Regeringens proposition

1997/98:100

Förbättrade möjligheter till punktskattekontroll m.m.

Prop.

1997/98:100

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 6 april 1998

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Thomas[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Finansdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås en ny lag om punktskattekontroll avseende

transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och mineraloljeprodukter.

Tullen skall ansvara för kontrollen. I lagen ges tullen befogenhet att

kontrollera vägtransporter. Tullen föreslås få befogenhet att i vissa fall

omhänderta skattepliktiga varor för att utreda om skatt för varan skall

betalas i Sverige. Vidare föreslås att tullen skall kunna besluta om skatt

på omhändertagna varor och att varorna, om skatten inte betalas, skall

kunna förverkas efter beslut av domstol. Tullen föreslås också få

förbättrade möjligheter att kontrollera postförsändelser som kommer

från ett annat EU-land och som innehåller alkohol- eller tobaksvaror.

Alkoholdrycker och tobaksvaror som förs in av resande för privat bruk

skall kunna omhändertas av tullen om det finns en påtaglig risk att den

skattskyldige inte kommer att betala skatten. Förblir skatten obetald

skall varorna kunna förverkas efter beslut av domstol.

I propositionen föreslås vidare en ny lag om särskild skattekontroll av

torg- och marknadshandel m.m. Den nya lagen innehåller bestämmelser

om att den som upplåter plats för torg- och marknadshandel m.m. skall

anteckna uppgifter om den som platsen upplåts till. Platsupplåtaren är

skyldig att bevara uppgifterna och på begäran lämna dem till

skattemyndigheten. Om platsupplåtaren inte fullgjort sin skyldighet skall

skattemyndigheten påföra upplåtaren en kontrollavgift på 2 000 kr. Den

nya lagen innehåller vidare en bestämmelse om att skattemyndigheten

får göra s.k. kontrollbesök hos den som bedriver eller kan antas bedriva

torg- och marknadshandel.

De nya lagarna föreslås träda i kraft den 1 juli 1998.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 7

2 Lagtext 8

2.1 Förslag till lag om punktskattekontroll av transporter

m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och mineralolje-

produkter 8

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1984:151) om

punktskatter och prisregleringsavgifter 19

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1565) om

beskattning av privatinförsel av alkoholdrycker och

tobaksvaror från land som är medlem i Europeiska

unionen 21

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:701) om

Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett

annat land inom Europeiska unionen 26

2.5 Förslag till lag om ändring i tullregisterlagen

(1990:137) 28

2.6 Förslag till lag om ändring i alkohollagen (1994:1738) 31

2.7 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1563) om

tobaksskatt 33

2.8 Förslag till lag om ändring i lagen (1985:146) om

avräkning vid återbetalning av skatter och avgifter. 35

2.9 Förslag till lag om särskild skattekontroll av torg- och

marknadshandel m.m. 36

2.10 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:466) om

särskilda tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet 38

2.11 Förslag till lag om ändring i skattebetalningslagen

(1997:483) 39

2.12 Förslag till lag om ändring i lagen (1997:1024) om

skattemyndigheters medverkan i brottsutredningar 41

3 Ärendet och dess beredning 42

4 Inledning 44

4.1 Allmänt 44

4.2 Cirkulationsdirektivet 45

4.2.1 Några centrala begrepp 45

4.2.2 Beskattningsförfarandets huvudprinciper 46

4.2.3 Särskilda bestämmelser rörande

suspensionsordningen 46

4.2.4 Krav på dokument m.m. 47

4.2.5 Överträdelser 47

4.2.6 Förflyttning av varor som släppts för

konsumtion 47

4.2.7 Distansförsäljning 48

4.2.8 Införsel för privat bruk 48

4.3 Den svenska regleringen 48

4.3.1 Allmänt 48

4.3.2 Upplagshavare 49

4.3.3 Varumottagare 49

4.3.4 Distansförsäljning 50

4.3.5 Yrkesmässig införsel av varor som släppts

för konsumtion 50

4.3.6 Införsel för privat bruk 50

4.3.7 Förfarande och kontroll 51

4.4 Transitering i Europa 52

4.4.1 Allmänt 52

4.4.2 Gemenskapstransitering 53

4.4.3 Gemensam transitering 53

4.4.4 TIR 54

4.5 Problembilden ur ett europeiskt perspektiv 54

5 Bakgrunden till nuvarande kontrollproblem 56

5.1 Tullkontrollen före och efter EU-inträdet 56

5.2 Skattekontrollen efter EU-inträdet 56

5.2.1 Kontroll av yrkesmässig införsel 56

5.2.2 Kontroll av införsel för privat bruk 57

6 Omfattningen av skatteundandragandena 57

6.1 Alkoholdrycker 57

6.2 Tobaksvaror 58

6.3 Mineraloljeprodukter 59

7 Förbättrade kontrollmöjligheter 60

8 Ansvaret för kontrollverksamheten m.m. 64

8.1 Tullmyndigheterna skall utföra kontroller enligt den

nya lagen 64

8.2 Behovet av spaningsbefogenheter 67

9 Transportkontroll 71

9.1 Skyldighet att medföra ledsagardokument och att ställa

säkerhet för skattens betalning 71

9.2 Kontroll av transporter av punktskattepliktiga varor 72

9.3 Tullens befogenheter vid transportkontroll 75

9.4 Enskildas skyldigheter vid transportkontroll 75

9.5 Tidsmässiga begränsningar av befogenheten att

genomföra transportkontroller. 77

9.6 Verkställighet av beslut om transportkontroll 78

10 Lokalkontroll 78

11 Omhändertagande och förverkande 81

11.1 Allmänna utgångspunkter 81

11.2 Tullen ges möjlighet att omhänderta varor, handlingar,

m.m. 84

11.3 Tullens befogenheter och skyldigheter efter det att ett

beslut om omhändertagande meddelats 87

11.4 Enskildas skyldigheter efter det att ett beslut om

omhändertagande meddelats 88

11.5 Tullen ges befogenhet att besluta om skatt i vissa fall 90

11.6 Förutsättningar för att ett omhändertagande av annan

egendom än punktskattepliktiga varor och handlingar

skall upphävas 93

11.7 Förutsättningar för att omhändertagande av

punktskattepliktiga varor skall upphävas 95

11.8 Möjlighet för tullen att vägra lämna ut alkohol- och

tobaksvaror 97

11.9 Förtida försäljning av omhändertagen egendom 99

11.10 Förverkande 100

11.11 Särskild rätt till förverkad egendom 104

11.12 Försäljning av förverkad egendom m.m. 106

12 Straffbestämmelser 108

13 Postförsändelser m.m. 111

13.1 Införsel av alkoholdrycker i vissa fall 111

13.2 Distansförsäljning 114

13.3 Kontroll av postförsändelser 116

13.3.1 Tullens befogenheter att undersöka och

öppna postförsändelser 116

13.3.2 Tullens befogenheter att omhänderta och

förverka alkohol- och tobaksvaror 121

14 Transporttillägg 124

14.1 Förutsättningarna för transporttillägg 124

14.2 Bestämmelser om uppbörd, undanröjande och

befrielse 128

15 Förfarande- och domstolsfrågor 130

15.1 Behörighet att fatta beslut m.m. 130

15.2 Polisens medverkan i kontrollverksamheten 131

15.3 Bevis över verkställighet 132

15.4 Särskild bestämmelse om enskild part m.m. 133

15.5 Överklagande 134

15.6 Företrädare för det allmänna m.m. 138

15.7 Handläggningen i domstol 138

16 Kontroll av privatinförsel av alkohol- och tobaksvaror 139

16.1 Kontroll av privat införsel av alkohol- och tobaksvaror 139

16.2 Omhändertagande av skattepliktig alkohol- och

tobaksvara som förts in för privat bruk 143

16.3 Förverkande av omhändertagen punktskattepliktig

vara 145

16.4 Förfarandet med förverkad egendom m.m. 146

17 Registerfrågor 146

17.1 Register för punktskattekontroll 146

17.2 Uppgifter som får registreras 149

17.3 Terminalåtkomst till tullregistret 150

17.4 Tullmyndigheternas tillgång till uppgifter i andra

register 152

17.5 Skattemyndighetens kontroll- och tillsynsverksamhet 155

18 Skattskyldigheten för varor som släppts för konsumtion i ett

annat EU-land 157

19 Kontrollen av användningen av märkta mineraloljeprodukter 158

20 Ändrade förfaranderegler för beskattningen av privatinförsel

av alkoholdrycker och tobaksvaror från annat EU-land m.m. 159

20.1 Ändrade förfaranderegler 159

20.2 Straffbestämmelsen i privatinförsellagen 161

21 Identitetskontroll 162

22 Skattekontroll av torg- och marknadshandel m.m. 164

22.1 Nuvarande förhållanden 164

22.1.1 Regeringsformen och EG-rätten 164

22.1.2 Annan lagstiftning 164

22.1.3 Krav på översyn av skattekontrollen av den

tillfälliga handeln och Riksskatteverkets

förslag 167

22.2 Platsupplåtarens skyldigheter 168

22.3 Skattemyndighetens kontroll 172

22.4 Kontrollavgift 175

22.5 Förfarandet 176

22.6 Krav på kassaapparat 177

23 Ekonomiska konsekvenser 178

24 Författningskommentar 181

24.1 Förslaget till lag om punktskattekontroll avseende

transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och

mineraloljeprodukter 181

24.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1984:151) om

punktskatter och prisregleringsavgifter 207

24.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1565) om

beskattning av privatinförsel av alkoholdrycker och

tobaksvaror från land som är medlem i Europeiska

unionen 207

24.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1996:701) om

Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett

annat land inom Europeiska unionen 210

24.5 Förslaget till lag om ändring i tullregisterlagen

(1990:137) 210

24.6 Förslaget till lag om ändring i alkohollagen

(1994:1738) 211

24.7 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1563) om

tobaksskatt 212

24.8 Förslaget till lag om ändring i lagen (1984:146) om

avräkning vid återbetalning av skatter och avgifter 212

24.9 Förslaget till lag om särskild skattekontroll av torg-

och marknadshandel m.m. 213

24.10 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:466) om

särskilda tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet 216

24.11 Förslaget till lag om ändring i skattebetalningslagen

(1997:483) 217

24.12 Förslaget till lag om ändring i lagen (19997:1024) om

skattemyndigheters medverkan i brottsutredningar 217

Bilaga 1 Sammanfattning av betänkandet Punktskattekontroll av

alkohol, tobak och mineralolja m.m. 218

Bilaga 2 Tillämpliga delar av kommitténs författningsförslag 229

Bilaga 3 Förteckning över remissinstanser beträffande betänkandet

Punktskattekontroll av alkohol, tobak och mineralolja

m.m. 264

Bilaga 4 Promemorians lagförslag 265

Bilaga 5 Förteckning över remissinstanserna 275

Bilaga 6 Lagrådsremissens lagförslag 276

Bilaga 7 Lagrådsremissens lagförslag 302

Bilaga 8 Lagrådets yttranden 312

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 6 april 1998 327

Rättsdatablad 328

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

1. lag om punktskattekontroll av transporter m.m. av alkoholvaror,

tobaksvaror och mineraloljeprodukter,

2. lag om ändring i lagen (1984:151) om punktskatter och prisregle-

ringsavgifter,

3. lag om ändring i lagen (1994:1565) om beskattning av

privatinförsel av alkoholdrycker och tobaksvaror från land som är

medlem i Europeiska unionen,

4. lag om ändring i lagen (1996:701) om Tullverkets befogenheter vid

Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen,

5. lag om ändring i tullregisterlagen (1990:137),

6. lag om ändring i alkohollagen (1994:1738),

7. lag om ändring i lagen (1994:1563) om tobaksskatt,

8. lag om ändring i lagen (1985:146) om avräkning vid återbetalning

av skatter och avgifter,

9. lag om särskild skattekontroll av torg- och marknadshandel m.m.,

10. lag om ändring i lagen (1994:466) om särskilda tvångsåtgärder i

beskattningsförfarandet,

11. lag om ändring i skattebetalningslagen (1997:483),

12. lag om ändring i lagen (1997:1204) om skattemyndigheters

medverkan i brottsutredningar.

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om punktskattekontroll av transporter

m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och

mineraloljeprodukter

Härigenom föreskrivs följande.

1 kap. Allmänna bestämmelser

1 § Denna lag är tillämplig vid punktskattekontroll som avser sådan

hantering av punktskattepliktiga varor som omfattas av rådets direktiv

92/12/EEG av den 25 februari 1992 om allmänna regler för

punktskattepliktiga varor och om innehav, flyttning och övervakning av

sådana varor , senast ändrat genom rådets direktiv 96/99/EG .

Bestämmelserna i denna lag är endast tillämpliga på

1. yrkesmässig hantering av punktskattepliktiga varor, och

2. distansförsäljning av punktskattepliktiga varor.

2 § Med punktskattepliktig vara avses tobaksvara, alkoholvara och

mineraloljeprodukt.

Med tobaksvara förstås vara som avses i 1 § andra stycket lagen

(1994:1563) om tobaksskatt.

Med alkoholvara förstås vara som avses i 2 6 §§ lagen (1994:1564)

om alkoholskatt.

Med mineraloljeprodukt förstås bränsle som avses i 1 kap. 3 a § lagen

(1994:1776) om skatt på energi.

3 § Med handling avses framställning i skrift eller bild samt upptagning

som kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas endast med tekniskt

hjälpmedel.

 Med transportmedel avses varje slag av fordon som används för

transport på väg.

4 § Med skattskyldig avses den som är skattskyldig enligt

1. 9 § första stycket 1 5 eller 27 § lagen (1994:1563) om

tobaksskatt,

2. 8 § första stycket 1 5 eller 26 § lagen (1994:1564) om

alkoholskatt och,

3. 4 kap. 1 § första stycket 1 5 eller 7 eller 2 § lagen (1994:1776)

om skatt på energi.

5 § Ett beslut om åtgärd enligt denna lag får fattas endast om skälen för

åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär

för den enskilde.

6 § Transporter av punktskattepliktiga varor skall åtföljas av

ledsagardokument och bevis om ställd säkerhet samt omfattas av

säkerhet för betalning av skatt enligt vad som föreskrivs i lagen

(1994:1563) om tobaksskatt, lagen (1994:1564) om alkoholskatt och

lagen (1994:1776) om skatt på energi.

I fall då de regler som avses i första stycket inte är tillämpliga skall

transporter av punktskattepliktiga varor åtföljas av ledsagardokument

och bevis om ställd säkerhet i den utsträckning som följer av artiklarna 7

och 18 i det direktiv som anges i 1 kap. 1 § samt omfattas av säkerhet

för betalning av skatt i den utsträckning som följer av artiklarna i 7, 10,

13 och 15 i nämnda direktiv.

En transport av punktskattepliktiga varor anses inte ha skett i strid med

första eller andra stycket om ett ledsagardokument som åtföljer

transporten innehåller endast smärre brister.

2 kap. Yrkesmässiga vägtransporter

Transportkontroll

1 § För att kontrollera att punktskattepliktig varor transporteras i

enlighet med 1 kap. 6 § får tullmyndigheten kontrollera det som är eller

kan antas vara yrkesmässig vägtransport (transportkontroll).

Transportkontroll får ske under pågående transport och då varor på-, av-

eller omlastas i direkt anslutning till transport.

Transportkontroll får genomföras även på områden som inte är

tillgängliga för allmänheten.

2 § Tullmyndigheten får vid transportkontroll undersöka transportmedel,

lådor, behållare eller andra utrymmen i transportmedel, containrar eller

tankar där punktskattepliktiga varor kan förvaras under transport.

Myndigheten får vidare eftersöka och granska ledsagardokument, bevis

om ställd säkerhet och andra handlingar som kan vara av betydelse för

beskattningen samt undersöka och ta prov på varor. Myndigheten får vid

granskningen använda tekniska hjälpmedel som finns i transportmedlet.

3 § Vid genomförande av transportkontroll får tullmyndigheten

1. öppna transportmedel, containrar och andra utrymmen som är låsta

eller har tillslutits på annat sätt,

2. bereda sig tillträde till områden som inte är tillgängliga för

allmänheten, och

3. försegla transportmedel, containrar och andra utrymmen samt

spärra av områden som inte är tillgängliga för allmänheten.

Polisen skall lämna den handräckning som behövs för kontrollen.

4 § Förare är skyldiga att stanna på anmaning av tjänsteman vid

tullmyndigheten.

5 § Förare är skyldiga att på tullmyndighetens begäran legitimera sig

eller på annat godtagbart sätt styrka sin identitet.

6 § Förare är skyldiga att se till att ledsagardokument och bevis om

ställd säkerhet följer med transporten i enlighet med 1 kap. 6 §. Vid

transportkontroll skall förare tillhandahålla tullmyndigheten nämnda

dokument.

7 § Förare eller ägare till varor som skall kontrolleras skall vid

transportkontroll

1. ge tullmyndigheten möjlighet att undersöka varorna och

transportmedlen och utan kostnad tillhandahålla varuprov, och

2. svara för den transport som behövs för kontrollen samt ansvara för

uppackning och återinpackning av varorna.

Skyldighet enligt första stycket 1 gäller endast i den utsträckning som

enskilda förfogar över det som skall undersökas.

Den som åsidosätter sin skyldighet enligt första stycket skall ersätta

staten för dess kostnader på grund av detta. Ersättningsskyldigheten skall

efterges helt eller delvis om det framstår som oskäligt att ta ut

ersättning.

8 § En transportkontroll får inte pågå längre än sex timmar.

Omhändertagande

9 § Om en punktskattepliktig vara påträffas vid transportkontroll och om

det finns anledning att anta att transporten inte sker i enlighet med 1 kap.

6 § får de varor, handlingar, lådor, behållare, containrar eller tankar som

medförs vid transporten tas om hand för kontroll av om punktskatt skall

betalas i Sverige och vem som i så fall är skattskyldig.

Annan egendom än punktskattepliktiga varor som kan antas

transporteras i strid med 1 kap. 6 § och handlingar får tas om hand med

stöd av första stycket endast om

1. det behövs för sådan kontroll som avses i första stycket, eller

2. när det gäller egendom, det finns anledning att anta att egendomen

döljer punktskattepliktiga varor.

Har ett beslut om omhändertagande fattats gäller 2 och 3 §§ i

tillämpliga delar.

Ett beslut om omhändertagande får verkställas omedelbart.

10 § När en vara omhändertas får även emballage och annat

förvaringsmaterial tas om hand.

11 § Föraren eller ägaren till vara som har tagits om hand skall vid

omhändertagandet

1. utan kostnad tillhandahålla varuprov, och

2. svara för transport av den omhändertagna varan i enlighet med

tullmyndighetens anvisningar.

Skyldigheten enligt första stycket 2 gäller endast transport som sker i

direkt anslutning till omhändertagande av en punktskattepliktig vara.

Den som åsidosätter sin skyldighet enligt första stycket skall ersätta

staten för dess kostnader på grund av detta. Ersättningsskyldigheten skall

efterges helt eller delvis om det är oskäligt att ta ut ersättning.

12 § Egendom som är omhändertagen skall förvaras av tullmyndigheten

eller den som fått i uppdrag av myndigheten att sköta förvaringen.

Tullmyndigheten ansvarar för att omhändertagen egendom vårdas väl

och står under noggrann tillsyn.

13 § Om skattskyldighet föreligger för omhändertagen

punktskattepliktig vara enligt lagen (1994:1563) om tobaksskatt, lagen

(1994:1564) om alkoholskatt eller lagen (1994:1776) skatt på energi

skall tullmyndigheten besluta om skatten på varan om

1. skattskyldighet har inträtt, och

2. varan har transporterats i strid med 1 kap. 6 §.

Skatt enligt första stycket skall tas ut enligt de skattesatser som anges

i lagen om tobaksskatt, lagen om alkoholskatt eller lagen om skatt på

energi.

Beslut enligt första stycket får inte fattas om varorna i fråga omfattas

av ett beskattningsbeslut enligt lagen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter som fattades innan varorna omhändertogs.

Första stycket gäller inte i sådana fall som avses i 9 a § tullagen

(1994:1550).

14 § Ett omhändertagande av annan egendom än punktskattepliktiga

varor eller handlingar skall upphävas om,

1. det inte längre finns grund för omhändertagandet, eller

2. ett beslut om beslag enligt 27 kap. rättegångsbalken eller lagen

(1960:418) om straff för varusmuggling meddelas för egendomen eller

handlingen.

Den som gör anspråk på egendom som har varit omhändertagen svarar

för att egendomen hämtas.

15 § Ett omhändertagande av en punktskattepliktig vara skall upphävas

om,

1. det inte längre finns grund för omhändertagandet,

2. ett beslut om skatt enligt 13 § inte har fattats inom tre månader från

den dag då beslutet att omhänderta varan fattades,

3. skatt som påförts enligt 13 § betalas,

4. ett beslut om beslag enligt 27 kap. rättegångsbalken eller lagen

(1960:418) om straff för varusmuggling meddelas för varan,

5. egendomen förklaras förverkad, eller

6. det är oskäligt att låta omhändertagandet bestå.

Den som gör anspråk på en punktskattepliktig vara som har varit

omhändertagen svarar för att egendomen hämtas.

16 § En alkohol- eller tobaksvara får inte lämnas ut om det är sannolikt

att varan är avsedd att bjudas ut till försäljning i Sverige och

1. den som gör anspråk på en omhändertagen alkoholvara inte har

tillverknings- eller partihandelstillstånd enligt alkohollagen

(1994:1738) eller föreskrivet tillstånd för försäljning enligt lagen

(1961:181) om försäljning av teknisk sprit m.m. för varan i fråga, eller

2. det är uppenbart att en omhändertagen tobaksvara är avsedd att

bjudas ut till försäljning i strid med 11 § tobakslagen (1993:581) eller 4

§ lagen (1994:1563) om tobaksskatt.

Även om första stycket inte är tillämpligt får alkoholvara och

tobaksvara inte lämnas ut till den som är under 20 år vad avser

alkoholvara och under 18 år vad avser tobaksvara.

Förverkande

17 § En omhändertagen punktskattepliktig vara får förverkas om,

1. ett beslut om skatt enligt 13 § har vunnit laga kraft och skatten inte

har betalats inom en månad från den dag då beslutet vann laga kraft, eller

2. ett beslut enligt 16 § att varan inte får lämnas ut har vunnit laga

kraft.

Ett beslut om förverkande enligt första stycket 1 får inte fattas om det

är oskäligt.

18 § Egendom som har varit omhändertagen får förverkas om,

1. ägaren eller någon annan rättsinnehavare inte har gjort anspråk på

den, eller

2. den som har gjort anspråk på egendomen inte har hämtat

egendomen.

 Ett beslut om förverkande enligt första stycket får inte fattas förrän

tre månader förflutit från den dag vad avser 1 då omhändertagandet

upphävdes och vad avser 2 då anspråket framställdes.

19 § Om omhändertagen egendom förklaras förverkad får förverkandet

även omfatta emballage och annat förvaringsmaterial.

20 § Skyldighet att betala skatt som påförts med stöd av 13 § består även

efter det att varorna förverkats.

21 § Särskild rätt till egendom som förklarats förverkad består om inte

även den särskilda rätten förklaras förverkad. Sådan rätt som vunnits

genom utmätning eller betalningssäkring upphör dock, såvida det inte av

särskild anledning förordnas att rätten skall bestå. I beslut om

förverkande skall anteckning om bestående särskild rätt göras.

22 § När ett beslut om förverkande av mineraloljeprodukter eller annan

egendom än punktskattepliktiga varor vunnit laga kraft skall egendomen

säljas genom tullmyndighetens försorg. Vid försäljningstillfället skall

tullmyndigheten göra förbehåll för en sådan känd rätt som gäller enligt

21 §. Om förverkad egendom inte kan säljas får den i stället förstöras.

I fråga om alkoholvaror som har förverkats enligt denna lag gäller

lagen (1958:205) om förverkande av alkoholhaltiga drycker m.m. i

tillämpliga delar.

Tobaksvaror som har förverkats enligt denna lag skall förstöras genom

tullmyndighetens försorg.

23 § Har ett förverkande skett med stöd av 17 § första stycket 1 skall

intäkterna från försäljning enligt 22 § första eller andra stycket användas

till att betala punktskatten för varan. Om det därefter finns ett överskott

skall detta ges ut till den vars vara förverkats om denne är känd. Annars

skall överskottet tillfalla staten.

I andra fall än som avses i första stycket skall försäljningsintäkten ges

ut till den vars egendom förverkats om denne är känd. Annars skall

överskottet tillfalla staten.

Straff

24 § Den som av uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot skyldigheten att

stanna på anmaning enligt 4 § döms till penningböter.

25 § Till penningböter döms den som bryter mot skyldigheten att

legitimera sig eller på annat godtagbart sätt styrka sin identitet enligt 5

§. Ansvar skall dock inte dömas ut om den tillfrågades identitet genast

kunnat fastställas.

26 § Förare som av uppsåt eller av oaktsamhet underlåter att medföra

föreskrivna ledsagardokument och bevis om ställd säkerhet döms till

penningböter.

27 § Bestämmelserna i 13 § och 24 § första stycket första meningen

lagen (1960:418) om straff för varusmuggling gäller för brott enligt

detta kapitel.

3 kap. Kontroll av postförsändelser

1 § En tullmyndighet får undersöka postförsändelser, såsom paket och

brev, för att kontrollera om de innehåller alkohol- eller tobaksvaror.

Sådana försändelser får öppnas om det finns anledning att anta att de

innehåller sådana varor som nämns i första stycket samt om de finns hos

tullmyndigheten eller på utväxlingspostkontoret.

Om en försändelse innehåller ett förtroligt meddelande skall detta

omedelbart tillslutas och vidarebefordras till mottagaren.

Har en försändelse öppnats skall mottagaren och, om det är möjligt,

avsändaren underrättas så snart som möjligt.

Om mottagaren av en alkoholvara som påträffas i en postförsändelse

inte har partihandels- eller tillverkningstillstånd enligt bestämmelserna i

4 kap. 2 § alkohollagen (1994:1738), eller inte fyllt 20 år, skall varan

sändas åter till avsändaren. Detsamma gäller om försändelsen innehåller

en tobaksvara och mottagaren är under 18 år. Om avsändaren är okänd,

eller om det av annan anledning inte finns möjlighet att återsända varan,

skall denna tas om hand.

2 § Beslut om att öppna brev och andra sådana försändelser som kan

antas innehålla förtroliga meddelanden får fattas endast av

tullmyndighetens chef eller, efter dennes förordnande, av någon annan

tjänsteman vid myndigheten.

3 § Protokoll skall föras över den undersökning som görs i samband

med att en postförsändelse öppnas enligt 1 §. Av protokollet skall

framgå ändamålet med undersökningen och vad som har kommit fram

vid denna.

4 § Alkohol- eller tobaksvaror som påträffas i en postförsändelse, och

där förutsättningarna för införsel enligt 1 § är uppfyllda, får tas om hand

av en tullmyndighet för kontroll av om punktskatt skall betalas i Sverige

och vem som i så fall är skattskyldig, om det finns anledning att anta

1. att skattskyldighet föreligger enligt lagen (1994:1564) om

alkoholskatt eller lagen (1994:1563) om tobaksskatt, och

2. att skatten inte har betalats eller att säkerhet för skattens betalning

inte har ställts enligt dessa lagar.

När det gäller förfarandet med omhändertagna varor tillämpas

bestämmelserna i 2 kap. 12 §.

5 § Om skattskyldighet har inträtt enligt lagen (1994:1564) om

alkoholskatt eller lagen (1994:1563) om tobaksskatt för en enligt 4 §

omhändertagen alkohol- eller tobaksvara, skall tullmyndigheten besluta

om skatten på varan. Skatt skall tas ut enligt de skattesatser som anges i

nämnda lagar.

Saknas tillräckliga uppgifter för att fastställa skatten får denna tas ut

med ett belopp som framgår av 1 § lagen (1994:1565) om beskattning

av privatinförsel av alkoholdrycker och tobaksvaror från land som är

medlem i Europeiska unionen.

Beslut enligt första stycket får inte fattas om varorna i fråga omfattas

av ett beskattningsbeslut enligt lagen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter som fattades innan varorna omhändertogs.

Är den skattskyldige inte känd, eller har han inte betalat skatten trots

anmaning därom, skall mottagaren ges tillfälle att lösa ut en vara som

omhändertagits enligt 4 § genom att betala ett belopp som motsvarar

skatten.

6 § Ett omhändertagande skall upphävas, om

1. det inte längre finns grund för ett omhändertagande,

2. mottagaren av en vara som omhändertagits enligt 4 § betalat ett

belopp som motsvarar den skatt som belöper på varan, eller

3. det är oskäligt att låta omhändertagandet bestå.

När ett omhändertagande har upphävts enligt första stycket skall varan

översändas till mottagaren. Detta gäller dock inte vara som

omhändertagits med stöd av 1 §.

7 § Omhändertagen alkohol- eller tobaksvara får förverkas, om

1. ett beslut om skatt enligt 5 § har vunnit laga kraft och skatten inte

har betalats inom två månader från den dag då beslutet vann laga kraft,

eller

2. det av annan anledning fortfarande finns grund för ett

omhändertagande.

En vara får inte förverkas med stöd av första stycket 2 förrän tre

månader efter den dag då beslutet att omhänderta varan fattades.

Ett beslut om förverkande får inte fattas om det är oskäligt.

8 § Skyldighet att betala skatt som påförts med stöd av 5 § består även

efter det att varorna förverkats.

9 § När ett beslut om förverkande enligt 7 § vunnit laga kraft skall

varorna förstöras genom tullmyndighetens försorg.

4 kap. Gemensamma bestämmelser

Transporttillägg

1 § En särskild avgift (transporttillägg) skall påföras en avsändande

upplagshavare om

1. ledsagardokument eller bevis om ställd säkerhet inte följer med

transporten i den utsträckning som följer av 1 kap. 6 §, eller

2. säkerhet inte ställts för transporten i den utsträckning som följer av

1 kap. 6 §.

Transporttillägg skall påföras en skattskyldig om

1. anmälningsskyldighet eller skyldighet att ställa säkerhet som följer

av 17 § lagen (1994:1563) om tobaksskatt, 16 § lagen (1994:1564) om

alkoholskatt eller 4 kap. 1 § fjärde stycket lagen (1994:1776) om skatt

på energi inte iakttagits, eller

2. säkerhet enligt 16 § lagen om tobaksskatt, 15 § lagen om

alkoholskatt eller 4 kap. 10 § lagen om skatt på energi inte ställts på

föreskrivet sätt.

 Transporttillägget är tjugo procent av de punktskatter som belöper på

eller kan antas belöpa på de varor för vilka bestämmelserna i första och

andra styckena inte iakttagits.

2 § Om en avsändande upplagshavare kommer in med ett i föreskriven

ordning upprättat ledsagardokument eller bevis om ställd säkerhet till

tullmyndigheten inom en månad från dagen för beslutet om

transporttillägg, skall transporttillägg som påförts med stöd av 1 § första

stycket 1 undanröjas.

Ett transporttillägg som påförts med stöd av 1 § andra stycket skall

undanröjas om det i ett ärende eller mål om skatt enligt denna lag, lagen

(1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter, lagen

(1994:1563) om tobaksskatt, lagen (1994:1564) om alkoholskatt eller

lagen (1994:1776) om skatt på energi konstateras att den som påförts

tillägget inte är skattskyldig.

3 § Avsändande upplagshavare och skattskyldig skall befrias från

transporttillägg om det är uppenbart oskäligt att ta ut tillägget.

4 § Bestämmelserna om undanröjande av och befrielse från

transporttillägg skall beaktas även om det inte har framställts något

yrkande om detta.

5 § Transporttillägg tas ut på samma sätt som skatt enligt 5 kap. lagen

(1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter.

Lagen (1978:880) om betalningssäkring för skatter, tullar och

avgifter är tillämplig på transporttillägg.

Betalning av skatt m.m.

6 § Skatt som beslutats med stöd av 2 kap. 13 § eller 3 kap. 5 § förfaller

till betalning omedelbart och skall betalas till tullmyndigheten.

7 § Om ett beslut enligt 2 kap. 13 § eller 3 kap. 5 § överklagats, den

skattskyldige begärt omprövning eller det annars kan antas att skatten

kommer att sättas ned, kan den skattskyldige av tullmyndigheten få

anstånd med att betala skatten. Bestämmelserna i 17 kap. 2, 3, 9 och 11

§§ skattebetalningslagen (1997:483) gäller då i tillämpliga delar.

8 § Om skatt som beslutats med stöd av 2 kap. 13 § eller 3 kap. 5 § skall

återbetalas efter omprövning eller överklagande skall ränta utgå enligt 5

kap. 14 § lagen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter.

Ränta utgår från den dag då skattebeloppet har betalats till och med den

dag då det återbetalas.

I fråga om indrivning gäller 5 kap. 16 18 §§ lagen om punktskatter

och prisregleringsavgifter.

Beslut m.m.

9 § Beslut om förverkande fattas av allmän förvaltningsdomstol på

ansökan av tullmyndigheten.

En ansökan enligt första stycket skall prövas av den länsrätt inom vars

domkrets omhändertagandet av egendomen verkställdes.

10 § Övriga beslut enligt denna lag fattas av tullmyndigheten.

11 § När ett beslut om transportkontroll och omhändertagande har

verkställts skall ett bevis över verkställigheten utfärdas. Vid

transportkontroll behöver dock ett bevis utfärdas endast om en

punktskattepliktig vara påträffas eller någon berörd person annars begär

det.

Ett bevis över verkställighet skall lämnas över till den som berörs av

åtgärden och innehålla uppgifter om

1. var beslutet verkställts,

2. när det gäller transportkontroll, vilka som var närvarande vid

kontrollen, när kontrollen påbörjades och avslutades, vad som

genomsökts samt annat av betydelse som förekommit vid kontrollen,

och

3. vad som omhändertagits samt annat av betydelse som förekommit

vid omhändertagandet.

12 § Polisen är skyldig att medverka i kontrollverksamhet enligt denna

lag. Vad som sägs i 2 kap. 1 8 §§ gäller vid sådan medverkan också

polismyndighet och polisman.

Utlämnande av uppgifter

13 § Uppgifter som en myndighet förfogar över och som behövs för

punktskattekontroll enligt denna lag skall på tullmyndighetens begäran

tillhandahållas denna.

Uppgiftsskyldighet enligt första stycket föreligger dock inte i fråga

om uppgifter för vilka sekretess gäller till följd av 2 kap. 1 eller 2 §

eller 3 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100) eller en bestämmelse till

vilken hänvisas i någon av de nämnda paragraferna.

Om sekretess gäller för uppgift enligt någon annan bestämmelse i

sekretesslagen och ett utlämnande skulle medföra synnerligt men för

något enskilt eller allmänt intresse föreligger uppgiftsskyldighet endast

om regeringen på ansökan av tullmyndigheten beslutar att uppgiften skall

lämnas ut.

Överklagande

14 § Beslut enligt 2 kap. 1 6 §§ och 12 § får inte överklagas. Övriga

beslut enligt denna lag får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol.

Talan mot beslut enligt 3 kap. 5 § första stycket får föras även av

mottagaren av varan.

Riksskatteverket får överklaga beslut enligt denna lag.

15 § Riksskatteverket får från tullmyndigheten ta över uppgiften att i

allmän förvaltningsdomstol föra det allmännas talan i ett visst ärende

eller en viss grupp av ärenden.

16 § Riksskatteverket för det allmännas talan i Regeringsrätten.

Handläggningen i domstol

17 § Mål om omhändertagande och förverkande skall handläggas

skyndsamt.

18 § I mål om förverkande av egendom skall, om ägaren till egendomen

inte är känd eller saknar känt hemvist, den som senast innehade varorna

anses vara motpart vid handläggningen i domstol i stället för ägaren till

egendomen.

Ägare till egendom får överta talan som förs av den som anses vara

motpart enligt första stycket.

19 § I mål om förverkande av egendom skall länsrätten, om ägaren är

okänd eller saknar känt hemvist, utfärda ett föreläggande i Post och

Inrikes Tidningar och andra lämpliga tidningar att ägaren skall ge sig till

känna senast två månader efter föreläggandet, vid påföljd att frågan

annars kan avgöras. Föreläggandet skall innehålla uppgifter om

egendomen och om de förhållanden under vilka den omhändertagits

samt övriga omständigheter som kan vara av betydelse för att identifiera

egendomen.

Ett föreläggande som avses i första stycket skall även utfärdas, om det

finns anledning att anta att någon innehar särskild rätt till egendomen

men denne är okänd eller saknar känt hemvist.

20 § Vid handläggning av frågor om omhändertagande, förverkande samt

transporttillägg i länsrätt eller kammarrätt skall muntlig förhandling

hållas, om enskild part begär det. Muntlig förhandling behöver dock inte

hållas om det är uppenbart obehövligt. En enskild part skall upplysas om

rätten till muntlig förhandling.

________________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998 då lagen (1996:598) om

kontroll av yrkesmässiga vägtransporter av mineraloljeprodukter,

alkohol och tobak upphör att gälla. Den upphävda lagen gäller dock

fortfarande i fråga om förhållanden som hänför sig till tiden före

ikraftträdandet. Det som sägs i den upphävda lagen om

Skattemyndigheten i Kopparbergs län skall intill utgången av år 1998

gälla Skattemyndigheten i Dalarnas län och för tid därefter

Skattemyndigheten i Gävle.

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1984:151) om

punktskatter och prisregleringsavgifter

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1984:151) om punktskatter

och prisregleringsavgifter

dels att 3 kap. 11 § skall ha följande lydelse,

dels att det skall införas två nya paragrafer, 1 kap. 3 a § och 3 kap.

6 a §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

3 a §

Lagen gäller inte för

skattepliktiga varor som

1. är omhändertagna med stöd

av 2 kap. 9 § eller 3 kap. 1 och

4 §§ lagen (1998:000) om

punktskattekontroll av

transporter m.m. av

alkoholvaror, tobaksvaror och

mineraloljeprodukter, eller

2. omfattas av ett beslut om

skatt enligt 2 kap. 13 § eller 3

kap. 5 § lagen om

punktskattekontroll

avtransporter m.m alkoholvaror,

tobaksvaror och

mineraloljeprodukter.

Upphävs ett beslut som avses i

första stycket skall lagen anses

ha varit tillämplig såsom om

beslutet aldrig hade fattats.

3 kap.

 6 a §

Uppgifter som en myndighet

förfogar över och som behövs

för skattekontroll skall på

beskattningsmyndighetens

begäran tillhandahållas denna.

Uppgiftsskyldighet enligt

första stycket föreligger dock

inte i fråga om uppgifter för

vilka sekretess gäller till följd av

2 kap. 1 eller 2 § eller 3 kap. 1 §

sekretesslagen (1980:100) eller

en bestämmelse till vilken

hänvisas i någon av de nämnda

paragraferna.

Om sekretess gäller för

uppgift enligt någon annan

bestämmelse i sekretesslagen

och ett utlämnande skulle

medföra synnerligt men för

något enskilt eller allmänt

intresse föreligger

uppgiftsskyldighet endast om

regeringen på ansökan av

beskattningsmyndigheten

beslutar att uppgiften skall

lämnas ut.

11 §

Vid skatterevision får räkenskapsmaterial och andra handlingar som

rör verksamheten granskas, om de inte skall undantas enligt 15 §. Med

handling förstås framställning i skrift eller bild samt upptagning som kan

läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas endast med tekniskt

hjälpmedel.

Revisorn får ta prov på varor som

används, säljs eller tillhandahålls på

annat sätt i verksamheten. Vidare

får han inventera kassan, granska

varulager, inventarier, fordon,

särskild räknarapparatur,

mätapparatur och

tillverkningsprocesser. Han får

också prova kassaapparatur,

särskild räknarapparatur,

mätapparatur och annan teknisk

utrustning.

Revisorn får ta prov på varor som

används, säljs eller tillhandahålls på

annat sätt i verksamheten. Vidare

får han inventera kassan, granska

varulager, inventarier, maskiner,

fordon, särskild räknarapparatur,

mätapparatur och

tillverkningsprocesser samt

besiktiga lokaler och byggnader

som används i verksamheten. Han

får också prova kassaapparatur,

särskild räknarapparatur,

mätapparatur och annan teknisk

utrustning.

_______________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1565) om

beskattning av privatinförsel av alkoholdrycker och

tobaksvaror från land som är medlem i Europeiska

unionen

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1994:1565) om beskattning

av privatinförsel av alkoholdrycker och tobaksvaror från land som är

medlem i Europeiska unionen

dels att nuvarande 10 § och 11 13 §§ skall betecknas 17 § respektive

14 16 §§,

dels att 1, 4, 5, 7, 8, 9 och nya 17 §§ skall ha följande lydelse,

dels att det skall införas fem nya paragrafer, 10, 11, 12, 13 och 18

§§, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §1

Den som till Sverige för

privatbruk för in nedan angivna

alkoholdrycker och tobaksvaror

från ett annat land som är

medlem i Europeiska unionen

skall, om inte annat följer av 2 §,

betala skatt med

196 kronor/liter för spritdryck,

45 kronor/liter för starkvin,

27 kronor/liter för vin,

8 kronor/liter för starköl,

123 öre/styck för cigaretter,

56 öre/styck för cigariller och

cigarrer och

630 kronor/kg för röktobak.

Resande som till Sverige för

privatbruk för in nedan angivna

alkoholdrycker och tobaksvaror

från ett annat land som är

medlem i Europeiska unionen

skall, om inte annat följer av 2 §,

betala skatt med

196 kronor/liter för spritdryck,

45 kronor/liter för starkvin,

27 kronor/liter för vin,

8 kronor/liter för starköl,

123 öre/styck för cigaretter,

56 öre/styck för cigariller och

cigarrer och

630 kronor/kg för röktobak.

I denna lag förstås med

spritdryck: alkoholdryck med en alkoholhalt som överstiger 22

volymprocent,

starkvin: alkoholdryck med en alkoholhalt som överstiger 15 men

inte 22 volymprocent, samt mousserande vin,

vin: annat vin än starkvin samt annan alkoholdryck med en alkoholhalt

som överstiger 3,5 men inte 15 volymprocent och som inte är starköl,

starköl: öl med en alkoholhalt som överstiger 3,5 volymprocent och

cigarill: cigarrer med en högsta vikt av 3 gram per styck.

4 §2

Den som för in en vara för vilken

skatt skall betalas enligt denna lag

skall vid införseln anmäla detta till

Skattemyndigheten i Dalarnas

län (beskattningsmyndigheten).

Beskattningsmyndigheten beslutar

om den skatt som skall betalas för

varje skattepliktig införsel. Skatten

skall betalas senast två veckor efter

dagen för detta beslut. Skatten

betalas genom insättning på ett

särskilt konto. Betalning anses ha

skett den dag då den har bokförts på

det särskilda kontot.

Tullverket skall för

beskattnings-myndighetens

räkning ta emot anmälan som

avses i första stycket när

införseln sker där bemannad

tullplats finns.

På annan plats skall Tullverket

där det är möjligt se till att

anmälan kan lämnas på annat

sätt. Tullverket skall i sådana fall

vidarebefordra anmälan till

beskattningsmyndigheten.

Har anmälan skett enligt andra

stycket skall Tullverket för

beskattningsmyndighetens räkning

besluta om skatten och får i

samband därmed uppbära skatten,

samt vidta nödvändig

skattekontroll.

Den som för in en vara för vilken

skatt skall betalas enligt denna lag

skall vid införseln självmant

deklarera detta. Deklarationen

skall lämnas på heder och

samvete. Om införseln görs på

bemannad tullplats skall

deklarationen lämnas till

tulltjänsteman. I andra fall skall

deklarationen lämnas till

Skattemyndigheten i Gävle

(beskattningsmyndigheten) och

ha kommit in senast fem dagar

efter det att införseln gjordes.

Beskattningsmyndigheten

beslutar om den skatt som skall

betalas för varje skattepliktig

införsel. Har deklaration lämnats

till tulltjänsteman på bemannad

tullplats eller påträffas en

skattepliktig vara vid

deklarationskontroll skall

Tullverket för

beskattningsmyndighetens räkning

besluta om skatten och får i

samband därmed uppbära skatten,

samt vidta nödvändig

skattekontroll.

5 §3

Den som för in en vara för

vilken skatt skall betalas enligt

denna lag skall, när inresan sker

där bemannad tullplats finns,

anmäla detta till Tullverket vid

införseln. Sker införseln på

annan plats skall anmälan ändå

lämnas till Tullverket om sådan

möjlighet tillhandahålls av

verket. I annat fall skall anmälan

om införseln lämnas till

beskattningsmyndigheten senast

tre dagar efter införseln.

Skatt enligt denna lag skall

betalas senast två veckor efter

dagen då ett beslut enligt 4 §

andra stycket meddelades.

Skatten skall betalas genom

insättning på ett särskilt konto.

Betalning anses ha skett den dag

då den har bokförts på det

särskilda kontot.

7 §4

Har resande vid fullgörande av

anmälningsskyldighet enligt

denna lag lämnat uppgift som

befinns oriktig, skall en särskild

avgift påföras honom. Avgiften är

femtio procent av det skattebelopp

som inte skulle ha påförts honom

om den oriktiga uppgiften hade

godtagits.

Har resande fört in vara för

vilken skatt skall betalas enligt

denna lag utan att anmäla detta,

skall en särskild avgift påföras

honom. Avgiften är femtio procent

av den skatt som påförts honom.

Har resande vid fullgörande av

deklarationsskyldighet enligt 4 §

första stycket lämnat uppgift som

befinns oriktig, skall en särskild

avgift påföras honom. Avgiften är

femtio procent av det skattebelopp

som inte skulle ha påförts honom

om den oriktiga uppgiften hade

godtagits.

Har resande fört in vara för

vilken skatt skall betalas enligt

denna lag utan att deklarera detta,

skall en särskild avgift påföras

honom. Avgiften är femtio procent

av den skatt som påförts honom.

8 §5

Beskattningsmyndigheten skall

påföra särskild avgift enligt 7 §. I

fall där den oriktiga uppgiften

lämnats i anmälan direkt till

Tullverket eller det vid kontroll

som Tullverket företagit

framkommit att anmälan inte

lämnats skall Tullverket för

beskattningsmyndighetens räkning

påföra särskild avgift.

Beskattningsmyndigheten skall

påföra särskild avgift enligt 7 §. I

fall där den oriktiga uppgiften

lämnats i en deklaration direkt till

Tullverket eller det vid kontroll

som Tullverket företagit

framkommit att deklaration inte

lämnats skall Tullverket för

beskattnings-myndighetens räkning

påföra särskild avgift.

9 §6

Den som uppsåtligen eller av

oaktsamhet lämnar uppgift som

befinns oriktig eller underlåter att

anmäla skattepliktig införsel

enligt denna lag döms till böter. I

ringa fall skall inte dömas till

ansvar.

Den som uppsåtligen eller av

oaktsamhet lämnar uppgift som

befinns oriktig eller underlåter att

deklarera skattepliktig införsel

enligt denna lag döms till böter. I

ringa fall skall inte dömas till

ansvar.

Lagen (1960:418) om straff för varusmuggling utom såvitt avser 13 §

och 24 § första stycket första meningen och skattebrottslagen

(1971:69) skall inte tillämpas på införsel som avses i denna lag.

10 §

Om en vara förs in för vilken

skatt skall betalas enligt denna

lag får Tullverket omhänderta

varan om det finns en påtaglig

risk att den skattskyldige inte

kommer att betala skatten.

En omhändertagen vara får

inte lämnas ut förrän skatt och

särskild avgift som påförts enligt

denna lag har betalats.

Omhändertagandet skall

upphävas om skatten och

avgiften betalas eller beslutet att

påföra skatt upphävs.

11 §

Tullverket får besluta att en

vara som är omhändertagen

enligt 10 § skall förverkas om

beslut om skatt och särskild

avgift enligt denna lag har

vunnit laga kraft och skatten och

avgiften inte har betalats inom

en månad räknat från den dag

då beslutet vann laga kraft.

12 §

Skyldighet att betala skatt och

särskild avgift som påförts enligt

denna lag består även efter det

att varorna förverkats.

13 §

När beslut om förverkande

enligt denna lag vunnit laga

kraft skall varan förstöras

genom Tullverkets försorg.

10 §

 Beslut enligt denna lag får

överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol.

Prövningstillstånd krävs vid

överklagande till kammarrätten.

Överklagas beslut enligt denna

lag förs det allmännas talan av

beskattningsmyndigheten.

17 §7

Beslut enligt denna lag får

överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol.

Riksskatteverket får överklaga

beslut enligt denna lag.

Prövningstillstånd krävs vid

överklagande till kammarrätten.

Överklagas beslut enligt denna

lag av annan än Riksskatteverket

förs det allmännas talan av

beskattningsmyndigheten.

Riksskatteverket får från

beskattningsmyndigheten ta

över uppgiften att i allmän

förvaltningsdomstol föra det

allmännas talan i visst ärende

eller viss grupp av ärenden.

Riksskatteverket för det

allmännas talan i

Regeringsrätten.

18 §

Vid handläggning av frågor om

omhändertagande, förverkande

samt särskild avgift i länsrätt

eller kammarrätt skall muntlig

förhandling hållas, om enskild

part begär det. Muntlig

förhandling behöver dock inte

hållas om det är uppenbart

obehövligt. Enskild part skall

upplysas om rätten till muntlig

förhandling.

_______________

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

2. Äldre föreskrifter, utom såvitt avser behörig skattemyndighet och

17 §, skall dock fortfarande tillämpas i fråga om förhållanden som

hänför sig till tiden före ikraftträdandet.

3. Det som sägs i 4 § om Skattemyndigheten i Gävle skall intill

utgången av år 1998 gälla Skattemyndigheten i Dalarnas län.

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:701) om

Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett

annat land inom Europeiska unionen

Härigenom föreskrivs att 3 och 7 §§ lagen (1996:701) om Tullverkets

befogenheter vid Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska

unionen skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 §

Lagen är tillämplig endast beträffande följande varor:

1. krigsmateriel som avses i lagen (1992:1300) om krigsmateriel,

och produkter som avses i lagen (1991:341) om strategiska produkter,

2. varor som skall beskattas enligt lagen (1994:1565) om beskattning

av privatinförsel av alkoholdrycker och tobaksvaror från land som är

medlem i Europeiska unionen,

3. narkotika som avses i narkotikastrafflagen (1968:64),

4. vapen och ammunition som avses i vapenlagen (1996:67),

5. injektionssprutor och kanyler,

6. dopningsmedel som avses i lagen (1991:1969) om förbud mot

vissa dopningsmedel,

7. springstiletter, springknivar, knogjärn, kaststjärnor, riv- eller

nithandskar, batonger, karatepinnar, blydaggar, spikklubbor och liknande,

8. kulturföremål som avses i 5 kap. 4 6 §§ lagen (1988:950) om

kulturminnen m.m.,

9. hundar och katter för annat ändamål än handel,

10. spritdrycker, vin och starköl

enligt alkohollagen (1994:1738)

och tobaksvaror vid kontroll av

åldersgränsen i 13 § tobakslagen

(1993:581),

10. spritdrycker, vin och starköl

enligt alkohollagen (1994:1738),

teknisk sprit och alkoholhaltiga

preparat enligt lagen

(1961:181) om försäljning av

teknisk sprit m.m. samt

tobaksvaror vid kontroll av

åldersgränsen i 13 § tobakslagen

(1993:581),

11. nötkreatur, svin, får, getter, fjäderfän, fisk och reptiler,

12. andra djur än sådana som anges ovan och produkter av djur, om det

finns särskild anledning att misstänka att smittsam sjukdom

förekommer, att djuret eller djurprodukten på annat sätt utgör en

allvarlig hälsorisk för människor eller djur, att medföljande dokument är

ofullständiga eller felaktiga, att erforderliga dokument saknas eller att

de villkor som i övrigt gäller för införseln inte är uppfyllda.

7 §

För kontroll av att

anmälningsskyldigheten enligt

denna lag, eller enligt lagen

(1994:1565) om beskattning av

privatinförsel av alkoholdrycker

och tobaksvaror från ett land som

är medlem i Europeiska unionen,

fullgjorts riktigt och fullständigt,

samt för kontroll av att gällande

villkor för in- eller utförsel av

sådana varor som anges i 3 § 1 och

3 12 uppfyllts, får en

tulltjänsteman undersöka

För kontroll av att

anmälningsskyldigheten enligt

denna lag, eller att

deklarationsskyldigheten enligt

lagen (1994:1565) om beskattning

av privatinförsel av alkoholdrycker

och tobaksvaror från ett land som

är medlem i Europeiska unionen,

fullgjorts riktigt och fullständigt,

samt för kontroll av att gällande

villkor för in- eller utförsel av

sådana varor som anges i 3 § 1 och

3 12 uppfyllts, får en

tulltjänsteman undersöka

1. transportmedel, containrar, lådor och andra utrymmen där varor kan

förvaras vid införsel från eller utförsel till ett annat EU-land,

2. handresgods, såsom resväskor och portföljer, samt handväskor och

liknande som medförs av en resande vid inresa från eller utresa till ett

annat EU-land, eller av den som kan anmanas att stanna enligt 5 § första

stycket 2.

Ytterligare bestämmelser om befogenheter bl.a. avseende

kroppsvisitation och kroppsbesiktning finns i lagen (1960:418) om

straff för varusmuggling.

____________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

2.5 Förslag till lag om ändring i tullregisterlagen (1990:137)

Härigenom föreskrivs att 2, 3, 6 och 8 §§ tullregisterlagen

(1990:137) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 §

Tullregistret får användas för

1. fastställande, uppbörd, restitution och redovisning av tull, annan

skatt och avgifter som skall betalas till tullverket,

2. fullgörande av övervaknings-, kontroll- och revisionsuppgifter inom

tullmyndigheternas område,

3. planering och tillsyn av tullmyndigheternas verksamhet och

4. framställning av statistik och andra samlingar av uppgifter inom

ramen för den verksamhet som tullmyndigheterna ansvarar för.

Tullregistret får också

användas för

1. prövning av och tillsyn över

upplagshavare, skatteupplag och

registrerade varumottagare

enligt lagen (1994:1563) om

tobaksskatt, lagen (1994:1564)

om alkoholskatt samt lagen

(1994:1776) om skatt på energi

samt

2. revisions- och annan

kontrollverksamhet enligt lagen

(1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter.

3 §

I den utsträckning som behövs för att ändamålet med registret skall

tillgodoses får tullregistret innehålla

1. uppgifter som importörer och exportörer enligt lag eller annan

författning är skyldiga att lämna med anledning av import eller export av

varor,

2. andra uppgifter som importör eller exportör lämnar i tullärenden,

3. uppgifterna i Europeiska gemenskapernas tulltaxa som avses i

artikel 20 i förordning (EEG) nr 2913/92, och i statistisk

varuförteckning som utfärdats av Generaltullstyrelsen,

4. uppgifter om kontroll av

import och export inom

tullmyndigheternas område,

4. uppgifter om kontroll av

import och export inom

tullmyndigheternas område samt

om kontroll enligt lagen

(1998:000) om

punktskattekontroll av

transporter m.m. av

alkoholvaror, tobaksvaror och

mineraloljeprodukter,

5. uppgifter för statistikproduktion,

6. uppgifter för debitering eller avräkning av skatt och avgifter som

inte påförs vid tulltaxering,

7. uppgifter om beslut av tullmyndigheter,

8. uppgifter om andra myndigheters beslut om import- och

exportlicenser,

9. uppgifter om tillstånd som krävs för import eller export av varor,

10. uppgifter om registrering

hos Skattemyndigheten i

Dalarnas län av en importör som

skattskyldig avseende vissa

punktskatter,

10. uppgifter om registrering

hos Skattemyndigheten i Gävle av

en importör som skattskyldig

avseende vissa punktskatter,

11. uppgifter om betalning och indrivning av tull, annan skatt och

avgifter,

12. uppgifter rörande fysiska och juridiska personers identitet,

13. uppgifter avseende

identitetsbeteckningar för

transportmedel och

13. uppgifter om

identitetsbeteckningar för

transportmedel, genomsökta

containrar eller tankar samt

ägare till dessa och

14. uppgifter för kontroll av, åtkomst till och användning av registret.

Närmare föreskrifter om tullregistrets innehåll meddelas av

regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer.

6 §

Samtliga tullmyndigheter får ha terminalåtkomst till tullregistret. Annan

tullmyndighet än Generaltullstyrelsen får dock endast ta del av de

uppgifter som behövs i myndighetens verksamhet.

Riksskatteverket får ha

terminalåtkomst till uppgifter om

kontroll och beslut enligt lagen

(1998:000) om

punktskattekontroll av

transporter m.m. av alkoholvaror,

tobaksvaror och

mineraloljeprodukter.

Skattemyndighet som

regeringen bestämmer får för

ändamål som avses i 2 § andra

stycket ha terminalåtkomst till

uppgifter som avses i andra

stycket.

8 §

Uppgifter som hör till ett tull-

ärende skall gallras ut ur registret

sex år efter utgången av det

kalenderår då uppgiften lämnades.

Uppgifter som hör till ett tull-

ärende skall gallras ur registret

sex år efter utgången av det

kalenderår då uppgiften lämnades.

Uppgifter om kontroll och beslut

enligt lagen (1998:000) om

punktskattekontroll av

transporter m.m. av

alkoholvaror, tobaksvaror och

mineraloljeprodukter skall

gallras sex år efter utgången av

det kalenderår då uppgiften

registrerades.

Om det i lag eller annan författning har föreskrivits längre tid för

bevarande av vissa uppgifter gäller den föreskriften. Regeringen eller

den myndighet som regeringen bestämmer får, om det finns särskilda

skäl, föreskriva annan tid för bevaring av vissa uppgifter.

____________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998. Det som sägs i 3 § om

Skattemyndigheten i Gävle skall dock intill utgången av år 1998 gälla

Skattemyndigheten i Dalarnas län.

2.6 Förslag till lag om ändring i alkohollagen (1994:1738)

Härigenom föreskrivs i fråga om i alkohollagen (1994:1738)

dels att 1 kap. 1 § och 4 kap. 2 § skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 12 kap. 8 a §, av

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

1 §

Denna lag gäller tillverkning av

alkoholdrycker och handel med

sådana varor. Lagen gäller också

tillverkning av sprit.

Denna lag gäller tillverkning

och införsel av alkoholdrycker

och handel med sådana varor.

Lagen gäller också tillverkning av

sprit.

Bestämmelser om införsel och försäljning av teknisk sprit finns i

lagen (1961:181) om försäljning av teknisk sprit m.m.

Föreskrifter om marknadsföring av alkoholdrycker finns, förutom i

denna lag, även i lagen (1978:763) med vissa bestämmelser om

marknadsföring av alkoholdrycker.

4 kap.

2 §

Spritdrycker, vin och starköl får föras in till landet endast av den som

har tillverknings- eller partihandelstillstånd avseende sådana varor.

Utöver vad som anges i första

stycket får spritdrycker, vin och

starköl föras in

1. av den som har rätt till

tullfrihet enligt 4 § lagen

(1994:1547) om tullfrihet m.m.,

2. av resande som har fyllt 20 år

eller person, som utför arbete på

transportmedel och som har

uppnått nämnda ålder, för eget

eller familjens bruk eller som

gåva till närstående för dennes

eller dennes familjs personliga

bruk och

3. som proviant på fartyg eller

luftfartyg enligt särskilda

bestämmelser.

Utöver vad som anges i första

stycket får spritdrycker, vin och

starköl föras in

1. av den som har rätt till

tullfrihet enligt 4 § lagen

(1994:1547) om tullfrihet m.m.,

2. av resande som har fyllt 20 år

eller person, som utför arbete på

transportmedel och som har

uppnått nämnda ålder, för eget

eller familjens bruk eller som

gåva till närstående för dennes

eller dennes familjs personliga

bruk,

3. som proviant på fartyg eller

luftfartyg enligt särskilda

bestämmelser,

4. av en enskild person eller i

yrkesmässig befordran för en

enskild person som har fyllt 20

år och som flyttar till Sverige,

om dryckerna är avsedda för

dennes eller dennes familjs

personliga bruk, och

5. av en enskild person eller i

yrkesmässig befordran för en

enskild person som har fyllt 20

år och som har förvärvat

dryckerna genom arv eller

testamente, om dryckerna är

avsedda för dennes eller dennes

familjs personliga bruk.

Spritdrycker, vin och starköl som medförs som proviant på

järnvägståg i internationell trafik, får föras in i den utsträckning som

krävs för servering av passagerare under tågets färd inom landet.

12 kap.

8 a §

Tullmyndighet får ha

terminalåtkomst till uppgifter om

tillverknings- och

partihandelstillstånd.

__________

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

2. Bestämmelserna i 4 kap. 2 § andra stycket 4 och 5 skall tillämpas i

fråga om drycker som kommit in i landet efter ikraftträdandet.

2.7 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1563) om

tobaksskatt

Härigenom föreskrivs att 16 och 22 §§ lagen (1994:1563) om

tobaksskatt skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

16 §

Om annan än upplagshavare, registrerad varumottagare eller

oregistrerad varumottagare i Sverige förvärvar skattepliktig vara från ett

annat EG-land och varan transporteras av säljaren eller av annan för

säljarens räkning (distansförsäljning), är säljaren skattskyldig. Säljaren

skall ställa säkerhet för betalning av skatten innan transport från det

andra EG-landet påbörjas.

Vid distansförsäljning skall säljaren företrädas av en av

beskattningsmyndigheten godkänd representant. En sådan representant

skall enligt fullmakt av säljaren som ombud för denne svara för

redovisningen av tobaksskatt och i övrigt företräda säljaren i frågor som

gäller skatt enligt denna lag. Underlag för kontroll av

skatteredovisningen skall finnas tillgängligt hos representanten.

Andra stycket gäller inte en utländsk säljare som är juridisk person

och har ett fast driftställe här i landet.

Bestämmelserna i 12 § första meningen om återkallelse tillämpas

även på representant som avses i andra stycket.

Bestämmelserna i första

stycket omfattar även sådana

överföringar som sker utan

vinstsyfte och som inte utgör

gåvoförsändelser. I dessa fall

gäller dock inte bestämmelserna

om godkänd representant i

andra stycket. Inte heller gäller

registreringsskyldighet enligt 18

§.

22 §

Den som är oregistrerad varumottagare enligt 14 § skall lämna

deklaration för varje mottagen leverans av skattepliktiga

varor.Deklarationen skall ha kommit in till beskattningsmyndigheten

senast fem dagar efter den dag då varorna togs emot.

Den som är skattskyldig enligt 9 § 5 skall lämna deklaration när

skattepliktiga varor förs till Sverige. Deklarationen skall ha kommit in

till beskattningsmyndigheten senast fem dagar efter införseln.

Den som tillverkar skattepliktiga varor utan att vara upplagshavare

skall lämna deklaration när varorna tillverkas. Deklarationen skall ha

kommit in till beskattningsmyndigheten senast fem dagar efter den dag

då varorna tillverkades.

Den som enligt 16 § femte

stycket överför en skattepliktig

vara skall lämna en deklaration

för varje avsänd leverans.

Deklarationen skall ha kommit

in till beskattningsmyndigheten

senast fem dagar efter

avsändandet av varorna.

_______________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

2.8 Förslag till lag om ändring i lagen (1985:146) om

avräkning vid återbetalning av skatter och avgifter.

Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1985:146) om avräkning vid

återbetalning av skatter och avgifter skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

Avräkning enligt denna lag skall göras från belopp som återbetalas

eller annars utbetalas på grund av bestämmelse i

1. lagen (1984:151) om

punktskatter och

prisregleringsavgifter eller

författning som anges i 1 kap. 1 §

första stycket samma lag, i de fall

då utbetalningen ankommer på

Skattemyndigheten i Dalarnas

län,

1. lagen (1984:151) om

punktskatter och

prisregleringsavgifter eller

författning som anges i 1 kap. 1 §

första stycket samma lag, i de fall

då utbetalningen ankommer på

Skattemyndigheten i Gävle,

2. lagen (1991:591) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta

artister m.fl.,

3. 10 kap. 1 4 §§ mervärdesskattelagen (1994:200),

4. tullagen (1994:1550) och

lagen (1994:1551) om tullfrihet

m.m., eller

5. skattebetalningslagen

(1997:483).

4. tullagen (1994:1550) och

lagen (1994:1551) om tullfrihet

m.m.,

5. skattebetalningslagen

(1997:483), eller

6. lagen (1998:000) om

punktskattekontroll av

transporter m.m. av

alkoholvaror, tobaksvaror och

mineraloljeprodukter.

Vad som sagts i första stycket 1 gäller inte utbetalning enligt 9 kap. 1

§ lagen (1994:1776) om skatt på energi och 13 § lagen (1978:69) om

försäljningsskatt på motorfordon.

Avräkning skall också göras vid återbetalning av belopp som tagits ut

som förrättningskostnad vid indrivning av en sådan fordran som avses i

2 § första meningen.

_________________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998. Det som sägs i 1 § om

Skattemyndigheten i Gävle skall dock intill utgången av år 1998 gälla

Skattemyndigheten i Dalarnas län.

2.9 Förslag till lag om särskild skattekontroll av torg- och

marknadshandel m.m.

Härigenom föreskrivs följande.

Definitioner

1 § Med torg- och marknadshandel avses i denna lag all handel utom

sådan som en näringsidkare stadigvarande bedriver i permanenta lokaler

eller i omedelbar anslutning till dessa.

Med upplåtelsetillfälle avses varje tillfälle då en viss plats upplåts till

en viss person för torg- och marknadshandel.

Platsupplåtarens skyldigheter

2 § Den som upplåter en plats för torg- och marknadshandel skall föra

anteckningar om namn, personnummer, adress och telefonnummer för

den som platsen upplåts till och för dennes företrädare. Om det är fråga

om en juridisk person skall även uppgifter om firma och

organisationsnummer antecknas. Sådana anteckningar behöver dock inte

göras, om kopia av F-skattebevis överlämnas.

Platsupplåtaren skall bevara de uppgifter som inhämtats med stöd av

första stycket i sju år efter det kalenderår upplåtelsen skedde.

Skattemyndigheten får förelägga platsupplåtaren att överlämna

uppgifter som avses i andra stycket. Föreläggandet får förenas med vite.

Revision och kontrollbesök

3 § Skattemyndigheten får besluta om revision hos den som har eller

kan antas ha upplåtit plats för torg- och marknadshandel för att

kontrollera att denne fullgjort sina skyldigheter enligt 2 §.

Revision enligt första stycket får göras hos den som är eller kan antas

vara bokföringsskyldig enligt bokföringslagen (1976:125) eller skyldig

att föra räkenskaper enligt jordbruksbokföringslagen (1979:141) och

hos annan juridisk person än dödsbo.

I övrigt gäller bestämmelserna i 3 kap. 9 14 c §§ taxeringslagen

(1990:324) i tillämpliga delar.

4 § Skattemyndigheten får för att identifiera en person som bedriver

eller kan antas bedriva torg- och marknadshandel besluta om

kontrollbesök på den plats där handeln bedrivs. Myndigheten får vid ett

sådant besök kontrollera innehav av F-skattsedel och ställa frågor om

verksamheten.

Kontrollavgift

5 § Om platsupplåtaren inte fullgjort sin skyldighet enligt 2 § skall

skattemyndigheten påföra denne en kontrollavgift på 2 000 kronor för

varje upplåtelsetillfälle då skyldigheten inte har fullgjorts.

Platsupplåtaren skall befrias från avgiften om det framstår som uppen-

bart oskäligt att ta ut den. Detta skall beaktas även om det inte

framställts något yrkande om detta.

Förfarandet

6 § Beslut enligt denna lag fattas av skattemyndigheten i den region där

torg- och marknadshandeln bedrivs eller har bedrivits.

 En skattemyndighet får uppdra åt en annan skattemyndighet att fatta

beslut i dess ställe i ett visst ärende eller en viss grupp av ärenden. Ett

sådant uppdrag får ges endast om den andra myndigheten går med på det

och det inte medför avsevärda besvär för den som beslutet rör.

7 § Beslut om revision och kontrollbesök samt föreläggande vid vite får

inte överklagas.

I fråga om debitering och betalning av kontrollavgift samt förfarandet

i övrigt gäller bestämmelserna i skattebetalningslagen (1997:483).

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

2. Vad som föreskrivs i 6 § första stycket om skattemyndigheten i den

region där torg- och marknadshandeln bedrivs eller har bedrivits skall

intill utgången av år 1998 i stället gälla skattemyndigheten i det län där

torg- och marknadshandeln bedrivs eller har bedrivits.

2.10 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:466) om

särskilda tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet

Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1994:466) om särskilda tvångs-

åtgärder i beskattningsförfarandet skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

Denna lag tillämpas vid revision eller annan kontroll av att skatt eller

avgift tas ut enligt bestämmelserna i

1. kupongskattelagen (1970:624),

2. lagen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter,

3. fordonsskattelagen (1988:327),

4. taxeringslagen (1990:324),

5. lagen (1991:591) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta

artister m.fl.,

6. skattebetalningslagen (1997:483).

Lagen tillämpas även vid revision

enligt tullagen (1994:1550) och

för kontroll av att föreläggande

enligt lagen (1990:325) om

självdeklaration och

kontrolluppgifter eller 69 §

tullagen fullgjorts riktigt och full-

ständigt.

Lagen tillämpas även vid revision

enligt tullagen (1994:1550) och

lagen (1998:000) om särskild

skattekontroll av torg- och

marknadshandel m.m. samt för

kontroll av att föreläggande enligt

lagen (1990:325) om

självdeklaration och kontroll-

uppgifter, 69 § tullagen eller 2 §

lagen om särskild skattekontroll

av torg- och marknadshandel

m.m. fullgjorts riktigt och

fullständigt.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

2.11 Förslag till lag om ändring i skattebetalningslagen

(1997:483)

Härigenom föreskrivs att 1 kap. 1 § och 22 kap. 11 § skattebetalnings-

lagen (1997:483) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

1 §

Denna lag gäller vid bestämmande, debitering, redovisning och betal-

ning av

1. sådan skatt eller avgift som avses i 1 kap. 1 § första stycket taxe-

ringslagen (1990:324),

2. avgift enligt lagen (1981:691) om socialavgifter,

3. skatt enligt lagen (1990:659) om särskild löneskatt på vissa för-

värvsinkomster,

4. skatt enligt mervärdesskattelagen (1994:200),

5. avgift enligt lagen (1994:1920) om allmän löneavgift,

6. skattetillägg och försenings-

avgift i fråga om sådan skatt eller

avgift som avses i 1 5 samt förse-

ningsavgift enligt fastighetstaxe-

ringslagen (1979:1152), och

6. skattetillägg och försenings-

avgift i fråga om sådan skatt eller

avgift som avses i 1 5,

förseningsavgift enligt

fastighetstaxeringslagen

(1979:1152) samt kontrollavgift

enligt lagen (1998:000) om

särskild skattekontroll av torg-

och marknadshandel m.m., och

7. ränta på skatt, skattetillägg eller avgift som avses i 1 6.

Lagen gäller inte när skatt enligt mervärdesskattelagen skall tas ut för

varor vid import. I sådant fall gäller tullagen (1994:1550).

22 kap.

11 §

Överklagande av beslut av länsrätten i fråga om

1. preliminär taxering,

2. sättet att ta ut preliminär skatt,

3. debitering eller ändring av preliminär skatt,

4. verkställande av skatteavdrag,

5. anstånd med redovisning eller inbetalning av skatt,

6. befrielse från skattetillägg

och förseningsavgift enligt 15

kap. 7 och 8 §§ och ränta enligt 19

kap. 11 §, samt

7. överföring av skatt till en

annan stat

6. befrielse från skattetillägg

och förseningsavgift enligt 15

kap. 7 och 8 §§ och ränta enligt 19

kap. 11 §,

7. överföring av skatt till en

annan stat, samt

8. beslut enligt lagen

(1998:000) om särskild

skattekontroll av torg- och

marknadshandel m.m.

får prövas av kammarrätten endast om den har meddelat

prövningstillstånd.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

2.12 Förslag till lag om ändring i lagen (1997:1024) om

skattemyndigheters medverkan i brottsutredningar

Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1997:1024) om

skattemyndigheters medverkan i brottsutredningar skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

Skattemyndigheternas verksamhet enligt denna lag omfattar brott

enligt

1. skattebrottslagen (1971:69),

2. 14 § lagen (1996:598) om

kontroll av yrkesmässiga

vägtransporter av

mineraloljeprodukter, alkohol

och tobak,

3. 19 kap. 1 § första stycket 4

aktiebolagslagen (1975:1385),

4. 11 § tredje stycket lagen

(1967:531) om tryggande av

pensionsutfästelse m.m.,

5. folkbokföringslagen

(1991:481) samt

6. 11 kap. 5 § brottsbalken.

2. 19 kap. 1 § första stycket 4

aktiebolagslagen (1975:1385),

3. 11 § tredje stycket lagen

(1967:531) om tryggande av

pensionsutfästelse m.m.,

4. folkbokföringslagen

(1991:481) samt

5. 11 kap. 5 § brottsbalken.

En skattemyndighet får medverka vid undersökning också i fråga om

annat brott än som anges i första stycket, om åklagaren finner att det

finns särskilda skäl för detta.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998. Äldre föreskrifter gäller

fortfarande i fråga om förhållanden som hänför sig till tiden före

ikraftträdandet.

3 Ärendet och dess beredning

Skatteflyktskommittén fick i tilläggsdirektiv (dir. 1995:165) den 21

december 1995 i uppdrag att kartlägga de brister och problem som finns

vid den punktskattekontroll som gäller införsel av EU-interna varor och

att lämna de förslag som behövs för att förbättra effektiviteten i

kontrollen. Kommitténs huvuduppgifter har bl.a. varit att utreda hur

myndigheternas befogenheter skall vara utformade för att möjliggöra en

effektiv punktskattekontroll och att undersöka vilka sanktioner som

behövs för det fall föreskrivna ledsagardokument och säkerheter saknas

vid transport av skattepliktiga varor. I uppdraget har även ingått att lämna

förslag till hur skattekontrollen av privatinförsel skall utformas.

I en promemoria i februari 1995 redovisade Riksskatteverket bl.a. sin

bedömning av möjligheterna att förbättra kontrollen av skatter och

avgiftsredovisningen inom torg- och marknadshandel samt verksamhet

bedriven av för myndigheterna okända personer. Promemorian

överlämnades till Skatteflyktskommittén för utredning och

överväganden.

I början av 1996 fick Finansdepartementet från bl.a. tull- och

skattemyndigheter uppgifter om att kontrollproblemen framför allt

avseende transporter av mineraloljeprodukter och alkohol hade fått en

sådan omfattning att det inte fanns tid att invänta kommitténs

betänkande. Från myndigheternas sida framfördes bl.a. önskemål om en

tillfällig lagstiftning som gav myndighet befogenhet att stoppa och

kontrollera transporter. Mot den bakgrunden infördes lagen (1996:598)

om kontroll av yrkesmässiga vägtransporter av mineraloljeprodukter,

alkohol och tobak i avvaktan på kommitténs betänkande. I förarbetena

till lagen uttalade regeringen att lagen skulle betraktas som en

provisorisk lagstiftning i syfte att råda bot på en del av

kontrollproblemen (se prop. 1995/96:197 s. 9).

I juni 1997 avlämnande Skatteflyktskommittén slutbetänkandet

Punktskattekontroll av alkohol, tobak och mineralolja, m.m. (SOU

1997:86). Kommitténs sammanfattning av betänkandet finns i bilaga 1.

Kommitténs lagförslag finns i bilaga 2. Betänkandet har

remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga

3. En sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig i

Finansdepartementet (dnr Fi97/2106).

I betänkandet Punktskattekontroll av alkohol, tobak och mineralolja,

m.m. har Skatteflyktskommittén lämnat ett förslag till en ny lag om

punktskattekontroll m.m. avseende alkoholvaror, tobaksvaror och

mineraloljeprodukter. Kommittén har också lämnat ett förslag till en ny

lag om särskild skattekontroll beträffande tillfällig handel. Regeringen

avser nu att ta upp betänkandets förslag.

Under beredningen i Regeringskansliet har framkommit att det finns

behov av att också förbättra tullens möjligheter att kontrollera

postförsändelser som innehåller alkohol- eller tobaksvaror. En sådan

ändring brådskar med hänsyn till en snabbt ökande införsel av alkohol

och tobak via postförsändelser.

Mot bakgrund härav har inom Finansdepartementet upprättats

promemorian Förslag om kontroll av postförsändelser innehållande

alkohol- eller tobaksvaror. Promemorians lagförslag finns i bilaga 4.

Promemorian har remissbehandlats. En förteckning över

remissinstanserna finns i bilaga 5. Remissyttrandena finns tillgängliga i

ärendet. Regeringen tar i detta ärende också upp promemorians förslag.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 26 februari 1998 att inhämta Lagrådets

yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 6. Den 12 mars beslutade

regeringen att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i

bilaga 7. Det förslag som inte remitterats är tekniskt sett av enkel

beskaffenhet. Lagrådets hörande skulle därför enligt regeringens

bedömning sakna betydelse.

Lagrådets yttranden finns i bilaga 8.

Beträffande förslaget till lag om punktskattekontroll av transporter

m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och mineraloljeprodukter anför

Lagrådet under rubriken allmänna synpunkter sammanfattningsvis att en

del av de föreslagna reglerna bör ändras så att enskildas

rättssäkerhetsintressen i högre grad tillgodoses. Regeringen

återkommer senare i detalj till de synpunkter Lagrådet för fram men vill

i detta sammanhang framhålla att regeringen i allt väsentligt kan godta

Lagrådets förslag till förändringar. Regeringen delar vidare Lagrådets

åsikt om behov av utbildningsinsatser för berörd personal och

uppföljning och utvärdering av hur de nya reglerna tillämpas. Regeringen

kommer därför att särskilt uppmärksamma dessa frågor i de fortsatta

kontakterna med berörda myndigheter.

Lagrådet har avstyrkt förslaget om kontroll av postförsändelser.

Lagrådet anför i sitt yttrande att ärendet enligt dess mening inte varit

tillräckligt berett. Lagrådet anser att den tid som stått till förfogande för

remissinstanserna och för den fortsatta beredningen i kanslihuset har

varit klart otillräcklig för att frågorna skulle kunna belysas allsidigt.

Lagrådet har i sitt yttrande vidare ifrågasatt förslagets förenlighet med

Regeringsformen (RF) och Europakonventionen.

Beträffande frågan om ärendets beredning vill regeringen anföra

följande. Förslaget om utökade kontrollmöjligheter när det gäller

postförsändelser innehållande alkohol och tobak har utarbetats inom

Regeringskansliet för att göra det möjligt att snabbt komma till rätta

med den under senare tid kraftigt ökade införseln av alkohol och tobak,

vilken sker i strid med skattereglerna på området och även i stor

utsträckning i strid mot alkohollagens regler. Enligt regeringens

bedömning är det nödvändigt att det införs möjligheter att ingripa mot

denna handel redan i vår eftersom det annars finns risk för att en illegal

försäljningsstruktur med bl.a. försäljningskanaler etableras. Mot denna

bakgrund utarbetades ett förslag till kontroll av postförsändelser som

remitterades till elva remissinstanser. Remisstiden har visserligen varit

kort, en dryg vecka, men det rör sig om ett relativt begränsat förslag

som inte heller lagtekniskt kan anses speciellt komplicerat. Sju av de tio

remissinstanser som svarade tillstyrkte förslaget. Ytterligare

underhandskontakter vad gäller den tekniska utformningen har därefter,

och kontinuerligt under ärendets fortsatta beredning, hafts med

Generaltullstyrelsen och Riksskatteverket. Även om det i och för sig

givetvis hade varit önskvärt med en bredare remiss av ärendet och en

längre remisstid får, enligt regeringens bedömning, de krav på beredning

som ställs i 7 kap. 2 § RF anses uppfyllda.

Regeringen anser att förslaget är förenligt med RF och

Europakonventionen. Vi återkommer till detta och de övriga synpunkter

som Lagrådet fört fram i det följande.

I lagrådsremissen föreslog regeringen en ändring i alkohollagen som

skulle göra det möjligt att till landet föra in spritdrycker, vin och starköl

bl.a. som gåvoförsändelser och som kommersiella försändelser till

enskild i form av distansförsäljning. Som framgår av avsnitt 13.1 har

emellertid regeringen funnit att frågan om distansförsäljning av alkohol

till Sverige från annat land skall tillåtas eller ej bör bli föremål för

ytterligare utredning. Detsamma gäller för gåvoförsändelser av

alkoholdrycker. Dessa frågor kommer sålunda att behandlas i den

nyligen tillsatta kommittén (S 1998:02) som på regeringens uppdrag

skall se över vissa bestämmelser i bl.a. alkohollagen.

4 Inledning

4.1 Allmänt

Före den 1 januari 1993 var EG en tullunion med gemensam tullmur utåt

mot tredje land och inga tullar mellan medlemsländerna. Skatter

reglerades nationellt och påfördes vid gränspassering även vid

gränspassage mellan medlemsländerna. Vid årsskiftet 1992/93

genomfördes dock den inre marknaden och i samband därmed slopades

gränskontrollerna mellan medlemsländerna vad avser kommersiell trafik

och resandetrafik. Huvudregeln numera är att inga gränsformaliteter

skall ske enbart till följd av att en gräns mellan medlemsländer passeras.

Den inre marknaden skall omfatta de fyra friheter EG:s regelverk är

uppbyggt kring, nämligen fri rörlighet för personer, varor, tjänster och

kapital. Vad avser de tre sistnämnda friheterna är den inre marknaden

förverkligad, medan så inte är fallet när det gäller fri rörlighet för

personer. Personkontroller vid gränsen, dvs. kontroll av pass, visum och

liknande, anses därför alltjämt vara tillåtna även mellan medlemsländer.

Däremot är det inte tillåtet att genomföra kontroller enbart på grund av

att varor passerar en gräns mellan två medlemsstater. Förbudet är dock

inte undantagslöst. Enligt artikel 36 i EG-fördraget kan nämligen

gränskontroller behållas under förutsättning att kontrollerna har sin

grund ett godtagbart samhällsintresse som t.ex. skyddet för liv och hälsa.

För att fri rörlighet för varor skall uppnås är det viktigt att

medlemsstaternas förfarandebestämmelser om mervärdesskatter och

punktskatter harmoniseras. Principerna på detta område har tidigare varit

att skatten skall tas ut i det land där varan konsumeras med

konsumtionslandets skattesats och tillfalla konsumtionslandet.

Traditionellt har detta åstadkommits genom att exporten gjorts skattefri

och att det vid import påförs skatter med samma skattesats som tas ut på

varor inne i landet. Förfarandet att påföra skatter vid införsel innefattar

dock gränsformaliteter och är därför inte förenligt med principen om

den inre marknaden. Det problem som detta innebär kan lösas på olika

sätt. Ett sätt är att överge principen om beskattning i konsumtionslandet

och övergå till beskattning i det land där varan köpts. Denna lösning har i

princip valts när det gäller privatpersoners inköp för eget bruk. För den

kommersiella handeln har medlemsländerna inte velat frångå den

tidigare principen.

För punktskatter på alkohol- och tobaksvaror samt

mineraloljeprodukter har gemensamma förfaranderegler införts genom

rådets direktiv 92/12/EEG av den 25 februari 1992 om allmänna regler

för punktskattepliktiga varor och om innehav, flyttning och övervakning

av sådana varor (EGT nr L 076, 23.3.1992 s. 1, Celex 392L0012), det

s.k. cirkulationsdirektivet. För andra varugrupper får punktskatter finnas

endast om uttaget av punktskatter inte leder till gränsformaliteter mellan

medlemsländerna. En skatt som tas ut vid registrering är ett exempel på

en sådan skatt som inte leder till gränsformaliteter.

En annan förutsättning för den inre marknadens funktion är att det

finns möjlighet till transitering av varor. Transitering innebär att en vara

kan föras från en plats till en annan utan att beläggas med tullar, skatter

eller andra avgifter. Transitering av varor i Europa sker bl.a. inom ramen

för gemenskapens transiteringssystem och det gemensamma

transiteringssystemet, vilket utöver EU-länderna även omfattar Efta-

länderna och, sedan den 1 juli 1996, Polen, Ungern, Tjeckien och

Slovakien, de s.k. Visegradländerna. Denna befrielse från tullar, skatter

och avgifter gäller till dess att varorna lämnar EU:s tullområde, överförs

till ett annat tullsystem eller till dess att avgifterna och skatterna har

betalats och varorna övergått till fri omsättning.

4.2 Cirkulationsdirektivet

4.2.1 Några centrala begrepp

I direktivet definieras inledningsvis vissa begrepp som är centrala för

förståelsen av förfarandereglerna. Dessa begrepp är

a) godkänd lagerhavare: fysisk eller juridisk person som av en

medlemsstats behöriga myndigheter fått tillstånd att tillverka, bearbeta,

förvara, ta emot och avsända punktskattebelagda varor inom ramen för

sin affärsverksamhet, varvid punktskatten är vilande enligt

uppskovsreglerna för skatteupplag,

b) skatteupplag: en plats där varor som är belagda med punktskatt

tillverkas, bearbetas, förvaras, mottas eller avsänds enligt

uppskovsreglerna av en godkänd lagerhavare inom ramen för hans

affärsverksamhet, under de särskilda villkor som fastställts av de

behöriga myndigheterna i den medlemsstat där skatteupplaget är beläget,

c) uppskovsregler: en skatteordning som tillämpas på tillverkning,

bearbetning, förvaring och flyttning av varor, varvid punktskatten är

vilande (suspensionsordningen),

d) näringsidkare med punktskatteregistrering: fysisk eller juridisk

person utan ställning som godkänd lagerhavare, som av behöriga

myndigheter i en medlemsstat fått tillstånd att, inom ramen för sin

affärsverksamhet, ta emot punktskattebelagda varor från en annan

medlemsstat enligt uppskovsreglerna. Denna typ av näringsidkare får

varken förvara eller avsända sådana varor enligt uppskovsreglerna,

e) näringsidkare utan punktskatteregistrering: fysisk eller juridisk

person utan ställning som godkänd lagerhavare, som har rätt att inom

ramen för sin affärsverksamhet tillfälligtvis ta emot punktskattebelagda

varor från en annan medlemsstat enligt uppskovsreglerna. Denna typ av

näringsidkare får varken förvara eller avsända sådana varor enligt

uppskovsreglerna. En näringsidkare utan punktskatteregistrering måste

garantera betalningen av punktskatt till skattemyndigheterna i

destinationsmedlemsstaterna innan varorna avsänds.

4.2.2 Beskattningsförfarandets huvudprinciper

Förfarandereglerna i cirkulationsdirektivet innebär i princip att

punktskattepliktiga varor kan cirkulera fritt (dvs. utan gränskontroller),

att beskattningskonsekvenserna skjuts upp tills varorna når den

slutgiltiga konsumenten och att beskattningen skall ske i

konsumtionslandet.

Syftet med suspensionsordningen är att varorna, trots att de är

skattepliktiga, skall kunna bearbetas, lagras och förflyttas mellan

medlemsländerna i tidigare led än detaljistledet utan att

beskattningskonsekvenser inträder. Skatten förfaller med andra ord inte

till betalning under den tid varorna befinner sig inom

suspensionsordningen, vilket innebär att beskattningskonsekvenserna

skjuts framåt. Betalningsskyldighet för punktskatt inträder först när

varan blir tillgänglig för konsumtion, vilket den anses vara när den

upphör att omfattas av suspensionsordningen. För punktskattepliktiga

varor som inte omfattas av suspensionsordningen gäller att punktskatten

förfaller till betalning i samband med att varan framställs eller

importeras från land utanför gemenskapen. Omfattas varorna av något av

gemenskapens tullförfarande vid införandet till EU anses dock importen

äga rum först när varorna lämnar tullförfarandet.

4.2.3 Särskilda bestämmelser rörande suspensionsordningen

Framställning, bearbetning och lagring av skattepliktiga varor skall i

princip alltid ske i skatteupplag om skatten inte är betald. Flyttning av

punktskattepliktiga varor under skatteuppskov skall enligt huvudregeln

ske från ett skatteupplag till ett annat. De risker som är förknippade

med sådan flyttning skall täckas av en säkerhet för punktskattens

betalning. Säkerheten skall ställas av den avsändande lagerhavaren.

En godkänd lagerhavare i ett medlemsland kan alltså sända

skattepliktiga varor till ett skatteupplag i ett annat medlemsland eller till

ett annat skatteupplag i det egna landet utan att det får några

beskattningskonsekvenser.

Mottagaren av skattepliktiga varor som sänds från ett skatteupplag

under skatteuppskov är dock inte alltid en godkänd lagerhavare.

Mottagaren kan också vara en näringsidkare med eller utan

punktskatteregistrering i ett annat EU-land. Sådana näringsidkare skall

alltid ställa säkerhet för skattens betalning och detta skall ske innan

leveransen påbörjas. Skatten förfaller till betalning när varorna tas emot.

Transporter av skattepliktiga varor under skatteuppskov kan även ske

enligt något av transiteringsförfarandena. Skatten skall t.ex. anses

vilande när skattepliktiga varor sänds mellan medlemsstater via Efta-

länder enligt gemenskapens interna transiteringsförfarande.

4.2.4 Krav på dokument m.m.

Vid förflyttning av skattepliktiga varor, som omfattas av

suspensionsordningen, mellan medlemsstater skall varorna åtföljas av

ett ledsagardokument som upprättas av avsändaren. Syftet med

dokumentet är att underlätta skattekontrollen och det för en effektiv

kontroll nödvändiga samarbetet mellan medlemsländerna.

Ledsagardokumentet skall upprättas i fyra exemplar, varav ett exemplar

skall behållas av avsändaren och resten skall medfölja under transport.

Efter leverans skall ett exemplar behållas av mottagaren och ett

exemplar, returexemplaret, återsändas till avsändaren.

4.2.5 Överträdelser

Överträdelser av de bestämmelser som gäller under den tid som

skattepliktiga varor omfattas av suspensionsordningen innebär att

varorna upphör att omfattas av ordningen, dvs. att de anses släppta för

konsumtion. Detta innebär i sin tur att skatten omedelbart förfaller till

betalning. Skatten skall därvid erläggas i det land där överträdelsen har

skett av den som har ställt säkerhet för betalning av skatten. Om det inte

går att fastställa var överträdelsen har skett, anses den ha skett i den

medlemsstat där felaktigheten konstaterades. Om en punktskattepliktig

vara inte når fram till mottagaren och om det inte är möjligt att fastställa

var varan finns, skall skatten betalas i det land varifrån varan levererades.

4.2.6 Förflyttning av varor som släppts för konsumtion

Varor anses släppta för konsumtion när de lämnar

suspensionsordningen. Det saknar betydelse om detta sker genom

överträdelser av uppskovsreglerna eller genom att varorna levereras till

detaljistledet.

Då punktskattepliktiga varor som redan släppts för konsumtion i en

medlemsstat förvaras för kommersiella ändamål i en annan medlemsstat

skall punktskatt tas ut i den medlemsstat där varorna förvaras. Detta

innebär att då varor som redan släppts för konsumtion flyttas till en

annan medlemsstat för kommersiella ändamål skall punktskatt tas ut i

denna andra medlemsstat. Beroende på omständigheterna skall skatten

betalas av den som utför leveransen eller innehar de varor som är

avsedda för leverans eller av den som tar emot varorna för användning.

När varor som släppts för konsumtion flyttas mellan olika

medlemsstater skall de åtföljas av ett förenklat ledsagardokument. Den

som skall betala skatten på varorna skall innan varorna avsänds lämna en

deklaration till skattemyndigheterna i destinationsmedlemsstaten och

ställa säkerhet för betalning av skatten. Han skall vidare samtycka till

varje kontroll som gör det möjligt för destinationsmedlemsstatens

myndigheter att förvissa sig om att varorna faktiskt har mottagits och att

utgående punktskatt har betalats. Den punktskatt som betalats i den

första medlemsstaten skall återbetalas.

4.2.7 Distansförsäljning

Distansförsäljning föreligger om annan än godkänd lagerhavare eller

näringsidkare med eller utan punktskatteregistrering förvärvar

skattepliktig vara från en säljare i ett annat EU-land och varan

transporteras av säljaren eller för dennes räkning. Postorderförsäljning

är ett exempel på distansförsäljning. Vid distansförsäljning skall skatt

tas ut i det land där köparen finns. Det är dock säljaren som är skyldig att

betala skatten och skyldigheten inträder när säljaren levererar varorna.

Säljaren skall ställa säkerhet för betalning av skatten innan transporten

påbörjas. Vid distansförsäljning kan inte varorna transporteras under

skatteuppskov. Det rör sig alltså om varor som släppts för konsumtion,

vilket innebär att skatt redan har tagits ut i säljarens land. Säljaren har

dock rätt att återfå den skatt som erlagts i hemlandet.

4.2.8 Införsel för privat bruk

För skattepliktiga varor som privatpersoner medför för eget bruk från

ett EU-land till ett annat gäller att skatten skall betalas i det land där

varorna anskaffades. Vid bedömningen av om de varor som en

privatperson medför skall anses vara avsedda för eget bruk skall hänsyn

tas till bl.a. mängden varor. Medlemsländerna får utfärda vägledande

anvisningar om vilken mängd som därvid bör godtas. Det förhållandet att

en person medför större mängder än vad som anges i anvisningarna får

emellertid inte ensamt medföra att varorna anses avsedda för annat än

eget bruk. Andra omständigheter som talar för motsatsen skall alltså

beaktas. Mängdangivelserna i sådana eventuella vägledande anvisningar

får inte understiga 800 cigaretter, 400 cigariller, 200 cigarrer, 1 kg

röktobak, 10 liter sprit, 20 liter starkvin, 90 liter vin (inklusive högst 60

liter mousserande vin) samt 110 liter öl.

4.3 Den svenska regleringen

4.3.1 Allmänt

Cirkulationsdirektivets bestämmelser införlivades med svensk

lagstiftning genom lagen (1994:1563) om tobaksskatt, lagen

(1994:1564) om alkoholskatt och lagen (1994:1776) om skatt på

energi. Begreppet suspensionsordning har dock inte förts in i lagarna.

Suspensionsordningen har dock i praktiken införlivats med de svenska

lagarna t.ex. genom att skattskyldighet inte inträder i vissa fall.

I lagarna om skatt på tobak, alkohol och energi används termen

upplagshavare i stället för lagerhavare. Termerna registrerad och

oregistrerad varumottagare används i stället för näringsidkare med eller

utan punktskatteregistrering.

4.3.2 Upplagshavare

Upplagshavare skall vara godkända av skattemyndigheten. Godkänd som

upplagshavare kan den bli som avser att yrkesmässigt tillverka eller

bearbeta skattepliktiga varor, bedriva yrkesmässig försäljning av

skattepliktiga varor till näringsidkare eller yrkesmässigt i större

omfattning lagra skattepliktiga varor. Dessutom krävs att sökanden med

hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt

är lämplig som upplagshavare. Även skatteupplagen måste godkännas av

skattemyndigheten. Upplagshavares tillverkning, bearbetning och lagring

av skattepliktiga varor skall äga rum i ett godkänt skatteupplag.

Upplagshavare skall ställa säkerhet för betalning i samband med

transport av obeskattade varor. Det skall dessutom finnas en säkerhet för

de varor som förvaras i skatteupplaget. Säkerheternas storlek beräknas

enligt schablonregler.

Godkännande av upplagshavare eller av skatteupplag får återkallas om

förutsättningar för godkännande inte längre finns. Godkännande av

upplagshavare får också återkallas om ställd säkerhet inte längre är

godtagbar.

En upplagshavare kan leverera skattepliktiga varor till en

upplagshavare i Sverige eller till en upplagshavare eller registrerad eller

oregistrerad varumottagare i ett annat EU-land utan att skattskyldighet

inträder. Om varor tas ut ur skatteupplaget av annan anledning utan att

föras till något annat skatteupplag inträder dock skattskyldighet.

Vid transport av obeskattade varor mellan Sverige och ett annat EU-

land skall upplagshavaren upprätta ett ledsagardokument i fyra exemplar.

Tre exemplar av dokumentet skall åtfölja varorna under transport. Har en

upplagshavare inte inom två månader efter utgången av den

kalendermånad under vilken varorna avsänts fått tillbaka returexemplaret

skall han utan dröjsmål underrätta skattemyndigheten. Om varorna inte

når den mottagare som angetts i ledsagardokumentet skall varorna

beskattas i Sverige om varorna finns här eller kan antas ha konsumerats

här. Detsamma gäller om det inte kan utredas var varorna finns eller har

konsumerats. I sådana fall är den som ställt säkerhet för transporten

skattskyldig.

4.3.3 Varumottagare

Den som yrkesmässigt tar emot skattepliktiga varor från en godkänd

upplagshavare i ett annat EU-land eller som yrkesmässigt från tredje

land importerar skattepliktiga varor och som inte själv är godkänd som

upplagshavare, kan hos skattemyndigheten ansöka om registrering som

varumottagare. Registreringen föregås inte av någon vandelsprövning.

En registrerad varumottagare skall ställa säkerhet för betalning av

skatten på de varor som han tar emot. Säkerhetens storlek beräknas

enligt en schablonregel. Registreringen kan återkallas om säkerheten

inte längre är godtagbar. För oregistrerade varumottagare gäller delvis

andra regler vad gäller ställandet av säkerhet. En oregistrerad

varumottagare är dessutom skyldig att innan varorna transporteras från

det andra EU-landet anmäla leveransen till skattemyndigheten. För

varumottagare inträder skattskyldigheten vid mottagandet av varorna.

Skillnaden mellan en registrerad och en oregistrerad varumottagare är

att den registrerade regelbundet tar emot punktskattepliktiga varor.

4.3.4 Distansförsäljning

Om annan än upplagshavare, registrerad eller oregistrerad varumottagare

i Sverige förvärvar skattepliktig vara från ett annat land och varan

transporteras av säljaren eller för säljarens räkning (distansförsäljning),

är säljaren skattskyldig. Skattskyldigheten inträder när leverans sker.

Säljaren skall ställa säkerhet för betalning av skatten innan transport från

det andra EU-landet påbörjas.

4.3.5 Yrkesmässig införsel av varor som släppts för

konsumtion

Den som utan att vara upplagshavare eller varumottagare från ett annat

EU-land till Sverige för in eller tar emot skattepliktiga varor skall betala

skatt i Sverige om varorna skall användas för annat än privat bruk. Den

som är skattskyldig i sådana fall skall innan varorna transporteras från

det andra EU-landet, anmäla varorna till skattemyndigheten och ställa

säkerhet för skattens betalning. Skattskyldigheten inträder vid införseln

till Sverige.

4.3.6 Införsel för privat bruk

Sverige fick vid anslutningen till EU ett undantag från huvudregeln i

cirkulationsdirektivet att privatpersoners inköp av alkohol- och

tobaksvaror endast skall beskattas i inköpslandet. Det undantag Sverige

har innebär att Sverige får beskatta privat införsel över vissa angivna

kvantiteter. Dessa kvantiteter är: 1 liter spritdryck eller 3 liter starkvin,

5 liter vin, 15 liter starköl, 300 cigaretter eller 150 cigariller eller 75

cigarrer eller 400 gram röktobak. Enligt rådets direktiv 96/99/EG skall

undantaget fortsätta att gälla till den 30 juni 2000. Enligt nämnda

direktiv får Sverige utföra nödvändiga kontroller med avseende på de

varor som omfattas direktivet. Bestämmelser beträffande beskattningen

av införsel för privat bruk av alkoholdrycker och tobaksvaror och vilka

kvantiteter som får föras in i landet utan att punktskatt skall betalas finns

i lagen (1994:1565) om beskattning av privatinförsel av alkoholdrycker

och tobaksvaror från land som är medlem i Europeiska unionen

(privatinförsellagen).

4.3.7 Förfarande och kontroll

Bestämmelser om förfarandet vid uttag av punktskatter finns i lagen

(1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter (LPP).

Kontrollen av punktskatter sker liksom annan skattekontroll genom

deklarationsgranskning, kontrollbesök och revisioner. Deklarationerna

innehåller endast ett fåtal uppgifter. En djupare kontroll förutsätter

därför normalt revision.

Beskattningsmyndighet för punktskatter är Skattemyndigheten i

Dalarnas län (beskattningsmyndigheten).

Enligt LPP får beskattningsmyndigheten besluta om skatterevision för

att kontrollera att deklarations- och uppgiftsskyldighet fullgjorts riktigt

och fullständigt eller, att förutsättningar finns att fullgöra

uppgiftsskyldighet som kan antas uppkomma. Skatterevision får göras

hos den som är eller kan antas vara bokföringsskyldig enligt

bokföringslagen (1976:125) och hos annan juridisk person än dödsbo.

En skatterevision skall bedrivas i samverkan med den reviderade och på

ett sådant sätt att den inte onödigt hindrar verksamheten. För de fall den

reviderade inte samverkar finns bestämmelser om vite och om andra

tvångsåtgärder i lagen (1994:466) om särskilda tvångsåtgärder i

beskattningsförfarandet (tvångsåtgärdslagen). Revisionen får verkställas

hos den reviderade om han medger det. Vid skatterevision får

räkenskapsmaterial och andra handlingar som rör verksamheten

granskas. Revisorn får ta prov på varor som används, säljs eller

tillhandahålls på annat sätt i verksamheten. Vidare får han inventera

kassan, granska varulager, inventarier, fordon, särskild räknarapparatur,

mätapparatur och tillverkningsprocesser. Revisorn får också prova

särskild räknarapparatur och mätapparatur. Den reviderade skall

tillhandahålla revisorn de handlingar och lämna de upplysningar som

behövs för revisionen. Den reviderade skall också lämna tillträde till

utrymmen som huvudsakligen används i verksamheten för granskning av

varulager m.m.

Enligt tvångsåtgärdslagen får revision genomföras i den reviderades

verksamhetslokaler även om den reviderade inte lämnat sitt medgivande

till det, om revisionen inte utan svårighet kan genomföras på någon

annan plats. Detsamma gäller om den reviderade inte medverkar på

föreskrivet sätt, eller om det finns en påtaglig risk att han kommer att

undanhålla eller förvanska det som får granskas, inventeras eller

besiktigas. Föreligger sabotagerisk får åtgärden genomföras utan att den

reviderade underrättas om att revision skall ske, s.k.

överraskningsrevision. Enligt huvudregeln fattas beslut om åtgärd enligt

tvångsåtgärdslagen av länsrätten efter ansökan av en av myndigheten

särskilt förordnad tjänsteman (granskningsledare).

Lagen (1996:598) om kontroll av yrkesmässiga vägtransporter av

mineraloljeprodukter, alkohol och tobak (transportkontrollagen) trädde

i kraft den 1 juli 1996. Genom transportkontrollagen har beskattnings-

myndigheten fått befogenhet att undersöka transportmedel samt

behållare, containrar, lådor och andra utrymmen där varor kan förvaras

under transport. Myndigheten kan också med stöd av lagen granska

ledsagardokument och bevis om ställd säkerhet samt undersöka och ta

prov på varor. Lagen innehåller vidare bestämmelser om skyldighet för

förare av transportmedel att stanna på anmaning och att legitimera sig

samt att tillhandahålla handlingar och lämna uppgifter.

 Lagen (1996:701) om Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns

mot ett annat land inom Europeiska unionen (inregränslagen) är

tillämplig på varor som skall beskattas enligt privatinförsellagen. Det

innebär att tulltjänsteman får anmana personer att stanna. Sådan

anmaning får ges den som i omedelbart samband med inresa till Sverige

från ett annat EU-land befinner sig i omedelbar närhet av gränspassage

om det behövs för kontroll av anmälningsskyldigheten i

privatinförsellagen. I samband därmed har tullmyndighet rätt att

undersöka transportmedel, handresgods m.m. Den enskilde är skyldig att

lämna uppgifter och i övrigt medverka i kontrollen under

kostnadsansvar. Dessutom får tullmyndighet omhänderta vara om det

behövs för kontrollen. Om anmälan om skattepliktig införsel enligt

privatinförsellagen görs till tullmyndighet, skall myndigheten för

beskattningsmyndighetens räkning besluta om skatten och får i samband

därmed uppbära skatten, samt vidta nödvändig skattekontroll.

Kontrollsituationen vad gäller beskattningen av privat införsel av

mineraloljor skiljer sig från vad som beskrivits i föregående stycke. Den

enda kontrollbefogenhet som finns är bestämmelserna om

deklarationsgranskning i LPP. I övrigt finns det varken i lagen om skatt

på energi eller annan lag några bestämmelser om kontroll av införsel för

privat bruk av mineraloljor.

4.4 Transitering i Europa

4.4.1 Allmänt

För att ge en heltäckande bild av under vilka former punktskattepliktiga

varor kan transporteras under skatteuppskov bör även

transiteringssystemet kort beskrivas. Syftet med transitering är att

underlätta handeln inom ett definierat tullområde eller mellan olika

tullområden. I ett transiteringssystem är det nödvändigt att identifierbara

personer är ansvariga för betalning av tullar, skatter och avgifter. En

sådan person förekommer i alla system och måste ofta förse tullen med

en säkerhet för de tullar, skatter och avgifter som skall betalas i

händelse av oegentligheter.

I praktiken finns det ett flertal olika system som möjliggör

transitering inom EU. Vilket system som kan användas beror på vilket

område som berörs av transporten och i vissa fall på varornas

beskaffenhet. Nedan redogörs för tre system, nämligen

gemenskapstransitering, gemensam transitering och TIR. Om

punktskattepliktiga varor från tredje land omfattas av ett

transiteringsförfarande vid införandet till EU anses importen äga rum

först när varorna lämnar förfarandet. Detta följer av

cirkulationsdirektivets bestämmelser. Även gemenskapsvaror kan dock

omfattas av transiteringsförfaranden, t.ex. när skattepliktiga varor sänds

mellan medlemsstater via Efta-länder. I sådana fall skall, enligt

cirkulationsdirektivet, skatten anses vilande.

4.4.2 Gemenskapstransitering

Gemenskapens transiteringssystem är tillämpbart på flöden av icke

gemenskapsvaror i EU:s medlemsstater. Den rättsliga grunden för

transiteringssystemet är gemenskapens tullkodex. Systemet bygger på

det s.k. T1-dokumentet. Detta är ett formulär i åtta exemplar som

innehåller uppgifter om transiteringen. Det första exemplaret skall

behållas av avgångstullkontoret medan de övriga skall åtfölja varorna

under transiteringen. Transportören måste överlämna resterande

dokument och varorna på den angivna bestämmelseorten. Tullkontoret

skall stämpla ett av exemplaren för att bekräfta att varorna har företetts

på bestämmelseorten. Det stämplade exemplaret skall återsändas till det

tullkontor där transiteringen påbörjades. Som synes finns det stora

likheter mellan gemenskapens transiteringssystem och kraven på

ledsagardokument i cirkulationsdirektivet.

 I enlighet med principen om att det måste finnas en person som

garanterar betalning av tullar, skatter och avgifter kräver varje

gemenskapstransitering att det finns en huvudansvarig. Den

huvudansvariges betalningsskyldighet gentemot tullmyndigheterna skall

motsvara ett belopp som är lika med det totala beloppet av de tullar,

skatter och avgifter som belöper på varorna i den berörda

medlemsstaten. För att denna lagenliga betalningsskyldighet skall vara

effektiv krävs vid vägtransporter enligt gemenskapens

transiteringssystem att den huvudansvarige ställer säkerhet för

transporten. När det gäller s.k. känsliga varor, som t.ex. alkoholdrycker

och tobaksvaror, måste den huvudansvarige för varje transitering ställa

en särskild säkerhet som täcker 100 procent av den eventuella

betalningsskyldigheten. I övriga fall beräknas säkerheten

schablonmässigt på grundval av den huvudansvariges veckoomsättning.

4.4.3 Gemensam transitering

Det gemensamma transiteringssystemet är nära besläktat med

gemenskapens transiteringssystem. Det utgår från samma

dokumentation och förfaranden. Det är i stort sett föremål för samma

lagstiftning och har liknande bestämmelser om säkerheter. En skillnad

är dock att gemensamtransitering kan användas för varutransporter som

inbegriper förutom EU:s medlemsstater även Efta-länderna och

Visegradländerna. Det gemensamma transiteringssystemet är inte

obligatoriskt vilket gemenskapens transiteringssystem är. Dessutom är

det gemensamma transiteringssystemets rättsliga grund snarare en

internationell konvention än en intern EU-bestämmelse.

Det gemensamma transiteringssystemet upprättades mellan

gemenskapen och Efta genom en konvention 1987 och utvidgades till att

omfatta Visegradländerna den 1 juli 1996.

4.4.4 TIR

TIR-systemet grundar sig också på en internationell konvention,

undertecknad i november 1975. För närvarande har 58 länder skrivit

under konventionen. TIR-systemet utgår från ett dokument som går

under namnet TIR-carnet. Dokumentet trycks och distribueras av den

Internationella vägtransportunionen (IRU) och utfärdas till

carnetanvändare av de nationella sammanslutningar som bemyndigats att

göra detta av de fördragslutande parternas förvaltningar.

TIR-systemet delar ett flertal egenskaper med gemenskapens

transiteringssystem och det gemensamma transiteringssystemet. Den

grundläggande skillnaden mellan TIR-systemet och de två andra

systemen är att transporten kan ha sitt ursprung eller sin slutdestination i

vilken som helst av de 58 fördragsslutande staterna, vilket inbegriper så

avlägsna länder som t.ex. Kirgisistan.

TIR-systemets bestämmelser rörande säkerheter skiljer sig dock

väsentligen från de för gemenskapstransitering. Varje TIR-carnet är ett

dokument som ställer en säkerhet på 50 000 USD för varje

lastbilstransport. TIR-caneter för transporter av alkoholdrycker och

tobaksvaror inom EU:s tullområde utfärdas inte längre, vilket innebär att

systemet inte kan användas för dessa varor inom EU. Det är omfattande

transitbedrägerier som ligger bakom denna begränsning. TIR-carneten

utfärdas av en garantisammanslutning i avgångslandet och den garanti

som därmed ställs täcks av IRU. Garantisystemet enligt TIR är alltså

centraliserat, beloppsbegränsat och beroende av förekomsten av ett

säkert dokument. Utfärdandet av TIR-carneter är därför hårdare

kontrollerat än utfärdandet av T1-dokument och i teorin begränsat till

transportörer som kan bevisa att de är trovärdiga och vilkas fordon

uppfyller vissa minimistandarder, i synnerhet beträffande säkerhet.

4.5 Problembilden ur ett europeiskt perspektiv

När det gäller punktskatternas nivå inom EU har det inte föreskrivits

fasta skattesatser utan endast vissa minimiskattesatser som inte får

underskridas. Det står alltså medlemsstaterna fritt att själva bestämma

skattenivåer, så länge minimiskattesatsen iakttas. Skattesatserna varierar

betydligt inom EU. Olika skattesatser i olika medlemsländer leder till

att oseriösa personer försöker kringgå systemen genom att köpa

beskattade varor i lågskatteländer och sedan i strid med gällande regler

sälja dem i högskatteländer utan att betala sistnämnda lands skatt.

Självfallet finns det också intresse av att föra in punktskattepliktiga

varor till EU utan att över huvud betala skatt.

Det är dock inte enbart länder som har förhållandevis höga skatter

som drabbas av problem med skatteundandraganden genom bedrägerier

inom suspensionsordning eller inom transiteringssystemen. Utan det rör

sig i stor utsträckning om ett problem för hela unionen.

Problemen med transitering av framför allt högbeskattade produkter

har fått allt större uppmärksamhet inom EU under de senaste åren. I ett

flertal fall har också åtgärder vidtagits. Som exempel kan nämnas att det

införts ett tillfälligt förbud mot att använda s.k. samlad säkerhet för

transitering av sprit, cigaretter och vissa livsmedelsprodukter. Numer

måste den huvudansvarige ställa en särskild säkerhet för varje

transitering som täcker 100 procent av den eventuella

betalningsskyldigheten. I december 1995 beslutade Europaparlamentet

att tillsätta en tillfällig undersökningskommitté för att undersöka

påstådda överträdelser av gemenskapens transiteringsförfarande. I sin

rapport drar kommittén slutsatsen att en större kris har utvecklats inom

transiteringssystemet och att denna har medfört förluster på åtskilliga

miljarder ECU i tullar, punktskatter och mervärdesskatt. Kommittén

konstaterar vidare att den organiserade brottsligheten är djupt involverad

i transiteringsbedrägerier och att det är handeln med cigaretter som

oftast är föremål för bedrägerier. I rapporten rekommenderar

kommittén vissa förbättringar av systemet. Här skall endast nämnas att

kommittén anser att en datorisering av systemet har varit påkallad sedan

länge.

Undersökningskommitténs rapport har följts upp av en åtgärdsplan

från kommissionen. Åtgärderna berör transiteringssystemet och faller

därför utanför det huvudsakliga ämnet för detta ärende. För att visa att

skatteundandraganden inte är ett specifikt svenskt problem kan det dock

vara av intresse att notera kommissionens uttalande att

transitbedrägerier leder till att det på den europeiska marknaden olagligt

saluförs obeskattade varor som undgår all kontroll och både hotar

företags konkurrenskraft och medborgares liv och hälsa. Detsamma kan

självfallet sägas om bedrägerier inom suspensionsordningen. I

undersökningskommitténs rapport har den europeiska

sammanslutningen för återförsäljare av tobak uppskattat

marknadsandelen för smugglade cigaretter till 15 procent i Österrike,

10 procent i Tyskland och 11,5 procent i Italien. I samtliga dessa tre

länder kostar ett paket cigaretter runt ca 20 25 kr, vilket är betydligt

lägre pris än i Sverige.

Även när det gäller bedrägerier inom suspensionsordningen har

åtgärder vidtagits på gemenskapsnivå. Man har bl.a. utvecklat ett

samarbete inom området för indirekta skatter benämnt Fiscalis-

programmet. Dessutom har en högnivågrupp inrättats som samlar

företrädare för tull och skattemyndigheterna i medlemsstaterna under

kommissionens ordförandeskap. Högnivågruppen har i uppgift att

sammanställa en rapport om bedrägerier inom tobaks- och

alkoholområdet. Rapporten skall bl.a. behandla arten och omfattningen

av bedrägerierna samt svagheter i kontrollsystemen samt lämna förslag

till åtgärder. Rapporten skall vara klar i april 1998.

Åtgärder i syfte att komma till rätta med bedrägerier inom ramen för

cirkulationsdirektivets suspensionsordning eller

transiteringsförfarandena är alltså något som fått hög prioritet inom EU

de senaste åren.

Skatteflyktskommittén lämnar i sitt betänkande en kort redogörelse

för problembilden i några andra medlemsländer som bekräftar bilden av

stora skatteundandraganden i ett flertal EU-länder.

Det kan alltså konstateras att det inte enbart är Sverige som har

problem med skatteundandraganden på punktskatteområdet utan att dessa

problem är vanligt förekommande inom EU och att man på gemenskaps-

nivå arbetar med att ta fram åtgärder mot tull- och skattebedrägerier.

5 Bakgrunden till nuvarande kontrollproblem

5.1 Tullkontrollen före och efter EU-inträdet

Före EU-medlemskapet hade tullen rätt att i samband med varuimport

göra långtgående kontroller vid gränsen och tillgripa tvångsåtgärder utan

att det förelåg misstanke om brott. I dag har tullen endast sådana

befogenheter i samband med varuimport från tredje land. Dessa

befogenheter regleras i tullagen (1994:1550).

Tullens befogenheter vid gränsen till andra EU-länder regleras i lagen

(1996:701) om Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett

annat land inom Europeiska unionen (inregränslagen). Denna lag ger

tullen i stort sett samma befogenheter som vid den yttre gränsen.

Användningen av dessa befogenheter är dock förbehållen kontroll av

införsel- och utförselrestriktioner för vissa i lagen uppräknade varor,

som t.ex. spritdrycker, vin och starköl enligt alkohollagen

(1994:1738). Bakgrunden härtill är att det krävs tillverknings- eller

partihandelstillstånd enligt alkohollagen för att få föra in alkoholdrycker

för kommersiella ändamål. Kontrollbefogenheterna avseende den

kommersiella införseln av alkoholvaror omfattar dock inte

beskattningen. Beträffande kommersiell införsel av tobaksvaror och

införsel av mineraloljeprodukter från annat EU-land saknar tullen

numera andra kontrollbefogenheter än de som följer av

transportkontrollagen. Inregränslagen ger tullen befogenhet att

kontrollera varor som skall beskattas enligt lagen (1994:1565) om

beskattning av privatinförsel av alkoholdrycker och tobaksvaror från land

som är medlem i Europeiska unionen (privatinförsellagen). Tullen har

dock ingen befogenhet att kontrollera införsel för privat bruk av

mineraloljeprodukter.

5.2 Skattekontrollen efter EU-inträdet

5.2.1 Kontroll av yrkesmässig införsel

Skattekontrollen och skattemyndighetens befogenheter utökades inte i

och med EU-inträdet. Någon kompensation för bortfallet av tullens

gränskontroller i EU-trafiken infördes således inte vid detta tillfälle och

ett vakuum uppstod därför vad gäller kontrollen av transporter av

punktskattepliktiga varor från andra EU-länder. Inte heller infördes några

särskilda sanktioner i svensk lagstiftning mot den som bröt mot reglerna

i suspensionsordningen, t.ex. genom att inte medföra ledsagardokument

under transport.

Som nämnts tidigare trädde transportkontrollagen i kraft den 1 juli

1996. Beskattningsmyndigheten fick därigenom befogenhet att

undersöka transportmedel samt behållare, containrar, lådor och andra

utrymmen där varor kan förvaras under transport. Myndigheten kan

också med stöd av lagen granska ledsagardokument och bevis om ställd

säkerhet samt undersöka och ta prov på varor. Lagen innehåller vidare

bestämmelser om skyldighet för förare av transportmedel att stanna på

anmaning och att legitimera sig samt att tillhandahålla handlingar och

lämna uppgifter. Om ledsagardokument och bevis om ställd säkerhet i

förekommande fall inte medföljer transporten kan myndigheten påföra

den skattskyldige och föraren en särskild sanktionsavgift,

transporttillägg. Polismyndigheten skall enligt lagen lämna biträde vid

genomförandet av kontrollen. Tullmyndigheten skall medverka vid

beskattningsmyndighetens kontroll genom att i gränsnära område utöva

kontrollen. I förarbetena (prop. 1995/96:197 s. 9) anges att lagen skall

ses som en provisorisk lösning i avvaktan på Skatteflyktskommitténs

betänkande.

 Från det att transportkontrollagen trädde i kraft och fram till utgången

av 1997 har 4 463 transportkontroller genomförts. Merparten av

kontrollerna har utförts i samverkan med tullen. Hälften av kontrollerna

har utförts i Tornedalsområdet. På grundval av underlaget från

transportkontrollerna har 47 beslut om transporttillägg avseende förare

fattats.

5.2.2 Kontroll av införsel för privat bruk

Beskattningsmyndigheten har i dag ingen befogenhet att kontrollera den

införsel av alkoholdrycker, tobaksvaror och mineraloljeprodukter som

sker för privat bruk. Tullen utövar dock kontroll av

anmälningsskyldigheten i privatinförsellagen. Detta sker med stöd av

inregränslagen. Vilka befogenheter tullen har vid sådana kontroller

framgår av avsnitt 4.3.7. Tullen får vidare vidta nödvändig skattekontroll

i de fall anmälan om skattepliktig införsel enligt privatinförsellagen

skall lämnas till tullen. Sådan anmälan skall lämnas till tullen när

införseln sker där bemannad tullplats finns.

När det gäller införsel för privat bruk av mineraloljeprodukter finns

det bortsett från bestämmelserna om deklarationsgranskning i LPP inte

några bestämmelser om punktskattekontroll.

6 Omfattningen av skatteundandragandena

6.1 Alkoholdrycker

När det gäller handel med obeskattade alkoholvaror kan stora vinster

göras av den som inte följer reglerna och betalar punktskatter.

Skattesatserna varierar betydligt inom EU. Skatteundandragandet

beträffande en långtradare fylld med alkoholvaror kan uppgå till två tre

miljoner kr. När det gäller cigarretter kan statens förluster av

skatteintäkter uppgå till 20 miljoner kr för varje oredovisad

långtradarlast.

Det finns tydliga indikationer på att både den yrkesmässiga handeln

med obeskattade alkoholvaror och införseln för privat bruk av

alkoholdrycker ökat i omfattning sedan tullens kontrollmöjligheter vid

gränserna minskades efter EU-inträdet, särskilt i de södra delarna av

landet. Det är emellertid svårt att göra uppskattningar om mörkertalet

beträffande skatteundandraganden.

Av tullens beslagsstatistik över smuggling av alkohol framgår

emellertid att volymen beslagtagen alkohol ökat mer än fem gånger

mellan 1995 och 1996, från 80 000 liter 1995 till 480 000 liter 1996.

Tullens beslag av alkohol uppgick under 1997 till nästan 400 000 liter.

Drygt 200 000 liter hade ett alkoholinnehåll på 96 volymprocent eller

mer. Detta var en ökning i förhållande till 1996 med 70 000 liter. Om

beslagen under 1997 räknas om till drickbar sprit (40 volymprocent)

uppgår beslagen till 676 000 liter, vilket är en ökning med 13 000 liter

jämfört med 1996 då beslagen, omräknade till drickbar sprit, uppgick

till 663 408 liter.

Svenskarnas konsumtion av alkohol från legala och illegala källor har

studerats av en forskargrupp under ordförandeskap av Eckart Kühlhorn

(KALK-projektet). Studien har beställts av Systembolaget AB, Vin och

Sprit AB, Svenska bryggareföreningen och Folkhälsoinstitutet. Alkohol-

inspektionen har ansvarat för samordningen. Forskargruppen redovisade

en preliminär rapport i november 1997. Enligt rapporten är 25 procent

av den totala alkoholkonsumtionen oregistrerad och obeskattad. Denna

konsumtion fördelar sig enligt följande, 12,1 procent härrör från

resandeinförsel, 6,5 procent utgörs av hembränd sprit, den storskaligt

insmugglade spriten står för 3,6 procent, den tekniska spriten för 0,3

procent och slutligen står hemtillverkat vin och öl för 2,6 procent. När

det gäller sprit beräknas blott 54 procent av den totala

spritkonsumtionen ha sålts på den öppna inhemska marknaden. Den

privat legalt införda spriten står för 11 procent av konsumtionen. Den

illegala spriten står alltså för 35 procent av den totala

spritkonsumtionen, 19 procent är hemtillverkad sprit och drygt 10

procent är smuggelsprit. Knappt 1 procent är teknisk sprit och drygt 5

procent av spriten är illegalt privatinförd.

En annan indikator på omfattningen av undandragandena är

skatteintäkterna. För år 1995 uppgick intäkterna från alkoholskatten på

sprit till 5,5 miljarder kr. År 1996 sjönk intäkterna med drygt 600

miljoner till cirka 4,9 miljarder kr. För 1997 inbringade alkoholskatten

på sprit 4,7 miljarder kr. Skatteintäkterna fortsätter alltså att sjunka trots

att skatten på sprit höjdes med 2 procent den 1 januari 1997.

6.2 Tobaksvaror

Även handeln med obeskattade cigaretter har uppenbarligen ökat på

senare tid. Oegentligheter förekommer genom oriktiga transiterings-

förfaranden, missbruk av cirkulationsdirektivets bestämmelser och

traditionell smuggling. I en nyligen presenterad vetenskaplig studie

(Leif G.W.[REDACTED_EFTERNAMN] och Jan Andersson: Cigarettsmuggling) uppskattas

antalet smugglade cigaretter under 1996 ligga inom intervallet 150 till

200 miljoner kr. Forskarna bakom studien drar slutsatsen att

smugglingen ökat de senaste åren, även om ökningen inte kan antas vara

dramatisk. Enligt forskarna är det mycket som talar för att

cigarettsmugglingen kommer att fortsätta att öka. I studien konstateras

att det är svårt att mäta omfattningen av den illegala handel som sker

genom att bestämmelserna i cirkulationsdirektivet kringgås eftersom

det i allt väsentligt saknas uppgifter om sådant missbruk. I

uppskattningen av smugglingsvolymen har forskarna dock tagit hänsyn

till att det kan förekomma missbruk även på detta område. Även om

forskarna inte haft underlag att göra en vetenskaplig bedömning av det

mörkertal som har samband med missbruk av bestämmelserna i

cirkulationsdirektivet varnar de för en negativ utveckling på området.

Tullens beslag av insmugglade cigaretter under 1997 uppgick till

nästan 40 miljoner. Denna siffra kan jämföras med beslagen för år 1995

och 1996 då antalet beslagtagna cigaretter uppgick till drygt sex

miljoner respektive 16,6 miljoner.

Intäkterna från tobaksskatten har sjunkit något de senaste åren.

Tobaksskatten gav under 1995 intäkter på sammanlagt 7,2 miljarder kr.

Året efter sjönk intäkterna till 7,1 miljarder kr. Den 1 januari 1997

höjdes tobaksskatten med 24 procent och den 1 augusti samma år med

ytterligare 29 procent. För 1997 inbringade tobaksskatten 7,7 miljarder.

Denna ökning är betydligt lägre än vad som beräknades i samband med

höjningarna. Det bör dock påpekas att tobakskonsumtionen under flera

år visat en nedåtgående trend.

Enligt en nyligen utförd mätning av SIFO har 30 procent av den vuxna

befolkningen under det senast året köpt tax-free cigaretter . För två år

sedan var motsvarande siffra 24 procent. Dessutom hävdar hela 6

procent av befolkningen (20 procent av rökarna) att de har köpt

 smuggelcigaretter , vilket skall jämföras med 1 procent vid mätningen

1995.

6.3 Mineraloljeprodukter

Skatteundandraganden vad gäller mineraloljor är av mer traditionellt

slag, dvs. det rör sig i större utsträckning om sådant fusk som går att

upptäcka vid en revision. Att mineraloljeprodukter förs in till Sverige

för att här säljas utan skatt synes inte lika vanligt förekommande som

när det gäller alkohol- och tobaksvaror. Den exakta omfattningen av

skatteundandragandena på mineraloljeområdet är inte känd. Några

undersökningar liknande de som gjorts av skatteundandragandena när det

gäller alkohol- och tobaksvaror finns inte. I de nordligaste områdena i

Sverige har beskattningsmyndigheten tidigare haft förhållandevis stora

problem med skatteundandraganden av kommersiell natur. Huvudmannen

bakom den illegala verksamheten har dock gripits och fällts till ansvar

för bl.a. grovt skattebedrägeri. Detta har lett till att problemet bortfallit i

förhållandevis stor utsträckning.

Det är dock ett faktum att den finska lågbeskattade röda oljan är

belagd med betydligt lägre skatt än den lågbeskattade gröna oljan i

Sverige. En stor tankbil inklusive släp kan transportera ca 50 kubikmeter

olja. Om en sådan oljelast inte tas upp till beskattning kan staten,

beroende på hur oljan används, förlora över 100 000 kr i punktskatter.

Till detta kommer i många fall även bortfall av mervärdesskatt.

De största skatteundandragandena finns sannolikt på den

kommersiella sidan. Den stora skillnaden mellan de svenska och finska

skattesatserna torde dock också ha lett till en införsel för privat bruk av

finsk röd olja som inte är obetydlig.

7 Förbättrade kontrollmöjligheter

Regeringens förslag: En ny lag om punktskattekontroll av transporter

m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och mineraloljeprodukter införs. I

lagen föreskrivs att transporter av alkoholvaror, tobaksvaror och

mineraloljeprodukter skall åtföljas av ledsagardokument och bevis om

ställd säkerhet samt omfattas av säkerhet för betalning av skatt i den

utsträckning som följer av cirkulationsdirektivet. I syfte att kontrollera

detta skall det vara möjligt att undersöka vägtransporter av

punktskattepliktiga varor som är eller kan antas vara yrkesmässiga. Finns

det anledning att anta att en transport inte sker i enlighet med

cirkulationsdirektivets bestämmelser får punktskattepliktiga varor m.m.

tas om hand. Syftet med omhändertagandet skall vara att kontrollera om

punktskatt för varorna skall betalas i Sverige och vem som i så fall är

skattskyldig. Skatt skall påföras en omhändertagen vara om

skattskyldighet har inträtt och varan har transporterats i strid med

cirkulationsdirektivets bestämmelser. Skatten skall förfalla till betalning

omedelbart och varan får inte lämnas ut förrän skatten är betald. Betalas

inte skatten inom viss tid skall varorna kunna förverkas efter beslut av

domstol.

Kommitténs förslag: Kommittén föreslår i likhet med regeringen att

en ny lag om punktskattekontroll införs. Innehållet i lagen skiljer sig

dock i flera avseenden från regeringens förslag. I kommitténs förslag

anges inte i vilket syfte transportkontroller skall genomföras. Dessutom

begränsas inte kontrollerna till vad som är eller kan antas vara

yrkesmässiga transporter. Vidare föreslår kommittén att det skall bli

möjligt att kontrollera lokaler. Sådana kontroller skall dock endast få

göras om det inte är möjligt att genomföra behövlig punktskattekontroll

med stöd av revisionsbestämmelserna i LPP eller tvångsåtgärdslagen. En

annan skillnad är att kommittén föreslår att beslut om omhändertagande

skall fattas om det behövs för punktskattekontrollen och att även

transportmedel skall kunna omhändertas. I syfte att säkra

skatteindrivningen föreslår Skatteflyktskommittén att det skall bli

möjligt att besluta om skattebeslag och skatteförverkande. Beslut om

sådana åtgärder skall fattas av länsrätt. Enligt kommitténs förslag skall

beslut om skattebeslag och skatteförverkande kunna fattas om det inte

framgår att punktskatt beträffande varan är betald i Sverige och att

säkerhet beträffande varan har ställts i laga ordning och kan infrias. Såväl

punktskattepliktiga varor som transportmedel, transporthjälpmedel,

containrar och tankar föreslås kunna bli föremål för skattebeslag och

skatteförverkande, även om annat än punktskattepliktiga varor endast

kan skatteförverkas om värdet på varorna inte räcker till.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser är kritiska till delar av

kommitténs förslag eller avstyrker det i sin helhet. Några

remissinstanser tillstyrker förslaget.

Justitieombudsmannen är negativ till förslaget och anser att

Skatteflyktskommittén i flera avseenden överskridit vad som kan anses

acceptabelt från rättssäkerhetssynpunkt. Hovrätten för Västra Sverige

ifrågasätter om inte stora delar av den nu föreslagna regleringen skulle

kunna inarbetas i andra lagar på området och är därför tveksam till om

det behövs en särskild kontrollag för punktskatter. Kammarrätten i

Stockholm anser att Sverige behöver ett nytt effektivt system för

punktskattekontroll men tycker att det är anmärkningsvärt att kommittén

inte presenterat några som helst överväganden om vilka effekter de

drastiska åtgärder som föreslås kan tänkas få på samhället i stort.

Riksåklagaren, Rikspolisstyrelsen, Föreningen Svensk Handel,

Svenska Bryggareföreningen, Sveriges Industriförbund, Svenska

Arbetsgivarförening, Svenska Industriföreningen, Föreningen

Sveriges Fria Bryggerier, Stockholms Handelskammare, Sveriges

Transportindustriförbund, Svenska Petroleum Institutet, Plast- och

Kemibranscherna, Svenska Åkeriförbundet och Swedish Match AB

anser att de höga skattesatserna är orsaken till dagens kontrollproblem

och att enda sättet att långsiktigt lösa problemet är att anpassa de

svenska punktskatterna till vad som gäller i övriga EU-länder. Detta kan

ske antingen genom en sänkning av de svenska skattesatserna eller

genom att Sverige i EU verkar för en harmonisering av punktskatterna. I

avvaktan därpå anser dock vissa av nyss nämnda remissinstanser att

kontrollmöjligheterna behöver förbättras. Statskontoret anser att

betänkandet är bristfälligt i flera avseenden och att det är inte är möjligt

att med hjälp av betänkandet utläsa konsekvenserna av förslaget.

Riksrevisionsverket anser att betänkandet inte uppfyller de krav som

måste ställas på ett beslutsunderlag för så genomgripande förändringar

som föreslås. Riksskatteverket, Generaltullstyrelsen,

Alkoholinspektionen och Systembolaget AB tillstyrker i huvudsak

förslaget.

Skälen för regeringens förslag: I avsnitt 5 och 6 har regeringen

redogjort för bakgrunden till och omfattningen av och nuvarande

kontrollproblem. Som påpekats i det sammanhanget har tullen i dag

samma kontrollbefogenheter när det gäller trafiken från tredje land som

före EU-inträdet. Det innebär att tullen vid import av punktskattepliktiga

varor kan göra långtgående kontroller och tillgripa tvångsåtgärder utan

att det behöver föreligga någon misstanke om brott i det enskilda fallet.

När Sverige blev medlem i EU den 1 januari 1995 och därmed blev en

del av den inre marknaden minskade tullens möjligheter att kontrollera

den kommersiella införseln av punktskattepliktiga varor till Sverige från

andra medlemsländer. Den inre marknaden förutsätter att

gränskontroller ersättas av s.k. kompensatoriska åtgärder för att

förebygga, hindra och ingripa mot illegal handel. Någon utbyggnad av

skattekontrollen och skattemyndigheternas befogenheter genomfördes

emellertid inte i samband med EU-inträdet. Tullens gränskontroller

bortföll alltså utan kompensation i form av ökade kontrollbefogenheter

inom skatteförvaltningen. De svagheter som finns i nuvarande

kontrollsystem är alltså i huvudsak hänförliga till införseln av

punktskattepliktiga gemenskapsvaror, dvs. till de transporter som sker

enligt cirkulationsdirektivets bestämmelser.

Effekterna av de försämrade kontrollmöjligheterna blev synliga redan

under Sveriges första år som EU-medlem. Detta var skälet till att

Skatteflyktskommittén genom tilläggsdirektiv fick i uppdrag att

kartlägga de brister och problem som fanns vid punktskattekontrollen av

införseln av gemenskapsvaror. Som framhållits i avsnitt 3 inkom i början

av 1996 dock rapporter från bl.a. tull- och skattemyndigheterna om att

kontrollproblemen framför allt avseende mineraloljeprodukter och

alkoholdrycker fått en sådan omfattning att det inte fanns tid att invänta

kommitténs betänkande. I avvaktan på Skatteflyktskommitténs

betänkande infördes därför transportkontrollagen, som trädde i kraft den

1 juli 1996.

 Det finns inget som tyder på att skatteundandragandena avseende

punktskatt på tobak, alkohol och mineraloljeprodukter har minskat i

omfattning sedan transportkontrollagen trädde i kraft. Däremot finns det

en rad indikationer som talar för att utvecklingen har gått i motsatt

riktning, dvs. att undandragandena har ökat i vart fall vad gäller alkohol-

och tobaksvaror. En sådan indikation är ökningen av tullens beslag enligt

varusmugglingslagen. I liter räknat har beslagen av alkohol i princip

femdubblats sedan 1995. Även om en del av ökningen kan bero på att

tullen har blivit effektivare, kan siffrorna inte tolkas på annat sätt än att

den illegala införseln ökat i omfattning från såväl tredje land som från

andra EU-länder. Som redogjorts för i avsnitt 6.1 bedömer forskarna i

det s.k. KALK-projektet att minst 35 procent av den totala

spritkonsumtionen härrör från illegala källor. En sådan källa är

smuggelsprit.

Även handeln med obeskattade cigaretter har ökat på senare tid. I

avsnitt 6.2 redogörs för forskarrapporten Cigarettsmuggling. Forskarna

bakom rapporten uppskattar att antalet smugglade cigaretter under 1996

låg inom intervallet 150 till 200 miljoner. Tullens beslagsstatistik för

1997 (40 miljoner cigaretter) tyder på att en ökning skett under 1997,

en ökning som förutsågs i rapporten Cigarettsmuggling. Det kan också

nämnas att tullens beslag av cigaretter har sexdubblats sedan 1995.

En annan indikation på att punktskatt på alkohol- och tobaksvaror

undandras staten i allt större utsträckning är att intäkterna från skatten på

sprit minskar och att höjningar av tobaksskatten endast leder till

förhållandevis begränsade intäktsökningar. Särskilt anmärkningsvärt är

det att höjningarna av tobaksskatten med 24 respektive 29 procent under

1997 gav betydligt lägre intäkter än beräknat. Att detta inte enbart kan

förklaras av att rökningen minskar framgår av att hela 6 procent av

befolkningen (20 procent av rökarna) i en mätning av SIFO hävdar att de

har köpt smuggelcigaretter , vilket skall jämföras med 1 procent vid

mätningen 1995 (se avsnitt 6.2). När det gäller mineraloljeprodukter

finns det inga tydliga indikationer på att skatteundandraganden har ökat

sedan transportkontrollagen trädde i kraft. Problemet med

skatteundandraganden i samband med införsel av lågbeskattad röd olja

från Finland finns dock kvar.

En rad indikationer pekar alltså på att undandragandena av punktskatt

på alkoholdrycker och tobaksvaror har ökat under de senaste åren. Det

finns självfallet flera förklaringar till denna ökning men det är uppenbart

att ökningen delvis kan förklaras av ett alltmer utbrett fusk inom ramen

för cirkulationsdirektivets suspensionsordning. Möjligheterna till

kontroll enligt transportkontrollagen har inte varit tillräckliga för att

hindra en sådan utveckling. Kontrollbefogenheterna behöver därför

förbättras.

Behovet av utbyggda kontrollbefogenheter kan även ses i ett

europeiskt perspektiv. Bedrägerier riktade mot cirkulationsdirektivets

bestämmelser tenderar att urholka förtroendet för

suspensionsordningen inte bara i Sverige utan även i övriga EU-länder.

På gemenskapsnivå arbetar man redan med att ta fram åtgärder mot

sådana bedrägerier. Varje enskilt medlemsland har dock ansvar för att

kontrollerna av bl.a. transporter av punktskattepliktiga varor fungerar

tillfredsställande på deras territorium. Brister i ett medlemslands

kontrollsystem skapar inte sällan problem även för andra

medlemsländer.

Vidare leder ett utbrett skatteundandragande till att förtroendet för

skattesystemet i stort urholkas och till att laglydiga näringsidkare

konkurreras ut av illegala aktörer. Särskilt allvarligt är dessutom att

effekterna av Sveriges restriktiva alkoholpolitik begränsas kraftigt om

det finns en illegal marknad som har öppet dygnet runt och där

obeskattade alkoholdrycker kan köpas utan åldersrestriktioner. Liknande

resonemang kan föras när det gäller tobak. För att hindra ungdomar från

att börja röka infördes nyligen en åldersgräns för inköp av tobak. En

illegal tobaksmarknad för obeskattade cigaretter leder självfallet till att

den nyligen införda åldersgränsen inte får avsedd effekt.

En annan mycket oroande omständighet är att det finns uppgifter som

tyder på att skatteundandragandena inom ramen för

suspensionsordningen och smuggling sker i form av organiserad

brottslighet. Det är synnerligen viktigt att motverka att sådan

brottslighet får fäste i Sverige.

Många remissinstanser anser att dagens kontrollproblem har sin grund

i att punktskatterna på främst alkohol och tobak är betydligt högre i

Sverige än i övriga EU-länder. Det enda långsiktiga sättet att lösa

problemen är därför enligt dessa remissinstanser att inom EU verka för

en harmonisering av punktskatterna eller att sänka de svenska skatterna.

Som redogjorts för i avsnitt 4.5 är dock skatteundandraganden inom

ramen för suspensionsordningen inte enbart ett svensk problem utan

även andra medlemsländer har liknande problem. Skatteundandraganden

med anknytning till cirkulationsdirektivet är ett problem för hela EU,

vilket inte minst visas av att man på gemenskapsnivå arbetar med att ta

fram åtgärder för att lösa problemet. Med hänsyn härtill bör

utgångspunkten vara att försöka få bukt med den negativa utvecklingen

genom att förbättra och bygga ut kontrollbefogenheterna. Det kan i dag

konstateras att transportkontrollagen har en del brister som säkerligen

har försvårat kontrollarbetet. Mot den bakgrunden är det

anmärkningsvärt att vissa remissinstanser bedömer ett förbättrat

kontrollsystem som verkningslöst. Det kan på goda grunder påstås att

EU-inträdet förde med sig en ny typ av skatteundandraganden som vi

först nu har tillräckliga erfarenheter av för att åtgärda.

Mot bakgrund av det anförda anser regeringen i likhet med flera

remissinstanser att det är hög tid att förstärka kontrollen av de

harmoniserade punktskatterna. Detta bör ske genom att det införs en ny

lag om punktskattekontroll avseende transporter m.m. av alkohol, tobak

och mineraloljor där vissa nya kontrollbefogenheter tas in. Det skall

även fortsättningsvis vara möjligt att kontrollera vägtransporter av

punktskattepliktiga varor. Regeringens förslag i denna del bygger på

transportkontrollagen. En avgörande skillnad i förhållande till

kommitténs förslag är dock att regeringen, i likhet med ett flertal

remissinstanser, anser att ansvaret för kontrollverksamheten skall ligga

på tullen. Skälen härför utvecklar vi närmare i nästföljande avsnitt. Vissa

ändringar görs också i syfte att göra kontrollerna effektivare. I likhet

med kommittén anser regeringen att det bör finns möjlighet att

omhänderta punktskattepliktiga varor m.m. Regeringen är dock inte

beredd att föreslå att fordon skall kunna omhändertas. Vidare anser

regeringen att förutsättningarna för omhändertagande behöver

preciseras i förhållande till kommitténs förslag. Till skillnad från

kommittén föreslår regeringen att det skall bli möjligt att besluta om

skatt på omhändertagna punktskattepliktiga varor och att varorna skall

kunna hållas kvar till dess att skatten betalas. Om skatten inte betalas får

varorna förverkas efter beslut av domstol. I dessa avseenden avviker

regeringen kraftigt från vad kommittén föreslår. Skälet härtill är att

regeringen anser att kommitténs förslag om skattebeslag och

skatteförverkande i vissa fall är för långtgående och att de

förutsättningar som anges för att åtgärderna skall få vidtas i många falla

är för vaga. Inriktningen har varit att skapa ett kontrollsystem som är

både effektivt och acceptabelt från rättssäkerhetssynpunkt. I det följande

redogör vi närmare för förslaget.

Regeringen är medveten om att detta förslag inte är tillräckligt för att

komma till rätta med skatteundandragandena utan att det behövs

ytterligare åtgärder. Den arbetsgrupp inom Regeringskansliet som ser

över varusmugglingslagen har därför fått i uppdrag att undersöka

möjligheterna att införa strängare straffrättsliga sanktioner mot

förfaranden som strider mot suspensionsordningen i

cirkulationsdirektivet. Översynen skall vara klar den 31 augusti 1998.

Viktigt är också att den nämnda högnivågruppens arbete leder till

konkreta förbättringar av kontrollen. Regeringen arbetar därför aktivt för

att så skall bli fallet.

8 Ansvaret för kontrollverksamheten m.m.

8.1 Tullmyndigheterna skall utföra kontroller enligt den nya

lagen

Regeringens förslag: Kontrollbefogenheterna i den nya lagen om

punktskattekontroll skall utövas av tullmyndigheterna.

Kommitténs förslag: Punktskattekontrollen skall stå under

beskattningsmyndighetens (Skattemyndigheten i Dalarnas län) ledning.

Andra skattemyndigheter och myndigheter får medverka i

kontrollverksamheten genom att genomföra kontroller för

beskattningsmyndighetens räkning. Polismyndighet och

Kustbevakningen skall på begäran lämna biträde vid

beskattningsmyndighetens kontroller.

Remissinstanserna: En klar majoritet av remissinstanserna anser att

tullen bör ges en mer framträdande roll i verksamheten. Vissa av dessa

anser att tullen bör få ansvaret för kontrollverksamheten.

 Justitieombudsmannen, Kammarrätten i Stockholm och

Kammarrätten i Sundsvall anser att det bör övervägas om tullen kan

ges en mer framträdande roll i kontrollverksamheten. På så sätt skulle

tullens kunskap och erfarenhet kunna tas till vara på ett än mer

konstruktivt sätt vid punktskattekontroller. Riksåklagaren och

Rikspolisstyrelsen anser att de föreslagna kontrolluppgifterna i stället

bör läggas på tullen. Länsrätten i Skåne län och Föreningen Svensk

Handel anser att en förstärkning av kontrollapparaten i stället bör ske

genom att tullen och polisen ges ökade resurser. Systembolaget AB

anser att det vore önskvärt att knyta punktskattekontrollen närmare

tullen eller att skapa en gemensam myndighet för tull och skatt. Detta

skulle ytterligare effektivisera kontrollen. Kustbevakningen

ifrågasätter om kostnaderna för uppbyggandet av en ny organisation för

att sköta punktskattekontrollen står i rimlig proportion till de vinster

som kan uppnås. I stället bör ett nära samarbete utvecklas mellan

skattemyndigheterna och tullen och polisen. Hovrätten för Västra

Sverige anser att det är angeläget att organisationsfrågorna övervägs

med beaktande av att kontrollverksamheten på det aktuella området

främst bör vara brottsförebyggande. Med en sådan utgångspunkt är det

inte självklart att beskattningsmyndigheten är bäst lämpad för uppgiften.

Sveriges Industriförbund, Föreningen Sveriges Fria Bryggerier,

Svenska Arbetsgivarförening, Svensk Industriförening och

Stockholms Handelskammare anser att kommitténs betänkande inte ger

tillräckligt underlag för att bedöma behovet av en ny stor organisation

för punktskattekontroll inom skatteförvaltningen. Generaltullstyrelsen

ser det som mycket positivt att förslagen innefattar en fortsatt

medverkan av tullen i kontrollverksamheten. Riksskatteverket anser att

punktskattekontrollen skall stå under verkets ledning men framhåller

vikten av tullens medverkan i kontrollverksamheten.

Riksrevisionsverket anser att det inte är möjligt att ta ställning till

vilken organisatorisk lösning som bör väljas med mindre än att en

systematisk genomgång görs av alternativa lösningar där för- och

nackdelar med respektive lösning redovisas och analyseras.

Bakgrunden till regeringens förslag: Skattemyndigheten i

Dalarnas län har befogenhet att utföra kontroller enligt

transportkontrollagen. Polisen skall på begäran lämna biträde vid

genomförandet av transportkontroller. Tullmyndighet skall medverka i

beskattningsmyndighetens kontrollverksamhet genom att utöva kontroll

i gränsnära områden.

I tullagen (1994:1550) regleras bl.a. Tullverkets kontrollbefogenhet

vid den yttre gränsen, dvs. EU:s gräns mot tredje land. Enligt lagen har

en tullmyndighet befogenhet att genomföra fysiska kontroller av varor

och transportmedel. Tullverkets kontrollbefogenheter vid Sveriges gräns

till andra EU-länder regleras i inregränslagen. Tullen har enligt denna lag

i stort sett samma kontrollbefogenheter som vid den yttre gränsen, men

användningen av dessa befogenheter är förbehållen kontroll av in- och

utförselrestriktioner för vissa i lagen uppräknade varor som t.ex.

spritdrycker, vin och starköl enligt alkohollagen (1994:1738).

Kontrollerna får inte ske vare sig planmässigt eller slumpmässigt.

Utredningen om utvärdering av EU-medlemsskapets effekter för

Tullverkets dimensionering och organisation avlämnande sitt

slutbetänkande den 30 januari 1998 (SOU 1998:18). I betänkandet tar

utredningen upp Skatteflyktskommitténs förslag att skatteförvaltningen

skall ansvara för den nya punktskattekontrollverksamheten. Enligt

utredningen finns det starka argument för att flytta

kontrollverksamheten till Tullverket. Möjligheten att göra fysiska

kontroller förutsätter enligt utredningen tillgång till personal som har

vana att utföra fysiska kontroller, har allmänhetens förtroende att utföra

fysiska kontroller, har nödvändiga befogenheter och rätt utbildning.

Tullens kontrollpersonal uppfyller alla dessa kriterier. Om

skatteförvaltningen skall bygga upp en liknande resurs torde det krävas

åtskilliga år innan verksamheten kan få samma effektivitet som hos

tullen. Utredningen anser att Skatteflyktskommittén underskattat

problemen med att bygga upp en ny kontrollkår med allt vad det innebär i

form av acceptans hos allmänhet och företag, anseende utåt, intern

kultur etc. Sammanfattningsvis anser utredningen att statens kostnader

skulle bli betydligt större utan att den samlade nyttan ökade om en ny

kontrollkår byggs upp inom skatteförvaltningen.

Skälen för regeringens förslag: De kontroller som skall utföras

enligt den nya lagen om punktskattekontroll är renodlade

skattekontroller. Det kan därför förefalla naturligt att ge

skatteförvaltningen i uppgift att ansvara för den nya

kontrollverksamheten. Kontrollverksamheten enligt den nya lagen om

punktskattekontroll kommer dock att ha en stark inriktning på fysiska

kontroller och då särskilt fysiska kontroller av transporter.

Tyngdpunkten i skatteförvaltningens kontrollverksamhet har traditionellt

legat på deklarationsgranskning och skatterevision. Genom

transportkontrollagen fick dock Skattemyndigheten i Dalarnas län

befogenhet att kontrollera transporter av punktskattepliktiga varor.

Skatteförvaltningens organisation är emellertid inte uppbyggd med

inriktning på fysisk kontrollverksamhet och erfarenheterna av sådan

kontrollverksamhet får alltjämt anses begränsade.

Den kontrollverksamhet som tullen bedriver i de gränsnära områdena

är i huvudsak inriktad på fysiska kontroller. Dessa kontroller uppvisar

stora likheter med de kontroller som skall utföras enligt den nya lagen

om punktskattekontroll, något som också flertalet av remissinstanserna

påpekat. Vidare är tullens organisation uppbyggd med inriktning på

fysiska kontroller. Tullen har alltså goda förutsättningar att organisera

den nya punktskattekontrollen som en integrerad del av sin nuvarande

kontrollverksamhet. När det gäller skatteförvaltningen finns det ingen

naturlig koppling mellan den nya punktskattekontrollen och

skatteförvaltningens traditionella kontrollverksamhet. Det är därför

rimligt att anta att skatteförvaltningen skulle behöva bygga upp särskilda

kontrollenheter om förvaltningen fick ansvaret för den nya

punktskattekontrollen.

Den nya lagen om punktskattekontroll avser att i första hand förstärka

kontrollen av transporter av punktskattepliktiga varor som omfattas av

cirkulationsdirektivets krav på ledsagardokument och säkerhet. Dessa

bestämmelser gäller dock inte för icke-gemenskapsvaror som omfattas

av något av gemenskapens tullförfarande, t.ex. gemenskapstransitering.

Transporter av icke-gemenskapsvaror under transitering står dock under

tullkontroll. Sådana transporter har tullen befogenhet att kontrollera

över hela landet. Kontrollsystemet blir självfallet effektivare om den

myndighet som skall kontrollera transporter av gemenskapsvaror även

har befogenhet att kontrollera transporter av icke-gemenskapsvaror.

Mot bakgrund av ovan redovisade förhållanden anser regeringen att

den nya punktskattekontrollen kan bedrivas effektivare inom tullen än

inom skatteförvaltningen både vad gäller kostnader och kontrollresultat.

För att uppnå dessa effektivitetsvinster är det nödvändigt att integrera

den nya punktskattekontrollen med tullens nuvarande

kontrollverksamhet. På så vis uppnås även den fördelen att tullens

kontrollresurser kan styras dit problemen med

punktskatteundandragandena för tillfället är som störst. Detta är viktigt

eftersom ökade kontroller av transporter av alkoholvaror, tobaksvaror

och mineraloljeprodukter från andra EU-länder kan leda till att

smugglingsförsök från tredje land ökar i omfattning.

För att den nya kontrollverksamheten skall bli effektiv är det

nödvändigt att skapa goda förutsättningar för utbyte av information

mellan tullen och skatteförvaltningen. Det är viktigt att

skatteförvaltningen kan få uppgift om vad som framkommit vid tullens

kontroller. Utan sådan information kan inte skatteförvaltningen följa

upp kontrollerna i den egna kontrollverksamheten. Det säger sig självt

att resultatet av tullens kontroller blir begränsat om skatteförvaltningen

inte ges möjlighet att följa upp kontrollerna. Tullen å andra sidan

kommer att behöva uppgifter om beskattningsbeslut, upplagshavare m.m.

från skatteförvaltningen. Tullen måste nämligen kunna kontrollera om de

uppgifter som enskilda lämnar vid en kontroll är riktiga. Regeringen

förutsätter därför att kontrollen enligt den nya lagen sker i nära

samarbete mellan tullen och skatteförvaltningen.

8.2 Behovet av spaningsbefogenheter

Regeringens bedömning: Tullens nuvarande spaningsbefogenheter

utvidgas inte.

Kommitténs förslag: Beskattningsmyndigheten ges befogenhet att

skugga personer, ställa frågor och hålla uppsikt över det som är eller kan

antas vara yrkesmässig transport samt lokal eller annan plats där det kan

antas att punktskattepliktiga varor yrkesmässigt tas emot, används,

tillverkas, bearbetas eller förvaras.

Remissinstanserna: De remissinstanser som berör förslaget är

negativa.

Justitieombudsmannen ställer sig helt avvisande till att

beskattningsmyndigheten ges befogenhet att bedriva spaning.

Länsrätten i Skånes län ifrågasätter det lämpliga att ge

beskattningsmyndigheten närmast polisiära uppgifter och befogenheter.

Riksåklagaren, Rikspolisstyrelsen och Kustbevakningen är negativa

till förslaget. Riksrevisionsverket anser att föreslagna

spaningsbefogenheter ligger närmare tullens kompetensområde.

Sveriges Industriförbund, Föreningen Sveriges Fria Bryggerier,

Svenska Arbetsgivareföreningen, Svensk Industriförening,

Stockholms Handelskammare och Svenska Åkeriförbundet avstyrker

förslaget.

Bakgrunden till regeringens bedömning: Av 2 § polislagen

(1984:387) framgår att polisens uppgifter bl.a. är att förebygga brott

och andra störningar av den allmänna ordningen eller säkerheten samt att

bedriva spaning och utredning i fråga om brott som hör under allmänt

åtal. Spaning kan förekomma i alla skeden av det polisiära arbetet.

Vanligast är spaning under förundersökningsskedet. Men spaning kan

också förekomma innan förundersökning inleds. Syftet med sådan

spaning är att fastställa huruvida det finns grund för att inleda en

förundersökning.

Enligt 23 kap. 1 § rättegångsbalken (RB) skall en förundersökning

inledas då det finns anledning att anta att brott förövats. Det skall alltså

finns en misstanke om brott. Misstanken kan emellertid vara vag och

oprecis, gärningsmannen okänd och bevisningen svag.

Reglerna om tullens brottsutredande befogenheter finns i lagen

(1960:418) om straff för varusmuggling (varusmugglingslagen), som är

både en strafflag och en processlag. Tullmyndigheterna har en generell

rätt att inleda förundersökning beträffande brott enligt

varusmugglingslagen. Även beträffande brott mot andra författningar på

tullagstiftningens område inleder tullmyndigheterna förundersökning.

Det finns inte någon bestämmelse som uttryckligen ger tullmyndighet

rätt att bedriva spaning. En sådan befogenhet anses dock följa av rätten

att inleda förundersökning.

Lagen (1997:1024) om skattemyndigheters medverkan i

brottsutredningar trädde i kraft den 1 januari 1998. Enligt lagen får

skattemyndigheterna bedriva spanings- och underrättelseverksamhet i

fråga om brott på skatteområdet. Verksamheten skall bedrivas av

särskilda skattebrottsenheter. Någon rätt att inleda förundersökning har

dock inte enheterna utan beslut härom skall fattas av åklagare. Däremot

får de särskilda skattebrottsenheterna utföra förenklade

brottsutredningar (se 23 kap. 22 § RB).

Skälen för regeringens bedömning: Av kommitténs lagförslag

framgår inte i vilket syfte spaningen skall bedrivas. I motiveringen till

förslaget sägs dock att syftet är att underlätta och effektivisera

kontrollverksamheten genom att med hjälp av spaningsåtgärder ta fram

riskprofiler och riskanalyser. Därigenom skulle man enligt kommittén

kunna rikta en stor del av kontrollerna mot vissa kontrollvärda objekt.

Spaning utgör i princip en utredningsmetod. Det förekommer såväl

yttre som inre spaning. Yttre spaning kan bestå i att hämta upplysningar

genom att observera personer och kartlägga kontakter. Inre spaning

avser att ta fram informationsunderlag om exempelvis en person eller

ett företag genom att hämta uppgifter från register eller arkiverat

material eller på annat sätt bearbeta information.

Även om termen inre spaning kanske inte används inom

skatteförvaltningen finns det en hel del inslag i skattekontrollen som kan

betraktas som inre spaning. Bearbetning av uppgifter i det centrala

skatteregistret hör dit.

Yttre spaning används normalt som en utredningsmetod i

brottsutredningar. Så bör enligt regeringens mening vara fallet även i

fortsättningen. Det bör nämnas att i princip vem som helst kan bedriva

spaning förutsatt att spaningen inte innefattar brott, t.ex. ofredande. En

annan sak är att det måhända inte är lämpligt att en myndighet ägnar sig

åt sådan spaning utan lagstöd eller förundersökningsrätt. Om spaning

skall bedrivas för att effektivisera skattekontrollen bör detta självklart

framgå av lag. Det kan dock diskuteras om det även med lagstöd är

lämpligt att skugga personer m.m. för att effektivisera

punktskattekontrollen. En sådan diskussion bör bl.a. föras med

utgångspunkt från hur allmänheten skulle uppfatta detta. Förmodligen

skulle en lagreglerad spaningsbefogenhet som inbegriper skuggning av

personer påverka förtroendet för kontrollverksamheten negativt.

Dessutom måste integritetsaspekter beaktas, liksom bl.a. hur

överskottsinformation skall hanteras. Vidare kan de av kommittén

föreslagna spaningsåtgärderna diskuteras ur effektivitetssynpunkt. Mot

bakgrund av nu angivna förhållanden är regeringen inte beredd att gå

vidare med kommitténs förslag i denna del.

I det här sammanhanget finns det även anledning att något beröra

förhållandet mellan tullens kontrollverksamhet enligt den nya lagen om

punktskattekontroll och dess brottsutredande verksamhet. Som tidigare

nämnts har tullen rätt att bedriva spaning och inleda förundersökning i

fråga om varusmugglingsbrott. Genom den nya lagen om

punktskattekontroll ges tullen befogenhet att kontrollera transporter av

punktskattepliktiga varor som omfattas av cirkulationsdirektivets

bestämmelser. En viktig fråga är hur tullen skall förfara om det vid

kontroll enligt den nya lagen uppkommer misstanke om varusmuggling

eller annat brott. Inledningsvis berörs i det följande

varusmugglingslagens bestämmelser och de skillnader som finns vad

gäller lagens tillämplighet på alkoholvaror, tobaksvaror och

mineraloljeprodukter.

Varusmuggling kan ske enligt två alternativa förfaranden. Det ena

förfarandet avser in- eller utförsel av varor utan att ge det till känna för

vederbörlig myndighet. Det andra alternativet innebär att någon lämnar

oriktiga uppgifter i tulldeklaration eller på annat sätt vilseleder i

samband med tullbehandling av gods. Brottsförutsättningarna i övrigt är

att tull, annan skatt eller avgift undandras staten eller att in- eller

utförseln sker i strid med förbud. På den subjektiva sidan krävs som

huvudregel uppsåt men även grov oaktsamhet kan i vissa fall leda till

straffansvar för varusmuggling.

För att få föra in spritdrycker, vin och starköl till Sverige i

kommersiellt syfte krävs partihandels- eller tillverkningstillstånd enligt

4 kap. 2 § alkohollagen (1994:1738). Av inregränslagen följer att den

som saknar tillstånd skall anmäla införseln till tullen. Den som inte gör

det kan göra sig skyldig till varusmugglingsbrott. Alkohollagens

tillståndskrav medför att varusmugglingslagen är tillämplig både på

alkoholdrycker som är i fri omsättning (gemenskapsvaror) och på

alkoholdrycker som kommer från tredje land.

För tobaksvaror och mineraloljeprodukter finns inga krav på tillstånd

för att varorna skall få föras in till Sverige. Den som för in

gemenskapsvaror av nämnt slag till Sverige från ett annat EU-land kan

därför inte dömas för varusmugglingsbrott. I dessa fall föreligger

nämligen endast en deklarationsskyldighet gentemot

beskattningsmyndigheten. När det gäller tredjelandsvaror kan det dock

bli tal om varusmuggling. Importeras skattepliktiga varor från tredje land

av någon som inte är upplagshavare eller registrerad varumottagare skall

skatten betalas till tullmyndigheten. Den som importerar

punktskattepliktiga varor från tredje land utan att vara upplagshavare

eller registrerad varumottagare och utan att anmäla det till

tullmyndigheten kan alltså dömas för varusmugglingsbrott.

Varusmugglingslagen är alltså generellt tillämplig vad gäller

alkoholdrycker. När det gäller tobaksvaror och mineraloljeprodukter är

dock tillämpningsområdet begränsat till vissa fall av import från tredje

land. I övriga fall får i stället skattebrottslagen (1971:69) tillämpas.

Gränsdragningen mellan varusmugglingslagen och skattebrottslagen har

lösts genom att det i skattebrottslagen har föreskrivits att lagen inte

skall tillämpas i fråga om gärningar som är belagda med straff enligt

varusmugglingslagen.

Det kan förutsättas att kontroller enligt den nya lagen i många fall

kommer att leda till att det uppkommer misstanke om varusmuggling,

inte minst mot bakgrund av att varusmugglingslagen är tillämplig i vissa

fall när alkoholvaror förs in från andra EU-länder. En förundersökning

skall inledas då det finns anledning att anta att brott begåtts. Uppnås

denna misstankegrad under en kontroll enligt den nya lagen skall tullen

inleda en förundersökning. Ledningen av förundersökningen skall

övertas av åklagare så snart någon skäligen kan misstänkas för brott, om

inte saken är av enkel beskaffenhet, eller om det är påkallat av särskilda

skäl. Det finns inget som hindrar att en skatteutredning bedrivs parallellt

med en brottsutredning. Det bör dock påpekas att i en brottsutredning

har den enskilde rätt att förhålla sig passiv och kan därför inte tvingas att

producera bevis mot sig själv. Detta innebär att en enskild inte kan

åläggas att medverka i en skatteutredning avseende en fråga som har

samband med den gärning som brottsmisstanken avser.

När det gäller skattebrott har tullen inte rätt att inleda

förundersökning. Däremot följer av 17 § skattebrottslagen att tullen

skall göra anmälan till åklagare så snart det finns anledning att anta att

brott enligt den lagen har begåtts.

9 Transportkontroll

9.1 Skyldighet att medföra ledsagardokument och att ställa

säkerhet för skattens betalning

Regeringens förslag: Transporter av punktskattepliktiga varor på vilka

lagarna om skatt på alkohol, tobak och energi inte är tillämpliga skall

åtföljas av ledsagardokument och bevis om ställd säkerhet samt omfattas

av säkerhet för betalning av skatt i den utsträckning som följer av

cirkulationsdirektivet.

Kommitténs förslag: Skiljer sig från regeringens vad gäller den

lagtekniska lösningen.

Remissinstanserna: Berör inte förslaget.

Bakgrunden till regeringens förslag: Enligt lagarna om skatt på

alkohol, tobak och energi skall vid transport av obeskattade varor mellan

Sverige och ett annat EU-land transporten åtföljas av ledsagardokument.

I lagarna uppställs också krav på ledsagardokument i samband med

export från Sverige till tredje land av obeskattade varor. Dessutom skall

ett s.k. förenklat ledsagardokument åtfölja transporter av beskattade

varor från Sverige till ett annat EU-land. Enligt aktuella lagar skall en

upplagshavare i Sverige som säljer obeskattade varor till annan svensk

upplagshavare eller till näringsidkare ställa säkerhet för betalning av den

skatt som kan påföras honom i Sverige eller annat EU-land.

Skälen för regeringens förslag: Enligt svensk lagstiftning krävs det

alltså ledsagardokument endast i de fall transporten avgår från Sverige.

Det innebär att det enligt svensk lagstiftning inte föreligger något krav

på att transporter av punktskattepliktiga varor till Sverige skall åtföljas

av ledsagardokument. Något sådant krav finns inte heller för transporter

som passerar Sverige på väg till ett annat land. När det gäller kraven på

säkerhet för betalning av skatt i samband med transport av

punktskattepliktiga varor är situationen i stort sett likartad.

Enligt cirkulationsdirektivet skall alla yrkesmässiga förflyttningar av

punktskattepliktiga varor mellan medlemsstater åtföljas av ett

ledsagardokument. Dessutom skall transporter av sådana varor inom EU

omfattas av en säkerhet för skattens betalning. I vissa fall krävs

dessutom att transporten är anmäld i förväg till beskattningsmyndigheten

i destinationslandet. Cirkulationsdirektivet gäller alltså för alla

yrkesmässiga transporter av punktskattepliktiga varor inom EU.

Kontrollen av transporter av punktskattepliktiga varor skulle

underlättas betydligt om det i svensk lag ställdes upp krav på

ledsagardokument och säkerhet i samma omfattning som i

cirkulationsdirektivet. Det skulle öka möjligheterna att besluta om

kontrollåtgärder och sanktioner i de fall det konstateras att transporter

av punktskattepliktiga varor inte sker i enlighet med

cirkulationsdirektivets bestämmelser. Regeringen föreslår därför att det

införs en regel om att transporter av punktskattepliktiga varor på svenskt

territorium skall genomföras i överensstämmelse med

cirkulationsdirektivets bestämmelser. De transporter som i dag omfattas

av lagarna om skatt på alkohol, tobak och energi bör även i

fortsättningen göra det, inte minst mot bakgrund av att nämnda lagar är

mer precisa än cirkulationsdirektivets bestämmelser.

Cirkulationsdirektivets bestämmelser om ledsagardokument och

säkerhet skall alltså tillämpas direkt enbart på transporter som i dag inte

omfattas av de svenska lagarna.

9.2 Kontroll av transporter av punktskattepliktiga varor

Regeringens förslag: För kontroll av att transporter av

punktskattepliktiga varor sker i enlighet med cirkulationsdirektivet

skall tullmyndigheten få kontrollera det som är eller kan antas vara

yrkesmässig vägtransport under pågående transport och då varor på-,

av- eller omlastas i direkt anslutning till transport (transportkontroll).

Transportkontroll får även genomföras på områden som inte är

tillgängliga för allmänheten. Tullmyndigheten ges befogenhet att

genomföra transportkontroller över hela landet.

Kommitténs förslag: Skiljer sig från regeringens i det avseendet att

kommittén föreslagit att transportkontroll skall få genomföras även

beträffande fartygs-, flyg- eller tågtransporter. En annan skillnad är att

kommittén föreslår att det inte skall uppställas något krav på att

transporten är eller kan antas vara yrkesmässig. Vidare har kommittén

föreslagit att transportkontroll på enskild plats endast skall få ske om

det inte är möjligt att genomföra behövlig punktskattekontroll med stöd

av revisionsbestämmelserna i lagen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter eller lagen (1994:466) om särskilda

tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet och att kontroll på sådan plats

skall beslutas av länsrätt.

Remissinstanserna: Flertalet av de remissinstanser som berör

förslaget är kritiska. Några av dessa avstyrker förslaget.

Justitieombudsmannen anser att transportkontroll på enskild plats

skall beslutas av domstol och att beskattningsmyndigheten endast skall

få besluta om sådan kontroll när samtliga berörda lämnat sitt samtycke

till åtgärden eller det föreligger sabotagerisk. Kammarrätten i

Stockholm anser att en klar åtskillnad måste göras mellan skatte- och

brottsutredningar i den föreslagna kontrollverksamheten.

Kammarrätten i Sundsvall anser att transportkontroller på enskild plats

skall underställas domstolsprövning och att kravet på domstolsprövning

även skall gälla i fall då de som berörs är passiva. Rikspolisstyrelsen

anser att det är uppseendeväckande att det inte uppställs några

förutsättningar för att få genomföra transportkontroller. Riksåklagaren,

Datainspektionen och Kustbevakningen avstyrker förslaget. Sveriges

Transportindustriförbund anser att transporter endast bör kunna

stoppas när det finns skäl att misstänka att brott begåtts. Svenska

Åkeriförbundet anser att kontroll av fordon på väg skall utföras av

polismyndigheten. Alkoholinspektionen, Generaltullstyrelsen,

Riksskatteverket, Svenska Bryggareföreningen, Swedish Match AB

och Systembolaget AB tillstyrker i huvudsak förslaget.

 Skälen för regeringens förslag: Som angetts i avsnitt 7 skall

huvudsyftet med den nu föreslagna lagen vara att kontrollera om

transporter av punktskattepliktiga varor sker i enlighet med

cirkulationsdirektivets bestämmelser.

Enligt nuvarande transportkontrollag får kontroll ske av transport som

är eller kan antas vara yrkesmässig. Denna begränsning innebär att

privata transporter faller utanför lagens tillämpningsområde. Enligt

regeringens mening saknas det skäl att överge denna ordning, inte minst

mot bakgrund av att regeringen till skillnad från kommittén inte är

beredd att föreslå att transportkontroller skall få genomföras

beträffande den privata införseln (se avsnitt 16.1).

Några särskilda förutsättningar i övrigt, såsom att reglerna inte följts

eller att misstanke om brott föreligger, bör inte ställas upp. Att uppställa

krav på att det skall föreligga misstanke om brott för att en

transportkontroll skall få genomföras är inte rimligt. Föreligger

brottsmisstanke skall förundersökning inledas. I sådana fall kan, om

förutsättningarna härför är uppfyllda, ett fordon genomsökas med stöd

av bestämmelserna om husrannsakan i rättegångsbalken. Syftet med en

transportkontroll är emellertid inte att utreda brott utan av fiskal

karaktär, nämligen att kontrollera om yrkesmässiga transporter av

punktskattepliktiga varor sker i enlighet med cirkulationsdirektivets

bestämmelser.

Enligt transportkontrollagen är det endast möjligt att kontrollera

vägtransporter. Kommittén har föreslagit att det även bör vara möjligt att

kontrollera fartygs-, flyg- och tågtransporter. Regeringen är dock

tveksam till om en sådan utvidgning av nuvarande kontrollmöjligheter

skulle leda till några positiva effekter. En invändning är att det i

praktiken aldrig kan bli tal om att stoppa fartygs-, flyg-, eller

tågtransporter för att genomföra en kontroll. Fartygs-, flyg- och

tågtransporter går alltså inte att kontrollera på samma sätt som

vägtransporter även om kontroller i och för sig skulle kunna göras

ombord på i vart fall tåg och fartyg. Vidare torde det vara mycket

ovanligt att punktskattepliktiga varor transporteras ända fram till den

slutlige mottagaren med fartyg, flyg eller tåg. I nästan samtliga fall torde

någon del av transporten ske med fordon på väg. Kontroller kan då ske

under dessa delar av transporten. Dessutom presumeras varor på

irreguljära flyg- och fartygstransporter vara icke-gemenskapsvaror,

vilket innebär att kontrollbefogenheterna i tullagen kan tillämpas fram

till dess att presumtionen bryts. Mot bakgrund av det nu anförda är

regeringen inte beredd att föreslå att det skall bli möjligt att genomföra

transportkontroller av fartygs- och flygtransporter. När det gäller

tågtransporter kan det dock finnas skäl att utvidga kontrollmöjligheterna

eftersom tullagen inte i något fall kan tillämpas på tågtransporter från

andra EU-länder. Kontrollbefogenheterna kan dock inte utformas på

samma sätt som för vägtransporter. Frågan kräver därför ytterligare

överväganden både vad gäller behovet av kontroller och hur

kontrollbefogenheterna skall utformas. Med hänsyn härtill är regeringen

för närvarande inte beredd att föreslå att det skall bli möjligt att

genomföra transportkontroller av tåg.

Självfallet skall den nya lagen gälla för pågående transporter. För att

kontrollen skall bli effektiv bör kontroller emellertid även få ske då

varor på-, av- eller omlastas i direkt anslutning till transport. Kontroller

beträffande varor under transport kommer i flertalet fall att kunna

genomföras på områden som är tillgängliga för allmänheten, exempelvis

på kontrollplatser utmed allmänna vägar. Det förekommer givetvis också

att på-, av- eller omlastning görs på områden som är tillgängliga för

allmänheten. Det är dock vanligare att sådana och liknande åtgärder i

samband med transport görs på områden som inte är tillgängliga för

allmänheten, som t.ex. på en transportörs inhägnade gård.

Transportkontroller bör kunna genomföras även på sådana områden. Vid

transportkontroll på område som inte är tillgängligt för allmänheten är

risken för att åtgärden innebär intrång eller men i övrigt för den enskilde

större. Det bör dock hållas i minnet att transportkontroll endast föreslås

få ske på offentlig plats eller på område som inte är tillgängligt för

allmänheten och alltså inte i lokaler. Vidare får kontroll endast ske i

samband med lastning m.m. i direkt anslutning till en transport. En annan

begränsning ligger i att det endast är transportmedlet och lasten samt

medföljande handlingar som får kontrolleras. Mot denna bakgrund är

regeringen inte beredd att uppställa några särskilda förutsättningar för

att transportkontroll skall få ske på områden som inte är tillgängliga för

allmänheten eller att föreslå att transportkontroll på sådant område skall

beslutas av domstol.

Enligt transportkontrollagen skall tullmyndighet medverka i

beskattningsmyndighetens kontrollverksamhet genom att utöva kontroll

i gränsnära områden. Nu föreslås tullen få befogenhet att genomföra

kontroller över hela landet. Det finns därför anledning att något beröra

denna nya kontrollverksamhet i förhållande till tullens nuvarande

kontrollverksamhet.

Den nya lagen om punktskattekontroll skall gälla för varor som

omfattas av cirkulationsdirektivet. Som nämnts i avsnitt 8.1 gäller

emellertid inte cirkulationsdirektivets bestämmelser om

ledsagardokument och säkerhet för icke-gemenskapsvaror som omfattas

av något av gemenskapens tullförfarande, t.ex. gemenskapstransitering.

Vid transitering av icke-gemenskapsvaror enligt gemenskapens

transiteringssystem skall dock transporten åtföljas av s.k. T1-dokument.

Dessutom skall det finns en huvudansvarig som garanterar betalningen av

tullar, skatter och andra avgifter. Någon befogenhet att kontrollera

transporter som sker enligt gemenskapens transiteringssystem ges inte i

den nya lagen om punktskattekontroll. Detta är inte heller nödvändigt.

Av 55 och 56 §§ tullagen följer nämligen att om det ombord på ett

transportmedel finns icke-gemenskapsvaror står transportmedlet under

tullkontroll. Enligt 60 § tullförordningen (1994:1558) är förare av ett

fordon skyldig att stanna på en tulltjänstemans anmaning. Finns det

anledning att anta att fordonet transporterar varor som står under

tullkontroll får sådan anmaning ges över hela landet. Som redogjorts för

tidigare har alltså tullen redan i dag befogenhet att kontrollera

transporter av icke-gemenskapsvaror under transitering över hela landet.

Den nya lagen om punktskattekontroll innebär ingen ändring härvidlag.

9.3 Tullens befogenheter vid transportkontroll

Regeringens förslag: Vid genomförande av transportkontroll får

tullmyndigheten undersöka transportmedel, lådor, behållare eller andra

utrymmen i transportmedel, containrar eller tankar där

punktskattepliktig varor kan förvaras under transport. Tullen får vidare

eftersöka och granska ledsagardokument, bevis om ställd säkerhet eller

andra handlingar som kan vara av betydelse för beskattningen samt

undersöka och ta prov på varor. Vid granskningen får tullmyndigheten

använda sådana tekniska hjälpmedel som finns i transportmedlet.

Kommitténs förslag: Stämmer i stort sett överens med regeringens.

Remissinstanserna: Berör inte förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Enligt nuvarande

transportkontrollag får beskattningsmyndigheten undersöka

transportmedel samt behållare, containrar, lådor och andra utrymmen

där varor kan förvaras under transport. Myndigheten får vidare granska

ledsagardokument och bevis om ställd säkerhet och ta prov på varorna.

Regeringen anser att det är nödvändigt att ge tullen kontrollbefogenheter

i nivå med befogenheterna i transportkontrollagen för att det över huvud

skall vara meningsfullt att genomföra kontroller. Tullen bör nämligen

kunna kontrollera att den last som anges på ledsagardokumentet är

densamma som den som transporteras. Ännu viktigare är det att tullen i

fall där transporten inte åtföljs av ledsagardokument kan kontrollera att

det inte är fråga om transport av punktskattepliktiga varor.

Transportkontrollagen har tillämpats i snart två år och har, så vitt

regeringen känner till, inte kritiserats för att ge myndigheterna för

omfattande befogenheter. Regeringen anser därför att

kontrollbefogenheterna i transportkontrollagen bör föras över i stort

sett oförändrade till den nya lagen om punktskattekontroll. Eftersom

tullen skall sköta kontrollerna har kontrollbefogenheterna utformats

med viss ledning av kontrollbefogenheterna i inregränslagen.

9.4 Enskildas skyldigheter vid transportkontroll

 Regeringens förslag: Förare skall vara skyldiga att stanna på

anmaning av en tjänsteman vid tullmyndigheten och styrka sin identitet.

Förare skall vidare vara skyldiga att se till att ledsagardokument och

bevis om ställd säkerhet medföljer transporten i den utsträckning som

följer av cirkulationsdirektivet. Vid transportkontroll skall förare

tillhandahålla tullmyndigheten nämnda dokument. Förare eller ägare till

vara som skall kontrolleras skall ge tullmyndigheten möjlighet att

undersöka varorna och transportmedlet och utan kostnad tillhandahålla

varuprov samt svara för den transport som behövs för kontrollen. Förare

eller ägare till varor skall ansvara för uppackning och återinpackning av

vara som skall kontrolleras. Den som åsidosätter dessa skyldigheter

skall ersätta staten för dess kostnader på grund av detta.

Kommitténs förslag: Skiljer sig från regeringens vad gäller

skyldighet för andra än förare att styrka sin identitet.

Remissinstanserna: Hälften av de remissinstanser som berör

förslaget tillstyrker detsamma. Övriga avstyrker förslaget helt eller

kritiserar delar av förslaget.

 Justitieombudsmannen avstyrker förslaget att uppställa krav på

legitimation i samband med transportkontroll. Riksåklagaren avstyrker

förslaget och anför bl.a. att det inte är rimligt att samtliga som

medföljer en transport skall vara skyldiga att under straffansvar

legitimera sig. Rikspolisstyrelsen ifrågasätter starkt om det bör införas

en generell legitimationsskyldighet i samband med transportkontroll.

Datainspektionen och Kustbevakningen avstyrker förslaget. Svenska

Åkeriförbundet avstyrker att föraren skall stå för kostnaderna för

kontrollen. Alkoholinspektionen, Generaltullstyrelsen,

Riksskatteverket, Svenska Bryggareföreningen, Swedish Match AB

och Systembolaget AB tillstyrker i huvudsak förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Förare är enligt nuvarande

transportkontrollag skyldig att legitimera sig. Någon sådan skyldighet

föreligger dock inte för skattskyldig eller annan som medföljer

transporten. Att kräva att föraren styrker sin identitet torde inte innebära

några problem eftersom förare är skyldiga att medföra körkort. Det

finns dock ingen generell skyldighet för enskilda att bära med sig

legitimationshandling. Mot den bakgrunden är regeringen inte beredd att

föreslå att även annan än förare skall vara skyldig att styrka sin identitet.

Till skillnad från nuvarande ordning uppställs inget krav på att förare

skall visa upp en godkänd legitimationshandling utan det föreslås bli

tillräckligt att de på ett godtagbart sätt styrker sin identitet.

Cirkulationsdirektivets bestämmelser om ledsagardokument har

tillkommit för att det skall gå att kontrollera transporter av

punktskattepliktiga varor. Bestämmelserna är alltså av grundläggande

betydelse för att det system som tillskapats genom

cirkulationsdirektivet skall fungera. Det är därför viktigt att genom olika

åtgärder försöka upprätthålla respekten för kraven på ledsagardokument.

Upplagshavare har självfallet det yttersta ansvaret för att transporter

under skatteuppskov åtföljs av ledsagardokument. Även förare har dock

en nyckelroll i det här sammanhanget. Det kan antas att långt ifrån alla

förare regelmässigt kontrollerar om föreskrivna dokument finns för en

transport. I syfte att understryka att även förare bör medverka till att

ledsagardokument medföljer transporter av punktskattepliktiga varor

föreslår regeringen att förare skall vara skyldiga att se till att

ledsagardokument och bevis om ställd säkerhet medföljer transporten i

den utsträckning som följer av cirkulationsdirektivet.

För att det över huvud skall vara möjligt att genomföra kontroller är

det nödvändigt att förare är skyldiga att stanna på anmaning av

tulltjänsteman. En sådan skyldighet finns redan i dag enligt

transportkontrollagen. Även i inregränslagen och tullagen stadgas det att

förare är skyldig att stanna på tulltjänstemans anmaning. Regeringen

anser därför att det i den nya punktskattekontrollagen bör tas in en

bestämmelse om att förare är skyldig att stanna på en tulltjänstemans

anmaning.

För att kontrollen skall kunna genomföras så effektivt som möjligt är

det nödvändigt att förare eller ägare till vara som skall kontrolleras

medverkar vid kontrollen. Bestämmelser om enskildas skyldighet att

medverka vid tullens kontrollverksamhet finns i inregränslagen och

tullagen. De skyldigheter att medverka som bör åläggas enskilda i den

nya lagen om punktskattekontroll kan därför med fördel utformas med

bestämmelserna i inregränslagen och tullagen som förebild. Det är t.ex.

inte alltid lämpligt att utföra kontrollen där fordonet stoppats. Förare

bör i sådana fall vara skyldig att svara för behövlig transport. Föraren

eller ägaren till varan bör även vara skyldig att packa upp och återinpacka

vara och rent generellt ge tullen möjlighet att undersöka lasten.

Dessutom bör det införas en skyldighet att utan kostnad tillhandahålla

varuprov. Enligt tullagen och inregränslagen kan enskilda som inte

fullgör sina skyldigheter att medverka vid kontroll bli

ersättningsskyldiga gentemot staten. Regeringen anser att detta är en

rimlig princip och att en bestämmelse om ersättningsskyldighet därför

bör tas in i den nya punktskattekontrollagen. I likhet med vad som gäller

enligt inregränslagen och tullagen bör ersättningsskyldigheten kunna

efterges. Som förutsättning härför bör gälla att det framstår som

oskäligt att ta ut ersättning.

9.5 Tidsmässiga begränsningar av befogenheten att

genomföra transportkontroller.

Regeringens förslag: En transportkontroll skall vara avslutad inom sex

timmar från det att kontrollen påbörjades.

Kommitténs förslag: Stämmer i princip överens med regeringens.

Remissinstanserna: Berör inte förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Det är inte rimligt att tullen skall

kunna hålla kvar en transport för kontroll hur länge som helst. Hur länge

en transportkontroll skall få pågå bör därför regleras i lag. Syftet med

transportkontroll är att kontrollera om transporter av punktskattepliktiga

varor sker i enlighet med cirkulationsdirektivets bestämmelser.

Självfallet får en tidsmässig begränsning inte sättas så snävt att tullen

inte hinner kontrollera om cirkulationsdirektivets bestämmelser

iakttagits. Detta skall vägas mot transportörernas intresse av att

transporter inte hindras i onödan. Vid en sammanvägning av det som nu

sagts anser regeringen att en lämplig avvägning är att föreskriva att en

transportkontroll inte får pågå längre tid än sex timmar. Har det under

nämnda tid inte uppkommit misstanke om att transporten inte sker i

enlighet med cirkulationsdirektivets bestämmelser bör alltså

transporten i fråga få fortsätta. Uppkommer sådan misstanke skall det

enligt den nya lagen om punktskattekontroll vara möjligt att omhänderta

vara m.m. för att fortsätta kontrollen.

9.6 Verkställighet av beslut om transportkontroll

Regeringens förslag: Vid genomförande av transportkontroll skall

tullmyndigheten få öppna transportmedel, containrar och andra

utrymmen som är låsta eller har tillslutits på annat sätt, bereda sig

tillträde till områden som inte är tillgängliga för allmänheten och

försegla transportmedel, containrar och andra utrymmen samt spärra av

områden som inte är tillgängliga för allmänheten. Polisen skall lämna

den handräckning som behövs för kontrollen.

Kommitténs förslag: Stämmer i princip överens med regeringens.

Remissinstanserna: Berör inte förslaget.

Skälen för regeringens förslag: I avsnitt 9.4 föreslås att förare eller

ägare till vara som skall kontrolleras skall ge tullmyndighet tillfälle att

undersöka vara och transportmedel. Det innebär att förare eller ägare är

skyldig att bereda den tulltjänsteman som utför kontrollen tillträde till

de utrymmen som denne har rätt att undersöka. Förare eller ägare skall

alltså på tulltjänstemans begäran låsa upp låsta utrymmen under

förutsättning att han förfogar över det som skall undersökas. En

tulltjänsteman kan dock inte alltid räkna med att bli insläppt i de

utrymmen som får undersökas. Det kan bl.a. tänkas att det inte finns

någon behörig person på platsen som kan öppna låsta utrymmen. Ett

annat tänkbart fall är att den enskilde vägrar att låsa upp. Det säger sig

självt att kontrollerna blir mindre effektiva om tullmyndigheterna skall

vara tvungna att förlita sig på att det finns någon behörig på platsen eller

att den enskilde är beredd att medverka. Vidare kan det ifrågasättas om

det är rimligt att en enskild skall kunna hindra en kontroll genom att

vägra öppna låsta utrymmen. Med hänsyn till det nu sagda anser

regeringen att tullmyndigheterna skall ges befogenhet att bereda sig

tillträde till låsta utrymmen och områden som inte är tillgängliga för

allmänheten. Polisen skall lämna den handräckning som behövs för

kontrollen.

10 Lokalkontroll

Regeringens bedömning: Bestämmelser om lokalkontroll bör inte

införas.

Kommitténs förslag: Lokalkontroll får genomföras för att eftersöka

punktskattepliktig vara om det finns skälig anledning att anta att

punktskatt beträffande varan inte är betald i Sverige eller i laga ordning

ställd säkerhet beträffande varan saknas eller inte kan infrias.

Lokalkontroll får göras i lokal samt på därtill hörande enskild plats, där

det finns anledning att anta att punktskattepliktig vara yrkesmässigt tas

emot, avsänds, tillverkas, bearbetas eller förvaras. Lokalkontroll får

göras endast om det inte är möjligt att genomföra behövlig

punktskattekontroll med stöd av revisionsbestämmelserna i lagen

(1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter (LPP) eller

lagen (1994:466) om särskilda tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet

(tvångsåtgärdslagen). Beskattningsmyndigheten får vid lokalkontroll

undersöka utrymmen där punktskattepliktig vara kan finnas.

Myndigheten får vidare undersöka och ta prov på vara. Myndigheten får

vidare eftersöka och granska ledsagardokument, bevis om ställd säkerhet

och annan handling som kan vara av betydelse för beskattningen. Beslut

om lokalkontroll skall fattas av domstol. Vid fara i dröjsmål får dock

beskattningsmyndigheten besluta om lokalkontroll. Sådant beslut skall

underställas länsrätten.

Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna är negativa

till förslaget. Några remissinstanser tillstyrker förslaget.

 Justitieombudsmannen, Hovrätten för Västra Sverige,

Riksåklagaren, Datainspektionen, Kustbevakningen, Sveriges

Industriförbund, Svenska Arbetsgivareförening, Svensk

Industriförening, Föreningen Sveriges Fria Bryggerier och

Stockholms Handelskammare avstyrker förslaget. Rikspolisstyrelsen

anser att det är uppseendeväckande att det i den föreslagna lagstiftningen

inte ställs upp eller endast anges vaga förutsättningar för att få göra

kontrollinsatser. Kammarrätten i Stockholm understryker att en klar

åtskillnad måste göras mellan skatte- och brottsutredningar i den

föreslagna kontrollverksamheten. Kammarrätten i Sundsvall,

Alkoholinspektionen, Generaltullstyrelsen, Riksskatteverket, Svenska

Bryggareföreningen, Swedish Match AB och Systembolaget AB godtar

eller tillstyrker i huvudsak förslagen. Svenska Petroleum Institutet är

tveksamt till förslaget.

Bakgrunden till regeringens bedömning: Enligt LPP får

beskattningsmyndigheten besluta om skatterevision för att kontrollera

att deklarations- och uppgiftsskyldighet fullgjorts riktigt och

fullständigt eller att förutsättningar finns att fullgöra uppgiftsskyldighet

som kan antas uppkomma. Skatterevision får göras hos den som är eller

kan antas vara bokföringsskyldig enligt bokföringslagen och hos annan

juridisk person än dödsbo. En skatterevision skall bedrivas i samverkan

med den reviderade och på ett sådant sätt att den inte onödigt hindrar

verksamheten. För de fall den reviderade inte samverkar finns

bestämmelser om vite och om andra tvångsåtgärder i tvångsåtgärdslagen.

Revisionen får verkställas hos den reviderade om han medger det. Vid

skatterevision får räkenskapsmaterial och andra handlingar som rör

verksamheten granskas. Revisorn får ta prov på varor som används, säljs

eller tillhandahålls på annat sätt i verksamheten. Vidare får han inventera

kassan, granska varulager, inventarier, fordon, särskild räknarapparatur,

mätapparatur och tillverkningsprocesser. Revisorn får också prova

särskild räknarapparatur och mätapparatur. Den reviderade skall

tillhandahålla revisorn de handlingar och lämna de upplysningar som

behövs för revisionen. Den reviderade skall också lämna tillträde till

utrymmen som huvudsakligen används i verksamheten för granskning av

varulager m.m.

Enligt tvångsåtgärdslagen får revision genomföras i den reviderades

verksamhetslokaler även om den reviderade inte lämnat sitt medgivande

till det, om revisionen inte utan svårighet kan genomföras på någon

annan plats. Detsamma gäller om den reviderade inte medverkar på

föreskrivet sätt, eller om det finns en påtaglig risk att han kommer att

undanhålla eller förvanska det som får granskas, inventeras eller

besiktigas. Föreligger sabotagerisk får åtgärden genomföras utan att den

reviderade underrättas om att revision skall ske, s.k.

överraskningsrevision. Enligt huvudregeln fattas beslut om åtgärd enligt

tvångsåtgärdslagen av länsrätten efter ansökan av en av myndigheten

särskilt förordnad tjänsteman (granskningsledare).

I förarbetena till transportkontrollagen uttalades att den

kontrollbefogenhet beskattningsmyndigheten får genom lagen utgör ett

komplement till de övriga kontrollbefogenheterna (revision m.m.), som

täcker in kontroller av exempelvis skatteupplag och fasta driftställen.

Eftersom transportkontrollagen endast gäller varor under transport skall

revisionsbestämmelserna i LPP tillämpas när varorna nått sin

bestämningsort (se prop. 1995/96:197 s. 12 och 13).

Skälen för regeringens bedömning: Den befogenhet att kontrollera

lokaler som kommittén föreslår att beskattningsmyndigheten skall få

skiljer sig inte nämnvärt från de befogenheter som myndigheten har idag

med stöd av LPP och tvångsåtgärdslagen. Det är alltså fullt möjligt för

beskattningsmyndigheten att redan i dag granska varor i lager, låt vara att

vissa förutsättningar måste vara uppfyllda. Kommittén anser inte heller

att dagens kontrollbefogenheter är otillräckliga. Problemet är enligt

kommittén att revisionsinstitutet inte kan användas i flera situationer

där det hade varit önskvärt att kunna göra en revision. Förutsättningarna

för revision begränsar alltså kontrollmöjligheterna. De förutsättningar

som kommittén anser har denna begränsade effekt är att det antingen

skall finnas en reviderad som underrättas i förväg om revisionen och

som samtycker eller motsätter sig revisionen eller att det skall finnas en

i det enskilda fallet belagd sabotagerisk. Enligt kommittén är det

nämligen vanligt att beskattningsmyndigheten endast har vetskap eller

misstankar om att det finns obeskattade punktskattepliktiga varor i en

viss lokal men att man inte vet vem som är skattskyldig för varorna eller

vem som äger varorna och inte heller vem som äger eller har

nyttjanderätt till den lokal som varorna finns i. I dessa situationer torde

det enligt kommittén inte vara möjligt att tillämpa revisionsreglerna och

dessa bör därför kompletteras med bestämmelser om lokalkontroll.

Enligt lagarna om skatt på alkohol, tobak och energi är det endast av

beskattningsmyndigheten godkända upplagshavare som kan tillverka

eller ta emot punktskattepliktiga varor och lagra varorna utan att

skattskyldighet inträder. Lagringen skall ske i ett av

beskattningsmyndigheten godkänt skatteupplag. En upplagshavare är

aldrig okänd för beskattningsmyndigheten och revisionsreglerna går

därför att tillämpa om myndigheten vill granska en upplagshavares lager.

Om annan än upplagshavare lagrar obeskattade punktskattepliktiga varor

måste skattskyldighet ha inträtt i tidigare skede, nämligen vid

tillverkningen, vid mottagandet eller vid införseln av varorna till Sverige.

Om beskattningsmyndigheten saknar kännedom om vem som lagrar

varorna i sådana fall och därmed också kännedom om tillverkningen,

mottagandet eller införseln föreligger nästan undantagslöst misstanke

om skattebrott. Det kan även föreligga misstanke om

varusmugglingsbrott eller brott mot alkohollagens (1994:1738)

bestämmelser om tillverkning och försäljning av alkoholdrycker. Det nu

sagda innebär att det i nästan samtliga de situationer som kommittén vill

fånga in med befogenheten lokalkontroll kommer att föreligga

misstanke om brott.

Enligt 23 kap. 1 § RB skall en förundersökning inledas då det finns

anledning att anta att brott förövats. Det skall alltså finns en misstanke

om brott. Misstanken kan emellertid vara vag och oprecis,

gärningsmannen okänd och bevisningen svag. Det bör påpekas att tullen

har rätt att inleda förundersökning i fråga om varusmugglingsbrott.

Enligt 17 § i skattebrottslagen (1971:69) skall förvaltningsmyndighet

göra anmälan till åklagaren så snart det finns anledning att anta att brott

enligt lagen begåtts.

I merparten av de situationer där en lokalkontroll kan bli aktuell enligt

kommitténs förslag kommer det sannolikt att föreligga misstanke om

brott av sådan grad att det finns skäl att inleda en förundersökning. Det

är inte rimligt att införa en administrativ kontrollbefogenhet för att

möjliggöra kontroll i fall där misstankar om brott kommer att vara legio.

Föreligger ingen brottsmisstanke, vilket torde vara ovanligt i de

situationer som kommittén tar upp, bör det vara möjligt att med hjälp av

sedvanliga utredningsåtgärder få fram uppgifter om vem som äger

varorna eller lokalen där man misstänker att varorna finns för att på så

vis kunna genomföra en revision. Med hänsyn till nu angivna

förhållanden är regeringen inte beredd att föreslå bestämmelser om

lokalkontroll.

11 Omhändertagande och förverkande

11.1 Allmänna utgångspunkter

Regeringens förslag: Om en punktskattepliktig vara påträffas vid

transportkontroll och om det finns anledning att anta att transporten inte

sker i enlighet med cirkulationsdirektivets bestämmelser får

tullmyndigheten ta hand om varor, handlingar, containrar eller tankar.

Syftet med omhändertagandet skall vara att kontrollera om punktskatt

skall betalas i Sverige och i så fall av vem. Tullmyndigheten ges

befogenhet att besluta om skatt på omhändertagna varor om

skattskyldighet har inträtt och varorna har transporterats i strid med

cirkulationsdirektivets bestämmelser. Skatt som tullen påför skall

förfalla till betalning omedelbart. Varan i fråga får inte lämnas ut förrän

skatten är betald. Betalas inte skatt som tullen påfört inom viss tid skall

varorna kunna förverkas genom beslut av domstol. Bestämmelser om

omhändertagande och förverkande av punktskattepliktig varor m.m. tas

in i den nya lagen om punktskattekontroll.

Kommitténs förslag: Skatteflyktskommittén föreslår att

bestämmelser om omhändertagande, skattebeslag och skatteförverkande

införs. Enligt förslaget ges beskattningsmyndigheten möjlighet att

omhänderta varor, transportmedel, container, tank, transporthjälpmedel

och handlingar. Möjligheten att besluta om omhändertagande skall ses

som ett komplement till transport- och lokalkontrollerna och är tänkt att

användas för att genomföra mer ingripande undersökningar. Ett

omhändertagande skall vara tillfälligt och skall endast få ske om det

behövs för punktskattekontrollen.

I syfte att säkra skatteindrivningen föreslår Skatteflyktskommittén att

det skall bli möjligt att besluta om skattebeslag och skatteförverkande.

Beslut om sådana åtgärder skall fattas av länsrätt. Enligt kommitténs

förslag skall beslut om skattebeslag kunna ske om det inte framgår att

punktskatt beträffande varan är betald i Sverige och att säkerhet

beträffande varan har ställts i laga ordning och kan infrias. Beslut om

skattebeslag och skatteförverkande får inte fattas om det framgår att

punktskatt beträffande varan inte skall betalas i Sverige eller om

punktskatt erläggs i rätt tid. Beträffande skatteförverkande föreslås

dessutom gälla att beslut inte får fattas innan punktskatt beträffande

varan förfallit till betalning samt under den tid för vilken anstånd att

betala punktskatt medgivits. Såväl punktskattepliktiga varor som

transportmedel, transporthjälpmedel, containrar och tankar föreslås

kunna bli föremål för skattebeslag och skatteförverkande, även om

annat än punktskattepliktiga varor endast kan skatteförverkas om värdet

på varorna inte räcker till. Kommittén föreslår att skatteförverkandet

skall få avse skatteskulden med ett tillägg på fyrtio procent samt de

kostnader för förfarandet som staten haft. Vidare föreslås skydd för

ägare dels genom möjlighet till jämkning vid skatteförverkande, dels

genom bestämmelser om skydd för godtroende förvärvare.

Remissinstanserna: Skatteflyktskommitténs förslag vad gäller

omhändertagande, skattebeslag och skatteförverkande kritiseras kraftigt

av många remissinstanser. Det finns dock remissinstanser som godtar

eller tillstyrker till förslagen. Dessa remissinstanser är Kammarrätten i

Sundsvall, Alkoholinspektionen, Generaltullstyrelsen,

Riksskatteverket, Svenska Bryggareföreningen, Swedish Match AB

och Systembolaget AB. Nedan följer en redogörelse för den kritik som

riktas mot kommitténs förslag om omhändertagande, skattebeslag och

skatteförverkande.

Justitieombudsmannen anser att det rent principiellt kan ifrågasättas

om skattemyndigheterna genom åtgärder endast i administrativ ordning

skall kunna frånhända de skattskyldiga egendom till betydande värden

genom beslag och förverkande, utan att brottsmisstanke föreligger. Han

anför vidare att för det fall att skatteförverkande över huvud taget kan

accepteras enbart den punktskattepliktiga varan skall kunna tas i

anspråk för att täcka punktskatten.

Hovrätten för Västra Sverige anför att problemet med okända

skattskyldiga ligger bakom kommitténs förslag om skattebeslag och

skatteförverkande. I de fall man vet vem som är skattskyldig torde

bestämmelserna i betalningssäkringslagen ge tillräckliga möjligheter att

säkra skatteindrivningen, låt vara att det kan krävas smärre justeringar i

den lagen. Kommittén har likväl föreslagit att man även beträffande

kända skattskyldiga skall tillämpa bestämmelserna om

skatteförverkande, trots att det innebär att man får parallella system som

delvis kommer att vara överlappande. Hovrätten anser vidare att

kommitténs förslag om att skatteförverkande skall kunna avse annan

egendom än den som utgör grunden för skatteanspråket är alltför

långtgående och anser sig därför inte kunna tillstyrka det.

Riksåklagaren avstyrker förslagen om att beskattningsmyndigheten

skall kunna fatta beslut om omhändertagande vid transportkontroll och

lokalkontroll. Beskattningsmyndigheten föreslås tillfälligt få

omhänderta transporterad vara, transportmedel m.m. om det behövs för

punktskattekontrollen. Förslaget innebär i praktiken att ett

omhändertagande kommer att vara så länge skattemyndigheten bedömer

att det behövs för punktskattekontrollen. Detta är enligt Riksåklagarens

uppfattning oacceptabelt från rättssäkerhetssynpunkt Detta gäller även

förslaget att transportmedel m.m. skall kunna förverkas, inte minst mot

bakgrund att förverkande får ske oavsett vem som är ägare till

transportmedlet.

Rikspolisstyrelsen anser att en väsentlig uppstramning måste ske av

förslagen om omhändertagande, skattebeslag och skatteförverkande med

precisering av de förutsättningar som måste vara uppfyllda för att en

åtgärd skall få tillgripas. Förslagen är vidare för långtgående mot

enskilda. Dessutom råder det en uppenbar obalans mellan de föreslagna

bestämmelserna och vad som gäller i fråga om straffprocessuella

tvångsmedel.

Sveriges Industriförbund, Föreningen Sveriges Fria Bryggerier,

Svenska Arbetsgivareförening, Svensk Industriförening och

Stockholms Handelskammare (organisationerna) anser att

tvångsåtgärderna beslag och förverkande hör hemma inom det

straffrättsliga området och att användningen av dem bör inskränkas till

detta område. Särskilt anmärkningsvärt är kommitténs förslag

beträffande förverkande av transportmedel m.m. Organisationerna anser

det helt oacceptabelt att förverka egendom som inte utgör skattepliktiga

varor. Det framstår som särskilt stötande att staten på grund av

skatteskuld låter förverka egendom som tillhör tredjeman.

Svenska Åkeriförbundet påpekar att en förare ofta saknar kännedom

om det gods han transporterar. En transport kan bestå av transportmedel

och varor med många olika ägare. En inte ovanlig kombination är att

dragbilen och släpvagnen tillhör olika ägare. Containern som befinner

sig på släpvagnen kan tillhöra en tredje ägare och godset som befinner

sig inne i containern har oftast ett antal olika ägare. Under en arbetsdag

kan föraren, såväl dag- som nattetid, hämta och lämna gods åt ett flertal

transportköpare. Att, såsom blir följden av kommitténs förslag, riskera

att en oskyldig näringsidkares transportmedel blir omhändertaget utan

att ersättning utgår till åkeriföretagaren för förlorad arbetsinkomst kan

inte accepteras. Förslaget att ge beskattningsmyndigheten rätt att

omhänderta fordonet avstyrks därför.

Övriga remissinstanser som avstyrker eller är allmänt negativa till

förslagen är Datainspektionen, Kustbevakningen, Föreningen Svensk

Handel, Sveriges Redareförening, Sveriges

Transportindustriförbund och Svenska Petroleum Institutet.

Skälen för regeringens förslag: Regeringen instämmer i delar av

den kritik som riktas mot kommitténs förslag i nu aktuella delar. De

förutsättningar som kommittén föreslår skall vara uppfyllda för att

åtgärder skall få vidtas är i många fall alltför vaga. Dessutom anser

regeringen att kommitténs förslag i vissa fall är för långtgående. Det

gäller bl.a. förslaget att transportmedel skall kunna omhändertas och i

vissa fall förverkas. Regeringen är vidare tveksam till om det verkligen

är meningsfullt att införa bestämmelser om beslag och förverkande i

syfte att säkra skatteindrivningen, i vart fall vad gäller den yrkesmässiga

införseln. Mot bakgrund av nu angivna förhållanden skiljer sig de

bestämmelser om omhändertagande och förverkande som regeringen

föreslår i förhållandevis stor utsträckning från kommitténs förslag.

De förslag som regeringen lägger fram innebär att det skall bli möjligt

att omhänderta vara, handling, container och tank om punktskattepliktig

vara påträffas vid transportkontroll och det finns anledning att anta att

transporten inte sker i enlighet med cirkulationsdirektivets

bestämmelser. Syftet med omhändertagandet skall vara att kontrollera

om punktskatt skall betalas i Sverige och vem som i så fall är

skattskyldig. Tullen ges befogenhet att besluta om skatt på

omhändertagna varor om skattskyldighet har inträtt och varorna har

transporterats i strid med cirkulationsdirektivets bestämmelser. Skatt

som tullen påför skall förfalla till betalning omedelbart. Varan i fråga får

inte lämnas ut förrän skatten är betald. Syftet med sistnämnda regel är

att hindra att obeskattade varor når den illegala marknaden för sådana

varor. Betalas inte skatt som tullen påfört inom viss tid skall varorna

kunna förverkas genom beslut av domstol. Regeringens förslag

redovisas närmare i det följande.

11.2 Tullen ges möjlighet att omhänderta varor,

handlingar, m.m.

Regeringens förslag: Om en punktskattepliktig vara påträffas vid

transportkontroll och om det finns anledning att anta att transporten

inte sker i enlighet med cirkulationsdirektivets bestämmelser får

tullmyndigheten omhänderta varor, handlingar, containrar och tankar

som medförs vid transporten. Syftet med omhändertagandet skall vara

att kontrollera om punktskatt skall betalas i Sverige och vem som i så

fall är skattskyldig.

Annan egendom än punktskattepliktiga varor som kan antas

transporteras i strid med cirkulationsdirektivets regler och handlingar

får tas om hand endast om

 det behövs för kontroll av om punktskatt skall betalas i Sverige och

vem som i så fall är skattskyldig för de punktskattepliktiga varor som

kan antas transporteras i strid med cirkulationsdirektivets

bestämmelser,

 när det gäller egendom, det finns anledning att anta att egendomen

döljer punktskattepliktiga varor.

Kommitténs förslag: Skiljer sig från regeringens vad gäller

förutsättningarna för att omhändertagande skall få ske och i det

avseendet att regeringen inte föreslår att transportmedel och

transporthjälpmedel skall kunna tas om hand.

Remissinstanserna: Riksåklagaren avstyrker förslaget och anför

att det enda krav som ställs upp för att ett omhändertagande skall få ske

är att det behövs för punktskattekontrollen. Justitieombudsmannen,

Hovrätten för Västra Sverige, Datainspektionen, Kustbevakningen,

föreningen Svensk Handel, Sveriges Industriförbund, Föreningen

Sveriges Fria Bryggerier, Svenska Arbetsgivareföreningen, Svensk

Industriförening, Stockholms Handelskammare, Sveriges

Redareförening, Sveriges Transportindustriförbund och Svenska

Petroleum Institutet avstyrker eller är allmänt negativa förslaget.

Kammarrätten i Sundsvall, Alkoholinspektionen,

Generaltullstyrelsen, Riksskatteverket, Svenska Bryggareföreningen,

Swedish Match AB och Systembolaget AB godtar eller tillstyrker i

huvudsak förslaget.

Skälen för regeringens förslag: För att ett kontrollsystem skall bli

effektivt måste tullen ha möjlighet att omhänderta punktskattepliktiga

varor under den tid det tar att genomföra en grundlig kontroll. Tullen

måste också kunna ta hand om varor under den tid myndigheten

kontrollerar vissa uppgifter. Transportkontrollagen innehåller inga

bestämmelser som gör det möjligt att omhänderta punktskattepliktiga

varor. Detta är en brist som hämmar kontrollernas effektivitet.

Regeringen anser därför att det i det nya lagen om punktskattekontroll

bör tas in en bestämmelse som gör det möjligt för tullen att under vissa

förutsättningar omhänderta punktskattepliktiga varor.

Kommittén har föreslagit att omhändertagande skall få ske om det

behövs för punktskattekontrollen. Enligt regeringens mening är den av

kommittén föreslagna förutsättningen för omhändertagande alltför vag.

Dessutom är det en förutsättning som skulle ge tullen stor frihet att

besluta efter eget skön. Regeringen anser därför att det med större

precision bör anges när ett omhändertagande skall få ske.

Som redogjorts för i avsnitt 9.2 skall transportkontroller genomföras

för att kontrollera att cirkulationsdirektivets bestämmelser följs av

transportörer m.m. Det är därför motiverat att knyta an bestämmelserna

om omhändertagande till cirkulationsdirektivets bestämmelser. En

rimlig ordning uppnås om möjligheten att omhänderta

punktskattepliktiga varor begränsas till fall där det uppkommer

misstanke om att transporten inte sker i enlighet med

cirkulationsdirektivets bestämmelser. Med en sådan förutsättning för

omhändertagande blir det tydligt för transportörer m.fl. i vilka fall varor

kan komma att omhändertas.

 När det gäller den misstankegrad som skall krävas för att tullen skall

få besluta om ett omhändertagande anser regeringen att det bör vara

tillräckligt att det finns anledning att anta att transporten inte sker i

enlighet med cirkulationsdirektivets bestämmelser. Detta är den lägsta

misstankegrad som förekommer i svensk rätt. Att kräva en högre

misstankegrad är inte rimligt. Ställning till om föreskriven

misstankegrad föreligger bör kunna tas efter kontroll av

ledsagardokument, frågor till föraren och kontakter med

beskattningsmyndigheten.

Om punktskattepliktiga varor transporteras i strid med

cirkulationsdirektivets bestämmelser finns det ofta skäl att anta att

någon försöker undandra staten skatt. Syftet med att omhänderta varor

m.m. skall därför vara att kontrollera om punktskatt skall betalas i

Sverige och vem som i så fall är skattskyldig.

Det är inte ovanligt att varor samlastas i en lastbil, vilket kan leda till

särskilda kontrollproblem. I en lastbil kan således ett parti med sprit

samlastas med helt andra varor. Om det i ett sådant fall finns anledning

att anta att spriten transporteras i strid med cirkulationsdirektivets

bestämmelser kan det finnas behov att genomföra en grundlig

undersökning av de andra varorna i syfte att ta reda om dessa döljer

punktskattepliktiga varor. Möjligheten för tullen att omhänderta varor

bör därför inte begränsas till punktskattepliktiga varor utan bör omfatta

alla slags varor om det är nödvändigt för att kontrollen skall kunna

genomföras. Självfallet skall varorna återlämnas så snart kontrollen

slutförts (se avsnitt 11.6). Ett omhändertagandebeslut bör dessutom

kunna omfatta det som varorna förvaras i. Ledsagardokument och andra

handlingar som medföljer transporten är viktigt utredningsmaterial och

bör därför också kunna omhändertas av tullen.

I lagrådsremissen föreslog regeringen inga särskilda förutsättningar

för att annan egendom än punktskattepliktiga varor som kan antas

transporteras i strid med cirkulationsdirektivets bestämmelser och

handlingar skulle få tas om hand.

Lagrådet har kritiserat en sådan ordning och i samband därmed yttrat

följande. Enligt förslaget omfattar ett omhändertagande inte bara varor

som kan antas bli föremål för tullmyndighetens beslut om punktskatt

eller förverkande. Tullmyndigheten kan också omhänderta varor som

inte är punktskattepliktig liksom punktskattepliktiga varor som

transporteras i överensstämmelse med vad som sägs i 1 kap. 6 §. De

föreslagna bestämmelserna ger således tullmyndigheten rätt att

omhänderta en hel last så snart lasten innehåller en liten mängd otillåtna

varor. Omhändertagandet av den del av lasten som avser annan egendom

än punktskattepliktiga varor skall dock enligt 3 kap. 6 § 1 upphävas om

omhändertagandet inte längre är nödvändigt för sådan kontroll som avses

i 3 kap. 1 §. I 3 kap. 7 § föreskrivs vidare att ett omhändertagande av

punktskattepliktiga varor skall upphävas bl.a. om varorna inte

transporteras i strid med 1 kap. 6 §.

Enligt Lagrådets uppfattning finns det en viss motsättning mellan

reglerna för omhändertagande i 3 kap. 1 § och reglerna för upphävande i

3 kap. 6 och 7 §§. Som reglerna är utformade synes exempelvis en icke

skattepliktig vara kunna omhändertas trots att förutsättningar samtidigt

föreligger för upphävande av omhändertagandet. Såvitt Lagrådet kan

förstå saknas det anledning att låta ett omhändertagande omfatta annan

egendom än sådana punktskattepliktiga varor med tillhörande

handlingar, förpackningar och förvaringsmaterial som kan antas ha

transporterats i strid med 1 kap. 6 §. Andra tillgångar bör få tas om hand

bara om särskilda skäl t.ex. för kontroll enligt 3 kap. 1 § eller för att

säkra bevisning är för handen. Enligt Lagrådets uppfattning bör

lagförslaget kompletteras med en uttrycklig bestämmelse av denna

innebörd. Den i 1 kap. 5 § föreskrivna proportionalitetsprincipen kan

inte anses utgöra en tillräckligt effektiv spärr mot obefogat

omhändertagande av egendom.

Regeringen kan ansluta sig till vad Lagrådet yttrat. I syfte att undvika

obefogade omhändertaganden av egendom föreslås därför att annan

egendom än punktskattepliktiga varor, som kan antas transporteras i strid

med cirkulationsdirektivets bestämmelser, får tas om hand om det

behövs för kontroll av om punktskatt skall betalas i Sverige och vem

som i så fall är skattskyldig för de skattepliktiga varor som kan antas ha

transporterats i strid med nämnda bestämmelser. Som tidigare nämnts

kan det i vissa fall finnas behov av att genomföra en grundlig

undersökning av en hel last för att kontrollera om punktskattepliktiga

varor döljs i lasten. Möjligheten för tullen att omhänderta varor har

därför inte begränsats till punktskattepliktiga varor. Det bör dock

uppställas någon ytterligare förutsättning utöver att en

punktskattepliktiga vara, som kan antas transporteras i strid med

cirkulationsdirektivets bestämmelser, påträffas för att annan egendom

än nyss nämnda skall få tas om hand i nu aktuella fall. Enligt regeringens

mening uppnås en rimlig ordning om det föreskrivs att annan egendom

än punktskattepliktiga varor som kan antas transporteras i strid med

cirkulationsdirektivets bestämmelser får tas om hand om det finns

anledning att anta att egendomen döljer punktskattepliktiga varor. Det

bör vidare föreskrivs att ett omhändertagande skall upphävas om det inte

längre finns grund för det (se vidare avsnitt 11.6 och 11.7).

Varken i inregränslagen eller i tullagen ges tullen befogenhet att

omhänderta transportmedel. De kontrollbefogenheter som tullen ges i

den nya lagen om punktskattekontroll bör så långt som möjligt

överensstämma med de befogenheter som tullen har enligt nämnda

lagar. För att ge tullen befogenhet att omhänderta transportmedel enbart

vid punktskattekontroll krävs det enligt regeringens mening att det på

goda grunder kan hävdas att en sådan befogenhet ter sig särskilt

motiverad på punktskattekontrollområdet. Vidare måste en sådan

befogenhet kunna motiveras från rättssäkerhetssynpunkt. Det är högst

tveksamt om det låter sig göras, inte minst mot bakgrund av risken för

att tredjeman drabbas oförskyllt. Vid en samlad bedömning av det som

nu sagts anser regeringen att det inte finns skäl att föreslå att tullen skall

kunna omhänderta transportmedel.

11.3 Tullens befogenheter och skyldigheter efter det att ett

beslut om omhändertagande meddelats

Regeringens förslag: Tullmyndighetens befogenheter vid

transportkontroll skall gälla i tillämpliga delar även efter det att ett

beslut om omhändertagande meddelats. Polisen skall vara skyldig att

lämna den handräckning som behövs. Omhändertagen egendom skall

förvaras av tullmyndigheten eller den som fått i uppdrag av tullen att

sköta förvaringen. Omhändertagen egendom skall vårdas väl och stå

under noggrann tillsyn.

Kommitténs förslag: Stämmer överens med regeringens.

Remissinstanserna: Berör inte förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Även efter det att tullen meddelat

ett beslut om omhändertagande kan det finnas behov av att undersöka

container, låda, behållare m.m. Detsamma gäller beträffande granskning

av ledsagardokument och andra handlingar. De kontrollbefogenheter

som tullen föreslås få vid transportkontroll bör därför gälla i tillämpliga

delar även efter det att ett beslut om omhändertagande meddelats. Det är

viktigt att påpeka att befogenheterna vid omhändertagande endast är

tillämpliga på varor m.m. som omhändertagits. För att kontrollen av

omhändertagen egendom skall bli effektiv är det nödvändigt att tullen

precis som vid en transportkontroll har befogenhet att bereda sig

tillträde till låsta utrymmen m.m. Denna befogenhet och bestämmelsen

om att polisen skall lämna den handräckning som behövs bör därför även

gälla efter det att ett omhändertagande meddelats.

Det är tämligen självklart att tullen skall ansvara för förvaringen av

omhändertagen egendom. Tullen bör dock ges befogenhet att uppdra åt

annan att sköta förvaringen. Detta kan t.ex. vara nödvändigt i fall då

mineraloljeprodukter har omhändertagits. Tullens ansvar för förvaringen

skall dock inte påverkas av att tullen uppdrar åt annan att sköta

förvaringen.

11.4 Enskildas skyldigheter efter det att ett beslut om

omhändertagande meddelats

Regeringens förslag: Förare eller ägare till varor som skall

kontrolleras skall utan kostnad tillhandahålla varuprov samt ansvara för

den transport som behövs för kontrollen. Den som åsidosätter dessa

skyldigheter skall ersätta staten för dess kostnader på grund av detta.

Kommitténs förslag: Kommittén föreslår till skillnad från

regeringen att enskilda skall ansvara för uppackning och återinpackning

av omhändertagen vara och att statens kostnader i samband med

förvaring av omhändertagen egendom skall ersättas av den som äger

omhändertagen punktskattepliktig vara.

Remissinstanserna: Justitieombudsmannen anser att kostnader med

anledning av föreslagna kontrollåtgärder bör bestridas av staten.

Hovrätten för Västra Sverige anser att det från principiella

utgångspunkter kan ifrågasättas om kontroll- och förvaringskostnader

bör kunna tas ut av den skattskyldige. Kammarrätten i Stockholm anser

att det inte är rimligt att den som uppfyllt sina åligganden och drabbats

av de olägenheter som alltid följer med nödvändiga kontrollåtgärder

också skall behöva stå för statens kostnader. Sveriges Industriförbund,

Föreningen Sveriges Fria Bryggerier, Svenska

Arbetsgivareföreningen, Svensk Industriförening, Stockholms

Handelskammare och Svenska Åkeriförbundet anser att de kostnader

som uppkommer föranleds av skattekontrollen och att kostnaderna

därför skall stanna på statsverket.

Skälen för regeringens förslag: När det gäller transportkontroll

föreslås att förare eller ägare skall vara skyldiga att medverka vid

kontroll. Skälet härför är att kontrollen skall kunna genomföras på ett så

effektivt sätt som möjligt. De skyldigheter som förare eller ägare

föreslås få vid transportkontroll har utformats med inregränslagen och

tullagen som förebild och innebär bl.a. att förare skall vara skyldig att

ansvara för den transport som behövs för kontrollen. Vidare föreslås att

föraren eller ägaren till varan skall vara skyldig att packa upp och

återinpacka vara och rent generellt ge tullen tillfälle att undersöka varan.

Dessutom föreslås att det införs en skyldighet att utan kostnad

tillhandahålla varuprov.

Det är rimligt att anta att transportkontroller kommer att genomföras i

anslutning till den plats där fordonet stoppades. Vidare får en

transportkontroll pågå i högst sex timmar. Någon tidsmässig

begränsning för hur länge ett omhändertagande får bestå föreslås dock

inte. Ett omhändertagande kan därför beroende på omständigheterna

komma att bestå i vart fall i några dagar. När ett beslut om

omhändertagande fattats kommer tullen sannolikt att i många fall välja

att flytta den omhändertagna egendomen, t.ex. till sina egna lokaler för

att fortsätta kontrollen. Att göra skyldigheten att medverka vid kontroll

efter ett omhändertagande lika omfattande som motsvarande skyldighet

vid transportkontroll skulle i princip få till följd att enskilda skulle vara

skyldiga att stå till tullens förfogande så länge omhändertagandet består.

I praktiken skulle det alltså kunna krävas av en förare att han flera dagar

efter omhändertagandet åker dit varorna finns och återinpackar dessa. En

sådan ordning är självfallet inte rimlig.

I viss utsträckning bör dock enskilda vara skyldiga att medverka vid

den kontroll som sker efter omhändertagandet. Skyldigheten att utan

kostnad tillhandahålla varuprov bör även gälla efter det att varan

omhändertagits. Denna skyldighet kräver inte att ägaren till varan är på

plats utan innebär endast att tullen får ta prov på t.ex. omhändertagna

mineraloljeprodukter utan att ersätta ägaren för detta. Förare bör vidare

vara skyldig att ansvara för transporten av omhändertagen egendom från

den plats där transportkontrollen genomförts till den plats där tullen

skall fortsätta kontrollen. Denna skyldighet skall endast gälla om

transporten företas i direkt anslutning till själva omhändertagandet.

Enligt tullagen och inregränslagen kan enskilda som inte fullgör sina

skyldigheter att medverka vid kontroll bli ersättningsskyldiga gentemot

staten. En sådan ersättningsskyldighet föreslås också införd vad gäller

transportkontroll. Ersättningsskyldigheten bör vara densamma oavsett

om underlåtenheten att fullgöra en skyldighet manifesteras före eller

efter ett beslut om omhändertagande. Regeringen anser därför att den

som inte fullgör sina skyldigheter att medverka vid ett omhändertagande

skall ersätta staten för dess kostnader på grund härav.

Av inregränslagen följer att en tullmyndighet får ta hand om en vara

om det behövs för att genomföra kontroll enligt lagen. De kostnader

som tullen haft för varans uppläggning och förvaring skall ersättas av den

som för in eller ut varan. Regeringen är dock tveksam till att införa en

liknande bestämmelse i den nya lagen om punktskattekontroll. Syftet

med att föreskriva att enskilda skall vara skyldiga att i viss utsträckning

medverka vid kontroll enligt den nya lagen är att kontrollerna skall kunna

genomföras på ett så effektivt sätt som möjligt. De som inte fullgör

dessa skyldigheter föreslås bli ersättningsskyldiga gentemot staten.

Denna ersättningsskyldighet kan ses som en sanktion för att säkerställa

att den enskilde verkligen medverkar vid kontrollerna. Att föreskriva att

ägare till omhändertagen egendom skall vara skyldig att förvara

egendomen skulle dock knappast effektivisera kontrollen. Eftersom det

inte är motiverat att införa en sådan skyldighet kan det starkt ifrågasättas

om ägare till omhändertagen egendom skall vara skyldiga att ersätta

tullen för kostnaderna för förvaringen av egendomen. Utan en

förvaringsskyldighet för ägaren blir kostnaden för förvaringen inget

annat en kostnad för statens kontrollverksamhet. Varken enligt LPP

eller tvångsåtgärdslagen är enskilda skyldiga att ersätta sådana kostnader.

Mot bakgrund av nu angivna förhållanden är regeringen inte beredd att

föreslå att ägare till omhändertagen egendom skall ersätta tullen för

kostnaderna för förvaringen av egendomen.

11.5 Tullen ges befogenhet att besluta om skatt i vissa fall

Regeringens förslag: Om skattskyldighet föreligger för en

omhändertagen punktskattepliktig vara enligt lagarna om skatt på

alkohol, tobak och energi skall tullmyndigheten besluta om skatten på

varan om

 skattskyldighet har inträtt, och

 varan har transporterats i strid med cirkulationsdirektivets

bestämmelser.

Skatt skall tas ut enligt de skattesatser som anges i lagen om

tobaksskatt, lagen om alkoholskatt eller lagen om skatt på energi.

Skatten förfaller till betalning omedelbart och skall betalas till

tullmyndigheten. Ett beslut om skatt får inte fattas om deklaration för

den skattepliktiga händelsen har lämnats till Skattemyndigheten i

Dalarnas län.

Kommitténs förslag: Kommittén föreslår att beslag skall kunna

riktas mot punktskattepliktig vara om det inte framgår att punktskatt för

varan är betald i Sverige och säkerhet beträffande varan ställts i laga

ordning och kan infrias. Även transportmedel föreslås kunna tas i beslag.

Remissinstanserna: Ett flertal remissinstanser riktar kritik mot

kommitténs bestämmelser om beslag.

Skälen för regeringens förslag: Som redogjorts för i avsnitt 11.2

föreslås tullen få befogenhet att ta hand om punktskattepliktig vara om

det vid en transportkontroll finns anledning att anta att varan inte

transporteras i enlighet med cirkulationsdirektivets bestämmelser.

Syftet med omhändertagandet skall vara att utreda om punktskatt skall

betalas i Sverige för varan och vem som i så fall är skattskyldig. Om

utredningen leder fram till att punktskatt skall betalas i Sverige bör

tullen också kunna besluta om skatten på varan. Att påföra skatt enligt

lagarna om skatt på alkohol, tobak och energi är ingen ny uppgift för

tullen. Vid import av vara, som är skattepliktig enligt nämnda lagar, från

tredje land av någon som inte är upplagshavare eller registrerad

varumottagare skall skatten betalas till tullmyndighet. Tullen har alltså

erfarenhet av att beräkna punktskatt för alkoholvaror, tobaksvaror och

mineraloljor.

Att ge tullen generell befogenhet att besluta om skatt på

omhändertagna punktskattepliktiga varor är enligt regeringens mening

inte lämpligt. Det bör därför ställas upp vissa förutsättningar för att

tullen skall få besluta om skatt på sådana varor utöver att skattskyldighet

enligt lagarna om skatt på alkohol, tobak eller energi skall föreligga. En

lämplig avgränsning uppnås om tullens befogenhet begränsas till fall där

skattskyldighet enligt nämnda lagar har inträtt. Tullens befogenhet

kommer därmed i praktiken att bli begränsad till fall då

skattskyldigheten har inträtt vid införseln eller vid ett tidigare skede. För

att tullen skall få besluta om skatt bör det dessutom krävas att den

skattskyldige inte följt cirkulationsdirektivets bestämmelser. Det är

rimligt att den som följer dessa regler får redovisa skatten enligt

ordinarie regler, dvs. genom att lämna deklaration till

beskattningsmyndigheten. Enligt lagarna om skatt på alkohol, tobak och

energi inträder skattskyldighet vid införseln om annan än upplagshavare,

varumottagare eller skatterepresentant för in eller tar emot varor för

annat än privat bruk. I sådana fall skall den som är skattskyldig innan

varorna transporteras från det andra EU-landet anmäla varorna till

beskattningsmyndigheten och ställa säkerhet för betalning av skatten.

Transporten skall dessutom åtföljas av ett förenklat ledsagardokument.

Har varorna förts in till Sverige i strid med nu berörda krav skall tullen

kunna besluta om skatten på varorna.

Om det efter kontroll kan konstateras att mottagaren av varorna är en

upplagshavare, varumottagare eller skatterepresentant har

skattskyldighet inte inträtt enligt lagarna om skatt på alkohol, tobak och

energi. Detta gäller även om det finns felaktigheter i

ledsagardokumentet eller sådant dokument saknas. Ledsagardokumentet

kan nämligen inte anses vara bärare av rätten till skatteuppskov. Saknas

ledsagardokument för en viss transport men bekräftar en svensk

upplagshavare att varorna är på väg till honom har skattskyldighet inte

inträtt. Detsamma gäller varumottagare och skatterepresentanter. Det nu

sagda innebär i praktiken att tullen inte kommer att besluta om skatt för

upplagshavare, varumottagare eller skatterepresentanter.

Punktskattepliktiga varor som inte transporteras under skatteuppskov

och som förs in till Sverige i strid med cirkulationsdirektivets

bestämmelser är i många fall avsedda för den illegala marknaden för

obeskattade varor. Enligt regeringen är det synnerligen viktigt att hindra

att varor kommer ut till försäljning på denna marknad. Att tullen ges

befogenhet att besluta om skatt på omhändertagna varor skall ses som

ett led i dessa strävanden. En sådan befogenhet är dock inte tillräcklig

utan det behövs även bestämmelser som gör det möjligt för tullen att

vägra lämna ut varan om skatten inte är betald. Att endast påföra skatt

och sedan lämna ut varorna utgör nämligen ingen garanti för att skatten

verkligen betalas. Detta beror på att olika upplägg kan förutses där en

utländsk medborgare eller en medellös person mot viss ersättning får

iklä sig rollen som skattskyldig, s.k. målvakt. Effekten av sådana upplägg

skulle, om tullen inte ges befogenhet att hålla kvar varorna, bli att

varorna i praktiken kan säljas utan att de som tjänar på handeln behöver

betala punktskatt. En ordning där varorna lämnas ut skulle i många fall

inte leda till något annat än en skattefordran som av olika anledningar

inte kan drivas in. Sammantaget anser därför regeringen att tullen skall

ges befogenhet att besluta om skatt på omhändertagna

punktskattepliktiga varor om skattskyldighet har inträtt och varorna

transporterats i strid med bestämmelserna i cirkulationsdirektivet och

att tullen skall kunna vägra att lämna ut varan så länge skatten inte är

betald. Det sistnämnda uppnås genom att det föreslås att

omhändertagandet inte får upphävas förrän skatten är betald (se vidare

avsnitt 11.7).

Den inre marknadens funktion kräver fria varurörelser även för

punktskattepliktiga varor. Det skulle därför möjligen kunna anses

tveksamt att i vissa fall kräva att skatt skall betalas för att varor som

förts till Sverige skall lämnas ut. Cirkulationsdirektivet har tillkommit

för att befrämja den inre marknadens funktion. I det syftet innehåller

direktivet vissa obligatoriska regler för transporter av

punktskattepliktiga varor mellan medlemsländerna. De åtgärder som

regeringen nu föreslår omfattar inte punktskattepliktiga varor som

transporteras i enlighet med dessa regler utan endast fall där transporten

sker i strid med direktivets bestämmelser. Det bör vidare hållas i

minnet att enligt cirkulationsdirektivet inträder betalningsskyldighet för

punktskatt när varan släpps för konsumtion och att avvikelser från

bestämmelserna om skatteuppskov innebär att varan anses släppt för

konsumtion. Dessutom får medlemsländerna själva bestämma om sättet

för att uppbära skatten. Mot bakgrund härav anser regeringen att de

föreslagna åtgärderna är förenliga med gemenskapsrätten.

Enligt lagen (1994:1219) om den europeiska konventionen angående

skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna

skall Europakonventionen med de ändringar och tillägg som gjorts

genom tilläggsprotokoll gälla som svensk lag. I artikel 1 till första

tilläggsprotokollet stadgas bl.a. att ingen må berövas sin egendom annat

än i det allmännas intresse och under förutsättningar som anges i lag och

av folkrättens allmänna grundsatser. Bestämmelsen inskränker dock inte

en stats rätt att genomföra sådan lagstiftning som staten finner

erforderlig för att reglera nyttjandet av viss egendom i

överensstämmelse med det allmännas intresse eller för att säkerställa

betalning av skatter och andra pålagor eller av böter och viten.

De bestämmelser som regeringen föreslår innebär att skatten på

punktskattepliktiga varor som transporterats i strid med

cirkulationsdirektivets bestämmelser måste betalas innan varorna

lämnas ut från tullen. Den föreslagna bestämmelsen är begränsad till fall

då skattskyldighet inträtt. Syftet med att kvarhålla varor för vilka inte

skatten betalats är primärt att stoppa tillflödet av obeskattade varor till

den illegala marknaden för sådana varor. På denna marknad uppställs för

övrigt till skillnad från den legala inga krav på att köparen skall ha

uppnått viss ålder för att få köpa tobaks- eller alkoholvaror. Den illegala

marknaden utgör vidare i vissa fall en del av den organiserade

brottsligheten. Mot den nu angivna bakgrunden anser regeringen att

bestämmelserna har ett syfte som utgör ett godtagbart allmänt intresse

enligt konventionen och som motiverar inskränkningar i enskildas

äganderätt.

Skatt som tullmyndigheten påför med stöd av den nya lagen om

punktskattekontroll skall inte tas ut enligt lagen om punktskatter och

prisregleringsavgifter. Det behövs därför särskilda bestämmelser om

betalning, återbetalning, ränta och indrivning. Sådana bestämmelser

föreslås tas in i ett särskilt kapitel i den nya lagen om

punktskattekontroll. Bestämmelserna kommenteras i

författningskommentaren.

Lagrådet har yttrat att lagrådsremissen inte innehåller några regler

om hur beslut om punktskatt med stöd av den nya lagen om

punktskattekontroll skall samordnas med eventuella punktskattebeslut

som meddelas enligt det ordinarie systemet, dvs. enligt reglerna i lagen

om punktskatter och prisregleringsavgifter. Lagrådet uttalar att det inte

kan bedöma hur stor risken är för att varor blir föremål för

omhändertagande och beslut om skatt enligt den föreslagna lagen

samtidigt som ett reguljärt beskattningsförfarande pågår enligt reglerna i

LPP. Risken framstår dock enligt Lagrådet inte som försumbar. Med

tanke på att en importör kan hamna i en mycket besvärligt läge om de

båda skattesystemen tillämpas parallellt synes det enligt Lagrådets

mening nödvändigt att denna samordningsproblematik analyseras under

det fortsatta lagstiftningsarbetet.

Det bör självfallet undvikas att två olika myndigheter beslutar om skatt

för samma varor. Det föreslås därför att tullmyndigheten inte skall få

besluta om skatt på omhändertagna punktskattepliktiga varor om varorna

i fråga omfattas av ett beskattningsbeslut enligt lagen om punktskatter

och prisregleringsavgifter som fattades innan varorna omhändertogs.

Dessutom bör det föreskrivas att lagen om punktskatter och

prisregleringsavgifter inte skall vara tillämplig på varor som är

omhändertagna enligt den nya lagen om punktskattekontroll eller som

omfattas av ett beslut om skatt enligt den nya lagen.

11.6 Förutsättningar för att ett omhändertagande av annan

egendom än punktskattepliktiga varor och handlingar

skall upphävas

Regeringens förslag: Ett omhändertagande av annan egendom än

punktskattepliktiga varor eller handlingar skall upphävas om det inte

längre finns grund för omhändertagandet. Omhändertagandet skall även

upphävas om ett beslut om beslag enligt 27 kap. rättegångsbalken eller

enligtvarusmugglingslagen meddelas för egendomen eller handlingen.

Den som gör anspråk på egendom som har varit omhändertagen skall

svara för att egendomen hämtas.

Kommitténs förslag: Kommittén föreslår inga uttryckliga

bestämmelser om när ett omhändertagande skall upphävas.

Remissinstanserna: Flera remissinstanser anser att det är en brist att

kommittén inte förelår uttryckliga regler om när ett omhändertagande

skall upphävas.

Skälen för regeringens förslag: För att undvika att ett

omhändertagande består längre än vad som kan anses nödvändigt med

hänsyn till de skäl som låg till grund för omhändertagandet bör det

införas uttryckliga regler om när ett omhändertagande skall upphävas.

Regeringen har i avsnitt 11.2 föreslagit att annan egendom än

punktskattepliktiga varor som kan antas transporteras i strid med

cirkulationsdirektivets bestämmelser och handlingar får tas om hand om

vissa särskilda förutsättningar är uppfyllda. Dessa förutsättningar

innebär att nämnda egendom och handlingar får tas om hand om det

behövs för kontroll av om punktskatt skall betalas i Sverige och vem

som i så fall är skattskyldig för de varor som kan antas transporteras i

strid med cirkulationsdirektivets bestämmelser. Egendom kan dessutom

tas om hand om det finns anledning att anta egendomen döljer

punktskattepliktiga varor. Dessa bestämmelser skiljer sig från vad som

föreslogs i lagrådsremissen. Ändringarna har gjorts för att tillgodose

den kritik som Lagrådet framfört mot bestämmelsen om

omhändertagande i lagrådsremissen. I samband därmed har Lagrådet

yttrat att det finns en viss motsättning mellan reglerna för

omhändertagande i 3 kap. 1 § och reglerna för upphävande i 3 kap. 6 § i

remissen.

I lagrådsremissen föreslog regeringen att ett omhändertagande av

annan egendom än punktskattepliktiga varor och handlingar skulle

upphävas om omhändertagandet inte längre var nödvändigt för kontroll

av om punktskatt skall betalas i Sverige och vem som i så fall är

skattskyldig för den omhändertagna punktskattepliktiga varan. Enligt

regeringens mening uppnås en bättre ordning, samtidigt som den av

Lagrådet påpekade motsättningen undanröjs, om det i stället föreskrivs

att ett omhändertagande skall upphävas när det inte längre finns grund

för omhändertagandet. Detta skall även gälla punktskattepliktiga varor

som inte kan antas ha transporterats i strid med cirkulationsdirektivets

bestämmelser och som därför endast kan omhändertas om de särskilda

förutsättningar som redogjorts för ovan är uppfyllda. För

punktskattepliktiga varor föreslås dock en gemensam regel om

upphävande. Denna regel behandlas i avsnitt 11.7.

Lagrådet har yttrat det inte framgår av lagen vad som skall ske med

den egendom som har varit omhändertagen sedan någon har gjort

anspråk på den. Avsikten torde vara att denne måste hämta egendomen

själv och inte kan kräva att tullmyndigheten sänder över den. Enligt

Lagrådets mening bör en uttrycklig bestämmelse om detta tas in i lagen.

Med hänsyn till vad Lagrådet yttrat föreslår regeringen att den som

gör anspråk på egendom som har varit omhändertagen skall svara för att

egendomen hämtas.

Omhändertagandet skall även upphävas om ett beslut om beslag enligt

rättegångsbalken eller enligt varusmugglingslagen meddelas beträffande

egendomen eller handlingen.

11.7 Förutsättningar för att omhändertagande av

punktskattepliktiga varor skall upphävas

Regeringens förslag: Ett omhändertagande av en punktskattepliktig

vara skall upphävas om

 det inte längre finns grund för omhändertagandet,

 ett beslut om skatt för varan inte har fattats inom tre månader från

den dag då beslutet att omhänderta varan fattades,

 punktskatt för varan skall betalas i Sverige och den skattskyldige

har påförts och betalat skatten,

 ett beslut om beslag enligt 27 kap. rättegångsbalken eller enligt

varusmugglingslagen meddelas för varan.

 varan förklaras förverkad,

 det är oskäligt att låta omhändertagandet bestå.

Den som gör anspråk på punktskattepliktig vara skall svara för att

egendomen hämtas.

Kommitténs förslag: Kommittén föreslår inga uttryckliga

bestämmelser om när ett omhändertagande skall upphävas.

Remissinstanserna: Flera remissinstanser anser att det är en brist att

kommittén inte föreslår uttryckliga regler för när ett omhändertagande

skall upphävas.

Skälen för regeringens förslag: För att undvika att

punktskattepliktiga varor förblir omhändertagna längre än vad som kan

anses nödvändigt med hänsyn till de skäl som bär upp omhändertagandet

bör det införas uttryckliga regler om när ett omhändertagande skall

upphävas. I lagrådsremissen föreslog regeringen att ett omhändertagande

skulle upphävas bl.a. om varan inte hade transporterats i strid med

cirkulationsdirektivets bestämmelser eller skyldighet att betala

punktskatt i Sverige inte förelåg eller inte hade inträtt.

Lagrådet har kritiserat nyss nämnda förutsättningar för upphävande

och i samband därmed yttrat följande. Det finns anledning att jämföra

dessa förutsättningar med förutsättningarna för omhändertagande enligt

3 kap. 1 § och för beslut om skatt enligt 3 kap. 5 §. Av en sådan

jämförelse framgår att det för omhändertagande i princip räcker att det

finns anledning anta att varan inte transporterats i enlighet med 1 kap. 6

§ medan det för upphävande av omhändertagandet förutsätts att varan inte

 har transporterats i strid med 1 kap. 6 §. Det sistnämnda torde

innebära att det för upphävande krävs att det kan konstateras att

transporten skett enligt 1 kap. 6 §. Oklarhet på den punkten skulle alltså

medföra att omhändertagandet inte upphävs. Detta kan i så fall få till

konsekvens att ett omhändertagande skall bestå även om

omständigheterna inte längre är sådana att de utgör grund för

omhändertagande, dvs. även om det inte längre finns anledning anta att

transporten skett i strid med 1 kap. 6 §.

En sådan ordning kan enligt Lagrådet inte godtas från

rättssäkerhetssynpunkt. Tillräcklig grund för upphävande bör i vart fall

anses föreligga om det inte längre finns grund för omhändertagande.

Även med en sådan ändring kan det emellertid ifrågasättas om paragrafen

innebär en rimlig avvägning mellan effektivitet och rättssäkerhet.

Situationen kan t.ex. vara den att det efter föreslagen utredning

visserligen fortfarande finns sådana misstankar som utgör grund för

omhändertagande men däremot inte tillräckliga omständigheter för att

kunna vare sig besluta om påföring av skatt eller konstatera att

skattskyldighet för varan inte föreligger eller inte har inträtt i Sverige.

Situationen kan vara en följd av att ägaren till varorna inte vill medverka i

utredningen eller försöker dölja det rätta förhållandet. Men det kan

också vara en följd av t.ex. svårigheter i allmänhet att klarlägga

riktigheten av sådana påståenden från ägaren som att varorna inte skall

beskattas i Sverige eller att de redan har beskattats här. Det är tydligt att

även utredningssvårigheter i sådana avseenden kommer att gå ut över den

enskilde genom att omhändertagandet består. Samtidigt är det

tullmyndigheten som ansvarar för utredningen. Vad nu sagts inger enligt

Lagrådets mening betänkligheter från rättssäkerhetssynpunkt. Så länge

det endast är fråga om ett tillfälligt omhändertagande för

utredningsändamål synes visserligen ordningen kunna godtas. Om

situationen i det enskilda fallet fortfarande tre månader efter

omhändertagandet är den som beskrivits i det föregående kan varorna

emellertid förverkas. Det är enligt Lagrådet mening tveksamt om detta

är acceptabelt.

Regeringen delar Lagrådets uppfattning att ett omhändertagande bör

upphävas när det inte längre finns grund för omhändertagandet. En

bestämmelse härom bör därför tas in i den nya lagen om

punktskattekontroll. Det finns vidare skäl att överväga hur länge ett

omhändertagande skall kunna bestå i de fall grunden för

omhändertagandet kvarstår. Som redogjorts för i avsnitt 11.5 skall tullen

ha möjlighet att vägra lämna ut omhändertagen vara för vilken

myndigheten har beslutat om skatt, innan skatten är betald. Detta uppnås

genom att omhändertagandet består till dess att skatten är betald.

Lagrådet har inte framfört någon invändning mot en sådan ordning. Om

skatten betalas skall omhändertagandet upphävas. Frågan är dock vilka

regler som skall gälla i de fall tullmyndigheten av olika anledningar inte

kan påföra skatt. Det skulle i och för sig kunna tänkas att låta

omhändertagandet bestå i de fall ägaren till varan inte vill medverka till

utredningen. En sådan bestämmelse skulle dock skapa problem i t.ex. de

fall ägaren till varan är okänd. Enligt regeringens mening uppnås en från

rättssäkerhetssynpunkt acceptabel ordning om tullmyndigheten ges viss

tid på sig att påföra skatt för en omhändertagen vara. Har ett beslut om

skatt inte fattats inom denna tid skall omhändertagandet upphävas.

Regeringen anser att man uppnår en rimlig avvägning mellan

effektiviteten i kontrollverksamheten och de enskildas intressen om

denna tid bestäms till tre månader.

 I likhet med vad som föreslagits beträffande annan egendom än

punktskattepliktiga varor och handlingar skall ett omhändertagande av

punktskattepliktiga varor upphävas om ett beslut om beslag enligt 27

kap. rättegångsbalken eller enligt varusmugglingslagen meddelas

beträffande varan.

Med hänsyn till att det inte är möjligt att förutse alla de situationer

som kan uppkomma i praktiken behövs någon form av säkerhetsventil

som gör det möjligt att upphäva ett omhändertagande även i andra fall än

de som redovisats i föregående stycken. Av den anledningen bör tullen

ges befogenhet att upphäva ett omhändertagande också om det framstår

som oskäligt att låta omhändertagandet bestå. Bestämmelsen kan bl.a. bli

tillämplig i vissa speciella fall då den skattskyldige och ägaren till

varorna inte är identiska. Så bör när ägaren frånhänts varorna genom

stöld det i regel anses oskäligt att låta omhändertagandet bestå.

Lagrådet har yttrat det inte framgår av lagen vad som skall ske med

egendom som har varit omhändertagen sedan någon har gjort anspråk på

den. Avsikten torde vara att denne måste hämta egendomen själv och inte

kan kräva tullmyndigheten sänder över den. Enligt Lagrådets mening bör

en uttrycklig bestämmelse om detta tas in i lagen.

Med hänsyn till vad Lagrådet yttrat föreslår regeringen att den som

gör anspråk på punktskattepliktiga varor som har varit omhändertagna

skall svara för att egendomen hämtas.

11.8 Möjlighet för tullen att vägra lämna ut alkohol- och

tobaksvaror

Regeringens förslag: En alkohol- eller tobaksvara får inte lämnas ut

om det är sannolikt att varan är avsedd att bjudas ut till försäljning i

Sverige och

 den som gör anspråk på en omhändertagen alkoholvara inte har

tillverknings- eller partihandelstillstånd enligt alkohollagen

(1994:1738) eller föreskrivet tillstånd för försäljning enligt lagen

(1961:181) om försäljning av teknisk sprit m.m. för varan i fråga, eller

 det är uppenbart att en omhändertagen tobaksvara är avsedd att bjudas

ut till försäljning i strid med 11 § tobakslagen (1993:581) eller 4 §

lagen (1994:1563) om tobaksskatt.

Kommitténs förslag: Kommitténs förslag innebär att ett

omhändertagande skall bestå så länge det behövs för

punktskattekontrollen.

Remissinstanserna: Ett flertal remissinstanser kritiserar

kommitténs förslag till bestämmelser om omhändertagande.

 Bakgrunden till regeringens förslag: Enligt alkohollagen får

partihandel med spritdrycker, vin eller starköl bedrivas endast av den

som har meddelats partihandelstillstånd. Den som har

tillverkningstillstånd som avser spritdrycker, vin eller starköl skall anses

ha partihandelstillstånd i fråga om motsvarande varor. Spritdrycker, vin

och starköl får föras in till Sverige endast av den som har tillverknings-

eller partihandelstillstånd. Den som har serveringstillstånd får köpa

spritdrycker, vin och öl som behövs för rörelsen endast av någon som

har partihandelstillstånd. Alkohollagens bestämmelser innebär alltså att

alkoholvaror endast kan föras in till Sverige för kommersiella ändamål

av någon som har partihandels- eller tillverkningstillstånd. I

alkohollagen stadgas vidare att den som är berättigad att driva

partihandel får sälja varorna till detaljhandelsbolaget (Systembolaget

AB), till den som har parti- eller tillverkningstillstånd och till den som

har meddelats serveringstillstånd. I ledet före Systembolaget och

näringsidkare med serveringstillstånd får alltså handel med alkoholvaror

endast bedrivas av den som har partihandels- eller tillverkningstillstånd.

Alkohol används, vid sidan om tillverkning alkoholdrycker, för en rad

mycket skiftande ändamål inom industrin, hälsovården, undervisnings-

och forskningsverksamheten etc. Regler om användning av alkohol i

dessa sammanhang finns i lagen (1961:181) om försäljning av teknisk

sprit m.m. Med sprit förstås enligt lagen om teknisk sprit en vätska som

innehåller alkohol i en koncentration av mer än 2,25 volymprocent.

Teknisk sprit är sådan sprit som är avsedd att användas för tekniskt,

industriellt, medicinskt, vetenskapligt eller annat liknande ändamål.

Teknisk sprit omfattas av alkoholskattelagens definition av etylalkohol

och är alltså en skattepliktig alkoholvara. Undantag från skatteplikt

gäller dock i flera fall (se 7 och 20 §§ lagen om alkoholskatt).

Av 5 § lagen om försäljning av teknisk sprit följer att försäljning av

teknisk sprit normalt kräver tillstånd av Läkemedelsverket. Krav på

tillstånd gäller inte för Systembolaget AB, den som tillverkat varan och

apotek.

Enligt tobakslagen (1993:581) får inte tobaksvara i näringsverksamhet

tillhandahållas konsumenter, om den saknar varningstexter eller

innehållsdeklaration eller om text eller deklaration är uppenbart oriktig.

En tillsynsmyndighet får besluta att en tobaksvara skall tas om hand, om

den bjuds ut till försäljning eller uppenbart är avsedd att bjudas ut till

försäljning i strid med tobakslagen.

Av lagen om tobaksskatt följer att den som tillhandahåller cigaretter

till försäljning på annat sätt än i originalförpackning försedd med

särskild märkning med uppgift om detaljhandelspriset döms till böter

eller fängelse i högst sex månader. Cigaretter som varit föremål för

sådant brott eller värdet av cigaretterna, om dessa inte finns kvar, skall

förklaras förverkade om det inte är uppenbart oskäligt.

Skälen för regeringens förslag: Försäljningen av alkoholdrycker,

teknisk sprit och tobaksvaror är reglerad genom bestämmelser i lag. När

det gäller alkoholdrycker är det reglerat vem som får driva handel med

sådana varor. För att få sälja teknisk sprit krävs normalt tillstånd. Någon

motsvarande reglering finns dock inte för tobaksvaror. Däremot måste

tobaksvaror som bjuds ut till försäljning i Sverige uppfylla vissa krav

som t.ex. att varorna skall vara försedda med varningstext. Enligt

regeringen bör det vara möjligt för tullen att vägra lämna ut alkohol- och

tobaksvaror om det är sannolikt att varorna skall bjudas ut till försäljning

i Sverige i strid med bestämmelserna om försäljning av alkoholdrycker,

teknisk sprit och tobaksvaror.

Det är inte rimligt att vägra lämna ut alkoholdrycker, teknisk sprit och

tobaksvaror som inte skall bjudas ut till försäljning i Sverige. Det skulle

nämligen i princip innebära att tullen gavs rätt att kvarhålla varor som

inte är avsedda för den svenska marknaden. Varor som är avsedda för

export till tredje land eller för en utländsk upplagshavare bör alltså

tullen inte kunna vägra att lämna ut. Som förutsättning för att tullen över

huvud skall få vägra att lämna ut varorna föreslås därför gälla att det är

sannolikt att varorna skall bjudas ut till försäljning i Sverige.

Alkoholvaror avsedda för handel här i landet får endast föras in av den

som har partihandels- eller tillverkningstillstånd. Det är dessutom

endast dessa tillståndshavare som får driva handel med alkoholvaror i

ledet före Systembolaget AB och näringsidkare med serveringstillstånd.

För att tullen skall få vägra lämna ut alkoholvaror bör därför krävas dels

att det är sannolikt att varorna skall bjudas ut till försäljning i Sverige,

dels att den som gör anspråk på varorna saknar partihandels- eller

tillverkningstillstånd. Denna bestämmelse kommer sannolikt att behöva

tillämpas endast i ett fåtal fall eftersom den som för in alkoholvaror till

Sverige utan att ha partihandels- eller tillverkningstillstånd ofta torde

göra sig skyldig till varusmuggling. I sådana fall skall självfallet

varusmugglingslagens bestämmelser om beslag m.m. tillämpas.

Teknisk sprit får med vissa undantag endast säljas av den som fått

tillstånd av Läkemedelsverket. För att tullen skall få vägra lämna ut

teknisk sprit bör därför krävas, dels att det är sannolikt att varan skall

bjudas ut till försäljning i Sverige, dels att den som gör anspråk på varan

inte får sälja teknisk sprit utan tillstånd och att han saknar tillstånd.

Enligt 11 § tobakslagen får inte tobaksvaror i näringsverksamhet

tillhandahållas konsument i Sverige om varan saknar varningstexter eller

innehållsdeklaration eller om text eller deklaration är uppenbart oriktig.

Om en tobaksvara uppenbart är avsedd att bjudas ut till försäljning i strid

med denna bestämmelse får tillsynsmyndighet ta hand om varan. Det är

inte rimligt att tullen skall behöva lämna ut varor som en annan

myndighet kan omhänderta. Mot denna bakgrund anser regeringen att

tullen bör få vägra att lämna ut tobaksvaror om det är sannolikt att

varorna skall bjudas ut till försäljning i Sverige och varan uppenbart är

avsedd att bjudas ut till försäljning i strid med 11 § tobakslagen.

Detsamma bör gälla om varan uppenbart är avsedd att bjudas ut till

försäljning i strid med bestämmelsen i lagen om tobaksskatt om att

cigaretter endast får säljas i originalförpackning försedd med särskild

märkning med uppgift om detaljhandelspriset.

11.9 Förtida försäljning av omhändertagen egendom

Regeringens bedömning: Det behövs inga bestämmelser om förtida

försäljning av omhändertagen egendom.

Kommitténs förslag: Är omhändertagen egendom utsatt för

försämring eller annan värdenedgång får den om ägaren begär det genast

säljas. Om försäljning inte påkallas av ägaren får tullmyndighet ansöka

om tillstånd till försäljning hos länsrätt. Om kostnaderna för förvaringen

uppgår till eller beräknas uppgå till betydande belopp i förhållande till

egendomens värde får tullmyndighet eller ägaren till egendomen ansöka

hos länsrätt om att egendomen genast skall säljas. Intäkterna från

försäljningen skall då träda i stället för den försålda egendomen.

Remissinstanserna: Berör inte förslaget

Skälen för regeringens bedömning: Enligt regeringens förslag kan

omhändertagande endast ske av vara, handling, container eller tank.

Dessutom får det som varorna förvaras i tas om hand. Andra varor än

punktskattepliktiga varor skall återlämnas när omhändertagandet inte

längre är nödvändigt för kontrollen. När en container med sådana varor

gåtts igenom och det kan konstateras att containern inte innehöll några

punktskattepliktiga varor skall varorna och containern återlämnas. Syftet

med att tullen skall kunna omhänderta annan egendom än

punktskattepliktiga varor är alltså att kontrollera om denna egendom

döljer punktskattepliktiga varor. Andra än punktskattepliktiga varor

kommer alltså som regel att vara omhändertagna endast under kort tid.

Här aktuella punktskattepliktiga varor liksom containrar eller

bränsletankar är inte sådan egendom som utsätts för snabb försämring

eller annan värdenedgång. Det bör också påpekas att tullen ansvarar för

förvaringen av omhändertagen egendom och därför kan bli skyldig att

betala ersättning enligt skadeståndsrättsliga regler om egendomen

sjunkit i värde p.g.a. försummelser vid förvaringen.

Som redogjorts för i avsnitt 11.4 är regeringen inte beredd att föreslå

att den som äger omhändertagen punktskattepliktig vara skall ersätta

tullens kostnader för förvaringen av omhändertagen egendom. Några

bestämmelser om förtida försäljning av omhändertagen egendom i fall

där kostnaderna för förvaringen uppgår till betydande belopp behövs

därför inte.

Mot bakgrund av ovan angivna förhållanden anser regeringen inte att

det behövs några bestämmelser om förtida försäljning av omhändertagen

egendom.

11.10 Förverkande

Regeringens förslag: En omhändertagen punktskattepliktig vara får

förverkas om

 beslut om att påföra skatt på omhändertagen vara har vunnit laga

kraft och skatten inte har betalats inom en månad från den dag då

beslutet vann laga kraft eller

 beslut att omhändertagandet skall bestå har vunnit laga kraft.

Ett beslut om förverkande enligt första strecksatsen får inte fattas

om det är oskäligt. Skyldighet att betala skatt som tullmyndighet

påfört på omhändertagna punktskattepliktiga varor skall bestå även

efter det att varorna förverkats.

Egendom som varit omhändertagen får förverkas om

 ingen gjort anspråk på egendomen, eller

 den som har gjort anspråk på egendomen inte har hämtat den.

Ett beslut om förverkande får inte fattas förrän tre månader

förflutit från den dag, vad avser första strecksatsen, då

omhändertagandet upphävdes och, vad avser andra strecksatsen, då

anspråket framställdes.

Kommitténs förslag: Skatteförverkande skall få ske om det inte

framgår att punktskatt beträffande varan är betald i Sverige och att

säkerhet beträffande varan har ställts i laga ordning och kan infrias.

Beslut om skatteförverkande får dock inte meddelas innan skatten

förfallit till betalning samt under den tid för vilken anstånd att betala

skatt medgivits. Såväl punktskattepliktiga varor som transportmedel,

transporthjälpmedel, containrar och tankar kan vara föremål för

skatteförverkande. Annan egendom än punktskattepliktiga varor får dock

skatteförverkas endast om värdet på varorna inte räcker för att betala

skatten m.m.

Remissinstanserna: Som redogjorts för i avsnitt 11.1 är flera

remissinstanser starkt kritiska till förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Som framhållits tidigare är det

synnerligen viktigt att hindra att obeskattade varor kommer ut till

försäljning på den illegala marknaden. I syfte att uppnå detta föreslås

dels att tullen skall få besluta om skatt på omhändertagna

punktskattepliktiga varor om skattskyldighet har inträtt och varorna har

transporterats i strid med cirkulationsdirektivets bestämmelser dels att

omhändertagandet inte skall kunna upphävas förrän skatten har betalats.

Det är mycket som talar för att endast skattskyldiga som från början

hade för avsikt att betala skatt kommer att lösa ut omhändertagna varor

genom att betala skatten. Det innebär att de som fört varor till Sverige

med avsikt att sälja varorna utan att betala skatt aldrig kommer att betala

skatten för att få ut varorna. I dessa fall måste tullen ha möjlighet att

avsluta omhändertagandet. Punktskattepliktiga varor bör därför få

förverkas om den skattskyldige påförts skatt för varorna men inte betalat

skatten inom en månad räknat från den dag då beslutet om skatt vann laga

kraft. Förverkandet av punktskattepliktiga varor skall alltså ses som en

följd av bestämmelsen om att varor i vissa fall inte lämnas ut förrän

skatten är betald.

 Att egendom skall kunna förverkas på grund av att en skattefordran

inte är betald kan möjligen uppfattas som alltför ingripande för den

enskilde. Det är dock viktigt att komma ihåg att förverkande kan ske

endast om den skattskyldige brutit mot cirkulationsdirektivets

bestämmelser om ledsagardokument och säkerhet. Respekteras inte

dessa bestämmelser är det hart när omöjligt att kontrollera

förflyttningarna av punktskattepliktiga varor inom EU. Det är därför

viktigt att upprätthålla respekten för cirkulationsdirektivets

bestämmelser. Minst lika viktigt är att hindra att obeskattade varor

bjuds ut till försäljning på den illegala marknaden. För att uppnå detta är

det, som redogjorts för i avsnitt 11.5, nödvändigt att tullen har

befogenhet att hålla kvar varorna till dess skatten är betald. Denna

bestämmelse kräver i sin tur att det är möjligt att förverka varorna om

skatten inte betalas. Även bestämmelsen om förverkande motiveras

alltså av vikten att hindra att obeskattade varor når den illegala

marknaden. Det bör till sist påpekas att den skattskyldige kan undvika ett

förverkande genom att betala den skatt som han under alla

omständigheter hade varit skyldig att betala. Den som från början hade

för avsikt att betala skatten upplever knappast detta som alltför

betungande.

Syftet med att punktskattepliktiga varor skall kunna förverkas i fall

påförd skatt inte har betalats är alltså att hindra att sådana varor bjuds ut

till försäljning utan skatt. Med hänsyn härtill kan det övervägas om inte

bestämmelsen om förverkande enbart bör vara kopplad till varorna. En

sådan ordning innebär att om tullen har påfört skatt på

punktskattepliktiga varor och skatten inte har betalats inom viss tid, får

varorna förverkas oavsett om den skattskyldige är ägare till varan eller

inte. Att koppla bestämmelsen om förverkande enbart till egendomen

kan dock leda till stötande resultat. Anta t.ex. att den skattskyldige har

stulit ett parti cigaretter i Danmark och att han i Sverige stoppas av

tullen som omhändertar cigaretterna och påför skatt som den

skattskyldige inte betalar. Det är självfallet inte rimligt att den som

blivit bestulen skall kunna fråntas egendomen genom att egendomen

förverkas till följd av att någon annan inte betalat punktskatt. Sådana

konsekvenser skulle dock kunna undvikas genom en föreskrift om att

förverkande inte får ske om det framstår som oskäligt att förverka varan.

Ett annat sätt att lösa problemet är att föreskriva att beslut om

förverkande endast får fattas om den skattskyldige och ägaren till varan

är identiska. En sådan bestämmelse skulle dock inte bli särskilt effektiv.

Den skattskyldige skulle då kunna påstå att han inte är ägare till varorna

för att på så sätt försöka hindra att varorna förverkas. En invändning av

detta slag skulle i många fall vara svår att motbevisa. För att det angivna

syftet med att förverka punktskattepliktiga varor skall uppnås är det

nödvändigt att bestämmelsen om förverkande är effektiv. Regeringen

anser därför att bestämmelsen bör utformas på så sätt att beslut om

förverkande kan fattas oavsett om den skattskyldige är ägare till varorna

eller inte. Det skall alltså vara tillräckligt att den skatt som påförts

varorna inte har betalats. För att undvika att bestämmelsen ger upphov

till stötande resultat bör föreskrivas att beslut om förverkande inte får

fattas om det framstår som oskäligt.

Skyldigheten att betala skatt som en tullmyndighet påfört på

punktskattepliktig vara skall bestå även efter det att varorna förverkats.

Punktskattepliktiga varors värde svarar till stor del mot den skatt som

belöper på varorna. Det innebär att en förlust p.g.a. att varor förverkas

blir förhållandevis liten, om den skattskyldige samtidigt befrias från att

betala skatten. För personer som är beredda att föra in varor till Sverige

utan att betala skatt torde inte risken att förlora varorna vara tillräckligt

avhållande om de vet att de slipper att betala skatten om varorna

förverkas. Regeringen anser därför att skyldigheten att betala skatt som

en tullmyndighet påfört skall bestå även efter det att varorna förverkats.

I lagrådsremissen föreslog regeringen att omhändertagna

punktskattepliktiga varor skulle få förverkas även om skatt inte hade

påförts. Bakgrunden till bestämmelsen var att tullmyndigheten gavs rätt

att vägra upphäva ett omhändertagande även i fall där skatt inte påförts. I

lagrådsremissen föreslogs nämligen att tullmyndigheten skulle kunna

vägra att upphäva ett omhändertagande om skattskyldighet inträtt och

varorna transporterats i strid med kraven på ledsagardokument och

säkerhet oberoende av om det var utrett vem som var skattskyldig.

Lagrådet har avstyrkt att förverkande får ske i nu redovisade fall och

i samband därmed yttrat följande. Det kan konstateras att ett

omhändertagande kan bestå så länge det finns anledning att anta att

transporten har skett i strid med cirkulationsdirektivets bestämmelser.

För att förverkande skall få ske uppställs endast den ytterligare

förutsättningen att vissa tidsfrister skall iakttas. Det innebär att egendom

kan komma att frånhändas en enskild endast på grundval av ett antagande

om att en viss skyldighet inte iakttagits. Enligt Lagrådets mening är detta

inte en godtagbar ordning. I sammanhanget är att märka att någon

motsvarighet till det föreslagna förverkandeinstitutet inte finns i

tullagen eller inregränslagen. Lagrådet avstyrker på grund av det anförda

att förverkande skall kunna ske även om det inte kan klarläggas att

skattskyldighet föreligger i Sverige.

Regeringen har förståelse för Lagrådets uppfattning att det kan

ifrågasättas om det bör vara möjligt att förverka punktskattepliktiga

varor för vilka skatt inte påförts. När det gäller punktskattepliktiga varor

är det möjligt att konstatera att punktskatt skall betalas i Sverige även

om det inte går att fastställa vem som är skattskyldig. En annan sak är att

skatt inte kan påföras om det inte är utrett vem som är skattskyldig.

Frågan blir då om det är rimligt att en enskild skall kunna drabbas av ett

förverkande trots att tullmyndigheten inte har kunnat fastställa vem som

är skattskyldig och som en följd därav inte kunnat påföra skatt. Det kan i

och för sig förefalla rimligt att förverkande får ske i fall där ägaren till

varan inte vill medverka i utredningen. En sådan ordning skulle dock

skapa problem i t.ex. de fall ägaren till varan är okänd. Enligt

regeringens mening uppnås en från rättssäkerhetssynpunkt acceptabel

ordning om förverkande endast kan ske i de fall tullmyndigheten har

beslutat om skatt för varan. Det bör nämnas att regeringen i avsnitt 11.7

har föreslagit, till skillnad från i lagrådsremissen, att ett

omhändertagande av punktskattepliktig vara skall upphävas om ett beslut

om skatt inte har fattats inom tre månader från den dag då beslutet att

omhänderta varan fattades.

Som redogjorts för i avsnitt 11.8 föreslås tullen få möjlighet att vägra

lämna ut alkoholvaror och tobaksvaror om vissa förutsättningar är

uppfyllda. Den föreslagna bestämmelsen gäller för alkoholdrycker,

teknisk sprit och tobaksvaror och har sin grund i att försäljningen av

nämnda varor är reglerad genom bestämmelser i alkohollagen, lagen om

försäljning av teknisk sprit, tobaks-, och tobaksskattelagen. Tullen

föreslås få vägra lämna ut alkohol- och tobaksvaror om det är sannolikt

att varorna skall bjudas ut till försäljning i Sverige. Dessutom krävs vad

gäller alkoholvaror att den som gör anspråk på varorna saknar

tillverknings- eller partihandelstillstånd enligt alkohollagen eller

föreskrivet tillstånd för försäljning enligt lagen om försäljning av

teknisk sprit. För tobaksvaror krävs att det är sannolikt att varorna skall

bjudas ut till försäljning i strid med tobakslagens bestämmelse om

innehållsdeklaration och varningstext eller tobaksskattelagens

bestämmelse om att cigaretter inte får säljas på annat sätt än i

originalförpackning försedd med särskild märkning med uppgift om

detaljhandelspriset. När ett lagakraftvunnet beslut om att vägra lämna ut

varorna föreligger bör varorna få förverkas. En bestämmelse härom bör

därför tas in i den nya lagen.

Det framstår som sannolikt att ett omhändertagande av

punktskattepliktig vara eller annan egendom i vissa fall kommer att

upphävas utan att någon gör anspråk på egendomen. I sådana fall är det

också rimligt att förverka varorna. Det bör därför införas en

bestämmelse som gör det möjligt att förverka egendom som har varit

omhändertagen och som ingen har gjort anspråk på.

I lagrådsremissen föreslog regeringen att förverkande skulle få ske i

nyss redovisade fall om ingen gjort anspråk på egendomen inom tre

månader från den dag då omhändertagandet upphävdes.

Enligt Lagrådets mening måste förverkande enligt denna fakultativa

regel kunna underlåtas om, ett anspråk på egendomen visserligen

framställts först efter utgången av denna tid men innan målet om

förverkande har avgjorts. Lagrådet anser vidare att det bör regleras vad

som skall gälla, om den som gör anspråk på egendomen inte hämtar

egendomen inom viss tid.

Regeringen delar Lagrådets uppfattning att förverkande bör kunna

underlåtas om någon gör anspråk på egendomen innan målet om

förverkande avgjorts. Detta uppnås genom att det föreslås att

förverkande inte får ske förrän tre månader förflutit från den dag då

beslutet att upphäva omhändertagandet fattades. Ett anspråk som

framställs efter denna tid men innan målet om förverkande avgjorts får

då till följd att det saknas grund för förverkande. Att någon gör anspråk

på egendom som varit omhändertagen men låter bli att hämta den

uppvisar flera likheter med de fall där inget sådant anspråk framställts.

Regeringen anser därför att förverkande även bör få ske om den som gör

anspråk på egendomen inte hämtar den. I sådana fall får förverkande inte

ske förrän tre månader förflutit från den dag då anspråket framställdes.

I samtliga fall skall gälla att allmän förvaltningsdomstol skall besluta

om förverkande på ansökan av tullmyndighet.

11.11 Särskild rätt till förverkad egendom

Regeringens förslag: Särskild rätt till förverkad egendom består om

inte även den särskilda rätten förklaras förverkad. Sådan rätt som vunnits

genom utmätning eller betalningssäkring upphör om egendomen

förklaras förverkad såvida det inte av särskilda skäl förordnas att rätten

skall bestå.

Kommitténs förslag: Stämmer överens med regeringens.

Remissinstanserna: Berör inte förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Särskild rätt till egendom har bl.a.

den som har sålt varor med äganderättsförbehåll eller

återtagandeförbehåll. Andra exempel är den återtaganderätt som en

säljare kan förbehålla sig enligt konsumentkreditlagen (1992:830) eller

lagen (1978:599) om avbetalningsköp mellan näringsidkare.

Ett återtagandeförbehåll är sakrättsligt ogiltigt om köparen har rätt att

konsumera eller överlåta varan innan han betalat sin skuld till säljaren.

Detta gäller oavsett om sådan konsumtion eller överlåtelse skett vid

utmätningen eller konkursen. För att ett återtagandeförbehåll skall kunna

göras gällande beträffande punktskattepliktiga varor krävs alltså att

köparen varken får förbruka varorna eller sälja dem vidare. Det får

betraktas som högst ovanligt att en näringsidkare skulle vara beredd att

köpa punktskattepliktiga varor under sådana villkor. Det kan därför

ifrågasättas om det verkligen finns ett behov av en bestämmelse om

särskild rätt till förverkad punktskattepliktig vara. Det nu förda

resonemanget är även giltigt i fråga om andra varor än

punktskattepliktiga varor. Det bör emellertid påpekas att sådana varor

enligt vårt förslag endast får förverkas om omhändertagandet av varorna

upphävts och ingen har gjort anspråk på varorna eller den som har gjort

anspråk på varorna inte har hämtat dem. Det är dock inte enbart varor

som kan komma att förverkas utan förverkande kan även ske av

containrar och tankar. Det får förutsättas att containrar och tankar i vissa

fall säljs med äganderättsförbehåll. Sådan egendom föreslås endast få

förverkas om omhändertagandet upphävts och ingen har gjort anspråk på

egendomen eller om den som har gjort anspråk på egendomen inte har

hämtat den. Gör ägaren eller annan rättsinnehavare anspråk på

egendomen och finns det grund för anspråket kan förverkande inte ske,

såvida inte den som framställt anspråket låter bli att hämta egendomen.

Det kan dock inte uteslutas att det i enstaka fall finns okända

rättsinnehavare. Med hänsyn härtill föreslås att särskild rätt till

förverkad egendom skall bestå om inte även den särskilda rätten

förklaras förverkad. Det innebär att om länsrätten inte förordnar att den

särskilda rätten skall vara förverkad består rätten. Ett beslut om

förverkande av särskild rätt kan länsrätten självfallet inte fatta utan

yrkande av tullen.

I fall tullen har yrkat att inte bara egendomen utan även särskild rätt

till egendomen skall förverkas bör följande gälla. Regeringen föreslår i

avsnitt 11.10 att punktskattepliktig vara bl.a. skall få förverkas om skatt

har påförts varan och skatten inte har betalats inom viss tid. Huruvida

den som är ägare till varan är skyldig att betala skatten eller om den

skattskyldige är någon annan saknar betydelse. En ägare kan alltså

drabbas av ett beslut om förverkande även om han inte är skyldig att

betala den skatt som föranlett ansökan om förverkande. För att undvika

stötande resultat i fall där den skattskyldige och ägaren inte är identiska

föreslås att beslut om förverkande inte skall fattas om det framstår som

oskäligt.

Liknande resonemang kan föras när det gäller innehavare av särskild

rätt till egendom. Det finns alltså behov av att kunna förhindra att ett

förverkande leder till stötande resultat för sådana rättsinnehavare.

Bestämmelsen om att förverkande inte får ske om det framstår som

oskäligt bör därför tillämpas även i förhållande till den som har särskild

rätt till den punktskattepliktiga vara som skall förverkas. Vid

bedömningen av om förverkandet är oskäligt måste alltså hänsyn även tas

rätts-innehavarens situation.

Det är vidare nödvändigt att ta ställning till hur ett förverkande av

egendom skall påverka sådan rätt som vunnits genom utmätning eller

betalningssäkring i egendomen. Enligt brottsbalkens bestämmelser om

förverkande är huvudregeln att sådan rätt upphör om förverkande sker.

Motsvarande bör gälla vid förverkande enligt den nya lagen om

punktskattekontroll. I likhet med vad som gäller enligt brottsbalken bör

dock regeln inte vara undantagslös. Länsrätten föreslås därför få

befogenhet att förordna att rätt som vunnits genom utmätning eller

betalningssäkring skall bestå. Meddelar länsrätten inget sådant

förordnande upphör alltså rätten.

11.12 Försäljning av förverkad egendom m.m.

Regeringens förslag: När ett beslut om förverkande av

mineraloljeprodukt eller annan egendom än punktskattepliktig varor

vunnit laga kraft skall egendomen säljas genom tullmyndighetens

försorg. Om egendomen inte kan säljas får den i stället förstöras. Har

förverkande skett på grund av att skattskyldig inte har betalat punktskatt

på en omhändertagen mineraloljeprodukt inom viss tid skall

försäljningsintäkten användas till att betala punktskatten. Överstiger

försäljningsintäkten skattebeloppet skall överskjutande intäkter ges ut

till den vars mineraloljeprodukter har förverkats om denne är känd.

Annars skall försäljningsintäkten tillfalla staten. I fråga om alkoholvara

som har förverkats skall lagen (1958:205) om förverkande av

alkoholhaltiga drycker m.m. gälla i tillämpliga delar. Har förverkande

skett på grund av att en skattskyldig inte har betalat punktskatt på en

omhändertagen alkoholvara inom viss tid skall dock försäljningsintäkten

användas till att betala punktskatten. Överstiger försäljningsintäkten

skattebeloppet skall överskjutande intäkter ges ut till den vars produkter

förverkats om denne är känd. Annars skall försäljningsintäkten tillfalla

staten. I övriga fall skall försäljningsintäkten ges ut till den vars

egendom förverkats om denne är känd och i annat fall tillfalla staten.

Tobaksvara som har förverkats skall förstöras.

Kommitténs förslag: Skiljer sig från regeringens vad gäller alkohol-

och tobaksvaror.

Remissinstanserna: Alkoholinspektionen har följande kommentar

till förslaget. För att beskattningsmyndigheten över huvud skall kunna

sälja förverkade alkoholvaror krävs en konstruktion så att myndigheten

får rätt att sälja dryckerna eftersom kommissionsförsäljning inte är

tillåten. Dessutom bör formerna för denna försäljning regleras i lag. I

11 kap. 4 § alkohollagen anges att i fråga om sprit, alkoholdrycker och

mäsk som kan antas bli förverkade, gäller lagen (1958:205) om

förverkande av alkoholhaltiga drycker m.m. i tillämpliga delar. I 2 § i

sistnämnda lag sägs bl.a. att beslagtagen egendom må försäljas till den

som är berättigad att tillverka eller bedriva partihandel med sådana varor

enligt alkohollagen. En regel motsvarande den som finns i 11 kap. 4 §

alkohollagen bör därför tas in i lagförslaget. Därigenom uppfylls

förutsättningarna för beskattningsmyndigheten att kunna genomföra

denna försäljning på ett sätt som är anpassat till övriga fall av

extraordinär alkoholförsäljning. Med hänsyn till marknadens funktion är

det emellertid tveksamt i vilken utsträckning beslagtagna varor vid

försäljning skall kunna konkurrera med legalt införda varor bl.a.

eftersom det inte går att säkerställa ett produkt- och märkningsansvar

för den aktuella varan. Av bl.a. dessa skäl torde priserna pressas till ett

minimum. Det kommer därför som regel att bli aktuellt att förstöra

alkoholvaran istället med hänsyn till ifrågasatt kvalité. Den typ av

försäljning som ligger närmast till hands är att förverkade varor säljs för

att göras om till teknisk sprit. För detta krävs en anpassning i lagen om

förverkande av alkoholhaltiga drycker m.m. som inte utesluter denna typ

av försäljning. Generaltullstyrelsen anser att det behövs ytterligare

bestämmelser avseende försäljningen av förverkade alkohol- och

tobaksvaror. Vidare undrar Generaltullstyrelsen hur förslaget förhåller

sig till alkohollagens bestämmelser om försäljning av alkoholhaltiga

drycker.

Bakgrunden till regeringens förslag: Enligt 11 kap. 4 §

alkohollagen gäller lagen (1958:205) om förverkande av alkoholhaltiga

drycker m.m. i fråga om alkoholdrycker och mäsk som kan antas bli

förverkade. Av 23 § varusmugglingslagen följer att lagen om

förverkande av alkoholhaltiga drycker m.m. skall tillämpas om

alkoholdrycker tagits i beslag och det kan antas att dryckerna kommer

att förverkas enligt varusmugglingslagen. Enligt lagen om förverkande av

alkoholhaltiga drycker m.m. får alkoholdryck förstöras om varans värde

är ringa eller det av annan anledning är försvarligt att förstöra varan. I

annat fall får alkoholvaran säljas till den som har parti- eller

tillverkningstillstånd enligt alkohollagen.

Enligt förordningen (1994:1613) om tobaksskatt skall tobaksvara

förstöras om har den förklarats förverkad enligt lagen om tobaksskatt

eller varusmugglingslagen.

Skälen för regeringens förslag: Det finns inga särskilda regler för

handeln med mineraloljeprodukter. Det behövs därför inga särskilda

regler för att tullen skall kunna sälja förverkade mineraloljeprodukter

utan endast en bestämmelse om att produkterna skall säljas när beslutet

om förverkande vunnit laga kraft. Om produkterna inte kan säljas får de i

stället förstöras. Dessa bestämmelser skall även gälla i fall annan

egendom än punktskattepliktig vara förverkas.

Säljs mineraloljeprodukter för vilka skatt påförts skall

försäljningsintäkten användas till att betala skatten för produkten.

Överstiger försäljningsintäkterna skattebeloppet skall överskjutande

intäkter utges till den vars produkt förverkats.

Alkoholdrycker som förverkats enligt varusmugglingslagen eller

alkohollagen får säljas. Därvid gäller lagen om förverkande av

alkoholhaltiga drycker m.m. i tillämpliga delar. Regeringen anser att

motsvarande ordning skall gälla för alkoholdrycker som förverkas enligt

den nya lagen om punktskattekontroll. Enligt lagen om förverkande av

alkoholhaltiga drycker m.m. skall intäkt från försäljning av förverkad

egendom tillfalla staten. Denna bestämmelse skall dock inte tillämpas i

fråga om alkoholvaror för vilka skatt påförts. I sådana fall skall

försäljningsintäkten i stället användas till att betala skatten. Överstiger

försäljningsintäkten skattebeloppet skall överskjutande intäkter utges

till den vars alkoholvaror förverkats.

Det är rimligt att anta att merparten av de tobaksvaror som kommer att

förverkas inte uppfyller tobakslagens krav på varningstext och

innehållsdeklaration och inte heller tobaksskattelagens krav på att

förpackningen skall vara försedd med särskild märkning med uppgift om

detaljhandelspriset. För att tullen skall kunna sälja förverkade

tobaksvaror torde det därför i de allra flesta fall krävas att tullen vidtar

åtgärder för att uppfylla nämnda krav, åtgärder som i många fall kommer

att vara så kostsamma att en försäljning inte ter sig försvarbar.

Tobakslagens och tobaksskattelagens krav gäller dock endast för varor

som bjuds ut till försäljning i Sverige. Tullen skulle därför kunna få

sälja förverkade tobaksvaror till utlandet. Emellertid skulle tullen

knappast kunna garantera tobaksvarornas kvalitet, vilket förmodligen

skulle försvåra en försäljning. Regeringen anser därför att tobaksvaror

som förverkas enligt den nya lagen om punktskattekontroll skall

förstöras. Detta stämmer överens med vad som i dag gäller när

tobaksvaror förverkas enligt tobaksskattelagen eller

varusmugglingslagen.

Det bör i det här sammanhanget påpekas att skyldighet att betala skatt

består även efter det att varorna förverkats. Det innebär alltså att om

försäljningsintäkterna inte täcker skattebeloppet skall den skattskyldige

betala resterande del av beloppet.

I lagrådsremissen föreslog regeringen att om egendom säljs för vilken

ingen skatt påförts skall försäljningsintäkten tillfalla staten.

Lagrådet har yttrat att det i lagrådsremissen inte närmare har

motiverats varför överskjutande försäljningsintäkt skall tillfalla ägaren i

fall där skatt påförts men inte i övriga fall. Lagrådet kan därför inte

bedöma om det finns fog för denna olika behandling och anser därför att

frågan bör övervägas närmare i det fortsatta lagstiftningsarbetet.

Regeringen anser att det saknas skäl för att ha olika regler för fall där

skatt påförts och övriga fall. Det bör därför föreskrivas att säljs

egendom för vilken ingen skatt påförts skall försäljningsintäkten ges ut

till den vars egendom förverkats om denne är känd och i annan fall

tillfalla staten.

12 Straffbestämmelser

Regeringens förslag: Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter

mot skyldigheten att stanna på anmaning skall dömas till penningböter.

Den som uppsåtligen bryter mot skyldigheten att legitimera sig eller på

annat godtagbart sätt styrka sin identitet skall dömas till penningböter.

Ansvar skall dock inte ådömas om tullmyndigheten genast kunnat

fastställa den tillfrågades identitet. Förare som uppsåtligen eller av

oaktsamhet underlåter att medföra föreskrivna ledsagardokument eller

bevis om ställd säkerhet skall dömas till penningböter.

Kommitténs förslag: Skiljer sig från vårt förslag vad gäller

påföljderna. Till skillnad från regeringen föreslår kommittén att förare

som underlåter att medföra föreskrivna ledsagardokument eller bevis

om ställd säkerhet skall kunna dömas till fängelse.

Remissinstanserna: Flertalet av de remissinstanser som berör

förslaget har invändningar mot delar av förslaget.

 Justitieombudsmannen anför att det självfallet aldrig kan komma i

fråga att döma någon för att ha brutit mot skyldigheten att stanna på

anmaning om den anmanande tjänstemannen inte var behörig att vidta

åtgärden. Någon bestämmelse om att ansvar inte skall ådömas om den

tjänsteman som gav anmaning inte var behörig härtill behövs därför inte.

Umeå tingsrätt har inga invändningar mot förslagen. Riksåklagaren

avstyrker förslaget. Rikspolisstyrelsen motsätter sig att man

straffbelägger att någon inte kan legitimera sig på det sätt som

föreslagits. Generaltullstyrelsen anser att tullen och

beskattningsmyndigheten bör ges möjligheter att utreda brott enligt den

nya lagen. Detta hänger ihop med möjligheterna att använda institutet

förskottsbetalning av böter. För att kunna bestämma ett förskottsbelopp

behöver en utredning göras och det går inte att komma ifrån att en

förskottsbetalning är en frivillig åtgärd från den enskildes sida för att

freda sig från en häktning eller för att slippa ifrån praktiska bestyr i

framtiden. Om utredningen av det misstänkta brottet eller förseelsen

skall utredas av polis vid en senare tidpunkt torde möjligheten att förmå

den enskilde att betala i förskott minska väsentligt. Generaltullstyrelsen

anser vidare att det bör vara straffbart att inte stanna på anmaning av

tjänsteman oavsett om denne är behörig eller inte. Föraren kan inte veta

på vilken grund en tjänsteman stoppar honom. Är det en tulltjänsteman

eller en polisman kan det vara på helt andra grunder än avseende en

transportkontroll. Det bör föreligga en ovillkorlig skyldighet att stanna

när en uniformerad tjänsteman på ett korrekt sätt lämnar en anmaning att

stanna. Om tjänstemannen därvid i efterhand kan visas ha saknat

befogenhet att i det enskilda fallet lämna anmaningen får det avgöras

vilket fel tjänstemannen kan ha gjort och om detta kan medföra rätt till

ersättning för den felaktigt stoppade. Skulle någon annan än en

tjänsteman lämna anmaningen, t.ex. en rånare som utger sig för att vara

polis, tull- eller skattetjänsteman och föraren då inte stannar föreligger

inte de objektiva rekvisiten för straff. Riksskatteverket anser, av samma

skäl som Generaltullstyrelsen, att beskattningsmyndigheten och tullen

bör ges möjlighet att utreda brott enligt denna lag.

Skälen för regeringens förslag: Enligt transportkontrollagen skall

den som uppsåtligen eller av oaktsamhet låter bli att stanna på anmaning

dömas till böter. Det skall även i fortsättningen vara straffsanktionerat

att inte stanna på anmaning. Däremot finns det skäl att överväga om

påföljden bör ändras till penningböter. Enligt 164 §

vägtrafikkungörelsen (1972:603) skall förare av motordrivet fordon

som underlåter att stanna på tecken av polisman dömas till penningböter.

Det finns ingen anledning att ha en annan påföljd för underlåtenhet att

stanna på anmaning enligt den nya lagen om punktskattekontroll.

Påföljden skall därför vara penningböter.

Kommittén föreslår att ansvar inte skall ådömas om den tjänsteman

som anmanade föraren att stanna inte var behörig att göra det. Någon

sådan begränsning av straffbarheten finns inte i transportkontrollagen.

Enligt inregränslagen skall den som uppsåtligen eller av oaktsamhet

låter bli att stanna på tulltjänstemans anmaning dömas till böter. I ringa

fall skall dock inte dömas till ansvar. Regeringen föreslår i avsnitt 15 att

anmaning att stanna fordon skall få ges av tulltjänsteman och polisman.

Denna behörighet gäller i hela landet. Om annan än tulltjänsteman eller

polisman anmanar en förare att stanna kan ansvar naturligtvis inte

ådömas. Detta följer av allmänna straffrättsliga grundsatser.

Straffbarheten behöver därför inte begränsas på så sätt som kommittén

föreslagit.

Förare av fordon som stoppas med stöd av de nya bestämmelserna om

transportkontroll skall vara skyldig att legitimera sig eller på annat sätt

styrka sin identitet. En sådan skyldighet finns redan i dag enligt

transportkontrollagen. Den som underlåter att legitimera sig träffas

dock enligt nämnda lag inte av någon sanktion. Möjligheten att begära att

en förare legitimerar sig eller på annat godtagbart sätt styrker sin

identitet är ett viktigt led i punktskattekontrollen. En osanktionerad

skyldighet att identifiera sig har dock inte något större värde.

Regeringen föreslår därför att en straffsanktion skall kunna riktas mot

de förare som uppsåtligen bryter mot skyldigheten att identifiera sig.

Ansvar enligt detta straffstadgande skall dock inte utdömas om

tullmyndigheten genast kunnat fastställa förarens identitet.

I samband med 1991 års ändring av bötesstraffen uttalades att man av

principiella skäl bör använda dagsbotsstraffet för brott i mer egentlig

mening, medan penningböter skall användas vid brott som mer har

karaktär av ordningsförseelse (se prop. 1990/91:68 s. 109 f.). Mot

bakgrund härav anser regeringen att straffet vid förseelse mot

skyldigheten att identifiera sig bör vara penningböter.

I avsnittet 9.4 har regeringen motiverat varför förare skall vara

skyldiga att se till att ledsagardokument och bevis om ställd säkerhet

medföljer transporten i den utsträckning som följer av

cirkulationsdirektivets bestämmelser. Det är dock inte tillräckligt med

en skyldighet utan det behövs även en sanktion för att säkerställa att

skyldigheten efterlevs. Regeringen anser därför att en straffrättslig

sanktion skall kunna riktas mot de förare som uppsåtligen eller av

oaktsamhet underlåter att medföra föreskrivna ledsagardokument eller

bevis om ställd säkerhet. Brottet har karaktär av ordningsförseelse och

påföljden bör därför vara penningböter.

Tullmyndigheterna har en generell rätt att inleda förundersökning

beträffande brott enligt lagen om straff för varusmuggling. Även

beträffande brott mot andra författningar på tullagstiftningens område

inleder tullmyndigheterna förundersökning. Tullmyndigheterna bör även

kunna utreda brott enligt nu aktuella bestämmelser. Detta uppnås genom

en hänvisning till 13 § och 24 § första stycket första meningen

varusmugglingslagen. Genom att tullmyndighterna ges befogenhet att

utreda brott enligt den nya lagen om punktskattekontroll kan

förskottsbetalning av böter ske till tullmyndighet (se 2 §

bötesverkställighetslagen [1979:189] och 2 §

bötesverkställighetsförordningen [1997:197]).

13 Postförsändelser m.m.

13.1 Införsel av alkoholdrycker i vissa fall

Regeringens förslag: Det skall vara möjligt att till landet föra in

spritdrycker, vin och starköl i form av flyttgods i samband med att en

enskild flyttar till Sverige och i form av gods som en enskild

förvärvat genom arv eller testamente. Begränsning av rätten till

införsel skall dock gälla bl.a. så till vida att mottagaren eller den

person som låter föra in dryckerna skall ha fyllt 20 år.

Regeringens bedömning: Frågan om rätten till införsel av

spritdrycker, vin och starköl som gåvoförsändelse och kommersiell

försändelse bör utredas vidare.

Promemorians förslag: I promemorian föreslogs att spritdrycker,

vin och starköl även skulle få föras in som gåvoförsändelse eller som

kommersiell försändelse.

Remissinstanserna: Generaltullstyrelsen efterlyser en definition av

begreppet gåvoförsändelse. Under alla omständigheter finner styrelsen

att

en begränsning bör göras till enstaka gåvoförsändelse.

Rikspolisstyrelsen ser svårigheterna i att avgöra om en försändelse som

innehåller alkohol- eller tobaksvaror är en gåva eller inte.

Riksskatteverket anser att det kan uppstå problem därför att begreppen

gåvoförsändelse, flyttgods och arvegods inte har definierats ordentligt.

Bakgrunden till regeringens förslag

Tidigare reglering

Enligt 17 § lagen (1977:293) om handel med drycker LHD, fick

spritdrycker, vin och starköl, med de undantag som angavs i lagens 18 §,

införas till landet endast av det s.k. partihandelsbolaget (V muntlig

förhandling behöver dock inte hållas, om det är uppenbart obehövligt.

Gäldenären skall upplysas om rätten till muntlig förhandling. Liknande

bestämmelser finns i fråga om skattetillägg (se 8 kap. 9 § LPP där det

hänvisas till 6 kap. 24 § taxeringslagen).

Beslut om omhändertagande och förverkande kan medföra sådana

ingrepp i den enskildes rättigheter att hans möjligheter till muntlig

förhandling inte bör vara alltför inskränkta. Transporttillägget uppvisar

fler likheter med skattetillägget varför möjligheterna till muntlig

förhandling bör vara desamma. Regeringen föreslår därför att muntlig

förhandling i de angivna målgrupperna skall hållas i länsrätt och

kammarrätt om enskild part begär det. Undantag från detta bör få göras

endast om muntlig förhandling är uppenbart obehövlig. Enskild part bör

också upplysas om rätten att begära muntlig förhandling.

16 Kontroll av privatinförsel av alkohol- och

tobaksvaror

16.1 Kontroll av privat införsel av alkohol- och tobaksvaror

Regeringens bedömning: Några nya kontrollbefogenheter för den

privata införseln av mineraloljor införs inte. När det gäller privatinförsel

av alkoholvaror och tobaksvaror behålls nuvarande kontrollbefogenheter

i lagen (1996:701) om Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot

ett annat land inom Europeiska unionen.

Kommitténs förslag: Transportkontroller skall kunna genomföras

för att kontrollera privat införsel av punktskattepliktiga varor.

Remissinstanserna: Merparten av de remissinstanser som berör

förslaget tillstyrker detsamma.

 Riksåklagaren anser att transportkontroller framstår som särskilt

långtgående och opåkallat när det gäller privat införsel och avstryker

därför förslaget. Alkoholinspektionen, Generaltullstyrelsen,

Riksskatteverket och Systembolaget AB tillstyrker förslaget.

Bakgrunden till regeringens bedömning: Sverige beviljades vid

anslutningen till EU ett undantag från huvudregeln i

cirkulationsdirektivet att privatpersoners inköp av alkohol- och

tobaksvaror endast skall beskattas i inköpslandet. Det undantag Sverige

beviljats innebär att Sverige får beskatta privat införsel över vissa

angivna kvantiteter. Dessa kvantiteter är 1 liter spritdryck eller 3 liter

starkvin, 5 liter vin, 15 liter starköl, 300 cigaretter eller 150 cigariller

eller 75 cigarrer eller 400 gram röktobak. Enligt rådets direktiv

96/99/EG skall undantaget fortsätta att gälla t.o.m. den 30 juni 2000.

Sveriges uppfattning är att undantaget förlängs automatiskt såvida inte

ett enigt rådsbeslut om motsatsen fattas. Enligt nämnda direktiv får

Sverige utföra nödvändiga kontroller med avseende på de varor som

omfattas av direktivet. Bestämmelser beträffande beskattningen av

införsel för privat bruk av alkoholdrycker och tobaksvaror och vilka

kvantiteter som får föras in i landet utan att punktskatt skall betalas finns

i lagen om beskattning av privatinförsel av alkoholdrycker och

tobaksvaror från land som är medlem i Europeiska unionen

(privatinförsellagen).

Enligt artikel 9.3 i cirkulationsdirektivet får medlemsstaterna

föreskriva att punktskatt skall tas ut i den medlemsstat där förbrukningen

sker vid förvärv av mineraloljor, som redan släppts för förbrukning i en

annan medlemsstat, om dessa produkter transporteras med ovanliga

transportsätt av enskilda individer eller för deras räkning. Med ovanliga

transportsätt avses enligt direktivet transport av bränslen på annat sätt än

i fordons tankar eller lämpliga reservdunkar liksom transport av

eldningsbränsle på annat sätt än med tankar som används vid yrkesmässig

handel. Någon bestämmelse om återbetalning av den skatt som påförts i

den medlemsstat där bränslet släpptes för förbrukning finns inte.

 Artikel 9.3 har införlivats med svensk lagstiftning genom 4 kap. 11 §

lagen om skatt på energi. Enligt denna bestämmelse är den som för

privat ändamål för in bränsle till Sverige från ett annat EU-land skyldig

att betala skatt för bränslet, om han inte visar att skatt har betalats för

bränslet i Sverige, när det är fråga om flytande bränsle som är avsett för

uppvärmning och som förs in på annat sätt än genom distansförsäljning.

Detsamma gäller om motorbränsle förs in på annat sätt än i fordonstank,

bränsletank på fartyg eller luftfartyg eller i reservdunk som rymmer

högst 10 liter. Bestämmelsen gäller också den för vars räkning

införseln äger rum.

Inregränslagen är tillämplig på varor som skall beskattas enligt privat-

införsellagen. Det innebär att tulltjänsteman får anmana personer att

stanna. Sådan anmaning får ges den som i omedelbart samband med

inresa till Sverige från ett annat EU-land befinner sig i omedelbar närhet

av en gränspassage, om det behövs för kontroll av

anmälningsskyldigheten i privatinförsellagen. I samband därmed har

tullmyndighet rätt att undersöka transportmedel, handresgods m.m. Den

enskilde är skyldig att lämna uppgifter och i övrigt medverka i

kontrollen under kostnadsansvar. Dessutom får tullmyndigheterna

omhänderta varor om det behövs för kontrollen.

Enligt lagen om skatt på energi skall den som för in mineraloljor för

privat bruk deklarera detta hos beskattningsmyndigheten. Deklarationen

skall ha kommit in senast fem dagar efter den dag då bränslet fördes in

till Sverige. Skatten skall betalas samtidigt som deklarationen lämnas.

Kontrollsituationen vad gäller beskattningen av privat införsel av

mineraloljor skiljer sig från vad som beskrivits i föregående stycke. Den

enda kontrollbefogenhet som finns är bestämmelserna om

deklarationsgranskning i lagen om punktskatter och

prisregleringsavgifter. I övrigt finns det varken i lagen om skatt på

energi eller annan lag några bestämmelser om punktskattekontroller av

införsel för privat bruk av mineraloljor. Däremot finns det i 10 kap. 9

och 10 §§ lagen om skatt på energi bestämmelser om tillsyn och

kontroll beträffande användningen av märkta oljeprodukter.

Skälen för regeringens bedömning: Sveriges rätt att ta ut

punktskatt vid införsel för privat bruk av alkoholdrycker och tobaksvaror

grundar sig på ett särskilt undantag från cirkulationsdirektivet, medan

rätten att ta ut punktskatt vid privat införsel av mineraloljor grundar sig

direkt på cirkulationsdirektivet. I Rådets direktiv 96/99/EG sägs att

Sverige får utföra nödvändiga kontroller med avseende på alkoholhaltiga

drycker och tobaksvaror som förs in till Sverige av enskilda för eget

bruk. Någon motsvarande bestämmelse finns inte i anslutning till artikel

9.3 i cirkulationsdirektivet.

I förarbetena till inregränslagen motiveras kontrollen av den privata

införseln av alkoholvaror och tobaksvaror med att Sverige i

medlemsskapsförhandlingarna fick rätt att punktbeskatta privatinförsel

av sådana varor och att i anslutning därtill medgavs rätt att företa

kontroller av att skattereglerna följs (prop. 1995/96:166 s. 50). Det är

folkhälsoskäl som utgör grunden för undantaget och inte fiskala.

Medlemsländernas rätt att beskatta privatinförsel av mineraloljor synes

dock främst ha tillkommit av fiskala skäl. Denna skillnad påverkar

möjligheterna att genomföra kontroller.

Privatinförsel av mineraloljor skall deklareras senast fem dagar efter

införseln. Något krav på att transporten skall åtföljas av dokument eller

att införseln skall anmälas i förväg finns inte. Detta begränsar självfallet

möjligheten att genomföra effektiva kontroller eftersom en kontroll i

det här avseendet inte kan ha något annat syfte än att bedöma om den

skattskyldige kommer att deklarera införseln. För att det över huvud

skall vara meningsfullt att kontrollera privatinförsel av mineraloljor

behöver antingen deklarationstiden ändras eller krav på dokument eller

föranmälan införas. En tänkbar lösning vore att föreskriva att

deklaration, då införseln görs på bemannad tullplats, skall lämnas till

tullen. En sådan ordning gäller som bekant för den privata införseln av

alkohol- och tobaksvaror. Dessa förfaranderegler kan dock motiveras av

att det av folkhälsoskäl är nödvändigt att kunna kontrollera den privata

införseln av alkohol- och tobaksvaror. Att av rent fiskala skäl införa en

skyldighet för enskilda att i vissa fall lämna deklaration i samband med

gränspassage skulle dock kunna uppfattas som en gränsformalitet. Det är

långt ifrån säkert att en sådan skyldighet är förenlig med principen om

varors fria rörlighet. Att införa en skyldighet att medföra dokument vid

privatinförsel eller att föranmäla införseln kan sannolikt också leda till

att regleringen ifrågasätts med hänvisning till principen om varors fria

rörlighet. Mot bakgrund av nu angivna förhållanden är regeringen inte

beredd att föreslå några ändrade förfaranderegler för beskattningen av

privatinförsel av mineraloljor. Därav följer att det inte är meningsfullt

att införa några nya kontrollbefogenheter för den här införseln.

 Som redogjorts för tidigare i detta avsnitt sker dagens kontroller av

den privata införseln av alkoholdrycker och tobaksvaror med stöd av

bestämmelserna i inregränslagen. Kommittén föreslår att denna kontroll

i fortsättningen skall ske med stöd av den nya lagen om

punktskattekontroll. Enligt kommitténs förslag skall

beskattningsmyndigheten få hejda personer och transportmedel,

undersöka väskor och annat handresgods samt transportmedel och företa

kroppsvisitation.

Vidare skall enligt kommitténs förslag transportkontroller beträffande

privatinförsel kunna genomföras i hela landet. Detta är en utvidgning i

förhållande till inregränslagen. Det kan dock ifrågasättas om det är

motiverat att lägga ned resurser på kontroller av den privata införseln

annat än i gränsnära områden. Detta beror bl.a. på att ju längre från

gränsen man gör en kontroll desto fler kontrollstationer behövs

eftersom transporterna då hunnit fördela sig på flera vägar. Dessutom

finns det inga krav på dokument för privattransporter, vilket gör att det

kan bli svårt att bevisa att varorna förts in från ett annat EU-land i de fall

kontrollen görs långt från gränsen. Slutligen är det sannolikt att de stora

skatteundandragandena finns inom den yrkesmässiga hanteringen av

punktskattepliktiga varor och att tyngdpunkten i kontrollverksamheten

därför bör ligga där. Med hänsyn till det nu sagda kan det ytterst sällan

anses motiverat att kontrollera privattransporter långt in i landet. Det

finns därför inget behov av att skapa möjligheter för att kontrollera

privattransporter över hela landet utan kontrollerna bör som i dag

företas i samband med att enskilda passerar gränsen, dvs. i de områden

där kontroll får ske enligt inregränslagen. Regeringen anser därför att

den privata införseln av alkohol- och tobaksvaror från annat EU-land

även i fortsättningen bör kontrolleras med stöd av inregränslagen.

16.2 Omhändertagande av skattepliktig alkohol- och

tobaksvara som förts in för privat bruk

Regeringens förslag: Om alkohol- eller tobaksvaror påträffas för

vilka skatt skall betalas enligt lagen om beskattning av privatinförsel

av alkoholdrycker och tobaksvaror från land som är medlem i

Europeiska unionen får tullmyndigheten omhänderta varorna om det

finns en påtaglig risk att den skattskyldige inte kommer att betala

skatten.

Varan får inte lämnas ut förrän skatten, och i förekommande fall

den särskilda avgiften, har betalats. Om den skattskyldige betalar skatt

och särskild avgift som påförts honom eller beslutet om skatt

upphävs skall omhändertagandet upphävas.

Kommitténs förslag: Kommittén föreslår att punktskattepliktig vara

skall få tas om hand om det behövs för punktskattekontrollen. Dessutom

föreslår kommittén att punktskattepliktiga varor skall kunna tas i beslag

om det inte framgår att punktskatt beträffande varan är betald i Sverige.

Kommittén föreslår att bestämmelserna tas i dess förslag till lag om

punktskattekontroll.

Remissinstanserna: Ett stort antal remissinstanser avstyrker eller är

negativa till förslaget. Riksåklagaren påpekar att det enda krav som

ställs upp för att ett omhändertagande skall få ske är att det behövs för

punktskattekontrollen. Justitieombudsmannen, Hovrätten för Västra

Sverige, Datainspektionen, Kustbevakningen, föreningen Svensk

Handel, Sveriges Industriförbund, Föreningen Sveriges Fria

Bryggerier, Svenska Arbetsgivareföreningen, Svensk

Industriförening, Stockholms Handelskammare, Sveriges

Redarförening, Svenska Transportindustriförbundet och Svenska

Petroleum Institutet avstyrker eller är allmänt negativa förslaget.

Kammarrätten i Sundsvall, Alkoholinspektionen,

Generaltullstyrelsen, Riksskatteverket, Svenska Bryggareföreningen,

Swedish Match AB och Systembolaget AB godtar eller tillstyrker i

huvudsak förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Enligt nuvarande lydelse

privatinförsellagen skall den som för in en vara för vilken skatt skall

betalas enligt lagen anmäla detta till beskattningsmyndigheten. Anmälan

om införseln skall lämnas till beskattningsmyndigheten senast tre dagar

efter införseln. Den som för in en skattepliktig vara skall, när inresan

sker där bemannad tullplats finns, anmäla detta till Tullverket vid

införseln. Det är i stort sett bara resande som passerar gränsen på

platser där det finns kontrollerande tullpersonal som anmäler att de för

in alkoholdrycker och tobaksvaror för privat bruk. Flertalet anmälningar

görs dessutom först sedan tullen beslutat att kontrollera resenären.

Beskattningsmyndigheten har sedan privatinförsellagen trädde i kraft fått

in endast två anmälningar. Det är vidare vanligt att de som anmält

införsel för privat bruk inte betalar in skatten. Från början av oktober

1997 och fram till 20 januari 1998 har skatt enligt privatinförsellagen

påförts resande med drygt 10 miljoner kr. Enligt uppgift från

beskattningsmyndigheten hade endast 158 126 kr betalats in den 21

januari 1998. Det bör påpekas att betalningstiden är två veckor.

Betalningsviljan är således dålig. Det är alltså svårt att driva in

punktskatten i efterhand. Det är t.ex. vanligt att de resande uppger falska

adresser. Vidare finns det uppgifter om att utländska medborgare utan

hemvist i riket har satt i system att föra in varor och att uppge att det är

fråga om införsel för privat bruk när syftet i själva verket är att sälja

varorna vidare. Det är självfallet inte acceptabelt att tullen inte kan vidta

åtgärder mot personer som upprepade gånger för in varor utan att betala

skatt. Regeringen anser därför att tullmyndigheterna bör ges befogenhet

att omhänderta alkohol- och tobaksvaror som förts in för privat bruk om

det föreligger skattskyldighet enligt privatinförsellagen och det finns en

påtaglig risk att den skattskyldige inte kommer att betala skatten. Sådan

risk får t.ex. anses föreligga om personen i fråga är restförd för skatt på

varor som han tidigare fört in för privat bruk eller inte har fast adress i

Sverige. Det skulle i och för sig kunna övervägas att generellt föreskriva

att skatt enligt privatinförsellagen skall betalas till tullen vid införseln.

Fördelen härmed är att tullen inte skulle behöva göra någon

riskbedömning. En sådan generell regel skulle dock enligt regeringens

mening riskera att ses som en sådan gränsformalitet som inte är förenlig

med gemenskapsrätten. Regeringen kan därför inte förorda en sådan

lösning.

För att tydliggöra syftet med befogenheten att omhänderta

skattepliktiga alkohol- och tobaksvaror bör det föreskrivas att en

omhändertagen vara inte får lämnas ut förrän skatt och särskild avgift

som påförts den skattskyldige har betalats och att omhändertagandet

skall upphävas om skatten och avgiften betalas eller om beslutet om

skatt upphävs.

Som redogjorts för i avsnitt 16.1 föreslår regeringen inte några nya

kontrollbefogenheter för den privata införseln av mineraloljor. Mot den

bakgrunden är det inte meningsfullt att föreskriva att skattepliktiga

mineraloljor skall kunna omhändertas om det finns en risk för att

skatten inte kommer att betalas.

De nya bestämmelserna om omhändertagande och tillhörande

bestämmelser skall tas in i privatinförsellagen. Att bestämmelserna inte

tas in i inregränslagen beror på att kontrollbefogenheterna i denna lag i

princip är förbehållna kontroll av in- och utförselrestriktioner.

Kontrollen av anmälningsskyldigheten i privatinförsellagen utgör alltså

ett undantag. Med hänsyn härtill är det inte heller lämpligt att införa

bestämmelser om omhändertagande m.m. avseende privatinförseln av

alkohol- och tobaksvaror i inregränslagen. Den nya lagen om

punksattekontroll har en tydlig inriktning mot den yrkesmässiga

hanteringen, vilket gör att det inte är lämpligt att ha bestämmelser om

privatinförsel i den nya lagen. Dessutom skulle privatinförseln av

alkohol- och tobaksvaror regleras i tre olika lagar om bestämmelserna

om omhändertagande m.m. togs in i den nya lagen om

punktskattekontroll. Nu angivna förhållanden utgör skälen för att

regeringen föreslår att bestämmelserna om omhändertagande och

tillhörande bestämmelser skall tas in i den nya lagen om

punktskattekontroll.

16.3 Förverkande av omhändertagen punktskattepliktig vara

Regeringens förslag: Omhändertagna alkohol- och tobaksvaror får

förverkas om den skattskyldige inte har betalat skatt och särskild avgift

som påförts honom inom en månad från den dag då beslutet att påföra

skatten och avgiften vann laga kraft. Skyldighet att betala skatt som

påförts på omhändertagna varor skall bestå även efter det att varorna

förverkats. Beslut om förverkande fattas av Tullverket.

Kommitténs förslag: Stämmer i stort sett överens med regeringens.

Kommittén föreslår att bestämmelserna om förverkande tas in i dess

förslag till ny lag om punktskattekontroll.

Remissinstanserna: Flera remissinstanser är kritiska till kommitténs

förslag.

Skälen för regeringens förslag: Det är rimligt att anta att många

som fått sina varor omhändertagna kommer att strunta i att betala skatten

på varorna. Efter att svensk punktskatt påförts kommer det nämligen ofta

att kosta lika mycket att lösa ut varorna som att köpa motsvarande varor i

Sverige. Det säger sig självt att många då kommer att låta bli att lösa ut

varorna. Som redogjorts för i avsnitt 16.2 är syftet med att införa

bestämmelser om omhändertagande att säkra skatteindrivningen i de fall

det finns en risk att den skattskyldige inte kommer att betala skatten. För

att tydliggöra detta syfte införs vidare en uttrycklig bestämmelse om att

varorna inte får lämnas ut förrän den skattskyldige har betalat skatten

och, i förekommande fall, den särskilda avgift som påförts honom. Mot

bakgrund av det som nu sagts är det nödvändigt att skapa möjligheter för

tullmyndigheterna att göra sig av med varor som den skattskyldige låtit

bli att lösa ut. Detta bör ske genom att det införs bestämmelser om

förverkande av omhändertagna varor. Som förutsättning härför skall

gälla att den skattskyldige inte har betalat skatt och särskild avgift som

tullen påfört honom inom en månad räknat från den dag då beslutet vann

laga kraft. Prövningen av om förutsättning för förverkande finns avser

enbart om vissa beslut vunnit laga kraft, om skatt och särskild avgift är

obetald och om viss tid förflutit sedan besluten vann laga kraft. Med

hänsyn härtill saknas skäl att föreskriva att beslut om förverkande skall

fattas av länsrätt. Beslut om förverkande skall alltså fattas av

tullmyndighet. Ett sådant beslut skall självfallet gå att överklaga till

länsrätt.

Skyldighet att betala skatt skall bestå även efter det att varorna

förverkats. Värdet på punktskattepliktiga varor utgörs ofta till stor del

av den skatt som belöper på varorna. Det innebär att en förlust p.g.a. att

varor förverkas blir förhållandevis liten om den skattskyldige samtidigt

befrias från skyldigheten att betala skatten. För personer som är beredda

att föra in varor till Sverige utan att betala skatt torde inte risken att

förlora varorna vara tillräckligt avhållande om de vet att de slipper att

betala skatten om varorna förverkas. Regeringen anser därför att

skyldigheten att betala skatt skall bestå även efter det att varorna

förverkats.

16.4 Förfarandet med förverkad egendom m.m.

Regeringens förslag: Alkohol- och tobaksvaror som har förverkats

skall förstöras.

Kommitténs förslag: Skiljer sig från regeringens i det avseendet att

kommittén föreslår att förverkade alkohol- och tobaksvaror skall säljas

och att försäljningsintäkten skall användas för att betala det värde för

vilket förverkandet gjorts. Dessutom föreslår kommittén att

bestämmelserna härom tas in i dess förslag till ny lag om

punktskattekontroll.

Remissinstanserna: Kommittén föreslår gemensamma

bestämmelser om försäljning av förverkade alkohol- och tobaksvaror.

Se därför redovisningen av remissutfallet i avsnitt 11.12 om försäljning

av förverkad egendom som omhändertagits i samband med yrkesmässiga

transporter.

Skälen för regeringens förslag: Enligt förordningen om tobaksskatt

skall tobaksvara förstöras om den har förklarats förverkad enligt lagen

om tobaksskatt eller varusmugglingslagen. Det saknas skäl att ha en

annan ordning för de tobaksvaror som kommer att förverkas på grund av

att skatt enligt privatinförsellagen inte har betalats, inte minst mot

bakgrund av att varje förverkande sannolikt kommer att omfatta

förhållandevis få tobaksvaror. Även när det gäller alkoholvaror får det

förutsättas att varje förverkande endast kommer att omfatta ett

förhållandevis ringa antal flaskor. Det är därför sannolikt att en

försäljning inte skulle täcka kostnaderna för förfarandet om varorna

över huvud går att sälja. Med hänsyn härtill skall alkoholvaror som

förverkats förstöras.

17 Registerfrågor

17.1 Register för punktskattekontroll

Regeringens förslag: Tullregistret skall få användas för kontroller och

andra åtgärder som tullen vidtar med stöd av lagen om

punktskattekontroll avseende alkoholvaror, tobaksvaror och

mineraloljeprodukter.

Kommitténs förslag: Ett särskilt punktskattekontrollregister skall

inrättas.

Remissinstanserna: Justitieombudsmannen, Rikspolisstyrelsen,

Kustbevakningen, Sveriges Industriförbund, Föreningen Sveriges

Fria Bryggerier, Svenska Arbetsgivareföreningen, Svensk

Industriförening och Stockholms Handelskammare avstyrker

förslaget. Statskontoret ifrågasätter behovet av att inrätta ett särskilt

punktskattekontrollregister. Kammarrätten i Sundsvall, Riksåklagaren

och Datainspektionen har inget att erinra mot att ett särskilt register

inrättas. Riksskatteverket tillstyrker förslaget men anser bl.a. att

registret bör föras av verket samt att registrets ändamål är alltför snävt.

Övriga remissinstanser har inte något att erinra mot förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Det är väsentligt att

tullmyndigheterna har tillgång till effektiva hjälpmedel vid

genomförandet av de föreslagna åtgärderna för punktskattekontroll.

Urvalet av de transporter som kontrolleras bör inte vara helt

slumpmässigt. Tullmyndigheterna bör därför ha tillgång till den

information som behövs för att så långt det är möjligt rikta insatserna

mot kontrollvärda objekt. Behovet av bearbetad information för att göra

kontrollurval har alltid varit stort, men det har blivit ännu större efter det

att Sverige gick med EU och möjligheterna till gränskontroll gentemot

andra medlemsländer begränsats. Insamling, lagring och bearbetning av

information är därför viktiga inslag för att öka effektiviteten och

resultaten av kontrollen beträffande punktskattepliktiga varors

förflyttningar. Det finns enligt regeringens mening behov av att

registrera uppgifter om kontroll av punktskattepliktiga varor enligt den

föreslagna lagen.

Som vi redogjort för i avsnitt 8.1 skall de föreslagna

kontrollåtgärderna handhas av tullmyndigheterna. De uppgifter som

behövs för att kontrollåtgärderna skall bli effektiva bör därför enligt

regeringens mening finnas registrerade hos tullmyndigheten.

Flera remissinstanser har varit kritiska till att ett särskilt

punktskattekontrollregister inrättas. Det finns därför skäl att överväga

om inte befintliga register hos tullmyndigheterna kan användas även vid

punktskattekontroller.

För fastställande, uppbörd och redovisning av tull, annan skatt och

avgift som skall betalas till Tullverket förs ett särskilt tullregister.

Registret förs med stöd av tullregisterlagen (1990:137). Registret får

också användas för bl.a. fullgörande av övervaknings-, kontroll- och

revisionsuppgifter inom tullmyndighetens område. Tullregistret

innehåller bl.a. vissa uppgifter rörande import och export,

identitetsuppgifter för fysiska och juridiska personer och uppgifter om

identitetsbeteckningar för transportmedel. I registret återfinns också

uppgifter om registrering hos Skattemyndigheten i Dalarnas län av

importörer som är skattskyldiga avseende vissa punktskatter.

Genom att tullregistret får användas för övervaknings-, kontroll- och

revisionsverksamhet omfattas enligt regeringens mening tullregistrets

ändamålsbestämmelser även sådana kontrollåtgärder som nu föreslås få

utföras av tullmyndigheterna i fråga om punktskattepliktiga varor. Redan

i dag får uppgifter inhämtade vid kontroll registreras, t.ex. om

transportmedel och gods. I tullregistret registreras också uppgifter

rörande skatt som skall betalas till Tullverket. Det är således inte fråga

om uppgifter som är främmande för registrering i tullregistret.

Enligt regeringens mening är det mot bakgrund av det angivna lämpligt

att använda tullregistret för den typ av kontroller som skall utföras inom

ramen för den föreslagna lagen. Många av de aktörer och företag som

förekommer i punktskattesammanhang förekommer redan i tullregistret.

Tullregistret består i dag av olika delsystem. Registreringen av

ifrågavarande uppgifter från kontrollerna kommer att göras i ett särskilt

system, som ett delregister i tullregistret. Den registerstruktur och

tekniska struktur som redan finns kan därvid användas. Något hinder från

integritetssynpunkt kan inte anses föreligga att använda tullregistret.

Regeringen föreslår därför att tullregistret skall få användas för kontroll

enligt lagen om punktskattekontroll avseende transport m.m. av

alkoholvaror, tobaksvaror och mineraloljeprodukter

Det är enligt regeringens mening väsentligt att myndigheternas

befintliga ADB-system kan utnyttjas effektivt för punktskattekontroller.

Förslaget om att tullmyndigheterna skall ansvara för transportkontroller

m.m. kräver ett utökat samarbete mellan tullmyndigheter och

skattemyndigheter för att punktskattekontrollen skall bli effektiv.

Att upplagshavare och registrerade varumottagare bedriver seriös

verksamhet är en viktig förutsättning för att handeln med och

hanteringen av alkoholvaror, tobaksvaror och mineraloljeprodukter skall

fungera i enlighet med cirkulationsdirektivets bestämmelser. Till detta

kommer att upplagshavare genom bestämmelserna om

suspensionsordningen beviljas stora skattekrediter, eftersom

punktskatten inte skall betalas förrän varorna lämnat

suspensionsordningen. Tillsyn och kontroll över vilka som får tillstånd

att vara upplagshavare är således en viktig del i punktskattekontrollen.

För denna verksamhet är det naturligtvis väsentligt att få kännedom om

vad som framkommit vid transportkontroller.

Som regeringen tidigare nämnt kommer resultatet av tullens

kontroller att bli begränsat om inte skatteförvaltningen ges möjlighet att

följa upp kontrollerna. Uppgifterna om transportkontroller m.m. kan

också ha stor betydelse för bedömningen av om revision eller annan

kontrollåtgärd skall vidtas.

Vi föreslår därför att skattemyndigheten skall få använda uppgifterna i

tullregistret vid tillsyn över och prövning av upplagshavare och

registrerade varumottagare samt för revision och annan

kontrollverksamhet enligt LPP. Regeringen återkommer i avsnitt 17.3

till frågan om skattemyndighetens åtkomst till registret.

Kommittén har vidare föreslagit att punktskattekontrollregistret skall

få användas för underrättelseverksamhet. Tullmyndigheterna bedriver

inom sin brottsutredande verksamhet underrättelseverksamhet och får

för denna verksamhet föra särskilda register. Enligt regeringens mening

är det inte lämpligt att utan ytterligare beredningsunderlag använda

tullregistret för denna typ av verksamhet. Regeringen är därför inte

beredd att genomföra kommitténs förslag i denna del.

Personuppgiftslagen

Regeringen har i proposition 1997/98:44 Personuppgiftslag föreslagit

att en personuppgiftslag skall införas. Den föreslagna lagen skall ersätta

den nuvarande datalagen (1973:289) och genomför Europaparlamentets

och rådets direktiv 95/46/EG av den 24 oktober 1995 om skydd för

enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och

om det fria flödet av sådana uppgifter (dataskyddsdirektivet). Lagen

föreslås träda i kraft den 24 oktober 1998. Beträffande sådan behandling

av person-uppgifter som påbörjats vid ikraftträdandet skall dock

datalagen tillämpas intill utgången av september 2001.

De ändringar i tullregisterlagen som regeringen nu föreslår skall träda

i kraft den 1 juli 1998. Ändringarna omfattas således inte av den

föreslagna personuppgiftslagen. Genom övergångsbestämmelserna till

personuppgiftslagen kan som nyss nämnts behandlingar som påbörjats

pågå till utgången av september 2001. Regeringen vill dock i detta

sammanhang påpeka att en utredning nyligen tillsatts som skall se över

bl.a. tullregisterlagen och anpassa den till dataskyddsdirektivet och den

nya personuppgiftslagen. Även de nu föreslagna ändringarna kommer att

omfattas av denna översyn.

17.2 Uppgifter som får registreras

Regeringens förslag: I tullregistret skall uppgifter om

transportkontroller och omhändertagande få registreras. Vidare skall

beslut att påföra transporttillägg få läggas in i registret.

Kommitténs förslag: Överensstämmer delvis med regeringens

förslag. Kommittén har föreslagit att även vissa belastningsuppgifter

samt uppgifter från transportföretagens bokningsregister skall få

registreras.

Remissinstanserna: Justitieombudsmannen, Rikspolisstyrelsen,

Kustbevakningen, Sveriges Industriförbund, Föreningen Sveriges

Fria Bryggerier, Svenska Arbetsgivareföreningen, Svensk

Industriförening och Stockholms Handelskammare avstyrker förslaget

Kammarrätten i Sundsvall, Riksåklagaren och Datainspektionen

motsätter sig att uppgifter om bl.a. misstanke om brott och domar i

brottmål registreras. Övriga remissinstanser tillstyrker eller har inte

något att erinra mot förslaget.

Skälen för regeringens förslag: I tullregistret bör de uppgifter

rörande transportkontroller som har betydelse för kontrollverksamheten

få registreras. Ett flertal uppgifter som behövs skulle redan med dagens

regler få registreras i tullregistret, det gäller bl.a. uppgifter om beslut av

tullmyndigheter i samband med transportkontroll, uppgift om betalning

av skatt, uppgifter om transportmedel samt fysiska och juridiska

personers identitet. De beslut som blir aktuella att registrera i samband

med transportkontroll är i första hand beslut om omhändertagande och

transporttillägg.

Regeringen har enligt tullregisterlagen befogenhet att ge närmare

föreskrifter om innehållet i tullregistret. I tullregisterlagen anges endast

ramarna för registreringen. Denna utgångspunkt bör gälla även i fråga

om förevarande uppgifter.

Uppgifter av betydelse för punktskattekontrollen som bör få

registreras är uppgift om vilka punktskattepliktiga varor som påträffats,

tidpunkt och plats för kontrollen, identifikationsuppgifter beträffande

genomsökt transportmedel, container och tank samt uppgifter

beträffande förare m.m. Vidare kan uppgifter från ledsagardokument om

avsändare och mottagare av lasten m.m. behöva registreras samt om

ledsagardokumentet vid kontroll visar sig vara förfalskat eller innehålla

oriktiga uppgifter.

I anslutning till tullmyndighets beslut om omhändertagande bör

myndighetens beslut, uppgift om att beslutet har överklagats samt beslut

i högre instans få registreras liksom uppgift om att omhändertagandet

hävts.

Kommittén har föreslagit att även uppgift om att punktskattepliktig

vara inte påträffats skall få registreras. Enligt kommittén kan det finnas

fall då uppgifter från transportkontroller, där punktskattepliktiga varor

inte påträffats, skulle kunna ha ett värde i kontrollarbetet och detta

särskilt i de fall transportkontrollen är en del i ett spanings- eller

underrättelsearbete. Förslaget har kritiserats av bl.a. Kammarrätten i

Sundsvall.

Det ligger i sakens natur att många transportkontroller med stor

sannolikhet kommer att göras utan att några punktskattepliktiga varor

påträffas. I normalfallet saknas behov av att registrera uppgifter

beträffande sådana kontroller. Eftersom tullregistret enligt regeringens

mening heller inte skall få användas för underrättelseverksamhet torde

uppgiftens användbarhet vara begränsad. Behovet av att registrera

uppgiften kan därför inte anses så stort att det finns skäl att registrera

uppgiften. Regeringen anser mot bakgrund härav att uppgift om

punktskattepliktig vara skall få registreras endast i det fall en sådan vara

har påträffats.

Kommittén har vidare föreslagit att man vid förverkande skall få

registrera vissa uppgifter rörande beskattningsmyndighetens ansökan

och domstolshandläggningen. Enligt regeringens förslag kommer

förverkande alltid att föregås av ett beslut om att omhänderta en vara.

Det finns därför inte något skäl att registrera uppgift om förverkande

eftersom detta inte skulle tillföra något vid framtida transportkontroller.

Det är enligt regeringens mening tillräckligt om tullmyndighetens beslut

om omhändertagande registreras.

Kommittén har också föreslagit att uppgifter om att viss person dömts

för att han inte stannat på anmaning vid transportkontroll skall få

registreras. I fråga om registrering av belastningsuppgifter bör man

enligt regeringens mening vara mycket restriktiv. Det kan ifrågasättas

vilket värde en sådan uppgift skulle ha när det gäller att ta ställning till

om och hur ett fordon skall stoppas och om det kan anses uppväga det

integritetsintrång som en registrering av uppgiften innebär. Uppgift om

att någon dömts för att inte ha stannat på anmaning skall därför inte tas

in i tullregistret. Uppgifter om brott får behandlas inom ramen för vad

som gäller för registrering av brott i tullens brottsutredande verksamhet.

17.3 Terminalåtkomst till tullregistret

Regeringens förslag: Någon begränsning i tullmyndigheternas

åtkomst till uppgifter om punktskattekontroll införs inte i

tullregisterlagen.

Riksskatteverket och skattemyndigheten skall få ha

terminalåtkomst till uppgifter om transportkontroller och beslut

enligt lagen om punktskattekontroll av transporter m.m. av

alkoholvaror, tobaksvaror och mineraloljeprodukter.

Kommitténs förslag: Terminalåtkomsten till

punktskattekontrollregistret skall begränsas till de tjänstemän i vars

arbetsuppgifter utförande av transportkontroller, handläggning av

ärenden om förverkande samt utövande av de särskilda

kontrollbefogenheterna ingår.

Remissinstanserna: Sveriges Industriförbund, Föreningen

Sveriges Fria Bryggerier, Svenska Arbetsgivareföreningen, Svensk

Industriförening och Stockholms Handelskammare anser att det skydd

som kommittén föreslagit inte är tillräckligt. Övriga remissinstanser har

inte särskilt berört frågan.

Skälen för regeringens förslag: Enligt 6 § tullregisterlagen har

samtliga tullmyndigheter terminalåtkomst till tullregistret. Annan

tullmyndighet än Generaltullstyrelsen får dock endast ta del av de

uppgifter som behövs i myndighetens verksamhet. Detta innebär att

övriga tullmyndigheters behörighet är begränsad till de funktioner som

arbetet på myndigheten kräver. Närmare föreskrifter om åtkomsten till

registret får meddelas av regeringen eller den myndighet regeringen

bestämmer.

Enligt regeringens mening finns det mot bakgrund av den utformning

förslaget om innehållet i registret fått inte skäl att i lag införa särskilda

regler för åtkomsten till uppgifterna. Eventuella begränsningar i

åtkomsten får regleras genom förordning eller i föreskrifter av

Generaltullstyrelsen. Regeringen vill dock framhålla att det är väsentligt

att endast den som har behov av uppgifterna också får åtkomst till dem.

Regeringen har i avsnitt 17.1 föreslagit att tullregistret också skall få

användas för bl.a. uppföljning av tullmyndigheternas kontroller och vid

kontroll av upplagshavare och varumottagare. Enligt regeringens mening

är det väsentligt att beskattningsmyndigheten för sin verksamhet på ett

enkelt och smidigt sätt kan få tillgång till de uppgifter som framkommer

vid transportkontrollerna. Uppgifterna avser främst företag eller

enskilda personer i deras egenskap av näringsidkare. Uppgifterna

omfattas såväl hos tullmyndigheterna som skattemyndigheterna av

sekretess enligt 9 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100). Något hinder från

integritetssynpunkt att medge skattemyndigheten terminalåtkomst till

uppgifterna kan enligt regeringens mening inte anses föreligga.

Skattemyndigheten i Dalarnas län skall därför ha terminalåtkomst till

tullregistret för dessa ändamål. Även Riksskatteverket och de

skattemyndigheter, utöver skattemyndigheten i Dalarnas län, som får

besluta om revision har behov av terminalåtkomst till tullregistret.

Terminalåtkomst till tullregistret kommer att underlätta

skattemyndighetens verksamhet. För att myndigheten skall kunna följa

upp tullmyndigheternas kontroller fordras dock att skattemyndigheten

även fortlöpande får information om de kontroller som görs.

Tullmyndigheterna skall därför vara skyldig att underrätta

skattemyndigheten om de kontroller som görs och resultatet av

kontrollerna. Eftersom sekretess gäller för uppgifter i

tullmyndigheternas verksamhet bör denna skyldighet regleras. Detta

görs lämpligen i förordning.

17.4 Tullmyndigheternas tillgång till uppgifter i andra

register

Regeringens förslag: Skattemyndigheten i Dalarnas län skall lämna

tullmyndigheterna de uppgifter som behövs för kontroll enligt lagen om

punktskattekontroll av transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och

mineraloljeprodukter.

Tullmyndigheterna skall få ha terminalåtkomst till uppgifter i register

hos Alkoholinspektionen om vem som har tillverknings- och

partihandelstillstånd.

Kommittén har föreslagit att beskattningsmyndigheten skall ha

tillgång även till tullens underrättelseregister.

Remissinstanserna: Kammarrätten i Sundsvall, Riksåklagaren,

Datainspektionen, Kustbevakningen, Sveriges Industriförbund,

Föreningen Sveriges Fria Bryggerier, Svenska

Arbetsgivareföreningen, Svensk Industriförening och Stockholms

Handelskammare avstyrker förslaget om att beskattningsmyndigheten

skall få tillgång till tullens underrättelseregister, polisens register samt

transportföretagens bokningsregister. Generaltullstyrelsen har inget att

invända mot att beskattningsmyndigheten får terminalåtkomst till tullens

spaningsdiarium men anser att det är väsentligt att tillgång till

uppgifterna ges i former som innebär att skyddet för känsliga uppgifter

inte försämras. Sveriges Redareförening är kritisk mot att

beskattningsmyndigheten skall få tillgång till uppgifter ur

transportföretags bokningsregister och att uppgifter från andra register

skall få hämtas in med hjälp av ADB. Övriga remissinstanser tillstyrker

eller har inte något att erinra mot förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Tullmyndigheterna kommer för

punktskattekontrollen att behöva tillgång till uppgifter också från andra

myndigheter. Uppgifter kommer framför allt att behövas från

Skattemyndigheten i Dalarnas län om de skattskyldiga som är

registrerade hos skattemyndigheten, bl.a. upplagshavare och

varumottagare.

Vid genomförandet av transportkontroller måste tullmyndigheterna

kunna kontrollera om en uppgiven upplagshavare eller varumottagare är

registrerad som sådan. Som tidigare nämnts behövs detta för att kunna ta

ställning till om en vara transporteras i enlighet med

cirkulationsdirektivets bestämmelser. Även uppgifter om

beskattningsbeslut, ställd säkerhet och föranmälningar har betydelse för

tullmyndigheternas kontrollverksamhet.

Vid privatinförsel är uppgift om att punktskatter tidigare är obetalda av

betydelse för bedömningen av om det finns risk för att skatten på de

aktuella varorna inte kommer att betalas.

För uppbörd och annan administration av punktskatter för

Skattemyndigheten i Dalarnas län ett särskilt register, BRIS (Besluts-,

Redovisnings- och Informationssystem för det Särskilda

skattekontoret). Registret förs med stöd av tillstånd från

Datainspektionen. Ändamålet med registret är diarieföring, bokföring,

skatteadministration, revision och betalningskontroll. Registret

innehåller huvudsakligen uppgifter om deklarerade och inbetalade

punktskatter. Uppgifterna i registret omfattas av sekretess enligt 9 kap.

1 § sekretesslagen. Enligt denna bestämmelse gäller sekretess för

uppgifter som avser den enskildes ekonomiska och personliga

förhållanden.

Skattemyndigheten i Dalarnas län för också ett register över personer

som är godkända upplagshavare eller registrerade varumottagare och

över de lokaler som är godkända som skatteupplag (36 § lagen om

alkoholskatt, 36 § lagen om tobaksskatt och 6 kap. 11 § lagen om skatt

på energi). Registret benämns SEED-registret. Ändamålet med SEED-

registret är att tillhandahålla skattskyldiga och behörig myndighet i

Sverige eller annat EU-land uppgifter om registrering och godkännande

föreligger i aktuella avseenden. Registret skall innehålla uppgifter om

bl.a. den registrerades namn, registreringsnummer och adress,

skatteupplagets registreringsnummer och adress, vilken kategori av

varor som den registrerade får ta emot eller som får lagras på

skatteupplaget och datum för godkännande samt registreringens

eventuella giltighetstid. Uppgifterna i registret omfattas inte av

sekretess enligt 9 kap. 1 § sekretesslagen eftersom registret inte förs

för beskattningsverksamheten.

Uppgifter som behövs för de bedömningar som tullmyndigheterna

skall göra finns således såväl i BRIS som i SEED-registret. Som tidigare

nämnts omfattas uppgifterna i BRIS av sekretess. Utlämnandet av

uppgifter till tullmyndigheterna bör därför författningsregleras.

Regeringen avser att i förordning närmare reglera vilka uppgifter som

skall lämnas ut.

En annan fråga i detta sammanhang är formerna för utlämnandet. Det

är av väsentlig betydelse att tullmyndigheterna snabbt kan få besked om

den som transporterar, är mottagare eller ägare till varorna är registrerad

som skattskyldig hos Skattemyndigheten i Dalarnas län eftersom en

transportkontroll föreslås inte få pågå längre tid än sex timmar. Enligt

regeringens mening har tullmyndigheterna ett sådant behov av

uppgifterna att terminalåtkomst till registren bör medges. Uppgifterna

avser näringsidkare och åtkomsten till uppgifterna kan inte anses utgöra

någon integritetskränkning.

Enligt de lagar som reglerar SEED-registret får regeringen föreskriva

om terminalåtkomst till registret. BRIS-registret förs dock som ovan

nämnts med stöd av tillstånd från Datainspektionen. Det ankommer

därför på inspektionen att efter framställan från

beskattningsmyndigheten att ta ställning till frågan om terminalåtkomst

till registret skall medges.

Tillgång till tullmyndigheternas underrättelseregister

Tullmyndigheterna svarar i stor utsträckning själva för utredning av brott

inom sitt verksamhetsområde. Myndigheterna bedriver även spanings-

och underrättelseverksamhet när det gäller bekämpandet av

varusmuggling. Tullmyndigheterna har för sin brottsutredande

verksamhet tillgång till ADB-baserade register. Bestämmelser om dessa

register finns i lagen (1997:1058) om register i Tullverkets

brottsbekämpande verksamhet.

Kommittén har föreslagit att beskattningsmyndigheten skall få

terminalåtkomst till tullens underrättelseregister för

punktskattekontroller. Förslaget har kritiserats av ett flertal

remissinstanser.

Regeringen har i den proposition som låg till grund för lagen om

register i Tullverkets brottsbekämpande verksamhet uttalat att tullens

register för brottsutredande verksamhet bör vara förbehållen sådan

verksamhet (prop. 1997/98:11). Registren får inte heller användas i

tullens fiskala verksamhet. Den kontroll som tullen kommer att

genomföra enligt vårt förslag avser inte i första hand brott utan

skattekontroll. Regeringen anser därför i likhet med remissinstanserna

att det inte kan anses lämpligt att för denna typ av kontroller medge att

tullens underrättelseregister används. I de fall det i samband med

transportkontroller uppkommer misstanke om varusmugglingsbrott kan

det dock givetvis bli aktuellt att använda tullens register för

brottsutredningar.

Transportföretagens bokningsregister

Kommittén har föreslagit att beskattningsmyndigheten skall få hämta in

och registrera uppgifter från transportföretagens bokningsregister.

Tullmyndigheterna har från den 1 juli 1996 för sin brottsutredande

verksamhet tillgång till uppgifter om resande i transportföretagens

bokningsregister. Uppgifterna får inte registreras i register hos

tullmyndigheten och uppgifter som saknar betydelse för vidare åtgärder

måste förstöras. Även andra restriktioner i fråga om användandet av

uppgifterna har införts. Dessa restriktioner har ansetts betydelsefulla

från integritetssynpunkt. Särskilt som flertalet resande inte kan

misstänkas för något brott. Kommitténs förslag innebär att uppgifter

från transportföretag om transporter av varor, fordon och containrar

samt om förare skall registreras hos tullmyndigheten. Enligt kommittén

måste uppgifterna få registreras för att effektivt kunna användas för

kontroll.

I fråga om tillgången till transportföretagens register har flertalet

remissinstanser som yttrat sig varit kritiska. Det är givetvis väsentligt att

kontrollen av punktskattepliktiga varor kan genomföras på ett effektivt

sätt. Tullens nuvarande åtkomst till uppgifter i transportföretagens

bokningsregister har motiverats med den betydelse uppgifterna har i

samband med spaningsåtgärder för att förhindra smuggling av narkotika

och annan grövre brottslighet.

Effektiviteten i punktskattekontrollen kan visserligen öka något med

tillgång till uppgifter om transporter. Behovet och syftet med denna

åtgärd överväger dock inte de negativa effekter de skulle medföra för

transportnäringen. Det kan därför inte anses försvarbart att införa en

sådan omfattande uppgiftsskyldighet för transportnäringen och

registrering av näringslivets transporter. Regeringen anser därför i likhet

med remissinstanserna att beskattningsmyndigheten inte nu bör få

tillgång till transportföretagens register för punktskattekontroll.

Andra myndigheter

Andra uppgifter som tullmyndigheterna behöver tillgång till är de som

kan underlätta identifieringen av förare. Tullmyndigheterna har därvid i

dag åtkomst till körkortsregistret som innehåller bl.a.

identitetsuppgifter och körkortsuppgifter. Uppgifterna i

körkortsregistret gäller i huvudsak svenska förare. Genom vårt förslag

om registrering av identifieringsuppgifter beträffande förare vid

transportkontroll kommer emellertid även uppgifter om utländska förare

i viss utsträckning att finnas tillgängliga.

Tullmyndigheterna behöver också kunna kontrollera om mottagaren

har partihandels- eller tillverkningstillstånd. Sådana tillstånd lämnas av

Alkoholinspektionen. För handläggningen av ärenden om tillstånd och

tillsyn över tillståndshavares verksamhet för Alkoholinspektionen ett

särskilt register. Bestämmelser om registret finns i alkohollagen.

Tullmyndigheterna har i dag rätt att få ut uppgifter ur registret på

medium för automatisk databehandling. För att kunna genomföra

kontrollåtgärderna effektivt måste dock tullmyndigheterna snabbt kunna

kontrollera om mottagaren av varorna har erforderliga tillstånd.

Regeringen anser därför att tullmyndigheterna skall ha terminalåtkomst

till det register som Alkoholinspektionen för. Åtkomsten skall endast

avse uppgift om lämnade tillstånd och inte övriga uppgifter i registret.

17.5 Skattemyndighetens kontroll- och tillsynsverksamhet

Regeringens bedömning: Skattemyndigheten i Dalarnas län bör för

prövning av och tillsyn över bl.a. upplagshavare få rätt till utdrag ur eller

upplysningar om innehållet i polisregister.

Regeringens förslag: Uppgifter som myndigheter förfogar över och

som behövs för skattekontroll skall på beskattningsmyndighetens

begäran tillhandahållas denna.

Kommitténs förslag överensstämmer i stort med regeringens

förslag.

Remissinstanserna: Riksåklagaren, Datainspektionen,

Kustbevakningen, Sveriges Industriförbund, Föreningen Sveriges

Fria Bryggerier, Svenska Arbetsgivareföreningen, Svensk

Industriförening och Stockholms Handelskammare avstyrker förslaget

om att beskattningsmyndigheten skall få tillgång till och registrera

uppgifter från polisens register. Övriga remissinstanser tillstyrker eller

har inte något att erinra mot förslaget.

Skälen för regeringens bedömning och förslag: Vid prövningen av

om upplagshavare skall godkännas skall beskattningsmyndigheten bl.a. ta

ställning till om upplagshavaren med hänsyn till sina ekonomiska

förhållanden och omständigheterna i övrigt är lämplig som

upplagshavare. Beskattningsmyndigheten kan även återkalla beslut att

godkänna någon som upplagshavare, om förutsättningarna för

godkännande inte längre finns. Det ankommer således på myndigheten

att göra en vandelsprövning vid tillståndsgivning och vid eventuell

återkallelse. Även vid tillståndsgivning och återkallelse beträffande

registrerade varumottagare skall beskattningsmyndigheten göra en viss

prövning.

Självklart är det av stort intresse vid en vandelsprövning att veta om

den som ansöker om tillstånd tidigare är straffad för eller misstänks för

exempelvis ekonomisk brottslighet. Beskattningsmyndigheten bör enligt

regeringens mening därför ha möjlighet att få vissa belastningsuppgifter

ur polisens register att användas vid tillståndsprövningen och prövningen

av återkallelser. Det kan i detta sammanhang framhållas att

Alkoholinspektionen och tillståndsgivande myndigheter inom

yrkestrafikområdet har viss tillgång till sådana uppgifter.

Kommittén har föreslagit att beskattningsmyndighetens rätt att få

tillgång till relevanta uppgifter ur person- och belastningsregistret skall

regleras i lagen om polisregister m.m. Enligt regeringens mening

regleras dock utlämnandet lämpligen i förordning.

En annan fråga är formen för utlämnandet från polisregistren.

Regeringen har i proposition 1997/98:97 Polisens register lagt fram

förslag till lag om belastningsregister och lag om misstankeregister.

Den tekniska uppbyggnaden av de nya registren torde vara avslutad vid

årsskiftet 1998/99. Innan de nya systemen är klara bör enligt

regeringens mening ställning inte tas till frågan om utlämnandet av

uppgifter skall tillåtas genom direkt åtkomst. Regeringen anser därför i

likhet med kommittén att uppgifter från polisregistret i vart fall

inledningsvis skall lämnas ut på papper till beskattningsmyndigheten. Ett

sådant utlämnande kommer också att tillgodose myndighetens behov.

Under kommitténs arbete har det även uppdagats att

beskattningmyndighetens möjlighet att för beskattning hämta in

uppgifter från andra myndigheter är begränsad. Enligt 3 kap. 16 §

taxeringslagen skall uppgifter som myndigheter förfogar över och som

behövs för taxering på skattemyndighetens begäran tillhandahållas

denna. Uppgiftsskyldighet föreligger dock inte i vissa fall av sekretess. I

LPP finns ingen bestämmelse om att andra myndigheter är skyldiga att

på begäran tillhandahålla beskattningsmyndigheten uppgifter som behövs

för beskattningen.

Enligt nuvarande ordning är det alltså inte möjligt för

beskattningsmyndigheten att vid deklarationsgranskning eller revision

enligt LPP begära att annan myndighet skall tillhandahålla uppgifter som

behövs för beskattningen. Detta är dock möjligt vid skattekontroll enligt

taxeringslagen. Denna skillnad är inte motiverad. Regeringen anser

därför att det i LPP bör införas en bestämmelse med motsvarande

innehåll som 3 kap. 16 § taxeringslagen.

18 Skattskyldigheten för varor som släppts för

konsumtion i ett annat EU-land

Regeringens bedömning: Frågan om ändring av

skattskyldighetsbegreppet kräver ytterligare överväganden.

Kommitténs förslag: Skattskyldig vid införsel av varor, som släppts

för konsumtion i ett annat EU-land och som förs in till Sverige och här

skall användas för annat än privat ändamål, skall vara den som förvärvar

varorna i det andra EU-landet genom ett bindande överlåtelseavtal som

gäller vid den tidpunkt då skattskyldigheten inträder.

Remissinstanserna: Kammarrätten i Stockholm ifrågasätter om det

 nya skattskyldighetsbegreppet verkligen utgör en förbättring eller om

det endast kommer att skapa nya kryphål i lagstiftningen. Riksåklagaren

tillstyrker förslaget. Riksskatteverket anser att det ur rent skattemässig

synpunkt är tveksamt om den föreslagna ändringen innebär någon

avgörande förbättring men tror samtidigt att ur straffrättslig synpunkt

kan ett enhetligt skattskyldighetsbegrepp grundat på äganderätten vara att

föredra framför nuvarande reglering.

Skälen för regeringens bedömning: I lagarna om skatt på tobak,

alkohol och energi finns bestämmelser om skattskyldighet för de fall då

annan än upplagshavare, varumottagare eller skatterepresentant för in

skattepliktiga varor, som släppts för konsumtion i ett annat

medlemsland, till Sverige. Bestämmelserna är inte tillämplig om det är

fråga om distansförsäljning. Som ytterligare förutsättning gäller att

varorna skall användas för annat än privat bruk. Enligt bestämmelserna är

den som för in eller tar emot varorna skattskyldig. Bestämmelserna

grundar sig på artikel 7 i cirkulationsdirektivet.

Såväl åklagare som tjänstemän vid skatte- och tullmyndigheter har

framhållit att nu aktuellt skattskyldighetsbegrepp är otydligt formulerat.

Tillämpningsproblemen har främst gällt hur uttrycket för in eller tar

emot skall tolkas. Regeringen är väl medveten om dessa

tillämpningsproblem och att problemen försvårar arbetet med att

motverka att skatt undandras staten. Det är emellertid viktigt att

framhålla att det knappast är meningsfullt att införa ett nytt

skattskyldighetsbegrepp som ger upphov till lika omfattande

tillämpningsproblem, låt vara av ett annat slag. Kommittén föreslår att

den som är ägare till varorna vid skattskyldighetens inträde (införseln)

skall vara skattskyldig. Det säger sig självt att det i många fall kan visa

sig omöjligt att utreda vem det var som ägde varorna när gränsen

passerades. Kommittén påpekar detta och anger som exempel att det kan

vara svårt att utreda vad som avtalats mellan olika kontrahenter, särskilt

som muntliga avtal är giltiga och ord kan stå mot ord. Det av kommittén

föreslagna skattskyldighetsbegreppet uppmuntrar även till olika upplägg.

Införseln kan t.ex. läggas upp på så sätt att en i utlandet bosatt person är

ägare till varorna när gränsen passeras och att han överlåter varorna

direkt efter gränspassagen. Det skulle innebära att staten i många fall

endast får en skattefordran som inte kan drivas in. Regeringen föreslår i

och för sig bestämmelser om omhändertagande och förverkande som

kan tillämpas i sådana fall. Dessa bestämmelsers syfte är dock inte att

läka brister i lagstiftningen och det är inte heller rimligt att införa ett

skattskyldighetsbegrepp som måste stöttas av sådana bestämmelser. Mot

bakgrund av nu angivna förhållanden anser regeringen att det är ytterst

tveksamt om kommitténs förslag skulle leda till någon förbättring. Ett

tydligt skattskyldighetsbegrepp är dock viktigt varför frågan om hur det

skall utformas kommer att bli föremål för ytterligare överväganden

inom Regeringskansliet.

19 Kontrollen av användningen av märkta

mineraloljeprodukter

Regeringens bedömning: Någon förändring av nuvarande

kontrollmöjligheter bör inte genomföras.

Kommitténs förslag: Punktskattekontrollen av användningen av

märkta mineraloljeprodukter skall stå under beskattningsmyndighetens

ledning. Kontrollerna skall på samma sätt som transportkontroller m.m.

utföras av beskattningsmyndigheten. Annan skattemyndighet,

polismyndighet, tullmyndighet och Kustbevakningen får medverka i

kontrollverksamheten genom att utföra kontroller för

beskattningsmyndighetens räkning. Då kontrollerna utförs av någon av

dessa myndigheter har myndigheten samma befogenheter som

beskattningsmyndigheten. Enskild har samma rättigheter och

skyldigheter som då kontrollerna utförs av beskattningsmyndigheten.

Myndigheten får vid kontroll undersöka transportmedlets bränsletank

och andra utrymmen där det kan antas att mineraloljeprodukter förvaras.

Myndigheten får härvid öppna låsta eller på annat sätt tillslutna

utrymmen. Föraren eller befälhavaren är skyldig att öppna sådana

utrymmen. Myndigheten får vidare eftersöka och granska de handlingar

som behövs för kontrollen. Bestämmelserna om undantagande av

handling i LPP gäller härvid. Myndigheten får också ta prov på

mineraloljeprodukter. För uttagna prov skall ersättning inte utges.

Förare och befälhavare på båt är skyldig att stanna på anmaning samt

att legitimera sig eller på annat godtagbart sätt styrka sin identitet. Vid

brott mot dessa skyldigheter skall böter kunna ådömas.

Skälen för regeringens bedömning: Enligt 2 kap. 9 § lagen om skatt

på energi (LSE) får bränsletank som förser motor på motordrivet fordon

eller båt som inte används i yrkesmässigt fiske inte innehålla

oljeprodukt som är försedd med märkämnen. Av 2 kap. 9 a § samma lag

följer att förbudet även gäller mineraloljeprodukter från vilka

märkämnen avlägsnats. I 10 kap. LSE finns bestämmelser om sanktioner

samt tillsyn och kontroll beträffande användningen av lågbeskattade,

märkta oljeprodukter. Den som avlägsnar märkämnen från

mineraloljeprodukter döms till böter eller fängelse högst sex månader.

För motordrivet fordon eller båt vars bränsletank innehåller märkta

oljeprodukter skall en särskild avgift tas ut.

Tillsynen över efterlevnaden av bestämmelserna om märkta

oljeprodukter utövas vad gäller motordrivna fordon av

polismyndigheterna samt av tullmyndigheterna vad avser gränskontroll.

Kustbevakningen utövar tillsynen av båtar. Dessa myndigheter har rätt att

få tillträde till låsta utrymmen i fordon och båtar. Myndigheterna har

även rätt att få de upplysningar, handlingar och prov som behövs för

tillsynen. För uttagna prov behöver myndigheterna inte betala ersättning.

Regeringen föreslår att transportkontroller enligt den nya lagen om

punktskattekontroll skall utföras av tullmyndigheterna och att

polismyndigheterna i mån av tid och resurser skall bistå tullen i denna

kontrollverksamhet. Mot den bakgrunden kan det inte anses motiverat att

låta beskattningsmyndigheten ta över tillsynen av användningen av

märkta oljeprodukter. Det har vidare inte framkommit att nuvarande

tillsyns- och kontrollmöjligheter skulle vara otillräckliga eller att det

skulle finnas behov av bestämmelser om undantagande av handling. Mot

bakgrund av nu angivna förhållanden är regeringen inte beredd att gå

vidare med kommitténs förslag.

20 Ändrade förfaranderegler för beskattningen

av privatinförsel av alkoholdrycker och

tobaksvaror från annat EU-land m.m.

20.1 Ändrade förfaranderegler

Regeringens förslag: Anmälningsskyldigheten ersätts av en

deklarationsskyldighet. Deklaration skall lämnas självmant och på

heder och samvete. I de fall deklaration skall lämnas till

beskattningsmyndigheten skall deklarationen ha kommit in till

beskattningsmyndigheten senast fem dagar efter det att införseln

gjordes.

Om införseln görs på en bemannad tullplats skall deklarationen

lämnas till Tullverket. I sådana fall och då skattepliktig vara påträffas

vid kontroll skall Tullverket besluta om skatten.

Kommitténs förslag: Skiljer sig från regeringens i följande

avseenden. Beskattningsbeslut skall anses ha fattats i enlighet med

deklarationen, s.k. automatiska beslut. Skatten skall betalas i samband

med att deklaration lämnas. I de fall deklarationen lämnas till

tulltjänsteman vid bemannad tullplats skall skatten betalas till Tullverket.

Bestämmelserna om omprövning och överklagande i LPP skall gälla i

tillämpliga delar.

Remissinstanserna: Riksåklagaren tillstyrker att nuvarande

anmälningsförfarande ersätts med ett deklarationsförfarande och att

punktskatten skall betalas samtidigt som deklaration lämnas.

Riksskatteverket tillstyrker att nuvarande anmälningsförfarande ersätts

med ett deklarationsförfarande och ett system med automatiska beslut

införs. För att undvika tillämpningsproblem bör det klargöras vad som

menas med att självmant deklarera.

Skälen för regeringens förslag: Den som för in en vara för vilken

skatt skall betalas enligt privatinförsellagen skall anmäla detta. För att

skatt skall kunna tas ut enligt privatinförsellagen är det nödvändigt att

beskattningsmyndigheten, och i förekommande fall tullmyndighet, får

kännedom om att skattepliktiga varor förts in och vilka kvantiteter det

rör sig om. Uppgifter från enskilda som skall ligga till grund för

beskattning lämnas normalt i en deklaration som avges på heder och

samvete. Privatinförsellagen är en renodlad skattelag och beslut om

skatt bör därför i normalfallet meddelas på grundval av uppgifter i en

deklaration. Regeringen föreslår därför att nuvarande anmälningsplikt

ersätts med en skyldighet att lämna deklaration. Deklarationen skall

lämnas självmant och på heder och samvete. En deklaration som lämnas

först sedan resenären kontrollerats och befunnits ha skattepliktiga varor

kan självfallet inte anses ha lämnats självmant.

Enligt nuvarande lydelse av privatinförsellagen skall Tullverket ta

emot anmälan om införseln sker på bemannad tullplats. Tullverket bör

även fortsättningsvis medverka vid beskattningen av införsel för privat

bruk av alkoholdrycker och tobaksvaror. När införsel görs på bemannad

tullplats skall därför deklaration lämnas till tulltjänsteman. Det är alltså

endast om införseln görs på annan plats som deklarationen skall lämnas

till beskattningsmyndigheten.

Kommittén föreslår att i de fall deklaration skall lämnas till

beskattningsmyndigheten skall deklarationen ha kommit in senast sju

dagar efter införseln. På punktskatteområdet gäller i många fall en

tidsfrist på fem dagar. Den som för in mineraloljor för privat bruk skall

t.ex. deklarera detta senast fem dagar efter införseln. Regeringen anser

att det är möjligt att ha samma tidsfrist för deklarationer enligt

privatinförsellagen och föreslår därför att deklarationen skall ha kommit

in senast fem dagar efter införseln.

Regeringen är tveksam till kommitténs förslag att beskattningsbeslut

skall anses ha fattats i enlighet med deklarationen, s.k. automatiska

beslut, och att skatt skall betalas i samband med att deklaration lämnas.

Visserligen tillämpas det nu beskrivna systemet vid införsel för privat

bruk av mineraloljor. Det är dock högst osäkert om det finns något att

vinna på att införa motsvarande system för beskattningen enligt

privatinförsellagen. Ett system med automatiska beslut m.m. är

ändamålsenligt och effektivt om de skattskyldiga är registrerade hos

beskattningsmyndigheten eller om skattskyldighet inträder

förhållandevis regelbundet för en och samma skattskyldig. Inget av dessa

förhållanden föreligger emellertid vad gäller privatinförsellagen.

Regeringen anser därför att nuvarande ordning bör behållas. Det innebär

att beskattningsmyndigheten skall besluta om skatt på grundval av

lämnad deklaration. I de fall deklarationen lämnats till tulltjänsteman

skall dock tullen besluta om skatten för beskattningsmyndighetens

räkning. För att undanröja eventuella tveksamheter föreslås att tullen

även skall besluta om skatten i fall skattepliktig vara påträffas vid

kontroll.

Regeringen är inte heller beredd att föreslå att skatten skall betalas

direkt till tullen i de fall då införseln görs på bemannad tullplats. Det kan

nämligen ifrågasättas om det står i överensstämmelse med principen om

varors fria rörlighet att ta ut skatten vid gränspassagen. Om den enskilde

vill betala skatten vid gränspassagen får dock Tullverket uppbära skatten.

Denna befogenhet har Tullverket redan idag.

 Beslut enligt privatinförsellagen överklagas idag hos allmän

förvaltningsdomstol. Några särskilda bestämmelser om överklagande

finns inte i privatinförsellagen, vilket innebär att förvaltningslagen och

förvaltningsprocesslagen skall tillämpas. Kommittén föreslår att

bestämmelserna om omprövning och överklagande i LPP i stället skall

tillämpas på beslut enligt privatinförsellagen. Förslaget innebär bl.a. att

tiden för överklagande sträcks ut från tre veckor till i princip sex år och

att beskattningsmyndigheten får besluta om efterbeskattning. Att besluta

om skatt enligt privatinförsellagen är förhållandevis enkelt. Det får

vidare betraktas som osannolikt att det lång tid efter införseln skulle

komma fram uppgifter som utgör skäl att ändra ett meddelat beslut till

den skattskyldiges nackdel. Det säger sig nämligen självt att det är mer

eller mindre omöjligt att långt i efterhand kontrollera om en lämnad

deklaration innehöll riktiga uppgifter. Några befogenheter att genomföra

sådana kontroller finns för övrigt inte. Det är vidare svårt att se några

fördelar för de skattskyldiga med en överklagandetid på sex år. Mot

bakgrund av nu angivna förhållanden anser regeringen att nuvarande

ordning bör behållas.

20.2 Straffbestämmelsen i privatinförsellagen

Regeringens bedömning: Straffbestämmelsen i privatinförsellagen

skall vara kvar.

Kommitténs förslag: Straffbestämmelsen tas bort

Remissinstanserna: Riksåklagaren har inget att erinra mot en

avkriminalisering utan anser att möjligheten att påföra särskild avgift är

en fullt tillräcklig sanktion. Riksskatteverket tillstyrker med hänvisning

till tillämpningssvårigheter en avkriminalisering. Alkoholinspektionen,

och Generaltullstyrelsen motsätter sig en avkriminalisering.

Bakgrunden till regeringens bedömning: I 9 § privatinförsellagen

finns en straffbestämmelse. Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet

lämnar uppgift som befinns oriktig eller som underlåter att anmäla

skattepliktig införsel döms till böter. I ringa fall skall inte dömas till

ansvar. I andra stycket samma paragraf föreskrivs att lagen om straff för

varusmuggling och skattebrottslagen inte skall tillämpas på införsel

enligt privatinförsellagen. Bestämmelsen om straffansvar fördes in i

privatinförsellagen genom en lagändring 1996. I samband därmed

infördes även en bestämmelse om särskild avgift. Den särskilda avgiften

kan påföras resande om denne vid fullgörandet av

anmälningsskyldigheten lämnat en oriktig uppgift eller underlåtit att

anmäla en skattepliktig införsel. Vid den lagrådsgranskning som

föregick propositionen framhöll Lagrådet bl.a. att det inte fanns några

egentliga skäl för en ordning enligt vilken ekonomiska sanktioner för

samma förfarande skall kunna fastställas i två skilda procedurer och det

därför borde övervägas att låta antingen bötesstraffet eller den särskilda

avgiften utgå (se prop. 1995/96:116 s. 160). I propositionen anförde

regeringen emellertid att den inte var beredd att följa Lagrådets

rekommendation (a prop. s. 44). Som skäl framhölls bl.a. det inte var

lämpligt att helt avkriminalisera underlåtenhet att anmäla skattepliktig

införsel och att det därför borde finnas en straffsanktion. Om å andra

sidan bötesstraffet skulle vara den enda sanktionen skulle i vissa fall för

exempelvis personer med låga inkomster bötesstraffet i kronor räknat

bli lågt i förhållande till den undandragna skatten. De två olika

sanktionerna kompletterar således i viss mån varandra.

Skälen för regeringens bedömning: Regeringen anser fortfarande

att det inte är lämpligt att avkriminalisera underlåtenheten att anmäla

skattepliktig införsel. Att anmälningsskyldigheten föreslås bli ersatt

med en deklarationsskyldighet föranleder ingen annan bedömning.

Självfallet bör straffbestämmelsen ändras så att den i fortsättningen

avser underlåtenhet att deklarera skattepliktig införsel.

Högsta domstolen (HD) har i en i december 1997 meddelad dom

uttalat sig om vad som skall avses med ringa fall enligt 9 §

privatinförsellagen. Enligt HD talar övervägande skäl för att gränsen, när

det gäller införsel av spritdrycker, sätts vid två liter. Principen bör alltså

vara att om någon, utöver den skattefria mängden om en liter, för in

högst två liter utan att göra anmälan, det skall anses vara fråga om ett

ringa fall, såvida det inte föreligger speciella omständigheter som

föranleder en annan bedömning (HD:s dom i mål nr B 2701/97). Genom

HD:s dom har det klarlagts vad som skall avses som ringa fall när det

gäller införsel av spritdrycker. Detta bör underlätta tillämpningen av

straffbestämmelsen.

21 Identitetskontroll

Regeringens bedömning: Någon möjlighet för skattemyndigheten

att företa s.k. identitetskontroll bör inte införas.

Kommitténs förslag: Skattemyndigheten får befogenhet att vid

besök i verksamhetslokaler i samband med skattekontroll begära att en

person som befinner sig på platsen skall legitimera sig eller styrka sin

identitet på annat godtagbart sätt, om personen i fråga kan antas ha ett

sådant samband med den kontrollerade verksamheten att kännedom om

hans identitet är av betydelse för kontrollen. Begreppet besök i samband

med skattekontroll är avsett att omfatta såväl revisioner i

verksamhetslokaler som besök i andra sammanhang, exempelvis

taxeringsbesök. Den som bryter mot skyldigheten att identifiera sig

skall dömas till penningböter.

Remissinstanserna: Riksskatteverket tillstyrker förslaget.

Justitieombudsmannen, Kammarrätten i Stockholm och

Rikspolisstyrelsen är negativa till förslaget. De kritiska

remissinstanserna anför att förslaget får till följd att i princip alla måste

bära legitimation. Det finns för närvarande inte några bestämmelser om

en generell skyldighet för personer i Sverige att ständigt bära någon typ

av legitimationshandling. Att mot bakgrund av enbart

skatteförvaltningens behov införa en sådan skyldighet skulle föra för

långt. Riksåklagaren motsätter sig införandet av en straffsanktion.

Skälen för regeringens bedömning: Kommitténs förslag i denna

del har sin bakgrund i att skattemyndigheten med undantag för kontroll

enligt 4 § lagen om kontroll av yrkesmässiga vägtransporter av mineral-

oljeprodukter, alkohol och tobak enligt gällande ordning inte har

någon befogenhet att vid revisioner, taxeringsbesök eller andra kon-

troller kräva att en person skall uppge sin identitet och vid behov styrka

den med legitimation. Enligt kommitténs bedömning innebär det ett

stort avbräck i kontrollverksamheten att det inte finns någon skyldighet

för andra personer än den reviderade eller kontrollerade som befinner

sig på platsen, att uppge vilka de är och styrka det med legitimation.

Kommittén har därför föreslagit att skattemyndigheten skall få

befogenhet att göra identitetskontroll av de personer som befinner sig i

en verksamhetslokal när myndigheten avlägger ett besök i samband med

revision eller taxeringsbesök eller i något annat liknande sammanhang.

Enligt regeringens mening kan man inte avfärda de invändningar som

de kritiska remissinstanserna har riktat mot förslaget. Som instanserna

påpekat finns enligt gällande rätt ingen generell skyldighet att i vårt land

bära någon typ av legitimationshandling. Bestämmelser om skyldighet

att uppvisa legitimation i någon form torde finnas endast vid inresa i och

utresa ur landet, vid framförande av vissa motorfordon samt vid kontroll

av utlännings rätt att uppehålla sig här. Regeringen sätter inte i fråga att

skattemyndigheterna i den löpande verksamheten kan ha ett behov av att

avkräva legitimation inte bara av exempelvis den reviderade utan också

av andra som kan antas ha något samband med den kontrollerade verk-

samheten. Emellertid ansluter vi oss till Kammarrättens i Stockholm

uppfattning att enbart fiskala behov inte skall få vara avgörande vid över-

vägandena i den nu aktuella frågan. Skulle skattemyndigheterna ges möj-

lighet att avkräva legitimation skulle de i detta avseende få väsentligt

mer långtgående befogenheter än polisen.

Vid en samlad bedömning av det anförda anser regeringen att en befo-

genhet för skattemyndigheterna att vid besök i samband med skatte-

kontroll begära att en person som befinner sig på platsen skall

legitimera sig inte bör införas.

22 Skattekontroll av torg- och marknadshandel

m.m.

22.1 Nuvarande förhållanden

22.1.1 Regeringsformen och EG-rätten

Enligt 2 kap. 20 § första stycket regeringsformen får begränsningar i

rätten att driva näring eller utöva yrke införas endast för att skydda an-

gelägna allmänna intressen och aldrig i syfte att gynna enbart vissa per-

soner eller företag. Denna bestämmelse tillkom 1994, i samband med

att den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättig-

heterna och de grundläggande friheterna (Europakonventionen) inkorpo-

rerades i svensk rätt (se prop. 1993/94:117 s. 50 ff.).

I EG-rätten finns inga särbestämmelser om kontroll av sådan handel

som omfattas av lagen (1990:1183) om tillfällig försäljning (i det föl-

jande benämnd tillfällig handel). Det rådsdirektiv som finns på området

 Rådets direktiv 75/369/EEG av den 16 juni 1975 om åtgärder för att

främja den faktiska etableringsfriheten och friheten att tillhandahålla

tjänster som handelsresande och hemförsäljare har inget annat syfte än

vad som framgår av dess benämning. Direktivet förhindrar särbehandling

grundad på nationalitet vad gäller rätten att etablera sig och erbjuda

tjänster. Som exempel kan nämnas att en stat, som av de egna

medborgarna kräver företeende av skötsamhetsbevis, i fråga om med-

borgare i andra medlemsstater skall godta utdrag ur det andra landets

kriminalregister. Om något sådant intyg inte kan uppvisas, skall staten

godta en motsvarande handling utfärdad av behörig rättsinstans eller för-

valtningsmyndighet i utlänningens ursprungsland eller senaste

hemvistland, om det av denna handling framgår att villkoren är uppfyllda.

22.1.2 Annan lagstiftning

I svensk gällande rätt finns inga särbestämmelser om skattekontroll av

den tillfälliga handeln. Det finns inte heller några särskilda

bestämmelser i bokföringslagen (1976:125). De särbestämmelser som

finns tar sikte på antingen upprätthållandet av den allmänna ordningen

eller konsumentintressen.

Ordningslagen

Enligt 3 kap. 1 § ordningslagen (1993:1617) får en offentlig plats inom

detaljplanelagt område inte utan tillstånd av polismyndigheten användas

på ett sätt som inte stämmer överens med det ändamål som platsen har

upplåtits för eller som inte är allmänt vedertaget. Tillstånd behövs dock

inte om platsen tas i anspråk endast tillfälligt och i obetydlig omfattning

och utan att inkräkta på någon annans tillstånd (se prop. 1992/93:210 s.

274).

Torghandeln faller utanför kravet på tillstånd; det skall ju vara fråga

om att platsen används på ett sätt som inte stämmer överens med det

ändamål som den upplåtits för eller som inte är allmänt vedertaget.

En kommun får meddela de ytterligare föreskrifter för kommunen

eller del av denna som behövs för att upprätthålla den allmänna

ordningen på offentlig plats (se förordningen [1993:1632] med

bemyndigande för kommuner och länsstyrelser att meddela föreskrifter

enligt ordningslagen [1993:1617]). En sådan föreskrift omfattar också

torghandel, men syftar endast till att upprätthålla den allmänna

ordningen.

Lagen om tillfällig försäljning

Syftet med lagen (1990:1183) om tillfällig försäljning är att främja

konsumenternas långsiktiga intresse av tillgången till en god

kommersiell service med viktiga basvaror. Lagen gäller näringsidkare

som yrkesmässigt säljer varor till konsumenter. Den skall dock inte

tillämpas vid försäljning som bedrivs stadigvarande från ett fast

tillverknings- eller försäljningsställe eller i omedelbar anslutning till

näringsidkarens fasta tillverknings- eller försäljningsställe. Enligt

förarbetena (prop. 1990/91:17 s. 20 f.) är lagen tillämplig på all

tillfällighetshandel, oavsett om den bedrivs i lokaler eller liknande

utrymmen som utnyttjas vid enstaka tillfällen eller för kortare tid, från

försäljningsstånd, fordon eller andra anordningar som har ställts upp

utomhus eller genom kringföring. Lagen är alltså tillämplig även på

torghandel, marknadshandel samt handel som sker på mässor och

liknande (samma prop. s. 29).

Näringsidkaren är underkastad informationsskyldighet. Han skall

genom en väl synlig skylt eller på något annat verksamt sätt lämna upp-

lysning om sitt namn, sin postadress och sitt telefonnummer. Annat

verksamt sätt kan vara att ha texten på själva fordonet. Om det pris som

konsumenten sammanlagt skall betala överstiger 300 kr, skall

informationen dessutom lämnas skriftligen till konsumenten. Den som

uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot reglerna om

informationsskyldighet döms om förseelsen inte är ringa till

penningböter.

Lagen om tillfällig försäljning reglerar också i vilka få fall det krävs

tillstånd för försäljning. Utgångspunkten för lagstiftningen är att

tillstånd inte behövs. Om det behövs med hänsyn till varuförsörjningen i

ett visst område, får regeringen i en förordning föreskriva att försäljning

i området av kläder, skor eller sådana livsmedel som inte är avsedda för

förtäring på stället får ske bara efter särskilt tillstånd av den kommun där

området ligger. Genom förordningen (1990:1235) om kommunala före-

skrifter om tillfällig försäljning har regeringen också föreskrivit att

kommunerna får meddela föreskrifter om tillståndskrav. Av lagen fram-

går dock att föreskrifter får meddelas bara i fråga om försäljning som

sker i en lokal eller liknande utrymme som näringsidkaren utnyttjar vid

enstaka tillfällen eller för en kortare tid eller från ett fordon som huvud-

sakligen är inrättat för försäljning eller transport av varor.

Föreskrifterna får inte avse försäljning inom en lokal där någon annan

näringsidkare bedriver stadigvarande försäljning, försäljning från ett

fordon som har ställts upp efter tillstånd enligt 3 kap. 1 § ordningslagen

eller på ett salutorg eller någon liknande plats som kommunen har

upplåtit till allmän försäljningsplats eller försäljning vid allmänna

sammankomster eller offentliga tillställningar som avses i

ordningslagen.

Det är kommunen som fattar beslut om tillstånd. Kommunens beslut

får överklagas till länsstyrelsen, vars beslut i sin tur får överklagas hos

allmän förvaltningsdomstol. För prövning i kammarrätten krävs pröv-

ningstillstånd.

Den avreglering av den tillfälliga handeln som genomfördes 1990

gjordes med utgångspunkt i konsumenträttsliga hänsynstaganden. Främ-

jandet av en effektiv konkurrens ansågs vara ett viktigt led i konsument-

politiken. En framtida reglering av den tillfälliga handeln skulle utgå från

konsumentintresset. Strävan skulle vara att minska antalet regler och att

decentralisera beslutsfattandet. Vad beträffar synpunkten att en lagstift-

ning om den tillfälliga handeln borde fungera som en kontroll över att

tillfällighetsförsäljare betalar skatter och avgifter som de skall, kon-

staterade departementschefen kortfattat att man inte funnit belägg för att

näringsidkare som driver tillfällig handel generellt sett skulle vara

mindre benägna att betala skatt än näringsidkare som driver fast handel

samt att det redan fanns ett flertal föreskrifter med syfte att motverka

oegentligheter och att dessa generella föreskrifter på respektive område

borde skärpas om det behövdes ytterligare åtgärder (prop. 1990/91:17 s.

16 f.).

Lagen om tillfällig försäljning är föremål för en översyn. I

departementspromemorian Översyn av lagen om tillfällig försäljning

(Ds 1998:6) föreslås att systemet med föreskrifter om tillståndskrav

avskaffas. Vidare föreslås att överträdelser av bestämmelserna om

informationsskyldighet avkriminaliseras och att det i stället införs ett

system med administrativa avgifter. Förslaget i denna del innebär att i

första hand kommunerna ges rätt att utöva tillsyn och att ta ut en

administrativ avgift vid överträdelse av informationsskyldigheten. Om

plats för tillfällig försäljning upplåtits av annan än kommunen

tillkommer enligt förslaget rätten att ta ut avgift platsupplåtaren.

Promemorian är för närvarande föremål för remissbehandling.

Hemförsäljningslagen

Hemförsäljningslagen (1981:1361) tillämpas vid yrkesmässig

överlåtelse eller upplåtelse av lös egendom eller utförande av tjänster

till konsumenter för huvudsakligen enskilt bruk, om avtalet ingås vid

hembesök, vid telefonsamtal som är led i försäljning eller liknande

verksamhet eller under en av näringsidkaren organiserad utflykt till plats

utanför dennes fasta försäljningsställe. Lagen skall dock inte tillämpas

om det pris som konsumenten sammanlagt skall betala understiger

300 kr. Lagen innehåller huvudsakligen avtalsrättsliga bestämmelser.

22.1.3 Krav på översyn av skattekontrollen av den tillfälliga

handeln och Riksskatteverkets förslag

Den tillfälliga handeln, främst torg- och marknadshandeln, har ökat kraf-

tigt under de senaste åren samtidigt som den har avreglerats. Detta har

inneburit att en allt större uppmärksamhet har riktats mot den tillfälliga

handeln. Det har också från olika håll gjorts gällande att redovisningen

av skatter och avgifter är bristfällig inom vissa delar av den tillfälliga

handeln.

Skatteutskottet föreslog med anledning av ett par motioner

(motionerna 1991/92:Ju 810 och 1992/93:Sk803) i mars 1993 att

riksdagens revisorer skulle granska skattekontrollen av torg- och

gatuhandel i syfte att få klarlagt de problem som från kontrollsynpunkt

finns på detta område och även komma med förslag om hur

kontrollmöjligheterna skulle kunna förbättras. Riksdagens revisorer

konstaterade att skattekontrollen av den tillfälliga handeln och den

reguljära kontrollen på lokal nivå borde utvidgas. Revisorerna ansåg bl.a.

att åtgärder som skulle ge skattemyndigheterna möjlighet att göra egna

undersökningar angående identiteten hos den som bedriver skattepliktig

verksamhet borde övervägas. Revisorerna fann dock inte skäl att

genomföra en fördjupad granskning i ärendet med hänsyn till att

Riksskatteverket fått i uppdrag av regeringen att utreda dessa frågor.

Regeringen hade nämligen efter ett beslut av riksdagen under våren

1993 uppdragit åt Riksskatteverket att redovisa en bedömning av möjlig-

heterna att förbättra kontrollen av skatte- och avgiftsredovisningen inom

torg- och gatuhandel och verksamhet bedriven av för myndigheterna

okända personer. Riksskatteverket skulle också bedöma genomförbar-

heten och ändamålsenligheten av att förena den kommunala

tillståndsgivningen på detta område med krav på vissa former av

redovisning som är anpassade till gatuhandelns karaktär.

Riksskatteverket redovisade sin bedömning i en promemoria i

februari 1995 och föreslog därvid vissa konkreta åtgärder för att

underlätta skattekontrollen. Verket anser att skattemyndigheten bör ha

möjlighet att göra egna undersökningar av identiteten hos den som

bedriver näringsverksamhet och föreslår därför att en ny besöksform,

registreringsbesök, skall införas i taxeringslagen (1990:324).

Registreringsbesöket skall uteslutande syfta till att klargöra identiteten

beträffande en okänd näringsidkare eller den som företräder denne på

platsen, för efterföljande kontroll om vederbörande är registrerad i

skatteregistret. Registreringskontrollen skall få tillämpas mot en person

som kan antas vara näringsidkare och som säljer varor på ett sådant sätt

att det finns skäl att anta att lagen (1990:1183) om tillfällig försäljning

är tillämplig. Det skall finnas möjlighet att ta till straffsanktioner mot en

näringsidkare eller företrädare som vägrar att legitimera sig.

Riksskatteverket föreslår vidare att den som upplåter plats alternativt

ger tillstånd skall åläggas att avkräva hyresgästen ett bevis om att

F-skattsedel erhållits eller i undantagsfall att särskild A-skatt debiterats.

Verket påpekar att krav på innehav av F-skattebevis är vanligt redan i dag

när det gäller tjänster och upphandlingar, varför en utökning skulle te sig

naturlig. Ett undantag från kravet på F-skattebevis måste dock göras för

viss typ av försäljningar, såsom privatpersoners försäljningar i mindre

skala eller ideella föreningars icke skattepliktiga verksamhet. I de fall

hyresgästen eller tillståndssökanden gör gällande att näringsverksamhet

inte bedrivs eller att man är frikallad från skattskyldighet, skall det

åligga platsupplåtaren eller tillståndsgivaren att kontrollera de rätta

förhållandena med skattemyndigheten innan upplåtelse sker eller

tillstånd ges. Verket föreslår att reglerna införs i lagen om tillfällig för-

säljning.

I den enkät som Skatteflyktskommittén skickade till skattemyndighe-

terna i landet i samband med översynen av revisionsreglerna ställdes

bl.a. frågan vilka svårigheter skattemyndigheterna stött på vid kontroll av

torg- och gatuhandeln samt hur dessa svårigheter skulle kunna undvikas.

Av svaren att döma ligger svårigheterna huvudsakligen i problemet att få

fram handlarnas identitet. Skattemyndigheterna vill ha möjlighet att

själva kräva att handlarna skall identifiera sig.

I några fall har skattemyndigheterna fått till stånd ett samarbete med

kommunerna, på så sätt att kommunerna kräver att de personer som

önskar hyra torgplats uppger namn och personnummer eller företer

F-skattsedel. Vissa skattemyndigheter förordar att krav på företeende av

F-skattsedel för erhållande av torgplats skall införas. Några skattemyn-

digheter föreslår tvång på kassaapparat. En skattemyndighet har påpekat

att det kan innebära problem att behörigheten att besluta om revision

tillkommer skattemyndigheten där den reviderades hemortskommun är

belägen. Vidare skall ansökan enligt lagen (1994:466) om särskilda

tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet prövas av länsrätten i det län där

den som åtgärden avser hade sin hemortskommun den 1 november året

före det år då framställningen görs. Först om sådan länsrätt inte finns är

länsrätten i det län där åtgärden skall verkställas eller har verkställts

behörig.

22.2 Platsupplåtarens skyldigheter

Regeringens förslag: I en ny lag om särskild skattekontroll av torg-

och marknadshandel m.m. ges föreskrifter om att den som upplåter

en plats för torg- och marknadshandel m.m. skall föra anteckningar

om namn, personnummer, adress och telefonnummer för den som

platsen upplåts till och för dennes företrädare. Om det är fråga om en

juridisk person skall uppgifter om firma och organisationsnummer

antecknas. Om den som platsen upplåts till i stället överlämnar en

kopia av sin F-skattsedel behöver platsupplåtaren inte göra

anteckningar.

Uppgifterna skall bevaras av platsupplåtaren i sju år efter det

kalenderår upplåtelsen skedde.

Kommitténs förslag: Den som upplåter plats för tillfällig handel

skall vara skyldig att före upplåtelsen kontrollera huruvida den som

önskar få plats upplåten till sig är innehavare av F-skattsedel. Upplåtaren

skall också vara skyldig att infordra en kopia av F-skattsedeln eller, i de

fall sådan inte finns, föra anteckningar i enlighet med regeringens

förslag. I övrigt stämmer kommitténs förslag överens med regeringens.

Remissinstanserna: De flesta remissinstanser har inte yttrat sig i

denna del. Kammarrätten i Stockholm, Riksåklagaren,

Riksskatteverket, Föreningen Svensk Handel samt Torg- och

Marknadshandlarnas Ekonomiska Riksförening (TOMER) tillstyrker

eller har ingen erinran mot förslaget.

Skälen för regeringens förslag

Allmänna utgångspunkter

I takt med att den tillfälliga handeln ökat har det blivit allt tydligare att

skattemyndigheterna behöver bättre befogenheter för att kunna bedriva

en ändamålsenlig kontroll.

Som nämnts har det från olika håll hävdats att skatte- och avgiftsredo-

visningen är bristfällig inom delar av den tillfälliga handeln. Samtidigt

har det i vissa studier som gjorts beträffande den tillfälliga handeln kon-

staterats att det inte går att belägga att skattefusket skulle vara större i

den tillfälliga handeln än i den fasta handeln. Det är inte heller en miss-

tanke om att skattefusk är vanligare inom tillfällig handel än inom den

fasta handeln som utgör det huvudsakliga skälet för att skattemyndighe-

terna behöver bättre, eller helt enkelt andra kontrollbefogenheter. Beho-

vet av särskilda kontrollbefogenheter är i stället snarare kopplat till den

tillfälliga handelns karaktär. De som bedriver tillfällig handel är ofta

rörliga på ett helt annat sätt än de som bedriver sin handel från ett fast

driftställe. Handeln bedrivs ofta på flera olika orter runt om i landet och

således även i andra kommuner än hemortskommunen. Handlaren är ofta

endast en kort tid på varje ort. Denna rörlighet torde innebära att det är

möjligt att ställa sig utanför skattesystemet, som bygger på att

näringsidkare skall beskattas på en viss ort. Det befintliga

kontrollsystemet bygger i sin tur på bestämmelserna om taxering och

beskattningsbeslut samt deklarations- och upplysningsplikt.

Utgångspunkten är hela tiden att skattemyndigheten i förväg vet vem

som skall kontrolleras.

Regeringen delar Skatteflyktskommitténs bedömning att det är uppen-

bart att skattemyndigheterna behöver särskilda kontrollbefogenheter för

kontrollen av den tillfälliga handeln. Samtidigt är det självklart att dessa

befogenheter skall stå i rimlig proportion till de befogenheter som

skattemyndigheterna har vid kontrollen av den fasta handeln.

Mot bakgrund av det nu anförda bör den som upplåter en plats för

torg- eller marknadshandel eller för annan liknande handel kunna åläggas

en viss skyldighet att vidta åtgärder för att underlätta skattekontrollen.

Det bör dock inte ställas alltför långtgående krav på upplåtaren. De åt-

gärder som upplåtaren skulle kunna åläggas att vidta bör kunna vidtas lätt

och snabbt, utan att upplåtaren tvingas företa betungande utredningar.

Utformningen av en bestämmelse om platsupplåtarens skyldigheter

En bestämmelse som reglerar platsupplåtarens åligganden vid en plats-

upplåtelse skulle kunna utformas på så sätt att den som skall bedriva

handel på den upplåtna platsen skall kunna förete ett bevis som utfärdats

av skattemyndigheten efter en prövning som tar sikte på den skattskyl-

diges skötsel av redovisning och betalning av skatter och avgifter. Plats-

upplåtaren kan då åläggas att kontrollera att den som önskar få plats

upplåten till sig innehar ett sådant bevis.

Av allt att döma skulle det befintliga systemet med F-skattsedel och

tillhörande F-skattebevis kunna användas även i detta sammanhang.

F-skattebeviset skulle således kunna tjäna som bevis för att innehavaren

bedriver seriös näringsverksamhet.

Flertalet av de handlare som bedriver näringsverksamhet inom den

ambulerande handeln innehar enligt uppgift från Torg- och Marknads-

handlarnas Ekonomiska Riksförening (TOMER) F-skattsedel.

Emellertid finns det inte något skatterättsligt krav att en näringsidkare

skall inneha F-skattsedel. Vidare förekommer det att handel bedrivs mer

eller mindre tillfälligt eller sporadiskt av exempelvis ideella föreningar

och privatpersoner som inte bedriver näringsverksamhet. För dessa

kommer innehav av F-skattsedel inte i fråga. Riksskatteverket har

föreslagit (se avsnitt 22.1.3) att en platsupplåtare skall vara skyldig att

kontrollera de rätta förhållandena med skattemyndigheten innan plats

upplåts i de fall den som önskar få en plats upplåten till sig gör gällande

att han inte bedriver näringsverksamhet eller att han är befriad från

skattskyldighet. Med hänsyn bl.a. till att det råder absolut sekretess i

skatteärenden kan det ifrågasättas vad en sådan kontroll skulle ge.

Upplåtaren skulle sannolikt i de flesta fall inte kunna få ett tillräckligt

underlag för en bedömning av huruvida den som önskar få plats upplåten

till sig är seriös eller inte. Det mest effektiva sättet att få till stånd ett

heltäckande kontrollsystem vore att införa krav på att även de personer

som inte har F-skattsedel skall inneha något slags tillstånd utfärdat av

skattemyndigheten. Ett sådant system skulle dock medföra en tämligen

omfattande administration. Det torde också vid en jämförelse med

exempelvis kontrollen av den fasta handeln kunna upplevas som

oproportionerligt långtgående. I likhet med Skatteflyktskommittén anser

regeringen att ett kontrollsystem av den nu aktuella handeln bör vara

mindre långt gående.

Skatteflyktskommittén har föreslagit att en upplåtare av plats för det

som kommittén kallar tillfällig handel skall åläggas en skyldighet att vid

upplåtelsen infordra en kopia av F-skattebevis i de fall sådant finns. Om

platshyraren inte har F-skattebevis skall upplåtaren i stället föra anteck-

ningar om platshyraren. Av dessa anteckningar skall platshyrarens och

dennes eventuella ställföreträdares namn, personnummer, adress och

telefonnummer framgå. Vidare skall i förekommande fall firma och

organisationsnummer antecknas.

Regeringen anser att kommitténs förslag i fråga om omfattningen av

en platsupplåtares skyldigheter vid upplåtelse av plats i allt väsentligt

vara lämpligt. Med hänsyn till dels att det inte finns något skatterättsligt

krav att en näringsidkare måste inneha F-skattsedel, dels att det torde

finnas ett stort antal handlare som inte innehar F-skattsedel eftersom de

endast tillfälligt ägnar sig åt torg- och marknadshandel eller liknande

handel, anser vi dock att nu aktuella skyldigheter bör utformas på så sätt

att platsupplåtaren skall föra vissa anteckningar avseende den som

platsen upplåts till. De uppgifter som platsupplåtaren skall anteckna i

samband med upplåtelsen skall avse namn eller firma, person- eller

organisationsnummer, adress och telefonnummer för den som platsen

upplåts till och, i förekommande fall, för dennes företrädare. De flesta

uppgifterna framgår av F-skattebeviset. Mot bakgrund härav anser vi att

platsupplåtarens anteckningsskyldighet även kan fullgöras genom att

handlaren, om denne är innehavare av F-skattsedel, överlämnar en kopia

av sitt F-skattebevis till upplåtaren.

Enligt vår mening skall platsupplåtarens skyldigheter fullgöras vid alla

platsupplåtelser. Det skall således sakna betydelse huruvida ersättning

utgår för upplåtelsen eller om den är vederlagsfri. Mot den bakgrunden

bör i den föreslagna lagen den som önskar få plats upplåten till sig inte,

på sätt kommittén gjort, benämnas platshyrare.

När det gäller vilken handel som skall omfattas av förslaget har

kommittén föreslagit en lösning som innebär att den handel, för vilken

upplåtelse sker, är sådan handel som omfattas av lagen (1990:1183) om

tillfällig försäljning. Härav följer bl.a. att om den som önskar få plats

upplåten till sig inte är en näringsidkare, skulle platsupplåtaren inte vara

skyldig att föra anteckningar om namn, adress m.m. En annan följd av

kommitténs förslag är att platsupplåtarens skyldigheter inte skulle

aktualiseras för det fall den som platsen upplåts till inte är en varuför-

säljare utan i stället utbjuder tjänster inom exempelvis skönhetsvård

eller spådom. Enligt vår mening bör en platsupplåtare vara skyldig att

föra anteckningar om namn, adress m.m. även vid upplåtelse av plats för

sådan verksamhet som nyss nämnts. Vi föreslår därför att den som

upplåter plats för all handel utom sådan handel som en näringsidkare

bedriver i permanenta lokaler eller i omedelbar anslutning till dessa,

skall åläggas skyldighet att föra anteckningar om handlarens namn m.m.

eller att inhämta handlarens F-skattebevis på sätt som närmare angetts i

det föregående. Härav följer att den föreslagna lagen blir tillämplig i

samband med platsupplåtelse om platsen skall nyttjas för försäljning

från torg, gator, marknader, mässor, loppmarknader, tillfälligt utnyttjade

lokaler eller liknande. Det saknar vidare betydelse om den som platsen

upplåts till är en näringsidkare eller inte. Det spelar heller ingen roll om

platsen skall disponeras för att bjuda ut varor eller tjänster.

Platsupplåtarens skyldigheter i samband med upplåtelse av plats bör

regleras i en ny lag med rubriken Lag om särskild skattekontroll av torg-

och marknadshandel m.m. Som redan framgått avses med uttrycket torg-

och marknadshandel i den nya lagen all handel utom sådan som en

näringsidkare stadigvarande bedriver i permanenta lokaler eller i

omedelbar anslutning till dessa.

De uppgifter som platsupplåtaren inhämtat kan i första hand vara av

intresse i skatteutredningar. Uppgifterna bör därför bevaras åtminstone

under den tid då det normalt kan bli aktuellt att skattemyndigheten

initierar ett eftertaxerings- eller efterbeskattningsärende beträffande

den som fått plats upplåten till sig. Skattemyndighetens beslut om

eftertaxering eller efterbeskattning skall i normalfallet meddelas före

utgången av femte året efter taxeringsåret eller utgången av sjätte året

efter beskattningsåret. Detta innebär att uppgifter som inhämtats vid en

skattekontroll kan behövas i beskattningsarbetet i åtminstone sex år. Om

den som får plats upplåten till sig har brutet räkenskapsår, kan uppgif-

terna behöva bevaras i mer än sex år. I likhet med Skatteflyktskommittén

föreslår vi därför att platsupplåtaren skall bevara uppgifterna i sju år

efter det kalenderår då upplåtelsen skedde.

22.3 Skattemyndighetens kontroll

Regeringens förslag: Skattemyndigheten får förelägga en

platsupplåtare att överlämna inhämtade uppgifter om platsupplåtelser.

Föreläggandet får förenas med vite.

Skattemyndigheten får besluta om revision för att kontrollera om

platsupplåtaren uppfyllt sina skyldigheter.

Skattemyndigheten får för att identifiera en person som bedriver

eller kan antas bedriva torg- och marknadshandel besluta om

kontrollbesök på platsen där handeln bedrivs. Myndigheten får vid ett

sådant besök kontrollera innehav av F-skattsedel och ställa frågor om

verksamheten.

Kommitténs förslag stämmer i huvudsak överens med regeringens

förslag i fråga om skattemyndighetens begäran om uppgifter och om

revision. Kommittén har dessutom föreslagit att skattemyndigheten

skall få besluta om identifieringsbesök. Vid ett sådant besök skall

myndigheten, utöver att efterfråga identiteten på en person som befinner

sig på platsen, kontrollera innehav av F-skattsedel och ställa frågor om

verksamheten.

Remissinstanserna: Riksskatteverket, Föreningen Svensk Handel

och Torg- och Marknadshandlarnas Ekonomiska Riksförening

(TOMER) tillstyrker förslaget. Riksåklagaren har inget att erinra mot

förslaget om identifieringsbesök, men är tveksam till behovet av

möjligheten att genomföra revision. Justitieombudsmannen anser att

det skulle föra för långt att uppställa krav på legitimation.

Skälen för regeringens förslag: Det har från bl.a. Konsumentverket

framställts ett förslag om att tillståndsgivare och upplåtare av platser för

tillfällig handel skall åläggas en skyldighet att lämna kontrolluppgift om

upplåtelserna till skattemyndigheten. Förslaget innebär att

skattemyndigheten skulle få en kontrolluppgift för varje upplåtelse som

sker. De företrädare för skatteförvaltningen som Skatteflyktskommittén

varit i kontakt med, har emellertid invänt att det skulle innebära stora

svårigheter att hantera en så stor mängd av uppgifter som detta skulle ge.

Det har vidare påpekats att många av de uppgifter myndigheten skulle få,

skulle vara överflödiga i den bemärkelsen att myndigheten redan har

kännedom om den aktuella handlarens verksamhet.

Mot bakgrund av det anförda har Skatteflyktskommittén bedömt att

det inte finns något behov av en löpande uppgiftsskyldighet för platsupp-

låtaren. Regeringen delar kommitténs bedömning.

Däremot kan det finnas ett behov hos skattemyndigheten att hämta in

uppgifter från en platsupplåtare. Regeringen föreslår därför att

skattemyndigheten skall ha en möjlighet att förelägga en platsupplåtare

att överlämna nu aktuella uppgifter. Föreläggandet bör få förenas med

vite.

Förutom möjligheten för skattemyndigheten att begära in uppgifter

om upplåtelser från en platsupplåtare har kommittén gjort den bedöm-

ningen att myndigheten bör ges möjlighet att kontrollera att den som

upplåter eller har upplåtit plats har fullgjort sina skyldigheter. För att

företa en sådan kontroll skall skattemyndigheten enligt kommittén

kunna besluta om revision av platsupplåtaren.

Regeringen anser att skattemyndigheten bör ges en sådan revisions-

möjlighet som kommittén föreslagit. Mot bakgrund härav föreslår vi att

det införs en revisionsbestämmelse i den nya lagen. Ett beslut om sådan

revision skall ha som enda syfte att kontrollera att platsupplåtaren

fullgjort sina skyldigheter enligt den nya lagen. Det får således inte vara

fråga om en skatterevision av platsupplåtaren. Om skattemyndigheten

vill företa en sådan skall i stället revisionsbestämmelserna i

taxeringslagen (1990:324), skattebetalningslagen (1997:483) eller

andra skattelagar tillämpas.

Den här föreslagna revisionen skall kunna göras hos den som har eller

kan antas ha upplåtit plats för sådan handel som omfattas av den nya

lagen om särskild skattekontroll av torg- och marknadshandel m.m.

Revisionen skall, i likhet med vad som gäller för skatterevision, få göras

endast hos den som är eller kan antas vara bokföringsskyldig enligt bok-

föringslagen (1976:125) eller skyldig att föra räkenskaper enligt jord-

bruksbokföringslagen (1979:141) och hos annan juridisk person än

dödsbo. Vidare skall revisionen bedrivas i samverkan med den enskilde

och på ett sådant sätt att den inte i onödan hindrar verksamheten. Över

huvud taget bör beträffande förfarandet vid revision samma regler gälla

som för taxeringsrevisioner. Vi föreslår därför att bestämmelserna i

3 kap.

9 14 c §§ taxeringslagen skall vara tillämpliga i fråga om revisioner

som företas med stöd av den föreslagna lagen.

Med hänsyn till att det undantagsvis kan inträffa att revision inte kan

genomföras i samverkan och samförstånd med platsupplåtaren föreslår

vi att lagen (1994:466) om särskilda tvångsåtgärder i beskattningsför-

farandet skall vara tillämplig även beträffande dessa revisioner.

Detsamma skall gälla för kontroll av att ett föreläggande fullgjorts

riktigt och fullständigt. Förslaget föranleder ett tillägg i 1 § andra

stycket den nyss nämnda lagen.

Sedan den 1 november 1997 har skattemyndigheten möjlighet att be-

sluta om revision dels för att kontrollera löpande beskattningsårs räken-

skaper, dels för att inhämta uppgifter avseende annan än den som revide-

ras, s.k. tredjemansrevision (se prop. 1996/97:100, bet.

1996/97:SkU23, rskr. 1996/97:276, SFS 1997:494). Härigenom

kommer skattekontrollverksamheten att underlättas med avseende på all

näringsverksamhet.

Redan förekomsten av dessa möjligheter torde givetvis underlätta

kontrollen även av torg- och marknadshandeln. Det kan dock finnas

behov av ytterligare en kontrollbefogenhet. Det största hindret för att

kontrollen av dem som bedriver torg- och marknadshandel skall kunna

genomföras på ett effektivt sätt torde vara skattemyndighetens

svårigheter att få kännedom om handlaren och dennes verksamhet. Torg-

och marknadshandel är till sin natur oftast ambulerande eller tillfällig.

Med anledning härav är det nödvändigt med kontroller på den plats där

handeln bedrivs. Även om platsupplåtaren åläggs en viss skyldighet att

kontrollera torg- och marknadshandlaren som får plats upplåten till sig,

bör skattemyndigheten ha en möjlighet att själv genomföra kontroller.

Det kan också finnas ett behov av att verifiera platsupplåtarens uppgifter.

Slutligen finns det sådana situationer där platsupplåtaren underlåtit att

fullgöra sina skyldigheter eller någon föregående platsupplåtelse över

huvud taget inte ägt rum.

Mot bakgrund av det anförda har kommittén och Riksskatteverket, i

allt väsentligt samstämmigt, anfört att skattemyndigheten bör få en befo-

genhet att företa besök hos den som bedriver tillfällig handel utan sam-

band med revision eller med ett visst taxeringsärende. Syftet med

besöket skulle vara att insamla information om handlarens eller dennes

företrädares och eventuella anställdas identitet för avstämning mot

skatteregistren. Detta föreslagna identifieringsbesök (av

Riksskatteverket benämnt registreringsbesök) motsvarar i stort sett den

kontroll av den tillfälliga handeln som i dag görs i samverkan mellan

polisen och skattemyndigheten. Denna har ofta formen av ett besök som

huvudsakligen syftar till att identifiera handlaren och dennes anställda

eller andra medhjälpare. Kommittén har föreslagit att det skall införas

bestämmelser som ger skattemyndigheten befogenhet att göra identifie-

ringsbesök för att identifiera en enskild som kan antas bedriva tillfällig

handel.

 Förslaget har kritiserats av Justitieombudsmannen på den grunden att

förslaget i praktiken innebär att den som bedriver, för egen räkning eller

som anställd, torg- och marknadshandel måste bära någon typ av legiti-

mationshandling. Några bestämmelser om generell skyldighet att

ständigt medföra legitimationshandlingar finns inte i nuläget.

Enligt regeringens bedömning är det givetvis viktigt att den av skatte-

myndigheten bedrivna skattekontrollen blir så effektiv som möjligt.

Med hänsyn härtill finns det ett behov av att skattemyndigheten ges

möjlighet till kontrollåtgärder med särskilt avseende på dem som

bedriver torg- och marknadshandel. Vi delar därför kommitténs

uppfattning att skattemyndigheten i syfte att identifiera en person som

bedriver eller kan antas bedriva torg- och marknadshandel bör få besluta

om kontrollbesök på den plats där handeln bedrivs. Vid ett sådant besök

bör myndigheten, förutom att kontrollera handlarens identitet, få

kontrollera innehav av F-skattsedel och ställa frågor om verksamheten.

Kontrollen skall kunna göras oavsett om handeln sker i

näringsverksamhet eller inte, eftersom skattemyndigheten kan ha ett

behov av att fastställa huruvida näringsverksamhet föreligger eller inte.

Kommitténs förslag att en person som befinner sig på platsen skall

vid straffansvar vara skyldig att på skattemyndighetens begäran

legitimera sig eller på annat godtagbart sätt styrka sin identitet innebär,

såsom några av remissinstanserna påpekat, ett legitimationskrav för dem

som ägnar sig åt torg- och marknadshandel. Det kan visserligen vara så

att skattemyndigheten har ett behov av att kontrollera en persons

identitet i nu angivna situationer. Emellertid kan enligt regeringens

mening inte enbart skattemyndigheternas behov få vara avgörande när det

gäller skyldighet att bära legitimationshandling. Mot bakgrund härav

skulle det föra för långt att uppställa ett krav på legitimation. I detta

sammanhang bör erinras om att det enligt regeringens uppfattning redan

med stöd av gällande bestämmelser är möjligt för skattemyndigheten att

i viss utsträckning efterfråga en persons identitet. Den som på skatte-

myndighetens begäran uppvisar F-skattsedel eller som lämnar svar om

verksamheten kan, om myndigheten anser att behov finns, uppmanas att

styrka sin identitet. Detsamma gäller för övrigt den reviderade vid en

revision. Vid en revision är den reviderade, det vill säga näringsidkaren

själv eller dennes företrädare, skyldig att tillhandahålla de handlingar

och lämna de upplysningar som behövs för revisionen. Denna skyldighet

innefattar också en skyldighet för den reviderade att tala om vem han är

och vid behov att också styrka sina uppgifter.

22.4 Kontrollavgift

Regeringens förslag: Skattemyndigheten skall påföra platsupplåta-

ren en kontrollavgift på 2 000 kr för varje upplåtelsetillfälle då denne

inte fullgjort sina skyldigheter att föra anteckningar om

platsupplåtelser, att bevara uppgifterna eller att överlämna

uppgifterna till myndigheten.

Platsupplåtaren skall befrias från avgiften om det framstår som

uppenbart oskäligt att ta ut den.

Kommitténs förslag stämmer i huvudsak överens med regeringens

förslag. Kommittén har dock föreslagit att avgiften skall uppgå till

1 000 kr.

Remissinstanserna: Endast ett fåtal instanser har yttrat sig.

Riksåklagaren är tveksam till behovet av en särskild kontrollavgift.

Torg- och Marknadshandlarnas Ekonomiska Riksförening (TOMER)

föreslår att kontrollavgiften bestäms till 2 000 kr, eftersom avgiften bör

vara högre än platsupplåtarens intäkt för en upplåten plats.

Skälen för regeringens förslag: För att säkerställa att

platsupplåtaren fullgör sina skyldigheter anser Skatteflyktskommittén

att skattemyndigheten skall kunna besluta om en administrativ

sanktionsavgift, platsupplåtares kontrollavgift. Regeringen delar

kommitténs uppfattning. Sanktionen skall avse endast själva

skyldigheten att dels ta in uppgifter och att föra anteckningar om dem

som önskar få plats upplåten till sig, dels att bevara dessa uppgifter i sju

år efter det kalenderår upplåtelsen skedde och att på begäran överlämna

uppgifterna till skattemyndigheten (se avsnitt 22.2 och 22.3).

Upplåtaren bör inte åläggas någon skyldighet att efterforska om de

uppgifter som lämnas av den som platsen upplåts till är riktiga.

Platsupplåtaren bör heller inte ges någon befogenhet att kräva att

motparten skall legitimera sig. Inte heller har upplåtaren i normalfallet

någon möjlighet att kontrollera uppgifterna mot dataregister eller dylikt.

När det härefter gäller avgiftens storlek bör utgångspunkten vara att

avgiften skall vara kännbar men samtidigt stå i rimlig proportion till för-

seelsen. Kommittén har föreslagit att avgiften skall uppgå till 1 000 kr

för varje enskilt tillfälle då skyldigheten inte uppfyllts. I detta

sammanhang kan nämnas att i departementspromemorian Översyn av

lagen om tillfällig försäljning (Ds 1998:6, se avsnitt 22.1.2) föreslås att

en avgift på 2 000 kr skall tas ut om en näringsidkare inte uppfyller sin

informationsskyldighet i fråga om namn m.m. vid tillfällig försäljning.

Med hänsyn härtill och till vad TOMER anfört i sitt remissvar föreslår

regeringen att avgiften skall uppgå till 2 000 kr.

Vi föreslår, i likhet med kommittén, att platsupplåtaren skall befrias

från avgiften om det framstår som uppenbart oskäligt att ta ut den.

Ett beslut om platsupplåtarens kontrollavgift skall kunna överklagas

till allmän förvaltningsdomstol, se avsnitt 22.5.

22.5 Förfarandet

Regeringens förslag: Skattemyndigheten i den region där torg- och

marknadshandeln bedrivs eller har bedrivits skall fatta beslut enligt

den nya lagen. Myndigheten ges möjlighet att uppdra åt en annan

skattemyndighet att i ett visst ärende eller en viss grupp av ärenden

fatta beslut.

När det gäller debitering och betalning av platsupplåtarens

kontrollavgift samt förfarandet i övrigt skall bestämmelserna i

skattebetalningslagen (1997:483) gälla. Prövningstillstånd skall

krävas vid överklagande till kammarrätten.

Kommitténs förslag i sak stämmer i allt väsentligt överens med

regeringens. Kommittén har dock föreslagit en annan lagteknisk lösning

som innebär att detaljerade bestämmelser om behörighet att fatta beslut,

omprövning, överklagande och företrädare för det allmänna tas in i den

föreslagna lagen.

Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har yttrat sig.

Skälen för regeringens förslag: Beslut i taxeringsärenden fattas i

normalfallet av skattemyndigheten i det län där den skattskyldiges

hemortskommun för taxeringsåret är belägen och beslut om mervärdes-

skatt av skattemyndigheten i det län där den skattskyldige är registrerad.

Fr.o.m. årsskiftet 1998/99 skall i fråga om behörig skattemyndighet

gälla att beslut fattas av skattemyndigheten i den region där den

skattskyldiges hemortskommun är belägen respektive den skattskyldige

är registrerad för mervärdesskatt. Beslut om kontrollåtgärder fattas

enligt huvudregeln av den skattemyndighet som fattar

beskattningsbesluten (beskattningsmyndigheten). Det finns dock en

möjlighet för beskattningsmyndigheten att uppdra åt en annan

skattemyndighet att fatta beslut i dess ställe i ett visst ärende eller i en

viss grupp av ärenden.

För att kunna tillämpa den nyss angivna huvudregeln krävs att det har

fastställts vem som skall kontrolleras för att man härefter skall kunna

avgöra vilken skattemyndighet som är beskattningsmyndighet i det ak-

tuella fallet. En sådan lösning är när det gäller torg- och marknadshandel

orealistisk. Det skulle nämligen innebära att flera olika skattemyndig-

heter måste fatta beslut om kontrollåtgärder vid en och samma marknad

eller mässa, eftersom försäljarna vanligtvis kommer från ett flertal olika

orter. Om det är platsupplåtaren som skall kontrolleras kan det också

vara så, att dennes hemortskommun inte är densamma som den kommun

inom vilken plats för försäljning upplåts eller har upplåtits.

För att skattemyndigheten på ett effektivt sätt skall kunna använda sig

av de möjligheter som den föreslagna lagen ger bör beslut fattas och

kontrollåtgärder genomföras av skattemyndigheten i det län eller den

region där den som fått plats upplåten till sig bedriver eller har bedrivit

den verksamhet som skall kontrolleras. Det är sedan upp till den

skattemyndigheten att i förekommande fall sortera de insamlade

uppgifterna och, om den enskilde är hemmahörande i ett annat län eller i

en annan region, överlämna de uppgifter som kan vara av intresse till den

behöriga beskattningsmyndigheten inom ramen för den prövning som

skall göras enligt 14 kap. 3 § första stycket sekretesslagen (1980:100).

Av praktiska skäl bör det också vara den skattemyndighet som utför

kontrollen som fattar beslut om platsupplåtarens kontrollavgift. Mot

bakgrund av det anförda föreslår vi att skattemyndigheten i den region

eller, intill utgången av år 1998, det län där torg- och marknadshandeln

bedrivs eller har bedrivits skall vara behörig att fatta beslut enligt den

föreslagna lagen.

Eftersom det kan förekomma situationer då det skulle vara ändamåls-

enligt och rationellt att flytta beslutsbehörigheten mellan två skattemyn-

digheter bör det vara möjligt för den skattemyndighet som är

beslutsbehörig att uppdra åt en annan skattemyndighet att fatta beslut i

dess ställe. Ett uppdrag till en annan skattemyndighet skall få ges endast

om den andra myndigheten går med på det och om det inte medför

avsevärda besvär för den som beslutet rör.

När det gäller skatte- och avgiftsredovisningar, in- och utbetalningar

av skatter och avgifter samt omprövning och överklagande finns bestäm-

melser i skattebetalningslagen (1997:483). Med hänsyn härtill och till

att det är en grundläggande målsättning att den lagens förfaranderegler

skall omfatta hanteringen av skatter och avgifter så långt som möjligt

föreslår vi att skattebetalningslagens bestämmelser skall gälla i fråga om

dels debitering och betalning av platsupplåtarens kontrollavgift, dels

förfarandet i övrigt.

I likhet med vad som gäller för flertalet av de måltyper som finns i

allmän förvaltningsdomstol bör det enligt regeringens mening uppställas

ett krav på prövningstillstånd i ledet länsrätt kammarrätt. Vi anser

därför att det i 22 kap. 11 § skattebetalningslagen bör införas en

bestämmelse om detta.

22.6 Krav på kassaapparat

Regeringens bedömning: Något krav på kassaapparat bör inte in-

föras.

Kommitténs bedömning överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har yttrat sig.

Skälen för regeringens bedömning: Det har från

skattemyndigheternas sida föreslagits (se avsnitt 22.1.3) att det skall

införas krav på att de näringsidkare som bedriver tillfällig handel skall ha

en plomberbar kassaapparat.

Möjligheten att kunna avstämma inkomsterna mot kassaremsor skulle

givetvis göra det lättare för skattemyndigheterna att genomföra kontrol-

ler. Det kan dock ifrågasättas om ett eventuellt krav på kassaapparat bör

begränsas till den tillfälliga handeln. Behovet av att kunna göra avstäm-

ningar mot kassaremsor torde vara lika stort vid kontroller av den fasta

handeln. Ett införande av krav på kassaapparat skulle också innebära

ändringar i bokföringslagen (1976:125) och därmed också överväganden

som inte är av rent skatterättslig art.

Sammanfattningsvis anser vi, i likhet med kommittén, att frågan om

ett eventuellt införande av krav på kassaapparat bör behandlas i ett större

sammanhang. Vi lämnar därför inte något förslag i denna del.

23 Ekonomiska konsekvenser

Förslagen innebär att Tullverket får ansvaret för den nya

kontrollverksamheten. Det innebär att Tullverket skall kontrollera

yrkesmässiga transporter över hela landet, omhänderta varor m.m. för

kontroll, besluta om skatt på omhändertagna punktskattepliktiga varor,

ansöka om förverkande, sälja eller förstöra förverkad egendom, besluta

om transporttillägg, vara den enskildes motpart vid överklagande av

beslut enligt den nya lagen samt utreda brott enligt den nya lagen.

Dessutom föreslås Tullverket få befogenhet att omhänderta och

förverka skattepliktiga alkohol- och tobaksvaror som förs in till Sverige

för privat bruk. Sådana befogenheter har Tullverket redan i dag enligt

tullagen och inregränslagen. Det nya i kontrollverksamheten är att

Tullverket får kontrollera transporter av gemenskapsvaror utan krav på

att varorna i fråga omfattas av någon införselrestriktion och att

kontroller får genomföras över hela landet. Tullverkets nuvarande

kontrollverksamhet skall med andra ord i fortsättningen även omfatta

EU-interna transporter av punktskattepliktiga varor som är i fri

omsättning. Regeringens utgångspunkt är att de nya uppgifterna skall

utföras inom Tullverkets befintliga infrastruktur. Det är inte möjligt att

närmare beräkna kostnaderna för varje enskilt förslag som t.ex.

kostnaderna för förvaring av omhändertagen egendom. Orsaken härtill är

bl.a. att det i förväg är svårt att bedöma kontrollernas träffsäkerhet. En

annan faktor av betydelse är att Tullverkets samlade kontrollresurser vad

gäller punktskatter bör styras dit problemen med

punktskatteundandragandena för tillfället är som störst.

Tullmyndigheterna föreslås för kontrollverksamheten få

terminalåtkomst till bl.a. register som förs av Skattemyndigheten i

Dalarnas län och Alkoholinspektionen. Skattemyndigheterna föreslås få

åtkomst till tullregistret. Terminalåtkomst medför betydande fördelar

för användarna. Kostnaderna för att möjliggöra sådan åtkomst skall

finansieras inom berörda myndigheters befintliga anslag.

Beslut enligt den nya lagen om punktskattekontroll skall överklagas

till allmän förvaltningsdomstol. Förvaltningsdomstolarna skall dessutom

som första instans pröva ansökningar om förverkande. Det är därför

sannolikt att förslagen kommer att öka arbetsbelastning för de allmänna

förvaltningsdomstolarna. Att den nya lagen om punktskattekontroll

innehåller tre nya straffbestämmelser kan emellertid inte förväntas

påverka arbetsbelastningen för de allmänna domstolarna. Hur mycket de

allmänna förvaltningsdomstolarnas arbetsbelastning kommer att öka är

svårt att beräkna på förhand. Regeringen avser därför att under 1999

utvärdera hur de allmänna förvaltningsdomstolarnas arbetsbelastning har

påverkats och vilka kostnader som kan ha orsakts av detta. Eventuellt

ökade kostnader för de allmänna förvaltningsdomstolarna skall

finansieras inom utgiftsområdet för skatteförvaltningen och Tullverket.

Polisen skall enligt förslagen medverka i den nya

kontrollverksamheten och lämna tullmyndigheten den handräckning som

behövs för kontrollverksamheten. Det är sannolikt att polisens

medverkan endast kommer att behövas i undantagsfall. Förslagen

beräknas därför inte leda till ökade kostnader för polisen.

Riksskatteverket ges rätt att överta det allmännas talan både i mål

enligt den nya lagen om punktskattekontroll och enligt

privatinförsellagen. Dessutom skall Riksskatteverket i mål enligt

nämnda lagar föra det allmännas talan i Regeringsrätten. Regeringen

bedömer att Riksskatteverket kan klara denna nya uppgift inom ramen

för nuvarande anslag.

Redan i dag får yrkesmässiga transporter av punktskattepliktiga varor

kontrolleras över hela landet. Det som är nytt med regeringens förslag

är att varor m.m. kan omhändertas för kontroll om det finns anledning att

anta att punktskattepliktiga varor transporteras i strid med kraven på

ledsagardokument och säkerhet. Transportörer som regelmässigt

uppfyller nämnda krav kommer därför inte att få sina transporter

avbrutna av ett omhändertagande. Det går dock inte att undvika att även

seriösa transportörer stoppas för kontroll med förseningar som följd.

Det ligger nämligen i sakens natur att kontrollinsatser kan medföra vissa

olägenheter för transportörer. Detta är dock, som tidigare nämnts, inget

nytt. Redan i dag är det möjligt att kontrollera yrkesmässiga transporter

över hela landet. Förslaget innebär emellertid att frekvensen av sådana

kontroller ökar. Enligt regeringens bedömning bör detta inte leda till

några nämnvärda nackdelar för transportbranschen. Dessutom leder ett

utbrett skatteundandragande till att seriösa näringsidkare konkurreras ut

av illegala aktörer varför näringslivet bör se det som en fördel att

statsmakterna ingriper mot den illegala hanteringen av

punktskattepliktiga varor.

Som tidigare nämnts får tullmyndigheten befogenhet att i vissa fall

besluta om skatt på omhändertagna punktskattepliktiga varor. Det är

rimligt att anta att det kommer att leda till att skatt påförs i fall där den

skattskyldige inte hade för avsikt att betala skatten. Huruvida detta

verkligen leder till ökade skatteintäkter är dock svårt att beräkna, inte

minst mot bakgrund av att betalningsviljan kan förväntas vara låg i nu

aktuella fall. Förslagen bör dock ha en preventiv effekt. Får förslagen

avsedd effekt kommer utbudet av obeskattade varor att minska vilket på

sikt kan antas leda till att skatteintäkterna ökar. Det är emellertid

synnerligen svårt att beräkna storleken på förhand.

De förslag som vi lämnar om särskild skattekontroll av torg- och

marknadshandel syftar till att göra skattemyndigheternas kontroll av

skattelagstiftningen inom torg- och marknadshandeln effektivare.

Förslaget kan därför komma att medföra ökade skatteintäkter. Förslaget

innebär vidare att de allmänna förvaltningsdomstolarna tillförs en ny

målgrupp, nämligen från skattemyndigheterna överklagade ärenden om

platsupplåtarens kontrollavgift. Den ökning av måltillströmningen som

detta kan innebära torde dock vara mycket marginell. Det saknas därför

anledning att tro att den nya måltypen i någon märkbar utsträckning

kommer att öka belastningen vid de allmänna förvaltningsdomstolarna.

Mot den bakgrunden bedöms kostnaden kunna finansieras inom ramen

för befintliga anslag. Den som upplåter plats för torg- och

marknadshandel åläggs genom förslaget en ny kontroll- och

anteckningsskyldighet. Denna skyldighet kommer sannolikt att medföra

vissa kostnadsökningar för platsupplåtaren.

Sammanfattningsvis anser regeringen att förslagen medför vissa

resursbehov. Skälet till att lägga ansvaret för den nya

punktskattekontrollverksamheten på Tullverket är att Tullverkets

organisation är inriktad på fysiska kontroller och att verkets personal

därför är vana att utföra sådana kontroller. Detta bör utnyttjas så att man

redan i ett tidigt skede når hög effektivitet i kontrollverksamheten.

Regeringen har i 1998 års ekonomiska vårproposition föreslagit att

Tullen, under förutsättning att riksdagen godkänner regeringens förslag,

tillförs 14 miljoner kronor för år 1998 för att påbörja den nya

kontrollverksamheten. Regeringen har också föreslagit att

utgiftsområdet tillförs 20 miljoner kronor för år 1999. Regeringen

kommer utöver de 20 miljoner som avsatts för år 1999 och framåt att

genom omdisponeringar inom utgiftsoråde 3 föreslå att ytterligare

medel tillförs Tullverket för punktskattekontroll. Slutligt förslag

kommer att presenteras i budgetpropositionen för år 1999.

24 Författningskommentar

24.1 Förslaget till lag om punktskattekontroll avseende

transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och

mineraloljeprodukter

1 kap. Allmänna bestämmelser

1 §

I paragrafen anges lagens tillämpningsområde. Lagen skall vara

tillämplig enbart beträffande den punktskattekontroll som avser sådan

hantering som omfattas av cirkulationsdirektivet. De flesta av

cirkulationsdirektivets bestämmelser har tidigare införts i svensk

lagstiftning i lagen om tobaksskatt, lagen om alkoholskatt och lagen

om skatt på energi. I paragrafens andra stycke preciseras att lagen är

tillämplig beträffande yrkesmässig hantering av punktskattepliktiga varor

och distansförsäljning av punktskattepliktiga varor.

Det finns skäl att förtydliga att lagen skall tillämpas beträffande

distansförsäljning trots att denna försäljningsform i och för sig innebär

yrkesmässig hantering. Anledningen därtill är att distansförsäljning är

föremål för en särskild reglering i cirkulationsdirektivet. Skillnaden mot

annan yrkesmässig hantering, såsom transporter av punktskattepliktiga

varor mellan skatteupplag, är att mottagaren vid distansförsäljning ofta

är en privatperson.

2 §

I paragrafen definieras punktskattepliktig vara, tobaksvara, alkoholvara

och mineraloljeprodukt. Punktskattepliktig vara används i lagen som ett

samlingsbegrepp för sådan tobaksvara, alkoholvara och

mineraloljeprodukt som omfattas av cirkulationsdirektivet. Med

tobaksvara avses i sin tur sådana varor som anges i 1 § andra stycket

lagen om tobakskatt, dvs. cigarretter, cigarrer, cigariller och röktobak

som hänförs till nr 2402 och 2403 i den kombinerade nomenklaturen

enligt förordningen (EEG) 2658/87. Med alkoholvara avses sådan vara

som anges i 2 6 §§ lagen om alkoholskatt. Dessa varor är öl, vin och

andra jästa drycker, mellanklassprodukter samt etylalkohol. Till

etylalkohol räknas såväl spritdrycker som annan alkohol. Med

mineraloljeprodukt avses vara som anges i 1 kap. 3 a § lagen om skatt på

energi. Detta är bl.a. bensin, eldningsolja och dieselbrännolja.

3 §

I första stycket definieras handling. Bestämmelsen har utformats med

ledning av 3 § andra stycket lagen om särskilda tvångsåtgärder i beskatt-

ningsförfarandet En handling är således en framställning i skrift eller

bild samt upptagning som kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt

uppfattas endast med tekniskt hjälpmedel. Definitionen har hämtats från

2 kap. 3 § tryckfrihetsförordningen.

I andra stycket definieras transportmedel. Bestämmelsen har hämtats

från 2 § transportkontrollagen. Bestämmelsen i den lagen har i sin tur

utformats med ledning av 3 § 1 lagen (1982:821) om transport av farligt

gods.

4 §

I paragrafen definieras vad som avses med begreppet skattskyldig vid

yrkesmässig hantering av punktskattepliktiga varor och

distansförsäljning av sådana varor.

5 §

I paragrafen finns en proportionalitetsbestämmelse. Bestämmelsen har

utformats med ledning av motsvarande bestämmelser i lagen om

betalningssäkring för skatter, tullar och avgifter och tvångsåtgärdslagen.

Proportionalitetsregeln gäller för alla åtgärder som får tillgripas enligt

lagen och innebär bl.a. att en åtgärd inte får vara mer omfattande eller

pågå under längre tid än vad som är nödvändigt med hänsyn till ändamålet

med åtgärden.

6 §

Paragrafen innebär att transporter av punktskattepliktiga varor på vilka

lagarna om skatt på alkohol, tobak och energi inte är tillämpliga skall

åtföljas av ledsagardokument och bevis om ställd säkerhet samt omfattas

av säkerhet för betalning av skatt i den utsträckning som följer av

cirkulationsdirektivet. Paragrafen har utformats i enlighet med

Lagrådets förslag till lydelse.

Första stycket innebär inget nytt i materiellt hänseende utan där sägs

endast att transporter av punktskattepliktiga varor skall åtföljas av

ledsagardokument och bevis om ställd säkerhet samt omfattas av

säkerhet för skattens betalning i enlighet med vad som föreskrivs i

lagarna om skatt på alkohol, tobak och energi. De transporter som i dag

omfattas av nämnda lagar skall alltså även i fortsättningen göra det.

Motivet för en sådan ordning redovisas i avsnitt 9.1.

I andra stycket föreskrivs att i fall då lagarna om skatt på alkohol,

tobak och energi inte är tillämpliga skall transporter av

punktskattepliktiga varor åtföljas av ledsagardokument och bevis om

ställd säkerhet samt omfattas av säkerhet för betalning av skatt i den

utsträckning som följer av cirkulationsdirektivet. Det innebär att det i

svenska lag införs krav på ledsagardokument, bevis om ställd säkerhet

och säkerhet i flera fall där det i dag saknas sådana krav.

Bestämmelserna i första och andra styckena är avsedda att ligga till

grund för de kontrollåtgärder och sanktioner som föreskrivs i följande

kapitel. Åtskilliga paragrafer i lagen kan nämligen endast tillämpas om

transporter av punktskattepliktiga varor kan antas ske eller har skett i

strid med förevarande paragraf.

Enligt de svenska reglerna skall en upplagshavare se till att en

transport av obeskattade punktskattepliktiga varor mellan Sverige och ett

annat EU-land åtföljs av ett ledsagardokument. Även vid export av

obeskattade punktskattepliktiga varor till tredje land skall transporten

åtföljas av ett ledsagardokument. Ett annat exempel på att transporter av

punktskattepliktiga varor skall åtföljas av dokument är när skattepliktiga

varor för vilka skatt har tagits ut skall levereras till ett annat EU-land. I

sådana fall skall transporten åtföljas av ett förenklat ledsagardokument.

Bestämmelserna om krav på ledsagardokument i de svenska lagarna

grundar sig på artiklarna om ledsagardokument i cirkulationsdirektivet.

Ett problem med de svenska reglerna är dock att de endast reglerar

transporter från Sverige och alltså inte transporter till eller genom

Sverige. I dessa fall finns det alltså inget krav i svensk lagstiftning på att

transporten skall åtföljas av ledsagardokument och i förekommande fall

bevis om ställd säkerhet. Detta är en brist som försvårar kontrollarbetet.

I syfte att införa ett generellt krav på att cirkulationsdirektivets

bestämmelser skall gälla för samtliga transporter på svenskt territorium

föreskrivs i andra stycket att transporter av punktskattepliktiga varor på

vilka lagarna om skatt på alkohol, tobak och energi inte är tillämpliga

skall åtföljas av ledsagardokument och bevis om ställd säkerhet i den

utsträckning som följer av cirkulationsdirektivet. Det bör påpekas att

kravet i cirkulationsdirektivetet på att transporter skall åtföljas av

ledsagardokument endast gäller transporter mellan medlemsstater och

att det inte heller i de svenska lagarna föreskrivs att interna transporter

skall åtföljas av ledsagardokument. En transport som omfattas av

bestämmelserna i lagarna om skatt på alkohol, tobak och energi skall

bedömas enligt dessa regler. Faller transporten utanför regleringen i

nämnda lagar skall dock transporten bedömas enligt

cirkulationsdirektivets regler.

Som exempel kan följande anges. Obeskattade varor avsänds av en

dansk upplagshavare. Mottagare är en finsk upplagshavare. Varorna skall

passera Sverige. En sådan transport omfattas inte av kraven på

ledsagardokument i lagarna om skatt på tobak, alkohol och energi.

Däremot skall transporten enligt artikel 18 i cirkulationsdirektivet

åtföljas av ett ledsagardokument. Bestämmelsen i andra stycket innebär

att motsvarande krav förs in i den svenska lagstiftningen. Bestämmelsen

innebär också att det i svensk lag förs in krav på ledsagardokument när

varor som t.ex. släppts för konsumtion i Danmark transporteras via

Sverige till Finland för kommersiella ändamål.

 I andra stycket föreskrivs också att transporter av punktskattepliktiga

varor på vilka lagarna om skatt på tobak, alkohol och energi inte är

tillämpliga skall omfattas av säkerhet för betalning av skatt i den

utsträckning som följer av cirkulationsdirektivet. En upplagshavare i

Sverige som säljer obeskattade varor till annan svensk upplagshavare

eller till näringsidkare i ett annat EU-land skall enligt nämnda lagar

ställa säkerhet för betalning av den skatt som kan påföras honom i

Sverige eller i annat EU-land innan leveransen av de skattepliktiga

varorna påbörjas. Av samma lagar följer att den som utan att vara

upplagshavare eller varumottagare för in eller tar emot skattepliktiga

varor, som skall användas för annat än privat bruk, skall ställa säkerhet

för betalning av skatten. Den som bedriver distansförsäljning från ett

annat EU-land till kunder i Sverige skall innan transporten från det andra

EU-landet påbörjas ställa säkerhet för skattens betalning.

Bestämmelserna om säkerhet i lagarna om skatt på tobak, alkohol och

energi grundar sig i likhet med bestämmelserna om ledsagardokument

på artiklar i cirkulationsdirektivet. Som framgår av redovisningen i

föregående stycke reglerar de svenska bestämmelserna om säkerhet

dock endast upplagshavares transporter från Sverige eller till en annan

upplagshavare i Sverige. När det gäller transporter av punktskattepliktiga

varor som släppts för konsumtion och varor som sålts genom

distansförsäljning är förhållandet det omvända. I dessa fall finns det

alltså i svensk lag inga krav på säkerhet om transporten avgår från

Sverige och inte heller för sådana transporter genom Sverige.

Cirkulationsdirektivet uppställer dock krav på säkerhet i nu berörda fall.

I syfte att införa ett generellt krav på att cirkulationsdirektivets

bestämmelser om säkerhet skall gälla för samtliga transporter på

svenskt territorium föreskrivs i andra stycket att transporter av

punktskattepliktiga varor på vilka av lagarna om skatt på alkohol, tobak

och energi inte är tillämpliga skall omfattas av säkerhet för betalning av

skatt i den utsträckning som följer av cirkulationsdirektivet. En transport

som omfattas av bestämmelserna i lagarna om skatt på alkohol, tobak

och energi skall alltså bedömas enligt dessa regler. Faller transporten

utanför regleringen i nämnda lagar skall transporten dock bedömas

enligt cirkulationsdirektivets regler.

För att illustrera den förändring som bestämmelsen i andra stycket

innebär kan exemplet ovan användas. Enligt bestämmelsen skall det

finnas säkerhet för transporten mellan den danska och finska

upplagshavaren. Detsamma gäller transporten mellan Danmark och

Finland av varor som släppts för konsumtion. Vidare kommer det till

skillnad från i dag att finnas krav på säkerhet om en distansförsäljare i

Danmark transporterar punktskattepliktiga varor via Sverige till en kund i

Finland.

Lagrådet har yttrat att avgörande för tillämpningen av åtskilliga

paragrafer är om en transport sker i strid med förevarande paragraf. I

författningskommentaren till 3 kap. 5 § i lagrådsremissen påpekas att

smärre fel i ett ledsagardokument inte skall innebära att transporten inte

sker i strid med 1 kap. 6 §. Enligt Lagrådets mening torde detta

motivuttalande få betydelse även vid tillämpningen 2 kap. 6 § och 5 kap.

1 och 2 §§. Lagrådet påpekar dock att ett sådant undantag från

skyldigheterna enligt förevarande paragraf inte framgår av lagtexten.

Skall undantaget gälla, måste enligt Lagrådets mening en uttrycklig

bestämmelse om detta ställas upp. Lagrådet anser att bestämmelsen

lämpligen kan tas in som ett tredje stycke i förevarande paragraf och ges

lydelsen att en transport inte anses ha skett i strid med första eller andra

stycket om ett ledsagardokument som åtföljer transporten innehåller

endast smärre brister.

Mot bakgrund av vad Lagrådet yttrat föreskrivs i tredje stycket att en

transport inte anses ha skett i strid med första eller andra stycket om ett

ledsagardokument som åtföljer transporten innehåller endast smärre

brister. Det kan t.ex. röra sig om att vissa fält i dokumentet inte är

ifyllda eller att uppgifterna i dokumentet är otydliga. Visar det sig efter

kontroll att uppgifter i dokumentet är direkt felaktiga får dock

transporten anses ske i strid med förevarande paragraf. Som exempel

kan nämnas att den mottagare som anges i dokumentet inte existerar

eller inte har beställt varorna. Ett annat exempel är att det felaktigt anges

att mottagaren är registrerad som upplagshavare. Det bör påpekas att

tredje stycket enbart avser bedömningen av om kravet på

ledsagardokument är uppfyllt. Om ett ledsagardokument innehåller

endast smärre brister men föreskriven säkerhet har inte ställts innebär

det givetvis att transporten sker i strid med förevarande paragraf.

2 kap. Yrkesmässiga vägtransporter

1 §

Av paragrafens första stycke framgår att transportkontroll endast får ske

för att kontrollera om vägtransport av punktskattepliktiga varor sker i

enlighet med 1 kap. 6 §, dvs. om ledsagardokument och säkerhet finns.

Rätten att företa transportkontroller är begränsad till vägtransporter som

är eller kan antas vara yrkesmässiga. Uttrycket är eller kan antas vara

yrkesmässig transport har hämtats från transportkontrollagen. Genom

den valda begränsningen avses att privata transporter skall falla utanför

lagens tillämpningsområde. Med yrkesmässiga transporter avses

transporter som har kopplingar till yrkesmässig verksamhet. Det torde

regelmässigt finnas skäl anta att transporter som utförs med tung lastbil

är yrkesmässiga.

Av andra meningen i första stycket följer att transportkontroll endast

kan ske under pågående transport och då varor på-, av- eller omlastas i

direkt anslutning till transport. En transport är pågående även om kortare

uppehåll görs under transporten. Vad beträffar kontroller då varor på-,

av- eller omlastas i direkt anslutning till transport är den typiska

situationen att varorna under en transport byter transportmedel, men det

skall också vara möjligt att företa en transportkontroll när varorna lastas

på i början av en transport eller lastas av i slutet av en transport.

I andra stycket föreskrivs att transportkontroll får genomföras på

område som inte är tillgängligt för allmänheten. Uttrycket område som

inte är tillgängligt för allmänheten har hämtats från 28 kap. 10 §

rättegångsbalken och skall ha samma innebörd som i den bestämmelsen.

Som exempel på sådana områden kan nämnas inhägnade gårdar och

fabriksområden. Begränsningarna i första stycket gäller även när

transportkontroll genomförs på område som inte är tillgängligt för

allmänheten, vilket innebär bl.a. att kontroll endast får ske i direkt

anslutning till transport. Det bör påpekas att uttrycket område som inte

är tillgängligt för allmänheten inte omfattar lokaler. En

transportkontroll kan alltså aldrig genomföras i en lokal.

2 §

I paragrafen regleras tullens befogenheter vid transportkontroll.

Paragrafen stämmer i stort sett överens med 5 § transportkontrollagen.

Vid utformningen av paragrafen har även viss ledning hämtats från 7 §

inregränslagen. Tullen får med stöd av paragrafen undersöka såväl själva

transportmedlet som behållare, containrar, lådor och andra utrymmen

där varor kan förvaras under transport. I begreppet under transport ingår

även situationer då varorna tillfälligt är placerade i anslutning till

transportmedlet, exempelvis vid omlastning. Tullen får också eftersöka

och granska ledsagardokument, bevis om ställd säkerhet och andra

handlingar som kan vara av betydelse för beskattningen samt undersöka

och ta prov på varorna.

Tullen får vid granskning använda de tekniska hjälpmedel som finns i

transportmedlet. Härvid avses inte enbart de tekniska hjälpmedel som

behövs för granskning av upptagning för automatisk databehandling utan

alla tekniska hjälpmedel.

3 §

I paragrafen finns bestämmelser om verkställighet av beslut om

transportkontroll. Bestämmelsen är tänkt att tillämpas i fall där en

transportkontroll inte kan genomföras på grund av att den enskilde

vägrar att ge tullen möjlighet att undersöka transportmedlet och lasten

samt då den enskilde saknar möjlighet eller befogenhet att medverka till

att kontrollen kan genomföras. I sådana fall får tullen öppna

transportmedel, container m.m. och bereda sig tillträde till områden

som inte är tillgängliga för allmänheten. Bestämmelsen skall ses

tillsammans med 1 och 2 §§ där det anges när en transportkontroll får

genomföras och vad som får undersökas. Enligt paragrafen får

tullmyndighet även försegla transportmedel m.m. samt spärra av område

som inte är tillgängligt för allmänheten. Denna befogenhet kan t.ex.

användas då de tjänsteman som genomför kontrollen tillfälligt behöver

lämna kontrollstället.

I andra stycket föreskrivs att polisen skall lämna den handräckning

som behövs för kontrollen. Det förtjänar att nämnas att

tidsbegränsningen i 8 § även gäller när en tullmyndighet måste vidta

åtgärder enligt denna paragraf. Den omständigheten att t.ex. en

tullmyndighet begär handräckning från polisen innebär alltså inte att

transportkontrollen får pågå i mer än sex timmar.

4 §

I paragrafen stadgas att förare är skyldig att stanna på anmaning som ges

av tjänsteman vid tullmyndighet. Med förare förstås självfallet förare av

fordon.

5 §

Paragrafen behandlar förares skyldighet att legitimera sig eller på annat

godtagbart sätt styrka sin identitet. En motsvarande bestämmelse finns i

4 § första stycket transportkontrollagen. En skillnad i förhållande till

bestämmelsen i transportkontrollagen är dock att det inte krävs att

föraren visar upp en godkänd legitimationshandling utan det är

tillräckligt att han på ett godtagbart sätt styrker sin identitet.

6 §

I paragrafen anges att förare är skyldiga att se till att föreskrivna

ledsagardokument eller bevis om ställd säkerhet följer med transporten.

Skälen för en sådan ordning redovisas i avsnitt 9.4. Vid transportkontroll

skall föraren tillhandahålla tullmyndighet dokumenten.

7 §

I paragrafen regleras enskildas skyldigheter vid transportkontroll.

Paragrafen har utformats med ledning av 13 § inregränslagen.

Enligt första stycket skall förare av fordon eller ägare till vara som

skall kontrolleras ge tullmyndighet tillfälle att undersöka vara och

transportmedel och utan kostnad tillhandahålla varuprov. Att

tullmyndigheten skall ges tillfälle att undersöka vara och transportmedel

innebär bl.a. att enskild är skyldig att öppna låsta utrymmen och att

bereda tullmyndigheten tillträde till plats som inte är tillgänglig för

allmänheten. Av första stycket följer också att förare eller ägare till vara

som skall kontrolleras skall svara för den transport som behövs för

kontrollen samt för uppackning och återinpackning av vara. Det innebär

t.ex. att föraren är skyldig att flytta fordonet en kortare sträcka från den

plats där fordonet stoppats om tullen inte anser att det är lämpligt att

kontrollen utförs där.

I andra stycket föreskrivs att skyldigheten enligt första stycket 1

endast skall gälla i den utsträckning som enskild förfogar över det som

skall undersökas. Bestämmelsen innebär exempelvis att en förare inte

kan åläggas att öppna låsta utrymmen om han saknar möjlighet eller

befogenhet att göra det. Detsamma gäller när fråga är om att ålägga en

enskild att bereda tullmyndighet tillträde till ett inhägnat område.

Enligt tredje stycket skall den som åsidosätter skyldighet enligt första

stycket ersätta staten för dess kostnader på grund härav. En motsvarande

bestämmelse finns i 13 § andra stycket inregränslagen.

Ersättningsskyldigheten skall dock kunna efterges helt eller delvis om

det framstår som oskäligt att ta ut ersättningen. Det är omständigheterna

i det enskilda fallet som skall avgöra om ersättningsskyldigheten skall

efterges helt eller delvis. Det kan exempelvis framstå som oskäligt att

kräva att enskild skall ersätta kostnader som uppkommit på grund av

omständigheter som han inte kunnat råda över.

8 §

I paragrafen föreskrivs att en transportkontroll inte får pågå under längre

tid än sex timmar. En transportkontroll får anses påbörjad när förare av

fordon hörsammat en anmaning att stanna.

Omhändertagande

9 §

I första stycket anges grundförutsättningarna för omhändertagande av

vara, handling, container och tank. Som första förutsättning gäller att en

punktskattepliktig vara påträffats vid transportkontroll. Dessutom krävs

att det finns anledning att anta att transporten sker i strid med 1 kap. 6 §,

dvs. att det inte finns ledsagardokument och säkerhet i den utsträckning

som följer av lagarna om skatt på tobak, alkohol och energi samt

cirkulationsdirektivet. Detta är den lägsta misstankegrad som

förekommer i svensk rätt, vilket innebär att en förhållandevis svag

misstanke är tillräcklig för att ett omhändertagande skall kunna ske.

Syftet med omhändertagandet skall vara att kontrollera om punktskatt

skall betalas i Sverige och vem som i så fall är skattskyldig. Varor som

redan beskattats i Sverige kan alltså inte omhändertas. Av 13 § tredje

stycket följer att tullmyndigheten inte får besluta om skatt för varor som

omfattas av ett beskattningsbeslut enligt lagen om punktskatter och

prisregleringsavgifter som meddelades innan varorna omhändertogs (se

även avsnitt 25.2 och kommentaren till 1 kap. 3 a §). I många fall torde

det redan under en transportkontroll vara möjligt att avgöra om

punktskatt skall betalas i Sverige. Ordalydelsen i första stycket innebär

dock att ett omhändertagande kan ske enbart för att kontrollera vem som

är skattskyldig.

Andra stycket har tillkommit med anledning av vad Lagrådet yttrat

om förevarande paragraf (se avsnitt 11.2). I andra stycket anges

ytterligare förutsättningar utöver de som anges i första stycket för att

annan egendom än punktskattepliktiga varor som kan antas transporteras

i strid med 1 kap. 6 § och handlingar skall få omhändertas.

Förutsättningarna i första stycket måste alltså vara uppfyllda för att

nämnda egendom och handlingar skall kunna omhändertas. Därutöver

krävs att omhändertagandet behövs för sådan kontroll som avses i första

stycket, dvs. för kontroll av om punktskatt skall betalas i Sverige och

vem som i så fall är skattskyldig för de punktskattepliktiga varor som

kan antas ha transporterats i strid med 1 kap. 6 §. Annan egendom än

punktskattepliktiga varor som kan antas ha transporterats i strid med 1

kap. 6 § kan även omhändertas om det finns anledning att anta att

egendomen döljer punktskattepliktiga varor. Anledning att anta att så är

fallet får anses föreligga bl.a. i fall tullen gått igenom delar av en last

och hittat punktskattepliktiga varor i t.ex. en container eller låda som

enligt uppgift inte skall innehålla sådana varor. De delar av lasten som

tullen inte har hunnit gå igenom ordentligt bör i sådana fall kunna

omhändertas med stöd av andra stycket 2.

När det gäller handlingar bör det påpekas att om det är möjligt och

lämpligt att kopiera handlingen i fråga i stället för att omhänderta den

bör detta självklart göras.

Av tredje stycket följer att bestämmelserna i 2 § om tullens

befogenheter vid transportkontroll och i 3 § om verkställighet av beslut

om transportkontroll skall gälla i tillämpliga delar när tullmyndighet

beslutat att ett omhändertagande skall ske. Som framgår av 3 § förändrar

dock ett omhändertagande den enskildes skyldighet att medverka vid

kontroll enligt denna lag. Efter ett omhändertagande har den enskilde

t.ex. ingen allmän skyldighet att ge tullmyndighet tillfälle att undersöka

omhändertagen vara. En tullmyndighet har dock, trots att den enskildes

skyldighet att medverka inskränkts, rätt att öppna låsta utrymmen m.m.

Detta följer av hänvisningen till 3 §.

I fjärde stycket föreskrivs att ett beslut om omhändertagande får

verkställas omedelbart.

10 §

I paragrafen anges vad ett omhändertagande av vara omfattar utöver

själva varan och handlingen. Med emballage, behållare och

förvaringsmaterial avses det som den punktskattepliktiga varan förvaras

i.

11 §

I paragrafen anges vilka skyldigheter enskilda har att medverka vid

kontroll enligt denna lag efter det att punktskattepliktig vara m.m. har

omhändertagits. Som redan nämnts är denna skyldighet inte lika

omfattande som vid en transportkontroll. Skälen härför redovisas i

avsnitt 11.4.

Enligt första stycket 2 är förare eller ägare till egendom som är

omhändertagen skyldig att ansvara för transport av omhändertagen

egendom från platsen där transportkontrollen genomförts.

Enligt andra stycket avser denna skyldighet endast transport som sker

i direkt anslutning till omhändertagandet. Det innebär att en förare inte

är skyldig att utföra transporten om tullmyndigheten väljer att fortsätta

kontrollen på den plats där transportkontrollen genomfördes och först

senare väljer att flytta egendomen. En förare bör i samband med att ett

omhändertagande meddelas få besked om tullmyndigheten avser att

flytta den omhändertagna egendomen.

I tredje stycket finns en bestämmelse om ersättningsskyldighet av

samma innebörd som 7 § tredje stycket.

12 §

I första stycket finns bestämmelser om förfarandet med omhändertagen

egendom. Det är tullmyndigheterna som ansvarar för förvaringen av

egendom som är omhändertagen. Myndigheterna kan dock uppdra åt

annan att sköta förvaringen. Det kan t.ex. vara fråga om att förvara

mineraloljeprodukter på en oljedepå. Det bör påpekas att

tullmyndigheterna har det yttersta ansvaret för förvaringen även om

annan fått i uppdrag att sköta förvaringen. Tullmyndigheterna ansvarar

alltså för den skada som kan drabba ägaren vid felaktig förvaring. Detta

hindrar dock inte att myndigheterna i sin tur kan rikta regresskrav mot

uppdragshavaren.

I andra stycket anges vilka krav som ställs på tullmyndigheternas

förvaring av omhändertagen egendom.

13 §

I första stycket ges tullen befogenhet att besluta om skatt på

omhändertagen punktskattepliktig vara. Som förutsättning härför skall

gälla att skattskyldighet föreligger enligt lagarna om skatt på alkohol,

tobak eller energi, att skattskyldighet har inträtt, och att varan har

transporterats i strid med 1 kap. 6 §.

Eftersom punktskatter är renodlade objektskatter är det i regel möjligt

att beräkna skatten utan att man vet vem som är skattskyldig. Det är med

andra ord tillräckligt att skattskyldighet föreligger och att

skattskyldigheten inträtt för att skatten skall kunna beräknas. Det ligger

dock i sakens natur att beslut om skatt inte kan fattas om det inte är

utrett vem som är skattskyldig. Någon särskild bestämmelse härom har

därför inte ansetts nödvändig.

Huruvida skattskyldighet föreligger och om skattskyldigheten har

inträtt skall prövas enligt bestämmelserna i lagarna om skatt på tobak,

alkohol och energi. Är det fråga om punktskattepliktiga varor som förts

in till Sverige måste alltså skattskyldighet ha inträtt vid införseln till

Sverige eller vid ett tidigare skede. När annan än upplagshavare,

varumottagare eller skatterepresentant från annat EU-land till Sverige

för in eller tar emot punktskattepliktiga varor, som skall användas för

annat än privat bruk, inträder skattskyldigheten när varorna förs in till

Sverige. Vid distansförsäljning från annat EU-land till kunder i Sverige

inträder skattskyldigheten när leverans sker. I vilka fall skattskyldighet

skall anses ha inträtt kommenteras även i avsnitt 11.5.

Den tredje förutsättningen, att varorna skall ha transporteras i strid

med 1 kap. 6 §, måste bedömas dels enligt lagarna om skatt på tobak,

alkohol och energi, dels enligt cirkulationsdirektivets bestämmelser. Att

ledsagardokument saknas eller att säkerhet inte är ställd innebär

självfallet att förutsättningen är uppfylld. När det gäller

ledsagardokument bör det dock påpekas att smärre fel i dokumentet inte

skall innebära att transporten sker i strid med de svenska lagarna eller

cirkulationsdirektivet. Se vidare kommentaren till 1 kap. 6 §.

När bestämmelsen kan bli tillämplig kan åskådliggöras med följande

exempel. Punktskattepliktiga varor som släppts för konsumtion i en

annan medlemsstat har förts in till Sverige för kommersiella ändamål av

någon som inte är upplagshavare, varumottagare eller skatterepresentant

och det är inte fråga om distansförsäljning. Enligt lagarna om skatt på

tobak, alkohol och energi skall den skattskyldige, innan varorna

transporteras från det andra EU-landet, anmäla varorna till

beskattningsmyndigheten och ställa säkerhet för skattens betalning. Av

artikel 7 i cirkulationsdirektivet följer att transporten av varorna skall

åtföljas av ett förenklat ledsagardokument. Är dessa krav inte uppfyllda

har varorna transporterats i strid med 1 kap. 6 §. Enligt lagarna om skatt

på tobak, alkohol och energi inträdde skattskyldigheten när varorna

fördes in till Sverige. Om det dessutom går att fastställa vem som är

skattskyldig skall den tullmyndighet som omhändertagit varorna påföra

skatt på varorna.

I andra stycket föreskrivs att skatt enligt denna paragraf skall tas ut

enligt de skattesatser som anges i lagarna om skatt på alkohol, tobak och

energi. Skälet till att det inte hänvisas till nämnda lagar i sin helhet är att

skatt som tullmyndigheten beslutar om med stöd av denna paragraf inte

skall tas ut enligt lagen om punktskatter och prisregleringsavgifter. Ett

sådant beslut utgör alltså inget beskattningsbeslut enligt lagen om

punktskatter och prisregleringsavgifter.

Beträffande mineraloljeprodukter finns skilda skattesatser beroende

på användningsområde. Skattesatsen för olja som används för

uppvärmning är betydligt lägre än skattesatsen för olja som används för

fordonsdrift. För att skattemässigt skilja på olja med olika

användningsområden tillämpas ett system med märkning. Den

lågbeskattade oljan skall vara märkt och får inte användas för

fordonsdrift (se 2 kap. 1 och 9 §§ lagen om skatt på energi). Vid

märkningen används en kombination av märk- och färgämnen i sådan

mängd att oljan får en grön färg. Tillsats av dessa märk- och färgämnen

är en förutsättning för att den lägre skattesatsen skall tas ut. Det nu

sagda innebär att om omhändertagen olja inte är märkt enligt de svenska

reglerna skall tullen alltid påföra skatt enligt den högre skattesatsen.

Tredje stycket har tillkommit med anledning av vad Lagrådet yttrat

om förevarande paragraf (se vidare avsnitt 11.5). Bestämmelsen innebär

att tullmyndigheten inte får besluta om skatt på omhändertagna varor om

varorna i fråga omfattas av ett beskattningsbeslut enligt LPP som

meddelades innan varorna omhändertogs (se även avsnitt 24.2 och

kommentaren till 1 kap. 3 a § LPP). Den som redan innan varorna om-

händertogs påförts skatt kommer med all säkerhet att invända att

tullmyndigheten inte får besluta om skatten. För att undvika de problem

som skulle bli följden av att två olika myndigheter beslutade om skatt

för samma varor bör tullmyndigheten regelmässigt kontrollera om skatt

redan påförts. Om tullmyndigheten beslutar om skatt och det i efterhand

visar sig att skatt redan hade påförts innan varorna omhändertogs har

myndigheten saknat grund för sitt beslut. Ett sådan beslut kan undanröjas

efter överklagande hos länsrätten. Uttrycket för varorna i fråga innebär

att tullmyndigheten kan besluta om skatt för varor som inte omfattas av

ett beskattningsbeslut enligt lagen om punktskatter och

prisregleringsavgifter. Har t.ex. skatt påförts för endast hälften av

varorna kan alltså tullmyndigheten besluta om skatt för resten av

varorna.

I fjärde stycket anges att tullmyndighet inte skall påföra skatt i fall

som avses i 9 a § tullagen. Enligt detta stadgande föreligger

anmälningsskyldighet vid införsel från annat EU-land av tredjelandsvaror

som inte är i fri omsättning inom gemenskapen. Bestämmelsen i

tullagen tar sikte på varor som smugglats in till EU och sedan förts till

Sverige. Den gäller alltså inte för varor som omfattas av något

tullförfarande. Vid införsel av nu aktuella varor skall tullen uppbära tull.

Tullen har dock ingen befogenhet att uppbära skatt för varorna.

Den nya lagen om punktskattekontroll kommer att kunna tillämpas i

fråga om varor som smugglats in i ett annat EU-land och sedan förts hit.

En följd härav är att tullen kan besluta om skatt på sådana varor. Någon

sådan befogenhet har dock inte tullen enligt tullagen. Tullens befogenhet

att påföra skatt enligt den nya lagen om punktskattekontroll bör därför

inte omfatta varor som faller in under 9 a § tullagen. Denna begränsning

kommer dock inte att få någon praktisk betydelse. Skälet härtill är att

den som inte fullgör anmälningsskyldigheten enligt nyss nämnda

stadgande gör sig skyldig till varusmuggling. Huvudregeln är att varor

som varit föremål för varusmuggling skall förverkas. I 90 § tullagen

föreskrivs att om en oförtullad vara förverkas skall skatt inte tas ut till

den del varan eller dess värde förverkats. Det hade alltså oavsett den nu

föreslagna begränsningen endast i undantagsfall blivit aktuellt att ta ut

skatt på varor som omfattas av 9 a § tullagen.

14 §

I paragrafen regleras när ett omhändertagande av annan egendom än

punktskattepliktig vara och handlingar skall upphävas. Detta skall ske

bl.a. när det inte längre finns grund för omhändertagandet.

Omhändertagande av annan egendom än punktskattepliktig varor och

handlingar kan endast ske i samband med att sådan vara omhändertas för

kontroll av om punktskatt skall betalas i Sverige och vem som i så fall är

skattskyldig. Därutöver krävs att omhändertagandet behövs för nämnda

kontroll. Omhändertagande av egendom får också ske om det finns

anledning att anta att egendomen döljer punktskattepliktiga varor. Det

innebär att det sällan finns skäl att låta omhändertagandet bestå efter det

att tullen har gått igenom hela den omhändertagna lasten.

 Ett omhändertagande av annan egendom än punktskattepliktiga varor

och handlingar kan som redan nämnts även ske på grund av att

egendomen eller handlingen har betydelse för utredningen av

skattefrågan, t.ex. för att spåra varifrån de punktskattepliktiga varorna

avsänts eller vem som äger varorna. I sådana fall bör omhändertagandet

prövas mot proportionalitetsprincipen i 1 kap. 5 §. Det bör i många fall

vara möjligt att uppnå samma utredningsresultat med en för den enskilde

mindre ingripande åtgärd än att låta omhändertagandet bestå, t.ex. genom

att anteckna uppgifter om lasten som gör det möjligt att spåra varifrån

den kommer. Är så fallet skall självfallet omhändertagandet upphävas.

Gränsdragningen mot brottsutredningar har konstruerats på så sätt att

omhändertagandet skall upphävas om ett beslut om beslag enligt 27 kap.

rättegångsbalken eller varusmugglingslagen meddelas beträffande

egendomen. Detta framgår av punkten 2.

I andra stycket finns en bestämmelse om att den som gör anspråk på

egendom som har varit omhändertagen själv får hämta egendomen. I

samband med att ägaren och andra rättsinnehavare enligt 21 §

förvaltningslagen underrättas om innehållet i beslutet om upphävande

bör en upplysning lämnas om bestämmelsen i andra stycket.

15 §

I paragrafen regleras när ett omhändertagande av punktskattepliktiga

varor skall upphävas.

Av punkt 1 framgår att ett omhändertagande skall upphävas om det

inte längre finns grund för omhändertagandet. Bestämmelsen bör läsas

tillsammans med förutsättningarna för omhändertagande i 9 §. Ett beslut

om omhändertagande av varor enligt 9 § första stycket skall upphävas när

det inte längre finns anledning att anta att transporten skett i strid med 1

kap. 6 §. Det finns dock fall där det inte längre finns grund för

omhändertagandet trots att det fortfarande kan antas att transporten skett

i strid med nämnda bestämmelse. Det rör sig om fall där syftet med

omhändertagandet har bortfallit. Syftet med att omhänderta

punktskattepliktiga varor är att kontrollera om punktskatt skall betalas i

Sverige och vem som i så fall är skattskyldig. Det är därför självklart att

omhändertagandet skall upphävas så snart det kan konstateras att

punktskatt inte skall betalas i Sverige. När det gäller punktskattepliktiga

varor som transporteras under skatteuppskov går det dock inte att vid en

given tidpunkt fastställa om punktskatt skall betalas i Sverige. Varorna

kan t.ex. vara på väg till en utländsk upplagshavare eller på väg till tredje

land för export. Om varorna på vägen dit endast passerar Sverige skall

naturligtvis inte punktskatt betalas i Sverige. Däremot skall punktskatt

betalas i Sverige om varorna försvinner på sin väg genom landet. Enligt

cirkulationsdirektivets bestämmelser har dessa varor då släppts för

konsumtion. Liknande resonemang kan föras när det gäller varor som är

på väg till svenska upplagshavare. Den svenska upplagshavaren kanske

avser att enbart lagra varorna i sitt skatteupplag för att sedan sälja

varorna vidare till en utländsk upplagshavare. Om så sker skall punktskatt

inte betalas i Sverige. Eftersom det i vissa fall inte går att vid en given

tidpunkt konstatera om punktskatt skall betalas i Sverige bör ett

omhändertagande upphävas med stöd av punkten 1 även då

skattskyldigheten inte har inträtt (se även avsnitt 11.5). Det innebär att

ett omhändertagande bör upphävas i de exempel som redovisats ovan.

Det bör i det här sammanhanget förtydligas att om det vid kontrollen

visar sig att det inte är fråga om en transport under skatteuppskov har

skattskyldighet inträtt vid införseln till Sverige. De nya bestämmelser

som har redogjorts för i avsnitt 11.5 kan då bli tillämpliga. En annan

situation då syftet med omhändertagandet bortfallit är i fall ett

beskattningsbeslut enligt lagen om punktskatter och

prisregleringsavgifter för varorna i fråga. Det bör dock noteras att

beslutet måste ha fattats innan varorna omhändertogs eftersom LPP inte

är tillämplig på varor som är omhändertagna enligt denna lag (se avsnitt

24.2 och kommentaren till 1 kap. 3 a § LPP). I nu berörda fall har ju ett

beslut om skatt redan fattats och det saknas därför skäl att hålla kvar

varan för att kontrollera om skatt skall betalas här i landet. I dessa fall

skall alltså omhändertagandet upphävas även om det fortfarande finns

anledning att anta att varan transporterats i strid med 1 kap. 6 §. När det

gäller punktskattepliktiga varor som omhändertagits med stöd av 9 §

andra stycket 1 innebär uttrycket det inte längre finns grund för

omhändertagandet att omhändertagandet skall upphävas när det inte

längre behövs för skatteutredningen. Har omhändertagandet skett med

stöd av 9 § andra stycket 2 skall omhändertagandet upphävas när varorna

gåtts igenom. Se även kommentaren till 14 §.

Enligt punkt 2 skall ett omhändertagande upphävas om ett beslut om

skatt enligt 13 § inte har fattats inom tre månader från den dag då

beslutet att omhänderta varan fattades. Det innebär att om

tullmyndigheten inte påfört skatt så kan ett omhändertagande inte bestå

längre än tre månader.

Enligt punkt 3 skall omhändertagandet upphävas om skatt har påförts

enligt 13 § och skatten har betalats. I dessa fall kan alltså

omhändertagandet inte upphävas förrän skatten har betalats, såvida det

inte är oskäligt att låta omhändertagandet bestå.

Enligt punkt 4 skall i likhet med vad som gäller för annan egendom än

punktskattepliktig vara och handling omhändertagandet upphävas om ett

beslut om beslag enligt 27 kap. rättegångsbalken eller

varusmugglingslagen meddelas beträffande varan.

I punkt 5 finns en bestämmelse om att omhändertagandet skall

upphävas om varan förklaras förverkad. Förutsättningarna för

förverkande regleras i 17 §.

I punkt 6 föreskrivs att ett omhändertagande får upphävas om det är

oskäligt att låta omhändertagandet bestå. Bestämmelsen skall ses som

en säkerhetsventil som gör det möjligt att upphäva ett omhändertagande

även om inte någon av övriga förutsättningar i paragrafen är uppfyllda.

Har en tullmyndighet beslutat om skatt på varan med stöd av 13 § kan

varan inte lämnas ut förrän skatten är betald. Om den skattskyldige och

ägaren inte är identiska innebär det att ägaren inte kan få ut sin vara

förrän den skattskyldige har betalat skatten. Ägaren kan naturligtvis välja

att själv lösa ut varan genom att betala skatten. Det kan dock tänkas att

han redan har betalat för varan och att skatten var inkluderad i priset. I

bl.a. sådana situationer skulle det kunna bli aktuellt att tillämpa

bestämmelsen i punkten 6, dock endast under förutsättning att det

framstår som oskäligt att låta omhändertagandet bestå. I fall där ägaren

fråntagits egendomen genom stöld får det i regel anses oskäligt att låta

omhändertagandet bestå. Enligt 17 § andra stycket får förverkande inte

ske om det framstår som oskäligt att förverka varan. Begreppet oskäligt

i nämnda paragraf skall tolkas på samma sätt som i denna paragraf.

 I andra stycket finns en bestämmelse om att den som gör anspråk på

punktskattepliktiga varor som har varit omhändertagna själv får hämta

varorna. I samband med att ägaren och andra rättsinnehavare enligt 21 §

förvaltningslagen underrättas om innehållet i beslutet om upphävande

bör en upplysning lämnas om bestämmelsen i andra stycket.

16 §

I paragrafen finns en bestämmelse om att tullen får vägra att lämna ut

alkohol- och tobaksvaror. Bestämmelsen är tänkt att tillämpas på varor

som har varit omhändertagna. Föreligger förutsättningar för att upphäva

ett omhändertagande skall tullmyndigheten självmant fatta ett beslut om

upphävande. Med stöd av denna paragraf kan dock tullmyndigheten i

samband därmed fatta ett beslut om att vägra lämna ut varorna. Ett sådant

beslut kan även fattas vid en senare tidpunkt. Bestämmelsen gäller

endast för alkoholdrycker, teknisk sprit och tobaksvaror. För att

bestämmelsen över huvud skall bli tillämplig krävs att det är sannolikt att

varorna skall bjudas ut till försäljning på den svenska marknaden. Varor

som är avsedda för export till tredje land eller för försäljning i något

annat EU-land kan alltså tullen inte vägra att lämna ut med stöd av

bestämmelsen.

För att bestämmelsen skall vara tillämplig krävs alltså för det första

att det är sannolikt att varorna skall bjudas ut till försäljning i Sverige.

Utöver att detta rekvisit krävs vad gäller alkoholvaror att den som gör

anspråk på varorna saknar tillverknings- eller partihandelstillstånd enligt

alkohollagen eller föreskrivet tillstånd för försäljning enligt lagen om

teknisk sprit m.m för varorna i fråga. Bestämmelsen kan i fråga om

teknisk sprit inte tillämpas om den som gör anspråk på spriten får sälja

denna utan tillstånd av Läkemedelsverket.

När det gäller tobaksvaror krävs, förutom att det skall vara sannolikt

att varorna skall bjudas ut till försäljning i Sverige, att det är uppenbart

att omhändertagen tobaksvara är avsedd att bjudas ut till försäljning i

strid med 11 § tobakslagen eller 4 § lagen om tobaksskatt.

En redogörelse för bestämmelserna i tobakslagen och lagen om

tobaksskatt finns i avsnitt 11.8.

Om en tobaksvara uppfyller kraven i tobakslagen och

tobaksskattelagen kan tullen självklart inte vägra att lämna ut varan. Är

förhållandet det omvända måste alltså tullmyndigheten ta ställning till

om det är uppenbart att tobaksvarorna är avsedda att bjudas ut till

försäljning i strid med 11 § tobakslagen eller 4 § tobaksskattelagen. Vid

denna bedömning bör hänsyn tas till om den som gör anspråk på varorna

har resurser att vidta de åtgärder som krävs för att varorna skall uppfylla

kraven i aktuella lagar. Det bör därvid beaktas om kostnaderna för

åtgärden i kombination med skatten på varorna innebär att varorna inte

kan säljas med vinst. Är så fallet är det mycket som talar för att den som

gör anspråk på varorna inte kommer att vidta åtgärder för att uppfylla

kraven i 11 § tobakslagen och 4 § tobakskattelagen.

I andra stycket föreskrivs att alkoholvaror och tobaksvaror inte får

lämnas ut till den som är under 20 respektive 18 år. Detta gäller även om

första stycket inte är tillämpligt.

Förverkande

17 §

I paragrafen anges i vilka fall en omhändertagen punktskattepliktig vara

får förverkas.

Enligt första stycket 1 får förverkande ske om skatt på varan har

påförts med stöd av 13 § och skatten inte har betalats inom en månad

räknat från den dag då beslutet om skatt vann laga kraft. Det är

tillräckligt att skatten inte har betalats för att förverkande skall få ske.

Beslut om förverkande kan alltså fattas även om den skattskyldige inte

äger varorna. Se vidare avsnitt 11.10.

Förverkande kan enligt första stycket 2 även ske när en tullmyndighets

beslut enligt 16 § att vägra lämna ut alkohol- eller tobaksvara har vunnit

laga kraft.

I andra stycket föreskrivs att beslut om förverkande enligt första

stycket 1 inte får fattas om det framstår som oskäligt att förverka varan.

Huruvida det är oskäligt skall prövas i förhållande till ägaren till varan

men även i förhållande till den som har särskild rätt till varan. I fall där

ägaren och den skattskyldige inte är identiska får det i regel anses

oskäligt att förverka varan om denna fråntagits ägaren genom stöld.

Grund för att vägra förverkande kan föreligga även om ägaren har betalat

för varan och skatten var inkluderad i priset.

18 §

I paragrafen finns bestämmelser om förverkande av egendom som har

varit omhändertagen. Med egendom förstås både punktskattepliktiga

varor och annan egendom. Paragrafen är bara tillämplig på egendom som

har varit omhändertagen.

Enligt första stycket 1 får förverkande ske om ägaren eller annan

rätts-innehavare inte har gjort anspråk på egendomen. Ett beslut om

förverkande får inte fattas förrän tre månader förflutit från den dag då

omhändertagandet upphävdes. Detta följer av andra stycket. Om ägaren

hör av sig efter denna tidsgräns men innan länsrätten beslutat om

förverkande saknas grund för förverkande.

Av första stycket 2 följer att förverkande också får ske i fall någon har

gjort anspråk på egendomen men inte hämtat den. Enligt 14 och 15 §§

skall den som gör anspråk på egendom som har varit omhändertagen

svara för att egendomen hämtas. Av andra stycket framgår att

förverkande med stöd av punkten 2 inte får ske förrän tre månader

förflutit från den dag då anspråket på egendomen framställdes. Som

nämnts i kommentarerna till 14 och 15 §§ bör tullmyndigheten i

samband med att omhändertagandet upphävs underrätta ägaren och andra

rättsinnehavare om att de svarar för att egendomen hämtas.Om ägaren

hämtar egendomen efter den tidsgräns som anges i andra stycket men

innan länsrätten beslutat om förverkande saknas grund för förverkande.

Lagrådet har yttrat att i samband med att ägaren och andra

rättsinnehavare enligt 21 § förvaltningslagen underrättas om innehållet i

ett beslut om upphävande av omhändertagandet bör en upplysning lämnas

även om innehållet i förevarande paragraf.

19 §

I paragrafen anges vad ett förverkande får omfatta förutom själva

egendomen. Med emballage och annat förvaringsmaterial avses det som

egendomen förvaras i. Paragrafen är tillämplig både på förverkande av

punktskattepliktig vara och annan egendom än sådan vara.

20 §

Enligt paragrafen skall skyldighet att betala skatt som påförts med stöd

av 13 § bestå även efter det att varorna förverkats. Motivet för en sådan

ordning utvecklas i avsnitt 11.10.

21 §

I paragrafen finns bestämmelser om särskild rätt till förverkad egendom.

I första meningen föreskrivs att särskild rätt till egendom består om inte

även den särskilda rätten förklaras förverkad. Det innebär att om

länsrätten inte förordnar att den särskilda rätten skall vara förverkad

består rätten. Bestämmelsen i 17 § andra stycket om att förverkande inte

får ske om det framstår som oskäligt att förverka egendomen gäller även

i förhållande till den som har särskild rätt till egendomen.

I andra meningen föreskrivs att sådan rätt som vunnits genom

utmätning eller betalningssäkring upphör om egendomen förklaras

förverkad såvida inte det av särskilda skäl förordnas att rätten skall bestå.

Här gäller alltså den omvända ordningen, dvs. rätten upphör om inte

annat förordnas. I fall där beslut om utmätning eller betalningssäkring

meddelats före omhändertagandet kan det finnas skäl att förordna att

rätten skall bestå. Är fråga om annan egendom än punktskattepliktig vara

för vilken skatt påförts bör rätten få bestå.

Paragrafen har utformats med ledning av 36 kap. 5 § tredje och fjärde

styckena brottsbalken.

22 §

I paragrafen regleras förfarandet med förverkad egendom.

I första stycket anges vad som skall ske när ett beslut om förverkande

av mineraloljeprodukt eller annan egendom än punktskattepliktig vara

har vunnit laga kraft. Enligt bestämmelsen skall egendomen försäljas

genom tullmyndighetens försorg. Om egendomen inte går att sälja får

den i stället förstöras.

I andra stycket föreskrivs att i fråga om alkoholvara som har

förverkats gäller lagen om förverkande av alkoholhaltiga drycker m.m. i

tillämpliga delar. Bestämmelsen har utformats med ledning av 11 kap. 4

§ första stycket alkohollagen. Egendom som omfattas av lagen om

förverkande av alkoholhaltiga drycker m.m. får förstöras om dess värde

är ringa eller det av annan anledning är försvarligt att förstöra

egendomen. I annat fall får egendomen försäljas, dock endast till någon

som har tillverknings- eller partihandelstillstånd enligt alkohollagen för

varorna i fråga.

I tredje stycket anges att tobaksvara som har förverkats skall

förstöras. Detta överensstämmer med vad som gäller för tobaksvaror

som har förverkats enligt 7 § tobaksskattelagen eller lagen om straff för

varusmuggling (se 7 § förordningen om tobaksskatt).

23 §

I paragrafen ges bestämmelser om vad intäkterna från en försäljning

enligt 22 § skall användas till. Har förverkandet skett på grund av att

skatt som påförts med stöd av 13 § inte har betalats skall enligt första

stycket försäljningsintäkten användas till att betala skatten.

Bestämmelsen gäller inte enbart mineraloljeprodukter utan även när

alkoholvara försålts enligt lagen om förverkande av alkoholhaltiga

drycker m.m. Bestämmelsen i första stycket skall alltså ha företräde

framför den bestämmelse i lagen om förverkande av alkoholhaltiga

drycker m.m. som föreskriver att intäkt från försäljning av egendom

skall tillfalla staten. Överstiger försäljningsintäkten den skatt som

påförts med stöd av 13 § skall överskjutande intäkter utges till ägaren av

de punktskattepliktiga varor som förverkats om han är känd och i annat

fall tillfalla staten.

Andra stycket innebär att om egendom har förverkats på annan grund

än att skatt som påförts med stöd av 13 § inte har betalats skall intäkt

från försäljning enligt 22 § tillfalla den vars egendom förverkats om

denne är känd och i annat fall tillfalla staten.

Straff

24 27 § §

Enligt 24 § skall förare som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet

underlåter att stanna på tulltjänstemans anmaning dömas till

penningböter. Skyldigheten att stanna på anmaning finns i 4 §.

Straffbestämmelsen i 25 § avser brott mot skyldigheten att legitimera

sig eller på annat godtagbart sätt styrka sin identitet. Denna skyldighet

regleras i 5 § och gäller förare. Har förares identitet genast kunnat

fastställas skall ansvar inte ådömas.

Straffbestämmelsen i 26 § riktar sig mot förare. Dessa kan straffas

om de uppsåtligen eller av oaktsamhet underlåter att medföra

föreskrivna ledsagardokument och bevis om ställd säkerhet. I 6 § finns

bestämmelser om förares skyldighet att medföra dokument.

I 27 § ges tullmyndighet rätt att inleda förundersökning avseende brott

i detta kapitel.

3 kap. Kontroll av postförsändelser

1 §

Paragrafens första stycke föreskriver att en tullmyndighet har rätt att

undersöka postförsändelser för att kontrollera om försändelsen

innehåller alkohol- eller tobaksvaror.

Vid denna kontroll får försändelsen enligt andra stycket öppnas, om

det föreligger misstanke, anledning att anta , om att den innehåller

alkohol- eller tobaksvaror enligt definitionen i 1 kap. 2 § och

försändelsen finns hos tullmyndigheten eller på utväxlingspostkontoret.

Misstankegraden anledning att anta , som är den lägsta som

förekommer i svensk rätt, får anses uppnådd om en genomlysning med

röntgenutrustning eller liknande indikerar att det är fråga om en alkohol-

eller tobaksvara. En sådan åtgärd kan ske utan att försändelsen öppnas,

och utan att eventuella skriftliga meddelanden i den kontrollerade

försändelsen kan läsas.

Av tredje stycket följer hur en tullmyndighet skall förfara om ett

förtroligt meddelande påträffas i försändelsen tillsammans med

alkohol- eller tobaksvarorna. Sålunda skall ett sådant meddelande

omedelbart tillslutas och vidarebefordras till mottagaren. Däremot får

tullmyndigheten ta del av, och även kopiera, sådana dokument som

fakturor o. dyl. som kan ha betydelse för kontrollen. Att

proportionalitetsprincipen skall iakttas framgår av 1 kap. 5 §. En

försändelse som öppnats får sålunda inte undersökas närmare än vad

som behövs med hänsyn till ändamålet med undersökningen.

I fjärde stycket regleras den enskildes möjlighet att så snart som

möjligt få kännedom om att ett öppnande skett.

Enligt femte stycket får tullmyndigheten möjlighet att i vissa fall

återsända alkohol- och tobaksvaror till avsändaren, nämligen om

mottagaren av en alkoholvara saknar partihandels- eller

tillverkningstillstånd enligt alkohollagen, eller är under 20 år, och om

mottagaren av en tobaksvara är under 18 år. Om avsändaren är okänd,

eller om det av andra skäl inte är möjligt att sända tillbaka varan, skall

denna omhändertas.

Den möjlighet att kontrollera postförsändelser som paragrafen ger

utrymme för gäller inte brev och paket m.m. som förs över gränsen med

budbilar och liknande. Försändelser som förs över gränsen på detta sätt

är inte att anse som postförsändelser i den mening som avses i

bestämmelsen och får därför inte underkastas någon kontroll enligt

denna bestämmelse. Om en sådan försändelse skall undersökas får

undersökningen i stället ske med stöd av reglerna i 2 kap. 1 8 §§.

2 §

Denna bestämmelse, som har sin motsvarighet såväl i tullagen som i

inregränslagen, avser i första hand försändelser som erfarenhetsmässigt

kan antas innehålla förtroliga meddelanden. Sådana försändelser

befordras som regel som brevförsändelser enligt de postala

bestämmelserna. Det måste betonas att de föreslagna kontrollåtgärderna

inte är avsedda att tillämpas på sedvanliga brev, dvs. sådana försändelser

som enbart innehåller skriftliga meddelanden. Undantagsvis kan

emellertid sådana meddelanden förekomma även i den typ av

försändelser det här är fråga om. Med hänsyn härtill, och för att

ytterligare stärka integritetsskyddet kring de föreslagna åtgärderna,

införs därför bestämmelsen.

3 §

Enligt paragrafen skall en företagen undersökning dokumenteras för att

den enskilde i efterhand skall kunna kontrollera att den inte har inneburit

ett oförsvarligt ingrepp i brevhemligheten. Bestämmelsen har sin

förebild i rättegångsbalkens regler om beslag (jfr 27 kap. 13 §).

4 §

I första stycket ges en tullmyndighet befogenhet att omhänderta

alkohol- eller tobaksvaror som påträffas i en postförsändelse för

kontroll av om skattskyldighet föreligger och vem som i så fall är

skattskyldig. För att så skall kunna ske krävs att det finns viss misstanke,

 anledning att anta , om att skattskyldighet föreligger enligt lagarna om

alkohol- eller tobaksskatt och att skatten inte har betalats eller att

säkerhet inte har ställts för skattens betalning. När det gäller varor som

inte får föras in därför att erforderligt tillstånd enligt alkohollagen

saknas, eller därför att gällande åldersgänser inte är uppfyllda, sker

omhändertagandet med stöd av 1 §.

Andra stycket, som avser förfarandet med varor som omhändertagits

enligt såväl 1 § som 4 §, hänvisar till bestämmelserna därom i 2 kap.

12 §.

5 §

I paragrafens första stycke ges en tullmyndighet rätt att besluta om skatt

på vara som omhändertagits enligt 4 §. Som förutsättning härför skall

gälla att skattskyldighet föreligger enligt lagarna om skatt på alkohol

eller tobak och att skattskyldighet enligt dessa har inträtt. Eftersom

punktskatter är renodlade objektskatter är det i regel möjligt att beräkna

skatten utan att man vet vem som är skattskyldig. Det är med andra ord

tillräckligt att skattskyldighet föreligger och att skattskyldigheten inträtt

för att skatten skall kunna beräknas. Det ligger dock i sakens natur att

beslut om skatt inte kan fattas om det inte är utrett vem som är

skattskyldig. Någon särskild bestämmelse härom har därför inte ansetts

nödvändig. Skatten skall tas ut enligt de skattesatser som anges i lagarna

om skatt på alkohol och tobak. Att skatten förfaller till betalning

omedelbart och att den skall betalas till tullmyndigheten framgår av 4

kap. 6 §. Här ges alltså särskilda regler om betalning av skatt. Detta

innebär att lagen om punktskatter och prisregleringsavgifter inte skall

tillämpas på skatt som påförs med stöd av denna paragraf. Ett sådant

beslut utgör alltså inget beskattningsbeslut enligt lagen om punktskatter

och prisregleringsavgifter.

Enligt andra stycket i paragrafen får, för det fall skatten inte går att

fastställa, denna tas ut med ett schablonbelopp i enlighet med

bestämmelserna därom i lagen om beskattning av privatinförsel av

alkoholdrycker och tobaksvaror från land som är medlem i Europeiska

unionen. Detta kan bli aktuellt exempelvis när något högsta

detaljhandelspris inte har angetts för de cigaretter som försändelsen kan

innehålla.

Tredje stycket har tillkommit med anledning av vad Lagrådet yttrat

om 2 kap. 13 § (se vidare avsnitt 11.5). Bestämmelsen innebär att

tullmyndigheten inte får besluta om skatt på omhändertagna varor om

varorna i fråga omfattas av ett beskattningsbeslut enligt LPP som

meddelades innan varorna omhändertogs (se även avsnitt 24.2 och

kommentaren till 1 kap. 3 a § LPP). Den som redan innan varorna

omhändertogs påförts skatt kommer med all säkerhet invända att

tullmyndigheten inte får besluta om skatten. För att undvika de problem

som skulle bli följden av om två olika myndigheter beslutade om skatt

för samma varor bör tullmyndigheten regelmässigt kontrollera om skatt

redan påförts. Om tullmyndigheten beslutar om skatt och det i efterhand

visar sig att skatt redan hade påförts innan varorna omhändertogs har

myndigheten saknat grund för sitt beslut. Ett sådan beslut kan undanröjas

efter överklagande hos länsrätten. Uttrycket för varorna i fråga innebär

att tullmyndigheten kan besluta om skatt för varor som inte omfattas av

ett beskattningsbeslut enligt lagen om punktskatter och

prisregleringsavgifter. Har skatt påförts för endast hälften av varorna kan

alltså tullmyndigheten besluta om skatt för resten av varorna.

I fjärde stycket ges mottagaren en möjlighet att lösa ut en vara som

omhändertagits med stöd av 4 § genom att betala ett belopp som

motsvarar den punktskatt som belöper på varan.

Beslut om skatt enligt första stycket får överklagas även av

mottagaren av varan. Detta framgår av 4 kap. 14 § andra stycket.

6 §

I paragrafen regleras när ett omhändertagande av punktskattepliktiga

varor skall upphävas.

Av första stycket 1 framgår att ett omhändertagande skall upphävas

om det inte längre finns grund för att omhänderta varan. Detta kan till

exempel bero på att det vid tullens undersökning framgår att det är fråga

om en gåvoförsändelse. För att tullmyndigheten skall kunna upphäva ett

beslut av denna anledning bör det krävas, förutom att mottagaren innehar

partihandels- eller tillverkningstillstånd när det gäller alkoholvaror, att

det vid myndighetens kontroll framstår som sannolikt att det verkligen

är fråga om en gåva. Om mottagaren av försändelsen direkt eller indirekt

till någon del bekostat varan eller transporten bör varan inte anses som

gåva. I de fall där försändelsens status är tveksam, t.ex. då det saknas

uppgift om avsändare, skall varan omhändertas om det inte av andra

omständigheter framgår att det verkligen är fråga om en

gåvoförsändelse.

Enligt första stycket 2 skall ett omhändertagande upphävas om

mottagaren av varan utnyttjat möjligheten i 5 § att lösa ut denna genom

att betala ett belopp som motsvarar den punktskatt som belöper på varan.

I första stycket 3 föreskrivs att ett omhändertagande skall upphävas

om det är oskäligt att låta omhändertagandet bestå. Bestämmelsen skall

ses som en säkerhetsventil som gör det möjligt att upphäva ett

omhändertagande även om inte förutsättningarna i punkt 1 eller 2 är

uppfyllda.

I enlighet med vad Lagrådet anfört har i andra stycket införts en

bestämmelse om att en omhändertagen vara skall översändas till

mottagaren när omhändertagandet har upphävts. Detta gäller dock inte

för varor som omhändertagits med stöd av 1 §, dvs. när mottagaren av

varan saknar erforderligt tillstånd enligt alkohollagen eller inte uppfyller

gällande åldersgränser i alkohollagen eller tobakslagen. Avsikten med

detta är att förhindra att varor som inte får föras in ändå kommer att

sändas över till mottagaren. Ett beslut om omhändertagande enligt 1 §

kan upphävas t.ex. av den anledningen att avsändaren gett sig till känna.

Det finns då inte längre någon grund för att omhänderta varan som i

sådana fall skall återsändas till avsändaren.

7 §

I paragrafen anges i vilka fall en omhändertagen alkohol- eller

tobaksvara får förverkas.

Enligt första stycket 1 får varan förverkas om skatt på varan har

beslutats med stöd av 5 § och skatten inte har betalats inom två månader

räknat från den dag då beslutet om skatt vann laga kraft.

Enligt första stycket 2 kan även omhändertagna varor för vilka ingen

skatt påförts förverkas. Som förutsättning härför gäller att det, trots att

ingen skatt påförts, fortfarande finns grund för ett omhändertagande. I

sådana fall där skattskyldighet inträtt men där den skattskyldige förblir

okänd, t.ex. därför att det saknas uppgift om avsändare av försändelsen,

får alltså varan inte lämnas ut, såvida inte mottagaren av varan använder

sig av möjligheten i 5 § att lösa ut varan. Vid prövningen av om grund för

förverkande enligt första stycket 2 föreligger måste domstolen således

pröva om det finns förutsättningar för att upphäva omhändertagandet

enligt 6 §. Föreligger sådana förutsättningar skall domstolen avslå en

ansökan om förverkande och i samband därmed upphäva

omhändertagandet.

Enligt andra stycket får förverkande enligt första stycket 2 inte ske

förrän tre månader förflutit räknat från den dag då beslutet att omhänder-

ta varan fattades.

I tredje stycket föreskrivs att beslut om förverkande inte får fattas om

det är oskäligt att förverka varan. Huruvida det är oskäligt eller ej skall

prövas i förhållande till ägaren till egendomen men även i förhållande

till den som har särskild rätt till varan.

 Paragrafens bestämmelser om förverkande är kopplade enbart till

varorna, vilket innebär att förverkande kan ske även om ägaren av varorna

och den skattskyldige inte är samma person.

8 §

Skyldigheten att betala skatt som en tullmyndighet påfört en

punktskattepliktig vara skall bestå även efter det att varorna förverkats.

Som nämnts i avsnitt 11.10 motsvarar punktskattepliktiga varors värde

till stor del den skatt som belöper på varorna. Detta innebär att en

förlust på grund av att varorna förverkas blir förhållandevis liten, om den

skattskyldige samtidigt befrias från att betala skatten. För personer som

är beredda att föra in varor till Sverige utan att betala skatt torde inte

risken att förlora varorna vara tillräckligt avhållande om de vet att de

slipper att betala skatten om varorna förverkas. Skyldigheten att betala

skatt som en tullmyndighet påfört bör därför bestå även efter det att

varorna förverkats.

9 §

I paragrafen föreskrivs att alkohol- och tobaksvaror som har förverkats

skall förstöras genom tullmyndighetens försorg.

4 kap. Gemensamma bestämmelser

1 §

I paragrafen anges förutsättningarna för att en tullmyndighet skall få

påföra transporttillägg. Paragrafen skiljer sig i flera avseenden från

transportkontrollagens bestämmelse om transporttillägg. En

redogörelse för dessa skillnader finns i avsnitt 14.1.

Enligt första stycket skall transportillägg påföras om

ledsagardokument eller bevis om ställd säkerhet inte medföljer en

transport av punktskattepliktiga varor i den utsträckning som följer av 1

kap. 6 § eller om säkerhet inte ställts för transporten i den utsträckning

som följer av det stadgandet. Huruvida någon av dessa förutsättningar är

uppfyllda skall prövas dels enligt lagarna om skatt på tobak, alkohol och

energi, dels enligt cirkulationsdirektivets bestämmelser (se vidare

kommentaren till 1 kap. 6 §). Av första stycket följer att

transporttillägget skall påföras den upplagshavare som sänt i väg

transporten. Det innebär att även utländska subjekt kan påföras

transporttillägg.

I andra stycket anges i vilka fall transporttillägg skall påföras

skattskyldiga. Första punkten avser den som utan att vara upplagshavare,

varumottagare eller skatterepresentant från ett annat EU-land till Sverige

för in eller tar emot punktskattepliktig vara för annat än privat ändamål.

Den som är skattskyldig för sådan införsel skall innan varorna

transporteras från det andra EU-landet anmäla varorna till

beskattningsmyndigheten och ställa säkerhet för betalning av skatten.

Har den skattskyldige inte gjort detta skall han påföras transporttillägg

med stöd av andra stycket 1. Andra stycket 2 avser den som från annat

EU-land bedriver distansförsäljning till kunder i Sverige. Vid sådan

försäljning är säljaren i det andra EU-landet skattskyldig och han skall

innan transporten från det andra EU-landet påbörjas ställa säkerhet för

skattens betalning. Om säkerhet inte har ställts skall han påföras

transporttillägg med stöd av andra stycket 2.

I tredje stycket anges nivån på transporttillägget.

2 §

Paragrafen innehåller bestämmelser om undanröjande av

transporttillägg.

Första stycket överensstämmer i princip med 8 §

transportkontrollagen. Skillnaden är att det i förevarande paragraf direkt

skrivs ut att det enbart är ingivandet av dokument som upprättats i

föreskriven ordning som kan medföra att tillägget skall undanröjas.

Dokument upprättade i efterhand, dvs. efter att en transportkontroll har

genomförts, kan således inte åberopas för undanröjande av tillägget.

Detta gäller i och för sig även beträffande undanröjande av beslut om

transporttillägg som fattats med stöd av 8 § transportkontrollagen (se

prop. 1995/96:197 s. 19). Stadgandet om att dokumenten skall vara

upprättade i föreskriven ordning innebär således ingen ändring i

förhållande till bestämmelsen i transportkontrollagen. Syftet med den

nya formuleringen är endast att i lagtexten ytterligare klargöra vad som

gäller beträffande handlingar som upprättas i efterhand. Har ett

transporttillägg påförts med stöd av både första stycket 1 och 2 kan

tillägget inte undanröjas om ett ledsagardokument ges in eftersom det i

sådana fall fortfarande föreligger grund för att ta ut tillägget med stöd av

första stycket 2.

I andra stycket föreskrivs att transporttillägg som påförts skattskyldig

skall undanröjas om det i ärende eller mål om skatt konstateras att den

som påförts tillägget inte är skattskyldig. I sådana fall skall den

myndighet eller domstol som avgjort skattefrågan undanröja tillägget.

3 §

Paragrafens innehåll överensstämmer i princip med 9 §

transportkontrollagen. De ändringar som görs är språkliga. Någon

skillnad i sak är alltså inte avsedd.

4 och 5 §§

Bestämmelserna överensstämmer med vad som stadgas i 10 och 11 §§

transportkontrollagen.

Betalning av skatt m.m.

6 8 §§

I 6 8 §§ finns bestämmelser om betalning av skatt, anstånd, ränta och

indrivning. Att dessa frågor regleras särskilt i den här lagen beror på att

lagen om punktskatter och prisregleringsavgifter inte skall tillämpas på

skatt som tullmyndigheten beslutar om med stöd av 2 kap.13 § eller 3

kap. 5 §.

I 6 § finns bestämmelser om betalning av skatt. Skatt som påförs med

stöd av 2. kap 13 § eller 3 kap. 5 § förfaller till betalning omedelbart

och skatt betalas till tullmyndigheten.

I 7 § ges bestämmelser om anstånd med att betala skatt som beslutats

med stöd av denna lag. Paragrafen stämmer i sak överens med 5 kap. 5 §

lagen om punktskatter och prisregleringsavgifter.

I 8 § första stycket finns bestämmelser om att ränta skall utgå när

skatt återbetalas.

Enligt 8 § andra stycket skall bestämmelserna om indrivning i 5 kap.

16 18 §§ lagen om punktskatter och prisregleringsavgifter tillämpas på

skatt som tullmyndigheten beslutat om med stöd av 2 kap. 13 § eller 3

kap. 5 §.

Beslut m.m.

9 §

I första stycket anges att beslut om förverkande skall fattas av allmän

förvaltningsdomstol på ansökan av tullmyndighet. Det innebär att

ansökan skall prövas av en länsrätt.

I andra stycket föreskrivs vilken länsrätt som är behörig att pröva

ansökan. Ansökan om förverkande enligt denna lag skall prövas av den

länsrätt inom vars domkrets omhändertagandet av egendomen

verkställdes. Ett förverkande enligt 2 kap. 18 § kan avse enbart egendom

som har varit omhändertagen. Ett förverkande enligt 2 kap. 17 § kan avse

enbart omhändertagen egendom. Det nu sagda innebär att det enbart är

egendomen som är eller har varit omhändertagen som kan förverkas med

stöd av denna lag. Även i de fall omhändertagandet är upphävt skall

ansökan prövas av den länsrätt inom vars domkrets det upphävda

omhändertagandet verkställdes.

10 §

Av paragrafen framgår att andra beslut än beslut om förverkande fattas av

tullmyndighet.

11 §

I paragrafen finns bestämmelser om bevis över verkställighet av beslut

om transportkontroll och omhändertagande. Paragrafen har utformats

med ledning av 27 § tvångsåtgärdslagen. Med den som berörs av själva

åtgärden avses den som direkt berörs av åtgärden, dvs. exempelvis den

som är skyldig att medverka vid en transportkontroll eller ägaren till

egendom som kontrolleras eller omhändertas. Paragrafen kommenteras

även i avsnitt 15.3.

12 §

Paragrafen har utformats med ledning av motsvarande bestämmelser i

inregräns- och tullagen, se 12 § inregränslagen och 66 § tullagen.

Polisens skyldighet att medverka i kontrollverksamheten gäller endast i

mån av tid och resurser. I paragrafen anges vilka befogenheter som skall

tillkomma polismän som deltar i kontrollverksamhet enligt denna lag.

Dessa polismän har i stort sett samma befogenheter som tjänstemän vid

tullmyndighet. Polisen ges dock inte befogenhet att besluta om

omhändertagande, skatt eller transportillägg och inte heller att ansöka

om förverkande.

Utlämnande av uppgifter

13 §

I paragrafen finns bestämmelser om uppgiftsskyldighet. Bestämmelsen

har utformats med ledning av 3 kap. 16 § taxeringslagen (1990:324).

I första stycket föreskrivs att uppgifter som myndigheter förfogar

över och som behövs för kontroll enligt denna lag skall på

tullmyndighets begäran tillhandahållas denna. Bestämmelsen utgör en

sådan uppgiftsskyldighet som avses i 14 kap. sekretesslagen

(1980:100).

Överklagande m.m.

14 §

I första stycket första meningen anges vilka beslut som inte får

överklagas. Som exempel på beslut som inte får överklagas kan nämnas

beslut om transportkontroll och beslut att anmana förare att stanna.

Övriga beslut får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol, dvs.

länsrätt. Eftersom inget särskilt föreskrivs skall beslut enligt denna lag

överklagas enligt förvaltningslagens (1986:223) bestämmelser. Vilken

länsrätt som är behörig att pröva överklagandet framgår av 14 § andra

stycket lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar.

I andra stycket ges mottagaren av varan en möjlighet att överklaga

beslutet att påföra skatt enligt första stycket. Det är viktigt att detta

tydligt framgår av lagtexten, eftersom beslutet om skatt enligt 3 kap.5 §

ligger till grund för att en vara skall kunna förverkas enligt 3 kap 7 §.

I tredje stycket föreskrivs att Riksskatteverket får överklaga beslut

enligt denna lag.

15 §

I paragrafen regleras Riksskatteverkets möjlighet att överta

tullmyndighetens uppgift att föra det allmännas talan.

I de flesta fall kommer tullmyndigheten att vara den enskildes motpart

när denne har överklagat till länsrätten eller kammarrätten. Att

tullmyndigheten är den enskildes motpart följer av 7 a §

förvaltningsprocesslagen. Riksskatteverket kan dock alltid överta

tullmyndighetens roll som part. Det gäller både när tullmyndigheten

själv har överklagat och när myndigheten är den enskildes motpart. Ett

övertagande kan ske i exempelvis mål av principiellt intresse. När

Riksskatteverket inträder i målet förlorar tullmyndigheten sin partsroll.

Riksskatteverket har också möjlighet att överklaga i tullmyndighetens

ställe.

16 §

Enligt paragrafen förs det allmännas talan i Regeringsrätten av

Riksskatteverket.

Handläggningen i domstol m.m.

17 §

I paragrafen anges att mål om omhändertagande och förverkande skall

handläggas skyndsamt.

18 §

I paragrafen finns bestämmelser om vem som skall anses vara motpart i

mål om förverkande när ägaren till egendomen inte är känd eller saknar

känt hemvist. Paragrafen har utformats med ledning av 20 §

varusmugglingslagen. Med uttrycket den som senast innehade varorna

avses den som senast hade varorna i sin besittning. Vid

transportkontroller torde detta oftast vara föraren. Se vidare avsnitt

15.4.

Paragrafen har utformats i enlighet med vad Lagrådet förordat.

19 §

I paragrafen ges bestämmelser om delgivning och kallelse på okända

ägare och rättsinnehavare. Paragrafen har utformat i enlighet med vad

Lagrådet förordat.

Bestämmelsen i första stycket bör ses ihop med 18 §. Enligt 18 §

utgör den omständigheten att ägaren är okänd eller saknar känt hemvist

inget hinder mot att pröva en ansökan om förverkande. Bifalls ansökan

förlorar ägaren slutgiltigt rätten till egendomen. I första stycket

föreskrivs därför att länsrätten i de fall ägaren är okänd eller saknar känt

hemvist skall förelägga ägaren att ge sig till känna. Detta skall ske

genom kungörande i Post och Inrikes Tidningar och andra lämpliga

tidningar. Första stycket skall tillämpas även om annan än ägaren anses

vara motpart enligt 18 §. Det bör påpekas att det inte krävs att ägaren

hörsammar föreläggandet för att länsrätten skall kunna avgöra målet.

Syftet med bestämmelsen i första stycket är alltså enbart att ge ägaren

möjlighet att föra talan i målet.

I andra stycket föreskrivs att första stycket även gäller den som har

särskild rätt till egendom. Det finns dock ingen generell skyldighet för

länsrätten att förelägga okända rättsinnehavare att ge sig till känna.

Bakgrunden härtill är att det inte alltid finns någon som har särskild rätt

till egendomen. Det är bara när det finns anledning att anta att någon har

särskild rätt till egendomen som länsrätten behöver utfärda ett sådant

föreläggande som avses i första stycket.

20 §

Paragrafen innehåller bestämmelser om muntlig förhandling i mål om

omhändertagande, förverkande och transporttillägg. Paragrafen har

utformats med ledning av 8 § betalningssäkringslagen. Lagrådet har

erinrat om att domstolarna vid bedömningen av om muntlig förhandling

skall hållas eller inte måste beakta att den europeiska konventionen

angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande

friheterna sedan år 1995 gäller som svensk lag (SFS 1994:1219). Av

detta följer att hänsyn måste tas till den praxis på området som utbildats

vid tillämpning av artikel 6 (punkt 1) i konventionen och som innebär att

undantag från muntlig förhandling tillämpas mycket restriktivt.

Övergångsbestämmelserna

Bestämmelserna innebär att transportkontrollagen upphör att gälla.

Nämnda lag skall dock tillämpas i fråga om förhållanden som hänför sig

till tiden före ikraftträdandet.

24.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1984:151) om

punktskatter och prisregleringsavgifter

1 kap.

3 a §

Pargrafen är ny och har införts med anledning av vad Lagrådet yttrat (se

avsnitt 11.5).

Första stycket innebär att ett beskattningsbeslut enligt förevarande lag

inte kan fattas för skattepliktiga varor som är omhändertagna enligt den

nya lagen om punktskattekontroll eller som omfattas av ett beslut om

skatt enligt den nya lagen. Detta gäller oavsett om deklaration lämnats

eller inte. Om ett beskattningsbeslut enligt denna lag fattas, trots att

varorna i fråga är omhändertagna eller omfattas av ett beslut om skatt

enligt den nya lagen om punktskattekontroll, har

beskattningsmyndigheten saknat grund för beslutet och detta skall därför

upphävas.

I andra stycket föreskrivs att om beslut som avses i första stycket

upphävs så skall denna lag anses tillämplig såsom om nämnda beslut

aldrig hade fattats. Beskattningsbeslut enligt 4 kap. 2 § denna lag fattas

genom s.k. automatiska beslut. Det innebär att beslutet anses ha fattas i

enlighet med deklarationen. I de fall deklaration inte lämnats anses

skatten ha bestämts till noll kronor. Om en skattepliktig vara är

omhändertagen kan inget beskattningsbeslut enligt denna lag fattas.

Upphävs ett omhändertagande eller ett beslut om skatt enligt den nya

lagen om punktskattekontroll efter deklarationstidens utgång anses

dock, trots vad som föreskrivs i första stycket, ett beskattningsbeslut

enligt denna lag ha fattats. En sådan ordning är nödvändig för att

beskattningsmyndigheten skall kunna meddela ett omprövningsbeslut i

de fall tullmyndigheten inte beslutar om skatt enligt den nya lagen om

punktskattekontroll.

3 kap.

6 a §

Bestämmelsen som är ny har utformats med ledning av 3 kap. 16 §

taxeringslagen (1990:324)

 11 §

Ändringen görs för att paragrafen skall stämma överens med 3 kap. 11 §

taxeringslagen.

24.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1565) om

beskattning av privatinförsel av alkoholdrycker och

tobaksvaror från land som är medlem i Europeiska

unionen

1 §

I paragrafens första stycke görs en ändring av lydelsen för att det

tydligare skall framgå att lagen endast omfattar privat resandeinförsel av

alkoholdrycker och tobaksvaror och därmed inte införsel av flyttsaker

och arvegods. Alkoholdrycker och tobaksvaror som en resande fått i

gåva i ett annat EU-land och som denne medför vid inresan till Sverige

skall däremot räknas in i den mängd som den resande kan införa till

landet utan att betala skatt för införseln.

4 §

Ändringen i första stycket innebär att anmälningsskyldigheten ersätts av

en deklarationsskyldighet. Deklarationen skall lämnas självmant och på

heder och samvete. En deklaration som lämnas först efter det att tullen

påbörjat en kontroll kan inte anses ha lämnats självmant. Ändringen av

behörig beskattningsmyndighet föranleds av den nya regionindelningen

av skatteförvaltningen.

För att undanröja vissa tvivel föreskrivs i andra stycket att Tullverket

skall besluta om skatten i fall skattepliktig vara påträffas vid kontroll.

Av redaktionella skäl har vissa bestämmelser som tidigare fanns i 5 §

flyttats till denna paragraf. Det gäller bl.a. bestämmelsen om vad som

gäller när införseln görs på bemannad tullplats.

5 §

I paragrafen anges när skatten senast skall betalas. Betalningstiden

angavs tidigare i 4 §.

7 9 §§

Ändringarna är föranledda av att anmälningsskyldigheten ersätts av en

deklarationsskyldighet.

10 §

I paragrafen, som är ny, ges bestämmelser om omhändertagande av

alkohol- eller tobaksvara för vilken skatt skall betalas enligt denna lag.

Paragrafen har utformats i enlighet med vad Lagrådet föreslagit. Det

finns inget krav på att ett beslut om skatt skall ha fattats för att varor

skall få omhändertas. Det står alltså tullmyndighten fritt att först

omhänderta varorna och sedan besluta om skatten eller tvärtom.

Omhändertagande får ske om det finns en påtaglig risk att den

skattskyldige inte kommer att betala skatten. Det krävs alltså att det

finns en konkret risk för utebliven betalning i det särskilda fallet.

Påtaglig risk att skatten inte kommer att betalas får bl.a. anses föreligga

om den skattskyldige är restförd för skatt eller inte har fast adress i

Sverige.

Att Tullverket ges befogenhet att omhänderta skattepliktiga varor och

inte beskattningsmyndigheten beror på att det är tullmyndigheterna som

med stöd av inregränslagen kontrollerar privatinförseln av alkohol- och

tobaksvaror.

Den som är skattskyldig enligt privatinförsellagen skall om införseln

görs på bemannad tullplats deklarera detta genom att lämna en

deklaration till tulltjänsteman. I sådana fall och då skattepliktig vara

påträffas vid kontroll skall Tullverket besluta om skatten. Någon

skyldighet att betala skatten i samband därmed finns dock inte.

Tullverket får dock uppbära skatten, vilket innebär att en skattskyldig

som vill undvika ett omhändertagande har möjlighet att betala skatten till

Tullverket.

Bestämmelsen om omhändertagande skall tillämpas även om varorna

deklareras och alltså inte enbart om skattepliktiga varor påträffas vid

kontroll. Uttrycket införs skattepliktig vara i första stycket täcker

alltså både varor som påträffas vid kontroll och varor för vilka

deklaration lämnas till Tullverket.

I andra stycket föreskrivs att omhändertagen vara inte får lämnas ut

förrän skatt och avgift som har påförts enligt denna lag har betalats.

Detta gäller oavsett om skatten och avgiften har förfallit till betalning. I

andra stycket föreskrivs också att omhändertagandet skall upphävas om

skatten eller avgiften betalas eller om beslutet att påföra skatt och avgift

upphävs.

11 §

Paragrafen är ny och innehåller bestämmelser om förverkande av

omhändertagen vara. I paragrafen anges att omhändertagna skattepliktiga

varor får förverkas om skatt och avgift som påförts enligt denna lag inte

har betalats inom en månad räknat från den dag då beslutet om skatt vann

laga kraft. Beslut om förverkande fattas av Tullverket.

12 §

Enligt paragrafen, som är ny, skall skyldighet att betala skatt som påförts

enligt denna lag bestå även efter det att varorna har förverkats. Motivet

för en sådan ordning utvecklas i avsnitt 16.3.

13 §

I paragrafen, som är ny, föreskrivs att alkohol- och tobaksvara som har

förverkats skall förstöras genom Tullverkets försorg.

17 §

Genom ändringen i första stycket ges Riksskatteverket rätt att överklaga

beslut enligt lagen.

Ändringen i andra stycket innebär att beskattningsmyndigheten

förlorar sin partsroll när Riksskatteverket överklagar ett beslut enligt

lagen.

I tredje stycket regleras Riksskatteverkets möjlighet att överta

beskattningsmyndighetens talan. I de flesta fall kommer

beskattningsmyndigheten att vara den enskildes motpart när denne har

överklagat till länsrätten eller kammarrätten. Att

beskattningsmyndigheten är den enskildes motpart följer av andra

stycket. Riksskatteverket kan dock alltid överta

beskattningsmyndighetens roll som part. Det gäller både när

beskattningsmyndigheten själv har överklagat och när myndigheten är

den enskildes motpart. Ett övertagande kan ske i exempelvis mål av

principiellt intresse. När Riksskatteverket inträder i målet förlorar

beskattningsmyndigheten sin partsroll. Riksskatteverket har också

möjlighet att överklaga i beskattningsmyndighetens ställe.

I fjärde stycket föreskrivs att Riksskatteverket för det allmännas talan

i Regeringsrätten.

18 §

I paragrafen, som är ny, ges bestämmelser om muntlig förhandling i mål

om omhändertagande, förverkande och särskild avgift. Bestämmelsen

har utformats med ledning av 8 § i betalningssäkringslagen.

Övergångsbestämmelserna

Bestämmelserna innebär bl.a. att Riksskatteverket får från beskattnings-

myndigheten ta över uppgiften att föra det allmänna talan i ärenden eller

mål som avser förhållanden före ikraftträdandet.

24.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1996:701) om

Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett

annat land inom Europeiska unionen

3 §

I lagen görs ett tillägg så att det framgår att lagen är tillämplig även när

det gäller teknisk sprit och alkoholhaltiga preparat enligt lagen

(1961:181) om försäljning av teknisk sprit m.m.

7 §

Ändringen är föranledd av att anmälningsskyldigheten i

privatinförsellagen ersätts av en deklarationsskyldighet.

24.5 Förslaget till lag om ändring i tullregisterlagen

(1990:137)

2 §

De uppgifter som framkommer vid tullmyndigheternas kontroller enligt

lagen om punktskattekontroll avseende alkoholvaror, tobaksvaror och

mineraloljeprodukter kommer att ha betydelse även för

skattemyndigheternas beskattningsverksamhet samt vid prövningen av

och tillsynen över bl.a. upplagshavare. I ett nytt andra stycke har därför

tagits in en bestämmelse om att tullregistret även får användas för dessa

ändamål.

3 §

I punkten 4 har tagits in en bestämmelse om att tullmyndigheterna skall

få registrera uppgifter om kontroll enligt lagen om punktskattekontroll

avseende transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och

mineraloljeprodukter. Närmare föreskrifter om vilka uppgifter som

skall få registreras skall regleras i förordning. De uppgifter som är

aktuella är uppgift om påträffad punktskattepliktig vara, plats och

tidpunkt för transportkontroll samt uppgifter från ledsagardokument.

Tullmyndighetens beslut i samband med transportkontroller, beslut om

omhändertagande och transporttillägg får registreras med stöd av punkt

7. Med stöd av punkt 12 får uppgifter om fysiska och juridiska

personers identitet registreras.

I punkt 13 har tagits in en bestämmelse om att förutom

transportmedel får även container och tank registreras.

Ändringen i punkt 10 föranleds av den nya regionindelningen av

skatteförvaltningen.

6 §

I syfte att ge Riksskatteverket möjlighet att utöva inflytande på

rättsutvecklingen föreslås i avsnitt 15.6 att verket skall kunna överklaga

beslut enligt den nya lagen om punktskattekontroll av transporter m.m.

av alkoholvaror, tobaksvaror och mineraloljeprodukter. I ett nytt andra

stycke har därför tagits in bestämmelser om att Riksskatteverket skall få

ha terminalåtkomst till uppgifter om transportkontroller m.m. Även

skattemyndigheten behöver ha tillgång till dessa uppgifter. Uppgifterna

behövs för prövning och tillsyn över upplagshavare, skatteupplag och

registrerade varumottagare samt revisions- och annan

kontrollverksamhet. De skattemyndigheter som utöver

Skattemyndigheten i Dalarnas län behöver terminalåtkomst till

tullregistret är skattemyndigheterna i Stockholms län, Västra Götalands

län och Skåne län. Dessa skattemyndigheter utför revision av

punktskatter. Terminalåtkomsten får endast avse uppgifter som

registrerats i samband med kontroller enligt lagen om

punktskattekontroll avseende transporter m.m. av alkoholvaror,

tobaksvaror och mineraloljeprodukter.

8 §

De uppgifter som registreras om transportkontroller och beslut i

samband med sådana skall gallras på samma sätt som övriga uppgifter i

registret.

24.6 Förslaget till lag om ändring i alkohollagen (1994:1738)

1 kap.

1 §

I förtydligande syfte har lagts till att lagen även innehåller de materiella

bestämmelserna för införsel av alkoholdrycker, se 4 kap. 2 §.

4 kap.

2 §

Den allmänna bakgrunden till tilläggen i paragrafens andra stycke

framgår av avsnitt 13.1. Genom tilläggen vidgas något möjligheten till

införsel av spritdrycker, vin och starköl.

Enligt andra stycket 4 får spritdrycker, vin och starköl föras in i

landet av enskild person eller i yrkesmässig befordran för en enskild

person, som har fyllt 20 år och som flyttar till Sverige, om dryckerna är

avsedda för dennes eller dennes familjs personliga bruk. Det är utan

betydelse om den inflyttande tidigare har haft hemvist här i landet eller

ej. Det skall dock vara fråga om byte av bostadsort.

Vidare anges i andra stycket 5 att rätt till införsel också föreligger

för enskild person eller i yrkesmässig befordran för en enskild person

som har fyllt 20 år och som har förvärvat dryckerna genom arv eller

testamente, om dryckerna är avsedda för dennes eller dennes familjs

personliga bruk.

Med uttrycket yrkesmässig befordran avses postbefordran eller

annan liknande befordran, t.ex. genom transportföretag. Det har inte i

alkohollagen föreskrivits någon mängdmässig begränsning avseende

rätten till införsel. Någon sådan begränsning finns inte heller i fråga om

s.k. resandeinförsel, jämför paragrafens andra stycke punkten 2. Den

som hävdar rätt till införsel enligt punkterna 4 och 5 har naturligtvis

bevisbördan för att förutsättningarna för införseln är uppfyllda. Denne

skall m.a.o. kunna styrka genom skriftlig dokumentation i form av

flyttintyg, testamente eller dylikt att dryckerna verkligen utgör flyttgods

eller arvegods. Av den allmänna motiveringen framgår också att tull och

skatt skall erläggas vid införsel från tredje land, se avsnitt 13.1.

24.7 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1563) om

tobaksskatt

16 §

I paragrafens sista stycke anges att bestämmelsen i första stycket även

omfattar sådana överföringar som sker utan vinstsyfte och som inte

utgör gåvoförsändelser. Detta innebär att t.ex. en försändelse med

tobaksvaror från en privatperson i ett medlemsland till en privatperson i

ett annat medlemsland är att anse som distansförsäljning även om

avsändaren inte gör någon ekonomisk vinst på detta, förutsatt att det inte

är fråga om en ren gåva. Skatt tas inte ut på gåvoförsändelser.

I fall som avses i sista stycket gäller inte bestämmelsen i andra

stycket om att säljare skall företrädas av en av beskattningsmyndigheten

godkänd representant. Inte heller gäller registreringsskyldighet enligt 18

§. Reglerna om ställande av säkerhet för betalning av skatten i första

stycket gäller däremot även i dessa fall.

22 §

I sista stycket anges att den som överför skattepliktig vara enligt 16 §

sista stycket skall lämna deklaration för varje avsänd leverans.

Deklarationen skall ha kommit in till beskattningsmyndigheten senast

fem dagar efter det att varorna avsänts.

24.8 Förslaget till lag om ändring i lagen (1984:146) om

avräkning vid återbetalning av skatter och avgifter

1 §

Ändringen i punkt 1 föranleds av den nya regionindelningen av

skatteförvaltningen.

I en ny punkt 6 har tagits in en bestämmelse om att lagen skall

tillämpas om skatt som påförts med stöd av 3 kap. 5 § lagen om

punktskattekontroll av transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och

mineraloljeprodukter återbetalas.

24.9 Förslaget till lag om särskild skattekontroll av torg- och

marknadshandel m.m.

Definitioner

1 §

I paragrafen definieras begreppen torg- och marknadshandel samt upp-

låtelsetillfälle.

I första stycket anges att med torg- och marknadshandel avses all

handel utom sådan som en näringsidkare stadigvarande bedriver i

permanenta lokaler eller i omedelbar anslutning till dessa. Lagen är

alltså tillämplig vid försäljning som sker från torg, gator, marknader,

mässor, loppmarknader, tillfälligt utnyttjade lokaler eller liknande. Den

skall gälla oavsett om försäljningen bedrivs inomhus eller utomhus, i

lokaler eller liknande som utnyttjas vid enstaka tillfällen eller för

kortare tid, från försäljningsstånd, fordon eller andra anordningar som

ställs upp. Försäljningen behöver inte ske yrkesmässigt. Vad som

försäljs saknar också betydelse.

Stycket har utformats mot bakgrund av vad Lagrådet anfört.

I andra stycket anges att med upplåtelsetillfälle avses varje tillfälle då

en viss plats för torg- och marknadshandel upplåts till en viss person.

Med viss person avses såväl fysisk som juridisk person. Denna

definition behövs för att tolkningssvårigheter inte skall uppstå vid

tillämpningen av 5 §; kontrollavgift skall få tas ut för varje upplåtelsetill-

fälle där skyldighet enligt 2 § inte fullgjorts.

Platsupplåtarens skyldigheter

2 §

I paragrafen anges de skyldigheter som åvilar den som upplåter plats för

torg- och marknadshandel. Paragrafen behandlas i avsnitt 22.2 och 22.3.

I första stycket anges de åtgärder platsupplåtaren är skyldig att vidta i

samband med platsupplåtelsen. Det saknar betydelse om platsupplåtaren

är ägare till den aktuella platsen eller om denne upplåter plats i andra

hand. Skyldigheterna aktualiseras oavsett om ersättning eller inte skall

utges för upplåtelsen. Det spelar heller ingen roll om den som önskar få

plats upplåten till sig avser att själv bedriva torg- och marknadshandel på

platsen eller att hyra ut platsen i andra hand.

Med upplåtelse avses den civilrättsliga upplåtelsen mellan exempelvis

en markägare och en torghandlare. I fråga om upplåtelse av offentlig

plats som kräver polisens tillstånd enligt ordningslagen (1993:1617)

kan det göras gällande att det är polisen som är tillståndsupplåtare (se

t.ex. Alf[REDACTED_EFTERNAMN], Kommunala avgifter, 1984, s. 179 ff.). Det är dock inte

denna typ av upplåtelse som avses i första stycket.

Skyldigheten enligt detta stycke innebär att platsupplåtaren skall

anteckna uppgifter om namn eller firma, person- eller

organisationsnummer, adress samt telefonnummer för den som platsen

upplåts till och för dennes företrädare. Om den som önskar få plats

upplåten till sig är innehavare av F-skattsedel kan platsupplåtarens

skyldigheter i stället fullgöras genom att den som platsen upplåts till

överlämnar en kopia av sitt F-skattebevis. Detta hindrar i och för sig inte

att en kopia av F-skattsedeln överlämnas. F-skattsedeln innehåller vissa

uppgifter som inte framgår av F-skattebeviset. Emellertid är de uppgifter

som anges på F-skattebeviset tillfyllest för att platsupplåtaren skall

anses ha fullgjort sin skyldighet. Eftersom platsupplåtaren inte ges

någon befogenhet att kontrollera lämnade uppgifter mot exempelvis

någon form av legitimationshandling får upplåtaren ta uppgiftslämnarens

uppgifter för goda. Naturligtvis skall av anteckningarna framgå också

vilken plats som upplåts och för vilken tid platsen upplåts. Som Lagrådet

anfört är det en självklarhet att om den som platsen upplåts till eller

dennes företrädare saknar person- eller organisationsnummer, sådant

nummer inte behöver antecknas.

Stycket har utformats i enlighet med Lagrådets förslag med det

tillägget att kopia av F-skattebeviset och alltså inte beviset i original

kan överlämnas till platsupplåtaren.

I andra stycket anges att platsupplåtaren skall bevara inhämtade upp-

gifter i viss tid.

Genom tredje stycket, som utformats i enlighet med Lagrådets

förslag, ges möjlighet för skattemyndigheten att förelägga

platsupplåtaren att överlämna inhämtade uppgifter om platsupplåtelser.

Vidare ges skattemyndigheten möjlighet att förena föreläggandet med

vite.

Revision och kontrollbesök

3 §

I paragrafen finns en revisionsbestämmelse. Skattemyndigheten får be-

sluta om revision för att kontrollera att den som upplåter plats för torg-

och marknadshandel fullgjort sina skyldigheter enligt 2 §. Regeln be-

skrivs i avsnitt 22.3.

4 §

I paragrafen finns bestämmelser om skattemyndighetens kontroll av dem

som bedriver torg- och marknadshandel. I syfte att identifiera en person

som bedriver eller kan antas bedriva sådan handel får skattemyndigheten

göra s.k. kontrollbesök. Vid ett sådant besök får myndigheten också

kontrollera eventuellt innehav av F-skattsedel och ställa frågor om

verksamheten. Vid en kontroll enligt denna paragraf är det inte fråga om

någon fullständig granskning av verksamheten som vid en revision.

Därför har också myndighetens befogenheter vid kontrollen begränsats.

Det ligger i sakens natur att skattemyndigheten i förväg inte behöver

veta namnet på den eller de som skall kontrolleras. Det är ju det främsta

syftet med kontrollen att ta reda på vem eller vilka som bedriver handel

på exempelvis en marknadsplats vid ett visst tillfälle. Mot bakgrund

härav är det inte möjligt att skattemyndighetens beslut om kontrollbesök

tar sikte på en i förväg till namnet utpekad torg- och marknadshandlare.

Någon sanktion kopplad till skattemyndighetens kontrollbefogenheter

finns inte.

För att tydliggöra syftet med kontrollen har paragrafen justerats efter

föredragningen i Lagrådet.

Kontrollavgift

5 §

I paragrafen finns bestämmelser om en administrativ sanktionsavgift,

som skall påföras den platsupplåtare som inte fullgjort skyldigheten

enligt 2 §. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 22.4.

Som framgår av första stycket skall avgiften tas ut för varje upplåtel-

setillfälle där skyldigheten inte fullgjorts. Begreppet upplåtelsetillfälle

har definierats i 1 § andra stycket. Härmed avses varje tillfälle då en viss

plats för torg- och marknadshandel upplåts till en viss person. Varje upp-

låtelse vid t.ex. en marknad är ett upplåtelsetillfälle. Om någon vid en

marknad upplåter två platser är det således fråga om två upplåtelser.

Det torde kunna uppkomma situationer då antalet platsupplåtelser,

beträffande vilka platsupplåtaren inte fullgjort sina skyldigheter, inte

exakt kan fastställas. Vid sådant förhållande får skattemyndigheten

uppskatta antalet upplåtelser. Vid en prövning i allmän

förvaltningsdomstol är det skattemyndigheten som har bevisbördan för

att antalet upplåtelser uppgår till i vart fall det av myndigheten påstådda

antalet.

Lagrådet har pekat på frågan om inte en vägran från en platsupplåtares

sida att lämna ut anteckningar rörande upplåtna platser kan föranleda

såväl kontrollavgift som ett med vite förenat föreläggande att lämna ut

uppgifterna. Vidare har Lagrådet ifrågasatt om det inte finns anledning

att helt slopa möjligheten att påföra kontrollavgift såvitt gäller

underlåtenheten att lämna ut bevarade anteckningar.

Enligt regeringens mening har kontrollavgiften respektive vitet olika

ändamål. Vitet är, till skillnad mot avgiften, inte att se som någon

sanktion. Mot bakgrund härav bör det finnas möjlighet att använda båda

instituten med avseende på samma platsupplåtare.

Det följer av allmänna principer att avgiften eller vitet inte är en sådan

kostnad för intäkternas förvärvande som får dras av vid beräkningen av

upplåtarens skattepliktiga inkomst.

I andra stycket finns bestämmelser om befrielse från avgiften. Be-

stämmelsen är avsedd att tillämpas på samma sätt som motsvarande be-

stämmelser på andra skatteområden, som exempelvis bestämmelsen om

befrielse från särskild avgift i 5 kap. 6 § taxeringslagen (1990:324).

Förfarandet

6 §

I första stycket anges huvudregeln att det är skattemyndigheten i den

region (intill utgången av år 1998 skattemyndigheten i det län) där torg-

och marknadshandeln bedrivs eller har bedrivits som fattar beslut enligt

lagen. Regeln beskrivs i avsnitt 22.5.

I andra stycket har intagits en regel som gör det möjligt att flytta be-

slutsbehörigheten mellan två skattemyndigheter. Bestämmelsen har ut-

formats med 2 kap. 5 § första stycket skattebetalningslagen (1997:483)

som förebild. Förutsättningen för att beslutanderätten skall få

överlämnas är att den andra myndigheten går med på det samt att

överlämnandebeslutet inte medför avsevärda besvär för den som beslutet

rör. Vad som skall anses medföra avsevärda besvär för den enskilde

måste avgöras från fall till fall, men rent generellt kan sägas att det bör

röra sig om en mer påtaglig olägenhet.

7 §

I första stycket anges vilka beslut meddelade av skattemyndigheten som

inte får överklagas. Det gäller beslut om revision och om kontrollbesök

samt om föreläggande vid vite.

Andra stycket innehåller en hänvisning till bestämmelserna i skattebe-

talningslagen (1997:483) vad gäller fråga om dels debitering och betal-

ning av kontrollavgift, dels förfarandet i övrigt. Det innebär att beslut

om kontrollavgift överklagas hos länsrätten. Av allmänna forumregler

följer att beslutet skall överklagas hos den länsrätt inom vars domkrets

beslutet har fattats.

Av hänvisningen till skattebetalningslagens bestämmelser följer också

att skattemyndigheten kan uppdra åt en annan skattemyndighet att i all-

män förvaltningsdomstol föra det allmännas talan i ett visst ärende eller

en viss grupp av ärenden under förutsättning att den andra myndigheten

går med på det. Riksskatteverket kan ta över uppgiften att föra det all-

männas talan i allmän förvaltningsdomstol. Vidare kan verket överklaga

ett beslut av länsrätt eller kammarrätt även om verket inte tidigare har

fört det allmännas talan i målet. Det är Riksskatteverket som för det all-

männas talan i Regeringsrätten. Riksskatteverket kan uppdra åt en

tjänsteman vid en skattemyndighet att företräda verket i allmän förvalt-

ningsdomstol.

Mot bakgrund av att grundläggande bestämmelser om muntlig för-

handling finns i 9 § förvaltningsprocesslagen (1971:291) saknas skäl att,

som kommittén föreslagit, ta in någon särskild bestämmelse härom i

lagen om särskild skattekontroll av torg- och marknadshandel m.m.

24.10 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:466) om

särskilda tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet

1 §

Genom tillägget i andra stycket görs lagen tillämplig även vid revision

enligt lagen om särskild skattekontroll av torg- och marknadshandel

m.m. och för kontroll av att föreläggande enligt samma lag fullgjorts

riktigt och fullständigt.

24.11 Förslaget till lag om ändring i skattebetalningslagen

(1997:483)

1 kap.

1 §

Tillägget i första stycket punkt 6 innebär att lagen gäller i fråga om den

kontrollavgift som skattemyndigheten kan påföra den platsupplåtare som

inte fullgjort sin skyldighet enligt 2 § lagen om särskild skattekontroll

av torg- och marknadshandel m.m.

22 kap.

11 §

Av punkt 8, som är ny, följer att det alltid krävs prövningstillstånd av

kammarrätten vid överklagande av länsrättens beslut enligt lagen om

särskild skattekontroll av torg- och marknadshandel m.m. Även beslut

enligt skattebetalningslagen som fattas senare under förfarandet,

exempelvis i fråga om debitering och betalning, omfattas av kravet på

prövningstillstånd.

24.12 Förslaget till lag om ändring i lagen (19997:1024) om

skattemyndigheters medverkan i brottsutredningar

1 §

Ändringen är föranledd av att det föreslås att lagen (1996:598) om

kontroll av yrkesmässiga vägtransporter av mineraloljeprodukter,

alkohol och tobak skall upphöra att gälla den 1 juli 1998 då den nya

lagen om punktskattekontroll träder i kraft.

Sammanfattning av betänkandet Punktskattekontroll

av alkohol, tobak och mineralolja m.m.

I betänkandet förelår kommittén att det införs en ny lag om

punktskattekontroll m.m. avseende alkoholvaror, tobaksvaror och

mineraloljeprodukter. Kommittén lämnar även förslag om

identitetskontroll och särskild skattekontroll beträffande tillfällig

handel. Förslagen sammanfattas på följande sätt.

Punktskattekontrollfrågor

I samband med att Europeiska gemenskapen (EG) vid årsskiftet 1992/93

införde den inre marknaden försvann i princip möjligheten till

traditionella gränskontroller mellan medlemsstaterna. När Sverige

inträdde i den Europeiska unionen (EU) behövdes därför nya

kontrollmöjligheter på punktskatteområdet. Ganska snart inkom också

rapporter om omfattande skattefusk vid införsel av alkohol- och

tobaksvaror samt mineraloljeprodukter.

Det bör understrykas att våra förslag syftar till att förbättra

möjligheterna till skattekontroll och skatteindrivning; de bör således

inte blandas ihop med förslag som tar sikte på brottsbekämpning. En

annan sak är att förslag som leder till effektivare skattekontroll i

förlängningen också leder till att flera skattebrott och annan ekonomisk

brottslighet upptäcks.

Vårt uppdrag har bestått i att skapa ett system för effektiv

punktskattekontroll avseende alkoholvaror, tobaksvaror och

mineraloljeprodukter. Våra förslag omfattar både den yrkesmässiga

hanteringen, inklusive distansförsäljning, och införseln för privat bruk.

Förslagen avseende kontroll av införsel för privat bruk bygger till viss

del på våra förslag avseende kontroll av den kommersiella hanteringen. I

vissa fall har dock särlösningar valts. Vi har valt att behandla frågor om

kontroll av införsel för privat bruk i ett separat kapitel. Även förslagen

rörande kontroll av användningen av märkta mineraloljeprodukter

redovisas i ett eget kapitel.

Man kan säga att vårt förslag till ny lagreglering beträffande

punktskattekontrollverksamhet vilar på fyra pelare, nämligen

möjligheten att göra fysiska kontroller, möjligheten att säkra

skatteindrivningen, möjligheten att på ett tidigt stadium få tillgång till

relevant information samt möjligheten till effektiva sanktioner. De fyra

pelarna eller delarna i vårt förslag är alla viktiga för att

punktskattekontrollverksamheten skall kunna bedrivas på ett effektivt

sätt. Vi lämnar också förslag om hur punktskattekontrollarbetet skall

organiseras och genomföras; i denna del finns förslag både beträffande

beskattningsmyndighetens arbete och beträffande samverkan med andra

myndigheter. Vi lämnar även vissa förslag rörande domstolsförfarandet.

Möjlighet att göra fysiska kontroller

Den första beståndsdelen i en effektiv punktskattekontrollverksamhet är

möjligheten att göra fysiska kontroller. Här föreslår vi ett system med

transportkontroller och lokalkontroller samt omhändertagande av varor

m.m. under den tid som det behövs för att punktskattekontrollen skall

kunna genomföras. I förslagen finns givetvis också vissa

rättsäkerhetsgarantier. Det kan redan här nämnas att transportkontroll på

enskild plats och lokalkontroll i princip endast får genomföras om

domstol efter ansökan lämnar tillstånd till kontrollen.

Beskattningsmyndigheten får fatta nämnda beslut endast i två fall,

nämligen dels vid fara i dröjsmål, dels om samtliga enskilda som berörs

av beslutet underrättats och inte uttryckligen motsätter sig kontrollen.

Vid transport- och lokalkontroller samt omhändertagande skall vidare

vissa bestämmelser om undantagande av handling från kontroll m.m.

iakttas. Vidare införs en proportionalitetsbestämmelse som skall gälla

samtliga beslut enligt lagen; beslut om åtgärd får enligt denna

bestämmelse fattas endast om skälen för åtgärden uppväger det intrång

och men i övrigt som åtgärden innebär för enskild.

Transportkontroll är en form av punktskattekontroll. Vid

transportkontroll kan beskattningsmyndigheten kontrollera bl.a. att

transporter på svenskt territorium genomförs i enlighet med

cirkulationsdirektivets bestämmelser. Transportkontroller får

genomföras på offentlig plats, men kontrollerna får också, som nyss

antytts, genomföras på enskild plats. Härmed avses plats som inte är

offentlig enligt ordningslagen (1993:1617) och som är trädgård,

parkeringsplats eller annan uppställningsplats för fordon, upplagsplats

eller plats för av- eller pålastning av varor. Transportkontroll får genom-

föras beträffande såväl vägtransporter som järnvägs-, flyg- och

sjötransporter. Vid transportkontroll får beskattningsmyndigheten

undersöka låda, behållare eller andra utrymmen i transportmedel,

container, tank eller transporthjälpmedel där alkoholvaror, tobaksvaror

eller mineraloljeprodukter kan förvaras under transport. Myndigheten

får också eftersöka och granska handlingar och ta prov på varorna.

Förare, befälhavare eller skattskyldig som medföljer transportmedel är

skyldig att legitimera sig eller på annat godtagbart sätt styrka sin

identitet. Detsamma gäller annan person som medföljer transporten och

som är eller kan antas vara ansvarig för transporten eller varorna. Förare

eller befälhavare är vidare skyldig att tillse att föreskrivna dokument

medföljer transporten; han skall också förete dokumenten vid

beskattningsmyndighetens kontroll. Dessa skyldigheter gäller dock inte

befälhavare på transportmedel som i yrkesmässig trafik befordrar andra

transportmedel, containrar eller tankar.

Förare, befälhavare eller ägare till vara som skall kontrolleras skall

vid transportkontroll ansvara för den transport som behövs för

kontrollen samt för upp- och återinpackning av vara. Han skall vidare i

förekommande fall öppna transportmedel, container, tank eller

transporthjälpmedel, som är låst eller har tillslutits på annat sätt; denna

skyldighet gäller även låda, behållare eller annat utrymme som finns i

transportmedel, transporthjälpmedel, container, tank eller på enskild

plats. Enskild skall också bereda beskattningsmyndigheten tillträde till

enskild plats. Vid transportkontroll på enskild plats åvilar skyldigheterna

även den som äger eller innehar nyttjanderätten till den enskilda platsen.

Samtliga nu nämnda skyldigheter gäller endast i den utsträckning som

enskild förfogar över utrymmet eller egendomen.

Lokalkontroll är den andra formen av punktskattekontroll som kan

göras med stöd av den av oss föreslagna lagen. Sådan kontroll får göras i

lokal samt på därtill hörande enskild plats, där det finns anledning att

anta att punktskattepliktiga varor yrkesmässigt tas emot, avsänds,

tillverkas, bearbetas eller förvaras. Vid dessa kontroller får myndig-

heten undersöka utrymmen där punktskattepliktiga varor kan finnas,

undersöka och ta prov på vara samt eftersöka och granska handlingar

som kan ha betydelse för kontrollen. Myndigheten får också undersöka

transportmedel, container, tank eller transporthjälpmedel som finns i

lokalen eller på platsen. Den som befinner sig på platsen är skyldig att

identifiera sig om han på skälig grund kan antas ha ett sådant samband

med kontrollerad vara att kännedom om hans identitet kan vara av

betydelse för punktskattekontrollen. Den som äger eller har

nyttjanderätten till den plats där lokalkontroll görs eller ägare till vara

som skall kontrolleras skall ansvara för upp- och återinpackning av vara.

Även beträffande lokalkontroll har enskild vissa skyldigheter att öppna

lås m.m.; dessa överensstämmer i princip med förslagen rörande

transportkontroll.

Beskattningsmyndigheten får vid genomförande av transport- eller

lokalkontroll öppna transportmedel, transporthjälpmedel, container

eller tank, som är låst eller har tillslutits på annat sätt; dessa befogen-

heter gäller även låda, behållare eller annat utrymme som finns i

transportmedel, container, tank eller transporthjälpmedel samt i lokal

och på enskild plats. Vidare får myndigheten bereda sig tillträde till

lokal som inte är bostad och till enskild plats samt försegla

transportmedel, container, tank, transporthjälpmedel, lokal och enskild

plats.

Som komplement till transport- och lokalkontrollerna ges

beskattningsmyndigheten möjlighet att omhänderta varor,

transportmedel, container, tank, transporthjälpmedel och handlingar

(omhändertagande vid transport- eller lokalkontroll).

Omhändertagandet skall vara tillfälligt och får göras endast om det

behövs för punktskattekontrollen. Omhändertagande av handling får

dock bestå även efter det att punktskattekontrollen avslutats, under den

tid som handlingen behövs i bevishänseende i mål eller ärenden enligt

vårt lagförslag eller lagen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter (LPP), lagen (1994:1563) om tobaksskatt (LTS),

lagen (1994:1564) om alkoholskatt (LAS) eller lagen (1994:1776) om

skatt på energi (LSE). Beslut om omhändertagande skall alltid fattas om

transportkontroll eller lokalkontroll inte avslutats inom den tid domstol

förordnat eller inom sex timmar från att kontrollen påbörjades.

Detsamma gäller om vara eller handling förflyttas från den plats där

lokal- eller transportkontroll på enskild plats görs samt om det vid en

transportkontroll finns behov av att kvarhålla ett transportmedel som

används för att yrkesmässigt befordra passagerare, så att ordinarie

avgångstid inte kan hållas.

Möjlighet att säkra skatteindrivningen

Den andra beståndsdelen i vårt förslag är möjligheten att säkra

skatteindrivningen. Möjligheter att fatta beslut om skattebeslag och

skatteförverkande är viktiga för att de fiskala intressena skall kunna

säkras. Förutsättningarna för skattebeslag och skatteförverkande är att

det inte framgår att punktskatt beträffande varan är betalad i Sverige och

att säkerhet beträffande varan har ställts i laga ordning och kan infrias.

Beslut om skattebeslag och skatteförverkande får inte fattas om det

framgår att punktskatt beträffande varan inte skall betalas i Sverige eller

om punktskatten erläggs i rätt tid. Beträffande skatteförverkande gäller

dessutom att beslut inte får fattas innan punktskatt beträffande varan

förfallit till betalning samt under den tid för vilken anstånd att betala

punktskatt medgivits. Såväl punktskattepliktiga varor som

transportmedel, transporthjälpmedel, containrar och tankar kan vara

föremål för skatteförverkande och skattebeslag, även om annat än

punktskattepliktiga varor endast kan skatteförverkas om värdet på

varorna inte räcker till. Skatteförverkandevärdet får avse skatteskulden

med ett tillägg på fyrtio procent samt de kostnader för förfarandet som

staten haft. Istället för att egendom skatteförverkas kan lösen fastställas.

Förslaget innehåller även skyddsbestämmelser för ägare till egendom.

Ägaren skyddas dels genom möjlighet till jämkning vid

skatteförverkande, dels genom bestämmelser om skydd för godtroende

ägare till egendom som är föremål för skattebeslag.

Efter att beslutet om skatteförverkande vunnit laga kraft skall

egendomen säljas genom beskattningsmyndighetens försorg; influtna

intäkter skall i första hand användas för att betala det fastställda

skatteförverkandevärdet. Förslaget innehåller även bestämmelser om

förtida försäljning av egendom som är föremål för skattebeslag.

Möjlighet att få tillgång till relevant information

Den tredje delen vi behandlar är möjligheten att få tillgång till relevant

information på ett så tidigt stadium som möjligt. Här är det nödvändigt

att beskattningsmyndigheten dels får möjlighet att bedriva viss

spaningsliknande verksamhet, dels får tillgång till ett effektivt ADB-

baserat system för inhämtning och bearbetning av information.

Beskattningsmyndigheten föreslås få befogenhet att skugga person,

ställa frågor och hålla uppsikt över det som är eller kan antas vara

yrkesmässig transport samt lokal eller annat område där det kan antas att

punktskattepliktiga varor yrkesmässigt tas emot, avsänds, tillverkas,

bearbetas eller förvaras.

Vi föreslår att ett punktskattekontrollregister inrättas. I detta

register skall vissa uppgifter från transport- och lokalkontroller få

registreras. Vidare skall vissa uppgifter rörande omhändertagande,

skattebeslag och skatteförverkande få läggas in i registret samt beslut att

påföra transporttillägg. Beskattningsmyndigheten ges också rätt att

registrera vissa belastningsuppgifter i punktskattekontrollregistret.

Registret får inte innehålla uppgift om enskilds ras, etniska ursprung,

politiska åsikter, religiösa eller politiska övertygelse, medlemsskap i

fackförening, hälsa eller sexualliv. Punktskattekontrollregistret får

användas vid transport- och lokalkontroller, omhändertagande,

skattebeslag och skatteförverkande samt vid utövandet av de särskilda

spaningsliknande befogenheterna och tillståndsprövning m.m. av

upplagshavare och registrerade varumottagare.

Beskattningsmyndigheten föreslås få terminalåtkomst till

tullmyndigheternas spaningsdiarium, körkortsregistret och skepps- och

båtsregistren. Vidare föreslås vissa ändringar i lagen (1965:94) om

polisregister m.m.: beskattningsmyndigheten får rätt att begära utdrag ur

eller upplysning från polisregister.

Vi föreslår slutligen att beskattningsmyndigheten skall få tillgång till

vissa uppgifter om det som är eller kan antas vara yrkesmässig transport

ur transportföretagens bokningsregister; inhämtade uppgifter skall få

läggas in i punktskattekontrollregistret. Uppgifterna ur

bokningsregistren får lämnas med hjälp av ADB, men något krav på detta

uppställs inte. Det överlämnas till transportföretagen och

beskatttningsmyndigheten att komma överens om formerna för

överlämnande av uppgifter.

Möjlighet att använda effektiva sanktioner

Den fjärde delen av vårt förslag består av sanktioner mot överträdelser.

Här ingår sanktioner mot den skattskyldige i form av en administrativ

avgift samt straffrättsliga sanktioner mot förare m.fl. som på olika sätt

försvårar kontrollarbetet. Vi föreslår således att transporttillägg skall

kunna påföras den skattskyldige; bestämmelserna om transporttillägg har

till viss del utformats på samma sätt som i lagen (1996:598) om

kontroll av yrkesmässiga vägtransporter av mineraloljeprodukter,

alkohol och tobak (transportkontrollagen). Transporttillägg skall således

kunna påföras den skattskyldige om ledsagardokument eller bevis om

ställd säkerhet inte medföljer transporten. Även underlåten-heten att

anmäla att redan beskattade varor skall föras in till Sverige samt

underlåtenheten att ställa säkerhet vid distansförsäljning sanktioneras

med transporttillägg. Nivån på tillägget är fyrtio procent av den skatt

som belöper på eller kan antas belöpa på de punktskattepliktiga varorna.

Förare eller befälhavare som uppsåtligen underlåter att medföra

ledsagardokument och i föreskrivna fall bevis om ställd säkerhet under

färd skall kunna dömas enligt en straffrättslig bestämmelse för

transportkontrollbrott till böter eller fängelse i sex månader. Den som

av grov oaktsamhet bryter mot skyldigheten att medföra nämnda

dokument skall kunna dömas för transportkontrollförseelse till

dagsböter. Vi föreslår även en straffbestämmelse beträffande den som

av uppsåt eller grov oaktsamhet underlåter att stanna på anmaning. Även i

detta fall skall straffet vara dagsböter. Den som vägrar att legitimera sig

eller på annat sätt styrka sin identitet vid en transport- eller en

lokalkontroll skall kunna dömas till penningböter. Ansvar skall dock inte

ådömas om beskattningsmyndigheten ändå genast kunnat fastställa den

tillfrågades identitet.

För att sanktionssystemet skall vara effektivt är det också viktigt att

det går att fastställa vem som är skattskyldig. Skattskyldigbegreppet i

LTS, LAS och LSE behöver därför ändras. Skattskyldigbegreppet ändras

så att den som i ett annat EG-land förvärvar en punktskattepliktig

vara genom ett bindande överlåtelseavtal som gäller vid den

tidpunkt då skattskyldigheten inträder, om varan förs in till Sverige

och här skall används för annat än privat bruk är skattskyldig. Någon

ändring av deklarationstidpunkten vid införsel av redan beskattade varor

införs inte.

Hur skall arbetet organiseras?

I vårt uppdrag ingår också att lämna förslag till hur kontrollverksam-

heten skall bedrivas i praktiken.

Skattemyndigheten i Dalarnas län är beskattningsmyndighet för

punktskatter. Våra förslag innefattar delvis nya arbetsuppgifter för

myndigheten. För att våra förslag skall får genomslagskraft bör en

organisation med mobila kontrollgrupper byggas upp. Vidare bör en

underrättelseenhet inrättas. Såvitt vi kan bedöma kommer den nya

organisationen att innebära personalkostnader motsvarande åtminstone

100-125 årsarbetskrafter.

Punktskattekontrollen skall stå under beskattningsmyndighetens

ledning. Andra skattemyndigheter och tullmyndigheter får medverka i

kontrollverksamheten genom att genomföra kontroller för

beskattningsmyndighetens räkning. Tjänstemännen vid dessa

myndigheter har härvid samma kontrollbefogenheter som tjänstemännen

vid beskattningsmyndigheten; beskattningsmyndigheten får också uppdra

åt annan skattemyndighet eller tullmyndighet att fatta beslut för

beskattningsmyndighetens räkning i visst ärende eller i viss grupp av

ärenden. Polismyndighet och Kustbevakningen skall på begäran lämna

biträde vid beskattningsmyndighetens kontroller. Anmaning att stanna

fordon får ges av tjänsteman vid beskattningsmyndigheten och

tjänsteman vid annan skattemyndighet som särskilt förordnats härtill av

beskattningsmyndigheten. Sådan anmaning får också ges av tjänsteman

vid tullmyndighet som medverkar i kontroll i hamnar och på gränsnära

områden samt av polisman som biträder vid kontroll. Polisman och

tjänsteman vid Kustbevakningen som biträder vid

beskattningsmyndighetens kontroll får ge anmaning att stanna fartyg och

om det är uppenbart nödvändigt även inbringa fartyg till hamn.

Våra förslag omfattar även vissa sekretessbrytande bestämmelser;

dessa har införts för att underlätta myndigheternas samarbete när det

gäller punktskattekontroll. Exempelvis skall uppgifter som

tullmyndighet, polismyndighet eller Kustbevakningen förfogar över och

som behövs för punktskattekontrollen på beskattningsmyndighetens

begäran tillhandahållas denna. Ett annat exempel är att tullmyndighet,

polismyndighet eller Kustbevakningen genast skall underrätta

beskattningsmyndigheten om de påträffar obeskattade

punktskattepliktiga varor. För att underlätta samarbetet har också

bestämmelser om registerutdrag m.m samt terminalåtkomst till

punktskattekontrollregistret införts. Beskattningsmyndigheten skall

således på begäran lämna de myndigheter som medverkar i eller biträder

vid beskattningsmyndighetens kontroller utdrag ur eller uppgift om

innehållet i punktskattekontrollregistret om det behövs för

punktskattekontrollen. Tjänstemän på skattemyndighet i vars uppgifter

utförande av transport- och lokalkontroller, handläggningen av ärenden

om skattebeslag eller skatteförverkande eller utövande av de

spaningsliknande kontrollbefogenheterna ingår samt tjänstemän på

Generaltullstyrelsens (GTS) underrättelse- och sambandscentral (USC)

får ha terminalåtkomst till punktskattekontrollregistret. Tjänsteman på

beskattningsmyndigheten som prövar upplagshavare samt registrerade

varumottagare får ha terminalåtkomst till vissa uppgifter.

Förare eller befälhavare samt ägare till varor som skall kontrolleras

skall stå för kostnaderna för förfarandet vid transportkontroller. Den

som äger eller innehar nyttjanderätt till den plats där lokalkontroll görs

samt ägaren till varor som skall kontrolleras skall stå för kostnaderna

för förfarandet vid lokalkontroller. Statens kostnader för förvar vid

omhändertagande och skattebeslag skall ersättas av den som äger

egendomen. Skyldighet att ersätta staten för kostnaderna får efterges

helt eller delvis om det framstår som oskäligt att ta ut ersättning.

Bestämmelserna om omprövning i 4 kap. 3-12 §§ LPP och

överklagande i 8 kap. LPP skall enligt vårt förslag i tillämpliga delar

även gälla beslut om transporttillägg. Beträffande omprövning och

överklagande av beslut om omhändertagande och beslut angående

kostnaderna för förfarandet gäller bestämmelserna i 23-25 §§ samt 27

och 28 §§ förvaltningslagen (1986:223). Våra förslag omfattar även

bestämmelser om överlämnande av beslutanderätten till annan

myndighet m.m.

Domstolsförfarandet

Vi lämnar även vissa förslag rörande domstolsförfarandet.

Beskattningsmyndigheten skall som tidigare nämnts ansöka hos länsrätt

om att få företa transportkontroll på enskild plats och lokalkontroll.

Detsamma gäller beträffande skattebeslag och skatteförverkande samt

förtida försäljning av egendom som är föremål för skattebeslag; när det

gäller förtida försäljning av egendom kan i ett fall även enskild göra en

ansökan till länsrätten. Vid fara i dröjsmål kan beskattningsmyndigheten

 utom då det är fråga om skatteförverkande fatta ett interimistiskt

beslut som skyndsamt skall underställas länsrätten. Ägare till

omhändertagen egendom ges rätt att överklaga

beskattningsmyndighetens omhändertagandebeslut och beslut angående

kostnadsansvar. Vidare införs vissa bestämmelser angående länsrättens

hantering av mål beträffande undantagande av handling; regleringen på

detta område överensstämmer med vad som gäller enligt lagen

(1994:466) om särskilda tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet

(tvångsåtgärdslagen).

Beskattningsmyndigheten är part i länsrätt även i sådana fall där beslut

i första instans fattats av annan myndighet; beskattningsmyndigheten får

dock besluta att den andra myndigheten skall föra myndighetens talan.

Vidare införs särskilda bestämmelser om partsställning vid

transportkontroll på enskild plats, lokalkontroll, omhändertagande,

skattebeslag, skatteförverkande samt förtida försäljning av egendom

som är föremål för skattebeslag; om ägaren är okänd eller saknar känt

hemvist i landet får i stället den som senast innehade varorna vara part i

länsrätten. Innan beslut om skatteförverkande fattas skall dock länsrätten

göra försök att delge ägaren till egendomen; i de fall ägaren till

egendomen inte är känd skall länsrätten istället utfärda ett föreläggande i

Post och Inrikes tidningar.

I lagen införs särskilda bestämmelser om skyndsam handläggning,

möjlighet att fatta interimistiska beslut och muntlig förhandling.

Det införs också en möjlighet att överlämna mål angående

transportkontroll på enskild plats, lokalkontroll, omhändertagande,

skattebeslag, skatteförverkande och förtida försäljning av egendom som

är föremål för skattebeslag från den behöriga domstolen till annan

domstol.

Det uppställs inget krav på prövningstillstånd vid fullföljd till

kammarrätt.

Kontroll av införsel för privat bruk och av användning av märkta

mineraloljeprodukter

Vi lämnar också förslag till nya bestämmelser beträffande kontroll av

införsel för privat bruk och användning av märkta mineraloljeprodukter.

Vi föreslår vissa ändringar i lagen (1994:1565) om beskattning av

privatinförsel av alkoholdrycker och tobaksvaror från land som är

medlem i Europeiska unionen (privatinförsellagen). Den som för in en

vara för vilken skattskyldighet föreligger enligt nämnda lag skall

deklarera detta vid införseln. Om införseln görs på bemannad tullplats

skall deklarationen lämnas till tulltjänsteman. I annat fall skall

deklarationen lämnas till beskattningsmyndigheten; den skall då han

inkommit till myndigheten senast sju dagar efter införseln. Punkt-

skatten skall betalas i samband med att deklaration lämnas. I de fall

deklarationen lämnas till beskattningsmyndigheten skall punktskatten

betalas genom insättning på ett särskilt konto. I de fall deklarationen

lämnas till tulltjänsteman vid bemannad tullplats skall punktskatten

betalas till tullmyndigheten; tullmyndigheten skall i dessa situationer

besluta om och uppbära punktskatten.

Transportkontroller får genomföras även för kontroll beträffande

införsel för privat bruk; när det gäller alkoholvaror och tobaksvaror dock

endast på annan plats än enskild plats. Härvid gäller beträffande

beskattningsmyndighetens befogenheter och enskilds skyldigheter i viss

utsträckning bestämmelserna om transportkontroll samt besluts-

behörighet m.m. i samband med yrkesmässig hantering.

Beskattningsmyndigheten får i samband med transportkontroller fatta

beslut om omhändertagande och skattebeslag av punktskattepliktiga

alkoholvaror och tobaksvaror som enskild fört in i landet för privat bruk.

Länsrätten får på ansökan av beskattningsmyndigheten besluta om

skatteförverkande av alkoholvaror och tobaksvaror som är föremål för

skattebeslag. Beslutet om skatteförverkande får avse egendom

motsvarande värdet av den punktskatt som belöper på varorna samt

dröjsmålsavgift och särskild avgift enligt privatinförsellagen.

Beskattningsmyndigheten får i samband med transportkontroll

beträffande privatinförsel av mineraloljeprodukter fatta beslut om

omhändertagande. Härvid gäller beträffande myndighetens befogenhet

och enskilds skyldigheter och rättigheter bestämmelserna om

omhändertagande i samband med kontroll av yrkesmässig hantering i

tillämpliga delar. Länsrätten får på beskattningsmyndighetens ansökan

besluta om skattebeslag och skatteförverkande.

Annan skattemyndighet och tullmyndighet får medverka i

beskattningsmyndighetens transportkontrollverksamhet genom att

genomföra kontroller för beskattningsmyndighetens räkning. Härvid har

myndigheterna samma kontrollbefogenheter som

beskattningsmyndigheten; beskattningsmyndigheten får också uppdra åt

annan skattemyndighet eller tullmyndighet att fatta beslut för

beskattningsmyndighetens räkning i visst ärende eller i viss grupp av

ärenden. Tullmyndighet får även fatta beslut om skattebeslag av

alkoholvaror och tobaksvaror för beskattningsmyndighetens räkning.

Tullmyndighet får också då införsel för privat bruk av alkoholvaror eller

tobaksvaror görs på bemannad tullplats anmana person att stanna,

undersöka väska eller annat handresgods samt företa kroppsvisitation

om det finns synnerliga skäl att anta att en i Sverige obeskattad

punktskattepliktig vara döljs i den kontrollerades klädedräkt.

Bestämmelserna om biträde från polismyndighet och Kustbevakningen

gäller även transportkontroller beträffande införsel för privat bruk.

Många av bestämmelserna om yrkesmässig hantering gäller också

beträffande privatinförsel. Således gäller bestämmelserna beträffande

punktskattekontrollregistret i huvudsak också denna

punktskattekontrollverksamhet. Ett undantag är bestämmelserna om

transportföretags skyldighet att lämna uppgifter ur bokningsregister;

dessa skall således inte tillämpas i privatinförselfallen. Vissa av

straffbestämmelserna är också desamma. Således gäller

straffbestämmelserna beträffande brott mot skyldighet att stanna på

anmaning och att identifiera sig även beträffande dessa kontroller.

Dessutom skall de bestämmelser om kostnadsansvar som gäller vid

kontroll av yrkesmässig hantering också gälla vid kontroll av

privatinförsel. Slutligen skall samma regler gälla beträffande

omprövning, överklagande samt handläggning i domstol.

Förvaltningslagens bestämmelser om omprövning och överklagande

skall således tillämpas beträffande beskattningsmyndighetens eller

tullmyndighets beslut om skattebeslag beträffande alkoholdrycker och

tobaksvaror. Detsamma gäller beskattningsmyndighetens beslut om

omhändertagande beträffande mineraloljeprodukter och kostnadsansvar.

Som tidigare nämnts lämnar vi även vissa förslag beträffande

kontrollen av användningen av märkta mineraloljeprodukter. Även dessa

kontroller skall till den del de är punktskattekontroller stå under

beskattningsmyndighetens ledning; vad avser misstänkta brott mot

märkningsföreskrifterna föreslår vi ingen ändring utan i dessa fall skall

även fortsättningsvis de straffprocessuella bestämmelserna gälla.

Kontrollerna skall på samma sätt som transportkontroller m.m. utföras

av beskattningsmyndigheten. Annan skattemyndighet, tullmyndighet,

polismyndighet och Kustbevakningen får medverka i

kontrollverksamheten genom att utföra kontroller för

beskattningsmyndighetens räkning.

Beskattningsmyndigheten skall vid kontroll få undersöka

transportmedlets bränsletank och andra utrymmen där det kan antas att

mineraloljeprodukter förvaras. Myndigheten skall härvid få öppna låsta

utrymmen m.m.; föraren eller befälhavaren skall vara skyldig att öppna

låsta utrymmen m.m. Myndigheten skall vidare få eftersöka och granska

de handlingar som behövs för kontrollen och ta prov på

mineraloljeprodukter. För uttagna prov skall ersättning inte utges. Då

kontrollerna utförs av annan myndighet skall myndigheten ha samma

befogenheter som beskattningsmyndigheten. Förare och befälhavare på

båt skall vara skyldig att stanna på anmaning samt att legitimera sig eller

på annat godtagbart sätt styrka sin identitet. Vid brott mot dessa

skyldigheter skall dags- respektive penningböter kunna ådömas.

Bestämmelserna om undantagande av handling i LPP skall gälla

beträffande dessa kontroller.

Identitetskontroll och vissa frågor angående tillfällig handel

I del B lämnar vi förslag dels om identitetskontroll, dels om särskild

skattekontroll beträffande tillfällig handel.

I kapitel 16 redovisas våra överväganden beträffande

identitetskontroll. Skattemyndigheten får befogenhet att vid besök i

verksamhets-lokaler i samband med skattekontroll begära att person

som befinner sig på platsen skall legitimera sig eller styrka sin identitet

på annat godtagbart sätt, om personen i fråga kan antas ha ett sådant

samband med den kontrollerade verksamheten att kännedom om hans

identitet är av betydelse för kontrollen. Begreppet besök i samband

med skattekontroll är avsett att omfatta såväl revisioner i

verksamhetslokaler som besök i andra sammanhang, exempelvis

taxeringsbesök. Den som bryter mot skyldighet att identifiera sig skall

dömas till penning-böter. Ansvar skall dock inte ådömas om

skattemyndigheten genast kunnat fastställa den tillfrågades identitet.

I kapitel 17 finns förslag beträffande särskild skattekontroll av

tillfällig handel. Den som upplåter plats för tillfällig handel skall vara

skyldig att före det att upplåtelse sker kontrollera huruvida den som

önskar få plats upplåten till sig är innehavare av F-skattsedel. Upplåtaren

skall också vara skyldig att infordra en kopia av befintlig F-skattsedel

samt i de fall F-skattsedel inte finns föra anteckningar om platshyrarens

och i förekommande fall dennes företrädares namn, personnummer,

adress och telefonnummer. Är platshyraren en juridisk person skall även

firma och organisationsnummer antecknas. Uppgifterna skall bevaras i

sju kalenderår efter det att upplåtelsen skedde.

Den som upplåter plats för tillfällig handel är skyldig att på begäran

lämna skattemyndigheten ovanstående uppgifter. Skattemyndigheten kan

fatta beslut om att påföra upplåtaren en särskild avgift (plats-

upplåtarens kontrollavgift) med 1 000 kr om denne inte fullgjort sin

kontroll- och anteckningsskyldighet. Avgiften får efterges om det

framstår som uppenbart oskäligt att ta ut den. Skattemyndigheten får

vidare besluta om revision hos den som har eller kan antas ha upplåtit

plats för tillfällig handel för att kontrollera att han har fullgjort sina ovan

nämnda skyldigheter.

Skattemyndigheten får i syfte att identifiera enskild som kan antas

bedriva tillfällig handel besluta om identifieringsbesök. Vid ett sådant

besök får skattemyndigheten, utöver att efterfråga persons identitet,

kontrollera innehav av F-skattsedel och ställa frågor om verksamheten.

Den som befinner sig på platsen är skyldig att på skattemyndighetens

begäran legitimera sig eller på annat godtagbart sätt styrka sin identitet;

denna skyldighet skall dock åvila endast person som på skälig grund kan

antas ha ett sådant samband med den kontrollerade verksamheten att

kännedom om hans identitet kan vara av betydelse för skattekontrollen.

Den som bryter mot skyldigheten att identifiera sig skall kunna dömas

till penningböter.

Protokoll skall föras över identifieringsbesök.

Det är skattemyndigheten i det län där upplåtelsen av platsen för

tillfällig handel görs som är behörig att fatta beslut enligt lagen samt att

ompröva beslut. Myndigheten får dock uppdra åt annan skattemyndighet

att fatta beslut i dess ställe i ett visst ärende eller en viss grupp av

ärenden. Myndigheten får också uppdra åt annan skattemyndighet som

fattat ett beslut enligt lagen att ompröva beslutet. Förutsättningen för

överlämnande av beslutanderätt är att den andra myndigheten medger det

och att det inte innebär avsevärd olägenhet för enskild. Beslut om

platsupplåtarens kontrollavgift samt nyssnämnda beslut om

överlämnande av beslutanderätt till annan skattemyndighet får överklagas

hos länsrätten.

Tillämpliga delar av kommitténs författningsförslag

Förslag till lag om punktskattekontroll m.m. avseende

alkoholvaror, tobaksvaror och mineraloljeprodukter

Härigenom föreskrivs följande.

1 kap. Allmänna bestämmelser

Lagens tillämpningsområde m.m.

1 § Denna lag är tillämplig vid punktskattekontroll som avser sådan

hantering av punktskattepliktiga varor som omfattas av rådets direktiv

92/12/EEG av den 25 februari 1992 om allmänna regler för

punktskattepliktiga varor och om innehav, flyttning och övervakning av

sådana varor, senast ändrat genom rådets direktiv 96/99/EG. Genom

denna lag genomförs delar av detta direktiv.

Bestämmelserna i denna lag är tillämpliga beträffande

1. yrkesmässig hantering av punktskattepliktiga varor,

2. distansförsäljning av punktskattepliktiga varor och

3. införsel för privat bruk av punktskattepliktiga varor med de

inskränkningar som anges i 13 kap.

2 § Med punktskattepliktig vara avses tobaksvara, alkoholvara och

mineraloljeprodukt.

Med tobaksvara avses vara som anges i 1 § andra stycket lagen

(1994:1563) om tobaksskatt.

Med alkoholvara avses vara som anges i 2-6 §§ lagen (1994:1564)

om alkoholskatt.

Med mineraloljeprodukt avses bränsle som anges i 1 kap. 3 a § lagen

(1994:1776) om skatt på energi.

3 § Med handling avses framställning i skrift eller bild samt upptagning

som kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas endast med tekniskt

hjälpmedel.

Med ledsagardokument avses sådant ledsagardokument som skall

medfölja transport enligt det i 1 § angivna direktivet.

Med bevis om ställd säkerhet avses sådant dokument som anges i

artikel 18.3 i det i 1 § angivna direktivet.

4 § Med transportmedel avses fordon, fartyg, luftfartyg och tåg.

Med fordon förstås sådant motordrivet fordon, släpfordon,

terrängfordon och efterfordon som avses i 2 § vägtrafikkungörelsen

(1972:603).

Med fartyg avses varje farkost som används eller kan användas för

transport på vatten.

Med luftfartyg avses varje farkost som används eller kan användas för

lufttransport.

Med förare avses förare av fordon.

Med befälhavare avses befälhavare på fartyg och luftfartyg samt

tågbefälhavare.

5 § Med enskild plats avses mark som inte är offentlig plats enligt

ordningslagen (1993:1617) och som utgör trädgård, parkeringsplats

eller annan uppställningsplats för fordon, upplagsplats eller plats för av-

eller pålastning av varor.

Med allmän flygplats avses flygplats för allmänt bruk.

Oavsett vad som stadgas i första stycket är område på bangård och

allmän flygplats inte att anse som enskild plats.

6 § Med skattskyldig avses vid yrkesmässig hantering av

punktskattepliktig vara den som är skattskyldig enligt

1. 9 § första stycket 1-5 eller 27 § lagen (1994:1563) om tobaksskatt,

2. 8 § första stycket 1-5 eller 7 eller 26 § lagen (1994:1564) om

alkoholskatt samt

3. 4 kap. 1 § första stycket 1-5 eller 7 eller 2 § lagen (1994:1776) om

skatt på energi.

Med skattskyldig avses vid införsel för privat bruk av

punktskattepliktig vara

1. den som skall betala skatt enligt lagen (1994:1565) om beskattning

av privatinförsel av alkoholdrycker och tobaksvaror från land som är

medlem i Europeiska unionen och

2. den som är skattskyldig enligt 4 kap. 1 § 8 lagen (1994:1776) om

skatt på energi.

7 § Med beskattningsmyndighet avses Skattemyndigheten i Dalarnas

län.

Med länsrätt avses Länsrätten i Dalarnas län.

Proportionalitet

8 § Beslut om åtgärd enligt denna lag får fattas endast om skälen för

åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär

för enskild.

Gränsdragningen mellan införsel för yrkesmässig användning och

införsel för privat bruk m.m.

9 § I 10-12 §§ finns bestämmelser om hur gränsdragningen mellan

införsel för yrkesmässig användning och införsel för privat bruk skall

göras vid tillämpningen av denna lag.

10 § Vid bedömning av om införsel har gjorts för yrkesmässig

användning eller för privat bruk skall hänsyn tas till

1. innehavarens kommersiella status,

2. skälet till innehavet,

3. den plats där varan finns,

4. det använda transportsättet,

5. handlingar som hänför sig till varan,

6. varans beskaffenhet samt

7. omfattningen av införseln.

11 § Om införsel av tobaksvaror överstiger 800 st cigarretter, 400 st

cigarriller, 200 st cigarrer eller 1 kg röktobak skall den anses vara gjord

för yrkesmässig användning, om inte starkare skäl talar emot det. Vid

bedömningen skall varje varuslag behandlas för sig.

12 § Om införsel av alkoholvaror överstiger 10 liter spritdrycker, 20

liter mellanklassprodukter, 90 liter vin varav högst 60 liter mousserande

vin eller 110 liter öl skall den anses vara gjord för yrkesmässig

användning, om inte starkare skäl talar emot det. Vid bedömningen skall

varje varuslag behandlas för sig.

Undantagande av handlingar från granskning m.m.

13 § Granskning av handlingar, som görs med stöd av denna lag, omfattar

på enskilds begäran inte

1. handling som inte får tas i beslag enligt 27 kap. 2 §

rättegångsbalken och

2. annan handling med ett betydande skyddsintresse, om handlingens

innehåll på grund av särskilda omständigheter inte bör komma till annans

kännedom.

Enskild får även begära att handling, som han anser inte skall omfattas

av kontrollen, skall undantas från granskning.

Handling som avses i första stycket 2 får undantas endast om

handlingens skyddsintresse är större än dess betydelse för kontrollen.

14 § Enskild skall upplysas om möjligheten att begära att handling skall

undantas från granskning.

15 § Om en handling eller en del av handling undantagits från

granskning, får innehållet inte återges eller åberopas vid redogörelse för

granskningen eller annars inför myndighet. Detta gäller även om en

handling, utan beslut av länsrätten, återlämnats efter det att den begärts

undantagen.

16 § Vid granskning av upptagning för automatisk databehandling får

endast de tekniska hjälpmedel och sökbegrepp användas som behövs för

att tillgodose ändamålet med åtgärden. Granskningen får inte

genomföras via telenät.

Bestämmelserna i 2-4 och 6 §§ lagen (1987:1231) om automatisk

databehandling vid taxeringsrevision, m.m. tillämpas vid eftersökning,

granskning och omhändertagande av upptagning för automatisk

databehandling enligt denna lag.

2 kap. Transportkontroll och lokalkontroll

1 § Punktskattekontroll enligt denna lag får göras genom

transportkontroll eller lokalkontroll.

I 3 kap. finns bestämmelser om omhändertagande vid

transportkontroll och lokalkontroll. I 4 kap. finns bestämmelser om

särskilda kontrollbefogenheter.

Transportkontroll

2 § Punktskattepliktig vara som flyttas enligt det förfarande för

skatteuppskov som fastställs i det i 1 kap. 1 § angivna direktivet, skall

åtföljas av ett ledsagardokument och i förekommande fall bevis om

ställd säkerhet.

3 § Transportkontroll får genomföras dels beträffande pågående

transport, dels då varor på-, av- eller omlastas i direkt anslutning till

transport. Transportkontroll får genomföras även på enskild plats.

Transportkontroll på enskild plats får dock göras endast om det inte är

möjligt att genomföra behövlig punktskattekontroll med stöd av

revisionsbestämmelserna i lagen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter eller lagen (1994:466) om särskilda

tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet.

4 § Beskattningsmyndigheten får vid transportkontroll undersöka låda,

behållare eller annat utrymme i transportmedel, container, tank eller

transporthjälpmedel där punktskattepliktig vara kan förvaras under

transport. Myndigheten får vidare eftersöka och granska

ledsagardokument, bevis om ställd säkerhet och annan handling som kan

vara av betydelse för beskattningen samt undersöka och ta prov på vara.

Myndigheten får vid granskningen använda tekniskt hjälpmedel som

finns i transportmedlet.

5 § Förare är skyldig att stanna på anmaning som ges av tjänsteman vid

beskattningsmyndigheten, annan skattemyndighet, tullmyndighet eller

polismyndighet.

Befälhavare på fartyg är skyldig att stanna på anmaning som ges av

polisman eller tjänsteman vid Kustbevakningen.

6 § Förare eller befälhavare samt skattskyldig som medföljer

transporten är skyldiga att på beskattningsmyndighetens begäran

legitimera sig eller på annat godtagbart sätt styrka sin identitet.

Detsamma gäller annan person som medföljer transporten samt person

som befinner sig på enskild plats där transportkontroll utförs.

Skyldighet att identifiera sig enligt första stycket åvilar endast person

som på skälig grund kan antas ha ett sådant samband med stannat eller

undersökt transportmedel, container, tank, transporthjälpmedel eller

vara att kännedom om hans identitet kan vara av betydelse för

punktskattekontrollen.

7 § Förare eller befälhavare är skyldig att tillse att ledsagardokument

eller bevis om ställd säkerhet medföljer transport i enlighet med 2 §.

Vid transportkontroll skall förare eller befälhavare tillhandahålla

beskattningsmyndigheten nämnda dokument.

Skyldighet enligt första stycket gäller inte befälhavare på

transportmedel som i yrkesmässig trafik befordrar andra

transportmedel, containrar eller tankar.

8 § Förare, befälhavare eller ägare till vara som skall kontrolleras skall

vid transportkontroll ansvara för den transport som behövs för

kontrollen samt ansvara för uppackning och återinpackning av vara.

Förare, befälhavare, ägare till vara eller enskild plats eller

nyttjanderättshavare till enskild plats skall i förekommande fall

1. öppna transportmedel, container, tank eller transporthjälpmedel,

som är låst eller har tillslutits på annat sätt och

2. bereda myndigheten tillträde till enskild plats.

Skyldighet enligt andra stycket gäller även låda, behållare eller annat

utrymme som finns i transportmedel, container, tank eller

transporthjälpmedel eller på enskild plats.

Skyldighet enligt andra stycket 1 gäller endast i den utsträckning som

enskild förfogar över den i punkten nämnda egendomen. Skyldighet

enligt andra stycket 2 gäller endast för enskild som förfogar över den

enskilda platsen. Skyldighet enligt tredje stycket gäller endast den som

förfogar över lådan, behållaren eller utrymmet.

Lokalkontroll

9 § Beskattningsmyndigheten får genom lokalkontroll eftersöka

punktskattepliktig vara om det finns skälig anledning att anta att

1. punktskatt beträffande varan inte är betalad i Sverige eller

2. i laga ordning ställd säkerhet beträffande varan saknas eller inte kan

infrias.

Lokalkontroll får göras endast om det inte är möjligt att genomföra

behövlig punktskattekontroll med stöd av revisionsbestämmelserna i

lagen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter eller lagen

(1994:466) om särskilda tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet.

10 § Lokalkontroll får göras i lokal samt på därtill hörande enskild

plats, där det finns skälig anledning att anta att punktskattepliktig vara

yrkesmässigt tas emot, avsänds, tillverkas, bearbetas eller förvaras.

11 § Beskattningsmyndigheten får vid lokalkontroll undersöka

utrymmen där punktskattepliktig vara kan finnas. Myndigheten får vidare

undersöka och ta prov på vara. Vid lokalkontroll får även utrymmen i

transportmedel, container, tank eller transporthjälpmedel, som finns i

lokalen eller på platsen, undersökas.

Beskattningsmyndigheten får vid lokalkontroll eftersöka och granska

ledsagardokument och bevis om ställd säkerhet. Detsamma gäller annan

handling som kan vara av betydelse för beskattningen. Myndigheten får

vid granskningen använda tekniskt hjälpmedel som finns på platsen.

12 § Den som befinner sig på plats där lokalkontroll görs är skyldig att

på beskattningsmyndighetens begäran legitimera sig eller på annat

godtagbart sätt styrka sin identitet.

Skyldighet att identifiera sig åvilar endast person som på skälig grund

kan antas ha ett sådant samband med kontrollerad vara att kännedom om

hans identitet kan vara av betydelse för punktskattekontrollen.

13 § Den som äger eller innehar nyttjanderätt till den plats där

lokalkontroll görs eller ägare till vara som skall kontrolleras skall

ansvara för uppackning och återinpackning av varan. Ägare till

punktskattepliktig vara som påträffas är också ansvarig för den transport

som behövs för kontrollen.

Den som äger eller innehar nyttjanderätt till den plats där

lokalkontroll görs eller ägare till vara som skall kontrolleras skall

vidare i förekommande fall

1. öppna transportmedel, container, tank eller transporthjälpmedel,

som är låst eller har tillslutits på annat sätt och

2. bereda myndigheten tillträde till lokal eller enskild plats.

Skyldighet enligt andra stycket 1 gäller även låda, behållare eller annat

utrymme som finns i transportmedel, container, tank,

transporthjälpmedel eller lokal eller på enskild plats.

Skyldighet enligt andra stycket 1 gäller endast i den utsträckning som

enskild förfogar över den i punkten nämnda egendomen. Skyldighet

enligt andra stycket 2 gäller endast för enskild som förfogar över.

lokalen eller den enskilda platsen. Skyldighet enligt tredje stycket gäller

endast den som förfogar över lådan, behållaren eller utrymmet.

Särskilda bestämmelser beträffande verkställighet av beslut om

transportkontroll eller lokalkontroll

14 § Vid genomförande av transportkontroll eller lokalkontroll får

beskattningsmyndigheten

1. öppna transportmedel, container, tank eller transporthjälpmedel,

som är låst eller har tillslutits på annat sätt,

2. bereda sig tillträde till lokal som inte är bostad,

3. bereda sig tillträde till enskild plats samt

4. försegla transportmedel, container, tank, transporthjälpmedel, lokal

eller enskild plats.

Behörigheten enligt första stycket 1 och 4 gäller även låda, behållare

eller annat utrymme som finns i transportmedel, container, tank,

transporthjälpmedel eller lokal eller på enskild plats.

15 § Beslut om transportkontroll på enskild plats och lokalkontroll får

inte, utan att det föreligger särskilda skäl, verkställas mellan kl. 19.00

och kl. 08.00.

3 kap. Omhändertagande, skattebeslag och skatteförverkande

Omhändertagande

1 § Beskattningsmyndigheten får vid transportkontroll tillfälligt ta hand

om transporterad vara, transportmedel, container, tank, transport-

hjälpmedel och handling som medförts vid transporten om det behövs

för punktskattekontrollen (omhändertagande vid transportkontroll).

Härvid gäller bestämmelserna i 2 kap. 4, 6-8 och 14 §§.

Beskattningsmyndigheten får vid lokalkontroll tillfälligt ta hand om

vara, transportmedel, container, tank, transporthjälpmedel och handling

om det behövs för punktskattekontrollen (omhändertagande vid

lokalkontroll). Härvid gäller bestämmelserna i 2 kap.11- 14 §§.

Omhändertagande av handling får bestå även efter det att punkt-

skattekontrollen genomförts, under den tid som handlingen behövs i

bevishänseende i mål eller ärende enligt denna lag, lagen (1984:151)

om punktskatter och prisregleringsavgifter, lagen (1994:1563) om

tobaksskatt, lagen (1994:1564) om alkoholskatt eller lagen

(1994:1776) om skatt på energi.

2 § Vid omhändertagande av vara och handling får även emballage,

behållare och förvaringsmaterial tas om hand.

Vid omhändertagande av handling får även tekniskt hjälpmedel som

behövs för att handlingen skall kunna uppfattas tas om hand. Sådant

omhändertagande får dock göras endast om det finns synnerliga skäl för

detta.

3 § Beslut om omhändertagande skall alltid fattas

1. om transportkontroll eller lokalkontroll inte har avslutats inom den

tid som domstol förordnat enligt 9 kap. 1 § första stycket eller inom sex

timmar från det att kontrollen påbörjades,

2. om vara eller handling förflyttas från den plats där lokalkontroll

eller transportkontroll på enskild plats görs eller

3. om det vid en transportkontroll finns behov av att kvarhålla ett

transportmedel, som används för att yrkesmässigt befordra passagerare,

så att ordinarie avgångstid inte kan hållas.

4 § Om omhändertagande av handling omfattar upptagning för

automatisk databehandling skall, om det är möjligt, ett exemplar av

upptagningen lämnas kvar hos innehavaren.

5 § Egendom som är föremål för omhändertagande skall förvaras av

beskattningsmyndigheten eller den som fått i uppdrag av myndigheten att

sköta förvaringen. Omhändertagen egendom får vid behov flyttas till

lämpligt kontrollställe eller magasineras.

Omhändertagen egendom skall vårdas väl och stå under noggrann

tillsyn.

Förutsättningarna för skattebeslag

6 § Beslut om skattebeslag av punktskattepliktig vara med emballage,

behållare eller annat förvaringsmaterial samt transportmedel, container,

tank eller transporthjälpmedel, som använts vid transport av varan, får

fattas om det inte framgår att

1. punktskatt beträffande varan är betalad i Sverige och

2. säkerhet beträffande varan ställts i laga ordning och kan infrias.

Beslut om skattebeslag får inte fattas om det framgår att punktskatt

beträffande varan inte skall betalas i Sverige eller om punktskatt

beträffande varan erläggs i rätt tid. Medgivet anstånd att betala punktskatt

beträffande varan utgör inte hinder för skattebeslag.

Ett beslut om skattebeslag får avse ett värde som överstiger det värde

som anges i 7 § första stycket.

Förutsättningarna för skatteförverkande

7 § Ett beslut om skatteförverkande får avse egendom motsvarande

värdet av

1. den punktskatt som enligt bestämmelserna i lagen (1994:1563) om

tobaksskatt, lagen (1994:1564) om alkoholskatt eller lagen

(1994:1776) om skatt på energi beräknas belöpa på de

punktskattepliktiga varorna

2. ett tillägg på fyrtio procent av den punktskatt som anges i 1 samt

3. sådana kostnader för förfarandet enligt 8 kap. som staten haft.

Om beslutet om skatteförverkande framstår som obilligt med hänsyn

till ägarens ekonomiska situation eller övriga omständigheter får värdet

enligt första stycket jämkas.

8 § Punktskattepliktig vara får, tillsammans med emballage, behållare

eller annat förvaringsmaterial, förklaras skatteförverkad om det inte

framgår att

1. punktskatt beträffande varan är betalad i Sverige och

2. säkerhet beträffande varan ställts i laga ordning och kan infrias.

Om värdet på den punktskattepliktiga varan inte täcker det värde som

anges i 7 § första stycket 1 får även transportmedel, container, tank eller

transporthjälpmedel, som använts vid transport av varan, skatteförverkas.

Särskild rätt till egendom som förklarats skatteförverkad består om

inte även den särskilda rätten förklaras skatteförverkad. Sådan rätt som

vunnits genom utmätning eller betalningssäkring upphör om egendomen

förklaras skatteförverkad såvida det inte av särskild anledning förordnas

att rätten skall bestå. I beslut om skatteförverkande skall anteckning om

bestående särskild rätt göras.

9 § Beslut om skatteförverkande får inte fattas

1. om punktskatt enligt 7 § första stycket 1 betalas i rätt tid,

2. om det framgår att punktskatt beträffande varan inte skall betalas i

Sverige,

3. innan punktskatt enligt 7 § första stycket 1 förfallit till betalning

eller

4. under den tid för vilken anstånd att betala punktskatt enligt 7 §

första stycket 1 medgivits.

Skydd för godtroende ägare vid skatteförverkande

10 § Punktskattepliktig vara får inte skatteförverkas om varans ägare på

grund av förhållandena vid förvärvet samt omständigheterna i övrigt inte

insåg eller borde ha insett

1. att varan skall beskattas i Sverige och

2. att punktskatt beträffande varan inte har betalats i Sverige.

Det som enligt första stycket gäller beträffande ägare till egendom

gäller även beträffande den som innehar särskild rätt till egendom.

11 § Transportmedel, container, tank eller transporthjälpmedel får

skatteförverkas endast om ägaren på grund av omständigheterna insåg

eller borde ha insett

1. att transporten avsåg punktskattepliktig vara,

2. att varan skall beskattas i Sverige och

3. att punktskatt beträffande varan inte har betalats i Sverige.

Det som enligt första stycket gäller beträffande ägare till egendom

gäller även beträffande den som innehar särskild rätt till egendom.

Förhållandet till brottsutredningar

12 § Beslut om skatteförverkande, skattebeslag eller omhändertagande

av annat än handling får inte fattas om egendomen är beslagtagen i

samband med brottsutredning eller brottmål.

Om ett beslut om beslag i samband med brottsutredning eller brottmål

meddelas beträffande egendom som är föremål för skattebeslag, skall

beslutet om skattebeslag hävas. Detsamma gäller beslut om

omhändertagande av annat än handling.

Förfarandet med egendom som är föremål för skattebeslag

13 § Egendom som är föremål för skattebeslag skall förvaras av

beskattningsmyndigheten eller den som fått i uppdrag av myndigheten att

sköta förvaringen. Egendomen får härvid magasineras. Om det kan ske

utan fara och eljest är lämpligt får dock egendomen lämnas kvar i

innehavarens besittning. Egendom som lämnas kvar i innehavarens

besittning skall förseglas eller märkas om det inte framstår som

obehövligt.

Innehavaren får inte överlåta egendom som lämnats kvar i hans

besittning. Han får inte heller förfoga över den på annat sätt som står i

strid mot beslutet om skattebeslag.

Egendom som är föremål för skattebeslag skall vårdas väl och stå

under noggrann tillsyn.

Förtida försäljning av egendom som är föremål för skattebeslag

14 § Är egendom som är föremål för skattebeslag utsatt för försämring

eller annan värdenedgång får den om ägaren begär det genast säljas. Om

försäljning inte påkallas av ägaren får beskattningsmyndigheten ansöka

om tillstånd till försäljningen hos länsrätten.

Om kostnaderna för förvaringen uppgår till eller beräknas uppgå till

betydande belopp i förhållande till egendomens värde får

beskattningsmyndigheten eller ägaren till förvarad egendom ansöka hos

länsrätten om att egendomen genast skall säljas.

Vid prövningen av skatteförverkandet skall intäkterna från förtida

försäljning träda istället för den försålda egendomen.

Lösen

15 § Vid prövning av skatteförverkande får länsrätten på yrkande av ägare

till egendom som är föremål för skattebeslag förordna att lösen

motsvarande det värde som anges i 7 § skall betalas i stället för att

egendomen skatteförverkas.

Lösen skall betalas senast en månad efter det att beslutet om lösen

vunnit laga kraft. Om betalning inte erläggs inom denna tid skall

egendomen anses vara skatteförverkad.

När lösen erlagts skall egendomen genast överlämnas till dess ägare.

Förfarandet med egendom som är föremål för skatteförverkande

16 § Sedan beslut om skatteförverkande vunnit laga kraft skall

egendomen försäljas genom beskattningsmyndighetens försorg. Härvid

skall förbehåll göras för sådan av beskattningsmyndigheten vid

försäljningstillfället känd rättighet som gäller enligt 8 § tredje stycket.

Försäljningsintäkerna skall användas för att betala det värde enligt 7 §

för vilket skatteförverkande gjorts. Härvid skall avräkning först göras

för den punktskatt som anges i 7 § första stycket 1 och därefter för de

kostnader för förfarandet som anges i 7 § första stycket 3. Slutligen

skall avräkning göras för det tillägg som anges i 7 § första stycket 2. Om

egendom är av sådan kvalitet att den inte kan säljas får den istället

förstöras. Avräknade intäkter tillfaller staten.

17 § Överskjutande intäkter vid försäljning skall utges till den vars

egendom skatteförverkats, om denne vid tidpunkten för försäljningen är

känd av beskattningsmyndigheten. Då egendom som avses i 8 § andra

stycket skatteförverkats skall överskjutande intäkter i första hand utges

till ägare till sådan egendom. Om flera fått egendom skatteförverkad

skall var och en erhålla ersättning i proportion till värdet av den

egendom som skatteförverkats från honom.

Överskjutande intäkter som inte kunnat fördelas enligt första stycket

skall återbetalas till den som erlagt kostnadsersättning enligt 8 kap. 1

och 2 §§ avseende de kostnader denne erlagt. Om flera erlagt kostnads-

ersättning skall var och en erhålla återbetalning i proportion till den

kostnadsersättning han erlagt.

Om överskjutande intäkter inte kunnat utges enligt första stycket eller

återbetalas enligt andra stycket inom ett år från försäljningen tillfaller

de staten. Detsamma gäller om det efter återbetalning kvarstår

överskjutande intäkter.

4 kap. Särskilda kontrollbefogenheter

1 § Beskattningsmyndigheten får om det behövs för

punktskattekontrollen

1. hålla uppsikt över transport som är eller kan antas vara yrkesmässig,

2. skugga person,

3. ställa frågor och

4. hålla uppsikt över lokal eller annan plats där det kan antas att

punktskattepliktiga varor yrkesmässigt tas emot, avsänds, tillverkas,

bearbetas eller förvaras.

5 kap. Punktskattekontrollregistret m.m.

Punktskattekontrollregistrets ändamål

1 § Beskattningsmyndigheten får för de ändamål som anges i 2 § föra ett

register med hjälp av automatisk databehandling (punktskattekontroll-

registret).

2 § Punktskattekontrollregistret får användas vid

1. transportkontroll och lokalkontroll,

2. omhändertagande, skattebeslag och skatteförverkande,

3. utövande av sådana särskilda kontrollbefogenheter som avses i 4

kap. 1 §,

4. prövning av och tillsyn över upplagshavare och skatteupplag enligt

10 och 12 §§ lagen (1994:1563) om tobaksskatt, 9 och 11 §§ lagen

(1994:1564) om alkoholskatt samt 4 kap. 3 och 5 §§ lagen (1994:1776)

om skatt på energi eller

5. prövning av och tillsyn över registrerad varumottagare enligt 13 §

lagen (1994:1563) om tobaksskatt, 12 § lagen (1994:1564) om

alkoholskatt samt 4 kap. 6 § lagen (1994:1776) om skatt på energi.

Punktskattekontrollregistret får inte innehålla uppgift om enskilds ras,

etniska ursprung, politiska åsikter, religiösa eller filosofiska

övertygelse, medlemskap i fackförening, hälsa eller sexualliv.

Punktskattekontrollregistrets innehåll

3 § Punktskattekontrollregistret får beträffande transportkontroll och

lokalkontroll innehålla

1. uppgift om beskattningsmyndighetens beslut, dock inte skälen för

beslutet, och om detta har underställts länsrätt,

2. uppgift om domstols beslut, dock inte skälen för beslutet, och om

detta överklagats eller vunnit laga kraft,

3. uppgift om tid och plats för kontrollen,

4. uppgift om beslutande tjänsteman vid skattemyndighet eller tull-

myndighet,

5. identifikationsuppgifter beträffande genomsökt transportmedel

eller transporthjälpmedel och ägare till detta,

6. identifikationsuppgifter beträffande genomsökt container eller tank

och ägare till denna,

7. identifikationsuppgifter beträffande genomsökt lokal eller plats,

8. identifikationsuppgifter beträffande ägare och nyttjanderättshavare

till genomsökt lokal eller plats,

9. uppgift om punktskattepliktig vara påträffats eller inte,

10. uppgift om påträffad punktskattepliktig vara samt

11. identifikationsuppgifter beträffande ägare och skattskyldig till

punktskattepliktig vara.

Vid transportkontroll får registret dessutom innehålla identifikations-

uppgifter beträffande förare eller befälhavare.

Punktskattekontrollregistret får också innehålla uppgift ur vid tran-

sport medfört ledsagardokument beträffande namn och

punktskattenummer för avsändare och mottagare, avsändarland,

destinationsland, avsändningsdag, transporttid, leveransplats, säkerhet

och varubeskrivning. Om någon av dessa uppgifter vid kontroll visar sig

vara felaktig får även anteckning härom göras i registret.

4 § Punktskattekontrollregistret får, med den begränsning som anges i

andra stycket, beträffande omhändertagande innehålla

1. uppgift om beskattningsmyndighetens beslut, dock inte skälen för

beslutet, och om beslutet överklagats,

2. uppgift om beslutande tjänsteman vid skattemyndighet eller tull-

myndighet samt

3. uppgift om domstolsbeslut, dock inte skälen för beslutet, och om

detta överklagats eller vunnit laga kraft.

Registrering i punktskattekontrollregistret får inte göras beträffande

beslut om omhändertagande som inte omfattar punktskattepliktig vara.

Om beslut om omhändertagande hävs med stöd av 3 kap. 12 § andra

stycket får i punktskattekontrollregistret registrering göras av

diarienummer eller motsvarande beteckning hos åklagarmyndighet.

5 § Punktskattekontrollregistret får beträffande skattebeslag innehålla

1. uppgift om beskattningsmyndighetens beslut, dock inte skälen för

beslutet, och om beslutet överklagats eller underställts länsrätt,

2. uppgift om beslutande tjänsteman vid skattemyndighet eller tull-

myndighet,

3. uppgift om beskattningsmyndighetens ansökan såvitt avser datum

för ansökan, vilken egendom som är föremål för ansökan och

identifikationsuppgifter beträffande ägaren till egendomen samt

4. uppgift om domstolsbeslut, dock inte skälen för beslutet, och om

det överklagats eller vunnit laga kraft.

Om beslut om skattebeslag hävs enligt 3 kap. 12 § andra stycket får i

punktskattekontrollregistret registrering göras av diarienummer eller

motsvarande beteckning hos åklagarmyndighet.

6 § Punktskattekontrollregistret får beträffande skatteförverkande eller

beslut om lösen innehålla

1. uppgift om beskattningsmyndighetens ansökan såvitt avser datum

för ansökan, vilken egendom som är föremål för ansökan och

identifikationsuppgifter beträffande ägaren till egendomen samt

2. uppgift om domstolsbeslut, dock inte skälen för beslutet, och om

det överklagats eller vunnit laga kraft.

7 § Punktskattekontrollregistret får innehålla uppgift om beslut om

transporttillägg, dock inte skälen för beslutet.

8 § Punktskattekontrollregistret får beträffande transportkontrollbrott

och transportkontrollförseelse samt brott mot skyldigheten att stanna

enligt 7 kap. 2 § innehålla

1. uppgift om dom i brottmål, dock inte domskälen, och om domen

överklagats eller vunnit laga kraft,

2. uppgift om godkänt strafföreläggande samt

3. uppgift om förekomst av ärende hos polis- eller åklagarmyndighet,

såvitt avser diarienummer eller motsvarande beteckning och

identifikationsuppgift beträffande misstänkt.

9 § Punktskattekontrollregistret får innehålla de tekniska och

administrativa uppgifter som behövs för att tillgodose ändamålet med

registret.

Tillgång till uppgifter ur transportföretags bokningsregister m.m.

10 § Transportföretag som befordrar varor, fordon, containrar eller

tankar skall på begäran av beskattningsmyndigheten skyndsamt lämna

aktuella uppgifter om det som är eller kan antas vara yrkesmässig

transport och som är

1. identifikationsuppgifter beträffande transporterat fordon, tran-

sporterad container eller transporterad tank,

2. identifikationsuppgifter beträffande ägare till transporterat fordon,

transporterad container eller transporterad tank,

3. identifikationsuppgifter beträffande förare av transporterat fordon,

4. uppgift om transporterad vara,

5. uppgift om resrutt samt

6. uppgift om sättet för betalning och bokning.

Transportföretag behöver endast lämna sådana uppgifter som företaget

redan har tillgång till.

Transportföretag får lämna uppgifter på så sätt att de görs läsbara för

beskattningsmyndigheten genom terminalåtkomst.

11 § Beskattningsmyndigheten får begära uppgifter enligt 10 § endast

om uppgifterna kan antas ha betydelse för

punktskattekontrollverksamheten. Uppgifterna får begäras endast av

särskilt utsedd tjänsteman på beskattningsmyndigheten.

Beskattningsmyndigheten skall genast förstöra uppgifter om enskilda

personer som lämnats med stöd av 10 § om de saknar betydelse för

punktskattekontrollverksamheten.

Beskattningsmyndigheten får, om det behövs för

punktskattekontrollverksamheten, med den begränsning som anges i

andra stycket bearbeta och lagra uppgifter i punktskattekontrollregistret.

Terminalåtkomst m.m. till punktskattekontrollregistret

12 § Terminalåtkomst till uppgifter i punktskattekontrollregistret får

ges endast för de ändamål som anges i 2 § första stycket och i den

utsträckning som anges i 13 och 14 §§.

13 § Tjänsteman på skattemyndighet, i vars arbetsuppgifter utförande av

transportkontroller och lokalkontroller, handläggning av ärenden om

skattebeslag eller skatteförverkande eller utövande av de särskilda

kontrollbefogenheterna enligt 4 kap. 1 § ingår, får ha terminalåtkomst

till punktskattekontrollregistret.

Tjänsteman på beskattningsmyndigheten som prövar eller utövar

tillsyn över upplagshavare och skatteupplag samt registrerade

varumottagare får ha terminalåtkomst till uppgift som avses i 3 - 9 §§.

Terminalåtkomst till uppgifter som avses i 3 § tredje stycket får dock

finnas endast beträffande sådana fall där uppgifter i ledsagardokumentet

varit felaktiga.

14 § Tjänsteman på Generaltullstyrelsens underrättelse- och sam-

bandscentral får ha terminalåtkomst till punktskattekontrollregistret.

Utdrag ur punktskattekontrollregistret m.m.

15 § Utdrag ur eller upplysning om innehållet i

punktskattekontrollregistret skall lämnas, när framställning görs av

Riksskatteverket, Justitiekanslern, Riksdagens ombudsmän,

Datainspektionen eller allmän förvaltningsdomstol. Detsamma gäller

för myndighet som medverkar i eller biträder vid

beskattningsmyndighetens kontroll enligt denna lag.

Uppgifter ur punktskattekontrollregistret får också lämnas ut till andra

myndigheter om och i den utsträckning regeringen för vissa slag av

ärenden och för särskilda fall ger tillstånd till detta.

16 § Vad gäller enskilds rätt att få utdrag ur eller upplysning om

innehållet i punktskattekontrollregistret beträffande sådan uppgift som

avses i 4 § tredje stycket, 5 § andra stycket och 8 § 3 gäller 3 § första

stycket 3 och 6 § första stycket lagen (1965:94) om polisregister m.m.

I övrigt framgår enskilds rätt att få utdrag ur eller upplysning om inne-

hållet i punktskattekontrollregistret av 10 § datalagen (1973:289).

Gallring av punktskattekontrollregistret

17 § Uppgifter som avses i 3 §, 4 § första och andra styckena, 5 § andra

stycket samt 6 och 7 §§ skall gallras tio år efter det att de registrerades.

Uppgifter som avser i 4 § tredje stycket, 5 § tredje stycket och 8 §

skall gallras om skäl för detta föreligger enligt 14 §

polisregisterkungörelsen (1969:38). Uppgifterna skall dock alltid

gallras senast tio år efter det att de registrerades.

Uppgifter som avses i 10 och 11 §§ skall gallras två år efter det att

uppgifterna registrerades.

Sambearbetning

18 § Uppgifter till punktskattekontrollregistret får hämtas in från annat

register med hjälp av automatisk databehandling.

6 kap. Transporttillägg

1 § Beskattningsmyndigheten skall påföra den skattskyldige en särskild

avgift (transporttillägg) om

1. ledsagardokument eller bevis om ställd säkerhet inte medföljer

transporten i den utsträckning som följer av 2 kap. 2 §,

2. anmälningsskyldighet som följer av 17 § lagen (1994:1563) om

tobaksskatt, 16 § lagen (1994:1564) om alkoholskatt eller 4 kap.1 §

fjärde stycket lagen (1994:1776) om skatt på energi inte iakttagits eller

3. säkerhet enligt 16 § lagen (1994:1563) om tobaksskatt, 15 § lagen

(1994:1564) om alkoholskatt eller 4 kap. 10 § lagen (1994:1776) om

skatt på energi inte ställts på föreskrivet sätt.

Transporttillägget är fyrtio procent av de punktskatter som belöper på

eller kan antas belöpa på varorna.

2 § Om den skattskyldige inkommer med ett i laga ordning upprättat

ledsagardokument eller bevis om ställd säkerhet till

beskattningsmyndigheten, skall transporttillägg som påförts med stöd av

1 § första stycket 1 eller 3 undanröjas.

3 § Beskattningsmyndigheten får medge befrielse från transporttillägg

om det framstår som uppenbart oskäligt att ta ut tillägget.

4 § Bestämmelserna om undanröjande av och befrielse från

transporttillägg skall beaktas även om yrkande om detta inte har

framställts.

5 § Transporttillägg tas ut på samma sätt som skatt enligt 5 kap. lagen

(1984:151) punktskatter och prisregleringsavgifter.

Lagen (1978:880) om betalningssäkring för skatter, tullar och

avgifter är tillämplig beträffande transporttillägg.

7 kap. Straff

1 § Förare eller befälhavare som uppsåtligen underlåter att medföra

föreskrivna ledsagardokument eller bevis om ställd säkerhet skall dömas

för transportkontrollbrott till böter eller fängelse i högst sex månader.

Om ett brott som avses i första stycket begås av grov oaktsamhet skall

dömas för transportkontrollförseelse till dagsböter.

2 § Den som av uppsåt eller grov oaktsamhet bryter mot skyldighet att

stanna på anmaning enligt 2 kap. 5 §, 13 kap. 6 § 1 eller 13 kap. 13 § 1

döms till dagsböter.

Ansvar enligt första stycket första meningen skall inte ådömas om den

tjänsteman som givit anmaning att stanna inte varit behörig enligt 9

kap.11 § eller 13 kap. 2 § 4.

3 § Till penningböter döms den som bryter mot skyldighet att legitimera

sig eller på annat godtagbart sätt styrka sin identitet enligt 2 kap. 6 eller

12 § eller 13 kap. 6 § 1 eller 13 § 1. Ansvar skall dock inte ådömas om

beskattningsmyndigheten genast kunnat fastställa den tillfrågades

identitet.

8 kap. Ansvaret för kostnader m.m.

1 § Den som åsidosätter skyldighet enligt 2 kap. 8 eller 13 § eller 13

kap. 6 § 1 eller 13 § 1 skall ersätta staten för de kostnader som

uppkommer på grund härav.

2 § Statens kostnader i samband med förvaring vid omhändertagande och

skattebeslag skall ersättas av den som äger förvarad punktskattepliktig

vara.

3 § Ersättningsskyldigheten enligt 1 eller 2 § får efterges helt eller

delvis om det framstår som oskäligt att ta ut ersättning.

4 § För prov som tas vid transportkontroll eller lokalkontroll utges

ingen ersättning.

5 § Om kostnaderna enligt 1 och 2 §§ tillsammans understiger 100 kr

skall ersättning inte tas ut.

9 kap. Behörighet att fatta beslut m.m.

Behörighet att fatta beslut

1 § Beslut om transportkontroll på enskild plats, lokalkontroll,

skattebeslag och skatteförverkande fattas av länsrätt på ansökan av

beskattningsmyndigheten. När länsrätten fattar beslut om

transportkontroll på enskild plats eller lokalkontroll skall domstolen

även fastställa hur länge kontrollen får pågå.

Beslut om förtida försäljning av egendom som är föremål för

skattebeslag fattas av länsrätt på ansökan av beskattningsmyndigheten.

Såvitt avser fråga enligt 3 kap. 14 § andra stycket får dock ansökan även

göras av ägare till egendom som förvaras av beskattningsmyndigheten.

Beslut om transportkontroll på enskild plats, lokalkontroll,

skattebeslag och förtida försäljning av egendom som är föremål för

skattebeslag får verkställas omedelbart om inte något annat anges i

beslutet.

 Beslut om transportkontroll på enskild plats och lokalkontroll

förfaller om verkställigheten inte påbörjas inom en månad från beslutet.

2 § Beslut om undantagande av handling fattas av länsrätten.

Om beskattningsmyndigheten anser att en handling, som enskild

begärt skall undantas, bör granskas, skall handlingen omedelbart

förseglas och överlämnas till länsrätten.

3 § Beslut om transportkontroll på enskild plats och lokalkontroll får

fattas av beskattningsmyndigheten, om samtliga enskilda som berörs av

beslutet underrättats och uttryckligen inte motsatt sig kontroll.

Vid fara i dröjsmål får beskattningsmyndigheten fatta beslut om

transportkontroll på enskild plats, lokalkontroll, skattebeslag och förtida

försäljning av egendom som är föremål för skattebeslag enligt 3 kap. 14

§ första stycket. Sådant beslut skall snarast underställas länsrätten.

Beslut enligt 2 och 3 kap. som inte omfattas av 1 § samt beslut enligt

4, 6 och 8 kap. fattas av beskattningsmyndigheten.

Protokollföring m.m.

4 § Protokoll skall föras över transportkontroll och lokalkontroll. Vid

transportkontroll på annan plats än enskild plats behöver dock protokoll

föras endast om en punktskattepliktig vara påträffas.

Av protokollet skall framgå

1. var beslutet verkställts,

2. vilka som var närvarande vid kontrollen, när kontrollen påbörjades

och avslutades samt vad som genomsökts,

3. resultatet av åtgärden,

4. om beslut om omhändertagande fattats samt

5. annat av betydelse som förekommit vid kontrollen.

5 § När beslut om transportkontroll, lokalkontroll, omhändertagande

och skattebeslag har verkställts skall bevis över verkställigheten

utfärdas. Vid transportkontroll på annan plats än enskild plats behöver

dock bevis lämnas endast om punktskattepliktig vara påträffas eller om

enskild begär det.

Bevis över verkställighet skall överlämnas till den som berörs av

åtgärden och innehålla uppgift om

1. var beslutet verkställts,

2. såvitt avser transportkontroll och lokalkontroll vilka som var när-

varande vid kontrollen, när kontrollen påbörjades och avslutades samt

vad som genomsökts,

3. såvitt avser omhändertagande vad som omhändertagits samt

4. såvitt avser skattebeslag vad som tagits i skattebeslag.

Samverkan med andra myndigheter m.m.

6 § Punktskattekontroll enligt denna lag skall stå under

beskattningsmyndighetens ledning.

7 § Annan skattemyndighet får medverka i kontrollverksamhet enligt

denna lag genom att genomföra kontroll för beskattningsmyndighetens

räkning. Härvid gäller i tillämpliga delar bestämmelserna i

1. 2 kap. 3-8, 14 och 15 §§ beträffande transportkontroll,

2. 2 kap. 9-15 §§ beträffande lokalkontroll,

3. 3 kap. 1-5 §§ beträffande omhändertagande,

4. 4 kap. 1 § beträffande utövandet av särskilda kontrollbefogenheter,

5. 2 § andra stycket och 1 kap. 13-16 §§ beträffande undantagande av

handling m.m.,

6. 3 § tredje stycket beträffande beslutsbehörighet såvitt avser beslut

enligt 2, 3 och 4 kap. samt

7. 4 och 5 §§ beträffande protokollföring och utfärdande av bevis över

verkställighet.

Beträffande annan skattemyndighets befogenhet att medverka i

beskattningsmyndighetens kontrollverksamhet avseende införsel för

privat bruk av punktskattepliktig vara finns särskilda bestämmelser i 13

kap.

8 § Tullmyndighet får medverka i kontrollverksamhet enligt denna lag

genom att genomföra kontroll för beskattningsmyndighetens räkning.

Härvid gäller i tillämpliga delar bestämmelserna i

1. 2 kap. 3-8, 14 och 15 §§ beträffande transportkontroll,

2. 2 kap. 9-15 §§ beträffande lokalkontroll,

3. 3 kap. 1-5 §§ beträffande omhändertagande,

4. 4 kap. 1 § beträffande utövandet av särskilda kontrollbefogenheter,

5. 2 § andra stycket och 1 kap. 13-16 §§ beträffande undantagande av

handling m.m.,

6. 3 § tredje stycket beträffande beslutsbehörighet såvitt avser beslut

enligt 2, 3 och 4 kap. samt

7. 4 och 5 §§ beträffande protokollföring och utfärdande av bevis över

verkställighet.

Beträffande tullmyndighets befogenhet att medverka i

beskattningsmyndighetens kontrollverksamhet avseende införsel för

privat bruk av punktskattepliktig vara finns särskilda bestämmelser i 13

kap.

9 § Beskattningsmyndigheten får, utöver vad som sägs i 7 § första

stycket och 8 § första stycket, uppdra åt annan skattemyndighet eller

tullmyndighet att fatta beslut för beskattningsmyndighetens räkning i ett

visst ärende. Sådant beslut får fattas endast om den andra myndigheten

medger det och det inte innebär avsevärd olägenhet för enskild.

10 § Polismyndighet och Kustbevakningen skall på begäran lämna

biträde i kontrollverksamhet enligt denna lag.

Behörighet att stoppa transportmedel m.m.

11 § Anmaning att stanna fordon får ges av tjänsteman vid

beskattningsmyndigheten. Sådan anmaning får också ges

1. av tjänsteman vid annan skattemyndighet, om han av

beskattningsmyndigheten särskilt förordnats att stanna fordon, när han

medverkar i kontrollverksamhet enligt denna lag och

2. av tjänsteman vid tullmyndighet i hamnar och i gränsnära områden,

när han medverkar i kontrollverksamhet enligt denna lag.

Anmaning att stanna fordon får också ges av polisman, som biträder

vid beskattningsmyndighetens kontroll enligt denna lag.

Anmaning att stanna fartyg får ges av polisman eller tjänsteman vid

Kustbevakningen, som biträder vid beskattningsmyndighetens kontroll

enligt denna lag. Polisman eller tjänsteman vid Kustbevakningen får

också om det är uppenbart nödvändigt för punktskattekontrollen inbringa

fartyg till hamn.

10 kap. Utlämnande av uppgifter

1 § Uppgifter som tullmyndighet, polismyndighet eller Kustbevakningen

förfogar över och som behövs för punktskattekontroll enligt denna lag

skall på beskattningsmyndighetens begäran tillhandahållas denna. Om

tullmyndighet, polismyndighet eller Kustbevakningen i sin verksamhet

påträffar punktskattepliktig vara, som kan antas vara obeskattad, skall

myndigheten genast underrätta beskattningsmyndigheten.

Uppgiftsskyldighet enligt första stycket föreligger inte i fråga om

uppgifter för vilka sekretess gäller enligt 2 kap. 1 eller 2 § eller 3 kap. 1

§ sekretesslagen (1980:100) eller en bestämmelse till vilken hänvisas i

någon av de nämnda paragraferna.

Om sekretess gäller för uppgift enligt någon annan bestämmelse i

sekretesslagen (1980:100) och ett utlämnande skulle medföra

synnerligt men för något enskilt eller allmänt intresse föreligger

uppgiftsskyldighet endast om regeringen på ansökan av

beskattningsmyndigheten beslutar att uppgiften skall lämnas ut.

2 § Uppgifter rörande punktskattekontroll, skattebeslag och

skatteförverkande som beskattningsmyndigheten förfogar över, skall på

begäran lämnas ut till de myndigheter som medverkar i eller biträder vid

beskattningsmyndighetens punktskattekontroll enligt denna lag om det

behövs för punktskattekontrollverksamheten.

Uppgifter som avses i första stycket får tillhandahållas myndighet i

främmande stat med vilken Sverige har träffat överenskommelse om

handräckning i skatteärenden.

11 kap. Omprövning och överklagande m.m

Omhändertagande, skattebeslag och kostnadsansvar

1 § Bestämmelserna i 27och 28 §§ förvaltningslagen (1986:223)

angående omprövning gäller beslut om

1. omhändertagande enligt 9 kap. 3 § tredje stycket och 13 kap. 6 § 3

och 13 § 5,

2. skattebeslag enligt 13 kap. 7 § samt

3. kostnadsansvar enligt 9 kap. 3 § tredje stycket och 13 kap. 6 § 3

och 13 § 5.

2 § Beslut som avses i 1 § får överklagas hos länsrätt. Härvid gäller

bestämmelserna i 23-25 §§ förvaltningslagen (1986:223).

Transporttillägg

3 § Bestämmelserna om omprövning i 4 kap. 3-12 §§ och överklagande i

8 kap. lagen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter

gäller i tillämpliga delar beslut om transporttillägg.

4 § Vid tillämpningen av bestämmelserna i 4 och 8 kap. lagen

(1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter förstås med

1. beskattningsår det kalenderår under vilket beslutet om

transporttillägg fattades,

2. skattskyldig den som påförts transporttillägg och

3. beskattningsbeslut beslut om transporttillägg.

5 § Beslut om transporttillägg får överklagas hos länsrätt.

Övriga beslut

6 § Beskattningsmyndighetens beslut att uppdra åt annan myndighet att

fatta beslut enligt 9 kap. 9 § eller 13 kap. 2 § 3 får överklagas hos

länsrätt.

7 § Beskattningsmyndighetens beslut, med undantag av vad som stadgas

i 2, 5, 6 och 8 §§, får inte överklagas.

Omprövning av beslut som fattats av annan myndighet för

beskattningsmyndighetens räkning

8 § Beskattningsmyndigheten skall ompröva beslut även i sådana ärenden

där beslut fattats av annan myndighet för beskattningsmyndighetens

räkning. Beskattningsmyndigheten får dock, efter samråd med den andra

myndigheten, besluta att denna myndighet i stället skall ompröva

beslutet. Sådant beslut får fattas endast om den andra myndigheten

medger det och det inte innebär avsevärd olägenhet för enskild.

Beslut enligt första stycket andra meningen får överklagas hos

länsrätt.

Företrädare för det allmänna m.m.

9 § Beskattningsmyndigheten får överklaga länsrätts beslut enligt denna

lag.

10 § Beskattningsmyndigheten är part i länsrätten även i sådant mål, där

beslut i första instans fattats av annan myndighet för

beskattningsmyndighetens räkning. Beskattningsmyndigheten får dock

besluta att den andra myndigheten skall föra beskattningsmyndighetens

talan i målet.

Beskattningsmyndigheten får besluta att annan myndighet som tidigare

fört talan i målet även får överklaga länsrättens beslut och härvid föra

beskattningsmyndighetens talan.

Beslut enligt första och andra styckena får fattas endast om den andra

myndigheten medger det och det inte innebär avsevärd olägenhet för

enskild.

11 § Riksskatteverket får ta över uppgiften att i allmän

förvaltningsdomstol föra det allmännas talan i ett visst ärende eller en

viss grupp av ärenden.

Riksskatteverket får överklaga ett beslut av länsrätten eller

kammarrätten även om verket inte tidigare har fört det allmännas talan i

målet.

Riksskatteverket får uppdra åt en tjänsteman vid en skattemyndighet

att företräda verket i allmän förvaltningsdomstol.

12 § Riksskatteverket för det allmännas talan i Regeringsrätten.

Särskild bestämmelse om enskild part

13 § I mål om transportkontroll på enskild plats, lokalkontroll,

skattebeslag, skatteförverkande och förtida försäljning av egendom som

är föremål för skattebeslag skall, om ägaren till egendomen inte är känd

eller saknar känt hemvist i riket, den som senast innehade varorna anses

vara motpart enligt 10 § förvaltningsprocesslagen (1971:291) i stället

för ägaren till egendomen.

Ägare till egendom får överta talan som förs av den som anses vara

motpart enligt första stycket.

12 kap. Vissa bestämmelser om handläggningen i domstol m.m.

Handläggningen i domstol

1 § Mål om transportkontroll på enskild plats, lokalkontroll,

omhändertagande, undantagande av handling, skattebeslag, skatte-

förverkande samt förtida försäljning av egendom som är föremål för

skattebeslag skall handläggas skyndsamt.

2 § Innan beslut om skatteförverkande fattas skall länsrätten försöka

delge ägaren till egendomen, även om annan än ägaren anses vara

motpart enligt 11 kap. 13 § första stycket. Härvid skall länsrätten, om

ägaren till egendomen inte är känd, utfärda föreläggande i Post och

Inrikes tidningar att ägaren skall ge sig till känna senast två månader

efter föreläggandet, vid påföljd att frågan annars kan avgöras utan att

ägaren beretts tillfälle att yttra sig. Föreläggandet skall innehålla en

beskrivning av egendomen samt övriga omständigheter som kan vara av

betydelse för identifiering av ägaren.

Det som enligt första stycket gäller beträffande ägare till egendom

gäller även beträffande den som innehar särskild rätt till egendom.

Föreläggande behöver dock endast utfärdas om det finns särskild

anledning att anta att någon innehar särskild rätt till egendomen.

3 § I mål om transportkontroll på enskild plats, lokalkontroll,

skattebeslag och förtida försäljning av egendom som är föremål för

skattebeslag får, om det föreligger fara i dröjsmål, domstol förordna

rörande saken utan att motparten beretts tillfälle att yttra sig.

4 § Vid handläggning i länsrätt eller kammarrätt av frågor om

transportkontroll på enskild plats, lokalkontroll, omhändertagande,

skattebeslag, skatteförverkande, förtida försäljning av egendom som är

föremål för skattebeslag samt transporttillägg skall muntlig förhandling

hållas om enskild part begär det. Muntlig förhandling behöver dock inte

hållas om det är uppenbart obehövligt. Enskild part skall upplysas om

rätten till muntlig förhandling.

Särskilda bestämmelser beträffande undantagande av handling

5 § Om den enskilde begär det, skall länsrätten i mål om undantagande av

handling pröva om beslut kan fattas utan att rätten granskar handlingen.

6 § I mål om undantagande av handling bestämmer länsrätten i fråga om

upptagning som kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas endast

med tekniskt hjälpmedel i vilken form eller på vilket sätt den skall

tillhandahållas i målet.

I fråga om upptagning som avses i första stycket får länsrätten besluta

om sådana begränsningar i rätten att använda tekniska hjälpmedel och

sökbegrepp som behövs för att en upptagning som skall undantas från

granskning inte skall bli tillgänglig för beskattningsmyndigheten.

Särskild bestämmelse beträffande skattebeslag

7 § Då länsrätt fattar beslut om skattebeslag eller fastställer verkställt

skattebeslag skall domstolen utsätta den tid inom vilken ansökan om

skatteförverkande skall göras. Tiden får inte sättas längre än vad som är

nödvändigt.

Om den utsatta tiden är otillräcklig får länsrätten medge förlängning.

Framställning om förlängning skall göras före den utsatta tidens utgång.

Om ansökan om skatteförverkande inte inkommer inom den utsatta

tiden eller medgiven förlängning är beslutet om skattebeslag förfallet.

Överlämnande av mål

8 § En domstol får, om det föreligger särskilda skäl och det kan göras

utan avsevärd olägenhet för någon part, flytta över mål om

transportkontroll på enskild plats, lokalkontroll, omhändertagande,

skattebeslag, skatteförverkande samt förtida försäljning av egendom

som är föremål för skattebeslag till annan domstol.

I fråga om överlämnande av mål skall samråd mellan domstolarna ske

på lämpligt sätt. Råder olika meningar huruvida målet skall överlämnas

förfaller frågan.

13 kap. Punktskattekontroll m.m. beträffande införsel för privat

bruk av punktskattepliktig vara

Allmänna bestämmelser

1 § Då punktskattekontrollverksamhet avser införsel för privat bruk av

punktskattepliktig vara får beskattningsmyndigheten använda

befogenheter eller fatta beslut enligt denna lag endast i den utsträckning

behörighet följer av detta kapitel. Vidare har den enskilde endast de

skyldigheter enligt denna lag som anges i kapitlet.

I 1 kap. 1-8 §§ finns bestämmelser om lagens tillämpningsområde

m.m. och i 1 kap. 9-12 §§ om gränsdragningen mellan införsel för

yrkesmässig användning och införsel för privat bruk. I 7 kap. finns

bestämmelser om straff, i 8 kap. om ansvar för kostnader m.m. och i 11

kap. om omprövning och överklagande.

Bestämmelserna i 1 kap. 13-16 §§ och i 9 kap. 2 § om undantagande

av handling m.m., i 10 kap. om utlämnande av uppgifter och i 12 kap. om

handläggning i domstol gäller i tillämpliga delar även beträffande

införsel för privat bruk av punktskattepliktig vara.

Såvitt avser uppgifter rörande införsel för privat bruk gäller

bestämmelserna i 5 kap. i tillämpliga delar med undantag för det som

stadgas i 5 kap. 7, 10 och 11 §§ samt 8 § såvitt avser

transportkontrollbrott och transportkontrollförseelse.

2 § Vid kontrollverksamhet enligt detta kapitel gäller i tillämpliga delar

bestämmelserna i 9 kap. om

1. protokollföring och utfärdande av bevis över verkställighet i 4 och

5 §§,

2. beskattningsmyndighetens rätt att uppdra åt annan myndighet att

fatta beslut i 9 §,

3. polismyndighets och Kustbevakningens biträde i 10 § samt

4. anmaning att stanna i 11 §.

3 § Annan skattemyndighet får medverka i kontrollverksamheten enligt

detta kapitel genom att genomföra kontroller för

beskattningsmyndighetens räkning. Härvid har myndigheten samma

befogenheter som beskattningsmyndigheten.

4 § Tullmyndighet får medverka i kontrollverksamhet enligt detta kapitel

genom att genomföra kontroller för beskattningsmyndighetens räkning.

Härvid har myndigheten samma befogenheter som

beskattningsmyndigheten.

5 § De förutsättningar som enligt 1 och 2 §§ gäller för

beskattningsmyndighetens kontroller gäller även för kontroller som

genomförs med stöd av 3 och 4 §§.

Särskilda bestämmelser beträffande införsel för privat bruk av alkoholvara

eller tobaksvara

6 § Beträffande införsel för privat bruk av alkoholvara eller tobaksvara

gäller i tillämpliga delar bestämmelserna om

1. transportkontroll i 2 kap. 3 § första meningen, 4-6, 8 och 14 §§,

2. omhändertagande i 3 kap. 1 § första och tredje styckena, 2 § första

stycket, 3 § 1 och 3 samt 4, 5 och 12 §§ och

3. beslutsbehörighet i 9 kap. 3 § tredje stycket.

7 § Beskattningsmyndigheten får besluta om skattebeslag av påträffad

alkoholvara eller tobaksvara med emballage, behållare eller annat

förvaringsmaterial, om det inte framgår att punktskatt beträffande varan

är betalad i Sverige. Härvid gäller i tillämpliga delar 3 kap. 6 § andra

stycket, 12 §, 13 § första stycket första och andra meningarna och tredje

stycket samt 14 §.

Ett beslut om skattebeslag får avse ett värde som överstiger det värde

som anges i 8 § andra stycket.

Då beskattningsmyndigheten fattar beslut om skattebeslag enligt

första stycket skall myndigheten utsätta den tid inom vilken punktskatten

skall betalas. Om den utsatta tiden inte är tillräcklig får

beskattningsmyndigheten medge förlängning. Framställning om

förlängning skall göras före den utsatta tidens utgång.

8 § Länsrätten får på ansökan av beskattningsmyndigheten besluta att

alkoholvara eller tobaksvara med emballage, behållare eller annat

förvaringsmaterial som är föremål för skattebeslag enligt 7 § skall

skatteförverkas om punktskatt beträffande varan inte har betalats inom

den tid som angivits i beslutet om skattebeslag. Beslut om

skatteförverkande får dock inte fattas om sådant hinder för

skatteförverkande som anges i 3 kap. 9 § föreligger.

Ett beslut om skatteförverkande får avse egendom motsvarande värdet

av den punktskatt som beräknas belöpa på varan samt de avgifter som

framgår av 6 och 7 §§ lagen (1994:1565) om beskattning av

privatinförsel av alkoholdrycker och tobaksvaror från land som är

medlem i Europeiska unionen. Värdet får jämkas i enlighet med

bestämmelsen i 3 kap. 7 § andra stycket.

9 § Sedan beslut om skatteförverkande vunnit laga kraft skall egendomen

försäljas genom beskattningsmyndighetens försorg.

Försäljningsintäkterna skall användas för att betala det värde enligt 8 §

andra stycket för vilket skatteförverkande gjorts och i denna del tillfalla

staten. Om egendom är av sådan kvalitet att den inte kan säljas får den i

stället förstöras.

 Överskjutande intäkter vid försäljning skall utges till den vars

egendom skatteförverkats. Överskjutande intäkter som inte kunnat utges

till den vars egendom skatteförverkats skall återbetalas till den som

erlagt kostnadsersättning enligt 8 kap. 1 eller 2 § avseende de kostnader

som denne erlagt. Om flera erlagt kostnadsersättning skall var och en

erhålla återbetalning i proportion till den kostnadsersättning han erlagt.

Intäkter som inte har kunnat utges eller återbetalas inom ett år från

försäljningen tillfaller staten.

10 § Tullmyndigheten får fatta beslut om skattebeslag m.m. enligt 7 §

för beskattningsmyndighetens räkning.

11 § På bemannad tullplats får tullmyndighet i syfte att kontrollera

införsel för privat bruk av alkoholvara eller tobaksvara

1. anmana person att stanna,

2. undersöka väska och annat handresgods och

3. företa kroppsvisitation om det finns synnerliga skäl att anta att en i

Sverige obeskattad punktskattepliktig vara döljs i den kontrollerades

klädedräkt.

Kontroll enligt första stycket får inte utformas på sådant sätt att

urvalet av vad och vem som kontrolleras sker slumpmässigt.

12 § Bevis över verkställighet av kroppsvisitation skall utfärdas

1. om den undersökte begär det,

2. om vara eller handling som påträffats vid undersökningen

omhändertas eller

3. om beslut om skattebeslag fattas beträffande punktskattepliktig vara

som påträffats vid undersökningen.

Beviset skall överlämnas till den som undersökts.

Särskilda bestämmelser beträffande införsel för privat bruk av

mineraloljeprodkt

13 § Beträffande införsel för privat bruk av mineraloljeprodukt gäller i

tillämpliga delar bestämmelserna om

1. transportkontroll i 2 kap. 3-6, 8, 14 och 15 §§,

2. omhändertagande i 3 kap. 1 § första och tredje styckena, 2 § första

stycket, 3 § 1 och 3 samt 4, 5 och 12 §§,

3. förtida försäljning i 3 kap. 14 §,

4. lösen i 3 kap. 15 § och

5. beslutsbehörighet i 9 kap. 1 och 3 §§.

14 § Beslut om skattebeslag av punktskattepliktig vara med emballage,

behållare eller annat förvaringsmaterial samt transportmedel, container,

tank eller transporthjälpmedel, som använts för transport av varan, får

fattas om det inte framgår att punktskatt är betalad i Sverige.

Bestämmelserna i 3 kap. 6 § andra och tredje stycket samt 12-14 §§

gäller i tillämpliga delar sådant skattebeslag.

15 § Punktskattepliktig vara får, tillsammans med emballage, behållare

eller annat förvaringsmaterial, förklaras skatteförverkad om det inte

framgår att punktskatt beträffande varan är betalad i Sverige.

Transportmedel, container, tank eller transporthjälpmedel får för-

verkas i den utsträckning som anges i 3 kap. 8 § andra stycket.

Bestämmelserna i 3 kap. 7 § första stycket 1 och 3 samt andra stycket,

8 § tredje stycket, 9-12 samt 15 - 17 §§ gäller i tillämpliga delar sådant

skatteförverkande.

____________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998. Genom lagen upphävs lagen

(1996:598) om kontroll av yrkesmässiga vägtransporter av mineral-

oljeprodukter, alkohol och tobak. Den upphävda lagen gäller dock i fråga

om kontrollåtgärd som har påbörjats före ikraftträdandet av denna lag

samt i fråga om ärende om transporttillägg hänförligt till kontrollåtgärd

som har påbörjats före ikraftträdandet.

Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1565) om beskattning av

privatinförsel av alkoholdrycker och tobaksvaror från land som är

medlem i Europeiska unionen

Härmed föreskrivs beträffande lagen (1994:1565) om beskattning av

privatinförsel av alkoholdrycker och tobaksvaror från land som är

medlem i Europeiska unionen

dels att 9 § skall upphöra att gälla,

dels att 4, 5, 7, 8 och 10 §§ skall ha följande lydelse,

dels att det skall införas sex nya paragrafer, 11 - 16 §§, med följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 §

Den som för in en vara för

vilken skatt skall betalas enligt

denna lag skall vid införseln

anmäla detta till

Skattemyndigheten i Dalarnas

län (beskattningsmyndig-heten).

Beskattningsmyndigheten

beslutar om den skatt som skall

betalas för varje skattepliktig

införsel. Skatten skall betalas

senast två veckor efter dagen för

detta beslut. Skatten betalas

genom insättning på ett särskilt

konto. Betalningen anses ha

skett den dag då den har

bokförts på det särskilda kontot.

Tullverket skall för

beskattningsmyndighetens

räkning ta emot anmälan som

avses i första stycket när

införseln sker där bemannad

tullplats finns.

På annan plats skall

Tullverket där det är möjligt se

till att anmälan kan lämnas på

annat sätt. Tullverket skall i

sådana fall vidarebefordra

anmälan till

beskattningsmyndigheten.

Har anmälan skett enligt

andra stycket skall Tullverket för

beskattningsmyndighetens

räkning besluta om skatten och

får i samband därmed uppbära

skatten, samt vidta nödvändig

skattekontroll.

Den som för in en vara för

vilken skatt skall betalas enligt

denna lag skall vid införseln

självmant deklarera detta.

Deklarationen skall lämnas på

heder och samvete. Om införseln

görs på bemannad tullplats skall

deklarationen lämnas till

tulltjänsteman. Om införseln

görs på annan plats skall

deklarationen lämnas till

Skattemyndigheten i Dalarnas

län (beskattningsmyndigheten).

Deklaration som lämnas till

beskattningsmyndigheten skall

ha inkommit senast sju dagar

efter det att införseln gjordes.

Punktskatten skall betalas

samtidigt som deklaration

lämnas enligt första stycket. Har

deklaration lämnats till

tulltjänsteman på bemannad

tullplats skall Tullverket, för

beskattningsmyndighetens

räkning besluta om och uppbära

skatten. I annat fall skall skatten

betalas genom insättning på ett

särskilt konto. Betalning anses i

sådant fall ha gjorts den dag då

den har bokförts på det

särskilda kontot.

5 §

Den som för in en vara för

vilken skatt skall betalas enligt

denna lag skall, när inresan sker

där bemannad tullplats finns,

anmäla detta till Tullverket vid

införseln. Sker införseln på

annan plats skall anmälan ändå

lämnas till Tullverket om sådan

möjlighet tillhandahålls av

verket. I annat fall skall anmälan

om införseln lämnas till

beskattningsmyndigheten senast

tre dagar efter införseln.

Har deklaration lämnats i den

ordning som anges i 4 §, anses

beskattningsbeslut ha fattats i

enlighet med deklarationen.

Om deklaration inte har

lämnats i den ordning som anges

i 4 §, anses skatten ha bestämts

genom beskattningsbeslut till 0

kronor. Kommer deklaration in

till beskattningsmyndigheten vid

en senare tidpunkt anses

beslutet i stället ha fattats i

enlighet med deklarationen, om

omprövningsbeslut inte har

meddelats dessförinnan.

7 §

Har resande vid fullgörande av

anmälningsskyldighet enligt

denna lag lämnat uppgift som

befinns oriktig, skall en särskild

avgift påföras honom. Avgiften är

femtio procent av det skattebelopp

som inte skulle ha påförts honom

om den oriktiga uppgiften hade

godtagits.

Har resande fört in vara för

vilken skatt skall betalas enligt

denna lag utan att anmäla detta,

skall en särskild avgift påföras

honom. Avgiften är femtio procent

av den skatt som påförs honom.

Har resande vid fullgörande av

deklarationsskyldighet enligt 4 §

första stycket lämnat uppgift som

befinns oriktigt skall en särskild

avgift påföras honom. Avgiften är

fyrtio procent av det skattebelopp

som inte skulle ha påförts honom

om den oriktiga uppgiften hade

godtagits.

Har resande fört in vara för

vilken skatt skall betalas enligt

denna lag utan att deklarera detta,

skall en särskild avgift påföras

honom. Avgiften är fyrtio procent

av den skatt som påförs honom.

8 §

Beskattningsmyndigheten skall

påföra särskild avgift enligt 7 §. I

fall där den oriktiga uppgiften

lämnats i anmälan direkt till

Tullverket eller det vid kontroll

som Tullverket företagit

framkommit att anmälan inte

lämnats skall Tullverket påföra

särskild avgift.

Beskattningsmyndigheten skall

påföra särskild avgift enligt 7 §. I

fall där den oriktiga uppgiften

lämnats i deklaration direkt till

Tullverket eller det vid kontroll

som Tullverket företagit fram-

kommit att deklaration inte läm-

nats skall Tullverket för

beskattningsmyndighetens

räkning påföra särskild avgift.

10 §

Beslut enligt denna lag får

överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol.

Prövningstillstånd krävs vid

överklagande till kammarrätten.

Överklagas beslut enligt

denna lag förs det allmännas

talan av

beskattningsmyndigheten.

Bestämmelserna om

omprövning i 4 kap. 3 - 12 §§

lagen (1984:151) om

punktskatter och

prisregleringsavgifter gäller i

tillämpliga delar beslut enligt

denna lag.

Beskattningsmyndigheten

skall ompröva beslut enligt

denna lag även i sådana

ärenden där beslut fattats av

tullmyndighet för

beskattningsmyndighetens

räkning.

Beskattningsmyndigheten får

dock, efter samråd med

tullmyndigheten, besluta att

denna myndighet i stället skall

ompröva beslutet. Sådant beslut

får dock fattas endast om den

andra myndigheten medger det

och det inte innebär avsevärd

olägenhet för enskild.

11 §

Beslut enligt denna lag får

överklagas hos länsrätten i

Dalarnas län. Härvid gäller

bestämmelserna i 8 kap. lagen

(1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter.

Prövningstillstånd krävs vid

överklagande till kammarrätten.

12 §

Beskattningsmyndigheten får

överklaga länsrätts beslut enligt

denna lag.

13 §

Beskattningsmyndigheten är

part i länsrätten även i sådant

mål, där beslut i första instans

fattats Föreslagen lydelse av

tullmyndighet för

beskattningsmyndighetens

räkning.

Beskattningsmyndigheten får

dock besluta att tullmyndigheten

skall föra

beskattningsmyndighetens talan

i målet.

Beskattningsmyndigheten får

besluta att tullmyndighet som

tidigare fört talan i målet även

får överklaga länsrättens beslut

och härvid föra

beskattningsmyndighetens talan.

Beslut enligt första och andra

styckena får fattas endast om

tullmyndigheten medger det och

det inte innebär avsevärd

olägenhet för enskild

14 §

Riksskatteverket får överta

uppgiften att i allmän

förvaltningsdomstol föra det

allmännas talan i visst ärende

eller viss grupp av ärenden.

Riksskatteverket får överklaga

ett beslut av länsrätten eller

kammarrätten även om verket

inte tidigare har fört det

allmännas talan i målet.

Riksskatteverket för det

allmännas talan i

Regeringsrätten.

15 §

Vid handläggningen i länsrätt

eller kammarrätt av mål om

särskild avgift skall muntlig

förhandling hållas om enskild

part begär det. Muntlig

förhandling behöver dock inte

hållas om det inte finns

anledning att anta att avgift

kommer att tas ut. Enskild part

skall upplysas om rätten till

muntlig förhandling.

16 §

En domstol får, om det

föreligger särskilda skäl och det

kan göras utan avsevärd

olägenhet för någon part, flytta

över mål enligt denna lag till

annan domstol.

I fråga om överlämnande av

mål skall samråd mellan

domstolarna ske på lämpligt

sätt. Råder olika meningar

huruvida målet skall överlämnas

förfaller frågan.

____________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998. Tidigare bestämmelser skall

dock tillämpas beträffande införsel som gjorts innan lagen träder i kraft.

Förslag till lag om särskild skattekontroll beträffande tillfällig

handel

Härigenom föreskrivs följande.

1 § Med tillfällig handel avses i denna lag sådan handel som omfattas av

lagen (1990:1183) om tillfällig försäljning.

Med upplåtelsetillfälle avses varje tillfälle då viss plats upplåts till

viss person för tillfällig försäljning.

Skyldigheter vid upplåtelse av plats

2 § Den som upplåter plats för tillfällig handel är skyldig att före det att

upplåtelse sker kontrollera huruvida den som önskar få plats upplåten till

sig är innehavare av F-skattsedel. Upplåtaren är vidare skyldig att

infordra en kopia av befintlig F-skattsedel samt att i de fall F-skattsedel

inte finns föra anteckningar om platshyrarens och i förekommande fall

dennes företrädares namn, personnummer, adress och telefonnummer.

Är platsuthyraren en juridisk person skall även firma och

organisationsnummer antecknas.

Uppgifter som inhämtats med stöd av första stycket skall bevaras i sju

kalenderår efter det kalenderår upplåtelsen skedde.

3 § Den som upplåter plats för tillfällig handel är skyldig att på begäran

av skattemyndigheten lämna sådana uppgifter som han enligt 2 § är

skyldig att inhämta och bevara.

Revision

4 § Skattemyndigheten får besluta om revision hos den som har eller

kan antas ha upplåtit plats för tillfällig handel för att kontrollera att han

fullgjort sina skyldigheter enligt 2 §.

Revision enligt första stycket får göras hos den som är eller kan antas

vara bokföringsskyldig enligt bokföringslagen (1976:125) eller skyldig

att föra räkenskaper enligt jordbruksbokföringslagen (1979:141) och

hos annan juridisk person än dödsbo.

I övrigt gäller bestämmelserna i 3 kap. 6 samt 9 14 c §§

taxeringslagen (1990:324) i tillämpliga delar.

Identifieringsbesök m.m.

5 § Skattemyndigheten får i syfte att identifiera enskild som kan antas

bedriva tillfällig handel besluta om identifieringsbesök. Myndigheten

får vid ett sådant besök kontrollera innehav av F-skattsedel och ställa

frågor om verksamheten.

6 § Vid skattemyndighetens identifieringsbesök är person som befinner

sig på platsen skyldig att på skattemyndighetens begäran legitimera sig

eller på annat godtagbart sätt styrka sin identitet samt i förekommande

fall förete F-skattsedel.

Skyldighet att identifiera sig åvilar endast person som på skälig grund

kan antas ha ett sådant samband med den kontrollerade verksamheten att

kännedom om hans identitet kan vara av betydelse för skattekontrollen.

Protokollföring och bevis över verkställighet

7 § Protokoll skall föras över identifieringsbesök.

Av protokollet skall framgå

1. var besöket avlagts,

2. vilka som var närvarande vid besöket,

3. när besöket påbörjades och avslutade, samt

4. annat av betydelse som förekommit vid besöket.

Platsupplåtares kontrollavgift

8 § Om den som upplåter plats för tillfällig handel inte fullgjort

skyldighet enligt 2 § skall skattemyndigheten påföra honom en särskild

avgift (platsupplåtares kontrollavgift) med 1 000 kr.

Platsupplåtares kontrollavgift får tas ut för varje upplåtelsetillfälle

där skyldighet enligt 2 § inte fullgjorts.

9 § Platsupplåtares kontrollavgift får efterges om det framstår som

uppenbart oskäligt att ta ut den.

Bestämmelsen om eftergift skall beaktas även om yrkande härom inte

har framställts.

10 § Platsupplåtares kontrollavgift påförs enligt skattebetalningslagen

(1997:000).

Lagen (1978:880) om betalningssäkring för skatter, tullar och

avgifter är tillämplig beträffande platsupplåtares kontrollavgift.

Behörighet att fatta beslut m.m.

11 § Beslut enligt denna lag fattas av skattemyndigheten i det län där den

tillfälliga handel bedrivs eller har bedrivits även om den enskilde

handlaren har hemvist i ett annat län.

Revision enligt 4 § och identifieringsbesök enligt 5 § genomförs av

den skattemyndighet som anges i första stycket.

12 § Skattemyndighet som anges i 11 § första stycket får uppdra åt

annan skattemyndighet att fatta beslut i dess ställe i ett visst ärende eller

en viss grupp av ärenden. Sådant uppdrag får ges endast om den andra

myndigheten medger det och det inte innebär avsevärd olägenhet för

enskild.

Omprövning m.m.

13 § Vid omprövning av beslut om platsupplåtares kontrollavgift gäller

bestämmelserna i 27 och 28 §§ förvaltningslagen (1986:223).

14 § Skattemyndighet som anges i 11 § första stycket skall ompröva

beslut om platsupplåtares kontrollavgift även i sådana ärenden där beslut

fattats av annan skattemyndighet som erhållit uppdrag enligt 12 §.

Skattemyndigheten får dock, efter samråd med den andra myndigheten,

besluta att denna myndighet i stället skall ompröva beslutet. Sådant

beslut får fattas endast om den andra myndigheten medger det och det

inte innebär avsevärd olägenhet för enskild.

Överklagande m.m.

15 § Beslut om platsupplåtares kontrollavgift samt beslut enligt 12 §

första meningen och 14 § andra meningen får överklagas hos länsrätt.

Härvid gäller bestämmelserna i 23 25 §§ förvaltningslagen.

Övriga beslut av skattemyndigheten enligt denna lag får inte

överklagas.

16 § Vid handläggningen i länsrätt eller kammarrätt av mål om

platsupplåtares kontrollavgift skall muntlig förhandling hållas om

enskild part begär det. Muntlig förhandling behöver dock inte hållas om

det inte finns anledning att anta att avgift kommer att tas ut. Enskild part

skall upplysas om rätten till muntlig förhandling.

Företrädare för det allmänna m.m.

17 § Skattemyndighet som anges i 11 § första stycket får uppdra åt

annan skattemyndighet att i allmän förvaltningsdomstol föra det

allmännas talan i visst ärende eller viss grupp av ärenden. Ett sådant

ärende får ges endast om den andra myndigheten medger det och det inte

innebär avsevärd olägenhet för enskild.

18 § Riksskatteverket får ta över uppgiften att i allmän domstol föra det

allmännas talan i ett visst ärende eller en viss grupp av ärenden.

Riksskatteverket får överklaga ett beslut av länsrätten eller

kammarrätten även om verket inte tidigare har fört det allmännas talan i

målet.

Riksskatteverket får uppdra åt en tjänsteman vid en skattemyndighet

att företräda verket i allmän förvaltningsdomstol.

19 § Riksskatteverket för det allmännas talan i Regeringsrätten.

Straff

20 § Den som bryter mot skyldighet enligt 6 § dömes till penningböter.

Ansvar skall dock inte ådömas om skattemyndigheten genast kunnat

fastställa den tillfrågades identitet.

__________

Denna lag träder i kraft 1 juli 1998.

Förteckning över remissinstanser beträffande

betänkandet Punktskattekontroll av alkohol, tobak

och mineralolja m.m.

Efter remiss har följande lämnat yttrande över utredningen förslag:

Riksdagens ombudsmän, Hovrätten för Västra Sverige, Umeå tingsrätt,

Kammarrätten i Stockholm, Kammarrätten i Sundsvall, Länsrätten i

Skåne län, Länsrätten i Dalarnas län, Riksåklagaren, Rikspolisstyrelsen,

Datainspektionen, Kustbevakningen, Alkoholinspektionen,

Läkemedelsverket, Generaltullstyrelsen, Riksskatteverket, Uppsala

Universitet Juridiska fakulteten, Statskontoret, Riksrevisionverket,

Redarföreningen, Statens Järnvägar, Sveriges Industriförbund, Sveriges

Transportindustriförbund, Svenska Bryggareföreningen, Föreningen

Sveriges Fria Bryggerier, Plast- och Kemibranscherna, Svenska

Petroleum Institutet, Svenska Åkeriförbundet, Swedish Match AB,

Systembolaget AB, Torg- och Marknadshandlarnas Ekonomiska

Riksförening.

Yttrande har också inkommit från Svenska Arbetsgivarföreningen,

Svensk Industriförening, Stockholms Handelskammare, Tull-Kust

(Förbundet för anställda i tullverket och kustbevakningen) och Tobaks-

 oklarhet på den punkten skulle alltså

medföra att omhändertagandet inte upphävs. Detta kan i så fall få till

konsekvens att ett omhändertagande skall bestå även om

omständigheterna inte längre är sådana att de utgör grund för

omhändertagande, dvs. även om det inte längre finns anledning anta att

transporten skett i strid med 1 kap. 6 §.

En sådan ordning kan enligt Lagrådet inte godtas från

rättssäkerhetssynpunkt. Tillräcklig grund för upphävande bör i vart fall

anses föreligga om det inte längre finns grund för omhändertagande (jfr

förslaget till 6 § i kapitlet om kontroll av postförsändelser i den

lagrådsremiss som beslutats den 12 mars 1998).

Även med en sådan ändring kan det emellertid ifrågasättas om

paragrafen innebär en rimlig avvägning mellan effektivitet och

rättssäkerhet. Situationen kan t.ex. vara den att det efter företagen

utredning visserligen fortfarande finns sådana misstankar som utgör

grund för omhändertagande men däremot inte tillräckliga

omständigheter för att kunna vare sig besluta enligt 3 kap. 5 § om

påföring av skatt eller konstatera enligt punkt 2 i förevarande paragraf att

skattskyldighet för varan inte föreligger eller inte har inträtt i Sverige.

Situationen kan vara en följd av att ägaren till varorna inte vill medverka i

utredningen eller försöker dölja det rätta förhållandet. Men den kan

också vara en följd av t.ex. svårigheter i allmänhet att klarlägga

riktigheten av sådana påståenden från ägaren som att varorna inte skall

beskattas i Sverige eller att de redan har beskattats här. Det är tydligt att

även utredningssvårigheter i sådana avseenden kommer att gå ut över den

enskilde genom att omhändertagandet består. Samtidigt är det

tullmyndigheten som ansvarar för utredningen. Vad nu sagts inger enligt

Lagrådets mening betänkligheter från rättssäkerhetssynpunkt. Så länge

det endast är fråga om ett tillfälligt omhändertagande för

utredningsändamål synes visserligen ordningen kunna godtas. Om

situationen i det enskilda fallet fortfarande tre månader efter

omhändertagandet är den som beskrivits i det föregående kan varorna

emellertid förverkas enligt 4 kap. 1 §. Det är som Lagrådet närmare

kommer att utveckla under sistnämnda paragraf tveksamt om detta är

acceptabelt.

Det bör slutligen påpekas att upphävandegrunden enligt punkt 3

rimligen bör utformas så att den omfattar alla fall då skatten för varan

betalats och således inte bara fall då skatten betalas efter påföring enligt

3 kap. 5 §. Som Lagrådet påpekat under 3 kap. 1 § torde det bl.a. inte

kunna uteslutas att betalning sker i vanlig ordning enligt LPP.

4 kap. 1 §

Enligt paragrafen får en omhändertagen punktskattepliktig vara i princip

förverkas om det saknas grund för att med stöd av 3 kap. 7 § upphäva

omhändertagandet. Därvid gäller dock att vissa tidsfrister skall iakttas

innan förverkande får ske.

Lagrådet vill till en början påpeka att förverkande i detta sammanhang

har en delvis annan innebörd än vad som normalt är fallet. Det vanliga är

att ett förverkande innebär att egendomen och därmed eventuell intäkt

från försäljningen av denna tillfaller staten. I förevarande sammanhang

skall försäljningslikviden i vissa fall användas till betalning av skatten

för varan och överskjutande belopp kunna tillfalla varans ägare.

Lagrådet har under 3 kap. 7 § behandlat såväl förutsättningarna för

omhändertagande som förutsättningarna för upphävande av ett sådant.

Lagrådet har därvid konstaterat att även om den av Lagrådet föreslagna

ändringen av paragrafen genomförs ett omhändertagande kan bestå så

länge det finns anledning anta att transporten inte skett enligt 1 kap.

6 §. För att förverkande skall få ske uppställs enligt förevarande paragraf

endast den ytterligare förutsättningen att vissa tidsfrister skall iakttas.

Det innebär att egendom kan komma att frånhändas en enskild endast på

grundval av ett antagande om att en viss skyldighet inte iakttagits.

Enligt Lagrådets mening är detta inte en godtagbar ordning. I

sammanhanget är att märka att någon motsvarighet till det föreslagna

förverkandeinstitutet inte finns i tullagen (1994:1550) eller

inregränslagen. Lagrådet avstyrker på grund av det anförda att

förverkande skall kunna ske även om det inte kan klarläggas att

skattskyldighet föreligger i Sverige. Däremot bör det kunna godtas att

förverkande får ske exempelvis om skatt har påförts men inte betalats

inom föreskriven tid.

4 kap. 2 §

Av denna paragraf framgår att ägaren till egendom som har varit

omhändertagen, liksom innehavaren av en särskild rätt till sådan

egendom, måste göra anspråk på egendomen inom tre månader från den

dag då omhändertagandet upphävdes; annars får egendomen förverkas. I

samband med att ägaren och andra rättsinnehavare enligt 21 §

förvaltningslagen (1986:223) underrättas om innehållet i beslutet om

upphävande av omhändertagandet bör enligt Lagrådets mening en

upplysning lämnas även om innehållet i förevarande paragraf.

Som nämnts får egendom som har varit omhändertagen förverkas

om någon inte gör anspråk på egendomen inom den angivna

tremånderstiden. Enligt Lagrådets mening måste förverkande enligt

denna fakultativa regel kunna underlåtas, om ett sådant anspråk

visserligen framställs först efter utgången av denna tid men innan målet

om förverkande har avgjorts.

Av lagen framgår inte vad som skall ske med den egendom som har

varit omhändertagen sedan någon har gjort anspråk på den. Avsikten

torde vara att denne måste hämta egendomen själv och inte kan kräva att

tullmyndigheten sänder över den. Enligt Lagrådets mening bör en

uttrycklig bestämmelse om detta tas in i lagen. Samtidigt bör regleras

vad som skall gälla, om den som gör anspråk på egendomen inte hämtar

den inom viss tid.

4 kap. 7 §

I paragrafen finns bestämmelser om vad intäkterna från en försäljning av

förverkad egendom skall användas till. Har förverkandet skett på grund

av att skatt som påförts med stöd av 3 kap. 5 § inte betalats skall enligt

första stycket försäljningsintäkten användas till att betala skatten.

Återstår därefter något skall den överskjutande intäkten utges till ägaren.

Om egendomen förverkats på annan grund än att skatt som påförts med

stöd av 3 kap. 5 § inte har betalats skall enligt andra stycket intäkten

från försäljningen tillfalla staten.

I lagrådsremissen har inte närmare motiverats varför överskjutande

försäljningsintäkt skall tillfalla i det ena fallet ägaren och i det andra

fallet staten. Lagrådet kan därför inte bedöma om det finns fog för denna

olika behandling. Frågan bör övervägas närmare i det fortsatta

lagstiftningsarbetet.

10 kap. 2 §

Denna paragraf reglerar vem som skall anses vara motpart i mål om

förverkande av egendom när ägaren inte är känd eller saknar känt

hemvist i riket. Paragrafen är avsedd att utgöra ett undantag från

föreskriften i 10 § förvaltningsprocesslagen (1971:291) att en ansökan

om förverkande skall tillställas ägaren även i sådana fall. För att det inte

skall vara omöjligt att få till stånd en domstolsprövning i det inte

ovanliga fallet att ägaren är okänd eller saknar känt hemvist i riket har

därför valts en lösning som enligt författningskommentaren utformats

med ledning av 20 § lagen (1960:418) om straff för varusmuggling

(varusmugglingslagen). Den bestämmelsen innebär att talan om

förverkande av beslagtagen egendom får föras mot forslare eller annan

innehavare av egendomen, om ägaren inte är känd eller saknar känt

hemvist i riket eller av annan anledning inte kan nås för delgivning på det

sätt som är stadgat för stämning i brottmål.

I avsnitt 13.4 i remissen uttalas att sedvanliga bestämmelser om

delgivning av part givetvis måste iakttas när ägaren är känd, vilket innebär

att de möjligheter till delgivning som finns i delgivningslagen

(1970:428) måste användas på föreskrivet sätt. Med anledning av detta

uttalande bör påpekas att 5 § i den lagen innebär att delgivning av den

som har känt hemvist utom riket eller vistas på ort utom riket får ske

enligt lagen på den orten. Enligt 33 kap. 6 § första stycket

rättegångsbalken gäller nämnda bestämmelse visserligen inte i brottmål,

vilket utgör förklaringen till att 20 § varusmugglingslagen har

konstruerats på det sätt som nyss angetts. Mål om förverkande enligt

den nu föreslagna lagen utgör emellertid inte brottmål. Anledning saknas

därför att i denna lag införa ett undantag från sedvanliga bestämmelser

om delgivning i fall då ägaren har känt hemvist utom riket.

Med hänsyn härtill förordar Lagrådet att orden i riket i första

stycket får utgå, vilket innebär att paragrafen blir tillämplig när ägaren är

okänd eller saknar känt hemvist såväl inom som utom riket.

10 kap. 3 §

Första stycket har enligt författningskommentaren samband med 10

kap. 2 §. Eftersom den paragrafen inte hindrar att en ansökan om

förverkande prövas när ägaren är okänd, har länsrätten ålagts skyldighet

att förelägga en sådan ägare att ge sig till känna. En motsvarande

situation föreligger dock även när ägaren visserligen är känd men saknar

känt hemvist. Också då kan en ansökan om förverkande prövas enligt 10

kap. 2 § utan att ansökningen har delgetts ägaren. Om Lagrådets förslag

till ändrad lydelse av den paragrafen inte beaktas, gäller detta t.o.m. då

ägaren har känt hemvist utom riket. En sådan ordning är enligt Lagrådets

mening inte godtagbar. Ett föreläggande som avses i första stycket bör

därför utfärdas även i fall då ägaren saknar känt hemvist.

Andra stycket avser enligt författningskommentaren okända

innehavare av en särskild rätt till viss egendom. Detta framgår dock inte

av den föreslagna lagtexten, som därför bör förtydligas på denna punkt.

Lagrådet ifrågasätter vidare om inte en skyldighet att utfärda

föreläggande enligt detta stycke bör omfatta också rättsinnehavare som

saknar känt hemvist.

Skyldigheten att utfärda föreläggande enligt andra stycket gäller enligt

den föreslagna lagtexten endast om det finns särskild anledning att

anta att någon innehar särskild rätt till egendomen. Enligt

författningskommentaren föreligger emellertid denna skyldighet redan

när det finns anledning att göra ett sådant antagande. Enligt Lagrådets

mening är den ordning som anvisas i författningskommentaren att

föredra framför den som anges i lagtexten.

Under åberopande av det anförda förordar Lagrådet att paragrafen

med ytterligare några redaktionella justeringar ges följande lydelse:

 I mål om förverkande av egendom skall länsrätten, om ägaren är

okänd eller saknar känt hemvist, utfärda ett föreläggande i Post- och

Inrikes Tidningar och andra lämpliga tidningar att ägaren skall ge sig till

känna senast två månader efter föreläggandet, vid påföljd att frågan

annars kan avgöras. Föreläggandet skall innehålla uppgifter om

egendomen och om de förhållanden under vilka den omhändertagits

samt övriga omständigheter som kan vara av betydelse för att identifiera

egendomen.

Ett föreläggande som avses i första stycket skall även utfärdas, om det

finns anledning att anta att någon innehar särskild rätt till egendomen

men denne är okänd eller saknar känt hemvist.

10 kap. 4 §

Vid handläggning i länsrätt eller kammarrätt av frågor om

omhändertagande, förverkande samt transporttillägg skall muntlig

förhandling hållas om någon enskild part begär det. Muntlig förhandling

behöver dock inte hållas om det är uppenbart obehövligt. I

författningskommentaren anges att paragrafen har utformats med

ledning av 8 § lagen (1978:880) om betalningssäkring för skatter, tullar

och avgifter (lydelse enligt SFS 1989:1000).

Den föreslagna lagtexten föranleder inte någon invändning från

Lagrådets sida. Lagrådet vill dock erinra om att domstolarna vid sin

bedömning av om muntlig förhandling skall hållas eller inte måste

beakta att den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga

rättigheterna och de grundläggande friheterna sedan år 1995 gäller som

svensk lag (SFS 1994:1219). Av detta följer att hänsyn måste tas till den

praxis på området som utbildats vid tillämpning av artikel 6 (punkt 1) i

konventionen och som innebär att undantag från muntlig förhandling

tillämpas mycket restriktivt.

Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1565) om beskattning

av privatinförsel av alkoholdrycker och tobaksvaror från land om

är medlem i Europeiska unionen.

10 §

Enligt första stycket får Tullverket, om en vara förs in för vilken skatt

skall betalas enligt lagen, omhänderta varan om det finns en risk att den

skattskyldige inte kommer att betala skatten.

Paragrafen ger sålunda Tullverket rätt att omhänderta varor i syfte att

få ett påtryckningsmedel för betalning av punktskatterna. Rätten inträder

redan innan skatten förfallit till betalning och den gäller även om den

skattskyldige fullgjort sina åligganden enligt lagen. Det enda som

behövs är att det finns en risk för att han inte kommer att betala

skatten. Enligt författningskommentaren får en sådan risk anses

föreligga bl.a. om den skattskyldige är restförd för skatt eller saknar fast

adress i Sverige.

Lagrådet ifrågasätter om det är lämpligt att de ordinarie

förfarandereglerna skall kunna åsidosättas enbart på den grunden att det

finns en risk för att den skattskyldige inte kommer att betala skatten.

Det är dock tydligt att avsikten är att en risk i lagrummets mening skall

anses föreligga endast om det finns en konkret risk för utebliven

betalning i det särskilda fallet. Lagrådet anser att detta bör vara ett

uttryckligt krav för omhändertagande. Lagrådet föreslår därför att risk

byts ut mot påtaglig risk (jfr 4 § lagen [1978:880] om

betalningssäkring för skatter, tullar och avgifter).

Förslaget till lag om särskild skattekontroll av torg- och

marknadshandel

1 §

I första stycket definieras vad som i lagen avses med torg- och

marknadshandel. Med sådan handel avses försäljning från torg, gator,

marknader, mässor, festivaler, loppmarknader, tillfälligt utnyttjade

lokaler eller liknande, om försäljningen inte bedrivs stadigvarande från

eller i omedelbar anslutning till en näringsidkares fasta tillverknings-

eller försäljningsställe.

Det är svårt att av definitionen få en klar bild av vilka

försäljningssituationer som skall omfattas respektive falla utanför. Vid

lagrådsföredragningen har upplysts att det är meningen att definitionen

skall omfatta i princip all handel utom sådan som en näringsidkare

stadigvarande bedriver i permanenta lokaler eller i omedelbar anslutning

till dessa. Om detta är avsikten bör definitionen utformas i enlighet

härmed. Det betyder samtidigt att definitionen blir mer omfattande än

den som finns i det remitterade förslaget och dessutom kommer att

täcka mer än vad som i dagligt tal brukar betecknas som torg- och

marknadshandel.

2 §

Första stycket innehåller bestämmelser om kontroll- och

anteckningsskyldighet för den som upplåter en plats för torg- och

marknadshandel. Bestämmelserna har utformats som en skyldighet för

upplåtaren att infordra en kopia av F-skattebevis, om sådant finns, och att

i annat fall föra vissa anteckningar om den som platsen upplåts till eller

om företrädare för denne. Vid föredragningen inför Lagrådet har

upplysts att avsikten är att upplåtaren skall anses ha fullgjort sina

skyldigheter enligt dessa bestämmelser om han för sådana anteckningar

men att anteckningarna inte behöver göras om ett F-skattebevis

överlämnas. Enligt Lagrådets mening bör bestämmelserna formuleras

om så att den avsedda innebörden framgår. Samtidigt bör sista meningen

i första stycket kunna utgå; det är en självklarhet att, om den som platsen

upplåts till eller dennes företrädare saknar person- eller

organisationsnummer, sådant nummer inte behöver antecknas.

Med hänvisning till det anförda förordar Lagrådet att första stycket

ges följande lydelse:

 Den som upplåter en plats för torg- och marknadshandel skall föra

anteckningar om namn, personnummer, adress och telefonnummer för

den som platsen upplåts till eller för dennes företrädare. Om det är fråga

om en juridisk person skall även uppgifter om firma och

organisationsnummer antecknas. Sådana anteckningar behöver dock inte

göras, om F-skattebevis överlämnas.

I andra stycket föreskrivs att platsupplåtaren skall bevara de uppgifter

som inhämtats med stöd av första stycket i sju år efter det kalenderår

upplåtelsen skedde. På begäran skall uppgifterna lämnas till

skattemyndigheten. Enligt 3 § första och tredje styckena gäller

bestämmelserna i bl.a. 3 kap. 5 § taxeringslagen (1990:324, TL) i

tillämpliga delar vid kontroll av att platsupplåtaren fullgjort sina

skyldigheter enligt 2 §.

Av 3 kap. 5 § TL framgår att den som är eller kan antas vara

skattskyldig får föreläggas att lämna upplysningar eller visa upp

handlingar som behövs för kontroll av hans taxering. Ett sådant

föreläggande kan förenas med vite. I den allmänna motiveringen uttalas

att syftet med hänvisningen i 3 § i det remitterade förslaget till 3 kap. 5

§ TL är att göra det möjligt för skattemyndigheten att, eventuellt vid vite,

förelägga platsupplåtaren att fullgöra sin uppgiftsplikt.

Bestämmelserna i 3 kap. 5 § TL tar sikte på uppgifter till ledning för

den egna taxeringen. Ändamålet med uppgiftsskyldigheten enligt

bestämmelsen i förevarande stycke är något annat, nämligen att få

underlag för beskattningen av en person med vilken den uppgiftsskyldige

ingått ett avtal om platsupplåtelse. Med hänsyn bl.a. härtill framstår

enligt Lagrådets mening hänvisningen till 3 kap. 5 § TL som något

oegentlig. En bättre lösning synes vara att komplettera 2 § med ett nytt

tredje stycke av förslagsvis följande lydelse:

 Skattemyndigheten får förelägga platsupplåtaren att överlämna

uppgifter som avses i andra stycket. Föreläggandet får förenas med

vite.

Om Lagrådets förslag godtas kan sista meningen i andra stycket utgå.

3 §

Godtas vad Lagrådet anfört i anslutning till 2 § bör hänvisningen till

3 kap. 5 § TL i tredje stycket i förevarande paragraf utgå.

5 §

Enligt första stycket skall skattemyndigheten, om platsupplåtaren inte

fullgjort sin skyldighet enligt 2 §, påföra denne en särskild avgift på

2 000 kr för varje upplåtelsetillfälle då skyldigheten inte fullgjorts. I

andra stycket föreskrivs att platsupplåtaren får befrias från avgiften om

det framstår som uppenbart oskäligt att ta ut den.

Enligt 2 § ankommer det på en platsupplåtare att föra anteckningar om

namn, adress m.m. för den till vilken plats för torg- eller

marknadshandel upplåtits. Inhämtade uppgifter skall bevaras under viss

tid och på begäran lämnas till skattemyndigheten. Försummelse att

fullgöra skyldighet enligt 2 § exempelvis skyldigheten att lämna ut

bevarade anteckningar skall således enligt förslaget i princip medföra

att kontrollavgift påförs.

I remissen diskuteras inte om en vägran från en platsupplåtares sida att

lämna ut anteckningar rörande upplåtna platser kan föranleda såväl

kontrollavgift som ett med vite förenat föreläggande att lämna ut

uppgifterna. Vid föredragningen inför Lagrådet har dock upplysts att en

och samma försummelse inte avsetts kunna medföra dubbla sanktioner.

Lagrådet har inget att invända mot denna ståndpunkt men ifrågasätter om

det inte finns anledning att gå ett steg längre och helt slopa möjligheten

att påföra kontrollavgift såvitt gäller underlåtenhet att lämna ut bevarade

anteckningar. Påförande av kontrolluppgift synes inte kunna tillgodose

det syfte som motiverat åliggandet för platsupplåtaren att föra

anteckningar om den person till vilken platsen eller lokalen upplåtits,

nämligen att erhålla underlag för dennes beskattning. Som

påtryckningsmedel mot en tredskande platsupplåtare framstår

vitesinstitutet som överlägset.

Övriga lagförslag

Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.

Lagrådets yttrande

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1998-03-31

Närvarande: regeringsrådet Stig von Bahr, regeringsrådet

Arne Baekkevold, justitierådet Edvard[REDACTED_EFTERNAMN].

Enligt en lagrådsremiss den 12 mars 1998 (Finansdepartementet) har

regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1. lag om punktskattekontroll av transporter m.m. av alkoholvaror,

tobaksvaror och mineraloljeprodukter (del av),

2. lag om ändring i alkohollagen (1994:1738),

3. lag om ändring i lagen (1994:1564) om alkoholskatt,

4. lag om ändring i lagen (1994:1563) om tobaksskatt,

5. lag om ändring i lagen (1996:701) om Tullverkets befogenheter vid

Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen,

6. lag om ändring i lagen (1994:1565) om beskattning av

privatinförsel av alkoholdrycker och tobaksvaror från land som är

medlem i Europeiska unionen.

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kammarrättsassessorn

Johan Montelius.

Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

Förslaget till lag om punktskattekontroll av transporter m.m. av

alkoholvaror, tobaksvaror och mineraloljeprodukter (del av)

Den föreslagna lagen är enligt remissen (avsnitt 3) avsedd att ingå som

ett särskilt kapitel i det förslag till lag om punktskattekontroll av

transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och mineraloljeprodukter

som regeringen har remitterat till Lagrådet den 26 februari 1998. Det nu

framlagda förslaget innebär bl.a. att tullmyndigheten ges befogenhet att

undersöka och öppna postförsändelser för att kontrollera om de

innehåller alkohol- eller tobaksvaror.

Det finns anledning att först ta upp beredningen av ärendet. Till grund

för förslaget ligger en inom Finansdepartementet upprättad

promemoria. Denna remitterades den 23 februari 1998 till elva

remissinstanser med begäran om svar senast den 3 mars 1998.

Av de tio remissinstanser som svarade avstyrkte tre förslaget,

nämligen Svea hovrätt, Justitiekanslern och Sveriges advokatsamfund.

Hovrätten anförde därvid bl.a. att det var svårt att med enbart det

översända materialet som grund få en tillräcklig bild av hur

rättssäkerhetsfrågorna skulle komma att lösas. Såväl hovrätten som

Justitiekanslern efterlyste en närmare analys av om den föreslagna

regleringen låter sig inordnas i någon av de kategorier av intressen som

enligt artikel 8 i Europakonventionen är godtagbara för att begränsa

skyddet för den enskildes korrespondens.

Lagrådsremiss beslutades den 12 mars 1998 och överlämnades till

Lagrådet den 16 mars 1998.

Av det anförda har framgått att lagstiftningsärendet berör bl.a. reglerna

om skydd för brev och förtroliga meddelanden i regeringsformen (RF)

och Europakonventionen. Det gäller alltså frågor som är viktiga för den

enskildes rättssäkerhet. Den tid som stått till förfogande för

remissinstanserna och för den fortsatta beredningen i kanslihuset har

därför enligt Lagrådets uppfattning varit klart otillräcklig för att allsidigt

belysa frågorna. Det finns således betydande brister i beredningen.

Redan av denna anledning är det tveksamt om det remitterade förslaget

kan läggas till grund för en lagstiftning på området.

När det gäller sakinnehållet återfinns de grundläggande

kontrollbefogenheterna i 1 §. Enligt första stycket får en tullmyndighet

undersöka postförsändelser, såsom paket och brev, för att kontrollera

om de innehåller alkohol- eller tobaksvaror. Sådana försändelser får

enligt andra stycket öppnas om det finns anledning att anta att de

innehåller sådana varor som nämns i första stycket och om vissa

ytterligare förutsättningar föreligger. Om en försändelse innehåller ett

förtroligt meddelande skall detta enligt tredje stycket omedelbart

tillslutas och vidarebefordras till mottagaren.

Enligt 2 kap. 6 § RF är varje medborgare gentemot det allmänna

skyddad mot bl.a. undersökning av brev eller annan förtrolig försändelse.

Enligt 12 § andra stycket i samma kapitel får begränsning göras endast

för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt

samhälle. Begränsningen får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med

hänsyn till det ändamål som föranlett den, och inte heller sträcka sig så

långt att den utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen.

I artikel 8.1 i Europakonventionen föreskrivs att var och en har rätt till

skydd för bl.a. sin korrespondens. Av artikel 8.2 framgår att rättigheten

dock får underkastas inskränkningar. Stycket har följande lydelse.

 Offentlig myndighet må icke störa åtnjutandet av denna rättighet med

undantag för vad som är stadgat i lag och i ett demokratiskt samhälle är

nödvändigt med hänsyn till landets yttre säkerhet, den allmänna

säkerheten, landets ekonomiska välstånd, förebyggandet av oordning

eller brott, hälsovården, skyddandet av sedligheten eller av andra

personers fri- och rättigheter.

Regeringen gör i lagrådsremissen den bedömningen att, om tullen inte

får de utvidgade möjligheterna till kontroll av postförsändelser, det

finns risk för att de folkhälso- och skattepolitiska motiv som ligger

bakom beskattningen av de nu aktuella varorna snabbt kan undermineras.

Det finns enligt regeringen också risk för att skattebasen såvitt avser

tobak allvarligt kommer att undergrävas med mycket betydande bortfall

av skatteintäkter som följd. En sådan utveckling skulle i förlängningen,

sägs det, kunna påverka Sveriges ekonomiska välstånd. Med hänsyn

härtill finner regeringen att det, trots att det från integritetssynpunkt

naturligtvis är mycket känsligt att öppna en postförsändelse, är

nödvändigt att tullen kan utöva kontroll även av alkohol- och tobaksvaror

som befordras med post.

Av det anförda framgår att regeringen funnit att den ifrågavarande

kontrollen av postförsändelser innebär en inskränkning i de rättigheter

som skyddas av 2 kap. 6 och 12 §§ RF och artikel 8.1

Europakonventionen. Det skäl som åberopas till stöd för inskränkningen

är att, om inte kontrollen får genomföras, det finns risk för ett mycket

betydande skattebortfall, vilket i förlängningen skulle kunna påverka

Sveriges ekonomiska välstånd. Enligt Lagrådets mening är det inte

sannolikt att skattebortfallet vid utebliven kontroll av postförsändelser

kan bli av sådan omfattning att landets ekonomiska välstånd äventyras.

Vad som anförts till stöd för kontrollen kan således inte anses utgöra

tillräckliga skäl för att göra inskränkningar i skyddet för förtroliga

meddelanden. Frågan är då om det ändå finns sådana skäl eller om

kontrollen kan utformas på ett sätt som gör att man inte kommer i

konflikt med skyddet för förtroliga meddelanden.

Av intresse i det sammanhanget är att förevarande bestämmelser har

utformats med förebild i 8 och 9 §§ lagen (1996:701) om Tullverkets

befogenheter vid Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska

unionen (inregränslagen). Enligt den lagen gäller dock som ytterligare

förutsättning för rätt att få öppna en försändelse att det finns anledning

anta att varan kan tas i beslag enligt lagen (1960:418) om straff för

varusmuggling. I förarbetena till inregränslagen diskuterades också

förhållandet till de angivna reglerna om skydd för brev och andra

förtroliga meddelanden. Regeringen anförde därvid bl.a. följande (prop.

1995/96:166 s. 66).

 Som framgått är syftet med den föreslagna regleringen att så långt det

är möjligt begränsa, i första hand, den mycket allvarliga

narkotikabrottsligheten. Regeringen anser detta syfte vara av sådan vikt

att ett eventuellt intrång i vissa grundläggande rättigheter kan anses

försvarbar. Som tidigare nämnts kan skyddet för bl.a. brevhemligheten

och rätten till domstolsprövning inskränkas om syftet med en sådan

inskränkning anses legitimt och om det är proportionellt i förhållande

till det ändamål som föranlett den. En sådan begränsning kan ske t.ex.

med hänsyn till beivrandet av brott. Arbetet med att beivra narkotikabrott

tillhör de högst prioriterade områdena inom tullens verksamhet. I detta

arbete är det av vikt att komma tillrätta med den smuggling som sker via

postförsändelser. Det är svårt att se hur denna smuggling skulle kunna

begränsas utan den möjlighet till undersökning och öppning av brev som

förslaget innebär.

Lagrådet konstaterar att de skäl som sålunda anförts till stöd för

bestämmelserna i inregränslagen inte har någon direkt giltighet i

förevarande lagstiftningsärende.

Mot den nu redovisade bakgrunden avstyrker Lagrådet det remitterade

förslaget.

Lagrådet vill peka på att förslaget även innehåller brister från

lagteknisk synpunkt vilka måste rättas till, om arbetet på en lagstiftning i

enlighet med förslaget ändå skulle fullföljas.

I lagförslaget, som saknar sedvanlig ingress, finns bestämmelser med

rubriken 00 kap. Kontroll av postförsändelser. Som tidigare nämnts är

detta kapitel avsett att ingå i det tidigare remitterade lagförslaget.

Förutom att en lag inte i sig själv kan ingå som en del i en annan lag är

det inte möjligt att utan vidare ta in de nu föreslagna bestämmelserna i

det tidigare remitterade lagförslaget. För detta fordras ytterligare

anpassningsåtgärder vilka inte i sin helhet kan överblickas i detta

lagstiftningsärende. Sålunda sägs i avsnitt 4.3.2 att den punktskatt som

tullmyndigheten nu föreslås få rätt att besluta om förfaller omedelbart

till betalning samt att detta kommer att framgå av 6 kap. 1 § i det

tidigare remitterade lagförslaget. Vidare har under

lagrådsföredragningen upplysts att bestämmelserna i 7 kap. i det

förslaget skall tillämpas på sådan kontrollverksamhet som avses med det

nu remitterade förslaget men att detta inte skall gälla bestämmelsen i 7

kap. 4 §. Det framgår inte heller var det kapitel som föreslås i

förevarande lagrådsremiss skall placeras i det tidigare remitterade

förslaget.

De brister som det nu remitterade lagförslaget sålunda är behäftat

med bekräftar vad Lagrådet förut har anfört om att lagstiftningsärendet

är otillräckligt berett.

Oavsett var de föreslagna bestämmelserna tas in i det tidigare

remitterade lagförslaget kan invändningar riktas mot dem från

rättssystematisk synpunkt. I nämnda lagförslag följer efter ett inledande

kapitel som torde vara tillämpligt också på postförsändelser tre

kapitel med bestämmelser om transportkontroll, omhändertagande,

påförande av skatt och förverkande. Dessa kapitel avser, trots att det inte

framgår av rubrikerna, endast yrkesmässiga vägtransporter.

Bestämmelser om kontroll, omhändertagande, påförande av skatt och

förverkande finns också i 00 kap. i det nu remitterade lagförslaget med

avseende på postförsändelser. Bestämmelserna i 5 10 kap. i det tidigare

remitterade lagförslaget torde, med vissa undantag och tillägg, böra

tillämpas både på yrkesmässiga vägtransporter och på postförsändelser.

Det avslutande 11 kap. i det förslaget avser enligt sin lydelse endast

yrkesmässiga vägtransporter.

Enligt Lagrådets mening skulle en bättre systematik uppnås, om det

tidigare remitterade lagförslaget disponeras på följande sätt. Efter ett

inledande kapitel med bestämmelser motsvarande dem som nu ingår i 1

kap. samlas bestämmelserna i 2 4 och 11 kap. i ett andra kapitel med

rubriken Yrkesmässiga vägtransporter och med underrubrikerna

 Transportkontroll , Omhändertagande , Förverkande och Straff .

De bestämmelser som återfinns i det nu remitterade lagförslaget tas

därefter in i ett tredje kapitel med rubriken Postförsändelser . I ett

avslutande fjärde kapitel med rubriken Gemensamma bestämmelser

följer så bestämmelserna i 5 10 kap., vilka bestämmelser kan ges

underrubrikerna Transporttillägg , Betalning av skatt m.m. , Beslut

m.m. , Utlämnande av uppgifter , Överklagande och Handläggningen

i domstol .

Slutligen kan påpekas att det av bestämmelserna i 00 kap. inte framgår

vad som skall ske när ett omhändertagande av egendom upphävs.

Sannolikt skall postförsändelsen då översändas till mottagaren. Enligt

Lagrådets mening bör en uttrycklig bestämmelse om detta tas in i

kapitlet (jfr vad Lagrådet har anfört vid 4 kap. 2 § i det tidigare

remitterade lagförslaget).

Övriga lagförslag

Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.

Finansdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 6 april 1998

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden
[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

Engqvist

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN].

Regeringen beslutar proposition 1997/98:100 Förbättrade möjligheter

till punktskattekontroll m.m.

Rättsdatablad

Författningsrubrik

Bestämmelser som

inför, ändrar, upp-

häver eller upprepar

ett normgivnings-

bemyndigande

Celexnummer för

bakomliggande EG-

regler

Lag om

punktskattekontroll av

transporter m.m. av

alkoholvaror, tobaksvaror

och mineraloljeprodukter

392L0012

392L0108

394L0074

396L0099

Lag om ändring i lagen

om beskattning av

privatinförsel av

alkoholdrycker och

tobaksvaror från land som

är medlem i Europeiska

unionen

392L0012

392L0108

394L0074

396L0099

Lag om ändring lagen om

alkoholskatt

392L0012

392L0108

394L0074

396L0099

Lag om ändring i lagen

om tobaksskatt

392L0012

392L0108

394L0074

396L0099

 EGT nr L 76, 23.3.92, s. 1 (Celex 392L0012)

 EGT nr L 8, 11.1.1997, s. 12 (Celex 396L0099)

 Senaste lydelse 1997:492.

1 Senaste lydelse 1997:444.

2 Senaste lydelse 1996:966.

3 Senaste lydelse 1996:704.

4 Senaste lydelse 1996:704.

5 Senaste lydelse 1997:360.

6 Senaste lydelse 1996:704.

7 Senaste lydelse av förutvarande 10 § 1997:360.

 Senaste lydelse 1996:944.

 Paragrafen föreslås också ändrad i prop. 1997/98:68.

 Senaste lydelse 1996:957.

 Senaste lydelse 1997:549.

 Senaste lydelse 1997:504.

 Senaste lydelse 1997:1032.

 Senaste lydelse 1996:966.

 Senaste lydelse 1996:704.

 Senaste lydelse 1996:704.

 Senaste lydelse 1996:704.

 Senaste lydelse 1997:360.

 Paragrafen föreslås också ändrad i prop. xxx.

 Senaste lydelse 1996:944.

 EGT nr L 76, 23.3.92, s. 1 (Celex 392L0012)

 EGT nr L 8, 11.1.1997, s. 12 (Celex 396L0099)

 Senaste lydelse 1997:492.

 Senaste lydelse 1996:966.

 Senaste lydelse 1996:704.

 Senaste lydelse 1996:704.

 Senaste lydelse 1997:360.

 Senaste lydelse av förutvarande 10 § 1997:360.

 Senaste lydelse 1996:957.

 Senaste lydelse 1997:504.

 Senaste lydelse 1997:1032.

 Senaste lydelse 1997:549.

 Senaste lydelse 1996:944.

 Paragrafen föreslås också ändrad i prop. xxx.

Prop. 1997/98:100

198

1

Prop. 1997/98:100

Bilaga 1

Prop. 1997/98:100

Bilaga 1

Prop. 1997/98:100

Bilaga 2

Prop. 1997/98:100

Bilaga 2

Prop. 1997/98:100

Bilaga 3

223

264

223

Prop. 1997/98:100

Bilaga 4

274

Prop. 1997/98:100

Bilaga 5

275

Prop. 1997/98:100

Bilaga 6

311

1

Prop. 1997/98:100

Bilaga 7

Prop. 1997/98:100

Bilaga 8

326

1

Prop. 1997/98:100

328

1