6

Skattefrågor och

prognos av stats-

budgetens inkomster

.

6 Skattefrågor och prognos av

statsbudgetens inkomster

6.1 Inledning

Regeringen presenterar i detta kapitel ett antal förslag

på skatteområdet. Ett första förslag rör

inkomstskatten från och med år 1999. Därefter

behandlas vissa åtgärder som gäller beskattningen av

småföretag. Vidare lämnas förslag om

fastighetsskatten för bostadshus för 1999 och om

förändringar i tobaks- och alkoholskatterna. Andra

förslag gäller den särskilda fastighetsskatten på

vattenkraftverk och reklamskatten på trycksaker.

Avslutningsvis redovisas finansiella konsekvenser av

de olika åtgärderna.

I kapitlet redovisas också analyser och prognoser

av statsbudgetens inkomster för perioden 1998 2001

liksom av den offentliga sektorns skatteinkomster.

Ärendet och dess beredning

Lagförslag har upprättats i enlighet med förteckning i

avsnitt 3 Förslag till riksdagsbeslut.

Förslaget angående tobaksskatten har under hand

beretts med Riksskatteverket.

Lagrådet

Lagförslagen är av en sådan enkel beskaffenhet att

Lagrådets hörande skulle sakna betydelse. Något

yttrande från Lagrådet har därför inte inhämtats.

6.2 Åtgärder på skatteområdet

6.2.1 Den statliga skatten på

förvärvsinkomster

Regeringens förslag: Statlig inkomstskatt på

förvärvsinkomster tas ut efter två olika skattesatser.

Skattesatsen för den del av den beskattningsbara

förvärvsinkomsten som överstiger nuvarande

skiktgräns skall vara 20 procent. För den del av den

beskattningsbara förvärvsinkomsten som överstiger

360 000 kronor skall skattesatsen vara fem

procentenheter högre, dvs. 25 procent. De nya

skattesatserna gäller från och med inkomståret 1999.

Inkomstgränserna för statlig inkomstskatt på

förvärvsinkomster för följande år räknas upp med

förändringen i konsumentprisindex med ett tillägg på

två procentenheter.

Skälen för regeringens förslag: Som en del i

saneringen av de offentliga finanserna infördes fr.o.m.

inkomståret 1995 en särskild värnskatt, som innebar

att den statliga skatten för inkomståren 1995 1998

höjdes från 20 till 25 procent av den beskattningsbara

förvärvsinkomsten över viss nivå. Värnskatten har

bidragit till att ge saneringsprogrammet en

tillfredsställande fördelningspolitisk profil. I enlighet

med riksdagens tidigare beslut upphör värnskatten i

och med inkomståret 1998.

Regeringen lämnade i budgetpropositionen för år

1998 sin slutliga värdering av 1990 års skattereform.

De genom reformen åsyftade målen om bl.a. en enklare

och samhällsekonomiskt effektivare beskattning har i

allt väsentligt uppnåtts. Såvitt gäller det

fördelningspolitiska utfallet för hushåll med högst

inkomster konstaterade dock regeringen att detta

avviker från de bedömningar som gjordes i

reformpropositionen (prop. 1989/90:110) och att en

korrigering därför var nödvändig. Korrigeringen borde

enligt regeringens mening ske genom en förändring i

skatteuttaget på förvärvsinkomster. Samtidigt

bedömdes det dock som angeläget att begränsa

skatteuttaget på arbete och att undvika alltför höga

marginalskatter för flertalet skattskyldiga. Mot denna

bakgrund aviserades att korrigeringen skulle avse

inkomsttagare med månadsinkomster på ca 30 000

kronor. Regeringen lämnar nu ett preciserat förslag i

denna fråga.

Det nya högre skatteuttaget skall första gången

tillämpas för inkomståret 1999 vid taxeringen år 2000.

Mot en taxerad förvärvsinkomst på 360 000 kronor vid

1997 års inkomstförhållanden dvs. motsvarande en

genomsnittlig månadsinkomst på 30 000 kronor

svarar en högre nivå år 1999. Med hänsyn till de

bedömningar regeringen gör om lönetillväxten mellan

åren 1997 och 1999 och till önskemålet att begränsa

det antal personer som skall möta den högre

marginalskatten bör den nya, högre skiktgränsen, som

uttrycks i termer av beskattningsbar förvärvsinkomst,

ligga vid 360 000 kronor. För inkomster som år 1999

överstiger denna nivå skall den statliga skattesatsen

vara 25 procent.

Den föreslagna skiktgränsen avser alltså den

beskattningsbara förvärvsinkomsten som utgörs av

den taxerade förvärvsinkomsten minskad med allmän

pensionsavgift och grundavdrag. För närvarande är

det inte möjligt att för år 1999 exakt beräkna vilken

taxerad inkomst som svarar mot en skiktgräns på 360

000 kronor detta år, eftersom underlagen för såväl

allmän pensionsavgift som grundavdrag påverkas av

ännu ej avläsbara förändringar i konsumentprisindex

mellan juni 1997 och juni 1998. En preliminär

bedömning kan dock göras.

Den allmänna pensionsavgiften uppgår till 6,95

procent av inkomst av anställning och annat

förvärvsarbete. Avgiften skall enligt förslaget i prop.

1997/98:151, Inkomstgrundad ålderspension, m.m. från

och med inkomståret 1999 beräknas för inkomster upp

till 8,06 förhöjda basbelopp. För år 1999 beräknas det

förhöjda basbeloppet till 37 400 kronor enligt nu

aktuella bedömningar av konsumentprisutvecklingen.

Detta ger en övre inkomstgräns om 301 400 kronor för

uttag av pensionsavgift. För en taxerad

förvärvsinkomst på denna nivå och däröver kommer

den allmänna pensionsavgiften att uppgå till 20 900

kronor.

Grundavdraget uppgår vid den aktuella

inkomstnivån till 24 procent av det reducerade

basbeloppet. Baserat på aktuella bedömningar av

konsumentprisutvecklingen kan basbeloppet för 1999

beräknas till 36 600 kronor, vilket ger ett grundavdrag

på 8 700 kronor.

Vid en allmän pensionsavgift på 20 900 kronor och

ett grundavdrag på 8 700 kronor kommer den taxerade

förvärvsinkomst som svarar mot en beskattningsbar

inkomst på 360 000 kronor att uppgå till 389 600

kronor. För personer med en taxerad förvärvsinkomst

över denna nivå, vilket motsvarar en genomsnittlig

månadsinkomst överstigande ca 32 400 kronor,

kommer alltså den statliga skatten på en

inkomstökning att uppgå till 25 procent.

Fr.o.m. inkomståret 1999 bestäms den i dag

gällande skiktgränsen för uttag av statlig inkomstskatt

på förvärvsinkomsten genom att 1998 års skiktgräns

räknas upp med förändringen i konsumentpriserna

mellan juni månad andra året före inkomståret och juni

månad året före inkomståret med ett tillägg av två

procentenheter. För inkomståren 1995 1998 gäller

särskilda regler som innebär att uppräkningen sker

med lägre tal beroende på att en partiell avindexering

infördes som en del av saneringsprogrammet. För år

1999 och framåt sker, i enlighet med tidigare beslut,

uppräkningen enligt den ordning som infördes genom

1990 års skattereform.

Att skiktgränsen räknas upp med ett extra tillägg

utöver effekten av förändringen av

konsumentpriserna innebär att antalet personer som

får betala statlig inkomstskatt inte ökar under

förutsättning att den reala ökningen av

förvärvsinkomster inte överstiger en viss nivå. Denna

ordning bör även gälla för den nya, högre

skiktgränsen. Därigenom begränsas även under åren

efter 1999 antalet personer som får betala den högre

statliga skatten om 25 procent.

Antalet skattskyldiga som kommer att betala den

högre statliga skatten beräknas för inkomståret 1999

uppgå till ca 260 000 personer. Det totala antalet

skattskyldiga som samma år beräknas betala statlig

inkomstskatt på förvärvsinkomster (utöver det fasta

beloppet om 200 kronor) uppgår till ca 1 250 000

personer. Detta innebär alltså att för nära fyra

femtedelar eller för uppemot 1 miljon personer av

dem som i år betalar värnskatt kommer marginalskatten

att sjunka mellan 1998 och 1999 till följd av det

förändrade uttaget av statlig inkomstskatt.

I skattereformen var det en uttalad ambition att 15

procent av de skattskyldiga med förvärvsinkomster

skulle betala statlig inkomstskatt utöver det fasta

grundbeloppet. Så har inte varit fallet med undantag

för år 1995. När ekonomiskt utrymme uppkommer bör

inkomstskatten ändras så att målet uppnås.

I detta sammanhang föreslås också den

författningsändring som är nödvändig med anledning

av ett förslag i prop. 1997/98:151 Inkomstgrundad

ålders-pension, m.m. Förslaget innebär att

skiktgränsen för statlig inkomstskatt på

förvärvsinkomster skall höjas med 1 800 kronor från

213 100 kronor till 214 900 kronor. Den nya

skiktgränsen på 214 900 kronor kommer dock enbart

att användas som utgångspunkt för att räkna om

skiktgränsen inför inkomståret 1999 med hänsyn till

bl.a. förändringar i konsumentprisindex.

Förslagen medför ändringar i 10 § lagen (1947:576)

om statlig inkomstskatt.

6.2.2 Beskattningen av småföretag

6.2.2.1 Allmänna överväganden

De svenska företagsskattereglerna ger generellt sett

goda villkor för realinvesteringar i näringslivet.

Sverige har en internationellt sett konkurrenskraftig

bolagsbeskattning i första hand genom den låga

formella bolagsskattesatsen men även genom de

regler som bestämmer skattebasen i form av

avskrivnings- och värderingsregler m.m. För enskilda

näringsidkare är förhållandena i princip likvärdiga med

de som gäller för aktiebolag. Genom åtgärder under

senare år har också villkoren för nyföretagande och

entreprenörskap förbättrats. För nystartad enskild

näringsverksamhet infördes 1996 en möjlighet att

kvitta underskott i näringsverksamheten mot inkomst

av tjänst. För ägare till aktier i onoterade bolag

infördes 1997 lättnader i beskattningen av utdelningar

och reavinster.

De senaste årens förändringar motiverar en allmän

återhållsamhet med nya regeländringar. Stabila regler

där företagen har tilltro till och goda kunskaper om de

skattemässiga villkoren för investeringar har ett

betydande egenvärde. Inom ramen för den givna

strukturen bör dock övervägas särskilda insatser för

att ytterligare stimulera entreprenörskap och

företagande. Möjliga förändringar kan gälla

justeringar i skattesatser, i den kvantitativa

omfattningen av olika reserveringsmöjligheter och av

de regler som styr fördelningen av inkomster mellan

olika inkomstslag (schablonmässigt fastställda räntor

m.m.). Förändringarna bör så långt möjligt uppfylla

kraven på likvärdighet i behandlingen av olika

företagsformer.

Såvitt gäller skattesatsförändringar är det inte

aktuellt med nedjusteringar av skattesatserna då

dessa bolagsskattesatsen och skattesatsen för

expansionsmedel redan ligger på en

konkurrenskraftig nivå, 28 procent.

Därmed kvarstår i praktiken två frågor. Den ena

gäller hur åtgärderna skall utformas så att de får ett

särskilt värde för nystartade företag och för

existerande små och medelstora företag. Valet står här

mellan en explicit avgränsning till mindre företag och

generella åtgärder som i praktiken får störst värde för

de mindre företagen.

Den andra frågan gäller om åtgärderna skall inriktas

på att förbättra möjligheterna till expansion med

kvarhållna inkomster eller om tyngdpunkten skall ligga

på att förbättra försörjningen med externt genererat

riskkapital. I det första fallet handlar det om att

förbättra reserveringsmöjligheterna och därmed sänka

skatteuttaget på internfinansierade investeringar.

I det andra fallet gäller det att förbättra

avkastningen efter skatt på externt riskkapital.

Undersökningar visar att soliditeten är betydligt lägre

i små företag jämfört med större. Att vidta åtgärder för

att förbättra de mindre företagens soliditet ger en rad

positiva effekter. Det ökar företagens möjligheter att

stå emot tillfälliga förluster, minskar företagens

riskaversion, gör företagen mindre räntekänsliga samt

förbättrar deras möjligheter till extern upplåning.

Alltsedan 1990 års skattereform har i den allmänna

debatten med jämna mellanrum förts fram förslag som

innebär att särskilda reserveringsregler skulle införas

för företag upp till en viss storlek. Alternativt handlar

det om att vinster upp till en viss storlek skall ges en

förmånligare skattebehandling. Regeringen har prövat

möjligheten av sådana selektiva åtgärder.

Avgränsningen till på visst sätt definierade mindre

företag och/eller till vinster upp till en viss nivå

motiveras ibland med att detta skulle begränsa den

budgetmässiga kostnaden. Det finns emellertid

problem med en avgränsning som antingen gör att

kostnaderna kommer att bli höga eller som skapar

olikformigheter mellan olika företag eller grupper av

företag.

Ett problem av allmänt slag handlar om vad som

skall avses med ett litet företag. Olika definitioner är

möjliga; antalet anställda, omsättning, eget kapital

och/eller balansomslutning. Oberoende av vilken

definition som väljs skapas skattemässiga incitament

till uppdelning av existerande företag på mindre

enheter, en uppdelning som kan vara

företagsekonomiskt omotiverad. Uppdelningen ökar

också den budgetmässiga kostnaden. För att

begränsa dessa nackdelar krävs särregler som innebär

att man begränsar de förmånliga reglerna för företag

som står i ett visst organisatoriskt förhållande till

varandra (intressegemenskap, koncerner). Förutom att

sådana särregler kan vara svåradministrerade kan de

också skapa olikformigheter mellan olika grupper av

företag beroende på vilken samverkansform de valt.

Vissa företag kan samverka på ett sådant sätt att

villkoren för att de begränsade särreglerna skall gälla

inte är uppfyllda medan de kan vara uppfyllda för

andra samverkansformer.

Mot denna bakgrund har regeringen bedömt det

som olämpligt med åtgärder som bygger på en explicit

avgränsning till företag av viss storlek eller till

inkomster upp till viss nivå. Därmed återstår

alternativet att på ett mer indirekt sätt söka rikta

åtgärden mot mindre företag. Då aktualiseras den

andra huvudfrågan, nämligen om att de särskilda

insatserna skall stimulera investeringar med kvarhållna

inkomster eller investeringar som finansieras genom

externt riskkapital. En delfråga gäller om satsningarna i

första hand skall inriktas på de allra minsta företagen

eller om även något större företag skall omfattas.

Vid en prioritering av expansion med kvarhållna

inkomster och av de allra minsta företagen är

förbättrade reserveringsmöjligheter för enskilda

näringsidkare och delägare i handelsbolag att föredra.

Vid en prioritering av extern riskkapitaltillförsel och

av de något större företagen blir det aktuellt med

åtgärder riktade mot de onoterade aktiebolagen och

deras ägare.

Regeringen föreslår i det följande tre åtgärder där

den första förbättrar reserveringsmöjligheterna för

enskilda näringsidkare och där de två andra förbättrar

skattevillkoren för ägare till onoterade aktiebolag.

Förenklingsåtgärder

Utöver de förslag om förbättrade skatteregler för de

mindre företagen som presenteras senare i detta

avsnitt finns det anledning att särskilt redovisa de

förenklingsförslag som nu läggs fram. De utgör en

fortsättning av det av regeringen redan tidigare

påbörjade arbetet med förenklingar av skattereglerna.

Sådana förenklingar är nästan alltid till fördel för de

mindre företagen men även de större företagen och

skatteförvaltningen kan ofta dra nytta av förenklade

regler genom att de administrativa rutinerna blir

enklare och billigare.

I denna proposition är den föreslagna ändringen av

det s.k. basbeloppsavdraget i avsnitt 6.2.2.5 ett

exempel på en ren förenklingsåtgärd, som leder till

betydande administrativa vinster. Den slopade

reklamskatten på reklamtrycksaker i avsnitt 6.2.6

innebär avsevärda förenklingar såväl för de mindre

och medelstora tryckerierna som för

skatteförvaltningen.

Regeringen beslutar idag ytterligare

skattepropositioner i vilka också finns

förenklingsförslag. I propositionen Beskattning av

personaloptioner (prop. 1997/98:133) föreslås en

ändrad beskattningstidpunkt för personaloptioner och

liknande förmåner i anställning. Genom förslaget att

förlägga tiden för beskattningen till den dag då

optionen utnyttjas för förvärv av värdepapper uppnås

en bättre anknytning mellan förmånens utnyttjande

och dess beskattning än vad som gäller för

närvarande samtidigt som problemen att beräkna

förmånsvärdet faller bort. Båda dessa faktorer

förenklar redovisningen och kontrollen av detta slags

förmåner.

I propositionen Förenklad avdragsrätt för

pensionskostnader (prop. 1997/98:146) görs

betydande förenklingar av avdragssystemet som

kommer alla företag till del och som också innebär att

skatteförvaltningens arbete med dessa avdragsfrågor

underlättas avsevärt. I den propositionen föreslås

dessutom att flera särregler som diskriminerar

småföretagen och deras ägare skall slopas. Det gäller

dels regeln att dispens från skattemyndigheten krävs

för att en fåmansföretagare skall kunna ta ut pension

mellan 55 och 60 års ålder, dels att allmänt avdrag för

pensionssparande inte får grundas på inkomst från

det egna fåmansföretaget och slutligen att

pensionsförsäkring inte får köpas av ett

fåmansföretag till förmån för ägaren av företaget vid

nedläggning av företagets verksamhet.

6.2.2.2 Förstärkta reserveringsmöjligheter för

enskilda näringsidkare och delägare i

handelsbolag

Regeringens förslag: Enskilda näringsidkare och

fysiska personer som är delägare i handelsbolag får

fr.o.m. 1999 års taxering göra avsättning till

periodiseringsfond med högst 25 procent av

inkomsten.

Skälen för regeringens förslag: För närvarande har

såväl enskilda näringsidkare och delägare i

handelsbolag som aktiebolag och andra juridiska

personer rätt att göra avsättning till

periodiseringsfond med högst 20 procent av

inkomsten. När reglerna infördes inkomståret 1994

medgavs avsättning med maximalt 25 procent. Detta

tak sänktes dock år 1997 som ett led i finansieringen

av ägarlättnaden för aktier i onoterade bolag och mot

bakgrund av den rådande statsfinansiella situationen.

Systemet med periodiseringsfonder har i huvudsak

två funktioner. För det första sänker det skatteuttaget

på sådana investeringar som finansieras med internt

genererade inkomster. För det andra möjliggör det för

företag och företagare att under år med goda

inkomster göra avsättningar som kan användas för att

täcka förluster under senare år.

Rent allmänt gäller att reserveringsmöjligheterna är

goda för de svenska företagen. Det finns också vissa

indikationer på att ett inte obetydligt antal företag

väljer att inte utnyttja tillgängliga

reserveringsmöjligheter fullt ut. Detta förhållande gör

att effekten av en utvidgning kan bli begränsad för

dessa företag.

Kunskapen om varför vissa företag inte fullt ut

utnyttjar reserveringsmöjligheterna är begränsad. En

möjlig förklaring är att kraven på företagen att

redovisa utdelningsbar vinst verkar begränsande med

hänsyn till kopplingen mellan redovisning och

beskattning. Denna förklaring är emellertid inte

tillämplig för enskilda näringsidkare som inte möter

några utdelningskrav. För de enskilda näringsidkarna

medför därför en ökad möjlighet att sätta av till

periodiseringsfond att skatten på internfinansierade

investeringar sannolikt sänks och därmed förbättras

lönsamheten efter skatt på dessa investeringar.

Regeringen föreslår därför att de enskilda

näringsidkarnas rätt till avsättning till

periodiseringsfond utvidgas till att omfatta 25 procent

av inkomsten. En sådan utvidgning innebär därutöver

en likviditetsförstärkning som kan vara betydelsefull i

de fall företagen saknar möjlighet till upplåning.

Förslaget föranleder en ändring i 3 § lagen

(1993:1538) om periodiseringsfonder.

6.2.2.3 Ökat lättnadsutrymme vid beskattningen

av utdelning och reavinst på onoterade

aktier

Regeringens förslag: Det s.k. lättnadsbeloppet vid

beskattningen av utdelningar och reavinster på aktier i

onoterade aktiebolag höjs fr.o.m. 1999 års taxering från

65 till 70 procent av statslåneräntan multiplicerad med

summan av anskaffningskostnaden för aktierna och

ett löneunderlag.

Skälen för regeringens förslag: I skattemässigt

hänseende handlar villkoren för den externa

riskkapitalförsörjningen om hur avkastningen på

investeringar som finansieras med fullbeskattat,

tillskjutet kapital beskattas.

För ägare till mindre aktiebolag finns särskilda

regler i 3 § 12 mom. lagen (1947:576) om statlig

inkomstskatt, de s.k. 3:12-reglerna. Dessa regler

infördes vid 1990 års skattereform och behandlar

beskattningen av det tillskjutna kapitalet för aktiva

ägare i fåmansbolag. Regler finns även som undantar

viss del av utdelning och reavinst på aktier i

onoterade bolag från beskattning hos ägarna. Dessa

regler infördes år 1997.

De gällande 3:12-reglerna begränsar den del av

utdelat belopp som beskattas som inkomst av kapital.

Överskjutande del beskattas som inkomst av tjänst.

Det kapitalinkomstbeskattade utrymmet beräknas

genom att statslåneräntan vid utgången av november

året före beskattningsåret med ett tillägg av fem

procentenheter multipliceras med summan av ett

kapitalanknutet underlag och ett löneunderlag. Det

kapitalanknutna underlaget utgörs i princip av

anskaffningskostnaden för aktierna. Löneunderlaget

utgörs av hela den del av lönesumman för anställda i

bolaget som överstiger 10 basbelopp. Uppkommer en

reavinst vid försäljning av aktierna skall hälften av

denna tas upp som intäkt av kapital och hälften som

intäkt av tjänst.

Behovet av särskilda regler för aktiva delägare har

sin bakgrund i att kapitalinkomster sedan

skattereformen beskattas proportionellt med en

skattesats på 30 procent medan förvärvsinkomster

beskattas progressivt med en skattesats som i vissa

fall överstiger 60 procent. Skillnaden i skattesatser kan

ge incitament till omvandling av arbetsinkomster till

kapitalinkomster (skattearbitrage). Möjligheten till

skattearbitrage uppkommer typiskt sett genom att

tillgångar med en löpande avkastning understigande

den aktuella räntesatsen (klyvningsräntan) läggs in i

aktiebolaget, varvid det uppkommer ett outnyttjat

utrymme för kapitalbeskattad utdelning som kan

användas för uttag av arbetsinkomster från bolaget.

Skatteuttaget på dessa arbetsinkomster blir därmed

lägre än vad som i övrigt gäller för förvärvsinkomster.

För utdelningar och reavinster på onoterade aktier

som ägs av fysiska personer undantas ett särskilt

lättnadsbelopp från beskattning. Lättnadsbeloppet

bestäms som summan av det kapitalanknutna

underlaget och löneunderlaget (jfr 3:12-reglerna),

multiplicerat med en räntesats. Räntesatsen uppgår till

65 procent av samma statslåneränta som gäller för

beräkningen av det kapitalinkomstbeskattade

utrymmet.

Vid utformningen av 3:12-regler och lättnadsregler

har skett en avvägning mellan önskemål om att dels

begränsa möjligheten till skattearbitrage genom en

skattemässig omvandling av arbetsinkomster till

kapitalinkomster, dels skapa goda investeringsvillkor

för de berörda bolagen. Den avvägning som ligger till

grund för utformningen av de båda regelsystemen har

bl.a. styrt valet av räntesatsen enligt 3:12-reglerna och

den andel av överskjutande reavinst som beskattas

som kapitalinkomst. Eftersom skatteuttaget på

arbetsinkomster höjts sedan 1990 års skattereform, då

3:12-reglerna infördes, finns inte utrymme för höjning

av klyvningsräntan.

För enskilda näringsidkare finns de s.k.

räntefördelningsreglerna som innebär att ett belopp

motsvarande det egna, fullbeskattade kapitalet i

näringsverksamheten multiplicerat med en viss

räntesats beskattas som inkomst av kapital med 30

procent. Efter förslag i 1997 års ekonomiska

vårproposition höjdes denna räntesats med två

procentenheter och den uppgår nu till statslåneräntan

plus fem procentenheter. Därmed gäller samma

räntesats som vid beräkningen av det

kapitalinkomstbeskattade utrymmet för aktiva ägare i

fåmansaktiebolag.

För lättnadsbeloppet fastställdes räntesatsen så att

enkelbeskattning med 30 procent på en (riskfri)

avkastning motsvarande statslåneräntan skulle

uppnås (SOU 1996:119, prop. 1996/97:45). Vid

bestämningen av räntesatsen beaktades också i detta

fall önskemålet att motverka skattearbitrage.

Diskussionen fördes med utgångspunkt i en situation

som byggde på att en obligation med riskfri ränta

läggs in i aktiebolaget (via ett tillskott som används

för att förvärva obligationen). Avkastningen efter

bolagsskatt och ägarskatt jämfördes med

avkastningen efter skatt på en direktägd obligation.

Vid direktägande kommer en avkastning före skatt på

7 procent att ge en avkastning efter skatt på 4,9

procent. Vid ett indirekt ägande av obligationen via

aktiebolaget medför 3:12-reglerna att avkastningen

efter alla skatter stiger till 5,49 procent. Vid en

lättnadsregel som innebär att 65 procent av

statslåneräntan multiplicerat med det kapitalanknutna

underlaget undantas från beskattning stiger

avkastningen efter skatt till 6,49 procent. I förhållande

till avkastningen vid direktägande ger det en

extraavkastning på 1,59 procentenheter. Denna

skillnad innebär att utrymmet för att öka

lättnadsandelen är begränsat.

För att sänka skatteuttaget på investeringar som

finansieras med externt tillskjutet riskkapital kan dock

en mindre höjning av den andel av statslåneräntan

som får medräknas vid definitionen av

lättnadsutrymmet göras. En höjning med fem

procentenheter från 65 till 70 procent ökar de möjliga

arbitragevinsterna endast i begränsad omfattning.

Med samma förutsättningar som i de räkneexempel

som presenterades i såväl betänkande som

proposition ligger den tillkommande arbitragevinsten

mellan 0,01 och 0,09 procentenheter av det tillskjutna

kapitalet.

Förslaget föranleder ändring i 3 § 1 b mom. lagen

om statlig inkomstskatt.

6.2.2.4 Ökade möjligheter till kvittning av

reaförluster på onoterade aktier

Regeringens förslag: Reaförluster på onoterade

aktier får även utnyttjas för kvittning mot vinster på

marknadsnoterade aktier.

Skälen för regeringens förslag: För reaförluster på

finansiella tillgångar infördes genom 1990 års

skattereform en allmän regel som innebär att sådana

förluster i princip skall kvoteras till 70 procent. Vid en

kapitalinkomstskattesats på 30 procent innebär detta

att en förlust ger en skattelättnad på 21 procent.

Kvoteringsregeln infördes därför att det ansågs

önskvärt att minska inslaget av skattekrediter i

kapitalinkomstbeskattningen. Sådana skattekrediter

uppkommer bl.a. genom att sparare i finansiella

tillgångar i viss utsträckning kan välja att realisera

förluster före vinster på liknande tillgångar.

För aktier finns emellertid alltsedan skattereformen

ett undantag från den allmänna kvoteringsregeln.

Förluster på marknadsnoterade aktier får i sin helhet

kvittas mot vinster på sådana aktier. T.o.m. 1997 års

taxering fanns inte motsvarande möjlighet för förluster

på onoterade aktier vilket innebar att sådana förluster

kvoterades till 70 %. Samtidigt med lättnaderna i

ägarbeskattningen infördes dock efter förslag från

Företagsskatteutredningen fr.o.m. 1998 års taxering en

motsvarande full kvittning för förluster mot vinster på

dessa aktier (jfr SOU 1996:119).

För risktagandet i näringslivet och villigheten till

nysatsningar är den skattemässiga behandlingen av

förluster av stor betydelse. Detta gäller såväl förluster

i näringsverksamhet som förluster på aktier. För en

företagare eller potentiell köpare av aktier kan en ökad

kvittningsrätt för förluster öka benägenheten till

risktagande. Den möjlighet till kvittning av förluster i

nystartad enskild näringsverksamhet mot inkomst av

tjänst som infördes 1996 skall ses mot denna

bakgrund.

För att förbättra villkoren för extern kapitaltillförsel

till onoterade bolag finns anledning att utvidga

kvittningsrätten för förluster på aktier i sådana bolag. I

dag torde möjligheten till full kvittning av förluster

begränsas av att placerare i dessa bolag inte har

tillräckligt med reavinster som fullt ut kan täcka

eventuella förluster. En förbättring uppnås om

förluster på onoterade aktier kan kvittas även mot

vinster på marknadsnoterade aktier och andelar i

värdepappersfonder. För externa kapitalplacerare som

i utgångsläget innehar marknadsnoterade aktier och

andelar i fonder torde intresset av att satsa kapital i

onoterade bolag därmed öka.

Förslaget föranleder en ändring i 27 § 5 mom. lagen

om statlig inkomstskatt.

6.2.2.5 Fördelning av basbeloppsavdraget för

enskilda näringsidkare

Regeringens förslag: Om en skattskyldig har haft

såväl inkomst av tjänst som av näringsverksamhet får

avdraget för pensionssparande på ett halvt basbelopp

fördelas fritt mellan allmänt avdrag och avdrag i

förvärvskällan.

Förenklingsutredningens förslag: Överensstämmer

med regeringens.

Remissinstanserna: De remissinstanser som har

yttrat sig i denna fråga är positiva till den föreslagna

ändringen. En sammanställning av remissyttrandena

finns tillgänglig i Finansdepartementet (dnr 3723/97).

Skälen för regeringens förslag: I punkt 21 av

anvisningarna till 23 § kommunalskattelagen (1928:

370), KL, föreskrevs, i den utformning bestämmelsen

fick genom skattereformen, att avdrag fick göras för

pensionsförsäkring i den omfattning som angavs i

punkt 6 av anvisningarna till 46 § KL. I samband med

att lagstiftningen om särskild löneskatt infördes

uppmärksammades att utformningen av den nämnda

anvisningspunkten var otydlig såtillvida att det inte

framgick av lagen vilket avdrag för pensionssparande

som fick göras i inkomstslaget näringsverksamhet.

Oklarheten berodde på att punkt 6 av anvisningarna

till 46 § KL även innehöll avdragsregler som var

knutna till tjänsteinkomster. I propositionen

1990/91:166 föreslogs därför en proportioneringsregel

för det grundläggande basbeloppsavdraget för det fall

den skattskyldige hade uppburit såväl inkomst av

tjänst som inkomst av näringsverksamhet. Avdraget

har därefter halverats till ett halvt basbelopp genom

lagstiftning år 1995.

Proportioneringsregeln som finns i punkt 6 tredje

stycket av anvisningarna till 46 § KL innebär att

basbeloppsavdraget fördelas efter respektive

avdragsgrundande inkomsts andel av den

sammanlagda avdragsgrundande inkomsten. Om det

sammanlagda avdraget understiger ett halvt

basbelopp tillgodoförs avdraget i första hand inom

det basbeloppsutrymme som gäller för

näringsverksamheten. Om det sammanlagda avdraget

överstiger ett halvt basbelopp fördelas

basbeloppsavdraget mellan tjänst och

näringsverksamhet. Resterande del av avdraget

tillgodoförs tjänst eller näringverksamhet med

tillämpning av kompletteringsreglerna.

Förenklingsutredningen har i sitt delbetänkande

Enskilda Näringsidkare Översyn av skattereglerna,

SOU 1997:178, föreslagit att den nämnda

bestämmelsen skall ändras.

Enligt Förenklingsutredningen har

proportioneringsregeln fått en tekniskt komplicerad

utformning och är därför svår att tillämpa. Regeln

medför inte obetydliga administrativa problem för

skatteförvaltningen. En liten justering av

inkomstberäkningen ställer krav på följdändringar i

fråga om proportioneringen. Den tekniska

utformningen har sin grund i en strävan efter ett

ekonomiskt korrekt och rättvist resultat.

Olägenheterna uppmärksammades redan vid reglernas

tillkomst men de ekonomiska skälen för

proportionering ansågs då väga tyngre.

Förenklingsutredningen anser att behovet av

förenkling framstår som stort efter några års

tillämpning av regeln. Det behovet anses överskugga

de relativt små negativa effekter som kan uppkomma

om proportioneringsregeln slopas. Remissinstanserna

har tillstyrkt utredningsförslaget. Även regeringen

ansluter sig till den gjorda bedömningen.

I prop. 1990/91:166 s. 162 redogjordes för två

alternativa lösningar. Den ena lösningen innebär att

den del av avdraget som utgör ett basbelopp, numera

ett halvt basbelopp, skall få dras av som allmänt

avdrag endast om minst hälften av den skattskyldiges

inkomster under beskattningsåret utgör inkomst av

tjänst. I annat fall skall avdraget göras i

näringsverksamheten. De inkomster som skall

jämföras är inkomst av tjänst enligt 34 § KL och

inkomst av näringsverksamhet enligt 25 § KL före

avdrag för pensionssparande. Denna metod medför

ett visst missgynnande av näringsidkare som har en

inkomst av tjänst som är något högre än

näringsinkomsten.

Det andra alternativet som presenterades innebär

att den skattskyldige får fritt fördela

basbeloppsavdraget mellan allmänt avdrag och

avdrag i förvärvs-källan. Detta innebär ett gynnande

av den skattskyldige i de fall näringsinkomsten är

relativt blygsam i förhållande till inkomsten av tjänst.

Den största förenklingen uppnås enligt

Förenklingsutredningen om det andra alternativet

väljs. Enligt regeringens uppfattning skulle en sådan

ändring innebära en betydande förenkling.

Regeringen föreslår därför att regeln ändras så att den

skattskyldige fritt får fördela basbeloppsavdraget

mellan allmänt avdrag och avdrag i

näringsverksamheten.

Förslaget föranleder ändring av 46 § 2 mom. och

punkt 6 av anvisningarna till 46 § KL.

6.2.3 Omräkningstalen för 1999 års

taxeringsvärden

Regeringens förslag: Omräkningstalen för 1999 års

fastighetstaxering skall för hyreshus (värderings-

enheter för bostäder) samt för småhusenheter och

småhus på lantbruksenheter vara desamma som dem

som gäller för år 1998.

Skälen för regeringens förslag: I prop. 1996/97:150

föreslog regeringen att omräkningstalen för år 1998

avseende hyreshusenheter (bostadsdelen) och små-

husenheter skulle vara desamma som för år 1997.

Lagstiftningen trädde i kraft den 1 juli 1997 (bet.

1996/96:FiU20, rskr. 1996/97:284, SFS 1997:441).

Motiven för förslagen redovisades utförligt i

propositionen. Enligt regeringens mening finns det

ingen anledning att i detta hänseende nu göra en

annan bedömning än den som gjordes för ett år sedan.

Mot bakgrund härav anser regeringen att

omräkningsförfarandet inte bör leda till någon

förändring av taxeringsvärdena för hyreshus till den

del de avser värderingsenheter för bostäder samt för

småhusenheter för år 1999. Detta innebär att

omräkningstalen för dessa typer av fastigheter skall

vara desamma för år 1999 som dem som gäller för år

1998. Detsamma bör även gälla för småhus på

lantbruksenheter.

6.2.4 Åtgärder på tobaks- och

alkoholskatteområdet

6.2.4.1 Sänkt skatt på cigaretter

Regeringens förslag: Från den 1 augusti 1998

sänks styckeskatten på cigaretter från 85 öre till 20 öre

medan den del av skatten som är relaterad till

detaljhandelspriset höjs från 17,8 procent till 39,2

procent. Därigenom sänks skatten på cigaretter med

14 procent vid dagens cigarettpriser. Vid en

prissänkning som lämnar handelns marginaler

oförändrade blir skattesänkningen 27 procent.

Bakgrunden till regeringens förslag: Sverige har

sedan länge haft ett högt skatteuttag på tobak. Detta

avspeglar högt ställda ambitioner på folkhälsoområdet

där skatterna varit ett centralt inslag i politiken.

Prispåverkande skatter har bidragit till att begränsa

den totala konsumtionen av tobaksvaror och därmed

har de haft positiva effekter på folkhälsan. Skatterna

på tobak detsamma gäller för alkoholskatterna har

varit ett typexempel på styrande skatter där man via

prispåverkan ger konsumenterna anledning att beakta

varornas negativa effekter i sina konsumtionsval.

Det har med tanke på folkhälsan varit en uttalad

ambition att upprätthålla skatteuttaget i reala termer.

Detta har inneburit att bl.a. tobaksskatten successivt

justerats upp i takt med inflationen genom att

regeringen med jämna mellanrum föreslagit riksdagen

höjda tobakskatter. Sedan 1994 är tobaksskatten i

likhet med flertalet andra punktskatter indexerade,

dvs. skatten justeras med automatik för den historiskt

konstaterade förändringen i den allmänna prisnivån

under föregående år.

Under senare år har tobaksskatten av fiskala skäl

höjts i ett antal steg. För att finansiera åtgärder för

minskad arbetslöshet föreslogs våren 1996 en höjning

av tobaksskatten med 15 procent (prop. 1995/96:222,

bet. 1995/96:FiU15, rskr 1995/96:307) från den 1 januari

1997. Hösten samma år föreslogs en ytterligare

höjning med 7,9 procent från samma tidpunkt för att

finansiera en sänkning av skatten på öl

(prop.1996/97:1, bet. 1996/97:FiU1, rskr. 1996/97:53).

Slutligen föreslogs som en allmän finansiering av

åtgärder i 1997 års ekonomiska vårproposition en

höjning av tobaksskatten med 29 procent från 1

augusti 1997 (prop. 1996/97:150, bet. 1996/97:FiU20,

rskr. 1996/97:284). Bakom de tre höjningarna ligger

också det åtagande Sverige gjorde i förhandlingarna

om medlemskapet i EU att senast vid utgången av år

1998 uppfylla de av EU uppställda kraven om att de

samlade punktskatterna på cigaretter skall uppgå till

minst 57 procent av försäljningspriset.

Möjligheten att använda skatterna som ett

styrmedel för att begränsa totalkonsumtionen och

som en finansiseringskälla för offentliga utgifter beror

i hög grad på om man kan skattebelägga all tobaks-

konsumtion i Sverige. Den svenska ekonomins

ökande öppenhet med bl.a. en ökning av turism och

annat utlandsresande utgör här ett problem som

försvårar för Sverige att upprätthålla en högre prisnivå

på tobaksprodukter än den som gäller i vår omvärld.

Sveriges situation i EU har också inneburit försämrade

möjligheter att upprätthålla en effektiv kontroll vid

gränserna.

Till bilden hör också den ökande omfattningen av

den s.k. elektroniska handeln som underlättar köp av

billiga tobaksprodukter utomlands. EU:s regler om

beskattningen av postorderförsäljning har vissa

svagheter.

Slutligen finns klara indikationer, bl.a. genom

tullens beslagsstatistik, att omfattningen av

cigarrettsmugglingen ökat kraftigt under senare tid.

Sammantaget innebär de nu nämnda faktorerna att

den höga svenska tobaksskattens betydelse som ett

instrument i folkhälsopolitiken har försvagats. Genom

gränshandel och smuggling kommer inte obetydliga

delar av totalkonsumtionen att undandras beskattning

i Sverige. Men det innebär också att tobaksskattens

fiskala roll för finansering av offentliga åtaganden

kommer att minska.

Den statsfinansiella bilden

Fram till år 1997 kunde under en rad av år konstateras

en trendmässig minskning av den totala

tobakskonsumtionen genom förändrade rökvanor.

Som framgår av tabell 6.1 visar sig detta också i svagt

sjunkande intäkter från tobaksskatten fram till och

med 1996. År 1997 ökar dock intäkterna som ett

resultat av tobaksskattehöjningarna detta år. För en

närmare analys av tobaksskatteintäkterna för år 1997

och därefter hänvisas till avsnitt 6.3.1, där också

avvikelserna mellan tidigare och nuvarande prognoser

på detta område analyseras.

TABELL 6.1: INTÄKTER FRÅN TOBAKSSKATTEN 1994

1997

MILJARDER KRONOR

ÅR

UTFALL

1994

7 281

1995

7 246

1996

7 084

1997

7 696

Efterfrågan på beskattade tobaksvaror, i första hand

cigaretter, har visat sig vara betydligt mer priskänslig

än vad tidigare studier indikerar. Gjorda bedömningar

av elasticiteten förhållandet mellan den procentuella

minskningen i beskattad tobaksvolym och den

procentuella prishöjningen för utvecklingen mellan

1996 och 1997 visar på elasticiteter från knappt under

1 till klart över 1, dvs. på betydligt högre nivåer än vad

som tidigare uppmätts (0,3 0,5).

EU-regler

Före Sveriges medlemskap i EU beskattades cigaretter

med styckeskatt. Det fanns fem olika viktklasser med

ett fast skattebelopp i varje grupp.

Enligt EG:s regler skall punktskatten på cigaretter

bestå av två delar, en styckeskatt och en

värderelaterad skatt. Styckeskatten får inte understiga

5 eller överstiga 55 procent av summan av de totala

punktskatterna, d.v.s den värderelaterade skatten och

styckeskatten, och mervärdesskatten. Den

värderelaterade skatten skall beräknas på det högsta

försäljningspriset, vilket fastställs av tillverkare (eller

deras representanter inom gemenskapen) och

importörer.

Den totala punktskatten på cigaretter skall uppgå

till 57 procent av det högsta detaljhandelspriset,

inklusive mervärdesskatt, för cigaretter som

efterfrågas mest på den nationella marknaden.

Skattesatserna fastställs för dessa cigaretter och

tillämpas sedan även på övriga märken. Nivån på

skatten skall baseras på den prisnivå som gäller den 1

januari varje år för cigaretter i den mest efterfrågade

kategorien. I Sverige är Blend för närvarande

marknadsledande med ett högstapris på 44,50 kronor.

Sverige fick vid medlemsförhandlingarna med EU

en övergångsperiod till den 1 januari 1999 att uppnå

57-procentnivån. Ännu har inte denna nivå nåtts.

Sverige har, i likhet med övriga EU-länder i

Nordeuropa, ansett att styckeskatten bör utgöra den

helt dominerande delen av cigarettskatten. Detta har

varit ett skäl bakom svenska strävanden att få ersätta

57-procentsregeln med ett krav om minsta total

cigarettskatt på ett visst ECU-belopp.

Kontrollåtgärder

Skatteflyktskommittén har i sitt betänkande om

punktskattekontroll (SOU 1997:86) lämnat förslag om

förbättrade möjligheter till kontroll av

punktskattepliktiga varor. Med anledning av dessa

förslag har regeringen till riksdagen lämnat ett förslag

om en ny lag om punktskattekontroll av transporter m.

m. av alkoholvaror, tobaksvaror och

mineraloljeprodukter till Riksdagen. Lagen föreslås

träda i kraft den 1 juli 1998. I lagen föreslås förbättrade

möjligheter för tullen att kontrollera transporter

avseende alkoholvaror, tobaksvaror och

mineraloljeprodukter samt postförsändelser som

innehåller alkohol- eller tobaksvaror.

 Inom Finansdepartementet sker också en översyn

av lagstiftningen om varusmuggling. Denna översyn

skall vara slutförd den 31 augusti 1998. I samband

härmed kommer också frågan om vilka straffsatser som

skall gälla för varusmuggling att tas upp.

Även inom EU pågår för närvarande en översyn i

syfte att förstärka kontrollen av transporter av alkohol

och tobak. En arbetsgrupp skall inom kort lägga fram

förslag till olika förbättringar av kontrollen.

Skälen för regeringens förslag: Under det

senaste året har den illegala handeln med cigaretter i

form av smuggling och annan obeskattad införsel ökat

kraftigt. Det höga svenska priset har i kombination

med oklarheter i tullens och skattemyndighetens

möjlighet att kontrollera att skatten blir betald gjort att

en omfattande kriminalitet avseende illegal hantering

av tobaksprodukter har uppstått. De högre priserna i

förhållande till grannländer som Danmark och Finland

har också skapat incitament till ökad gränshandel

genom ökad privat införsel. Det finns även

indikationer på att handeln via internet ökat under

senare tid med införsel av cigaretter från länder med

lägre tobaksskatter än Sverige och där också

handelsmarginalerna är lägre. Tillsammans med en

minskad totalkonsumtion har detta också lett till

sjunkande tobaksskatteintäkter i förhållande till vad

som tidigare prognostiserats.

Mot denna bakgrund finns anledning att snabbt

vidta åtgärder. I annat fall kommer den illegala

hanteringen att bita sig fast och urholkningen av

skattebasen, också genom en ökad privatinförsel från

våra grannländer, att fortsätta. En annan konsekvens

av en allt större illegal hantering av tobak är att den

riskerar att försämra möjligheterna att följa

utvecklingen av tobakskonsumtionen och därmed

dess verkliga omfattning. Det blir även svårare att

hindra ungdomar under 18 år från att köpa tobak

eftersom den som illegalt tillhandahåller tobak inte

torde ha något intresse av att följa bestämmelserna om

åldersgräns i tobakslagen. Ungdomar är här som vid

annan illegal hantering, såsom alkohol, en särskilt

utsatt grupp. Exemplen visar på betydelsen av att

minska den illegala tobakshanteringen. Av

folkhälsoskäl är det således av största vikt att den

fortsatta utvecklingen mot en allt större illegal

tobaksmarknad stoppas.

De förslag på punktskattekontrollområdet som

regeringen nyligen presenterat ökar riskerna för de

som för in cigarretter illegalt och verkar därmed

återhållande på denna verksamhet. Samtidigt är

cigarettpriserna på den legala svenska marknaden så

höga i förhållande dels till vår närmaste omvärld, dels

till priserna på illegalt försålda cigaretter, att

lönsamheten av gränshandel och av smuggling

fortfarande kommer att vara så stor att det krävs

kompletterande åtgärder. Det är därför angeläget att få

ned priserna på den legala cigarettmarknaden. De

indikationer som tyder på en omfattande kriminalitet

med anknytning till smugglingen understryker vikten

av att åtgärder vidtas snarast och på bred front.

Tidigare försök att tillgodose EU:s krav om ett

punktskatteuttag om minst 57 procent av

försäljningspriset via skattehöjningar har inte varit

framgångsrika. Priser och marginaler har höjts utöver

vad som varit motiverat av skattehöjningarna.

Svårigheterna att uppnå 57-procentskravet

indikerar ett allmänt problem vad gäller effektiviteten

hos skatteförändringar. Skattejusteringar får åsyftade

effekter på detaljhandelspriserna enbart om

grossisterna låter skatteförändringarna slå i genom

fullt ut och att detta också slår igenom i

detaljhandelsledet. I detta sammanhang utgör

strukturen på den svenska cigarettmarknaden ett

problem.

Cigarettmarknaden domineras av ett antal stora

grossister vilka kan agera som prissättare. I

normalfallet innebär detta att priserna på

cigarettmarknaden kommer att ligga över den nivå som

skulle gälla vid större konkurrens och därmed kommer

också de beskattade volymerna att bli mindre. Men

det torde också innebära att priserna är mer trögrörliga

nedåt än uppåt. Denna asymmetri innebär att en

skattehöjning mycket väl kan leda till större

prishöjningar än vad som är motiverat vilket det

senaste årets erfarenheter visar medan en

skattesänkning inte behöver få fullt genomslag. Vid

rådande marknadsförhållanden blir därmed en central

fråga hur incitamenten för prissänkningar kan

förstärkas.

Kraftiga genomslag på detaljhandelspriserna är i

sin tur nödvändiga för att det skall vara möjligt att ta

tillbaka skattebasen genom att prismarginalerna till vår

omvärld och till priserna på den illegala marknaden

sjunker.

Frågan är då hur man genom ett förändrat

skatteuttag skall åstadkomma den önskvärda

prissänkningen. EG-reglerna på tobaksskatteområdet

ger medlemsländerna möjlighet att fastställa ett

 prisband inom vilket det högsta detaljhandelspriset

skall rymmas. Bestämmelser om fasta priser på

tobaksvaror finns t.ex. i Danmark. En prisreglering är

emellertid tveksam då den kan ge oönskade effekter i

andra avseenden. Situationens allvar och den brist på

konkurrens som kännetecknar den svenska

cigarettmarknaden innebär dock att det kan bli

nödvändigt att ta till regleringsinstrumentet om det

visar sig att andra metoder inte är effektiva. För

närvarande är dock inte detta alternativ aktuellt.

Frågan är då hur man i frånvaro av regleringar skall

kunna åstadkomma de önskvärda prissänkningarna.

Det handlar då om att kombinera en skattesänkning

med en förändrad skattestruktur så att olika aktörers

intresse av prissänkningar ökar, eller snarare att

motståndet mot prissänkningar minskar. Därvid är

avvägningen mellan de styckerelaterade skatten och

den del av skatten som utgår som andel av

detaljhandelspriset central.

Sverige har sedan lång tid tillämpat en ordning med

en hög andel styckeskatt, då tobakens

skadeverkningar är kopplad till konsumtionsvolymen,

inte till konsumtionsvärdet. En hög andel styckeskatt

bidrar därför till att på ett bättre sätt internalisera

tobakens skadeverkningar i konsumenternas val än

vad som gäller vid en hög andel värderelaterade skatt.

En hög styckeskatt har också ansetts innebära att man

motverkar introduktionen av legalt införda och

beskattade lågpriscigaretter som kan vara extra

hälsovådliga.

Ovanstående bedömningar är giltiga för en

situation där gränshandel och smuggling har en

begränsad omfattning. Så är inte fallet i dagsläget.

Förekomsten av illegalt införda och obeskattade

lågpris-cigaretter på den svenska marknaden gör att

tobaksskattens styreffekter undergrävs i ökande

omfattning. Härigenom har folkhälsoargumentet för en

hög andel styckskatt försvagats.

För närvarande uppgår den värderelaterade skatten

till 17,8 procent av detaljhandelspriset medan

styckskatten utgör 85 öre per cigarett. Vid ett

paketpris på 44,50 kronor innebär detta att

styckskatten utgör den dominerande delen eller 17

kronor per paket medan den värderelaterade skatten

utgör en mindre del eller 7,92 kronor per paket. Den

låga värderelaterade skatten innebär att

prissänkningar vid oförändrade skattesatser slår

förhållandevis hårt på den del av nettopriset som

utgörs av marginaler i olika led. Ett exempel illustrerar.

Om priset sjunker med 1 krona påverkas inte

styckeskatten vid oförändrad försäljningsvolym. Den

värderelaterade skatten sjunker med 17,8 öre och

därtill faller momsen med 20 öre. De totala skatterna

sjunker alltså med ca 38 öre medan resten av

prissänkningen faller på marginalen som sjunker med

62 öre. Från säljarens synpunkt finns därför ett ganska

stort motstånd mot att sänka priset.

Dagens tobaksskattestruktur med en hög stycke-

skatt har alltså inneburit att den legala handeln inte

haft incitament att priskonkurrera eller att söka

alternativa leverantörer. Följden har blivit en

monopolliknande partihandelsstruktur och stela

priser. Det har också bidragit till att all priskonkurrens

tagit formen av illegal försäljning av obeskattade

tobaksvaror.

Regeringen föreslår nu en ny tobaksskattestruktur

så att styckeskatten sänks kraftigt från 85 öre per

cigarett till 20 öre per cigarett samtidigt som den

värderelaterade skatten höjs från 17,8 procent till 39,2

procent av detaljhandelspriset. Incitamenten att

priskonkurrera förbättras därmed. Det kommer att vara

tillåtet med direktförsäljning av cigaretter från

utlandet, under förutsättning att säljaren är registrerad

som skattskyldig och erlägger svensk punkt- och

mervärdesskatt. Vidare kommer detaljisterna att ha

större incitament att söka alternativa leverantörer. I

Öresundsområdet bör det t.ex. vara möjligt att vända

sig till dansk partihandel. Regeringen räknar därför

med en ökad priskonkurrens inom den legala handeln.

Parti- och detaljhandels nettopris exkl.skatter ligger

i dag på 10,68 kronor per paket cigaretter, vilket är

högt i en internationell jämförelse. Nettopriserna

beräknas t.ex. i Danmark ligga på 6,09 kronor per paket

cigaretter. Regeringen bedömer att den ökade

priskonkurrensen kommer att leda till att handelns

nettopriser kommer att minska.

Effekten på handelns marginaler vid en given

prissänkning blir också mindre vid den nya

skattestrukturen. Vid en prissänkning med 1 krona

sjunker den totala skatten med nästan 60 öre (bortfall

av värderelaterad skatt om 39,2 öre och moms om 20

öre) medan marginalen sjunker med enbart 40 öre.

Betydelsen av fördelningen mellan stycke- och

värderelaterad skatt för hur olika prissänkningar

påverkar nettopriserna illustreras med de mer

utbyggda räkneexempel som redovisas i tabellerna 6.2

och 6.3. I tabell 6.2 återfinns exempel på

prissänkningar vid gällande styck- och värderelaterad

skatt medan motsvarande exempel ges för det fall den

värderelaterade skatten höjts till 39,2 procent och

styckeskatten sänkts till 20 öre per cigarett. Exemplen

visar också nödvändigheten av att höja den rörliga

delen av tobaksskatten. Annars skulle

tobaksbranschens incitament att ta ut lägre

nettopriser minskas, och priserna åter kunna stiga i

stället för den åsyftade sänkningen

I tabellerna illustreras tre fall förutom utgångsläget

vid gällande regler (tabell 6.2) och situationen efter en

prissänkning vid föreslagna regler som innebär

oförändrade nettopriser (tabell 6.3). Det första fallet

beskriver mer detaljerat det tidigare exemplet med en

prissänkning med 1 krona. I de två återstående fallen

förutsätts priserna i det ena fallet sjunka så mycket att

nettopriset kommer att sammanfalla med det som gäller

i Danmark, dvs 6,09 kronor per paket medan i det

andra fallet paketpriset antas sjunka till den danska

nivån, varvid nettopriset bestäms som en restpost.

Det senare fallet är av ett uppenbart intresse då en

prissänkning av denna storlek är önskvärd för att

begränsa gränshandeln; nivån i Finland är ungefär

densamma som i Danmark.

Vid en jämförelse mellan de olika tabellerna såvitt

gäller effekterna av en prissänkning med 1 krona

framkommer det tidigare redovisade resultatet; vid

föreslagna regler sjunker nettopriserna mindre än vid

gällande regler.

Tidigare har noterats att det är önskvärt att priset

faller ner till dansk nivå, dvs. ett paketpris på 34

kronor. Vid gällande regler kräver detta en mycket

kraftig neddragning av nettopriset, från 10,68 kronor

till 4,15 kronor. Vid föreslagna regler krävs en

väsentligt mindre neddragning, till 9,87 kronor. Vid

denna nivå kommer ändå nettopriset att ligga över den

danska nivån.

Betydelsen av skattestrukturen illustreras också av

resultaten för prissänkningar som resulterar i

nettopriser på dansk nivå. Vid gällande regler kan

priserna bara sjunka till 37,12 kronor medan vid

föreslagna regler priserna kan falla ner till 24,74 kronor.

I olika avseenden förbättrar alltså föreslagna regler

förutsättningarna för att sänka priserna så att

gränshandeln och konsumtion av illegala cigarretter

minskar. Regeringen förutsätter att grossister och

detaljhandel utnyttjar dessa förutsättningar.

De föreslagna åtgärderna innebär att Sverige inte

kommer att uppfylla EU:s krav om att det samlade

punktskatteuttaget skall uppgå till minst 57 procent av

detaljhandelspriset. Sverige kommer därför att ta upp

diskussioner med EU om en förlängning av det

svenska undantaget.

Frågan är då hur konsumenterna kommer att

reagera vid en prissänkning ner till dansk nivå.

Bedömningar av elasticiteter, baserade på de senaste

årens pris- och volymförändringar, indikerar att det

inte är orimligt med elasticiteter i intervallet 1 1,5.

Bakom dessa elasticiteter ligger dels ändrade

rökvanor, dels en ökad illegal försäljning. Initialt torde

ändrade rökvanor stå för en betydande del av

försäljningsminskningen, medan den illegala

försäljningen förväntas öka i takt med att

försäljningskanaler blir mer etablerade och utsträcks

till nya delar av landet samtidigt som svarthandeln blir

mer socialt accepterad. Därmed kommer en allt större

del av försäljningen bero på den illegala försäljningen.

Vi har således ännu inte sett hela effekten av de

prishöjningar som skedde under 1997. Om inga

åtgärder vidtas kan man förvänta sig en fortsatt

försäljningsminskning under de närmaste åren. Sett

över en längre tidsperiod kan elasticiteten också

förväntas ligga väsentligt över 1 (ett).

Den förväntade minskningen av totalkonsumtionen

av tobak som förutsattes när skatten höjdes kan också

ifrågasättas. Den ökade illegala hanteringen av tobak

som följt i skattehöjningens spår har i stället försämrat

möjligheten av att följa utvecklingen av

tobakskonsumtionens totala omfattning. Det har, som

tidigare nämnts, även blivit svårare att bilda sig en

uppfattning om konsumtionen bland ungdomar

påverkats eftersom kontrollen av försäljning till

ungdomnar under 18 år sannolikt har försämrats. Det

finns således skäl som talar för att de skattehöjningar

som av hälsoskäl genomförts inte fått avsedd effekt.

Reaktionen på en prissänkning behöver inte bli lika

kraftig som vid de senaste prishöjningarna. Vid en

prissänkning kommer inte den faktiska

cigarettkonsumtionen att återgå till tidigare nivåer

vilket inte heller är önskvärt. Ökningen av handeln

med illegala cigaretter kommer inte heller att reverseras

fullt ut. Sammantaget innebär detta att elasticiteten vid

en prissänkning kan visa sig vara lägre än vid en

prishöjning. Å andra sidan kan elasticiteten vid en

prissänkning variera positivt med sänkningens storlek

genom förekomsten av obeskattade substitut.

Såvitt gäller de föreslagna regelförändringarnas

effekter på tobaksskatteintäkterna blir varje försök till

kvantifiering högst osäker. En osäkerhet gäller den

framtida utvecklingen i frånvaro av åtgärder där

utvecklingen vid dagens priser på legala cigaretter i

Sverige förväntas bli mer negativ än vad som tidigare

kunnat förutses. Det är mot denna osäkra utveckling

som en finansieringsbedömning skall göras. En annan

osäkerhet gäller storleken på elasticiteten vid en

prissänkning, och särskilt vid prissänkningar av den

storleksordning som de föreslagna reglerna medger.

Vid bedömningen av effekterna på de offentliga

finanserna skall vidare vägas in den återhållande

effekt på den illegala handeln med cigaretter som

regeringens förslag på kontrollområdet kommer att få.

Vid en samlad bedömning anser regeringen att de

föreslagna åtgärderna inte kommer att påverka de

offentliga finanserna negativt. I ett längre tidsper-

spektiv skapar åtgärden tvärtom bättre förutsättningar

att bevara skattebasen, framför allt genom att en större

andel av den totala cigarettkonsumtionen kommer att

beläggas med svensk skatt.

Regeringen avser att ingående följa effekterna för

folkhälsan av de nu föreslagna ändringarna i

skattereglerna. Om det skulle visa sig att de

förändrade reglerna leder till en ogynnsam utveckling

när det gäller tobakskonsumtionen är regeringen

beredd att återkomma med förslag till motåtgärder.

TABELL 6.2: EFFEKTER AV OLIKA PRISSÄNKNINGAR VID GÄLLANDE SKATTEREGLER

PRIS IDAG

PRISSÄNKNING

MED 1 KR

NETTOPRIS SOM

DANMARK

PRIS SOM

DANMARK

Styckeskatt (kr/cigarett)

0,85

0,85

0,85

0,85

Värderelaterad skatt (%)

17,80

17,80

17,80

17,80

Detaljhandelspris (kr/pkt)

44,50

43,50

37,12

34,00

Styckeskatt (kr/pkt)

17,00

17,00

17,00

17,00

Värderelaterad skatt (kr/pkt)

7,92

7,74

6,61

6,05

Tobaksskatt (kr/pkt)

24,92

24,74

23,61

23,05

Moms (kr/pkt)

8,90

8,70

7,42

6,80

Nettopris (kr/pkt)

10,68

10,06

6,09

4,15

TABELL 6.3: EFFEKTER AV OLIKA PRISSÄNKNINGAR VID FÖRESLAGNA SKATTEREGLER

PRIS VID

OFÖRÄNDRADE

MARGINALER

PRISSÄNKNING

MED 1 KR

PRIS SOM

DANMARK

NETTOPRIS SOM

DANMARK

Styckeskatt (kr/cigarett)

0,20

0,20

0,20

0,20

Värderelaterad skatt (%)

39,20

39,20

39,20

39,20

Detaljhandelspris (kr/pkt)

35,98

34,98

34,00

24,74

Styckeskatt (kr/pkt)

4,00

4,00

4,00

4,00

Värderelaterad skatt (kr/pkt)

14,10

13,71

13,33

9,71

Tobaksskatt (kr/pkt)

18,10

17,71

17,33

13,71

Moms (kr/pkt)

7,20

7,00

6,80

4,95

Nettopris (kr/pkt)

10,68

10,27

9,87

6,09

6.2.4.2 Upphävande av reglerna för

indexering av vissa punktskatter

Regeringens förslag: Reglerna om indexering av

skattesatserna för tobaksskatt och alkoholskatt

upphävs.

Bakgrunden till regeringens förslag: Regler för

indexering av skattesatser finns i dag för tobaksskatt,

alkoholskatt, försäljningsskatt på motorfordon samt

energi- och koldioxidskatt. Enligt reglerna skall

regeringen i slutet av varje år, på grundval av

förändringarna i prisläget, i förordning fastställa de

skattesatser som skall gälla året därpå. För tobaks-

och alkoholskatterna skall beräkningen göras utifrån

prisförändringarna september september och

förordningar utfärdas i oktober. För övriga skatter

gäller prisförändringarna oktober oktober med

förordningar i november.

Indexeringsreglerna infördes den 1 januari 1994

(prop. 1993/94:25, bet. 1993/94:FiU1, rskr. 1993/94:100,

SFS 1993:1508, 1512 1513) och omfattade

ursprungligen den allmänna energiskatten,

bensinskatten, dieseloljeskatten, koldioxidskatten,

tobaksskatten och dryckesskatten. Motivet var att

värdesäkra skatteintäkterna.

I prop. 1993/94:25, Inriktningen av den ekonomiska

politiken, anfördes bl.a. att punktskatterna i de flesta

fall tas ut med ett visst belopp per styck, en

styckeskatt. Vid oförändrade skattesatser och viss

inflation innebär detta att det reala skatteuttaget

sjunker över tiden. Med en årlig inflation på 5 procent

kommer det reala skatteuttaget under en femårsperiod

att minska med knappt 30 procent. Med en lägre

inflationstakt på exempelvis 2 procent årligen kommer

det reala skatteuttaget under en femårsperiod att

minska med drygt tio procent. I ett makroperspektiv

innebär den bristande realvärdesäkringen att

skattekvoten skatterna uttryckta som andel av BNP

 sjunker över tiden. I då rådande statsfinansiella läge

och de krav detta ställde på en sanering av finanserna

borde punktskatteintäkterna värdesäkras. Genom en

koppling av nivån på punktskattesatserna till den

allmänna prisutvecklingen skapades en ordning där

det reala skatteuttaget säkerställs. Detta bidrog också

till en större säkerhet om statens intäkter från

punktskatteområdet.

Indexeringen begränsades till att avse perioden

1994 1998 vilket var perioden för det

saneringsprogram för de offentliga finanserna som

lades fram i propositionen.

Från den 1 januari 1996 utvidgades värdesäkringen

till att även omfatta försäljningsskatten på

motorfordon, utan tidsbegränsning, och den

tidsbegränsning som gällt för skatterna på tobak,

alkohol och energi slopades (prop. 1994/95:203, bet.

1994/95:SkU28, rskr. 1994/95:439, SFS 1995:912, 915

917).

Skälen för regeringens förslag: Regeringen ställer

sig i princip bakom tanken på att intäkterna från de

viktigaste punktskatterna bör vara värdesäkrade.

Emellertid är behovet av indexering mindre nu än då

det infördes eftersom inflationen ligger på en helt

annan nivå. En automatisk uppräkning av

skattesatserna föregås inte heller av några

överväganden om det lämpliga i skattehöjningarna.

Detta är en nackdel som är särskilt tydlig inom

alkohol- och tobaksskatteområdet.

Sammantaget anser regeringen att övervägande

skäl talar för att de nuvarande indexeringsreglerna

beträffande alkohol- och tobaksskatten bör upphävas.

Förändrade skatter inom detta område bör föregås av

en politisk prövning av lämpligheten i att vidta

åtgärder. Det kan också påpekas att systemet när det

permanentades 1996 inte ansågs innebära en

budgetförstärkning eftersom skattesatserna sett i ett

historiskt perspektiv ändå hade justerats upp i en takt

minst motsvarande inflationen. Åtgärden bedöms vara

offentligt-finansiellt neutral med tanke på att storleken

på de underliggande skattebaserna är förhållandevis

starkt känslig för prisförändringar.

Förslaget innebär att 42 § lagen (1994:1563) om

tobaksskatt och 37 § lagen (1994:1564) om

alkoholskatt upphävs.

6.2.5 Fastighetsskatten på vattenkraftverk

Regeringens förslag: Fastighetsskatten på mark-

värdet av vattenkraftverk sänks den 1 januari 1999

med 1,71 procentenheter.

Bakgrunden till regeringens förslag: Produktion av

vattenkraft har beskattats sedan 1982. Skatten

baserades ursprungligen på producerad mängd el.

Skattesatsen som varierade beroende på när

anläggningen hade tagits i drift, uppgick högst till 2

öre per kWh. Den 1 januari 1996 höjdes både

produktionsskatterna på vattenkraft och kärnkraft som

ett led i finansieringen av EU-medlemskapet. Samma år

i september höjdes skatterna på nytt för att bidra till

finansieringen av utbildningssatsningen, det s.k.

kunskapslyftet.

Produktionsskattehöjningarna har kritiserats,

framför allt för att de inneburit en ökad belastning för

de elintensiva företagen. I den ekonomiska

vårpropositionen 1997 (prop. 1996/97:150)

konstaterades också att större delen av den elektriska

kraften fortfarande såldes i enlighet med avtal som

ingåtts före avregleringen av elmarknaden. Därför

kunde elproducenterna övervältra skattehöjningen på

konsumenterna genom höjda elpriser. Mot denna

bakgrund omvandlades en del av

produktionsskatterna till konsumtionsskatt på el. En

tidigare beslutad höjning av produktionsskatterna

togs tillbaka och i stället höjdes energiskatten på

fossila bränslen och el. Samtidigt omvandlades

vattenkraftsskatten till en fastighetsskatt på

vattenkraft. Ytterligare ett steg i övergången till

konsumtionsskatt på el togs den 1 januari 1998 då

fastighetsskatten på markvärdet av vattenkraftverk

sänktes med 1,21 procentenheter till 2,21 procent

samtidigt som energiskatten på el höjdes med 1,4 öre

per kWh. Eftersom ingen energiskatt tas ut på el som

förbrukas vid tillverkningsprocessen i industriell

verksamhet förväntades skatteomläggningen medföra

sänkta kostnader för den elintensiva industrin.

Skälen för regeringens förslag: En säker tillgång

på el till ett rimligt pris är en viktig förutsättning för

den svenska industrins internationella

konkurrenskraft. Det är angeläget att den elintensiva

industrin ges konkurrenskraftiga villkor.

Beskattningen av el i produktionsledet utgör ett

problem i en situation där förhållandena på

elmarknaden är sådana att beskattningen leder till

ökade kostnader för elanvändarna. Inom ramen för

den översyn av hela energibeskattningen som pågår

inom regeringskansliet och där förslagen

sammantagna skall ge ett oförändrat skatteuttag på

området prövas därför i vilken takt beskattningen av el

i produktionsledet skall avvecklas. Det finns emellertid

anledning att redan nu ta ett ytterligare steg vad gäller

denna beskattning. Regeringen föreslår därför att den

del av fastighetsskatten på markvärdet av

vattenkraftverk som svarar mot den tidigare

produktionsskatten avskaffas fr.o.m. den 1 januari

1999. Detta innebär en sänkning av skatten på

markvärdet från 2,21 procent till 0,5 procent.

Kvarvarande del svarar mot den skatt som utgår på

industrifastigheter, inkl. elproduktionsenheter.

6.2.6 Reklamskatt

Regeringens förslag: Reklamskatten på

reklamtrycksaker avskaffas fr.o.m. den 1 januari 1999.

1996 års reklamskatteutrednings förslag:

Utredningen har föreslagit att reklamskatten

avskaffas.

Remissinstanserna: Nästan samtliga

remissinstanser har tillstyrkt utredningens förslag att

avskaffa reklamskatten. Landsorganisationen i

Sverige ställer sig bakom utredningens ståndpunkt att

de administrativa kostnaderna i skattesystemet måste

vägas mot skatternas principiella och statsfinansiella

betydelse. I fallet reklamskatten så innebär situationen

i dagsläget att den på sikt bör ersättas med en mer

likformig och lättadministrerad skatt. Pres(s)gruppen

har tillstyrkt ett avskaffande av reklamskatten under

förutsättning att detta inte äventyrar presstödets

fortbestånd.

En sammanställning av remissyttrandena finns

tillgänglig i Finansdepartementet (dnr Fi97/1238).

Bakgrunden till regeringens förslag: Enligt lagen

(1972:266) om skatt på annonser och reklam tas skatt

ut för annons som är avsedd att offentliggöras inom

landet och för reklam som är avsedd att spridas inom

landet i annan form än annons. Med annons menas ett

särskilt utrymme som upplåtits i trycksak för

återgivning av text eller bild för annan än utgivaren

och sådant utrymme i trycksaken som tagits i anspråk

av utgivaren för egen reklam. Med reklam avses ett

meddelande som har till syfte att åstadkomma eller

främja avsättning i kommersiell verksamhet av vara,

fastighet, nyttighet, rättighet eller tjänst. Med

reklamtrycksak avses trycksak som framställts

huvudsakligen i syfte att offentliggöra reklam.

Skatteplikt föreligger för annons som avser reklam

och för annan annons för vilken vederlag utgår.

Undantag från skatteplikten gäller för annonser i

periodisk publikation som är organ för ideella

sammanslutningar. Vidare undantas publikation som

ges ut på främmande språk för spridning

huvudsakligen utomlands samt egenannons i

publikation och reklamtrycksak. Skatteplikt föreligger

vidare för reklamtrycksak och för reklam som återges i

s.k. ljustidning, i eller i anslutning till trafikmedel,

butikslokal, sportanläggning, teater eller liknande

lokal, på fastighet eller allmän plats eller på

motsvarande sätt samt för reklam som återges genom

visning av film eller återgivning av ljud. Från

skatteplikt undantas reklamtrycksak som är avsedd att

ingå som bilaga i annan publikation än reklamtrycksak,

när reklamen avser endast publikationen eller annat

nummer av denna eller, i fråga om bok, annan

bokutgivning av samme förläggare. Vidare är inte

offentliggörande av reklam skattepliktigt om det är

fråga om reklam i eller utanför företags butikslokaler,

arbetsplats, trafikmedel eller liknande om reklamen

avser företaget, dess verksamhet eller utrymmet för

reklamen. Slutligen undantas från skatteplikt även

offentliggörande av reklam genom visning av film eller

återgivning av ljud om reklamen avser kommande

verksamhet av det slag som bedrivs där reklamen

offentliggörs.

Skattskyldig är den som yrkesmässigt offentliggör

reklam eller annons eller framställer reklamtrycksak.

Vidare är den som bedriver yrkesmässig verksamhet

inom landet skattskyldig för reklamtrycksak som avser

verksamheten och som förts in till landet utan att

reklamskatt betalats vid införseln. Den som i

yrkesmässig verksamhet distribuerar annonsblad som

förts in till landet utan att reklamskatt betalats vid

införseln är likaså skattskyldig.

Skattesatsen är för annons i allmän nyhetstidning

fyra procent av beskattningsvärdet och i alla övriga

fall elva procent av beskattningsvärdet. I fråga om

periodisk publikation som har karaktär av dagspress,

populärpress eller fackpress föreligger dock

redovisningsskyldighet för reklamskatt endast om det

sammanlagda beskattningsvärdet av publikationens

annonser för beskattningsår överstiger 60 000 kronor.

I övriga fall föreligger redovisningsskyldighet om det

sammanlagda beskttningsvärdet för helt

beskattningsår överstiger 20 000 kronor. Till den som

redovisat skatt för annonser i annan självständig

periodisk publikation än annonsblad återbetalas för

varje helt beskattningsår så stor del av den erlagda

skatten som svarar mot en skattepliktig omsättning om

högst 12 miljoner kronor för dagspress och högst 6

miljoner kronor för annan press.

Reklamskatteutredningen tillsattes 1986 med

huvuduppdrag att åstadkomma en utvidgning av

skatten till nya medier, främst TV, radio och databaser.

Utredningen skulle också föreslå åtgärder som

säkerställde att reklamskatten även träffade trycksaker

som framställdes med nya tekniker. En annan uppgift

var att förenkla beskattningen eftersom

tillämpningsproblem framförts från såväl skattskyldiga

som beskattningsmyndigheten. I det år 1988 framlagda

betänkandet SOU 1988:17 föreslog

Reklamskatteutredningen en helt ny reklamskattelag

som bl.a. utsträckte lagens tillämpningsområde till de

nya reklammedierna och innebar att trycksaksreklamen

skulle beskattas i distributionsledet och inte hos

tryckerierna. Utredningens förslag fick ett i många

delar mycket negativt mottagande vid

remissbehandlingen och någon reformering av

reklamskatten kom inte till stånd med anledning av

förslaget.

1996 års reklamskatteutredning tillsattes i slutet av

1995. Utredningen hade i uppdrag att göra en översyn

av reklambeskattningen. Som utgångspunkt för

utredningens arbete gällde att reklamskatten så långt

som möjligt skall vara generell för all reklam och

konkurrensneutral mellan olika reklammedier.

Utredningen skulle vidare undersöka möjligheterna att

utvidga reklamskatten till i dag skattefria områden,

särskilt reklam i radio och TV. Vidare hade

utredningen i uppgift att förenkla

beskattningsreglerna, särskilt vad beträffar

beskattningen av reklamtrycksaker som förorsakat

många problem, i syfte att underlätta tillämpningen

och administrationen av skatten. Slutligen skulle

utredningen analysera om reklamskatten kan anses

vara förenlig med gemenskapsrätten.

Skälen för regeringens förslag: 1996 års

reklamskatteutredning har i sitt betänkande SOU

1997:53 föreslagit ett avskaffande av reklamskatten.

Utredningen har gjort en noggrann genomgång av de

problem som föreligger beträffande

reklambeskattningen. Utredningens uppfattning är att

det saknas förutsättningar att komma till rätta med de

under lång tid påtalade bristerna i

reklambeskattningen. Man anser att det inte går att

åstadkomma en generell och konkurrensneutral skatt

på reklam annat än till priset av en reglering som inte

är godtagbar från tillämpnings- och kontrollsynpunkt.

När det gäller beskattningen av reklamtrycksaker har

utredningen särskilt påtalat de stora

tillämpningsproblemen inom detta område samt

problemen för beskattningsmyndigheten att

kontrollera att de som är skattskyldiga i Sverige för

införda reklamtrycksaker och annonstrycksaker från

annat EU-land verkligen redovisar skatt i landet.

Utredningen beräknade bruttointäkterna av

reklamskatten till ca 1,1 miljarder kronor.

Regeringen anser, i likhet med 1996 års

reklamskatteutredning och en överväldigande

majoritet av remissinstanserna, att reklamskatten bör

avskaffas. För närvarande saknas dock

förutsättningar att finansiera ett totalt avskaffande av

reklamskatten. Det föreligger dock så allvarliga

problem när det gäller beskattningen av

reklamtrycksaker för såväl skattemyndigheten som de

ofta små och medelstora tryckerier som är

skattskyldiga att skatten i denna del snarast bör

avskaffas. Detta framstår som särskilt angeläget med

anledning av att svårigheterna för skattemyndigheten

att kontrollera skattskyldigheten vid införsel av

reklamtrycksaker från annat EU-land kan leda till

förlust av arbetstillfällen för tryckeribranschen i

Sverige. Regeringen föreslår därför att reklamskatten

på reklamtrycksaker avskaffas fr.o.m. den 1 januari

1999. De s.k. annonsbladen berörs således inte av

denna förändring. Förändringar på

reklamskatteområdet måste vara så utformade att

dagspressens ställning och mångfalden inom

dagspressen värnas.

6.2.7 Inget direktavdrag för investeringar

i nya värme- och kraftproduktions-

anläggningar

I föregående års vårproposition (prop. 1996/97:150 s.

190) aviserade regeringen att ett tidsbegränsat

direktavdrag borde införas. Direktavdraget skulle avse

investeringar i anläggningar för värme- och

kraftvärmeproduktion som använder förnybara

energikällor samt för distributionsnät från sådana

anläggningar och gälla investeringar under perioden

juli 1997 december 1998. Vid den fortsatta analysen

har regeringen kommit fram till att en sådan

lagstiftning endast skulle gynna investeringar som

skulle ha kommit till stånd även utan möjligheten till

direktavdrag. Incitamentseffekten för att genomföra

nya investeringar skulle bli obetydlig. Regeringen

kommer därför inte att lägga fram något förslag till

direktavdrag.

6.2.8 Finansiella effekter för stat och

offentlig sektor

I detta avsnitt redovisas de finansiella effekterna av

föreslagna åtgärder. Redovisningen, som lämnas i

tabell 6.4, avser effekterna för åren 1998 2001 för

statsbudgeten och för hela den offentliga sektorn. I

båda fallen är redovisningen kassamässig, vilket bl.a.

innebär att olika förskjutningar i uppbörden av skatter

har beaktats. Därutöver redovisas också

bruttoeffekten och den varaktiga nettobudgeteffekten

för offentlig sektor. Vid redovisningen har, förutom till

uppbördsförskjutningar, i förekommande fall även

hänsyn tagits till olika slag av indirekta effekter genom

de primära skatteförändringarnas påverkan på andra

skattebaser och på offentliga utgifter.

Förslaget om ett nytt skalsteg vid den statliga

beskattningen av förvärvsinkomster fr.o.m.

inkomståret 1999 beräknas ge en varaktig

budgetförstärkning om 2,2 miljarder kronor. För 1999

är effekten något lägre p.g.a viss fördröjning i

skatteuppbörden. Beräkningarna har gjorts exkl.

pensionsreform.

Den ökade möjligheten att avsätta inkomster till

periodiseringsfonder för enskilda näringsidkare och

delägare i handelsbolag, som gäller fr.o.m. 1999 års

taxering, beräknas ge en varaktig budgetförsvagning

på 0,07 miljarder kronor. De kassamässiga effekterna

för åren 1999 2001 är större, där de ökade

avsättningsmöjligheterna antas reducera intäkterna

från den statliga skatten på expansionsmedel.

Därigenom uppkommer en skattekredit som efter ett

antal år återtas då de avsatta medlen återförs och

beskattas som expansionsmedel. På längre sikt antas

avsatta inkomster beläggas med socialavgifter och

inkomstskatt på förvärvsinkomst. För åren 1999 och

2001 uppgår budgetförsvagningen till 0,24 miljarder.

För år 2000 uppkommer en dubbel effekt beroende

dels på utbetalning av överskjutande skatt avseende

1999 års inkomster, dels på att den föreslagna

regeländringen antas påverka preliminärdebiteringen

detta år.

TABELL 6.4: SKATTEÅTGÄRDER I VÅP 1998. KASSAMÄSSIGA EFFEKTER FÖR STATSBUDGETEN

OCH OFFENTLIGA

SEKTORN FÖR ÅREN 1998 2001 SAMT BRUTTOEFFEKTER OCH VARAKTIGA EFFEKTER FÖR

OFFENTLIG SEKTOR

MILJARDER KRONOR

IKRAF

T

BRUTT

O-

EFFEKT

 STATSBUDGET

 OFFENTLIG

SEKTOR

VARAKTIG

EFFEKT

OFF. SEKTOR

1998

1999

2000

2001

1998

1999

2000

2001

Nytt skalsteg i

inkomstskatten

1/1

99

2,2

0

2,0

2,2

2,2

0

2,0

2,2

2,2

2,2

Skatteåtgärder för

småföretag

Höjd PF-avsättning

enskilda

näringsidkare

1/7

98

-0,24

0

-

0,24

-

0,48

-

0,24

0

-

0,24

-

0,48

-

0,24

-0,07

Utvidgat lättnadsutrymme

onoterade aktier

1/7

98

-0, 19

0

-

0,19

-

0,20

-

0,20

0

-

0,19

-

0,20

-

0,20

-0,21

Utvidgad kvittning av

reaförlust onoterade aktier

1/7

98

-0,08

0

-

0,08

-

0,08

-

0,08

0

-

0,08

-

0,08

-

0,08

-0,08

Fri fördelning

basbeloppsavdrag

1/7

98

-0,07

0

0

-

0,07

-

0,07

0

0

-

0,07

-

0,07

-0,07

Sänkt fastighetsskatt

vattenkraft-

verk

1/1

99

-1,19

0

-

1,25

-

1,20

-

1,17

0

-

1,03

-

1,01

-

0,98

-0,90

Avskaffad skatt

reklamtrycksaker

1/1

99

-0,2

0

-

0,18

-

0,17

-

0,16

0

-

0,19

-

0,18

-

0,16

-0,09

Ej omräkning

fastighetsskatt

1/7

98

-1,72

0

-

0,81

-

0,65

-

0,26

0

-

0,81

-

0,49

-

0,42

-0,10

Den utvidgade lättnaden i ägarbeskattningen för

onoterade bolag beräknas ge en varaktig

budgetförsvagning om 0,21 miljarder kronor medan de

ökade möjligheterna att kvitta reaförluster på aktier i

onoterade bolag ger en budgetförsvagning om 0,08

miljarder kronor. För dessa åtgärder, som båda gäller

fr.o.m. 1999 års taxering, reduceras den statliga skatten

på kapitalinkomster, där den kassamässiga effekten

uppkommer året efter inkomståret.

Införandet av fri fördelning av det fasta

basbeloppsavdraget för enskilda näringsidkare, som

gäller fr.o.m. 1 januari 1999, beräknas ge en varaktig

budgetförsvagning om 0,07 miljarder kronor.

Borttagandet om kvarvarande produktionsskattedel

av fastighetsskatten på vattenkraftverk, som gäller

fr.o.m. 2000 års taxering, beräknas ge en

budgetförsvagning, brutto, på 1,19 miljarder kronor.

Den varaktiga budgetförsvagningen är lägre, där vid

beräkningen bl.a. har beaktats att de sänkta elpriserna

reducerar KPI genom sänkta elpriser för hushållen.

Vidare har beaktats effekter via lägre elkostnader för

näringslivet.

Borttagandet av reklamskatten på reklamtryck-saker

beräknas ge en budgetförsvagning, brutto, på 0,2

miljarder kronor. De kassamässiga effekterna, liksom

den varaktiga nettobudgeteffekten, ligger lägre p.g.a

av inverkan på andra skattebaser.

Förslaget om oförändrade omräkningstal vid

beräkningen av fastighetsskatten för 1999 beräknas ge

en budgetförsvagning, brutto, på 1,72 miljarder

kronor. Den kassamässiga effekten fördelas på flera år

beroende på förskjutningar i uppbörden av skatt.

6.3 Statsbudgetens inkomster

Statsbudgetens inkomster består dels av skatter och

avgifter, dels av övriga inkomster. De övriga

inkomsterna är främst inkomster av statlig verksamhet,

utförsäljningar av statlig egendom och EU-bidrag.

Skatternas andel av de totala inkomsterna utgör cirka

90 procent. För budgetåren 1996 till 1998 är andelen

dock lägre, beroende på dels extraordinära medel från

EU, dels stora utförsäljningar under åren 1997 och

1998.

Inkomsterna på statsbudgeten redovisas kassa-

mässigt, vilket innebär att det är de skatter och

avgifter som under budgetåret betalas in till staten

som redovisas. En periodiserad redovisning av

skatterna visar däremot de skatter som avser ett visst

inkomst-år. Skillnaden mellan de kassamässiga och de

periodiserade skatterna förklaras av de

betalningsförskjutningar, som sker mellan åren i form

av månadsförskjutning i uppbörden av preliminär

skatt, fyllnadsinbetalningar, kvarstående och

överskjutande skatter, utbetalningar till

kommunsektorn och Allmänna Pensionsfonden.

Utvecklingen av skatterna är beroende av tillväxten

i skattebaserna. Den viktigaste skattebasen vid uttag

av skatt är ersättning för arbete, d.v.s. löner och

inkomst av näringsverksamhet. Ersättning för arbete

utgör skattebas för statlig och kommunal

inkomstskatt, allmänna egenavgifter samt

arbetsgivaravgifter. I skattebasen för inkomstskatt

ingår även skattepliktiga transfereringar såsom

pensioner, ersättning vid arbetslöshet och sjukdom.

Från och med 1998 gäller ett nytt uppbörds-system,

skattekontosystemet. Tidigare redovisades

arbetsgivaravgifter och anställdas inkomstskatter i en

uppbördsdeklaration medan mervärdesskatt

redovisades i en mervärdesskattedeklaration.

Systemet innebar att det var den influtna skatten för

respektive skatteslag, som redovisades i den statliga

redovisningen. I det nya uppbördssystemet

deklareras samtliga skatter i en och samma

skattedeklaration. Den betalning de skattskyldiga gör

avser således samtliga deklarerade skatter. I

riksredovisningen kommer från och med 1998 de

deklarerade skatterna att redovisas som inkomster,

medan avvikelser mellan deklarerade och inbetalda

skatter kommer att redovisas under en särskild

inkomsttitel, betalningsdifferenser. Den nu

presenterade beräkningen är dock gjord enligt det

gamla redovisningssättet.

6.3.1 Skatter m.m. 1998 2001

Prognosen baseras på den ekonomiska antagandebild

som finns redovisad i finansplanen. I beräkningarna

har hänsyn tagits till de regeländringar som beskrivs i

avsnitt 6.2. Emellertid har förändringarna vad gäller

fastighetsskatt på elproduktionsanläggningar och

reklamskatten endast till vissa delar kunnat fördelas

på respektive skatteslag. De delar som inte har

fördelats redovisas i stället under summa

periodiserade skatter.

I tabell 6.5 redovisas de totala inkomsterna som

andel av BNP. Andelen väntas under perioden minska

från drygt 37,7 procent 1998 till knappt 34,9 procent

2001. I huvudsak är det minskade statliga

utförsäljningar som drar ned den totala

inkomstkvoten. De kassamässiga skatteinkomsterna

som andel av BNP minskar från 33,3 procent till 32,5

procent. De periodiserade skatteintäkterna som andel

av BNP är oförändrade de tre första åren men sjunker

2001.

TABELL 6.5: STATSBUDGETENS INKOMSTER

I PROCENT AV BNP

1998

1999

2000

2001

Totala inkomster

37,7

36,5

35,8

34,9

Kassamässiga

skatter

33,3

33,1

32,7

32,5

Periodiserade

skatter

32,8

32,8

32,8

32,4

De enskilda skatternas utveckling framgår av tabell

6.6. I tabellen är fysiska och juridiska personers

inkomstskatt, socialavgifter, mervärdesskatt,

fastighetsskatt och förmögenhetsskatt redovisade

periodiserat.

Fysiska personers inkomstskatt

Inkomsttitlarna fysiska och juridiska personers

inkomstskatt är egentligen uppsamlingskonton med

både in- och utbetalningar av olika skatter. De skatter

som helt eller delvis kassamässigt påverkar titeln

fysiska personers inkomstskatt är statlig och

kommunal inkomstskatt, skatt på kapitalinkomster,

fastighetsskatt, förmögenhetsskatt, särskild löneskatt,

egenföretagaravgifter, allmän pensionsavgift och

mervärdesskatt. Från titeln sker även utbetalningar av

kommunalskatter samt omföringar till andra

inkomsttitlar.

Taxeringen 1997, som avser inkomståret 1996, är det

senast kända utfallet avseende de periodiserade

inkomstskatterna. Inkomstskatten på

förvärvsinkomster beräknas till drygt 28,2 miljarder

kronor 1997, vilket är en ökning med 2,3 miljarder

kronor jämfört med 1996. Ökningen förklaras dels av

att skiktgränsen för statlig inkomstskatt 1997 var

densamma som 1996, dels av en relativt snabb

utveckling av lönerna. År 1998 beräknas skatten öka

till drygt 30 miljarder kronor.

Den tillfälliga värnskatten upphör i och med

utgången av 1998, vilket beräknas minska skatten på

förvärvsinkomster med cirka 5 miljarder kronor. I

denna proposition föreslår regeringen en höjning av

den statliga skatten från 20 till 25 procent för den del

av den beskattningsbara inkomsten som överstiger

360 000 kronor. Skattehöjningen beräknas öka

intäkterna med 2,2 miljarder kronor, vilket delvis

förklarar att inkomstskatten enbart beräknas minska

med 2,3 miljarder kronor istället för med 5 miljarder

kronor.

Kapitalskatten, d.v.s. skatt på nettot av intäkts-

räntor, utdelningar, realisationsvinster, utgiftsräntor

och realisationsförluster, beräknas uppvisa ett

positivt nettobelopp för hela perioden. Senast kända

utfall avser inkomståret 1996, då realisationsvinster

från försäljning av värdepapper och fastigheter ökade

med 21 miljarder kronor jämfört med 1995. En del av

denna ökning förklaras av att den förmånliga

beskattningen av allemansfonder upphörde. Emellertid

tyder de stora fyllnadsinbetalningar av preliminär

skatt, som gjorts under våren 1998, på att

realisationsvinsterna även avseende inkomståret 1997

är höga. Eftersom hushållens inkomster från

realisationsvinster varierar mycket mellan åren, har

endast en mindre del av ökningen tillåtits påverka de

följande åren. De ökade inkomsterna från skatt på

kapital 1998 och framåt förklaras bland annat av

minskade ränteutgifter.

Juridiska personers inkomstskatt

Inkomstskatten för juridiska personer har ökat kraftigt

under senare år. Mellan 1992 och 1997 beräknas

skatten ha ökat med knappt 27 miljarder kronor eller

150 procent.

Inkomstskatten 1996 är utfall, medan övriga års

skatter är prognoser. Inkomstskatten 1997 är beräknad

utifrån de flöden av skatter som kommit in dels under

1997 som fördebiterad preliminärskatt, dels i början av

1998 som egna inbetalningar av preliminärskatt. Som

underlag till prognoserna används normalt även

resultatet från den enkätundersökning som

Riksrevisionsverket tillställer cirka 3 000 företag.

Resultatet från undersökningen har emellertid inte

kunnat användas i föreliggande prognos, eftersom

svarsfrekvensen var mindre än 50 procent samt att

några entydiga slutsatser inte kunnat dras från de

svar som kommit in.

Inkomstskatten ökar med 7,9 miljarder kronor mellan

1996 och 1997. Av ökningen beräknas förändringar i

lagstiftningen förklara knappt 3 miljarder kronor.

Företagens rätt att göra avsättningar till

periodiseringsfonder har fr.o.m. 1997 minskats från 25

till 20 procent av vinsten. Dessutom ökar

skatteintäkterna 1997 på grund av minskade

avskrivningsunderlag för bygginvesteringar, som i sin

tur beror på att bygginvesteringar under vissa

förutsättningar kunde direktavskrivas under perioden

november 1994 till maj 1996. I övrigt antas ökningen

bero på ökade vinster för företagen. Eftersom det är

osäkert hur stor del av vinstökningen 1997 som beror

på reavinster och andra extraordinära inkomster i

förhållande till vinster från företagens ordinarie

verksamhet, har inkomstskatten 1998 beräknats till

samma belopp som för 1997. Uppgången i

inkomstskatten 1999 beror till största delen på att

tidigare avsättningar till periodiseringsfonder börjar

återföras till beskattning fr.o.m. detta år.

Intäkterna från avkastningsskatten beror dels på

kapitalunderlagets storlek, dels på statslåneräntans

nivå. Utvecklingen av kapitalunderlaget beror främst

på förändringar i pensionssparandet och värde-

förändring av livbolagens förmögenhet. I prognosen

minskar skatteintäkterna under åren 1997 1999. Detta

förklaras av en långsam ökning av livbolagens

förmögenhet samtidigt som statslåneräntan faller.

Övriga inkomstskatter

Övriga inkomstskatter utgörs av lotteriskatt,

kupongskatt, ofördelbara inkomstskatter samt

beskattning av tjänstegruppliv. Inkomsterna beräknas

1998 till sammanlagt 6,3 miljarder kronor.

Skatteinkomsterna beräknas till ungefär samma belopp

för den resterande delen av prognosperioden.

TABELL 6.6: PERIODISERADE SKATTER OCH STATSBUDGETENS INKOMSTER

MILJONER KRONOR

INKOMST-

TITEL

1996

1997

1998

1999

2000

2001

1100

Inkomstskatter

85 849

87 542

88 268

92 491

99 015

101 130

1111

Fysiska personer

28 597

29 103

28 367

26 600

29 834

31 819

 varav skatt på lön m.m.

25 930

28 224

30 184

27 932

29 379

30 194

 skatt på kapital

4 160

3 060

1 090

1 233

2 825

4 023

 restförda skatter m.m.

-1 493

-2 181

-2 908

-2 565

-2 371

-2 398

1121

Juridiska personer

47 361

53 762

53 626

59 494

62 711

62 769

 varav skatt på inkomst

36 407

44 300

44 304

50 353

52 765

52 212

 avkastningsskatt

13 584

12 609

11 919

10 925

11 572

12 249

 restförda skatter m.m.

-2 630

-3 148

-2 598

-1 784

-1 626

-1 692

Övriga inkomstskatter

9 891

4 677

6 275

6 396

6 469

6 543

1200

Socialavgifter

182 275

194 901

212 370

229 374

240 907

250 553

Inkomster

285 516

301 230

321 936

334 792

350 451

364 194

 varav arbetsgivaravgifter

230 629

237 495

247 421

257 948

270 673

281 565

 egenföretagaravgifter

5 820

5 170

5 031

5 164

5 451

5 717

 allmänna egenavgifter

37 515

46 351

55 753

57 429

59 432

61 445

 särskild löneskatt

11 552

12 214

13 731

14 251

14 895

15 467

Utgifter

103 241

106 329

109 566

105 419

109 544

113 641

1300

Skatt på egendom

33 203

36 767

38 757

38 443

41 558

42 526

 varav fastighetsskatt

24 028

27 607

27 935

27 231

30 132

30 830

MILJONER KRONOR

INKOMST-

TITEL

1996

1997

1998

1999

2000

2001

1400

Skatt på varor och tjänster

222 512

229 676

236 499

243 493

253 185

261 949

1411

 varav mervärdesskatt

145 521

151 956

155 540

162 932

171 002

178 906

1424

 tobaksskatt

7 084

7 695

7 200

6 450

6 400

6 400

1425:1

 skatt på etylalkohol

4 907

4 686

4 571

4 476

4 428

4 381

1425:2-3

 skatt på vin och mellan-

 klassprodukter

3 233

3 094

3 211

3 259

3 294

3 316

1425:4

 skatt på öl

3 406

2 079

2 067

2 087

2 107

2 128

1428

 skatt på energi

45 636

46 945

50 755

51 108

51 715

52 546

1500

Utjämningsavgift

20 966

20 661

21 495

21 265

21 265

21 265

Periodiserade skatter

544 806

569 547

597 389

625 001

656 049

677 591

Betalningsförskjutningar

4 258

5 746

9 756

5 864

-2 512

2 451

Kassamässiga skatter

549 064

575 293

607 145

630 865

653 537

680 043

2000

Ink. av statens verksamhet

32 781

38 946

37 974

29 944

33 497

31 763

 varav utdelningar m.m

6 413

13 054

11 813

6 620

6 220

6 220

3000

Ink. av försåld egendom

7 144

15 802

22 301

15 001

12 001

1

4000

Återbetalning av lån

4 062

3 163

2 837

3 174

2 693

2 746

5000

Kalkylmässiga inkomster

-2 968

6 839

5 416

5 390

5 462

5 506

6000

Bidrag m.m. från EU

6 771

8 220

10 383

10 075

9 181

9 480

7000

Extraord. medel från EU

3 622

657

271

0

0

0

Statsbudgetens totala inkomster

600 476

648 920

686 327

694 448

716 371

729 538

Socialavgifter och allmänna egenavgifter

De totala avgiftsintäkterna 1997 beräknas bli cirka 2

miljarder kronor lägre än vad som beräknades till

statsbudgeten för 1997. Den främsta förklaringen till

differensen är att avgiftsunderlaget var för högt

beräknat i prognosen.

Det totala avgiftsuttaget för arbetsgivaravgifterna

ändras endast marginellt under prognosperioden.

Däremot sker det ganska betydande förändringar av

enskilda avgiftssatser, främst med anledning av

pensionsreformen. De totala avgiftsintäkterna

påverkas emellertid inte av dessa förändringar.

År 1998 beräknas intäkterna av socialavgifter och

allmänna egenavgifter till 322 miljarder kronor.

Omföringar till Allmänna Pensionsfonden,

delpensionsfonden och arbetsskadefonden beräknas

uppgå till knappt 110 miljarder kronor, vilket innebär

att nettointäkterna på statsbudgeten beräknas till

drygt 212 miljarder kronor. Intäkterna från

delpensions- och arbetsskadeavgiften kommer från

och med 1999 att bruttoredovisas på statsbudgetens

inkomstsida. Utgifterna flyttas samtidigt till

utgiftssidan. Den ändrade redovisningen innebär att

avgiftsintäkterna blir cirka 8 miljarder kronor högre

från och med 1999. De totala intäkterna beräknas för

1999 till 335 miljarder kronor. För återstoden av

prognosperioden beräknas intäkterna följa

utvecklingen av lönesumman.

För att stimulera framförallt småföretag till ny-

anställningar infördes en nedsättning av

socialavgifterna från och med 1997. Nedsättningen

uppgår till 5 procent av avgiftsunderlaget, dock högst

2 500 kronor per månad. För 1998 har den maximala

nedsättningen höjts till 3 550 kronor per månad. Den

regionala nedsättningen av avgifterna behålls med

vissa begränsningar i de verksamheter som är

berättigade till nedsättning. Begränsningarna

beräknas minska nedsättningen med 100 miljoner

kronor. Sammantaget beräknas den totala

nedsättningen av socialavgifterna till knappt 3,2

miljarder kronor.

Skatt på egendom

Till skatt på egendom hänförs fastighets- och

förmögenhetsskatt, skatt på arv och gåva samt

stämpelskatt. De totala egendomsskatterna beräknas

öka från 37 miljarder kronor 1997 till knappt 43

miljarder kronor 2001.

Fastighetsskatten är den dominerande skatten.

Mellan 1996 och 1997 sker en relativt stor ökning av

skatten, vilket främst förklaras av skatteväxlingen från

särskild skatt på elektrisk kraft från vattenkraftverk till

fastighetsskatt på elproduktionsanläggningars

markvärde (fallrättigheter). Regeringens förslag att

inte räkna om taxeringsvärdena 1999 för småhus och

flerfamiljsfastigheter samt att ta bort den förhöjda

fastighetsskatten på elproduktionsanläggningar,

medför att skatteintäkterna minskar med cirka 0,7

miljarder kronor 1999 jämfört med 1998. Ökningen från

och med 2000 förklaras dels av allmän

fastighetstaxering för hyreshus och lokaler, dels att

den årliga omräkningen av taxeringsvärdet förutsätts

återinföras i frånvaro av särskilda beslut. Storleken på

omräkningen beror i sin tur på prisutvecklingen på

småhus och flerbostadshus. Av den totala

fastighetsskatten 1998 svarar småhus för 54 procent,

bostadsdelen i hyres- och bostadsrättsfastigheter 25

procent, lokaler 10 procent, industrifastigheter 4

procent och elproduktionsanläggningar 8 procent.

Förmögenhetsskatten ökar långsamt under

perioden och beräknas för inkomståret 1998 till 4,8

miljarder kronor. Utvecklingen av stämpelskatten är till

stor del beroende av omsättningen och

prisutvecklingen på fastigheter. Skatten beräknas

uppgå till 4,2 miljarder kronor 1998, vilket är en ökning

med drygt 1,5 miljarder kronor jämfört med 1997. Större

delen av denna ökning förklaras av att den tillfälliga

nedsättningen av stämpelskatten upphörde vid

årsskiftet 1997/1998.

Mervärdesskatt

Intäkterna av mervärdesskatten påverkas i huvudsak

av inhemsk privat konsumtion, byggnads-

investeringar, kommunal förbrukning samt

förbrukning i branscherna fastighetsförvaltning, bank

och försäkring.

För inkomståret 1997 blev mervärdesskatten 5,4

miljarder kronor högre än beräknat till statsbudgeten

1997. Den högre intäkten förklaras huvudsakligen av

en felbedömning av kommunernas mervärdesskatt

med 3,5 miljarder kronor. Ett ändrat

konsumtionsmönster, från varor med låg skattesats till

varor med hög skattesats, förklarar ytterligare 1,3

miljarder kronor.

Under 1998 2001 förväntas den privata

konsumtionen årligen öka med 3 4 procent. Den

kommunala förbrukningen visar en fortsatt svag

ökning under hela prognosperioden.

Mervärdesskatten beräknas till 156 miljarder kronor

1998, varav kommunerna svarar för knappt 24 miljarder

kronor. Under prognosperioden uppgår

mervärdesskattens andel av de totala skatterna på

statsbudgeten till 26 procent.

Övriga skatter på varor och tjänster

Övriga skatter på varor och tjänster utgör 1998 drygt

13 procent av de totala skatteinkomsterna. Den

dominerande skatten är skatt på energi, som svarar för

cirka 63 procent av övriga skatter på varor och

tjänster. För skatt på energi blev utfallet 1997 knappt 6

miljarder kronor lägre än beräknat. Den stora

avvikelsen för energiskatterna beror på ett för högt

antagande om förbrukningen av bensin och

oljeprodukter. En del av den lägre oljeförbrukningen

förklaras av att 1997 var ett ovanligt varmt år. I

prognosfelet ligger även ett tidigare ej inkluderat

avdrag för skepp i inrikes trafik.

Under inkomsttiteln energiskatt redovisas energi-

skatt, koldioxidskatt och svavelskatt. Samtliga prog-

nosår antas vara normala ur temperaturhänseende. De

totala energiskatterna beräknas för 1998 till knappt 51

miljarder kronor. Ökningen jämfört med 1997 uppgår

till 3,8 miljarder kronor och förklaras bl.a. av höjda

energiskatter på elektrisk kraft och bränslen. Fram till

och med 1999 avspeglar ökningen av skatteinkomster

en ökad användning av oljor och kolbränslen, medan

indexeringen av skattesatserna påverkar inkomsterna

under hela perioden. Fördelningen av inkomsterna på

olika skatte- och energislag framgår av tabell 6.7.

TABELL 6.7: INKOMST FRÅN ENERGISKATTER

MILJARDER

KRONOR

1996

1997

1998

1999

2000

2001

Energiskatt

varav

31,7

34,2

37,5

37,8

38,3

38,9

 elektrisk

kraft

7,2

8,7

10,8

11,0

11,1

11,2

 bensin

18,9

19,4

20,0

20,0

20,3

20,6

 övrigt

5,6

6,1

6,7

6,8

6,9

7,0

Koldioxidskatt

varav

13,7

12,6

13,1

13,2

13,3

13,5

 bensin

4,9

4,8

4,8

4,8

4,9

4,9

 övrigt

8,9

7,8

8,3

8,4

8,4

8,6

Svavelskatt

0,2

0,1

0,1

0,1

0,1

0,1

Totalt

45,7

46,9

50,8

51,1

51,7

52,5

Not: På grund av avrundning summerar inte alltid delsummorna till

totalsumman.

Energiskatten utgör drygt 70 procent av de totala

energiskatterna medan koldioxidskattens andel är strax

under 30 procent. Det totala skatteuttaget på bensin

utgör knappt 50 procent, skatt på elektrisk kraft 20

procent medan skatten på övriga energislag utgör 30

procent av inkomsterna under titeln energiskatt.

De sammanlagda skatteinkomsterna från tobak och

alkohol blev nästan 3 miljarder kronor lägre än

beräknat 1997. Konsumtionen av etylalkohol uppvisar

en nedåtgående trend, men inkomsterna kan också ha

påverkats av en ökad gränshandel och illegal införsel

under perioden. I samband med sänkningen av

skatten på öl den första januari 1997 blev

konsumtionen av obeskattat 2,8-procentigt folköl

oväntat hög. Skatt på alkohol är i stort sett oförändrad

under perioden 1998 2001. En svag ökning av

skatteinkomster från vin och malt motverkas av något

minskade skatteinkomster från etylalkohol.

Av fiskala skäl samt för att nå upp till de krav på

beskattning av tobak som medlemskapet i EU kräver

beslutade riksdagen om att skattehöjningar på tobak

skulle genomföras vid två tillfällen under 1997. Den

första januari höjdes skatten med cirka 25 procent och

den första augusti höjdes skatten med ytterligare 29

procent. Ingen av dessa höjningar ingick i den

prognos som låg till grund för statsbudgeten. Trots de

stora höjningarna av skattesatsen har

skatteinkomsterna inte ökat i motsvarande grad.

Skattebasen har istället minskat genom ändrade

rökvanor samt problem med smuggling och

internethandel. Tabell 6.8 visar de prognoser och

effektberäkningar för tobakskatt som gjorts sedan

hösten 1996.

TABELL 6.8: PROGNOSER OCH EFFEKTBERÄKNINGAR

TOBAKSSKATT

MILJONER KRONOR

TID

KOMMENTAR

EFFEKT

97

PROGN

OS

1997

Höst9

6

Grundprognos

7 405

BP97

Skattehöjning 1/1-97

1 515

 varav felredovisad

momseffekt

410

9 330

VÅP9

7

Korrigering momseffekt

-410

Volymminskning

-445

8 500

VÅP9

7

Skattehöjning 1/8-97

500

9 000

BP98

Volymminskning

-600

8 400

Utfall 1997

7 700

Vid en sammanlagd bedömning beräknas skatt på

tobak till 7,2 miljarder kronor 1998. För år 1999 sjunker

inkomsterna till 6,45 miljarder kronor för att därefter

stabiliseras på denna nivå.

6.3.2 Övriga inkomster

Utfallet 1997 för övriga inkomster blev sammanlagt

16,4 miljarder kronor högre än beräknat. Den största

avvikelsen, 15,7 miljarder kronor, avser försäljningar

av statlig egendom. De totala övriga inkomsterna

beräknas till 79 miljarder kronor 1998 och till 63

miljarder kronor för både 1999 och 2000. År 2001

beräknas inkomsterna till ca 49 miljarder kronor.

Försäljningar förklarar 15 miljarder kronor av

inkomsterna både 1998 och 1999, medan förhöjda

aktieutdelningar förklarar cirka 6 miljarder kronor 1998.

Riksdagen har tidigare fattat beslut om att

delpensionsfonden skall avskaffas. Vid utgången av

1997 uppgick fondens värde till 6,3 miljarder kronor.

Fondkapitalet skall enligt beslut föras till

statsbudgeten och redovisas år 1998 på inkomsttiteln

3312, Övriga inkomster av försåld egendom . De

totala inkomsterna för 1998 exklusive nämnda

inkomster av engångskaraktär beräknas för åren 1998

2000 till cirka 50 miljarder kronor.

Inkomster av statens verksamhet uppgår till 38

miljarder kronor 1998. Inleveranser av riksbankens

överskott utgör den största enskilda inkomsttiteln och

varierar under prognosperioden mellan 7,5 och 11

miljarder kronor. AB Svenska Spels inleveranser

beräknas till 3,6 miljarder kronor 1998.

Finansieringsavgift från arbetslöshetskassor beräknas

1998 uppgå till 2,5 miljarder kronor.

Återbetalning av lån beräknas till 2,8 miljarder

kronor 1998 och avser huvudsakligen återbetal-ningar

av studiemedel. Inkomsterna under huvudgruppen

beräknas öka 1999, men minskar därefter och beräknas

2001 till 2,7 miljarder kronor. Ökningen 1999 förklaras

av ökade återbetalningar av näringslån.

Kalkylmässiga inkomster uppgår till 5,4 miljarder

kronor 1998 och avser till största delen statliga

pensionsavgifter.

Bidragen från EU beräknas till 10,4 miljarder kronor

för 1998 och beräknas därefter minska till 9,5 miljarder

kronor 2001. De största bidrags- posterna är

arealbidrag och bidrag från EGs socialfond.

6.3.3 Jämförelse med beräkningen till

statsbudgeten 1998

År 1998 beräknas de totala skatterna till ungefär

samma belopp som i budgetpropositionen. Om

ändrade redovisningsregler för socialavgifter och

föreslagna regeländringar exkluderas minskar dock

skatterna. År 1998 har skatterna justerats ned med 1

miljard kronor och de därpå följande åren är

nedjusteringarna 10,2 respektive 9,2 miljarder kronor.

Avvikelserna fördelat på olika skatteslag framgår av

diagram 6.1.

Fysiska personers inkomstskatter beräknas minska

med 1,7 miljarder kronor 1998. För inkomståren 1999

och 2000 beräknas nedjusteringen till ca 3 miljarder

kronor. Av nedrevideringen förklaras hälften av lägre

skatt på kapitalinkomster medan resterande del

förklaras av lägre skatt på förvärvsinkomster.

Juridiska personers inkomstskatt beräknas öka med

2,8 miljarder kronor 1998 och minska med 1,4

respektive 0,5 miljarder kronor inkomståren 1999 och

2000. Ökningen 1998 beror främst på större inkomster

från avkastningsskatten på grund av att livbolagens

förmögenhet ökar. Nedrevideringen de påföljande

åren beror på en beräknad minskning av inkomst-

skatten.

Intäkterna från socialavgifterna uppvisar endast en

marginell förändring 1998 jämfört med beräkningen till

statsbudgeten. Däremot går intäkterna ner med 2

miljarder kronor 1999 och 1,6 miljarder kronor 2000

vilket i huvudsak förklaras av en lägre

framskrivningstakt av avgiftsunderlaget.

För inkomståren 1998 2000 beräknas

mervärdesskatten öka med 0,6, 1,2 respektive 2,0

miljarder kronor. Trots ett lägre antagande om inhemsk

privat konsumtion beräknas mervärdesskatten bli

högre på grund av en förändring i fördelningen mellan

hög- och lågbeskattade varor inom inhemsk privat

konsumtion.

Skatt på alkohol och tobak har tillsammans räknats

ned med cirka 2,5 miljarder kronor för 1998 och med

drygt 3 miljarder kronor för åren 2000 2001. Den

största delen av nedrevideringen avser skatt på tobak

och skatt på öl. Tobaksskatten har reviderats ned ett

flertal gånger och osäkerheten om skattebasens

storlek kvarstår. I beräkningen till statsbudgeten

underskattades effekten av ökad konsumtion av det

obeskattade 2,8-procentiga folkölet i samband med

sänkningen av ölskatten den första januari 1997.

Energiskatten har reviderats ned med 1 2 miljarder

kronor för åren 1998 2000. Det beror i huvudsak på

lägre antaganden om utvecklingen av KPI samt om

utvecklingen av förbrukade volymer.

För åren 1998 och 1999 beräknas övriga inkomster

bli 1,1 respektive 0,8 miljarder kronor lägre. År 2000

beräknas inkomsterna bli 10 miljarder kronor högre.

Ökningen förklaras av aktieförsäljningar.

6.4 Offentliga sektorns skatter

1998 2001

Utvecklingen av övriga skatter och avgifter i offentlig

sektor följer i huvudsak utvecklingen av arbets-

inkomsterna. Kommunalskatterna beräknas 1998 till

300 miljarder kronor och ökar till 337 miljarder kronor

2001. Av kommunalskatterna avser 67 procent

primärkommuner, 29 procent landstingskommuner och

4 procent kyrkliga kommuner. Avgifterna till den

allmänna tilläggspensioneringen beräknas för 1998 till

knappt 106 miljarder kronor medan avgifterna

beräknas öka till drygt 114 miljarder kronor 2001. De

totala skatte- och avgiftsintäkterna i offentlig

sektor exklusive den frivilliga delen av kyrkoskatten

beräknas 1998 uppgå till 954 miljarder kronor och

beräknas öka till 1072 miljarder kronor 2001. Vid

beräkning av skattekvoten skall även vissa andra

avgifter, som inte redovisas på statsbudgeten, läggas

till. Till dessa hör bland annat bankgarantiavgifter och

avgifter för kärnkraftsavvecklingen. I tabell 6.9

redovisas skattekvoten för perioden 1996 2001, dels

mätt enligt nationalräkenskapernas definition, dels

beräknat utifrån de periodiserade skatterna.

TABELL 6.9: PERIODISERAD OCH KASSAMÄSSIG

SKATTEKVOT

1996

1997

1998

1999

2000

2001

Kassamässi

g

skattekvot1

54,1

54,2

53,9

52,9

52,4

52,3

Periodisera

d

skattekvot

52,9

53,4

53,1

52,3

52,1

51,7

1 Enligt nationalräkenskapernas definition

Den periodiserade skattekvoten visar det skatteuttag

som beslutats för respektive år, medan skattekvoten

enligt nationalräkenskaperna visar de skatter som

betalas respektive år.

PROP. 1997/98:150

 PROP. 1997/98:150

 184

 167