Regeringens proposition

1996/97:106

Ändringar i lagen om rättegången i arbetstvister

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 27 februari 1997

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Anders[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Arbetsmarknadsdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås vissa ändringar i lagen (1974:371) om rättegången i

arbetstvister.

 Arbetsdomstolen föreslås vara domför med tre juristdomare vid avgörande av mål

utan huvudförhandling och vid annan handläggning som inte sker vid

huvudförhandling; s.k. intresseledamöter behöver alltså inte delta i dessa fall.

 Det görs inget undantag i arbetstvistlagen, när det införs krav på

prövningstillstånd i alla mål och ärenden som överklagas från tingsrätt till

hovrätt. Det innebär att det kommer att gälla ett krav på prövningstillstånd i

alla mål som överklagas från tingsrätt till Arbetsdomstolen. Det skall dock inte

gälla något krav på prövningstillstånd vid överklagande hos Arbetsdomstolen av

en förvaltningsmyndighets beslut enligt lagen om begränsning av samhällsstöd vid

arbetskonflikt.

 Grunderna för att meddela prövningstillstånd skall vara generöst utformade.

Frågor om prövningstillstånd skall kunna avgöras av Arbetsdomstolen i den nya

sammansättningen, tre juristdomare, men om en av ledamöterna begär det skall

frågan i stället prövas av domstolen i dess ordinarie sammansättning. Det räcker

att en ledamot röstar för prövningstillstånd för att det skall meddelas.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut................................ 3

2 Lagtext.................................................... 3

 2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1974:371) om rättegången

 i arbetstvister..................................... 3

 2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1969:93) om begränsning

 av samhällsstöd vid arbetskonflikt.................. 5

3 Ärendet och dess beredning................................. 6

4 En ny sammansättning i Arbetsdomstolen..................... 6

5 Prövningstillstånd i Arbetsdomstolen....................... 8

6 Handläggningen av lönegarantimål........................... 15

7 Lagen om begränsning av samhällsstöd vid arbetskonflikt.... 17

8 Ikraftträdande............................................. 18

9 Konsekvenser av förslaget.................................. 18

10 Författningskommentar...................................... 19

 10.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1974:371) om rättegången

 i arbetstvister..................................... 19

 10.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1969:93) om begränsning

 av samhällsstöd vid arbetskonflikt.................. 20

Bilaga 1 Promemorians lagförslag............................. 21

Bilaga 2 Lagrådsremissens lagförslag......................... 23

Bilaga 3 Lagrådets yttrande.................................. 25

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 27 februari 1997 28

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

 1. lag om ändring i lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister,

 2. lag om ändring i lagen (1969:93) om begränsning av samhällsstöd vid

arbetskonflikt.

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1974:371) om rättegången i

arbetstvister

Härigenom föreskrivs att 3 kap. 6 § och 4 kap. 13 § lagen (1974:371) om

rättegången i arbetstvister skall ha följande lydelse.

------------------------------------------------------------------------

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

------------------------------------------------------------------------

3 kap.

6 §1

--------------------------------------------------------------------

Arbetsdomstolen är domför med Arbetsdomstolen är domför med

ordförande samt högst sex och lägstordförande samt högst sex och lägst

fyra andra ledamöter. Av de fyra andra ledamöter. Av de

ledamöter som avses i 2 § deltager ledamöter som avses i 2 § skall

högst tre och lägst en. Av de högst tre och lägst en delta. Av de

ledamöter som avses i 3 § deltager ledamöter som avses i 3 § skall

högst fyra och lägst två, lika mångahögst fyra och lägst två delta, lika

för vardera arbetsgivarsidan och många för vardera arbetsgivarsidan

arbetstagarsidan. och arbetstagarsidan.

 Arbetsdomstolen är även domför Arbetsdomstolen är även domför med

med ordförande samt en ledamot för ordförande samt en ledamot för

vardera arbetsgivarsidan och vardera arbetsgivarsidan och

arbetstagarsidan arbetstagarsidan

 1. vid huvudförhandling i mål 1. vid huvudförhandling i mål som

som saknar betydelse för ledning saknar betydelse för ledning av

av rättstillämpningen och även i rättstillämpningen och även i övrigt

övrigt är av enklare beskaffenhet, är av enklare slag,

 2. vid avgörande av mål utan 2. vid avgörande av mål utan

huvudförhandling, huvudförhandling,

 3. vid annan handläggning som 3. vid annan handläggning som

ej sker vid huvudförhandling. inte sker vid huvudförhandling.

 Arbetsdomstolen är vidare domför

 med tre lagfarna domare

 1. vid behandling av frågor om

 prövningstillstånd,

 2. vid handläggning som avses i

 andra stycket punkterna 2 eller

 3, om prövningen i väsentlig grad

 avser annat än arbetsrättsliga frå-

 gor.

--------------------------------------------------------------------

 Vill någon ledamot vid hand- Vill någon ledamot vid hand-

läggning enligt andra stycket att läggning enligt andra eller tredje

mål skall avgöras eller viss fråga stycket att ett mål skall avgöras

prövas av domstolen i den sam- eller en viss fråga prövas av dom-

mansättning som föreskrives i för- stolen i den sammansättning som

sta stycket, gäller hans mening föreskrivs i första stycket, gäller

som domstolens beslut. ledamotens mening.

4 kap.

13 §2

--------------------------------------------------------------------

Överklagandet skall innehålla upp- Överklagandet skall innehålla upp-

gifter om det avgörande som över- gifter om

klagas, den ändring i avgörandet - det avgörande som överklagas,

som yrkas samt grunderna för över- - den ändring i avgörandet som

klagandet. Uppgift skall även läm- yrkas,

nas om de bevis som åberopas och - grunderna för överklagandet,

vad som skall styrkas med varje - de omständigheter som åberopas

bevis. Skriftliga bevis som inte till stöd för att prövningstillstånd

lagts fram tidigare skall ges in skall meddelas,

samtidigt med överklagandet. - de bevis som åberopas, och

 - vad som skall styrkas med varje

 bevis.

 Skriftliga bevis som inte lagts

 fram tidigare skall ges in samti-

 digt med överklagandet.

--------------------------------------------------------------------

 Vid överklagandet av en tings- Vid överklagandet av en tings-

rätts dom skall klaganden i rätts dom skall klaganden i

skrivelsen även ange om han vill skrivelsen även ange om klaganden

att det skall hållas ett förnyat vill att det skall hållas ett

förhör med ett vittne, en förnyat förhör med ett vittne, en

sakkunnig eller en part eller sakkunnig eller en part eller att

hållas en förnyad syn. det skall hållas en förnyad syn.

____________________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998.

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1969:93) om begränsning av

samhällsstöd vid arbetskonflikt

Härigenom föreskrivs att 7 § lagen (1969:93) om begränsning av samhällsstöd vid

arbetskonflikter skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

7 §3

--------------------------------------------------------------------

Talan mot central En central förvaltningsmyndighets

förvaltningsmyndighets beslut i beslut överklagas hos Arbetsdom-

den del beslutet rör tillämpningen stolen, i den del beslutet rör

av denna lag föres genom besvär tillämpningen av denna lag. Pröv-

hos arbetsdomstolen. ningstillstånd krävs inte för att

 Arbetsdomstolen skall pröva be-

 slutet.

--------------------------------------------------------------------

 Angår beslutet medlem i organi- Om beslutet angår en medlem i en

sation som avses i 6 § lagen organisation som avses i 6 § lagen

(1976:580) om medbestämmande i (1976:580) om medbestämmande i

arbetslivet, kan hans talan föras arbetslivet, kan medlemmens talan

av organisationen. Medlemmen har föras av organisationen. Medlemmen

dock rätt att själv föra talan, om har dock rätt att själv föra talan,

han visar att organisationen om han visar att organisationen

undandrager sig att föra hans undandrar sig att föra hans talan.

talan.

--------------------------------------------------------------------

 I fråga om besvär som föres hos I fråga om överklaganden hos

arbetsdomstolen enligt denna lag Arbetsdomstolen enligt denna lag

skall i övrigt i tillämpliga delar skall i övrigt i tillämpliga delar

gälla vad som i lagen (1974:371) gälla vad som i lagen (1974:371)

om rättegången i arbetstvister om rättegången i arbetstvister före-

föreskrives om rättegången i mål somskrivs om rättegången i mål om

fullföljts till arbetsdomstolen beslut som har överklagats hos

genom besvär. Besvärsmål enligt Arbetsdomstolen. Mål enligt denna

denna lag kan dock även företagas lag kan dock även avgöras efter

till avgörande efter huvudförhand- huvudförhandling.

ling.

____________________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998.

**FOOTNOTES**

1 Senaste lydelse 1977:530.

2 Senaste lydelse 1994:1043.

3 Senaste lydelse 1976:585.

3 Ärendet och dess beredning

Arbetsdomstolen tog i en skrivelse till regeringen den 30 januari 1995 upp vissa

frågor om ändringar i lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister

(arbetstvistlagen). Med anledning av skrivelsen upprättades inom Arbets-

marknadsdepartementet promemorian Vissa ändringar i lagen om rättegången i

arbetstvister (Ds 1996:62). Promemorians lagförslag finns i bilaga 1.

 Promemorian har remissbehandlats. Efter remiss har yttranden inkommit från

Stockholms tingsrätt, Göteborgs tingsrätt, Malmö tingsrätt, Hovrätten för Nedre

Norrland, Riksrevisionsverket, Riksskatteverket, Arbetsgivarverket, Juridiska

fakultetsnämnden vid Uppsala universitet, Arbetslivsinstitutet, Arbetsdomstolen,

Jämställdhetsombudsmannen, Svenska Arbetsgivareföreningen, Företagarnas

Riksorganisation, Landstingsförbundet, Svenska Kommunförbundet,

Konkursförvaltarkollegiernas förening, Landsorganisationen i Sverige,

Tjänstemännens Centralorganisation och Sveriges Akademikers Centralorganisation.

Yttrandena finns tillgängliga i Arbetsmarknadsdepartementet (dnr A95/1506/RS).

Lagrådet

Regeringen beslutade den 6 februari 1997 att inhämta Lagrådets yttrande över de

lagförslag som finns i bilaga 2. Lagrådets yttrande finns i bilaga 3.

 Regeringen har i propositionen i huvudsak följt Lagrådets förslag. Lagrådets

synpunkter behandlas i avsnitt 4, 5 och 7 och i författningskommentaren till 3

kap. 6 § arbetstvistlagen.

4 En ny sammansättning i Arbetsdomstolen

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Det införs en ny sammansättning i Arbets- |

| domstolen bestående av tre juristdomare. Den nya sammansätt- |

| ningen skall kunna användas när mål avgörs utan huvudförhandling|

| och vid annan handläggning som inte sker vid huvudförhandling. |

--------------------------------------------------------------------

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Flertalet av de remissinstanser som har yttrat sig över

förslaget tillstyrker det eller lämnar det utan erinran. Malmö tingsrätt påpekar

att det enligt lagförslaget är teoretiskt möjligt med två slags sammansättningar

i samma typ av mål. En sådan utformning av lagtexten är enligt tingsrätten inte

acceptabel. Hovrätten för Nedre Norrland anser att det klart bör framgå av

lagtexten att den nya sammansättningen förutom i processuella frågor endast får

användas i mål och frågor av enklare slag. Landsorganisationen i Sverige (LO)

menar att den åsyftade gränsdragningen inte kommer till tillräckligt tydligt

uttryck i lagtexten. Enligt Arbetslivsinstitutet synes det olämpligt att

intresseledamöterna själva inte föreslås vara med om att avgöra huruvida deras

expertis är av betydelse för målet eller inte. Institutet föreslår därför att

ordföranden vid oklara fall skall hänskjuta problematiken till domstolens

ordinarie, stora sammansättning. Jämställdhetsombudsmannen (JämO) har inget att

anföra angående de föreslagna ändringarna, men framför i sitt remissyttrande

vissa andra förslag till ändringar av Arbetsdomstolens sammansättning i mål om

könsdiskriminering. Dessa förslag överensstämmer med vad som tidigare har

framförts av JämO i en skrivelse till regeringen och innebär att domstolen i

könsdiskrimineringsmål utökas med två experter på diskrimineringsjuridik

och/eller jämställdhetsfrågor (eventuellt med en motsvarande minskning av

antalet intresseledamöter), eller att intresseledamöterna och den s.k. tredje

mannen i sådana mål utses från särskilda listor innehållande personer som

utsetts på grund av sina insikter i diskrimineringsfrågor. I vart fall bör

enligt JämO regler införas som garanterar en jämn könsfördelning.

 Skälen för regeringens förslag: Domförhetsreglerna i 3 kap. 6 §

arbetstvistlagen tar i första hand sikte på avgörande i sak av målen men är

tillämpliga även på beslut under rättegången. Vad gäller sådana beslut

utvidgades ordförandens behörighet nyligen i vissa hänseenden genom ändringar i

3 kap. 7 § (SFS 1992:124). Behörigheten omfattar bl.a. rätten att i vissa fall

avvisa mål och att avvisa bevisning.

 Arbetsdomstolen har i den skrivelse som föranlett den remitterade promemorian

framhållit ett behov av att kunna avgöra rättegångsfrågor i en sammansättning

med tre juristdomare. Regeringen instämmer i att det framstår som en brist i

dagens reglering att ordföranden ensam får avgöra vissa enklare

rättegångsfrågor, medan mer komplicerade sådana frågor måste avgöras i en

sammansättning med arbetsgivar- och arbetstagarledamöter. När det just gäller

komplicerade rättegångsfrågor - som ofta är av en utpräglat juridisk-teknisk

karaktär - är dessa ledamöters särskilda kunskaper och erfarenheter inte av lika

stort värde som annars. Det är till fördel för såväl domstolen som

intresseledamöterna själva, som ofta är ganska hårt belastade, om dessa

ledamöters insatser kan koncentreras till arbetsrättsliga frågor.

 Det finns alltså goda skäl för en ny sammansättning när det gäller

rättegångsfrågor. Det kan sättas i fråga om inte sammansättningen bör få

användas endast i rättegångsfrågor. Det finns emellertid också andra mål och

frågor där det arbetsrättsliga inslaget är helt underordnat och där de

effektivitetsvinster som den nya sammansättningen innebär bör tillåtas få göra

sig gällande. Ett exempel kan vara överklagade biträdesersättningar i

arbetstvister som avgörs utan samband med huvudsaken. Att kalla in

intresseledamöter för att avgöra sådana frågor framstår ofta som föga

ändamålsenligt. En sammansättning med tre juristdomare bör därför kunna användas

också i sådana fall. Det bör emellertid understrykas att den nya

sammansättningen är tänkt att användas endast i fall där det arbetsrättsliga

inslaget är obetydligt. Det bör inte få komma i fråga att domstolen håller

huvudförhandling i sådan sammansättning, och det är inte meningen att domstolen

i denna sammansättning skall pröva frågor av mer påtagligt arbetsrättsligt

intresse, som t.ex. interimistiska förordnanden enligt lagen (1982:80) om an-

ställningsskydd. Den sistnämnda begränsningen bör, i enlighet med vad Lagrådet

förordat, komma till uttryck i lagtexten.

 Det är i övrigt knappast möjligt att i lagtext skilja ut alla de frågor som

det kan bli fråga om. Det bör enligt regeringens mening kunna överlåtas till

domstolen att i varje enskilt fall avgöra om frågan är av ett sådant slag att

den lämpar sig för avgörande i den nya sammansättningen, liksom i dag gäller

enligt 3 kap. 6 § arbetstvistlagen vid valet mellan s.k. sjusammansättning eller

tresammansättning. I vissa frågor handlar det alltså om att välja mellan tre

sammansättningsformer, där valet i dag står mellan två. Om någon av ledamöterna

i ett sådant fall ändå anser att frågan i stället bör avgöras med

intresseledamöter närvarande, skall den meningen gälla. En sådan ordning innebär

enligt regeringens mening tillräckliga garantier för en riktig hantering.

Domstolens sammansättning vid behandling av prövningstillståndsfrågor berörs i

nästa avsnitt, men det kan redan här nämnas att regeringen föreslår att sådana

frågor skall kunna avgöras i den nya sammansättningen.

 Ändringen kan åstadkommas genom ett nytt tredje stycke i 3 kap. 6 §

arbetstvistlagen. Domstolen bör i den nya sammansättningen bestå av tre

juristdomare. En ordförande eller en sådan vice ordförande som tilldelats målet

skall föra ordet. Av de andra domarna skall minst en vara ordförande eller vice

ordförande i domstolen. En av domarna får vara en sekreterare som har fått ett

förordnande enligt 3 kap. 8 § andra stycket, dvs. har fått behörighet att efter

ordförandens uppdrag vidta vissa handläggningsåtgärder. Dessa bestämmelser om

sammansättningen bör framgå av domstolens instruktion.

 När det gäller de frågor som JämO tar upp kan följande sägas. Den

framställning som JämO tidigare gjort till regeringen behandlades nyligen i en

skrivelse till riksdagen (regeringens skrivelse 1996/97:41 Jämställd-

hetspolitiken). Regeringen uttalade då bl.a. att den kommer att ägna ökad

uppmärksamhet åt Arbetsdomstolens sammansättning vad avser kvinnor och män, och

att parternas beredvillighet att hörsamma regeringens önskemål om ökad

kvinnorepresentation då är av största betydelse. Regeringen var dock inte beredd

att tillskapa särskilda regler för Arbetsdomstolen i den frågan. Regeringen gör

inte någon annan bedömning nu.

5 Prövningstillstånd i Arbetsdomstolen

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Det görs inget undantag i arbetstvistlagen,|

| när det införs krav på prövningstillstånd i alla mål och ärenden som|

| överklagas från tingsrätt till hovrätt. |

| Frågan om det skall meddelas prövningstillstånd i Arbetsdom- |

| stolen kan prövas av tre juristdomare. Om en av ledamöterna begär|

| det skall frågan i stället prövas av domstolen i dess ordinarie |

| sammansättning. |

--------------------------------------------------------------------

Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian

föreslås dock att frågan om prövningstillstånd alltid skall avgöras av tre

juristdomare.

Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker eller lämnar utan

erinran förslaget att ett generellt krav på prövningstillstånd i Arbetsdomstolen

bör införas. Riksrevisionsverket påpekar att promemorian inte berör huruvida ett

införande av prövningstillstånd kan innebära att tingsrätterna får en ökad

arbetsbörda, och ställer frågan om det kan komma att ställas krav på

tingsrätterna att skriva mer utförliga domskäl än i dag. Tjänstemännens

Centralorganisation (TCO) tillstyrker förslaget under förutsättning att

motsvarande ordning kommer att genomföras för de allmänna domstolarnas del.

Konkursförvaltarkollegiernas förening är kritiskt inställd till införandet av

krav på prövningstillstånd vid process inför allmänna domstolar, men godtar det

för Arbetsdomstolens del om det genomförs i allmän domstol. Sveriges Akademikers

Centralorganisation ställer sig tveksam till förslaget. Arbetsgivarverket

föredrar det förslag som Arbetsdomstolen fört fram och som innebär att parterna,

om de kom överens om det, skulle kunna få en tvist prövad direkt i Arbets-

domstolen. Företagarnas Riksorganisation och LO avstyrker förslaget. Arbets-

domstolen tillstyrker att prövningstillståndsförfarandet införs även i fråga om

arbetstvisterna, men vidhåller samtidigt sitt förslag om att parter i de

arbetstvister som i dag handläggs vid tingsrätten som första instans skall ges

möjlighet att överenskomma om prövning direkt i Arbetsdomstolen. Domstolen

framhåller att dess förslag skulle komma att innebära en icke obetydlig

kostnadsbesparing, och anför vidare att en ordning med generellt krav på

prövningstillstånd ofrånkomligen innebär en ökad skillnad i tvisteförfarandet

för å ena sidan de mål som handläggs vid tingsrätt som första instans och å

andra sidan de mål som prövas i Arbetsdomstolen som första instans. Denna ökade

skillnad är enligt domstolen besvärande från principiell synpunkt och kan

egentligen inte försvaras, om det går att påvisa ett alternativ som innebär att

skillnaden i praktiken inte kommer att existera. Vidare framhåller domstolen att

dess förslag skulle komma att innefatta administrativa fördelar för domstolen,

genom att den ökade arbetsbördan på beredningsstadiet skulle medföra ett

betydelsefullt tillskott av kvalificerade arbetsuppgifter för domstolens

sekreterare, som besitter full domarkompetens.

 Vissa andra remissinstanser har yttrat sig om Arbetsdomstolens förslag att

parter i de arbetstvister som i dag handläggs vid tingsrätten som första instans

skall ges möjlighet att överenskomma om prövning direkt i Arbetsdomstolen.

Arbetsgivarverket stöder förslaget, medan Företagarnas Riksorganisation,

Landstingsförbundet, Svenska Kommunförbundet och LO avstyrker det. TCO anser att

det vore av stort värde om de fackliga organisationerna efter överenskommelse

med sin motpart skulle kunna få en tvist prövad direkt i Arbetsdomstolen i fall

där detta i dag inte är möjligt enligt arbetstvistlagen. Denna möjlighet bör

dock enligt TCO inte stå öppen för en oorganiserad arbetstagare och

arbetsgivare.

 När det gäller formerna för tillståndsprövningen har några remissinstanser

haft synpunkter. Hovrätten för Nedre Norrland anser att en domare ensam bör

kunna bevilja prövningstillstånd, medan beslut att avslå prövningstillstånd bör

fattas i domstolens vanliga sammansättning. Arbetsgivarverket finner det

otillfredsställande om inte någon intresseledamot deltar vid

tillståndsprövningen. Liknande synpunkter framförs av Juridiska fakultetsnämnden

vid Uppsala universitet, som menar att eftersom Arbetsdomstolen är en

specialdomstol är det viktigt att utreda om inte intresseledamöter bör få en

möjlighet att bidra med sin sakkunskap också vid tillståndsprövningen, och

Arbetslivsinstitutet, som anför liknande betänkligheter som rörande den nya

sammansättningen och anser att en alternativ sammansättningsform kunde vara

lämplig även vid prövningstillståndsbeslut. LO framhåller att, om ett krav på

prövningstillstånd genomförs, det är av största vikt att prövningstillstånd

skall meddelas om en ledamot så anser. TCO har samma uppfattning och anser

dessutom att frågan om prövningstillstånd skall meddelas bör avgöras av

domstolen i ordinarie sammansättning om en ledamot begär det.

Skälen för regeringens förslag: Tingsrätternas domar i arbetstvister överklagas

i mycket stor omfattning. Omkring 80 procent av dessa domar överklagas sålunda,

medan endast knappt 10 procent av tingsrätternas avgöranden i andra tvistemål

överklagas. Samtidigt har under senare år 60-65 procent av tingsrätternas

överklagade domar i arbetstvister fastställts. Det kan tänkas olika förklaringar

till att överklagandefrekvensen i just arbetstvister är så hög, men det finns

inte något underlag för att påstå att tingsrätterna inte avgör dessa tvister på

ett generellt sett tillfredsställande sätt. Siffrorna visar emellertid på att

hanteringen kan rationaliseras. En stor del av de överklagade domarna ändras

inte av Arbetsdomstolen, och i många av de fallen är säkert en ny fullständig

rättegång obehövlig. Om denna obehövliga fullständiga rättegång kunde begränsas

vore mycket vunnet. En sådan begränsning kan åstadkommas genom regler om

prövningstillstånd. När det gäller krav på prövningstillstånd i hovrätten har

regeringen beslutat en proposition till riksdagen (prop. 1996/97:131

Prövningstillstånd i hovrätten). Det är naturligt att ställa frågan om inte krav

på prövningstillstånd bör gälla även i Arbetsdomstolen.

 En synpunkt som har framförts av bl.a. LO är att rättssäkerheten kräver att

tvister kan prövas i två instanser. Ett krav på prövningstillstånd innebär dock

inte att parterna i vissa mål helt är utestängda från en prövning i andra

instans. Med ett omsorgsfullt utformat system vad avser grunder för pröv-

ningstillstånd och handläggningsregler innebär ett beslut att inte meddela

prövningstillstånd att Arbetsdomstolen faktiskt har gjort en prövning av hur

tingsrätten har handlagt och bedömt målet utan att domstolen har funnit något

som ger anledning att betvivla utgångens riktighet och det inte heller finns

andra skäl för en prövning i Arbetsdomstolen.

 Om något undantag inte görs i arbetstvistlagen kommer reglerna om krav på

prövningstillstånd att gälla också för Arbetsdomstolen i de mål som överklagas

dit från tingsrätterna. Detta följer av föreskriften i 5 kap. 3 §

arbetstvistlagen att rättegångsbalkens (RB) regler om dispositiva tvistemål i

tillämpliga delar skall gälla i arbetstvister, om inte annat särskilt är

föreskrivet. I fråga om rättegången i Arbetsdomstolen som fullföljdsinstans

tillämpas vad som är föreskrivet om rättegången i hovrätt.

 Regeringen anser att de nya prövningstillståndsreglerna bör få genomslag också

i arbetstvisterna och att något undantag således inte skall göras i

arbetstvistlagen. De nya regler om prövningstillstånd i hovrätt som har

betydelse för processen i arbetstvister beskrivs i det följande, liksom deras

tillämpning i arbetstvisterna. Dessutom behandlas de anpassningar som bör göras

i arbetstvistlagen.

Dispensgrunderna

Enligt vad regeringen uttalat i propositionen om prövningstillstånd i hovrätten

måste dispensgrunderna utformas så att de skapar tillräckliga garantier för att

begäran om prövningstillstånd inte avslås i mål där tingsrättsavgörandet är

materiellt felaktigt. Dispensgrunderna bör helst vara lättöverskådliga och

säkerställa en förutsebar tillämpning. Lagrådet har berört denna fråga i sitt

yttrande, och har därvid hänfört sig till vad det uttalade i samband med

lagrådsgranskningen av regeringens förslag om prövningstillstånd i hovrätten.

Lagrådets synpunkter behandlas i propositionen om prövningstillstånd i

hovrätten. Regeringen har till viss del följt Lagrådets synpunkter. När det

gäller utformningen av dispensgrunderna har Lagrådet föreslagit en alternativ

lösning. Regeringen har dock bedömt att Lagrådets förslag är mindre tydligt och

lättillämpat än det remitterade förslaget och har därför vidhållit det. Det

saknas skäl att nu göra en annan bedömning.

 Prövningstillstånd skall enligt regeringens förslag om prövningstillstånd i

hovrätten meddelas om

- det finns anledning att betvivla riktigheten av det slut som tingsrätten har

kommit till (ändringsdispens),

- det inte utan en prövning av målet i sak går att bedöma riktigheten av det

slut som tingsrätten har kommit till (granskningsdispens),

- det är av vikt för ledningen av rättstillämpningen att överklagandet prövas av

högre rätt (prejudikatdispens), eller

- det annars finns synnerliga skäl att pröva överklagandet (extraordinär

dispens).

 Den centrala dispensgrunden är ändringsdispensen. Beviskravet för hur

sannolikt det skall vara att en prövning av saken skulle leda till en ändring av

tingsrättsavgörandet har satts lågt, vilket markeras genom lagtextens

utformning. Det är vidare för att inte försvåra en enhetlig rättstillämpning

nödvändigt att ha en möjlighet till prejudikatdispens. Den extraordinära

dispensen får betydelse när ett formellt fel av allvarligare art har begåtts av

tingsrätten, även om det inte skulle finnas anledning att betvivla riktigheten

av det slut som tingsrätten har kommit till. Dispens skall således meddelas när

det finns synnerliga skäl, såsom att det finns grund för resning, att domvilla

förekommit eller att målets utgång uppenbarligen beror på ett grovt förbiseende

eller ett grovt misstag. Granskningsdispensen får sin huvudsakliga betydelse för

de mål som är så pass omfattande eller på annat sätt komplicerade att det inte

går att tillräckligt tillförlitligt bedöma på handlingarna huruvida målet är

rätt avgjort eller inte. Det kan vara så att det visserligen inte finns någon

anledning i och för sig att betvivla riktigheten hos tingsrättens avgörande, men

att det inte heller med någon högre grad av säkerhet går att påstå att

avgörandet faktiskt är riktigt. I sådana fall har granskningsdispensen en viktig

funktion att fylla.

Föreläggande att komplettera överklagandet med dispensskäl

I de mål där det redan i dag krävs prövningstillstånd - för Arbetsdom-stolens

del gäller det tvistemål där tvisteföremålets värde är högst ett basbelopp - är

det i princip obligatoriskt för domstolen att begära komplettering från

klaganden om han eller hon inte har angett de skäl som åberopas till stöd för

att prövningstillstånd skall meddelas. Regeringen har i propositionen om

prövningstillstånd i hovrätten föreslagit att detta inte längre skall vara

obligatoriskt. Om en klagande, som på föreskrivet sätt av tingsrätten har

upplysts om kravet på prövningstillstånd, underlåter att särskilt argumentera i

prövningstillståndsfrågan, är det rimligt att normalt utgå från att de

omständigheter som anförs i sak också är de omständigheter som klaganden vill

anföra till stöd för att prövningstillstånd skall meddelas. Skulle tingsrättens

dom eller beslut undantagsvis inte innehålla någon uppgift om att prövningstill-

stånd krävs, och det inte heller framgår av överklagandet att klaganden är

medveten om kravet på prövningstillstånd, bör domstolen underrätta klaganden om

att sådant tillstånd krävs och begära att överklagandet kompletteras med de

omständigheter som åberopas till stöd för att tillstånd skall meddelas. Står det

klart att prövningstillstånd skall meddelas är detta naturligtvis ett skäl att

underlåta att begära komplettering. Om tingsrättens dom eller beslut innehåller

uppgift om att prövningstillstånd krävs, blir det normalt bara aktuellt att

förelägga en klagande att komplettera överklagandet om detta innehåller

argumentation i frågan om prövningstillstånd men denna är oklar och det inte kan

uteslutas att prövningstillstånd kan komma att meddelas.

Möjlighet till sammanträde

Regeringen har i propositionen om prövningstillstånd i hovrätten föreslagit att

det införs en möjlighet att hålla sammanträde om det finns särskilda skäl för

att en part skall höras muntligen innan frågan om prövningstillstånd avgörs.

Denna möjlighet kan få betydelse i främst två situationer. Den första

situationen rör klagande som kan ha svårt för att uttrycka sig i skrift. Det kan

då undantagsvis vara ändamålsenligt att hålla ett sammanträde i syfte att få

bättre underlag för bedömning av prövningstillståndsfrågan. Ett sådant

sammanträde kan, om det är lämpligt, hållas per telefon. Den andra situationen

kan uppkomma i fall där någon förhandling inte har hållits i tingsrätten, men en

förhandling begärs i samband med överklagandet. Artikel 6 i den europeiska

konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande

friheterna kan då i vissa fall innebära en rätt till förhandling i andra

instans, när det som här är fråga om prövning av civila rättigheter och

skyldigheter. Om tillståndsförfarandet vore helt skriftligt, skulle det i dessa

fall vara nödvändigt att meddela prövningstillstånd oavsett om det i övrigt

fanns skäl för det.

Skriftväxlingen

Enligt gällande regler skall beslut i frågan om prövningstillstånd meddelas

efter det att skriftväxlingen avslutats. När det finns skäl för det, får dock

frågan om prövningstillstånd tas upp utan att skriftväxling skett. Regeringen

har i propositionen om prövningstillstånd i hovrätten föreslagit att

utgångspunkten skall vara en annan. Huvudregeln skall inte längre vara att

skriftväxling skall ske före tillståndsprövningen.

 De fall där det kan vara aktuellt med skriftväxling är sådana där det framstår

som ovisst om prövningstillstånd kommer att meddelas eller inte. Då kan det

hända att ett yttrande från motparten ger kompletterande upplysningar av värde

för tillståndsprövningen. Det kan ibland också finnas anledning att låta

motparten yttra sig över frågan om prövningstillstånd, om klaganden åberopar nya

omständigheter eller nya bevis eller i övrigt lämnar nya uppgifter som inte

framgår av handlingarna i målet.

 Om det är sannolikt att prövningstillstånd kommer att meddelas och att målet

kan avgöras på handlingarna i den sammansättning som avgör frågan om

prövningstillstånd, bör skriftväxling ske. I dessa fall kan det av

processekonomiska skäl vara lämpligt att målet är färdigberett innan frågan om

prövningstillstånd avgörs, eftersom det då är möjligt att avgöra målet vid samma

föredragningstillfälle som då frågan om prövningstillstånd avgörs.

 Det nu sagda innebär att skriftväxling innan frågan om prövningstillstånd

avgörs kan underlåtas i åtskilliga fall. Kan skriftväxling undvikas innebär det

att motparten i många fall slipper onödiga kostnader. Det finns därför anledning

att alltid noga överväga om skriftväxling är motiverad.

Partiellt prövningstillstånd

Syftet med ett prövningstillståndsförfarande är att den högre instansen på ett

enkelt sätt skall kunna skilja sig från sådant som det från saklig synpunkt inte

finns anledning att ta upp till ny sakprövning. För att detta syfte skall

tillgodoses fullt ut och för att uppnå en rationell handläggning av överklagade

mål bör det finnas en möjlighet att meddela partiella prövningstillstånd.

Regeringen har därför i propositionen om prövningstillstånd i hovrätten

föreslagit att partiellt prövningstillstånd skall kunna meddelas beträffande en

viss del av tingsrättens dom eller beslut vars utgång inte påverkar avgörandet i

övrigt.

 Partiellt prövningstillstånd kan alltså t.ex. meddelas för ett av flera

kumulerade tvistemål, eller begränsas till betalningens storlek i ett mål där

både skyldigheten att betala och beloppets storlek är tvistiga. Likaså kan

prövningstillståndet exempelvis inskränkas till rättegångskostnadsfrågan.

Arbetsdomstolens sammansättning vid tillståndsprövningen

Den nya sammansättningen med tre juristdomare lämpar sig enligt regeringens

mening väl för behandling av frågor om prövningstillstånd. Den enkla och snabba

hanteringen av målen som är den stora vinsten med kravet på prövningstillstånd

genomförs bäst med ledamöter som finns lätt tillgängliga i domstolen. Prövningen

kommer samtidigt i hög grad att inriktas på renodlade rätts- och bevisfrågor.

Juristdomarna är särskilt kompetenta att pröva sådana frågor.

 Vissa remissinstanser har ansett att intresseledamöter bör delta vid

avgörandet av frågor om prövningstillstånd. Regeringen har förståelse för den

synpunkten. Prövningstillståndsfrågorna bör därför inte vara förbehållna

sammansättningen med tre juristdomare. Som Lagrådet har påpekat innebär

lagtextens utformning att frågor om prövningstillstånd kan prövas också i den

s.k. tresammansättningen bestående av ordförande och två intresseledamöter.

Detta är enligt regeringens mening ändamålsenligt. Allt efter vad som är

lämpligast i det enskilda fallet kan frågor om prövningstillstånd således

avgöras av domstolen i endera av de tre sammansättningarna, samtidigt som

juristsammansättningen bör bli den normala. Det skall emellertid räcka att

endast en ledamot i någon av de mindre sammansättningarna vill det för att

frågan skall hänskjutas till den ordinarie sammansättningen.

 Regeringen har vidare i propositionen om prövningstillstånd i hovrätt

föreslagit ett tillägg till 16 kap. 3 § RB som innehåller regler om omröstning.

Tillägget innebär att det skall räcka att en domare voterar för

prövningstillstånd för att sådant skall meddelas. Denna regel kommer att gälla

också för Arbetsdomstolen.

Avtal om prövning direkt i Arbetsdomstolen

Arbetsdomstolen har i sitt remissvar vidhållit sitt förslag att tvister som

enligt nuvarande regler handläggs i tingsrätt som första instans skall prövas i

Arbetsdomstolen som första och enda instans, om parterna avtalar om det. Ett par

remissinstanser har uttalat sitt stöd för förslaget, medan flera andra har

motsatt sig det.

 Det kan enligt regeringens mening riktas i huvudsak två invändningar mot

förslaget. Den första invändningen rör frågan om parterna i en tvist skall kunna

avtala bort prövningen i den första instansen och välja en prövning direkt i en

högre instans. Att ge parterna en möjlighet att avtalsvägen få till stånd en

prövning av en mer kvalificerad och högre instans än den instans som följer av

gällande lagregler framstår i sig som olämpligt. Som huvudregel bör gälla att

undantag från den gängse instansordningen - när sådana undantag är motiverade -

inte skall kunna bli föremål för parternas dispositioner. De skall i stället

regleras i lag. Om parterna skall ges en möjlighet att avtala bort en onödig

tvåinstansprövning, bör vidare den möjligheten gå ut på att prövningen i den

andra instansen, inte den första, avtalas bort.

 Den andra invändningen har att göra med att ett genomförande av förslaget

skulle innebära att de principer som gäller för instansordningen frångås. Ett

flerinstansförfarande bygger på en funktionsfördelning mellan de olika

domstolsnivåerna; talan väcks i den första instansen och den högre instansen

överprövar överklagade domar. Överinstansernas uppgift är i stora drag att rätta

felaktiga avgöranden, stå för prejudikatbildningen och i viss mån att utöva en

allmän kontroll av hur underinstanserna sköter sina uppgifter. Dessa principer

har i stor utsträckning giltighet också för Arbetsdomstolen vid dess prövning av

överklagade domar, även om arbetstvistlagen bygger på grundtanken att

arbetstvister skall avgöras i Arbetsdomstolen som specialdomstol för sådana

tvister. När det gäller de mål som prövas i tingsrätt som första instans är det

viktigt att hålla fast vid den princip som har varit vägledande i de senaste

årens processrättsliga reformarbete och som innebär att tyngdpunkten i

rättskipningen skall ligga i första instans. Det kan också konstateras att

förutsättningarna för att en sådan ordning skall fungera bra är goda.

Tingsrätterna besitter en hög allmän kompetens, och i de typer av arbetstvister

som de har att handlägga - framför allt gäller det anställningsskyddstvister -

finns det numera en mycket rikhaltig rättspraxis från Arbetsdomstolen.

 Arbetsdomstolen har som ett skäl för att dess förslag skall genomföras, även

sedan en ordning med krav på generellt prövningstillstånd införts, pekat på vad

den anser vara en besvärande principiell skillnad - en skillnad som nu vidgas -

mellan de mål som handläggs i tingsrätt som första instans och de mål som

Arbetsdomstolen prövar i första instans. Regeringen vill inte förneka att denna

skillnad existerar. Den finns dock där redan i dag, och den nu gällande

ordningen har hittills ansetts ändamålsenlig. Frågan är om de nu föreslagna

åtgärderna kan sägas göra situationen oacceptabel eller i varje fall

otillfredsställande. Regeringen vill här hänvisa till vad som har sagts tidigare

i detta avsnitt om det slags prövning som den nu föreslagna ordningen med krav

på prövningstillstånd innebär. De föreslagna grunderna för prövningstillstånd

och handläggningsreglerna är enligt regeringens mening så utformade att ett

beslut att inte meddela prövningstillstånd innebär att Arbetsdomstolen faktiskt

har gjort en prövning av hur tingsrätten har handlagt och bedömt målet utan att

domstolen har funnit något som ger anledning att betvivla utgångens riktighet

och det inte heller finns andra skäl för en prövning i Arbetsdomstolen. Detta

måste anses uppfylla alla berättigade krav på en rättssäker hantering av

arbetstvisterna. Regeringen kan därför inte finna att den skillnad mellan

måltypernas hantering som framgent kommer att finnas är något bärande skäl för

Arbetsdomstolens förslag.

6 Handläggningen av lönegarantimål

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Handläggningen av lönegarantimål bör inte|

| flyttas från allmän domstol till Arbetsdomstolen. |

--------------------------------------------------------------------

Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens bedömning.

Remissinstanserna: Stockholms tingsrätt, Riksskatteverket, Arbetsgivarverket,

Arbetslivsinstitutet, Företagarnas Riksorganisation och

Konkursförvaltarkollegiernas Förening instämmer i promemorians bedömning.

Arbetsdomstolen vidhåller inte sitt förslag. LO, TCO och SACO anser att

Arbetsdomstolen bör vara överinstans i lönegarantimålen.

Skälen för regeringens bedömning: Genom tillkomsten av 1992 års lönegarantilag

(1992:497), som trädde i kraft den 1 juli samma år, reformerades handläggningen

av lönegarantimålen. Tidigare prövades lönegarantifrågor i konkurser utan

bevakning av kronofogdemyndigheten, och myndighetens avgöranden kunde överklagas

genom besvär i hovrätt. Besvärsprocessen i hovrätten var i huvudsak skriftlig.

Den nya ordningen innebär att konkursförvaltaren, om bevakning inte förekommer i

konkursen, handlägger lönegarantifrågorna. Konkursförvaltarens beslut kan

angripas genom att talan väcks i tingsrätt. En sådan talan kan föras såväl av en

berörd arbetstagare som av staten. Vid tingsrätten handläggs målet enligt vad

som gäller för tvistemål i allmänhet, vilket bl.a. innebär att sammanträde

normalt skall hållas och att tingsrättens dom enligt vanliga regler kan

överklagas till hovrätt och Högsta domstolen.

 I konkurser där bevakning förekommer handläggs en tvistig lönefordran vid

tingsrätt inom ramen för konkursförfarandet.

 Ett viktigt skäl för att ändra ordningen för prövning av tvistiga

lönegarantiärenden var att en muntlig handläggningsform ansågs ge de bästa

förutsättningarna för den ytterligare utredning i ärendet som kunde visa sig

behövlig (se prop. 1991/92:139 s. 33).

 Reformen har inneburit en väsentligt minskad måltillströmning till hovrätterna

av lönegarantimål. Enligt uppgift från landets tillsynsmyndigheter i konkurs

förekom år 1994 drygt 500 nya lönegarantimål i tingsrätterna. Av dessa

överklagades uppskattningsvis drygt en tiondel till hovrätterna.

 Förslaget, som Arbetsdomstolen framfört men inte längre vidhåller, att flytta

över handläggningen av lönegarantimålen från allmän domstol till

Arbetsdomstolen, antingen i första eller i andra instans, bör enligt regeringens

mening inte genomföras av följande skäl.

 Det bör inte komma i fråga att utmönstra tingsrättens prövning i första

instans. Den muntliga handläggningsformen skulle medföra stora olägenheter och

ökade kostnader för parter och andra, om handläggningen koncentrerades till

Arbetsdomstolen i Stockholm. En prövning direkt i Arbetsdomstolen skulle vidare

innebära ett eninstansförfarande för dessa måltyper, vilket måste anses vara

principiellt olämpligt. Till skillnad från de arbetstvister som handläggs i

Arbetsdomstolen som enda instans har lönegarantimålen inte föregåtts av några

förhandlingar mellan parterna. Härtill kommer att det är svårt att se att

Arbetsdomstolen verkligen skulle ha möjlighet att handlägga en så stor mängd nya

mål som det vore fråga om utan förstärkning av domstolens resurser.

 Men det kan riktas invändningar också mot tanken att handlägga lönegarantimål

i Arbetsdomstolen efter överklagande. Kostnaderna för förfarandet skulle i många

fall öka genom att parter och andra skulle tvingas till längre resor än som i

dag är fallet. Det vore vidare inte en lämplig ordning att låta tvistiga

lönefordringar i konkurs falla under olika instansordningar, beroende på om

bevakning äger rum i konkursen eller inte. Det kan noteras att riksdagen nyligen

har avslagit en motion med yrkande om att Arbetsdomstolen i sista instans skall

pröva frågor om lönegaranti. Justitieutskottet hänvisade i det betänkande som

låg till grund för riksdagens ställningstagande (bet. 1995/96:JuU15 Vissa

processrättsliga frågor) till att frågorna om handläggningen av lönegarantimål

är intimt förknippade med hur frågor om konkurser handläggs.

 Det är svårt att säga i vilken utsträckning tvistefrågorna i lönegarantimålen

sakligt sett motiverar en prövning i Arbetsdomstolen. I avsaknad av ordentliga

undersökningar på området går det inte att dra några säkra slutsatser. Det står

klart att det i många fall tvistas om rent arbetsrättsliga frågor, t.ex.

arbetstagarbegreppet. Å andra sidan tyder de undersökningar som tidigare har

gjorts i frågan (se SOU 1986:9 bilaga 4 och SOU 1988:30 s. 119) närmast på att

det i vart fall inte är någon klar majoritet för sådana frågor bland tvisterna.

Det bör påpekas att de nämnda undersökningarna har gällt tvister enligt den

gamla ordningen för handläggning av lönegarantimål. Det saknas material för att

göra något säkert uttalande i frågan om den ändrade handläggningsordningen har

medfört någon förändring beträffande tvisternas karaktär, men det har inte

framkommit något som talar i den riktningen. Inget tyder således på att de rent

arbetsrättsliga frågorna är så framträdande i lönegarantimålen att de redan på

grund av den omständigheten bör flyttas över till Arbetsdomstolen. Det är värt

att notera att Konkursförvaltarkollegiernas Förening i sitt remissvar angett,

att det är föreningens erfarenhet att lönegarantimål i mycket stor utsträckning

berör allmänna civilrättsliga frågor och mer sällan renodlat arbetsrättsliga

frågor.

7 Lagen om begränsning av samhällsstöd vid arbetskonflikt

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Det skall inte gälla något krav på pröv- |

| ningstillstånd vid överklagande hos Arbetsdomstolen av en |

| förvaltningsmyndighets beslut enligt lagen om begränsning av |

| samhällsstöd vid arbetskonflikt. |

--------------------------------------------------------------------

Skälen för regeringens förslag: Lagrådet har ifrågasatt om det inte behövs en

följdändring i lagen (1969:93) om begränsning av samhällsstöd vid arbetskonflikt

för att undvika att prövningstillståndsregleringen får genomslag i ärenden

enligt lagen.

 Lagen om begränsning av samhällsstöd vid arbetskonflikt innehåller i 7 § en

regel om att talan mot en central förvaltningsmyndighets beslut i den del

beslutet rör tillämpningen av den lagen förs genom besvär hos Arbetsdomstolen. I

fråga om sådana besvär skall vidare enligt paragrafen i tillämpliga delar gälla

vad som i lagen om rättegången i arbetstvister föreskrivs om rättegången i mål

som fullföljts till Arbetsdomstolen genom besvär, dvs. överklagade beslut.

 Regeringen har i propositionen om prövningstillstånd i hovrätten uttalat att

krav på prövningstillstånd inte bör finnas när det gäller överklagande till

hovrätt av en förvaltningsmyndighets beslut. Detsamma bör gälla överklagande av

förvaltningsmyndighets beslut hos Arbetsdomstolen. För att det skall stå helt

klart att det i sådana fall inte gäller något krav på prövningstillstånd bör ett

uttryckligt undantag göras i lagen om begränsning av samhällsstöd vid

arbetskonflikter.

8 Ikraftträdande

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Lagändringarna skall träda i kraft samtidigt|

| med införandet av generellt krav på prövningstillstånd i hovrätten,|

| dvs. den 1 januari 1998. |

--------------------------------------------------------------------

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Endast Arbetsdomstolen har yttrat sig särskilt i frågan.

Domstolen anser det olyckligt om ändringarna i arbetstvistlagen blev beroende av

förslaget på hovrätternas område. Oavsett om det införs ett generellt krav på

prövningstillstånd för hovrätternas del bör ändringarna i arbetstvistlagen

enligt domstolen genomföras utan onödig tidsutdräkt.

Skälen för regeringens förslag: De föreslagna lagändringarna har ett nära

samband med införandet av ett generellt krav på prövningstillstånd för

hovrätternas prövning av tingsrätternas avgöranden. De bör därför träda i kraft

samtidigt som det nya kravet på prövningstillstånd i hovrätten träder i kraft.

Regeringen har i propositionen om prövningstillstånd i hovrätten föreslagit att

detta skall ske den 1 januari 1998. I fråga om domar och beslut som har

meddelats före ikraftträdandet skall enligt förslaget äldre bestämmelser gälla.

9 Konsekvenser av förslaget

Den ändrade sammansättningen för handläggningen av vissa frågor medför en

förenkling av Arbetsdomstolens administration. Domstolens verksamhet

rationaliseras alltså något.

 Införandet av ett generellt krav på prövningstillstånd medför en betydande

arbetsbesparing, vars storlek för närvarande svårligen kan uppskattas närmare. I

övrigt synes förslaget inte medföra några kostnadskonsekvenser.

10 Författningskommentar

10.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1974:371) om rättegången i

arbetstvister

3 kap. 6 §

I paragrafen har ett nytt tredje stycke tillagts. Stycket har utformats i

enlighet med Lagrådets förslag. Stycket innehåller regler om en ny

sammansättning för Arbetsdomstolen. Domstolen skall vara domför med tre

juristdomare utan intresseledamöter i två olika situationer: dels vid behandling

av frågor om prövningstillstånd, dels vid avgörande av mål utan huvudförhandling

och annan handläggning som inte sker vid huvudförhandling, om prövningen i

väsentlig grad rör annat än arbetsrättsliga frågor.

 När det gäller frågor om prövningstillstånd är domstolen domför antingen i den

nya sammansättningen eller i sammansättning enligt paragrafens första eller

andra stycken. Det följer av föreskriften i fjärde stycket att en fråga skall

prövas av domstolen i den ordinarie sammansättningen, om någon av ledamöterna i

den mindre sammansättningen vill det.

 Också i andra frågor kan domstolen vara domför i tre olika konstellationer.

Den nya sammansättningen är tänkt för i första hand rättegångsfrågor, men också

för andra frågor där det arbetsrättsliga inslaget är obetydligt. Det är

domstolen som har att bestämma sammansättningen i det enskilda fallet, men en

ledamot som så önskar kan alltid få frågan prövad av domstolen i stor

sammansättning.

 Paragrafen har setts över språkligt. Regeringen har, efter Lagrådets

påpekande, stannat för att inte föreslå någon ändring av ordet ordförande i

paragrafens första och andra stycken.

4 kap. 13 §

Paragrafen har redigerats om och setts över språkligt. I dess första stycke har

det tillagts att ett överklagande även skall innehålla de omständigheter som

åberopas till stöd för att prövningstillstånd skall meddelas. Detta motsvarar

vad som kommer att gälla för andra tvistemål än arbetstvister enligt 50 kap. 4 §

RB.

Ikraftträdande

Ändringarna skall träda i kraft den 1 januari 1998, samtidigt som det generella

kravet på prövningstillstånd i hovrätten träder i kraft. Kravet på

prövningstillstånd kommer dock inte att gälla i fråga om domar och beslut som

har meddelats före ikraftträdandet. Det behövs enligt regeringens mening inte

några särskilda övergångsregler i arbetstvistlagen. De nya

sammansättningsreglerna kommer därför omedelbart att bli tillämpliga i

Arbetsdomstolen den 1 januari 1998. Detta innebär bl.a. att den nya

sammansättningen då kan användas vid behandling av frågor om prövningstillstånd

när sådant tillstånd krävs redan enligt nu gällande regler, även om det

överklagade avgörandet har meddelats före ikraftträdandet.

10.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1969:93) om begränsning av

samhällsstöd vid arbetskonflikt

7 §

I paragrafens första stycke har det tillagts en föreskrift om att pröv-

ningstillstånd inte krävs för att Arbetsdomstolen skall pröva en central

förvaltningsmyndighets beslut enligt lagen.

 Med hänsyn till att det i RB numera talas om överklagande av beslut i stället

för besvär har paragrafen formulerats om.

Promemorians lagförslag

Förslag till lag om ändring i lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister

Härigenom föreskrivs att 3 kap. 6 § och 4 kap. 13 § lagen (1974:371) om

rättegången i arbetstvister skall ha följande lydelse.

------------------------------------------------------------------------

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

------------------------------------------------------------------------

3 kap.

6 §

--------------------------------------------------------------------

Arbetsdomstolen är domför med Arbetsdomstolen är domför med

ordförande samt högst sex och lägstordföranden samt högst sex och lägst

fyra andra ledamöter. Av de fyra andra ledamöter. Av de

ledamöter som avses i 2 § deltager ledamöter som avses i 2 § skall

högst tre och lägst en. Av de högst tre och lägst en delta. Av de

ledamöter som avses i 3 § deltager ledamöter som avses i 3 § skall

högst fyra och lägst två, lika mångahögst fyra och lägst två delta, lika

för vardera arbetsgivarsidan och många för vardera arbetsgivarsidan

arbetstagarsidan. och arbetstagarsidan.

 Arbetsdomstolen är även domför Arbetsdomstolen är även domför med

med ordförande samt en ledamot för ordföranden samt en ledamot för

vardera arbetsgivarsidan och vardera arbetsgivarsidan och

arbetstagarsidan arbetstagarsidan

 1. vid huvudförhandling i mål 1. vid huvudförhandling i mål som

som saknar betydelse för ledning saknar betydelse för ledning av

av rättstillämpningen och även i rättstillämpningen och även i övrigt

övrigt är av enklare beskaffenhet, är av enklare slag,

 2. vid avgörande av mål utan 2. vid avgörande av mål utan

huvudförhandling, huvudförhandling,

 3. vid annan handläggning som 3. vid annan handläggning som

ej sker vid huvudförhandling. inte sker vid huvudförhandling.

 Vid behandling av frågor om

 prövningstillstånd är Arbetsdom-

 stolen domför med tre lagfarna do-

 mare. Detta gäller också vid hand-

 läggning enligt andra stycket

 punkterna 2 och 3.

--------------------------------------------------------------------

 Vill någon ledamot vid hand- Vill någon ledamot vid hand-

läggning enligt andra stycket att läggning enligt andra stycket

mål skall avgöras eller viss fråga eller tredje stycket andra

prövas av domstolen i den sam- meningen att ett mål skall avgöras

mansättning som föreskrives i för- eller en viss fråga prövas av

sta stycket, gäller hans mening domstolen i den sammansättning som

som domstolens beslut. föreskrivs i första stycket, gäller

 ledamotens mening som domstolens

 beslut.

4 kap.

13 §

--------------------------------------------------------------------

Överklagandet skall innehålla upp- Överklagandet skall innehålla upp-

gifter om det avgörande som över- gifter om

klagas, den ändring i avgörandet - det avgörande som överklagas,

som yrkas samt grunderna för över- - den ändring i avgörandet som

klagandet. Uppgift skall även läm- yrkas,

nas om de bevis som åberopas och - grunderna för överklagandet,

vad som skall styrkas med varje - de omständigheter som åberopas

bevis. Skriftliga bevis som inte till stöd för att prövningstillstånd

lagts fram tidigare skall ges in skall meddelas,

samtidigt med överklagandet. - de bevis som åberopas, och

 - vad som skall styrkas med varje

 bevis.

 Skriftliga bevis som inte lagts

 fram tidigare skall ges in samti-

 digt med överklagandet.

--------------------------------------------------------------------

Vid överklagandet av en tingsrätts Vid överklagandet av en tingsrätts

dom skall klaganden i skrivelsen dom skall klaganden i skrivelsen

även ange om han vill att det även ange om klaganden vill att

skall hållas ett förnyat förhör meddet skall hållas ett förnyat förhör

ett vittne, en sakkunnig eller med ett vittne, en sakkunnig

en part eller hållas en förnyad eller en part eller hållas en

syn. förnyad syn.

____________________

Denna lag träder i kraft den

Lagrådsremissens lagförslag

Härigenom föreskrivs att 3 kap. 6 § och 4 kap. 13 § lagen (1974:371) om

rättegången i arbetstvister skall ha följande lydelse.

------------------------------------------------------------------------

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

------------------------------------------------------------------------

3 kap.

6 §4

--------------------------------------------------------------------

Arbetsdomstolen är domför med Arbetsdomstolen är domför med

ordförande samt högst sex och lägstordföranden samt högst sex och lägst

fyra andra ledamöter. Av de fyra andra ledamöter. Av de

ledamöter som avses i 2 § deltager ledamöter som avses i 2 § skall

högst tre och lägst en. Av de högst tre och lägst en delta. Av de

ledamöter som avses i 3 § deltager ledamöter som avses i 3 § skall

högst fyra och lägst två, lika mångahögst fyra och lägst två delta, lika

för vardera arbetsgivarsidan och många för vardera arbetsgivarsidan

arbetstagarsidan. och arbetstagarsidan.

 Arbetsdomstolen är även domför Arbetsdomstolen är även domför med

med ordförande samt en ledamot för ordföranden samt en ledamot för

vardera arbetsgivarsidan och vardera arbetsgivarsidan och

arbetstagarsidan arbetstagarsidan

 1. vid huvudförhandling i mål 1. vid huvudförhandling i mål som

som saknar betydelse för ledning saknar betydelse för ledning av

av rättstillämpningen och även i rättstillämpningen och även i övrigt

övrigt är av enklare beskaffenhet, är av enklare slag,

 2. vid avgörande av mål utan 2. vid avgörande av mål utan

huvudförhandling, huvudförhandling,

 3. vid annan handläggning som 3. vid annan handläggning som

ej sker vid huvudförhandling. inte sker vid huvudförhandling.

 Arbetsdomstolen är domför med tre

 lagfarna domare

 1. vid behandling av frågor om

 prövningstillstånd,

 2. vid handläggning enligt andra

 stycket punkterna 2 eller 3.

--------------------------------------------------------------------

 Vill någon ledamot vid hand- Vill någon ledamot vid hand-

läggning enligt andra stycket att läggning enligt andra eller tredje

mål skall avgöras eller viss fråga stycket att ett mål skall avgöras

prövas av domstolen i den sam- eller en viss fråga prövas av dom-

mansättning som föreskrives i för- stolen i den sammansättning som

sta stycket, gäller hans mening föreskrivs i första stycket, gäller

som domstolens beslut. ledamotens mening.

4 kap.

13 §5

--------------------------------------------------------------------

Överklagandet skall innehålla upp- Överklagandet skall innehålla upp-

gifter om det avgörande som över- gifter om

klagas, den ändring i avgörandet - det avgörande som överklagas,

som yrkas samt grunderna för över- - den ändring i avgörandet som

klagandet. Uppgift skall även läm- yrkas,

nas om de bevis som åberopas och - grunderna för överklagandet,

vad som skall styrkas med varje - de omständigheter som åberopas

bevis. Skriftliga bevis som inte till stöd för att prövningstillstånd

lagts fram tidigare skall ges in skall meddelas,

samtidigt med överklagandet. - de bevis som åberopas, och

 - vad som skall styrkas med varje

 bevis.

 Skriftliga bevis som inte lagts

 fram tidigare skall ges in samti-

 digt med överklagandet.

--------------------------------------------------------------------

 Vid överklagandet av en tings- Vid överklagandet av en tings-

rätts dom skall klaganden i rätts dom skall klaganden i

skrivelsen även ange om han vill skrivelsen även ange om klaganden

att det skall hållas ett förnyat vill att det skall hållas ett

förhör med ett vittne, en förnyat förhör med ett vittne, en

sakkunnig eller en part eller sakkunnig eller en part eller att

hållas en förnyad syn. det skall hållas en förnyad syn.

____________________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998.

**FOOTNOTES**

4 Senaste lydelse 1977:530.

5 Senaste lydelse 1994:1043.

LAGRÅDET

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1997-02-12

Närvarande: f.d. regeringsrådet Bertil Voss, justitierådet Johan Munck,

regeringsrådet Karl-Ingvar Rundqvist.

Enligt en lagrådsremiss den 6 februari 1997 (Arbetsmarknadsdepartementet) har

regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till lag om ändring

i lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister.

Förslaget har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn Lars Dirke.

Förslaget föranleder följande yttrande av Lagrådet:

3 kap.

6 §

Enligt förslaget byts ordet ordförande mot ordet ordföranden i första och andra

styckena. Bytet ger intrycket att det finns endast en ordförande i

Arbetsdomstolen, vilket emellertid inte är korrekt, se 3 kap. 1 § första

stycket. Lagrådet föreslår därför att, om obestämd form inte anses böra användas

trots att så sker i andra paragrafer, uttrycket "en ordförande" används.

Det föreslagna nya tredje stycket innehåller regler om Arbetsdomstolens nya

sammansättning med tre juristdomare utan intresseledamöter. Denna ytterligare

sammansättningsform är avsedd för två olika situationer, varav den viktigaste är

behandling av frågor om prövningstillstånd. Enligt motiveringen synes förslaget

innebära att frågor om prövningstillstånd inte längre skall kunna avgöras i den

mindre sammansättning som regleras i andra stycket (ordförande och två

intresseledamöter).

Så som det nya tredje stycket har utformats och med beaktande av att andra

stycket lämnats väsentligen oförändrat finner Lagrådet att det inte av lagtexten

med önskvärd tydlighet framgår att det skall vara uteslutet att behandla frågor

om prövningstillstånd i den mindre sammansättningen enligt andra stycket.

Lagrådet vill emellertid ifrågasätta om det inte bör stå öppet för

Arbetsdomstolen att behandla sådana frågor i den sammansättningen. Godtas denna

bedömning behöver lagtexten inte ändras i det avseendet.

Det nya tredje stycket avser i övrigt avgörande av mål utan huvudförhandling och

handläggning som inte sker vid huvudförhandling. I dessa fall är domstolen

enligt andra stycket också domför med ordförande och två intresseledamöter. Den

föreslagna nya sammansättningen är enligt remissen (avsnitt 4) avsedd att

användas endast i rättegångsfrågor eller i mål där det arbetsrättsliga inslaget

är helt underordnat.

Lagrådet delar den i remissen uttryckta uppfattningen att det knappast är

möjligt att i lagtext skilja ut alla de frågor som lämpar sig för avgörande av

tre lagfarna domare. Det är emellertid enligt Lagrådets mening inte

tillfredsställande att i lagtexten ange två olika sammansättningar för samma

sorts mål och frågor utan att där ge någon som helst vägledning om när den ena

eller andra sammansättningen kan bli aktuell. Den i remissen angivna

förutsättningen för att använda juristsammansättningen - att det

arbetsrättsliga inslaget är obetydligt - bör komma till uttryck i lagtexten.

Lagrådet föreslår att det nya tredje stycket ges följande lydelse.

"Arbetsdomstolen är vidare domför med tre lagfarna domare

1. vid behandling av frågor om prövningstillstånd,

2. vid handläggning som avses i andra stycket punkt 2 eller 3, om prövningen i

väsentlig grad avser annat än arbetsrättsliga frågor."

Vad angår frågan om krav på prövningstillstånd vid överklagande till

Arbetsdomstolen anser sig Lagrådet böra göra följande påpekanden.

Lagrådet har den 28 januari 1997 yttrat sig över en lagrådsremiss den 19

december 1996 med förslag till lag om ändring i rättegångsbalken m.fl. Förslagen

avsåg i huvudsak införande av ett generellt krav på prövningstillstånd vid

överklagande av tingsrätts avgörande till hovrätt. Av 4 kap. 12 § lagen om

rättegången i arbetstvister följer att rättegångsbalkens regler om överklagande

till hovrätt skall tillämpas också vid överklagande till Arbetsdomstolen.

Genomförs förslagen i den nämnda remissen, kommer således ett generellt krav på

prövningstillstånd också att tillämpas i arbetstvister.

I förevarande lagrådsremiss sägs att Lagrådet inte i princip haft någon erinran

mot det föreslagna systemet i fråga om prövningstillstånd. Det är visserligen

riktigt att Lagrådet gjorde ett uttalande av den innebörden i sitt yttrande den

28 januari 1997. Samtidigt uttalade Lagrådet emellertid tvekan till hur verksam

reformen skulle bli som instrument för sådan koncentration av arbetet till

prövningsvärda mål och sådan effektivisering som eftersträvades. Lagrådet

underströk också vikten av att de närmare reglerna i ett sådant system utformas

på det sätt som är bäst förenligt med rättssäkerhetens krav. Lagrådet ansåg att

förutsättningarna för att meddela prövningstillstånd i förslaget hade fått en

utformning som kunde leda till en mer restriktiv tillämpning än som var avsett

och förordade en lydelse av 49 kap. 13 § rättegångsbalken som bättre skulle

svara mot syftet med det nya dispenssystemet. Vad Lagrådet uttalade i det

lagstiftningsärendet har i huvudsak också relevans för frågan om generellt krav

på prövningstillstånd i processen hos Arbetsdomstolen.

I lagrådsremissen den 19 december 1996 intogs ståndpunkten att krav på

prövningstillstånd i hovrätt inte borde finnas när det gäller överklagande av

beslut av förvaltningsmyndighet. Motsvarande synes böra gälla i fall då talan

mot en förvaltningsmyndighets beslut förs hos Arbetsdomstolen. En sådan ordning

för fullföljd av talan är föreskriven i 7 § lagen (1969:93) om begränsning av

samhällsstöd vid arbetskonflikt. Med hänsyn till lydelsen av den paragrafen

ifrågasätter Lagrådet om inte en följdändring behövs där för att undvika att

prövningstillståndsregleringen får genomslag i ärenden enligt lagen.

Arbetsmarknadsdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 27 februari 1997

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden HjelmWallén,
[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Johans-

son,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1996/97:106 Ändringar i lagen om rättegången i

arbetstvister.