:798).

En utformning av anmälningsskyldigheten sådan den Lagrådet förordade och

regeringen godtog i nämnda lagstiftningsärende ter sig än mer påkallad i

förevarande fall. När en väsentlig målgrupp för förslaget är äldre invandrare

ter det sig stötande att ålägga dem en anmälningsskyldighet som är betydligt mer

 vidsträckt än den som åligger pensionärer med garantipension eller

bostadstillägg. Lagrådet förordar därför att anmälningsskyldigheten i lagtexten

begränsas till några få, för rätten till äldreförsörjningsstöd särskilt viktiga

förhållanden.

12 §

Lagrådet har i sitt yttrande över förslaget till lag om bostadstillägg till

pensionärer m.fl. förordat att 24 § i lagförslaget utgår. Om detta förslag

följs, måste denna bestämmelse justeras.

Förslaget till lag om ändring i lagen om homosexuella sambor

Godtas vad Lagrådet föreslagit under 5 § i det samtidigt remitterade förslaget

till lag om bostadstillägg till pensionärer m.fl. - vartill hänvisas i 12 §

förslaget till lag om äldreförsörjningsstöd - skall förevarande lagförslag utgå.

Övriga lagförslag

Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.

Socialdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 31 maj 2001

Närvarande: statsrådet Hjelm-Wallén, ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Engqvist,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet Engqvist

Regeringen beslutar proposition 2000/01:136 Äldreförsörjningsstöd

1 Se prop. 2000/01:96.

1 Senaste lydelse 1995:1486.

2 Senaste lydelse 1997:1313.

1 Senaste lydelse 1998:1658.

2 Senaste lydelse 1998:709.

1 Senaste lydelse 1998:233.

1 Senaste lydelse 1996:1383.

2 Senaste lydelse 1997:1136.

3 Senaste lydelse 1995:92. Ändringen innebär bl.a. att tredje stycket upphävs.

Prop. 2000/01:136

49

1

Prop. 2000/01:136

Bilaga 1

64

Prop. 2000/01:136

Bilaga 1

50

Prop. 2000/01:136

Bilaga 2

76

Prop. 2000/01:136

Bilaga 2

65

Prop. 2000/01:136

Bilaga 3

77

1

Prop. 2000/01:136

Bilaga 4

87

65

Prop.2000/01:80

Bilaga 4

88

1

Prop. 2000/01:136

Bilaga 5

90

1

Prop. 2000/01:136

91

1