Regeringens proposition 2005/06:192

Lära, växa, förändra

Prop.

Regeringens folkbildningsproposition

2005/06:192

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen. Harpsund den 16 mars 2006 Göran[REDACTED_EFTERNAMN] Lena[REDACTED_EFTERNAMN] (Utbildnings- och kulturdepartementet) Propositionens huvudsakliga innehåll I propositionen gör regeringen bedömningen att statens syften med statsbidraget till folkbildningen i väsentlig mån har upp- nåtts. Principen om rollfördelningen mellan staten och folk- bildningen föreslås ligga fast. Riksdagen föreslås ange syftet med statens bidragsgivning, medan folkbildningen själv lägger fast målen för verksamheten. De syften med statens bidrag till folkbildningen som lades fast 1998 skall gälla även i fortsättningen. I stället för prioriterade målgrupper anges dock sju verksamhetsområden för folk- bildningen, vilka i särskilt hög grad skall utgöra motiv för statens stöd. Folkbildningen bör själv identifiera de målgrupper som är relevanta för verksamheten. Behovet av ett systematiskt kvalitetsarbete betonas, liksom vikten av uppföljning, utvärdering och forskning. Regeringen föreslår vissa ändrade former för statens utvärdering av folk- bildningen. I propositionen behandlas vidare bl.a. gräns- dragningen mellan studie- och bildningsarbete å ena sidan och verksamhetsstöd å den andra. Formerna för stödet till idrottens utbildningsverksamhet bedöms behöva förändras. Statens, kommunernas, landstingens och huvudmännens ge- mensamma ansvar lyfts fram och en allmän höjning av folkbild- ningsanslaget aviseras.

Innehållsförteckning

Prop. 2005/06:192

1

Förslag till riksdagsbeslut..................................................................

4

2

Ärendet och dess beredning...............................................................

5

3

Bakgrund ...........................................................................................

7

3.1

Folkbildningen 18682005 .................................................

7

3.2

Folkbildningens verksamhetsutveckling.............................

9

4

Utgångspunkter för regeringens överväganden...............................

16

4.1

Folkbildningen stärker demokratin ...................................

18

4.1.1

Folkbildningen bidrar till att öka

människors makt över sin egna liv .................

18

4.1.2

Folkbildningen bidrar till

samhällsutvecklingen......................................

19

4.1.3

Folkrörelsen är en grundsten i den

svenska folkbildningstraditionen ....................

20

4.2

Livslångt lärande för alla ..................................................

20

4.3

Folkbildningen stärker enskilda individers

personliga utveckling ........................................................

22

4.4

Resultatet av utvärderingen...............................................

22

5

Demokrati, lärande och personlig utveckling syftet med

statsbidraget .....................................................................................

23

5.1

Den gemensamma värdegrunden ......................................

25

5.2

Det mångkulturella samhällets utmaningar.......................

27

5.3

Den demografiska utmaningen .........................................

30

5.4

Det livslånga lärandet........................................................

32

5.5

Kulturverksamhet..............................................................

36

5.6

Personer med funktionshinder ..........................................

40

5.7

Folkhälsa, hållbar utveckling och global rättvisa..............

43

6

Självständighet, ansvar och kvalitet ................................................

46

6.1

Ramarna ............................................................................

46

6.2

Kvalitetsarbete ..................................................................

47

6.3

Folkbildningsrådet dess roller, uppdrag och

befogenheter......................................................................

50

6.4

Uppföljning, utvärdering och forskning............................

54

6.5

Bildningsarbete och inte verksamhetsstöd........................

56

6.6

Stödet till idrottens utbildningsverksamhet.......................

58

6.7

Pedagogik och flexibelt lärande........................................

59

6.8

Deltagarnas ställning och rättssäkerhet.............................

63

7

Folkbildningens ekonomi ................................................................

65

7.1

Gemensamt ansvar ............................................................

65

7.2

Uppdragsverksamhet.........................................................

68

7.3

Det statliga stödet..............................................................

69

Bilaga 1 Sammanfattning av slutbetänkandet Folkbildning i

brytningstid (SOU 2004:30), utredningen Vem får

vara med? (SOU 2004:51) samt rapporten

Folkbildningens framsyn .......................................................

73

2

Bilaga 2

Förteckning över remissinstanser som avgivit

Prop. 2005/06:192

yttrande över slutbetänkandet Folkbildning i

brytningstid (SOU 2004:30), utredningen Vem får

vara med? (SOU 2004:51) samt rapporten

Folkbildningens framsyn .......................................................

78

Bilaga 3

SUFO 2:s analys av kostnadsutvecklingen och dess

konsekvenser för studieförbund och folkhögskolor ..............

80

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 16 mars 2006 .........

83

3 Prop. 2005/06:192 1 Förslag till riksdagsbeslut Regeringen föreslår att riksdagen godkänner vad regeringen föreslår om

1.

syftena med statsbidraget till folkbildningen och verksam- hetsområden som utgör motiv för bidraget (avsnitt 5), samt

2.

statens utvärdering av folkbildningen (avsnitt 6.4).

4 2 Ärendet och dess beredning Utredningarna Genom beslut den 27 september 2001 bemyndigade regeringen då- varande skolministern att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att genomföra en statlig utvärdering av folkbildningen (dir. 2001:74). Ut- redningen, som antog namnet Statens utvärdering av folkbildningen 2004, SUFO 2, lade i mars 2004 fram betänkandet Folkbildning i bryt- ningstid en utvärdering av studieförbund och folkhögskolor (SOU 2004:30). En sammanfattning av betänkandet finns i bilaga 1. Betänkan- det har remissbehandlats. En sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig i Utbildnings- och kulturdepartementet (U2004/1244/SV). En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 2. Utredningen gav några forskare i uppdrag att utföra studier av olika delar av folkbildningsverksamheten. Rapporterna från studierna har pub- licerats i fem delbetänkanden: Folkbildningens särart? (SOU 2003:94), Folkbildning och integration (SOU 2003:108), Deltagares upplevelse av folkbildning (SOU 2003:112), Fyra rapporter om folkbildning (SOU 2003:125) samt Folkbildning och lärande med IKT-stöd (SOU 2004:8). Genom beslut den 28 maj 2003 bemyndigade regeringen ansvarigt statsråd att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att analysera frågan om folkbildningens inriktning, verksamhetsformer och organisation kan bedömas svara väl mot människors, och särskilt ungdomars, villkor i dagens och om möjligt morgondagens samhälle (dir. 2003:6). Ut- redningen lämnade sitt betänkande Vem får vara med? En belysning av folkbildningens relation till icke-deltagarna (SOU 2004:51) i maj 2004. En sammanfattning av betänkandet finns i bilaga 1. Betänkandet har remissbehandlats. En sammanställning av remissyttrandena finns till- gänglig i Utbildnings- och kulturdepartementet (U2004/1244/SV). En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 2. Regeringen beslutade hösten 2002 att ställa medel till Folkbildnings- rådets disposition för att rådet tillsammans med berörda aktörer skulle möjliggöra för folkbildningen att utarbeta ett samlat dokument om dess framtida roll och uppgifter. Folkbildningsrådet överlämnade sin rapport Folkbildningens framsyn Framtidens folkbildning, roll och uppgifter till dåvarande Utbildningsdepartementet i mars 2004. En sammanfattning av rapporten finns i bilaga 1. Rapporten har remissbehandlats. En sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig i Utbildnings- och kulturdepartementet (U2004/1244/SV). En förteckning över remiss- instanserna finns i bilaga 2. Riksrevisionens granskning Riksrevisionen har granskat statsbidragen till idrottsrörelsen och folk- bildningen när det gäller regeringens styrning, kontroll, uppföljning och återrapportering till riksdagen. I enlighet med 9 § lagen (2002:1022) om revision av statlig verksamhet m.m. överlämnades rapporten Offentlig förvaltning i privat regi statsbidrag till idrottsrörelsen och folk- bildningen (RiR 2004:15) till regeringen i juni 2004. Med anledning av rapporten lämnade Riksrevisionens styrelse en framställning Prop. 2005/06:192 5 (2004/05:RRS7) angående statens stöd till idrottsrörelsen och folkbild- ningen till riksdagen. Riksdagen tillkännagav som sin mening att re- geringen tydligare redovisar för riksdagen hur folkbildningen och idrotts- rörelsen utnyttjar de bidrag som staten varje år beviljar (bet. 2004/05:KrU6, rskr. 2004/05:197). Propositionen bygger på en överenskommelse mellan den social- demokratiska regeringen och vänsterpartiet. Prop. 2005/06:192 6

3

Bakgrund

Prop. 2005/06:192

3.1

Folkbildningen 

18682005

Tiden fram till 1991 Det organiserade folkbildningsarbetet i Sverige har gamla anor. Den första folkhögskolan grundades år 1868 och antalet skolor är i dag uppe i 148. Studieförbunden har växt fram under 1900-talet.

Folkbildningen har formats med nära anknytning till de traditionella folkrörelserna och är ett viktigt inslag i det moderna samhällets framväxt. Folkbildningen och människors bildningsarbete sprang fram ur en strävan efter att kunna påverka och förändra samhället och den egna livs- situationen. Historiskt sett har folkbildningen varit ett redskap för olika grupper i deras ambition att förbättra sin situation i samhället. Med tiden har det skett en utveckling där folkbildningen och bildningsarbetet kommit att anpassas till nya behov och nya förutsättningar. Det offentliga har även kommit att ta över ansvaret för stora delar av verksamhetens finansiering. Staten, kommunerna och landstingen har därmed också fått inflytande över verksamhetens organisering och inriktning. Folkbildningen är en unik nordisk företeelse. Självfallet har ut- vecklingen tagit sig olika uttryck i de nordiska länderna, men det finns flera gemensamma karaktärsdrag. Perioden 19911998

År 1991 fattade riksdagen ett beslut som innebar en markant förändring av ansvarsfördelningen mellan staten och folkbildningen. Den om- fattande statliga reglering som gällt tidigare ersattes av ett system med målstyrning. Riksdagen och regeringen skulle hädanefter fastställa de övergripande målen och motiven för det statsbidrag som tilldelades folk- bildningen årligen. Inom angivna gränser skulle sedan studieförbund och folkhögskolor själva formulera verksamhetens mål. Ansvaret för bidrags- fördelning, administration, organisation samt uppföljning och ut- värdering av folkbildningen ålades det nyskapade Folkbildningsrådet (FBR). Folkbildningsrådet bildades av Folkbildningsförbundet (FBF), Rörelsefolkhögskolornas intresseorganisation (RIO) samt Landstings- förbundet. Till följd av 1991 års riksdagsbeslut övergick således folkbildningen från att i hög grad vara inordnad i den statliga förvaltningen till en form av självstyre och egenförvaltning inom ramen för statens mål och rikt- linjer. Förändringen innebar likaså att styrelsen för varje enskilt studie- förbund och folkhögskola fick ett tydligare och större ansvar för den egna verksamheten än vad som tidigare varit fallet. Förändringarna inom statsbidragssystemet innebar att de två tidigare detaljreglerade anslagen till studieförbund och folkhögskolor ersattes med ett samlat anslag utan detaljreglering. År 1996 tillsattes den första statliga utvärderingen av folkbildningen (SUFO 96). Det var den dittills sannolikt mest omfattande granskningen och genomlysningen av svensk folkbildning. I sitt arbete vände sig ut- redaren till forskare vid olika lärosäten och initierade forskningsprojekt 7 med inriktning på studieförbundens och folkhögskolornas verksamhet. Metoden innebar en utvärdering baserad på utomstående, oberoende be- dömningar. Det skedde också ett närmande mellan forskare och folk- bildning, där båda parter kunde dela med sig av värdefull kunskap och erfarenhet. SUFO 96 koncentrerade sitt arbete på studieförbunden och berörde i mindre utsträckning folkhögskolorna. Skälet var främst att kunskapen om studiecirkelverksamheten och cirkeldeltagarna upplevdes som mindre omfattande än kunskaperna om folkhögskolan och dess verksamhet. Ett annat skäl var att cirkelverksamheten berör ett avsevärt större antal människor än folkhögskoleverksamheten. Av resursskäl avstod ut- redningen från att mer ingående studera bland annat studieförbundens kulturverksamhet, den pedagogiska processen samt folkbildnings-verk- samhet för funktionshindrade. I sina slutsatser konstaterade SUFO 96 att beräkningar gav vid handen att uppemot 20 procent av befolkningen årligen deltog i studiecirkel- verksamheten och några få procent i folkhögskolornas verksamhet. Del- tagarna var generellt sett mycket nöjda med resultaten av studierna. Folkbildningen kan även sägas ha betytt mycket för den allmänna kun- skapsnivån liksom för kulturlivet. SUFO 96 pekade också på värdet av det sociala nätverk, i vardagslivet, som skapats genom främst studie- cirkelverksamheten. Utredningen riktade emellertid också kritik mot vissa delar av verk- samheten. Bland annat konstaterades att studieförbunden borde kunna göra mer för att öka deltagandet bland korttidsutbildade, invandrare och arbetslösa, dessutom borde såväl kvalitet som ambitionsnivån i vissa hantverkscirklar ses över samt tydliggöra den ideologiska profilen för deltagarna. Folkhögskolorna borde göra det möjligt för deltagarna att utöva större inflytande över verksamheten och dess innehåll och upplägg. Viss kritik riktades också mot Folkbildningsrådet. Under 1990-talet kom olika statliga åtgärder inom vuxenutbildnings- och arbetsmarknadsutbildningsområdet att ställa nya krav men åt- gärderna erbjöd också nya möjligheter för folkbildningen. Folkbildning som uppdragsutbildning blev allt vanligare. Andra aktörer i omvärlden fick också upp ögonen för folkbildningen som en intressant samarbets- partner, vilket innebar nya kontakter för studieförbund och folkhög- skolor. Folkbildningen kom också att använda sig av nya finansierings- former i större utsträckning, såsom medel från olika projekt inom EU liksom skilda typer av uppdragsutbildningar. Tiden efter 1998 I propositionen Folkbildning (prop. 1997/98:115) framhöll regeringen att den principiella synen på folkbildningen, i allt väsentligt låg fast. Riks- dagen skulle fastställa de övergripande målen och motiven för att bevilja statsbidrag till folkbildningen och inom angivna ramar formulerade studieförbund och folkhögskolor sedan målen och riktlinjerna för verk- samheten. Med utgångspunkt i resultaten och slutsatserna från den första statliga utvärderingen av folkbildningen (SUFO 96) gjorde regeringen i propo- sitionen bedömningen att folkbildningen genomfört en verksamhet som Prop. 2005/06:192 8 låg i linje med statens övergripande mål. Studieförbund och folkhög- Prop. 2005/06:192 skolor hade också genomfört en verksamhet som till sin omfattning mot- svarade vad staten kunde förvänta sig utifrån tilldelat statsbidrag. Re- geringen konstaterade att det, mot denna bakgrund, var motiverat att ge folkbildningen fortsatt stöd. En förändring var att syftena med stats- bidraget till folkbildningen, fastlagda av riksdagen 1991, utökades. Re- geringen slog fast att statsbidraget hädanefter skulle ges ytterligare två syften. Det skulle dels bidra till att stärka och utveckla demokratin, dels bidra till att bredda kulturintresset i samhället, till ökad delaktighet i kulturlivet, till kulturupplevelser och slutligen till eget skapande. Ytter- ligare en markering var att arbetslösa tillkom som en viktig målgrupp för folkbildningens verksamhet. Folkbildningsrådet gavs ett fortsatt ansvar för att fördela statsbidraget till studieförbund och folkhögskolor utifrån övergripande mål. Den tidigare bestämmelsen om att folkhögskolans undervisning väsentligt skulle skilja sig från undervisningen i det offent- liga skolväsendet och inom högskolan togs bort som särskilt villkor för statsbidrag. Riksdagen beslutade i enlighet med regeringens förslag (bet. 1997/98:KrU17, rskr. 1997/98:258).

3.2

Folkbildningens verksamhetsutveckling

För att ge en mer heltäckande bild av folkbildningens utveckling, med tyngdpunkt på tiden från 1991 och framåt, bör verksamheten även be- skrivas utifrån kvantitativa termer. Avsnittet är en jämförelse mellan åren 1991, 1997 och 2004/05. Studieförbunden Budgetåret 1990/91 fanns 11 statsbidragsberättigade studieförbund. Under perioden 19912005 har några studieförbund gått samman och ett studieförbund har bytt namn. Sveriges kyrkliga studieförbund (SKS) bytte 2002 namn till Sensus studieförbund. Två studieförbund har under perioden gått samman med Sensus studieförbund; KFUK-KFUM:s studieförbund i maj 2002 och Tjänstemännens Bildningsverksamhet (TBV) i oktober 2004. Det gemen- samma namnet är fortsättningsvis Sensus studieförbund. Sensus studie- förbund har också ett samarbete med Ibn Rushd, ett muslimskt studie- förbund, som inte uppbär statsbidrag. Frikyrkliga studieförbundet (FS) bytte i april 2003 namn till Studieförbundet Bilda för kyrka och sam- hälle. Vid utgången av 2005 fanns det nio statsbidragsberättigade studie- förbund, med sammantaget omkring 270 anslutna medlems- organisationer. Sett till alla typer av arrangemang (studiecirklar, kulturprogram och annan gruppverksamhet) märks en mycket tydlig ökning av verksam- heten sedan 1991. Dock har antalet studiecirklar minskat (Diagram 1). 9

Diagram 1 Antal arrangemang och antal studiecirklar 1991, 1997,

Prop. 2005/06:192

2005

700000

603400

600000

537600

476600

500000

400000

343000

335000

292500

300000

200000

100000

0

1991

1997

2005

 Antal arrangemang totalt

 Antal arrangerade studiecirklar

(Källa: Regeringens proposition 1997/98:115 Folkbildning och Folkbildningsrådets årsredovisning

2005)

Diagram 2 Antal deltagare i studieförbundens verksamhet 1991,

1997 och 2005

20

18,6

17,8

18

i miljoner

16

14

14

12

deltagare

10

8

Antal

6

4

2

0

1991

1997

2005

(Källa: Regeringens proposition 1997/98:115 Folkbildning och Folkbildningsrådets årsredovisning 2005) Av Diagram 1 framgår förändringen av det totala antalet arrangemang med statsbidrag, liksom det totala antalet studiecirklar. Man kan också konstatera en ökning av antalet deltagare i studieförbundens verksamhet (Diagram 2). 10 Antalet deltagare per cirkel ökade mellan 1991 och 1997 med 0,2 till Prop. 2005/06:192 8,5 och antalet studietimmar per cirkel ökade med 3,4 till 36,6 studie- timmar. Studieförbunden tenderade alltså att anordna allt längre studie- cirklar. Från 1997 till 2005 har utvecklingen delvis varit en annan. An- talet deltagare per cirkel har sjunkit med 0,5 till 8,0. Däremot har antalet studietimmar per cirkel fortsatt att öka och var vid utgången av 2005 uppe i 40,4. Diagram 3 ger en bild av fördelningen mellan män och kvinnor i studiecirkelverksamheten, uppdelad på olika huvudämneskategorier, år 2004. Detta var sista året som huvudämnena uppdelade på kön redo- visades. Diagram 3 Studiecirkelverksamhetens deltagare uppdelade på män och kvinnor inom olika huvudämnesområden 2004 (Källa: Folkbildningsrådets årsredovisning 2004) För 2005 finns uppgifter om könsfördelningen för de tio underämnen som samlade störst antal deltagare. Uppgifterna framgår av diagram 4. 11 Diagram 4 Underämnen med störst antal deltagare uppdelade på Prop. 2005/06:192 kön 2005 (Källa: Folkbildningsrådets årsredovisning 2005) Könsfördelningen i studiecirklarna har varit i stort sett oförändrad sedan början av 1990-talet. År 1991/92 var 57 procent av cirkeldeltagarna kvinnor, 1997 var 58 procent kvinnor och 2005 var 58 procent kvinnor. I Tabell 1 sammanfattas vissa uppgifter rörande studieförbundens kultur- program. Under perioden märks en klar ökning av antalet besökare lik- som av antalet medverkande. I tabellen finns även uppgifter angående antal program med sång och musik samt deras andel av det totala antalet program. Tabell 1 Studieförbundens kulturprogram 1991, 1997 och 2005

1991

1997

2005

Antal kulturprogram

88 000

164 000

237 600

Antal besökare vid

10,7

14,5

15,5

kulturprogram (miljoner)

Antal medverkande/agerande

646 000

940 000

1 074 000

Antal program med sång och musik

48 000

62 000

78 000

Sång och musik som andel av

46 %

38 %

33 %

det totala antalet program

(Källa: Regeringens proposition 1997/98:115 Folkbildning och Folkbildningsrådets årsredovisning 2005) 12

Folkhögskolorna

Prop. 2005/06:192

Under budgetåret 1990/91 fanns sammanlagt 128 statsbidragsberättigade folkhögskolor i Sverige. Efter beslut av Folkbildningsrådet tillkom under 1990-talet ytterligare 21 folkhögskolor. En folkhögskola har lagts ned och två folkhögskolor har gått samman till en. Sammanlagt fanns det därmed totalt 147 folkhögskolor 1997. Antalet folkhögskolor uppgick år 2005 till 148. Vissa förändringar har skett vad gäller fördelningen mellan olika typer av huvudmän för folkhögskolorna. Mellan 1997 och 2005 har det skett en förskjutning, så till vida att de rörelseanknutna folkhögskolorna har ökat medan de skolor som har landsting eller regioner som huvudman minskat något. Antalet med kommunal huvudman är i stort sett oför- ändrat. Diagram 5 visar hur folkhögskolorna fördelar sig efter typ av huvudman. Diagram 5 Folkhögskolor fördelade efter typ av huvudman

120

104

98

100

folkhögskolor

80

60

1997

2005

46

Antal

43

40

20

2

1

0

Rörelseanknutna

Landsting

Kommun

(Källa: Regeringens proposition 1997/98:115 Folkbildning och Folkbildningsrådets hemsida www.folkbildning.se/page/9/folkhogskolor) Omkring hälften av de nya skolorna låg 1997 i storstadsområdena, Stockholm, Göteborg och Malmö, ca 25 % i medelstora städer och reste- rande på landsbygden. År 2005 fanns av de totalt 148 folkhögskolorna 31 procent i storstäder, förortskommuner och pendlingskommuner, 18 pro- cent i större städer samt 51 procent i övriga kommuner. Av Tabell 2 framgår hur folkhögskolorna är fördelade geografiskt. Figuren visar också hur befolkningen, i åldersspannet 20 64 år, fördelar sig på samma kommunuppdelning. 13

Tabell 2 Folkhögskolornas geografiska fördelning, deltagar-

Prop. 2005/06:192

veckor per kommungrupp samt befolkningsfördelning

per kommungrupp

Storstäder, förorts-

kommuner och

pendlings-

Större

Övriga

kommuner

städer

kommuner

Antal folkhögskolor

46

27

75

i procent av totalen

31

18

51

Deltagarveckor i procent av

långa kurser

35

22

43

Befolkningen 20 - 64 år

i procent

40

28

32

(Källa: Sveriges kommuner och landsting, 2005) De allmänna behörighetsgivande kurserna på grundskole- och gymnasie- nivå minskade under perioden 19911997 från ca 11 000 till ca 10 000 deltagare årligen. År 2005 uppgick antalet deltagare till ca 7 400 årligen . De särskilda profilerade kurserna, oftast på eftergymnasial nivå, ökade däremot i omfattning under perioden 1991 till 1997 från 9 000 deltagare till ca 11 000. De särskilda kurserna samlade 2005 ca 12 900 deltagare. För folkhögskolornas korta kurser kan noteras att antalet deltagare hållit sig i stort sett konstant sedan 1997. Antalet deltagarveckor har dock minskat, om än i klart mindre omfattning än mellan 1991 och 1997 (Diagram 6). Diagram 6 Antal kortkursdeltagare och antal deltagarveckor 1991, 1997 och 2005

250 000

200 000

200 000

150 000 150 000

150 000

150 000

100 000

100 000

100 000

50 000

0

1991

1997

2005

 Antal deltagare

 Antal deltagarveckor (Källa: Regeringens proposition 1997/98:115 Folkbildning och Folkbildningsrådets årsredovisning 2005) 14 I likhet med studieförbundens cirkelverksamhet, tenderar köns- Prop. 2005/06:192 fördelningen för folkhögskolornas kurser att vara i stort sett oförändrad. Diagram 7 illustrerar deltagarna, på folkhögskolans långa och korta kurser, uppdelade på kön.

Diagram 7 Könsfördelning på folkhögskolornas långa och korta

kurser

100%

90%

80%

37%

35%

43%

43%

70%

60%

50%

Män

Kvinnor

40%

30%

63%

65%

57%

57%

20%

10%

0%

Långa kurser

Långa kurser

Korta kurser

Korta kurser

1997

2005

1997

2005

(Källa: Regeringens proposition 1997/98:115 Folkbildning och Folkbildningsrådets årsredovisning 2005) Statsbidraget till folkbildningen Statsbidragets utveckling, såväl det allmänna statsbidraget i löpande priser som det sammanräknade anslaget (inklusive arbetsmarknads- åtgärder) till Folkbildningsrådet, åskådliggörs i Diagram 8. Ökningen från 1994/95 av det allmänna statsbidraget hänför sig till den årliga pris- och löneomräkningen. 15 Diagram 8 Det allmänna statsbidraget och det totala statsbidraget Prop. 2005/06:192 via FBR

3 000 000

2 500 000

2 000 000

Tkr

1 500 000

1 000 000

Allmänt statsbidrag

Totalt bidrag via

500 000

FBR

0

3/94

4/95

5/96

7

8

9

00

01

02

03

04

05

9

9

9

19

19

19

20

20

0

0

0

0

2

2

2

2

9

9

9

1991/921992/93

19

19

(Källa: SUFO 2 samt Folkbildningsrådets årsredovisning 2005)

Kommunernas och landstingens bidrag Stödet från kommuner och landsting har minskat sedan 1991. Kommunernas bidrag till studieförbunden uppgick år 1991 till 663 mil- joner kronor. År 2005 hade bidragen i löpande priser minskat till 405 miljoner kronor. Under perioden 19912005 minskade kommunernas allmänna bidrag till studieförbundens folkbildningsverksamhet, i absoluta tal, med 258 miljoner kronor eller nästan 39 procent. Utöver stödet till de kommunägda folkhögskolorna är kommunernas bidrag till folkhögskolan obetydligt. Landstingens bidrag till studieförbunden uppgick under år 1991 till 323 miljoner kronor. År 2005 var bidraget 290 miljoner kronor. Under perioden 19922005 har landstingsbidragen minskat med cirka 33 miljoner kronor, eller 10,1 procent, i absoluta tal. År 1999 var lands- tingens bidrag till folkhögskolorna 430 miljoner kronor och år 2005 var bidraget 464 miljoner kronor, dvs en ökning med 7,9 procent. SUFO2:s analys av kostnadsutvecklingen och dess konsekvenser för studieförbund och folkhögskolor redovisas i sammandrag i bilaga 3.

4

Utgångspunkter för regeringens över- väganden

Folkbildningen är en omistlig del av det svenska samhället. I snart ett- hundrafemtio år har folkbildningen samlat deltagare på folkhögskolor och i studieförbund. I dag innefattar folkbildningen årligen över två och 16 en halv miljoner deltagare i studiecirklar, etthundrasjuttiofemtusen del- tagare i korta och långa kurser på folkhögskolor, över 12,7 miljoner studietimmar och cirkelverksamhet i alla kommuner. Folkbildningens historia är en historia om kunskapens makt och vittnar om gruppers och individers förmåga att genom folkbildningens organisationer av egen kraft kan hävda sin ställning i samhället. Folkrörelser, föreningar och organisationer har under alla år använt sig av folkbildningen för att stärka och utveckla det ideella arbetet. Såväl arbetarrörelsen, nykterhetsrörelsen som frikyrkorörelsen använde sig i stor utsträckning av folkbildningen för att skola sina medlemmar och utveckla organisationerna. Utan folk- bildningen hade folkrörelserna varit svagare och nått betydligt färre. Folkbildningen växte fram ur människors och gruppers egna behov av bildning och utbildning. Genom ideellt arbete och bred uppslutning kring de grundläggande bildningsidéerna fick folkbildningen en avgörande roll för landsbygdsbefolkningens och arbetarklassens tillgång till kunskap i slutet av 1800-talet och början av 1900-talet. Trots att folkbildningen startade som helt egen finansierad verksamhet är i dag staten och kommunerna och landstingen huvudsakligt ansvariga för folkbildningens finansiering. Statens stöd till folkbildningen bygger på insikten att folk- bildningen tjänar samhällsnyttan. Sedan 1991 är folkbildningen fri från staten. Det innebär att staten anger syften för hur statsbidraget skall an- vändas men att folkbildningens aktörer själva bestämmer hur dessa syften skall uppnås och hur statsbidraget skall fördelas. Denna ordning har fungerat väl. Det är dock rimligt att staten anger vissa grundläggande uppgifter för folkbildningen som motiv för statens stöd. Denna propo- sition syftar till att fastställa dessa. Folkbildningen växte fram i industrisamhällets ungdom. Den har haft en anmärkningsvärd förmåga att anpassa sig till samhällets förändringar. Dessa förändringar pågår oavbrutet och upplevs i dag vara snabbare än tidigare. De metoder, medel och verksamheter som har varit ändamåls- enliga i skiftet mellan 1900- och 2000-talen kan snabbt förlora i relevans. En av folkbildningens största utmaningar är att möta den nya tiden med dess värderingar, dess livsstilar, dess arbetsliv samt dess kulturella och religiösa mångfald på ett sådant sätt att människors behov av bildning, utbildning och kultur kan mötas. Den försvagning av särskilt studieförbundens ekonomi, som är en följd bl.a. av de minskande kommunala bidragen, har medfört att avgifterna för att delta i en studiecirkel numera kan vara ganska höga. Därmed be- gränsas möjligheterna att deltaga, för dem som i särskilt hög grad skulle gynnas av studiecirkelverksamheten, nämligen dem med kortast ut- bildning och störst ekonomisk eller social utsatthet. Mängden och värdet av de samlade folkbildande insatser som görs i Sverige överstiger folkbildningens verksamhet inom folkhögskolor och studieförbund. Till detta bidrar bl.a. teatrar såsom Riksteatern, folkbiblio- teken i landets alla kommuner, de statliga och länsvisa museerna och Utbildningsradion. Dessutom skall programverksamheten inom radio och TV i allmänhetens tjänst som helhet präglas av folkbildningsambitioner. Därutöver finns föreningar och organisationer som i annan form än studiecirklar och folkhögskolekurser bidrar till den samlade bildnings- verksamheten. Folkhögskolor och studieförbund är många gånger det idémässiga navet i denna verksamhet. Prop. 2005/06:192 17 Regeringens överväganden och förslag i denna proposition avser folk- Prop. 2005/06:192 bildningen i den del som finansieras över statsbidraget till folkbild- ningen.

4.1

Folkbildningen stärker demokratin

Bakgrund Dagens samhälle präglas av snabb omställning. Den globala marknads- och kunskapsekonomin, den utökade informationshanteringen och allt fler och mer komplicerade forum för inflytande kräver mycket av varje enskild individ. Vissa upplever en maktlöshet som är svår att ta sig ur. För 150 år sedan var det landsbygdens folk som behövde ökade kun- skaper för att utvecklas. I början av 1900-talet var folkbildningen och studiecirkeln ett verktyg för arbetarklassen för att värna sina intressen i samhällsutvecklingen. I dag är folkbildningens utmaning liknande. Kulturellt, socialt och demokratiskt deltagande beror i allt högre grad på kunskapsnivå. Folk- bildningen kan bidra till att minska kunskaps- och klassklyftorna.

4.1.1

Folkbildningen bidrar till att öka människors makt över sin egna liv

Egenmakt är att ta makten över sitt eget liv, i bostadsområdet, på ar- betsplatsen och i vardagen. Med ökad egenmakt kan man påverka så att oönskade maktfaktorer i det omgivande samhället blir mindre betydelse- fulla i den egna vardagen. Ökad egenmakt bryter vanmakt. För sam- hällsmedborgare som upplever maktlöshet i sin egen vardag kan en folk- bildningsmässig verksamhet bidra till att medvetandegöra individen om sin sociala, kulturella och ekonomiska livssituation. Med nya kunskaper, ökat självförtroende och sociala nätverk stöds deltagaren att hitta möjlig- heter att bryta vanmakten och får mod att delta i och forma de samman- hang som påverkar hans eller hennes egen livssituation. God folkbildning har positiva effekter som är större än vad som anges som kursens eller studiecirkelns rubrik. Detta mervärde är direkt kopplat till den lärprocess som folkbildningen i alla år värnat. En folkbildnings- mässig verksamhet utgår från individens behov och tar hjälp av gruppens samlade resurser med den gemensamma insikten att alla kan bidra. Denna insikt skapar grogrund för en lärprocess som innebär att gruppen tillsammans formar såväl studiernas mål som dess former. Alla i gruppen väljer sin nivå och gruppen anpassar sig för att tillgodose varandras behov. Detta är i grunden ett demokratiskt förhållningssätt, som när det fungerar stärker den enskilda deltagarens förmåga att i en grupp intera- gera och fatta demokratiska beslut. Det är i en verksamhet med sådana förtecken som egenmakten stärks. Det gör att en folkbildningsmässig verksamhet oavsett kurs- eller studiecirkelrubrik bidrar till att stärka deltagarnas egenmakt. Studieförbunden och folkhögskolorna har alltid burits upp av människor och föreningar som vill stärka sin ställning i samhället från en i början utsatt position. Denna långa tradition återspeglar folkbildningens 18 ambition; att hela tiden se de grupper som är mest utsatta i samhället och arbeta för att lyfta dessa människor, socialt, ekonomiskt och kulturellt. Folkbildningen kan således bidra till att bryta utanförskap. Folkbildningen söker själva upp dem som har fått minst. Till viss del nya, till viss del återkommande grupper känner maktlöshet, upplever utanförskap och brist på inflytande. Folkbildningen har alltid varit en kraft för att motverka klassamhället. Skillnader i inkomster, utbildnings- nivå, hälsa och möjlighet till demokratiskt deltagande visar att klyftorna i samhället fortfarande är allt för stora. Fortfarande står grupper utanför arbetsmarknaden och välfärden. Diskriminering och utanförskap baserat på kön, religiös eller etnisk bakgrund, funktionshinder eller sexuell lägg- ning komplicerar dessutom problematiken. Folkbildningen strävar efter att ge mest till dem som fått minst, att skapa bildning för och tillsammans med dem som är mest missgynnade. Folkbildningen har en kompensatorisk uppgift, att utjämna genom bildning.

4.1.2

Folkbildningen bidrar till samhällsutvecklingen

Folkbildningen kan erbjuda mötesplatser för människor och fungera som en arena för diskussioner kring samhällets stora framtidsfrågor och ut- maningar. Folkbildningen har alltid varit en aktiv samhällsaktör. Folk- högskolornas och studieförbundens verksamhet ger deltagarna beredskap för att kunna delta i samhällsutvecklingen. Folkbildningen är mån om att skapa lärsituationer som stimulerar till handling och deltagande såväl inom som utom verksamhetens väggar. Inte minst ger folkbildningen kortutbildade och andra eftersatta grupper möjligheter att utvecklas. Nya rörelser hittar också sin plats inom folkbildningen, kvinno-, miljö- och den nya globaliseringsrörelsen är bara några exempel. Folkbildningen är alltså viktig inte bara för det demokratiska samtalet utan också för den demokratiska handlingen. Många kurser och studie- cirklar är mycket praktiskt inriktade. Deltagare på kurser om den globala utvecklingen ges inte sällan möjlighet att besöka fattigare länder och om- råden för att därigenom bättre kunna förstå fattiga människors perspektiv på sin egen utveckling och fattigdomens många dimensioner. Många studieförbund har projekt och till och med kontor i andra länder för att kunna bidra till en internationell utveckling. Många miljöcirklar in- begriper praktiska moment som direkt stärker den hållbara utvecklingen. Folkbildningen är en viktig faktor för att skapa en attraktivare livsmiljö och bidrar därigenom till en hållbar utveckling på många platser i landet. Folkbildningens räckvidd är världsomfattande. Samtidigt spelar folk- bildningen ofta en viktig roll för det lokala samhället. Deltagarna i folk- bildningen uppmuntras till att delta i det offentliga samtalet. På folk- högskolor ordnas lokala seminarier och debatter. Studieförbundens seminarieverksamhet har växt explosionsartat de senaste åren. Folk- bildningen deltar ofta i en vital demokratisk debatt, i större städer och särskilt på mindre orter. På så sätt finns folkbildningen i människors medvetande och som lärmiljö. Ett levande och omfattande kulturliv är avgörande för vår sam- hällsutveckling. Kultur får inte enbart vara för de bemedlade, eller för Prop. 2005/06:192 19 dem som bor i storstäder. Kulturlivet måste vara tillgängligt för alla. Prop. 2005/06:192 Folkbildningen bidrar till att bredda kulturintresset i samhället och till att vidga deltagandet i kulturlivet. Folkhögskolor och studieförbund skall agera som lokala och regionala arenor där deltagare inte bara konsumerar kultur utan också skapar kultur. Folkbildningen är också en central part i arbetet med lokal utveckling i hela landet. Genom folkbildning stärks individerna i partnerskapet mellan ideell, offentlig och privat sektor. Detta partnerskap är viktigt för en hållbar regional och lokal utveckling.

4.1.3

Folkrörelsen är en grundsten i den svenska folkbildnings- traditionen

Det svenska föreningslivet engagerar flera miljoner människor i alla åldrar. Föreningar, folkrörelser och liknande sammanslutningar av med- borgare är viktiga företrädare för olika grupper och intressen i samhället. Ett starkt föreningsliv som ger människor möjligheter till inflytande och delaktighet utgör en viktig förutsättning i ett demokratiskt samhälle. Det bildningsarbete som folkbildningen svarar för inom ramen för folkrörelseengagemanget är unikt. Den utbildningsverksamhet som finns inom det offentliga utbildningsväsendet tar sin utgångspunkt i att eleven eller den studerande är en samhällsmedborgare som har vissa rättigheter för att få delta och vissa skyldigheter under utbildningen. Den folk- bildningsmässiga verksamhet som initieras av föreningar tar sin ut- gångspunkt i den specifika folkrörelsens syften och förutsättningar. På så sätt kopplas deltagarens vilja och ansvar till den specifika föreningens mål och verksamhet. Detta gör att det finns skillnader inom den verk- samhet som den samlade folkbildningen bedriver som också måste anses vara unik. Folkbildningen är således så nära knuten till folkrörelserna att den själv får karaktär av folkrörelse. De människor som bär upp folk- rörelserna bär också upp folkbildningen Dess existensberättigande bygger på förmågan att samla människor kring syften som varken ryms inom den offentliga eller privata sektorn och som hämtar sin kraft ur deltagarnas egna erfarenheter. Det är när folkbildningen tappar sin för- måga att engagera på ideell basis som den riskerar att bli en utbildnings- producent som vilken annan aktör som helst. Det är genom Föreningss- verige som folkbildningen hämtar sin näring. Folkbildningen arbetar aktivt för att bryta utanförskapet bland personer med utländsk bakgrund. Dock är representationen av personer med ut- omnordisk härkomst i ledande skikt inte tillräcklig. Verksamhet som be- drivs av folkbildningen för att stärka egenmakten hos personer med ut- ländsk bakgrund kan komma att ses som åtgärder som görs för dem om inte deras representation på beslutande nivåer blir bättre.

4.2

Livslångt lärande för alla

Folkbildningen hämtar styrka i sin mångfald. Eftersom lärandet i folk- bildningen utgår från gruppens samlade ambitioner och resurser är det 20 viktigt att folkbildningen försöker göra det möjligt för alla att vara med. För att klara detta måste folkbildningen vara öppen mot alla delar av samhället, verka för att nå grupper och individer som inte känner till folkbildningen och undvika att skapa strukturer eller en samlad verk- samhet som utesluter någon. Frivilligheten möjliggör att människor med olika bakgrund, olika intressen och olika ambitioner kommer ihop för att lära gemensamt. Vissa grupper har ett större behov av olika flexibla utbildningsformer än andra. I vårt utvecklade kunskapssamhälle där alla ungdomar upp- manas påbörja gymnasiala studier och där nästan hälften av en årskull går vidare till högskolan finns risk för ökade kunskapsklyftor. Folk- bildningen är många gånger en utväg för dem som inte klarat av eller velat delta i det reguljära utbildningsväsendet. Särskilt märks detta i folkhögskolornas verksamhet. Folkhögskolornas vilja att se hela individen, att sätta in verksamheten i ett socialt sammanhang, att arbeta med att stärka den enskilda individens självkänsla och inte enbart kun- skapsuppbyggnaden gör att de är särskilt skickade att erbjuda lärande för dem som har dåliga erfarenheter av det reguljära utbildningsväsendet. En grupp av deltagare som har växt i andel de senaste åren är ung- domar som inte påbörjat eller som inte fullföljt studierna i gymnasie- skolan. I folkhögskolan finner många av dessa ungdomar en väg tillbaka till lärandet. Folkbildningen måste klara av att skapa ett lärande för dem som har allra störst behov utan att likrikta gruppens sammansättning. Utbildningsnivåerna varierar över landet och är generellt sett lägre i gles- och landsbygder än i tätorterna, särskilt bland de yngre. Det finns alltså risk att utbildningsklyftorna på sikt ökar. Detta är bekymmersamt i en tid då utbildning och kompetens betonas som viktiga för hållbar ut- veckling och tillväxt. Många människor påbörjar också studier senare i livet och då kan det krävas alternativa vägar för kunskapsinhämtning. Folkbildningen bidrar till att utjämna utbildningsklyftorna på många sätt. Genom t.ex. den allmänna kursen på folkhögskolan, ABF-skolan eller studiecirklar i svenska, engelska och matematik erbjuder folkbild- ningen utbildning som mycket tydligt kompenserar för tidigare kort ut- bildning. Men folkbildningen erbjuder också yrkesutbildning som i vissa fall inte återfinns i andra delar av utbildningsväsendet, och rekryterar därmed nya grupper till lärandet. Utbildning och kunskap är i hög grad samvarierande med deltagande på arbetsmarknaden. Utan relevanta och nya kunskaper är det svårt att hävda sig som arbetssökande, oavsett bransch och nivå. För folkbild- ningen är det angeläget att rekrytera och stimulera dem som står allra längst från utbildning och bildning. Det är oftast också samma personer som står allra längst från arbete. Folkbildningen när den lyckas med sin uppgift stärker arbetslösas förmåga att etablera sig på arbetsmarknaden. Folkbildningen har alltid verkat parallellt med rådande utbildnings- system. För etthundra år sedan var folkhögskolorna och studiecirklarna den enda vägen till kunskap för stora grupper. I dag ser det annorlunda ut. För att skapa tydlighet för dem som söker möjligheter till lärande i vuxen ålder krävs större samverkan mellan alla olika delar av vuxnas lärande, som högskola, kommunernas vuxenutbildning och folkbildning. Inom vuxenutbildning arbetar många kommuner och regioner med att skapa en infrastruktur för vuxnas lärande, där lärcentrum ofta är metoden Prop. 2005/06:192 21 för att samla alla relevanta resurser. Det finns anledning för såväl folk- Prop. 2005/06:192 högskolor och studieförbund att delta mer i skapandet av denna kommu- nala infrastruktur. Alla aktörer, och framförallt alla medborgare som tar del av dessa aktörers tjänster, har att vinna på samverkan.

4.3

Folkbildningen stärker enskilda individers personliga utveckling

Folkbildningen möjliggör för människor att utveckla sig. Folkhögskolans kurser och studieförbundens studiecirklar är arenor för människor att komma samman utanför familj och arbete. Att träffa människor, att få nya kunskaper, att röra sig i nya miljöer bidrar till den enskilda del- tagarens utveckling. I vår tillväxtorienterade kunskapsekonomi är det viktigt att alla in- divider kan få de kunskaper de behöver för att klara såväl arbetsliv som samhällsliv. Det är det offentliga utbildningsväsendets huvuduppgift. Ser man folkbildningens verksamhet ur detta perspektiv kan vissa kurser och studiecirklar förefalla onödiga. Men folkbildningen har inte samma huvuduppgift. Folkbildningen skall stärka demokratin och bidra till ett livslångt lärande, men också ge alla deltagare möjlighet till personlig utveckling. Folkbildningens omfattande verksamhet visar att det finns en stor uppslutning kring folkbildningen. I ett samhällsekonomiskt perspektiv finns kritik mot folkbildningen för att den inte bidrar till den tillväxt- orienterade kunskapsekonomin, och att stödet till folkbildningen därför bör minskas. I realiteten bidrar folkbildningen till varje enskild del- tagares utveckling. Kurser och studiecirklar inom folkbildningen ger ett mervärde som i princip inga andra aktörer i samhället kan ge. Utan offentlig finansiering kommer kostnaden för den enskilda deltagaren att stiga väsentligt. Stora grupper kommer inte att kunna delta. Därmed undantas de möjlighet att delta i ett lärande som kan bidra till att stärka deras kunskaper och per- sonliga utveckling. Folkbildningen måste vara så pass omfattande, på ett sådant kostnadsläge och med sådan inriktning att alla människor har reell möjlighet att delta.

4.4

Resultatet av utvärderingen

Regeringens bedömning : Statens syften med statsbidraget till folk-

bildningen har i väsentlig mån uppnåtts.

Utredningarna : SUFO 2:s sammanfattande bedömning är att den

verksamhet som studieförbund och folkhögskolor bedriver med

statsbidrag uppfyller de intentioner staten har med bidraget till

folkbildningen. Utvärderingen visar att statsbidragen har stor betydelse

för att verksamheten kommer till stånd. Det finns starka skäl för ett

fortsatt statligt stöd till folkbildningen.

Utvärderingen föranledde inte utredningen att i övrigt lägga några

konkreta förslag.

22

Remissinstanserna : Utredningens slutsatser angående jämställdhet, Prop. 2005/06:192 arbetet med funktionshindrade, Folkbildningsrådets funktion och roller, folkbildningens betydelse för det lokala kulturlivet och arbetet med att stärka och utveckla demokratin får stöd av ett flertal remissinstanser. Ett stort antal remissinstanser stöder slutsatsen att folkbildningen uppfyllt syftet med statsbidraget.

Skälen för regeringens bedömning : Den senaste statliga ut- värderingen av folkbildningen, SUFO 2, kommer till slutsatsen att studie- förbund och folkhögskolor genom sin verksamhet uppfyller statens syften och intentioner med statsbidraget. Utredaren pekar dock på vissa områden där man bedömer att folkbildningen behöver vidta åtgärder för att komma till rätta med olika brister och tillkortakommanden. Studieförbund och folkhögskolor bedriver en mycket varierad studie- bildnings- och kulturverksamhet. Folkbildningen spelar en betydelsefull roll i många människors liv. Den bidrar till att stärka människors självkänsla och samhällsengagemang. Studie- och bildnings- verksamheten svarar för en viktig del av det livslånga lärandet. Verksamheter riktade mot de särskilt prioriterade målgrupperna har en betydande omfattning. Personer med funktionshinder, arbetslösa, invandrare och personer med kort utbildning har i hög grad engagerats. Samarbetet med det lokala kulturlivet är väl utvecklat. Verksamheterna har i stor utsträckning kännetecknats av en fördelningspolitisk profil; att utjämna skillnaderna mellan grupper och personer som lever under olika villkor och med olika förutsättningar. Med utgångspunkt i det breda underlaget för denna proposition gör regeringen bedömningen att det inom ramen för den ordning som ska- pades år 1991 finns utrymme för en del förändringar och förbättringar. Av det följande framgår motiven för och innebörden av de justeringar som regeringen anser vara angelägna. Sammanfattningsvis är det regeringens bedömning att syftena med statens bidrag till folkbildningen i väsentlig mån har uppfyllts. Ett fortsatt statligt stöd är motiverat.

5

Demokrati, lärande och personlig utveckling

 syftet med statsbidraget

Regeringens förslag: Principen att folkbildningens anordnare själva lägger fast målen för verksamheten skall gälla även i fortsättningen. Riksdagen skall endast ange syftena med statens bidragsgivning. De syften som lades fast genom 1998 års riksdagsbeslut skall med ny inbördes ordning och något justerade formuleringar fortfarande gälla, nämligen att folkbildningen skall

stödja verksamhet som bidrar till att stärka och utveckla demo- kratin,

bidra till att göra det möjligt för människor att påverka sin livs- situation och skapa engagemang att delta i samhällsutvecklingen (genom t.ex. politiskt, fackligt, kulturellt eller annat ideellt arbete),

23

bidra till att utjämna utbildningsklyftor och höja bildnings- och utbildningsnivån i samhället,

bidra till att bredda intresset för och delaktigheten i kulturlivet.

I stället för de prioriterade målgrupper som angavs i 1998 års beslut skall nu sju verksamhetsområden fastställas för folkbildningen, vilka i särskilt hög grad utgör motiv för statens stöd (avsnitt 5.1-5.7). Folk- bildningen själv skall identifiera målgrupper som är relevanta.

Utredningarna: Ingen av utredningarna föreslår några förändringar av statens syften med sin bidragsgivning till folkbildningens organisationer. SUFO 2 ifrågasätter att särskilda målgruppsbidrag till studiecirklar leder till att studieförbunden rekryterar fler ur dessa grupper och huruvida bi- dragsmodellen leder till integration eller segregation.

Remissinstanserna: Få remissinstanser har lämnat synpunkter på statens syften med statsbidraget till folkbildningen. Nykterhetsrörelsens Bildningsverksamhet (NBV) anser att staten bara bör ange övergripande motiv för statsbidraget. Något fler har yttrat sig över målgrupper och målgruppsbidrag. Älmhults kommun samt Runö och Kvarnby folk- högskolor är positiva till målgruppsbidragen. Medborgarskolan och Folkuniversitetet menar att det nuvarande målgruppsbidraget motverkar integrationssträvanden och att det inte heller främjar kvalitetsaspekter. En principiellt intressant fråga är om alla grupper skall vara med lika mycket. Att vissa grupper inte vänder sig till studieförbunden behöver inte innebära, att det är fel vare sig på grupperna eller på studie- förbunden. Integrationsverket menar att den uppgift som folkbildningen har handlar om hela Sveriges befolkning oavsett etnisk eller kulturell bakgrund och får inte begränsas till cirklar eller kurser som anordnas för vissa målgrupper och som finansieras av staten med särskilda extra medel. Ale kommun anser att studieförbund och folkhögskolor bör bli tydligare i sitt budskap om målgruppsinriktning och särskilt målet att möta nya grupper. Statens institut för särskilt utbildningsstöd (SISUS) (numera Socialstyrelsens institut för särskilt utbildningsstöd), Studie- förbundet Vuxenskolan och Folkuniversitetet föreslår att målgrupps- bidragen till studieförbunden vänds till att bli ett bidrag som kostnads- redovisas för insatser till deltagare med funktionshinder. I detta in- stämmer Specialpedagogiska institutet, Handikappförbunden, Före- ningen för Utvecklingsstörda Barn, Ungdomar och Vuxna (FUB) och Örebro universitet.

Skälen för regeringens förslag

: Genom 1991 års beslut angavs att statens syften för statsbidraget till folkbildningen är dels att stärka människors möjligheter att påverka sin livssituation och skapa enga- gemang att delta i samhällsutvecklingen, dels att utjämna utbildnings- klyftor. Därtill angavs tre prioriterade målgrupper; utbildningsmässigt, socialt eller kulturellt missgynnade personer, invandrare samt personer med funktionshinder. Genom 1998 års riksdagsbeslut tillfördes två syften; att stärka och utveckla demokratin samt att bredda kulturintresset och ökad delaktighet i kulturlivet. Dessutom tillkom arbetslösa som en prioriterad målgrupp. Att fastställa särskilda målgrupper har ansetts vara viktigt för att ut- satta grupper skall garanteras stöd och uppmärksamhet inom folk- bildningen. Samtidigt innebär detta en risk för att det skapas en verk- Prop. 2005/06:192 24 samhetskultur, där dessa grupper ständigt pekas ut som svaga. Dessutom Prop. 2005/06:192 utvecklas samhället fort och behov ändras. Studieförbund och folk- högskolor har olika huvudmän och olika verksamhetsutveckling och har därför också olika förutsättningar att nå grupper. Alla varken kan eller bör bedriva en verksamhet som passar alla. Huvudmännens ideologiska profil skall kunna återspeglas i verksamheten. Behoven skiljer sig dess- utom mellan regioner och grupper och över tid. Att peka ut vissa målgrupper har varit ett viktigt verktyg för att bryta deras utanförskap. Men det har också begränsat folkbildningens poten- tial. I stället bör folkbildningen själv ha i uppgift att identifiera de mål- grupper som är relevanta för respektive organisation och skola för att kunna bidra till att syftena nås. Folkbildningen skall även i fortsätt- ningen sträva efter att nå dem med kort och ofullständig utbildning eller som på andra sätt är utsatta. De enskilda studieförbunden och folk- högskolorna kan genom att anlägga ett underifrånperspektiv själva ta ansvar för att identifiera och rekrytera sina deltagare. Genom uppsökande verksamhet och genom valet av var en aktivitet genomförs kan den eller de prioriterade målgrupperna nås. Regeringen föreslår att staten i stället för att ange målgrupper be- skriver verksamhetsområden, som i särskilt hög grad utgör motiv för statens stöd till folkbildningen. I följande avsnitt (5.25.8) redovisas sju sådana områden. Sedan riksdagen tagit ställning till förslaget avser re- geringen att ändra förordningen (1991:977) om statsbidrag till folk- bildningen i enlighet härmed.

5.1

Den gemensamma värdegrunden

Regeringens förslag: Statens stöd till folkbildningen skall bidra till att

grundläggande demokratiska värden som alla människors lika värde och

jämställdhet mellan könen genomsyrar verksamhetens innehåll, former

och organisation.

Utredningarna: SUFO 2 konstaterar att folkbildningens organisa-

tioner inte skiljer sig från samhället i övrigt vad gäller könsfördelningen

på ledande poster såväl i styrelser som på ledande tjänster. Utredningen

menade också att det är angeläget att man inom folkbildningen medvetet

arbetar för en jämnare könsfördelning i ledande positioner. Forskning

behövs som berör genusperspektiv på folkbildningen. Sådan forskning

kan bidra till fortsatt utveckling och förändring av rådande styrande

strukturer. Folkbildningen bör också utveckla strategier för att förändra

det manligt hierarkiska mönster som nu råder. Det är rimligt att folk-

högskolor och studieförbund bidrar till ökad jämställdhet i samhället,

både genom en intern diskussion och genom kurs-, cirkel- och kultur-

programverksamheten.

Remissinstanserna: Folkbildningsrådet (FBR), Folkbildnings-för-

bundet (FBF), Rörelsefolkhögskolornas intresseorganisation (RIO),

Arbetarnas Bildningsförbund (ABF), Studiefrämjandet, Studieförbundet

Vuxenskolan, Förbundet Vi unga, Runö folkhögskola, Vindelns folk-

högskola och Lantbrukarnas Riksförbund (LRF) instämmer i analysen

och de åtgärder som föreslås i SUFO 2. FBR ser det som angeläget att

25

folkbildningen medvetet arbetar för en jämnare könsfördelning i ledande positioner inom folkbildningen. Folkbildningsförbundet (FBF) anser att det är viktigt att sträva efter jämnare könsfördelning även på andra orga- nisationsnivåer. Riksidrottsförbundet instämmer i utredarens slutsats att bland annat kvinnor bör synliggöras ännu mer i verksamheten. Hög- skoleverket och Sollefteå kommun anser att frågan om jämställdhet bör belysas mer ingående. Örebro universitet menar att det är angeläget att folkbildningen medvetet arbetar för en jämnare könsfördelning i ledande positioner. Studieförbund och folkhögskolor bör också bidra till ökad jämställdhet i samhället. Det finns också behov av fördjupad kunskap och forskning, om folkbildningen, ur ett genusperspektiv. Landstinget i Dalarnas län och Landstinget Västmanland delar utredningens kritik av den nu rådande fördelningen av kvinnor och män på ledande poster. Det är önskvärt att strukturerna förändras. Lärarförbundet instämmer och anser också att resultaten av arbetet bör framgå i studieförbundens och folkhögskolornas kvalitetsredovisning. Uppsala läns bildningsförbund, Västra Sveriges Arbetares folkhögskolor och Hellidens folkhögskola menar att ett starkare jämställdhetsarbete är önskvärt. Man efterlyser väl genomarbetade strategier för att lyfta fram det underrepresenterade könet. Landsorganisationen i Sverige (LO) tycker det är bra att makt- fördelning och genus blir belysta, men menar samtidigt att utredningen drar väl långtgående och kategoriska slutsatser på det underlag som redo- visas. LO delar dock uppfattningen att mer bör göras för ökad jäm- ställdhet på de områden som påpekats.

Skälen för regeringens förslag: Ett av syftena med statens bidrag till folkbildningen är att stödja en verksamhet som bidrar till att stärka och utveckla demokratin. Demokratin byggs i synnerhet i människors sinnen. Att arbeta för att påverka alla människors grundläggande värderingar om bl.a. alla människors lika värde och jämställdhet mellan könen är en viktig del av folkbildningens uppgift. Folkbildningen har sina historiska rötter just i ett sådant arbete. Delvis handlade arbetet i början om demo- kratins former men också om dess innebörd. Att slå vakt om de grund- läggande demokratiska värdena har alltid varit ett genomgående tema i folkbildningsorganisationernas verksamhetsinnehåll och verksamhets- former. Demokratin behöver ständigt förklaras, försvaras och utvecklas. Folkbildningen har fortfarande en viktig roll i detta arbete. Det gäller också i arbetet att förankra de gemensamma demokratiska värdena . Detta är ett avgörande skäl för statens stöd till folkbildningen. Alla folkrörelser måste liksom folkbildningen ta ansvar för att bära samhällets grundläggande värderingar, såväl utåt som internt i den egna verksamheten. Det är med utgångspunkt i deltagarnas egna erfarenheter som verksamheten måste utformas. Folkbildningen uppvisar vissa interna svagheter som den samlat måste bearbeta Folkbildningens organisationer har en formellt demokratisk upp- byggnad. Men som SUFO 2 påpekar får däremot principerna om allas lika värde och jämställdheten mellan könen inte genomslag i ledande funktioner inom folkbildningen. Frånvaron av kvinnor, personer med funktionshinder och personer som inte är födda i Sverige är där på- fallande. Mäns och kvinnors lika värde och lika möjligheter måste återspeglas i valet av verksamhet, verksamheternas innehåll, i verksamhetsformerna Prop. 2005/06:192 26 och i organisationernas uppbyggnad. Detsamma gäller principen om alla Prop. 2005/06:192 människors lika värde. I verksamheter där deltagarna i hög grad utgörs av kvinnor, där villkoren för invandrare, nationella minoriteter och personer med funktionshinder står i centrum och möjligheten till lärande för dem som fått minst inom skolväsendet är prioriterade får givetvis inte de beslutande nivåerna domineras av svenskfödda, välutbildade, medel- ålders män.

5.2

Det mångkulturella samhällets utmaningar

Regeringens förslag: Statens stöd till folkbildningen skall bidra till att

dess organisationer medverkar till att människor med olika bakgrund

möts, får ökad förståelse för varandra och utbyter erfarenheter sins-

emellan så att utanförskap, segregering, konflikter och diskriminering

motverkas.

Utredningarna: SUFO 2 konstaterar att folkbildningen kan bidra till

mer av ömsesidig kunskap och förståelse mellan olika delar av det

mångkulturella samhället. Folkbildningens verksamhet präglas dock i

hög grad av ett svenskt perspektiv där andra erfarenheter och kunskaper

får alltför liten plats.

Invandrargrupperna står så gott som helt vid sidan av de demokratiska

strukturer som styr inom folkbildningen. Studieförbundens och folk-

högskolornas ansträngningar att göra aktiva insatser måste öka för de

nationella minoritetsgrupper som behöver stöd.

Folkbildningens framsyn betonar att folkbildningen skall bidra till att

möjliggöra för människor att fullt ut delta i det svenska samhället och i

den svenska kulturen på sina egna villkor och utifrån sina egna förut-

sättningar. Studieförbund och folkhögskolor skall framstå som mång-

kulturella förebilder genom att i sina egna organisationer spegla det

framväxande mångkulturella samhället både bland deltagare och bland

medarbetare och förtroendevalda.

Remissinstanserna: I dag utmanas gamla perspektiv av en mång-

kulturell samhällsutveckling, anser Lunds universitet. Vill man att del-

tagare med annan kulturell, etnisk och religiös bakgrund deltar i fram-

tidens folkbildning är det nödvändigt med en verksamhet som är foku-

serad på ett lärande som är interkulturellt. Sensus studieförbund saknar

ett perspektiv på integration som bygger på ömsesidigt kulturellt er-

kännande. Resultatet av godhjärtade integrationsinsatser riskerar annars

att förbytas i intolerans och försvarspositioner. Integrationsverket anser

att staten bör upprätta särskilda kriterier för lyckade studieverksamheter

som främjar integration. Folkbildningen bör fördjupa verksamhets-

redovisningen genom att beskriva sina rekryteringsstrategier när det

gäller deltagare med utländsk bakgrund och vilka de aktiva insatserna är

för att rekrytera grupper och individer som inte är organiserade. Ur ett

integrationspolitiskt perspektiv ställer sig verket tveksamt till om verk-

samheten vid folkhögskolorna och studieförbunden helt uppfyller de in-

tentioner som staten har med bidraget. Eskilstuna, Åsa, Färnebo och

Nyköpings folkhögskolor samt Arbetarnas Bildningsförbund (ABF) och

Studieförbundet Vuxenskolan instämmer i kritiken av att det svenska

27

präglar folkbildningen. Landsorganisationen i Sverige (LO), Folk- bildningsrådet, Sensus studieförbund, Studiefrämjandet och Medborgar- skolan menar att folkbildningen är viktigare för integrationen än vad SUFO 2 anger. Arbetet med invandrare och nationella minoriteter är mer mångfacetterat än vad som framgår av SUFO 2:s samlade bedömning. Många remissinstanser instämmer i att det kan göras mycket mer för representationen i beslutande organ av personer med invandrarbakgrund. Hit hör bl.a. Landstinget Dalarna, Rörelsefolkhögskolornas intresse- organisation (RIO), Färnebo folkhögskola, Studieförbundet Vuxen- skolan, Sollefteå kommun, Viskadalens folkhögskola, Arbetarerörelsens folkhögskola i Göteborg, Runö folkhögskola, Tollare folkhögskola, Landsorganisationen i Sverige (LO) och Riksidrottsförbundet (RF). Integrationsverket instämmer i att de demokratiska strukturerna bör präglas av mångfald och föreslår att statistiken differentieras så att man verkligen vet att folkbildningen når ut till alla befolkningsgrupper. Rörelsefolkhögskolornas intresse-organisation (RIO) och medlems- skolorna vill medverka till att stärka de nationella minoriteterna. Lands- organisationen i Sverige (LO) menar att minoritetsgruppernas situation varierar något när det gäller förutsättningar att få till stånd bildnings- och kulturaktiviteter utifrån de olika gruppernas behov. Lärarförbundet framhåller studieförbundens stora erfarenhet när det gäller minoriteter.

Skälen för regeringens förslag: Sverige ser ut på ett annat sätt i dag än i folkbildningens barndom och ungdom. Det finns nästan en miljon människor som är födda i ett annat land. Åtskilliga har bott i Sverige i decennier och många är nordbor. Många som är födda i Sverige har minst en förälder som är född utanför landet. Det mångkulturella sam- hälle som Sverige är i dag bär på stora möjligheter men också stora ut- maningar. SUFO 2 pekar på vissa brister i folkbildningens insatser på detta område. Folkbildningens möjligheter skall vara öppna för alla människor i Sverige. Folkbildningen skall möta samtliga med en positiv syn på en- skilda människors möjligheter och med perspektivet att allas erfarenheter och kunskaper berikar. Att människor med olika etnisk, religiös och kulturell bakgrund möts inom folkbildningen skapar en dynamik i verk- samheten. Folkbildningen kan erbjuda och aktivt verka för möten på mångkulturella arenor. I folkhögskolor och studieförbund skall människor kunna utveckla metoder för interkulturell dialog och reflektion. Till folkbildningens utmaningar hör att förhålla sig till det faktum att befolkningen i dag är så mycket mer heterogen än den var för några de- cennier sedan. Olikheter i språk, yrkes- och utbildningsbakgrund, vär- deringar etc. medför stora skillnader i människors referensramar. Det finns alltså stora skillnader mellan deltagarna i fråga om önskemål, be- hov och förväntningar på vad studieförbund och folkhögskolor kan er- bjuda och åstadkomma. Det är naturligt att folkbildningen i sitt arbete strävar mot ett mål som innebär att alla i Sverige, på jämlika villkor, får studera tillsammans. Det förutsätter ett ömsesidigt erkännande, som också gör det möjligt med ömsesidig dialog. Det handlar för alla om att öka sitt medvetande och att förvärva nya erfarenheter. Det gäller såväl värderingen av skilda kultu- rella erfarenheter, som förmågan att upptäcka och bygga vidare på per- Prop. 2005/06:192 28 sonliga kunskaper hos enskilda grupper av deltagare med olika bakgrund. Anpassningen till deltagarnas behov och förutsättningar är avgörande för resultatet. Folkbildningens insatser kan samverka med det övriga samhället och stödjas genom samhälleliga åtgärder för att motverka utanförskap, se- gregering, konflikter och diskriminering. Samverkan är viktigt för att uppnå resultat ur ett helhetsperspektiv. Ett sätt att samverka mellan folk- bildningen och storstadsarbetet kan vara att de insatser som sker i kommuner som tecknat lokala utvecklingsavtal utgör en del av det lokala utvecklingsarbetet. Ett av statens syften med stödet till folkbildningen är att denna skall förstärka och utveckla demokratin i samhället. Demokrati innebär bland annat att ge alla möjligheter till deltagande. Därför är det en uppgift för folkbildningen att bidra till ökad integration mellan dem som bott i landet länge och dem som relativt nyligen invandrat till Sverige. Folkbildningen kan bidra till integrationen genom att främja ömsesidig kunskap och för- ståelse mellan olika etniska, religiösa och kulturella grupper i samhället. De nationella minoriteterna (samer, sverigefinnar, tornedalingar, romer och judar) har i och med Sveriges ratificering av Europarådets konventioner om nationella minoriteter särskilda rättigheter. För dem bör folkbildningen kunna medverka till att bevara, utveckla och främja de nationella minoritetsspråken och andra kulturella särdrag . För att detta skall kunna bli verklighet krävs dock att nationella, såväl som invandrade minoriteter ges möjlighet att påverka verksamhetens utformning. I Sverige har i dag 16 procent av befolkningen utländsk bakgrund, dvs. en eller båda föräldrarna är födda utomlands. Folkbildningsrådets senaste deltagarundersökning visar att år 2004 var 17 procent av studie- cirkeldeltagarna invandrare. Det innebär att andelen deltagare med in- vandrarbakgrund i stort sett motsvarar gruppens andel av befolkningen. Inom folkhögskolan utgjorde antalet invandrare som deltog i långa kurser under 2004 ca 15 procent av alla deltagare. Andelen invandrare med brister i svenska språket utgjorde ca 10 procent av deltagarna i de långa kurserna. Av deltagarna med invandrarbakgrund hade tre av fyra rekryte- rats genom kontakt med människor i sin omgivning. För studieförbunden handlar det om att nå kontakt med de invandrare som inte redan deltar. Här behövs en verksamhet som kan tillgodose deras behov och intressen. Folkbildningen har sedan 1991 som en av flera prioriterade uppgifter haft att med sin verksamhet nå personer med olika etnisk och kulturell bakgrund. Vikten av detta har poängterats i 1990-talets båda proposi- tioner . Mot denna bakgrund kan det knappast anses tillräckligt att an- delen invandrare i verksamheten inte är högre än i befolkningen i all- mänhet. SUFO 2 har pekat på att den svenska folkbildningskulturen kan vara främmande för många invandrare. Möjligheterna att kunna delta på egna villkor är därför grundläggande. Förmodligen behöver studie- verksamheten utformas på nya sätt för att anpassas till dagens samhälle. Det är alltså en stor utmaning för folkbildningen att få fler personer med utländsk bakgrund att delta i folkbildningens verksamheter, inte minst i de styrande organen. För att nå personer som inte har etablerade kontakter med ett föreningsliv eller med andra sociala nätverk är det nödvändigt att folkbildningen utvecklar metoder för en uppsökande verk- samhet. Prop. 2005/06:192 29 Folkbildningen har också möjlighet att erbjuda kompletterande Prop. 2005/06:192 svenskundervisning. Folkbildningen kan erbjuda ett sammanhang och en pedagogik, som bör kunna vara en tillgång i sådan utbildning. Det finns i dag ingenting som hindrar att folkbildningen anordnar svenska för in- vandrare (sfi) på uppdrag av en kommun. Både studieförbund och folk- högskolor kan åta sig detta men kan också erbjuda fortsättningskurser i svenska i ett ordinarie utbud av studiecirklar och kurser. Inte minst folk- högskolorna kan utgöra en värdefull resurs för svenskundervisningen. Deras erfarenhet att arbeta med deltagare med särskilda behov bör kunna utnyttjas. I propositionen om Vissa frågor om vuxnas lärande m.m. (prop. 2005/06:148) som regeringen har fattat beslut om samma dag som förevarande proposition behandlas frågan om folkhögskolornas möjlighet att anordna sfi-utbildning. Att erbjuda vuxna invandrare utbildning i deras modersmål är ett sätt att öka deras förutsättningar att lära sig svenska. Kurser i samiska, meänkieli, finska, romani chib och jiddisch medverkar till att bevara, främja och utveckla Sveriges nationella minoritetsspråk. I det mångkulturella samhället uppstår organisationer och nya sociala rörelser. Det är en utmaning för folkbildningen att ge dessa en starkare roll i folkbildningens organisationer och verksamhet.

5.3

Den demografiska utmaningen

Regeringens förslag: Statens stöd till folkbildningen skall bidra till

att dess organisationer kan möta de demografiska förändringarna och

engagera nya generationer utan att förlora de äldres engagemang.

Utredningarna: SUFO 2 betonar att i studiecirklarna återfinns del-

tagare i alla åldrar, från tonåringar till de allra äldsta. Studieförbunden är

i detta avseende unika. Det är positivt att folkbildning och föreningsliv

kan stötta varandra. Samtidigt kan det innebära att de som står utanför

föreningslivet eller har begränsad social kontakt riskerar att hamna utan-

för folkbildningen. Folkhögskolornas långa kurser domineras av unga

deltagare. Många skolor erbjuder kurser för äldre. Även i kortkurs-

verksamheten finns en stor grupp äldre deltagare.

Vem får vara med? konstaterar att unga deltagare finns med i verk-

samheten. Problemet är att bilden ser väldigt olika ut i studieförbunden.

Av utredningens enkätundersökning till unga mellan 1834 år framgår att

fyra av tio kände till vad studieförbunden faktiskt gör. Om studie-

förbunden skall bli riktigt bra på att nå unga människor med olika in-

tressen och erfarenheter krävs att det finns unga personer även på råd-

givande och styrande poster. Det är nödvändigt med förändring och för-

yngring om inte verkligheten skall springa ifrån folkbildningen.

Utredningen menade att okunskap om vad studieförbunden faktiskt gör

är en viktig anledning till varför inte fler unga deltar i studieförbundens

verksamhet. Det krävs en massiv information om att man finns och vad

man gör, innovativa idéer och nyskapande arbetsformer för att locka fler

unga till studieförbundens verksamhet. För att få fler unga intresserade

av folkhögskolans utbildningar handlar det kanske om mer information

och att i ännu högre grad komma ut och nå människor i deras vardag.

30

Remissinstanserna: Med det breda deltagandet i verksamheten är studieförbund och folkhögskolor en väsentlig tillgång för samhället som helhet, anser Folkbildningsrådet, Örebro universitet och Arbetarnas Bildningsförbund (ABF). Ungdomsstyrelsen menar att en avgörande fråga för folkbildningens överlevnad och utveckling är att aktörerna hittar strategier och strukturer som främjar ungas inflytande och del- aktighet i verksamheten. Sveriges roll- och konfliktspelsförbund (Sverok) tycker att ungdomsperspektiv inte finns med i de beslut som tas inom studieförbunden samt att det råder svårigheter att samarbeta med studie- förbunden på regional och lokal nivå. Landsorganisationen i Sverige (LO), Handikappförbundet, Ale kommun, Landstinget Dalarna, Lands- tinget Jönköpings län, Sandvikens kommun, Statskontoret, Lärar- högskolan i Stockholm, Umeå universitet m.fl. framhåller att det är viktig att öka ungas deltagande om folkbildningen skall ha en chans att överleva. Studieförbundet Vuxenskolan, Folkuniversitetet och Folk- bildnings-förbundet menar att enkätundersökningen visar en betydligt positivare bild av ungas deltagande och kunskaper om studieförbund, än de slutsatser utredningen drar. Det är dock ytterst angeläget att fler unga människor engageras i folkbildningen. Flera remissinstanser stöder slutsatserna om folkhögskolans roll inom folkbildningen, bl.a. ett antal folkhögskolor (Hellidens, Vindelns,[REDACTED_EFTERNAMN], Högalids och Wiks) samt Sensus studieförbund. Folkhögskolorna bör öka sina insatser för att nå ut till de ungdomar och andra grupper som inte är föreningsaktiva och som har svaga kopplingar till det omgivande sam- hället.

Skälen för regeringens förslag: Den demografiska utmaningen för folkbildningen ligger i att möta nya generationers behov, utan att neg- ligera de äldre. I arbetet med att möta den utmaningen behöver studie- förbund och folkhögskolor mångfald både i utbud och kontaktvägar för att nå deltagare i olika åldrar och livssituationer. Folkbildningens organi- sationer behöver också ekonomiska resurser för att möta de nya bild- ningsbehoven. Här har staten såväl som landstingen och kommuner ett gemensamt ansvar tillsammans med huvudmännen. Under de närmaste tio åren står samhället inför stora demografiska för- ändringar. En dryg miljon unga människor, födda 19922000, kommer att bli en aktuell målgrupp för studieförbundens och folkhögskolornas verksamhet. De har en lång grundutbildning, delvis andra värderingar och prioriteringar än dagens deltagare och behärskar den nya tekniken och dess omfattande möjligheter till snabb information och kontakt. För folkbildningen är det en utmaning att få med dessa ungdomar i en verk- samhet som motsvarar en ung generations intressen och behov. Folk- bildningen kan med sina flexibla former och individorienterade bild- ningssyn öppna möjligheter för att utveckla kompetens och förverkliga livsmål även för denna generation. Ca 1,2 miljoner människor födda 194554 beräknas gå i pension under samma tioårsperiod. De kommer att vara den mest resursstarka pensionärsgenerationen hittills. De vill också hitta vägar för att fortsätta vara en resurs i samhället trots att de lämnat arbetslivet. Utvecklingen visar också att allt fler blir allt äldre och håller sig friska allt längre. Här finns en stor utmaning för folkbildningen att möta pensionärernas efter- Prop. 2005/06:192 31 frågan på stimulans, kunskap och nöje genom en inspirerande bildnings- Prop. 2005/06:192 verksamhet. Studieförbunden engagerar deltagare i alla åldrar. Enligt Folkbild- ningsrådets senaste undersökning av studiecirkeldeltagare utgjorde år 2004 personer i åldersgruppen 1524 år 13 procent av deltagarna vilket ungefär motsvarar åldersgruppens andel av befolkningen. Om man tar i beaktande att endast fyra av tio ungdomar, enligt en av utredningarna, vet vad studieförbunden gör är det ett positivt resultat. Det visar också att studieförbunden och även folkhögskolorna har en stor potentiell grupp deltagare som de ännu inte fått kontakt med. Deltagare som är 65 år eller äldre utgjorde 30 procent mot 20 procent av befolkningen. I folk- högskolorna var år 2004 drygt hälften av deltagarna i långa allmänna och särskilda kurser yngre än 25 år. Andelen över 45 år utgjorde ca 15 procent. Ca 2 procent av deltagarna hade fyllt 65 år. Hälften av studieförbundens deltagare står utanför arbetslivet, som stu- derande eller som pensionärer. Det är viktigt att folkbildningen fortsätter att nå dessa grupper. För unga innebär folkbildningen olika saker beroende på deras personliga livssituation. För äldre erbjuder studie- cirkeln både utvecklingsmöjligheter och värdefull social kontakt. Att många människor i övre medelåldern och efter uppnådd pensionsålder ges möjlighet att delta i folkbildningens verksamhet är värdefullt, inte minst för att förverkliga möjligheterna till ett livslångt lärande. Verk- samhet som bryter generationsgränserna kan fylla en viktig socialt sammanhållande funktion .

Rekryteringsvägarna till folkbildningens verksamhet är avgörande för att nå både unga och äldre. Studiecirklar organiseras i dag i hög grad inom ramen för föreningsliv eller liknande sammanhang. Det är positivt att folkbildning och föreningsliv kan stötta varandra. Samtidigt kan det innebära att de som står utanför föreningslivet eller har begränsad social kontakt riskerar att hamna utanför folkbildningen. Folkhögskolorna når genom sin samordnade informationsverksamhet många deltagare, men skulle genom ett ökat samarbete med andra aktörer kunna nå nya deltagargrupper. Det är angeläget att folkbildningen eftersträvar att nå även svårrekryterade grupper till sin verksamhet.

5.4

Det livslånga lärandet

Regeringens förslag : Statens stöd till folkbildningen skall bidra till att

studieförbund och folkhögskolor medverkar till att förverkliga möjlig-

heten till ett livslångt lärande för vuxna, till alternativa vägar för att nå

gymnasiekompetens och vidare studier samt till yrkesutbildning.

Utredningarna : Folkbildningens framsyn betonar att folkbildningen

genom att bli en aktiv part i det formella utbildningssystemet riskerar att

bli en del av ett system där andra bestämt vilka kunskaper som skall

prioriteras och hur dessa skall mätas och redovisas. Den idémässiga

grunden ger folkbildningens anordnare en särskild ställning i förhållande

till andra utbildningsanordnare. Deltagarnas behov skall vara vägledande.

Folkbildningen bör skärpa sina insatser för att på ett flexibelt sätt möta

utbildningsbehov som finns inom eller utanför arbetslivet. Folk-

32

bildningen föreslås få ökade möjligheter att bli ett utbildningsalternativ för ungdomar i gymnasieåldern. Folkhögskolor och studieförbund bör få möjlighet att genomföra gymnasieutbildning för enskilda studerande och för grupper, på samma sätt som inom vuxenutbildningen. Möjligheter måste skapas för att på ett fristående sätt bli validerad för efter- gymnasiala studier, av både allmän och mer yrkesinriktad karaktär, som kan ha förvärvats inom folkbildningen. Folkbildningen behöver utveckla metoder för att beskriva vilka särskilda kunskaper, färdigheter och för- mågor som deltagare utvecklat genom att delta i folkbildning.

Remissinstanserna : Flera yttranden behandlar uppdragsutbildning. Folkbildningsrådet ser det som angeläget att följa utvecklingen av verk- samheten med uppdragsutbildningar. Arbetarnas Bildningsförbund (ABF), Sensus studieförbund och Medborgarskolan menar att uppdrags- utbildningar kan utgöra ett hot mot oberoende och självständighet. Västra Sveriges Arbetares Folkhögskolor framhåller att folkbildningens idé och kännetecken alltid måste finnas med i anordnad verksamhet, oavsett vem som står för finansieringen och vem som ger uppdraget. Göteborgs stad ser en risk för att folkbildningstanken kan försvinna om folkhögskolor och studieförbund i allt större utsträckning genomför upp- dragsutbildning. En positiv syn på uppdragsutbildning redovisas av Folkuniversitetet, som menar att det inte är särskilt svårt att skilja uppdragsutbildningar från folkbildningsverksamheten. Ideal och profil kan bevaras. Gamleby, Tollare och Högalids folkhögskolor konstaterar att uppdrags- utbildningarna har sin självklara plats inom folkhögskolan, så länge de ligger inom ramen för de övergripande målen för verksamheten. Varje folkhögskola måste vara fri att avgöra om uppdrag och projekt är för- enliga med huvudmannens intentioner. Västra Götalandsregionen menar att uppdragsutbildningar vid folkhögskolorna kan ge ett bättre ut- nyttjande av lokaler och andra resurser. Några remissinstanser har yttrat sig om förslaget angående gymnasieskolan. Statskontoret menar att om folkhögskolor och studie- förbund blir aktiva parter i det formella utbildningssystemet riskerar detta att bli svårt att förena med folkbildningens skilda synsätt och intressen. Skolverket hävdar att folkhögskolor och studieförbund inte bör ges möj- ligheter att vara huvudman i andra utbildningsformer än fristående skolor och genom de möjligheter som lagen (1993:802) om entreprenad- förhållanden inom skolan ger att anordna gymnasieutbildning. Nacka kommun anser att om studieförbund och folkhögskolor skall få denna möjlighet måste de leva upp till de lagar och förordningar som gäller för gymnasieutbildning. Det behövs olika utbildningsanordnare för att skapa en gymnasieskola som passar alla, anser några. Umeå kommun skriver att studieförbunden bör få möjlighet att erbjuda gymnasieutbildning för enskilda studerande och vissa grupper eftersom gymnasieskolan ibland inte kan erbjuda kurser inom det individuella valet inom vissa områden då antalet ungdomar är för litet för att bilda grupper. Lärarnas Riksförbund anser att olika utbildningsanordnare skall ges möjlighet att skapa en gymnasie- skola som passar olika elever med olika förutsättningar. Folkbildningens organisationer är ett alternativ. Landsorganisationen i Sverige (LO) vill att möjligheten för folkhögskolan att utgöra ett komplement eller alter- Prop. 2005/06:192 33 nativ till ungdomsgymnasiet bör ses över. Rörelsefolkhögskolornas in- tresseorganisation (RIO) markerar att om folkhögskolor ges utökade möjligheter att bli ett alternativ för ungdomar i gymnasieåldern skall det framgå att kommuner skall ha hela betalningsansvaret. Behovet av att finna former för att kunna validera kompetenser hos deltagare i folkbildningens verksamheter betonas i flera svar. RIO lyfter fram validering som ett väsentligt område. Folkhögskolors yrkeskurser bör valideras. Folkbildningens existerande former för att undersöka del- tagares kompetens bör dokumenteras i syfte att se hur arbetet kan bidra till innehållet i validering och valideringsprocesser. Arbetarnas Bild- ningsförbund (ABF) ser det som positivt att valideringsarbetet blir belyst. Folkbildningen måste utveckla metoder för att beskriva vilka särskilda kunskaper, färdigheter och förmågor som en deltagare i folkbildningen utvecklar. Folkuniversitetet konstaterar att arbetet med att utforma ett valideringssystem som på ett rättvist sätt kan värdera de kunskaper som människor förvärvar i folkbildningsarbetet bör intensifieras. Studieför- bundet Vuxenskolan menar att det är angeläget att folkbildningen ut- vecklar metoder för validering.

Skälen för regeringens förslag : Det livslånga lärandet spänner över hela livet. För att tillgodose behoven av utbildning och bildning krävs en mångfald av aktörer, både offentliga, privata och ideella såsom studie- förbund och folkhögskolor. I samhället behövs många olika utbildnings- vägar som individen kan ta vid olika tillfällen i livet. I det livslånga lärandet skall den enskildes lärande sättas i centrum. Högskolan, komvux och folkbildningen erbjuder vuxna en stor bredd av möjligheter till stöd för sitt lärande. Genom ökade kontakter och sam- verkan kan de tillsammans med folkbibliotek, lärcentrum, centrum för vägledning, medborgarkontor, museer och många andra kultur- institutioner medverka till att bygga ett lärande samhälle. I Sverige samlar folkbildningen vid sidan av personalutbildningen flest vuxna deltagare i ett organiserat lärande. Folkbildningen har en unik ställning i det svenska utbildningssamhället genom sin förankring i civil- samhällets organisationer och sin roll både som institution och som fri och obunden aktör. Folkbildningens lokala förankring och breda verk- samhet är dess styrka. Förankringen i de fackliga organisationerna ger den särskilda förutsättningar att nå dem som är arbetslösa och även långstidssjukskrivna. Folkbildningen arbetar med hela människan, vilket är ett synsätt som behövs i hela vuxenutbildningen. Folkbildningens roll i det livslånga lärandet är under omvandling. I allt större utsträckning verkar den inom flera olika fält för vuxnas lärande. Dess särställning gentemot det formella utbildningssystemet skall värnas. Dess idémässiga förankring hos olika huvudmän är ett särdrag och en styrka. Samtidigt är folkbildningen i ett brett perspektiv en given del av det livslånga och livsvida lärandet. Det tillför folkbildningen styrka att verka inom såväl formellt och informellt som icke-formellt lärande. Att folkbildningen gör inbrytningar i det formella lärandet är därför i allt vä- sentligt av godo. Utgångspunkten för folkbildningens pedagogik är den kunskap och de erfarenheter som deltagaren bär med sig in i studiegruppen. Folk- bildningen kan därmed i viss mening sägas ha anammat valideringens grundtanke långt innan begreppet formulerades. Med dagens förståelse Prop. 2005/06:192 34 av begreppet, att få sina faktiska kunskaper och sin kompetens tillgodo- räknad, har det central betydelse för folkbildningen, som står för ett in- formellt lärande. Genom att validering erkänns som metod och vinner acceptans inom utbildningssystemet och på arbetsmarknaden underlättas för medborgarna att vinna erkännande av det lärande som skett inom folkbildningens ram. Folkbildningen har engagerat sig i utbildning på gymnasienivå. Såväl studieförbund som folkhögskolor är huvudmän för gymnasieskolor eller anordnar gymnasieutbildning som uppdragsverksamhet. Verksamheten bedrivs ofta på ett okonventionellt sätt. Genom att tillämpa folkbild- ningens pedagogik och erbjuda en i många fall annorlunda studiemiljö, bidrar folkbildningen till att många ungdomar finner sig till rätta och lyckas med sina studier. Erfarenheter från bland annat folkhögskolans verksamhet inom ramen för gymnasieskolans individuella program är goda. Behoven av insatser från folkbildningens sida inom området kommer sannolikt att öka. I det remitterade förslaget till lagrådsremiss av ny skollag föreslog regeringen att möjligheterna till ett samarbete på detta område mellan gymnasieskolan och folkhögskolan skulle vidgas. Folkhögskolan spelar en viktig roll genom att kunna erbjuda utbildning för arbetslösa inom de s.k. SAGA-programmen. Inte minst skolornas er- farenhet av arbete med utsatta ungdomar är av värde när det gäller att möta vissa unga arbetslösas behov. I många gles- och landsbygdsområden kan folkhögskolor med sin er- farenhet av att skapa alternativa utbildningsformer bli en viktig aktör. Befolkningsutvecklingen kommer att ställa såväl grundskole- som gymnasieutbildningen inför nya utmaningar på grund av sviktande underlag och långa avstånd till alternativ. Enligt gällande bestämmelser lämnas studiehjälp i princip till och med den studerande fyller 20 år. En studerande som därefter går kvar i en gymnasial utbildning kan få studiemedel. En studerande i högskolan eller i en eftergymnasial utbildning kan däremot få studiemedel redan före 20 års ålder. Det avgörande för rätt till studiemedel för en person som studerar vid folkhögskola är att det är en yrkesutbildning om högst 80 veckor som utgör påbyggnad till gymnasieskolan och som för tillträde fordrar ett slutbetyg från en treårig utbildning i gymnasieskolan eller motsvarande kunskaper. Denna gränsdragning mellan studiehjälpen och studiemedlen syftar till att förebygga avhopp från gymnasieskolan. Det är inte heller rimligt att unga studerande skuldsätter sig i samband med sin gymnasiala utbildning. Till bilden hör också att föräldrar fortfarande har ett försörjningsansvar för studerande i gymnasieskolan eller mot- svarande upp till 21 års ålder. Regeringen har emellertid förståelse för att regelverket och gräns- dragningen mellan de olika stödformerna ibland kan vara svåra för den enskilda att överblicka. Detta är viktigt att beakta både för utbildnings- anordnaren inför planeringen av utbildningen och för studiestöds- myndigheten vid bedömning av utbildningens nivå. Regeringen avser att noga följa utvecklingen i detta avseende. Behovet av yrkesutbildning stiger i takt med att arbetsmarknadens krav på kvalifikationer ökar. Inom många områden är detta behov ännu inte tillgodosett. Inom folkbildningen, främst folkhögskolan, bedrivs många utbildningar med yrkesinriktning. De är oftast inriktade på att tillgodose Prop. 2005/06:192 35 civilsamhällets och den offentliga sektorns, dvs. statens, kommunernas Prop. 2005/06:192 och landstingens, behov. För vissa yrken, t.ex. fritidsledare, drama- pedagog, kantor och teckentolk, är folkhögskolan i stort sett den enda utbildningsmöjligheten. Folkhögskolor och studieförbund har också i fortsättningen en stor uppgift som anordnare av yrkesinriktad utbildning som bär folkbildningens karaktäristika i metod och inriktning. Det är angeläget att yrkesinriktade utbildningar inom folkbildningen till innehåll och resultat i ett nationellt perspektiv är likvärdiga oavsett av vem eller var i landet de anordnas. En sådan samordning kan synas strida mot folkbildningens idé om ett fritt och frivilligt lärande. Men kraven på en rättvis och likvärdig bedömning av deltagarna på arbetsmarknaden medför att folkbildningen måste ta ansvar för att en sådan kvalitets- säkring ändå sker. Varje studieförbund och folkhögskola avgör själv vilken inriktning den verksamhet som man bedriver skall ha. Den som anordnar exempelvis yrkesutbildningar i egen regi eller på entreprenad kan dock hamna i situationer där man ställs inför krav som kan komma i konflikt med huvudmannens ideologi och profil eller med krav på folkbildnings- mässighet. I dessa fall, måste varje studieförbund och folkhögskola över- väga vilken hållning man skall inta. I det livslånga lärandet är det angeläget att personer som kommer från studieovana miljöer intresseras för fortsatta studier. Olika aktörer inom vuxenutbildningen har här viktiga roller. Folkbildningen kan ge arbets- lösa nödvändiga kunskaper och stärkt självkänsla för att komma tillbaka på arbetsmarknaden. Studieförbund och folkhögskolor erbjuder alter- nativa studievägar för ungdomar som inte funnit sig tillrätta i gymnasie- skolan. Inte minst folkhögskolorna har utvecklat former för förberedelse för högre studier i form av studieförberedande kurser. Tillsammans med universitet och högskolor anordnas s.k. collegeutbildningar med ett ut- talat rekryterande syfte. Det är viktigt att bevara folkhögskolan som en alternativ väg till vidare studier inom universitet och högskola. Ett ut- bildningssystem behöver erbjuda flera olika vägar för de studerande, oavsett om målet är högre studier eller inte. Folkbildningen kan bidra till att bredda rekryteringen till högskolan. Riksdagen har nyligen beslutat om vissa ändringar av bestämmelserna om tillträde till högskolan, i syfte att göra bestämmelserna enkla, rättvisa och enhetliga. Kraven för grundläggande behörighet till högskolan har också likställts med kraven för gymnasieexamen (prop. 2004/05:162, bet. 2005/06:UbU3, rskr. 2005/06:160). Folkhögskolan har en egen ingång i tillträdessystemet genom den särskilda urvalsgruppen för folkhögskole- deltagare grundad på studieomdömet. Denna unika ställning kräver naturligtvis stor omdömesgillhet i hanteringen för att upplevas som le- gitim.

5.5

Kulturverksamhet

Regeringens förslag: Statens stöd till folkbildningen skall bidra till att dess organisationer kan vara en lokal och regional drivkraft för den folk- liga kulturen. 36

Regeringens bedömning: Amatörkulturen spelar en central roll ur både ett delaktighets- och ett demokratiperspektiv. Samspelet med den pro- fessionella kulturen är av stor betydelse. För sin fortsatta utveckling be- höver amatörkulturens centrala organisationer ett starkare statligt stöd.

Utredningarna: SUFO 2 betonar att studieförbund och folkhögskolor spelar en viktig roll för ett brett och varierat kulturliv. Folkbildningen anses spela en viktig roll som Sveriges största kulturarena. Verksamheten bidrar till att de kulturpolitiska målen nås. Försämrade ekonomiska för- utsättningar är oroande för studieförbundens möjlighet att i fortsättningen kunna fylla sin roll inom det lokala kulturlivet. Det är angeläget att folk- bildningen fortsätter att erbjuda möjligheter till eget skapande i en praktisk-estetisk verksamhet. Amatörkulturens omfattande föreningsliv behöver ett eget organisationsstöd. Kulturområdet tas inte upp specifikt i Vem får vara med? Dock kon- stateras att det är ett problem att amatörkulturen inte får det stöd den be- höver för att utvecklas. Ansvaret för detta sägs vara statens, inte studie- förbundens. En översyn bör göras av vilket stöd dessa grupper kan och bör få och var ansvaret för den nationella politiken för amatörkulturen skall ligga. Folkbildningens framsyn ser folkhögskolor och studieförbund som självklara mötesplatser och drivkrafter i ett lokalt kulturliv. De skall aktivt söka upp människor och visa de möjligheter som kulturen bär på. Folkbildningens insatser inom kulturområdet skall ha en bred bas men också tillgodose högt ställda förväntningar inom specialområden. Fram- tida uppgifter är bl.a. att bevara och föra hantverkstraditioner vidare och att utveckla arenor där nya och framtida kulturyttringar kan möta de redan etablerade. Viktigt är att ge ungdomar möjlighet att genom folk- bildningens verksamhet hitta ingångar till och utöva kultur. Studie- förbund och folkhögskolor kan i ökad utsträckning fungera som kultur- entreprenörer lokalt och regionalt.

Remissinstanserna: Folkbildningsrådet, Folkbildningsförbundet, Rörelsefolkhögskolornas intresseorganisation (RIO), Örebro universitet, Statens kulturråd, Gotlands kommun, Trollhättans stad, Tjänstemännens Centralorganisation (TCO), Landsorganisationen i Sverige (LO) m.fl. ställer sig i allt väsentligt bakom SUFO 2:s lägesbeskrivning och slut- satser. Statens kulturråd poängterar att studiecirkelverksamheten når väldigt många människor, också på platser där annan kulturverksamhet kanske inte finns. Utredningen skulle ha vunnit på en mer stringent analys av vilken roll studieförbund respektive folkhögskolor spelar för måluppfyllelsen. Statens kulturråd framhåller också folkhögskolans stora betydelse både som alternativ/komplementär studieväg, som förberedelse för högre studier och för vissa yrken (dramapedagog, kantor, teckentolk) som i stort sett enda utbildningsmöjlighet. Man understryker att folk- högskolan utgör ett centralt konstpolitiskt fält och är en viktig del av den kulturella infrastrukturen. Flera instanser, bl.a. studieförbunden, upplever att kommunerna i många fall inte tar sin del av ansvaret när det gäller finansieringen av arrangemangen. Det finns en oro för att en ytterligare minskning av bi- dragen kan leda till verksamhetsbortfall som inte kan ersättas. Prop. 2005/06:192 37 Folkbildningens funktion som arbetsmarknad för professionella kultur- arbetare och utövare lyfts fram av Folkbildningsförbundet, Folk- universitetet, Statens kulturråd, Sveriges Kommuner och Landsting. Mötet mellan amatörer och professionella upplevs som fruktbart. Flera menar också att handens arbete och den praktiska verksamheten måste uppvärderas och ges en högre status än som är fallet i dag. Flera instanser, bl.a. Folkbildningsförbundet, Arbetarnas Bildnings- förbund (ABF), Studiefrämjandet, Studieförbundet Bilda, Studie- förbundet Vuxenskolan, Hvilans folkhögskola, Nordens folkhögskola Biskops Arnö, Hässleholms kommun, Sveriges Kommuner och Landsting samt Tjänstemännens centralorganisation (TCO), ställer sig bakom SUFO 2:s bedömning att amatörkulturens organisationer behöver ett eget organisationsstöd på central nivå för sin utveckling, samt att det behöver klargöras var det nationella politiska ansvaret för amatörkulturen ligger. Stödet skall dock inte tas från folkbildningsanslaget anser Arbetarnas Bildningsförbund (ABF) och Studiefrämjandet. I ansvarsfrågan in- stämmer bl.a. Statens kulturråd, Landstinget Dalarna och Lands- organisationen i Sverige (LO). Fristads folkhögskola och Wiks folk- högskola efterlyser ökade forskningsinsatser kring folkbildning och kultur. Forskning bör initieras kring folkbildningens roll för kulturen generellt, men även forskning rörande folkbildningens betydelse för människors besök på utställningar, konserter, teatrar och andra kultur- evenemang. Statens kulturråd anser att det ligger en stor utmaning i att ta reda på om de generella kulturvanorna i samhället även präglar folk- bildningen.

Skälen för regeringens förslag : Kulturverksamheten inom folk- bildningen har en lång tradition och har alltid spelat en central roll. Studieförbund och folkhögskolor bidrar tillsammans med exempelvis bibliotek och museer till att målen för den nationella kulturpolitiken nås. Därför bör folkbildningens uppgift att främja det svenska kulturlivet vara oförändrad. Verksamheten bidrar i hög grad till att bredda kulturintresset i samhället samt att öka delaktigheten i kulturlivet och främja människors kulturupplevelser och eget skapande. Samverkan mellan olika aktörer inom kulturområdet är eftersträvans- värt. Tillsammans kan studieförbund, folkhögskolor, museer, bibliotek, länsteatrar och länsmusiken samt regionala musikstiftelser och lokala kulturföreningar finna vägar till att skapa ett rikare kulturutbud i hela landet. Amatörkulturens centrala organisationer kan vara en viktig sam- arbetspart. Riksutställningar, Rikskonserter och Riksteatern har en särskilt betydelsefull roll i kulturpolitiken. Ett vidgat samarbete på lokal nivå mellan dessa tre institutioner och folkbildningen skulle verksamt kunna bidra till att de kulturpolitiska målen förverkligas. Folkbildningens estetiska verksamhet attraherar människor från alla åldersgrupper. Särskilt yngre personer är starkt representerade i den estetiska verksamheten. Deltagare med hög utbildning väljer estetiska ämnen i större omfattning än andra. Med ambitionen att överbrygga ut- bildningsklyftorna är därför ytterligare ansträngningar nödvändiga för att nå deltagare med kortare formell utbildning. I folkbildningens kultur- politiska uppdrag ligger att bidra till att nå nya grupper av deltagare och intresserade, också grupper som ligger utanför folkbildningens etablerade kontaktnät av föreningar .

Prop. 2005/06:192 38 Både studiecirklar, kulturprogram och folkhögskolekurser har en be- tydelsefull funktion genom att ge människor möjlighet att ägna sig åt egen skapande verksamhet, att odla intressen och skaffa sig andra kun- skaper och färdigheter än de som man normalt använder i exempelvis sitt yrkesliv. De ger möjlighet för den enskilde att delta på egna villkor och utifrån egna förutsättningar. Detta gäller såväl nya som redan etablerade grupper. Folkbildningen uppvisar en omfattande kulturverksamhet som har stor variation och bredd. En styrka ligger i den stora geografiska spridningen över landet. På många håll är det studieförbunden eller folkhögskolan som är den enda aktör som anordnar kulturevenemang. Därför är det an- geläget med ett fortsatt kommunalt stöd till studieförbundens verk- samhet. Även om effekterna av folkbildningens kulturverksamhet är svåra att mäta i ekonomiska termer finns en påtaglig samhällelig vinst i ett längre perspektiv. Nyttan ligger bland annat i deltagarnas ny- förvärvade kunskaper, i upplevelsen och den sociala gemenskapen, i mötet med andra människor liksom i den tillfredsställelse som eget skapande ofta utgör. Inom studieförbunden utgör kulturverksamheten den dominerande delen av den totala verksamheten. För folkhögskolorna handlar det om en betydande del. Under de senaste tio åren har verksamheten ökat i om- fattning, såväl vid studieförbund som vid folkhögskolor. För studie- förbunden handlar det till stor del om musikgrupper i studiecirklar. Kulturprogrammen samlar årligen ca 15 miljoner deltagare. Sång/musik och föreläsningar är de dominerande programformerna. Inom folk- högskolornas särskilda kurser utgör kurser med kulturinriktning ca 40 procent av de särskilda kurserna. Folkhögskolan svarar också för en del av yrkesutbildningen inom kulturområdet. Skälen för regeringens bedömning: Folkhögskolor och studie- förbund kan fungera som lokala och regionala drivkrafter för amatör- kulturen i dess olika former i samverkan med kommunala och statliga kulturinstitutioner. De kan vara arenor där deltagare inte bara upplever kultur utan också skapar kultur. Genom folkbildningen kan många människor erbjudas ett brett och varierat kulturutbud av hög kvalitet. Verksamheten speglar ofta den regionala och lokala kulturen både som kulturarv och i samtiden. I ett sådant arbete ges också de lokala kultur- arbetarna viktigt utrymme. Verksamheten kan ske med utgångspunkt i studieförbundets eller folkhögskolans egen ideologiska profil i syfte att stimulera en samhällsdebatt.

Det går inte att peka ut ett enskilt nationellt politikområde som ensamt kan bära det politiska ansvaret för amatörkulturen. En stor del av amatör- kulturen utövas lokalt inom ramen för folkbildningen. Inom ramen för den nationella kulturpolitiken görs insatser för de centrala amatör- kulturorganisationerna. Även stödet till samlingslokaler, arbetsmarknads- politiken, utbildningspolitiken etc. har stor betydelse för amatörkulturen. Det politiska ansvaret är således delat mellan flera politikområden. Regeringen avser att genomföra en fördjupad analys av samspelet mellan dessa olika politikområden och deras respektive ansvar för amatörkulturen. Regeringen återkommer till frågan om stöd till amatörkulturens centrala organisationer i avsnitt 7.3. Prop. 2005/06:192 39

5.6

Personer med funktionshinder

Prop. 2005/06:192

Regeringens förslag: Statens stöd till folkbildningen skall bidra till att

dess organisationer är öppna för personer med funktionshinder och att

alla deltagare erbjuds lika möjligheter till studier och att påverka ut-

formningen av verksamheten.

Utredningarna: SUFO 2 anser att folkbildningens verksamhet för

deltagare med funktionshinder är av stor betydelse. Folkhögskolor och

studieförbund intar en särställning när det gäller att bereda möjligheter

för vuxna personer med funktionshinder att studera. Verksamheten är

framför allt viktig ur ett egenmaktsperspektiv.

I Vem får vara med? sägs att studieförbund och folkhögskolor är

duktiga på att engagera funktionshindrade i sin verksamhet. Deltagandet

sker främst i kurser och cirklar som tar upp frågor kring det egna

funktionshindret. Handikappanpassningen av studielokalerna är ofta

generell och passar inte alla med funktionshinder. Studieförbunden har

en viktig uppgift att arbeta med attityder och skapa mötesplatser där

många människor kan arbeta tillsammans, på lika villkor.

I Folkbildningens framsyn hävdas att folkbildningens verksamhet med

funktionshindrade har en dokumenterat stor betydelse för människa och

samhälle. Den motverkar upplevelser av maktlöshet och beroende,

stärker deltagarnas medvetenhet, minskar social isolering och ökar del-

aktigheten och förmågan att påverka samhällsutvecklingen.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser stöder utredningarnas

slutsatser. Hit hör bland andra Folkbildningsrådet, Folkbildnings-

förbundet, Rörelsefolkhögskolornas intresseorganisation (RIO), Social-

styrelsen, Specialpedagogiska institutet, Statens institut för särskilt ut-

bildningsstöd (SISUS) (numera Socialstyrelsens institut för särskilt ut-

bildningsstöd), Arbetsmarknadsstyrelsen (AMS),

Tjänstemännens

Centralorganisation (TCO), Landsorganisationen i Sverige (LO),

Handikappförbunden och Föreningen för Utvecklingsstörda Barn,

Ungdomar och Vuxna (FUB). Möjligheterna för funktionshindrade att

delta i folkbildningens verksamheter tas upp av Handikapp-

organisationerna, som i likhet med Synskadades Riksförbund konstaterar

att funktionshindrades möjligheter att studera på folkhögskola eller i

studiecirkelverksamhet är avhängiga av hur hela studiesituationen löses.

Socialstyrelsen är medveten om bristerna i samhällets stödsystem och

anser att det är angeläget att utreda var bristerna finns och vad som krävs

för att undanröja dem. RIO påtalar behovet av att staten ser över regel-

verk och uppföljning av regelverk vad gäller olika myndigheters och för-

valtningars ansvar för funktionshindrade.

Vikten av funktionshindrades representation inom folkbildningen tas

upp av bl.a. Tjänstemännens Centralorganisation

(TCO). Studie-

förbundet Vuxenskolan menar att en ökad delaktighet för funktions-

hindrade kan främjas genom samverkan mellan enskilda studieförbund

och berörda organisationer. Handikappombudsmannen (HO) anser att om

folkbildningen skall leva upp till grundläggande demokratiska värden

och mänskliga rättigheter bör detta uttryckligen också omfatta funktions-

hindrade. HO anser att det är nödvändigt att det finns bestämmelser om

förbud mot diskriminering inom folkbildningen. Folkbildningsförbundet,

40

Specialpedagogiska institutet, Rörelsefolkhögskolornas intresse- organisation (RIO) m.fl. framhåller att folkbildningen har en viktig upp- gift i arbetet med människors mobilisering och möjligheterna till livs- makt . Socialstyrelsen menar att det ur ett demokratiperspektiv är viktigt att bereda vuxna med funktionshinder möjlighet att studera och bidra till deras personliga utveckling och delaktighet. Statens institut för särskilt utbildningsstöd (SISUS) (numera Socialstyrelsens institut för särskilt utbildningsstöd), Specialpedagogiska institutet, Handikappförbunden, FUB och Örebro universitet menar att det är viktigt med fortbildning i handikappkunskap och bemötande för anställda vid studieförbund och folkhögskolor. Statens institut för särskilt utbildningsstöd (SISUS) (numera Socialstyrelsens institut för särskilt utbildningsstöd), Folk- universitetet m.fl. föreslår att inriktningen för de särskilda bidragen till studieförbunden vänds från att vara målgruppsbidrag till att bli ett bidrag som kostnadsredovisas för insatser till deltagare med funktionshinder. SISUS anser att det måste vara fullständigt klart för alla berörda att folk- bildningen sysslar med utbildning, men att utbildning kan vara ett ut- märkt led i en rehabilitering. Arbetarnas Bildningsförbund (ABF) menar att verksamhet som syftar till rehabilitering inte skall finansieras genom folkbildningsanslaget. Skolverket ser ökad samverkan mellan aktörer på utbildningsområdet som en möjlig väg att utveckla särvux.

Skälen för regeringens förslag: Inom folkbildningen finns sedan länge en omfattande verksamhet för personer med funktionshinder. Verksamheten fungerar för många av dessa som vägröjare när det gäller att ta stegen från maktlöshet till delaktighet i och möjlighet att på- verka samhället. Verksamheten har en mobiliserande effekt genom att deltagarna får kunskap, träffar andra i samma situation och tillsammans utvecklas och skapar sig en plattform. Det handlar om att stärka sin identitet, att öka sitt medvetande och förvärva erfarenheter. Den nationella handlingsplanen för handikappolitiken betonar att arbetet särskilt skall inriktas på att identifiera och undanröja hinder för full delaktighet och att förebygga och bekämpa diskriminering. Folk- bildningen fyller en viktig funktion för att vuxna med funktionshinder skall kunna ta del av det livslånga lärandet. Folkbildningen bör kunna erbjuda alla deltagare lika möjligheter till studier. Strävan bör vara att deltagare med olika förutsättningar skall kunna delta i samma verk- samheter. Mångfald är kännetecknande för folkbildningen. All folkbildning skall vara tillgänglig för alla. Detta måste även gälla människor med olika funktionshinder. Det finns en risk för att personer med funk- tionshinder segregeras och inte ses som enskilda studerande i behov av visst stöd, ofta pedagogiskt eller tekniskt. Folkbildningen kan erbjuda verktyg på vägen mot en större delaktighet i samhällslivet. På vägen dit kan särlösningar användas, men full delaktighet i samhället och ett sam- hälle med mångfald bör alltid vara de övergripande målen. SUFO 2 visar i sin kartläggning att en förändring behövs både i styrelser och bland anställda inom studieförbund och folkhögskolor för att personer med funktionshinder skall få ett reellt inflytande i folk- bildningens verksamhet. Regeringen ser det som angeläget att personer med funktionshinder kan påverka hur den verksamhet utformas som de skall delta i. På så sätt skapas en bättre förståelse för särskilda behov men Prop. 2005/06:192 41 också ett bredare och bättre anpassat utbud. Det blir då också lättare att finna vägar för att söka upp och motivera funktionshindrade till aktivt deltagande i folkbildningsverksamhet. Folkhögskolemiljön med dess pedagogik och sociala gemenskap ger möjlighet till personlig utveckling, nya insikter och att växa tillsammans. Många folkhögskolor har genom åren utvecklat ett stort kunnande och anpassat utbud och lokaler också för deltagare med svåra funk- tionshinder. I folkhögskolornas verksamhet utgör deltagare med funk- tionshinder runt 20 procent av det totala antalet deltagare. För många unga personer med funktionshinder är folkhögskolestudier ett första steg till frigörelse och ett mer självständigt liv. Den vanligaste gruppen är deltagare med psykiskt funktionshinder, närmast följd av deltagare med dyslexi. För många funktionshindrade har folkhögskolorna fyllt upp- giften att motivera till högre studier. De s.k. anpassningskurserna på folkhögskola är ett exempel på rehabiliterande verksamhet. Särskilt de korta anpassningskurserna ses som ett steg på vägen i en rehabiliterings- process. Dessa kurser har en stor betydelse för deltagarna utifrån ett hälso- och kvalitetsperspektiv. Studieförbundens cirklar med funktionshindrade personer omfattar ca 200 000 deltagare. De vanligaste formerna av funktionshinder är ut- vecklingsstörning, psykiska och medicinska funktionshinder. Personer med funktionshinder väljer i betydligt lägre grad än andra cirklar som handlar om annat än det egna funktionshindret eller som anordnas utanför den egna handikapporganisationen. Studiecirkeln ger oavsett studieämne deltagare med funktionshinder samhörighetskänsla, kontakter med andra i samma situation och perspektiv på sitt eget funktionshinder. Det finns alltjämt både verkliga och mentala hinder, exempelvis den egna självbilden liksom människors fördomar och inställning, för funktionshindrades deltagande i folk- bildningen. Att information om folkhögskolornas och studieförbundens utbud når ut är en del i att skapa förutsättningar för deltagande. Ansvaret för att informationen utformas så att de praktiska möjligheterna att delta framgår och hur den sprids vilar på anordnaren. Hög kompetens kring funktionshinder är nödvändig inom folkbildningen. Det behövs en ökad medvetenhet om tillgänglighet, bemötande och individuella anpassningar. Detta kräver en kontinuerlig vidareutbildning och kompetensutveckling av lärare och cirkelledare, men även för all personal som möter människor och planerar verksamhet. Naturligtvis kan detta uppnås lättare om personer med funktionshinder finns representerade i personalstyrka, ledning och styrelse. Det vilar ytterst på kommunerna att se till att verksamheter för funktionshindrade, som de har ansvar för, inte förs över till folkhög- skolor eller studieförbund för att på så sätt flytta kostnader och utnyttja folkbildningsanslaget. Utbildning kan vara ett led i en rehabilitering. Samverkan mellan ansvariga för rehabiliteringsinsatser och företrädare för folkbildningen är därför viktig. Finansieringsfrågan bör vara löst innan utbildningen startar. Ansvaret för samordning av rehabiliterings- insatser bör inte ligga hos folkbildningen. Prop. 2005/06:192 42

5.7

Folkhälsa, hållbar utveckling och global rättvisa

Prop. 2005/06:192

Regeringens förslag: Statens stöd till folkbildningen skall bidra till att dess organisationer medverkar till bättre folkhälsa, till hållbar utveckling och till global rättvisa genom att öka människors insikt om vikten av förändrade värderingar och levnadsvanor.

Utredningarna: Folkbildning är i sig hälsofrämjande. Steget från passivitet till aktivitet innebär att det händer något positivt. Det egna skapandet kan ge identitet och mening och därmed medverka till bättre folkhälsa. Folkbildningens framsyn framhåller att en viktig utgångspunkt i arbetet för en hållbar utveckling är att dra nytta av och använda den kompetens folkbildningen utvecklat på andra områden. Folkbildningens kärnverksamhet bestämmer inriktningen på arbetet för global rättvisa och hållbar utveckling. Dessa frågor är inte avskilda från övrig verksamhet utan nya perspektiv skall ingå i all verksamhet. Den som vill påverka andra att förändra sina värderingar och vanor måste vara trovärdig. Folk- bildningens organisationer måste framstå som goda förebilder i detta sammanhang.

Remissinstanserna: Folkhälsofrågorna har behandlats i ett mindre antal remissvar. Folkbildningsrådet anser att folkbildningens arbete med folk- hälsofrågorna kan organiseras inom ramen för folkbildningsanslaget eller som uppdragsverksamhet. Rörelsefolkhögskolornas intresseorganisation (RIO) och Karlskoga folkhögskola anser att medborgerlig bildning bör ingå i en politik för folkhälsa. Nykterhetsrörelsens Bildningsverksamhet (NBV) skriver att målen för folkbildningen uppvisar stor överens- stämmelse med folkhälsomålen. Lantbrukarnas riksförbund, Viskadalens folkhögskola, Arbetarrörelsens folkhögskola i Göteborg, Gamleby folk- högskola och Studieförbundet Vuxenskolan framhåller folkbildningens strategiska roll för människors hälsa. Ett fåtal remissinsatser har berört området hållbar utveckling och global solidaritet. Folkbildningsrådet och Folkbildningsförbundet fram- håller att det inom många studieförbund och folkhögskolor bedrivs ett omfattande arbete med inriktning på internationella frågor och med inter- nationella kontakter. Folkbildningens organisationer har också arbetat framgångsrikt med frågor kring hållbar utveckling. Det är viktigt att svensk folkbildning slår vakt om och vidareutvecklar det internationella verksamhetsperspektivet och de framgångsrika arbetsformer som finns. Fristads folkhögskola pekar på det internationella kulturarbetet och miljöaspekten. Studieförbundet Vuxenskolan menar att globaliseringen och den internationella utvecklingen utgör en viktig utmaning för folk- bildningen. Färnebo folkhögskola och Föreningen offensiv folkbildning anser att det är angeläget att stödet till internationellt/globalt folk- bildningsarbete ökar. Sida välkomnar resonemanget om folkbildningens insatser för global rättvisa och hållbar utveckling. Ett fortsatt statligt stöd till folkbildningen skapar förutsättningar för att Sverige kan fortsätta att vara ett föregångsland internationellt inom folkbildning och det civila samhället.

Skälen för regeringens förslag : En god folkhälsa är en del i för- utsättningarna för en hållbar utveckling. Faktorer av betydelse för en god hälsa är bl.a. delaktighet och inflytande i samhället, ekonomisk och 43 social trygghet, trygga och goda uppväxtvillkor, ökad hälsa i arbetslivet samt goda konsumtionsvanor. I det lokala folkhälsoarbetet kan folkbildningen spela en framträdande roll. För många människor ger deltagandet tillfälle till reflektion över sin livssituation, kontakt med andra människor, ett avbrott i en stressad vardag. De möjligheter till eget skapande som folkbildningen erbjuder i den estetiska verksamheten är för många ett andrum där man själv be- stämmer arbetstakt och mål. En annan effekt av folkbildningens verk- samhet är att den kan bidra till ökad delaktighet och inflytande, till egenmakt, som i sig ökar välbefinnandet. För många äldre bidrar studie- cirklar, kulturarrangemang och folkhögskolekurser till ökad delaktighet och livskvalitet. För långtidssjukskrivna personer kan folkbildningen spela en aktiv roll för ett återinträde i arbetslivet med sikte på ökad livs- kvalitet. Också inom arbetslivet finns en uppgift för folkbildningen att öka kunskapen om hur man förebygger ohälsa. Folkbildningen har redan i dag ett brett utbud av kurser och cirklar som på ett mer direkt sätt knyter an till folkhälsobefrämjande åtgärder. På så sätt kan folk- bildningen möta efterfrågan på kunskap om folkhälsofrågor. I folk- hälsoarbetet gäller det att utmana attityder och beteenden för att få till stånd en förändring. Det är angeläget att nå alla medborgare i detta arbete, men några grupper framstår som särskilt viktiga. Långtids- sjukskrivna och arbetslösa måste få företräde, för att kunna komma till- baka till ett hälsosamt arbetsliv. Regeringen framhöll i 1998 års folkbildningsproposition (prop.1997/98:115, s. 44) att folkbildningen bör fortsätta sina ansträngningar att bidra till en kunskapsutveckling hos alla medborgare kring vad som krävs för att ställa om Sverige till ett ekologiskt hållbart samhälle. I riktlinjerna till Folkbildningsrådet år 2002 gav regeringen ett särskilt uppdrag till rådet att redovisa hur studieförbund och folkhögskolor breddat verksamheten i riktning mot hållbar utveckling. Uppdraget redovisades i mars 2003. Av rapporten framgår att folkhögskolor och studieförbund har ett omfattande utbud av utbildning för hållbar utveckling som spänner över bl.a. miljö/ekologi, ekonomi och lokal utveckling, folkhälsa, demokrati och global solidaritet. Det förslag till nationell strategi för hållbar utveckling som regeringen presenterade våren 2004 bygger på en definition av hållbar utveckling som lyder en utveckling som tillgodoser dagens behov utan att äventyra kommande generationers möjligheter att tillgodose sina. Fyra strate- giska framtidsfrågor ställdes i fokus: miljödriven tillväxt och välfärd, en god hälsa, en samlad politik för hållbart samhällsbyggande samt barn- och ungdomspolitik för ett åldrande samhälle. Denna satsning får inte tas till intäkt för att minska omfattningen av det utvecklings- och ut- värderingsarbete som Folkbildningsrådet redan initierat. För att kunna bidra till en rättvis och hållbar global utveckling, (jfr. prop. 2002/03:122, bet. 2003/04:UU3, rskr. 2003/04:112), krävs insikt om hur vårt agerande påverkar förutsättningarna för andra. För att vi på bästa sätt skall kunna anpassa våra val och vårt sätt att leva är det viktigt att kunskapen om varje människas lika värde och rätt står i centrum, liksom intresset för hur fattiga människor själva ser på utveckling. Ett arbete för att stärka kunskapen om de globala utvecklingsfrågorna och bidra till en positiv utveckling måste vara långsiktigt och bedrivas av Prop. 2005/06:192 44 många aktörer. Till dessa hör folkbildningens organisationer. Studie- förbund och folkhögskolor har genom verksamheter inom t.ex. Agenda 21 skaffat sig erfarenheter och utvecklat kompetenser som gör dem särskilt väl skickade att spela en aktiv roll i frågor som rör hållbar ut- veckling och global rättvisa. Genom att vara förankrade i lokalsamhället och i det ideella föreningslivet finns hos organisationerna en beredskap för att nå ut till medborgarna med studier. I arbetet för en hållbar utveckling gäller det många gånger att utmana gängse uppfattningar om naturtillgångarna och hur de skall användas. Det handlar om att öka insikten om att vi med gemensamma an- strängningar kan påverka framtiden. Också det engagemang som redan finns för en förändring behöver fångas upp och stimuleras. Folk- bildningen kan genom att möta människors behov av kunskap medverka till en bestående attityd- och beteendeförändring. Samarbete mellan folk- bildningen och civilsamhällets organisationer är viktigt för att nå fram- gång i arbetet. Folkhögskolor och studieförbund kan spela en avgörande roll både som initiativtagare och som aktiv samarbetspart. Folkbildningen kan aktivt bidra till framgång i internationella sam- arbetsprojekt genom sin kompetens och erfarenhet av utbildning, demokratiutveckling och stöd till civilsamhället. Redan i dag bedriver studieförbund och folkhögskolor ett omfattande internationellt ut- vecklingssamarbete som ofta anknyter till deras ideologiska profiler. Många av folkbildningens organisationer har byggt upp nätverk, som stöder bildnings- och demokratiarbete inte minst i de baltiska länderna och nordvästra Ryssland. Inom ramen för den verksamhet som finansieras av Sida kan folk- bildningen, med hjälp av sina upparbetade kontakter och sina inter- nationella erfarenheter, bidra till att skapa förutsättningar för fattiga människor att förbättra sina levnadsvillkor, vilket är målet för det svenska utvecklingsarbetet. Folkbildningens organisationer kan också bidra till att inom Sverige öka kunskapen om och förståelsen för förhållanden i andra länder och kulturer. Därigenom kan förståelsen öka för att vi alla delar ansvaret för demokrati och jämställdhet i ett globalt perspektiv. Prop. 2005/06:192 45

6

Självständighet, ansvar och kvalitet

Prop. 2005/06:192

6.1

Ramarna

Som tidigare har framgått är de grundläggande principerna i 1991 års

beslut om statens stöd till folkbildningen att folkbildningen står fri från

staten och själv formulerar sina mål och utformar sin verksamhet, att

staten formulerar sina syften med statsbidraget, att folkbildningen själv

tar ansvar för att fördela statsbidraget samt att följa upp och utvärdera

den verksamhet inom studieförbund och folkhögskolor som finansieras

med statsbidrag. Staten utvärderar med jämna mellanrum, senast genom

SUFO2, om syftena med statsbidraget uppfyllts.

1991 års reform innebar att folkbildningen tilldelades vittgående

befogenheter att själv förvalta mycket stora resurser i form av stats-

bidragsmedel. Folkbildningen företräds därvid av Folkbildningsrådet,

som är en ideell förening bildad av samarbetsorganen Folkbildnings-

förbundet, Rörelsefolkhögskolornas intresseorganisation samt Lands-

tingsförbundet, numera Sveriges Kommuner och Landsting. Genom riks-

dagens beslut har befogenheter som avser myndighetsutövning över-

lämnats till rådet när det gäller frågor om fördelning av statsbidrag till

folkhögskolor, studieförbund och elevorganisationer. Rådets ställning

kan endast jämföras med Riksidrottsförbundet, som också är en ideell

förening med liknande mandat att fördela statens bidrag till idrotten.

Folkbildningens idéer och mål förverkligas i den verksamhet som

genomförs i studieförbund och folkhögskolor. Varje förbund, avdelning

och skola har stor frihet att själv utforma sina aktiviteter inom de ramar

som respektive huvudman ställer upp och de ramar för statsbidrags-

berättigad verksamhet som formuleras av Folkbildningsrådet. Rådets

manöverutrymme begränsas i någon mån av de riktlinjer som regeringen

årligen meddelar i anslutning till regleringsbrevet för folkbildnings-

anslaget. Dessa omfattar utöver en komprimerad sammanfattning av

statens syften med statsbidraget i första hand återrapporteringskrav. De

syften som staten angivit för sitt stöd till folkbildningen påverkar givetvis

också huvudmännens och organisationernas prioriteringar.

Det ligger i folkbildningens idé att verksamheten lokalt i hög grad

formas av deltagarna själva. Ett långtgående deltagarinflytande över

verksamhetens innehåll och former är ett av folkbildningens känne-

tecken. En centralt styrd folkbildning utgör på så sätt en självmotsägelse.

Övergripande mål och villkor kan och bör dock formuleras centralt,

medan verksamhetens innehåll och konkreta utformning alltid bestäms

lokalt. Ansvaret för att en verksamhet, som finansieras med statsbidraget

till folkbildning, är förenlig med de syften som staten angivit för sitt stöd

faller därmed i viss mening på de enskilda deltagarna. Mer konkret är det

naturligtvis de organisationer som slutligt mottagit statsbidraget, som har

ansvar för verksamhetens relevans och kvalitet.

Den i dag gällande ansvarsfördelningen mellan staten och folk-

bildningen medför att frågan om hur Folkbildningsrådet fullgör sitt upp-

drag både i förhållande till staten och till medlemmarna får stor betydelse

inte minst i perspektivet av i vilken mån statens olika syften med stats-

bidraget uppfylls. Rådets ansvar för hur folkbildningen formas är oveder-

sägligt. Mot bakgrund av vad som framkommit i de båda utredningarnas

46

arbete och vid Riksrevisionens granskning finns anledning att i några Prop. 2005/06:192 avseenden närmare beröra rådets arbete och funktionssätt.

6.2

Kvalitetsarbete

Regeringens bedömning : Ett systematiskt kvalitetsarbete med inriktning

på såväl administration som verksamhetsformer och innehåll behöver

utvecklas på alla nivåer inom folkbildningen.

Kvalitativa kriterier behöver tillföras de modeller för fördelning av

statsbidrag som tillämpas på olika nivåer inom folkbildningen. Former

för fristående granskning av verksamheterna bör introduceras.

Utredningarna: SUFO 2 konstaterar att studieförbundens verksamhet

ökat trots en krympande ekonomi. Det väcker frågor när man till oför-

ändrad eller sjunkande total kostnad kan höja antalet rapporterade studie-

timmar på det sätt som skett. Utredningen förmodar att det kan vara en

oönskad följd av Folkbildningsrådets grunder för fördelning av stats-

bidraget och ett bristande genomslag för en folkbildningsideologisk syn

på studiecirkeln. Detta kan ha lett till att lokalt ansvariga tagit lätt på sitt

ansvar som anordnare. Folkbildningsarbete som ligger till grund för

statsbidrag måste organiseras och genomföras på ett sådant sätt att

studieförbundet kan ta det fulla ansvaret för verksamheten och stå för

dess folkbildningskaraktär. Detta gäller även för studiecirklar som

genomförs i samarbete med medlemsorganisationer eller andra sam-

arbetsparter. Ansvariga i studieförbundet måste ha full insyn och kunna

ställa sådana krav på uppläggningen att förutsättningar för ett fram-

gångsrikt studiearbete säkras. Motsvarande gäller också verksamheten

med kulturprogram. Folkbildningsrådet bör i sitt löpande arbete med

uppföljning och utvärdering uppmärksamma detta förhållande.

Utredningen påpekar att Folkbildningsrådets bidragsmodeller är ba-

serade på ett enda mått, verksamhetens omfång. Ingen hänsyn tas till

innehållet eller kvaliteten i den genomförda verksamheten. Oavsett

svårigheterna att finna användbara kvalitetsmått anser utredningen att

Folkbildningsrådet (FBR) bör pröva möjligheten att ta fram ett bredare

underlag för bidragsfördelningen, Det endimensionella mått som används

har betydande nackdelar.

I Vem får vara med? betonas att med gällande bidragsystem är det

primära jakten på studietimmar, inte de individer som bygger studie-

förbundens verksamhet eller kvaliteten på verksamheten. Därmed blir det

svårare för studieförbunden att bygga långvariga relationer till sina del-

tagare. När antalet timmar och deltagare blir det väsentliga för studie-

förbundens överlevnad ökar också risken att kvaliteten inte kan upp-

rätthållas. Den pedagogiska kompetens som är studieförbundens kärna

kan inte heller utnyttjas fullt ut när varenda krona ska jagas. Därför finns

det en stor risk att kvaliteten på verksamheten urholkas betydligt om

dagens ekonomiska utveckling fortsätter.

I Folkbildningens framsyn markeras att bidragssystemet inte får upp-

fattas som konserverande verktyg som står i vägen för möjligheterna att

tillgodose behov av nya angelägna insatser. Samtidigt finns det be-

rättigade krav på en viss stabilitet i bidragssystemen för att organisa-

47

tionerna skall kunna ha ett mått av långsiktighet i verksamhets- planeringen.

Remissinstanserna: Folkbildningsrådet konstaterar att bidrags- systemet kan utformas mer eller mindre trögrörligt vad gäller fördelning och omfördelning av resurser när olika aspekter skall vägas in. Rådet menar att det blir problematiskt och motsägelsefullt att å ena sidan bejaka en aspekt av volymjakten, alltså växande verksamhet, och å andra sidan hävda att det man kallar jakten på timmar och därmed kronor tenderar att överskugga diskussionen om kvalitet och innehåll i verk- samheten. Folkbildningsrådet ser det som ett problem att ramarna för studieförbundens verksamhet är begränsade och att det inte finns några kriterier som anger att en viss typ av växande verksamhet är i större behov av samhällsstöd än en redan existerande verksamhet som inte växer volymmässigt. Vidare finns det anledning att diskutera och ut- veckla vad som kännetecknar god kvalitet i verksamheten. Folkbild- ningsförbundet menar att Folkbildningsrådet bör pröva möjligheterna att få fram ett bredare underlag för bidragsfördelningen som innehåller en avvägning mellan kvantitativa och kvalitativa mått. Arbetarnas Bild- ningsförbund (ABF) kommenterar utredningens slutsats att verksamheten mätt i timmar ökat trots minskande bidrag. ABF tror att det inte längre går att öka timmarna. Det är också angeläget att arbeta utifrån en kvalitetsnivå som är gemensamt överenskommen mellan studie- förbunden. Nordens folkhögskola Biskops-Arnö anser att man bör kunna ställa särskilda krav på folkbildningens kvalitet. En del av statsbidraget bör riktas mot verksamheter med särskilda kvaliteter. Folkuniversitetet, Nykterhetsrörelsens Bildningsverksamhet (NBV), Medborgarskolan och Rörelsefolkhögskolornas intresseorganisation (RIO) berör kvalitets- frågan satt i relation till effekterna av nya ekonomiska förutsättningar. Arbetet med kvalitetsfrågor är också ett angeläget samverkansområde för studieförbunden. Integrationsverket instämmer i utredningens be- dömning att en översyn av fördelningsmodellen till studieförbunden borde syfta till att i ökad utsträckning ta hänsyn till verksamhetens kvalitet. Staten borde arbeta för att upprätta särskilda kriterier för lyckad studieverksamhet, som främjar integration. Högskoleverket konstaterar att det är motiverat att folkbildningsverksamheten blir föremål för ytter- ligare genomlysning jämfört med i dag. Utvärderingarna skulle kunna ske i samverkan med enskilda utvärderare alternativt högskole- institutioner. Skärpta krav på kvalitetssäkring gäller sedan flera år inom högskolesektorn. Motsvarande krav skulle också kunna ställas på folk- bildningen. Landsorganisationen i Sverige (LO) anser att någon form av kvalitativa variabler skall införlivas i ett nytt bidragssystem och att prio- riterandet av att bibehålla och helst öka volymerna riskerar att äventyra folkbildningskvalitéerna i den genomförda verksamheten. Uppsala läns bildningsförbund understryker påståendet att studieförbunden har det totala ansvaret även för cirklar och kulturprogram som genomförs i sam- arbete och rapporteras från medlemsorganisationerna. Studieförbunden måste därför ha full insyn i verksamheten inte bara i fråga om kvan- titativa aspekter utan även beträffande den kvalitativa dimensionen. Jakten på kvantitet får inte ta överhanden, då hotas folkbildningens ideo- logiska grund. Prop. 2005/06:192 48

Skälen för regeringens bedömning: Det statliga stödet till folk- bildningen är omfattande. Som jämförelse kan nämnas att statens bidrag till kommunerna för kommunal vuxenutbildning uppgår till mindre än 70 procent av stödet till folkbildningen. Det är nödvändigt att en statligt fi- nansierad verksamhet av denna omfattning genomsyras av kvalitets- tänkande och fortlöpande kvalitetsgranskning. Regeringen anser, liksom t. ex. Högskoleverket, att det finns anledning att i sammanhanget erinra om att modeller för kvalitetssäkring under flera år utvecklats inom skol- väsendet och högskolan. Kravet på att varje skola årligen skall göra en kvalitetsredovisning och uppbyggnaden av inspektionen inom Skolverket är exempel på insatser under senare år. Inom folkbildningen, liksom i varje annan verksamhet, utgör det dagliga arbetet med och medvetenheten om kvalitetsfrågorna på lokal nivå grunden för kvalitetssäkring av verksamheten. Det är önskvärt att ett mer systematiskt kvalitetsarbete med inriktning på såväl administration som verksamhetsformer och innehåll utvecklas på alla nivåer inom folk- bildningen. Detta arbete bör givetvis utgå från folkbildningens egna mål och de kvalitetskriterier som man själv utvecklar, men samtidigt in- begripa en bred syn på kvalitetsbegreppet. Kvalitetsarbetet bör inte ut- föras av Folkbildningsrådet, utan av studieförbunden och folkhög- skolorna själva. Det måste dock vara en prioriterad uppgift för rådet att medverka till att arbetet sker. Även om ansvaret för att definiera begreppet kvalitet och kvalitets- kriterier måste tas av folkbildning själv, finns det anledning att kort be- röra vad som utifrån statens utgångspunkter skulle kunna konstituera kvalitet i folkbildningen. Grundläggande är naturligtvis att verksamheten bidrar till att förverkliga de syften som staten anger för sitt stöd till folk- bildningen. I avsnitt 5 har regeringen beskrivit sju prioriterade områden för att nå dessa syften. Ett annat kvalitetskriterium skulle vidare kunna vara att verksamheten genomsyras av en ideologisk profil, som tillför dimensioner som det offentliga utbildningsväsendet inte skall ha. Ett annat kunde vara att verksamhet kan bedrivas i hela landet. Förutom att fördela statsbidraget till folkhögskolor och studieförbund har rådet till uppgift att följa upp och utvärdera verksamheten. I detta ligger att i kvalitativa och kvantitativa termer följa, beskriva och ana- lysera den statsbidragsfinansierade verksamheten. Detta material utgör grunden för rådets återrapportering till regering och riksdag. Det utgör också underlag för rådets egen fördelning av statsbidrag och annan myndighetsutövning. Det är angeläget att rådet drar operativa slutsatser av den information som samlats in. Det handlar då om att väga samman kvalitativa bedömningar och kvantitativa data. Det är rimligt att rådets modeller för fördelning av statsbidraget inte uteslutande baseras på kvantitativa data, utan att värderande, kvalitativa element tillförs mo- dellerna. Långsiktigt gagnar en ökad fokusering av kvalitetsfrågorna i första hand folkbildningens egen inre utveckling. Det ger utgångspunkter för en systematisk omprövning och ytterst avveckling av verksamheter som inte är folkbildningsmässiga. Därmed skapas utrymme för nya aktiviteter. Långsiktighet och stabilitet i bidragsgivningen är givetvis viktig för en- skilda folkhögskolor och studieförbund, men utgör ingen motsättning till en långsiktig omprioritering på kvalitativ grund. Prop. 2005/06:192 49 En betydande förnyelse och omprioritering sker redan nu, i första hand Prop. 2005/06:192 inom enskilda avdelningar och folkhögskolor. Denna är dock inte alltid i första hand resultatet av ett systematiskt kvalitetsarbete utan det är snarare ekonomiska faktorer och efterfrågan från medlemsorganisationer och deltagare, som utövar stort inflytande över prioriteringarna. En folkbildningsmässig verksamhet skapas i gruppen och möjliggörs ytterst av den lokala organisationen. På så sätt är verksamheterna mycket olika i sin utformning och målen uppnås på olika sätt. Dock måste all folkbildningsmässig verksamhet bära vissa grundläggande värderingar och element. Därför bör Folkbildningsrådet utarbeta metoder som möjliggör jämförelser i kvalitet mellan olika verksamheter. Ett utvecklat kvalitetsarbete skulle vidare kunna förebygga t.ex. den typ av felaktigt utnyttjande av statsbidraget som av och till uppdagas i studiecirkelverksamheten. Utöver ett lokalt förankrat kvalitetsarbete finns anledning att pröva om olika former för fristående granskning av verksamheterna skulle kunna introduceras inom folkbildningen. Paralleller skulle kunna sökas t.ex. inom högskola och forskning, verk- samheter som liksom folkbildningen präglas av en hög grad av inre autonomi. Den nordiska folkbildningens gemensamma värdegrund skulle i sammanhanget kunna vara en tillgång och folkbildare från hela Norden skulle kunna anlitas i kvalitetsarbetet.

6.3

Folkbildningsrådet dess roller, uppdrag och

befogenheter

Regeringens bedömning: Den nuvarande ordningen där Folk-

bildningsrådet utgör en ideell organisation som har både myndighets- och

medlemsuppdrag bör bestå.

Folkbildningsrådets myndighetsroll bör stärkas genom att det ges rätt

att återkalla statsbidrag till verksamhet som inte uppfyller statens villkor.

Rådet bör vidare ges rätt att omfördela medel som återkallats. För-

ordningen (1991:977) om statsbidrag till folkbildningen bör ändras i en-

lighet härmed.

Utredningarna: SUFO 2:s samlade bedömning är att Folk-

bildningsrådet väl fyllt de förväntningar som kunnat ställas från staten.

Rådets dubbla uppdrag har inte påverkat dess myndighetsutövande roll

negativt och bidragsmodellerna har följt statens intentioner. När det

gäller Folkbildningsrådet som ideell organisation med myndighets-

uppgifter finns ingen anledning att ändra på nuvarande förhållanden.

Modellen med de dubbla rollerna bedöms fungera väl ur både statens och

medlemsorganisationernas perspektiv. Den särställning Folkbildnings-

rådet har, som ideell organisation med myndighetsuppgifter, måste re-

spekteras av både staten och medlemsorganisationerna.

Ett konstaterande om att rådet skött sin dubbla roll på ett till-

fredsställande sätt gör dock inte diskussionen om balansen mellan

myndighetsuppdrag och medlemsuppdrag ointressant eller irrelevant.

Avvägningen är en ständigt aktuell fråga som måste hållas levande för att

behålla rådets legitimitet. Att bevaka och tillgodose att så sker är en an-

gelägen uppgift för såväl rådet självt som dess medlemmar.

50

Statens riktlinjer till rådet, vad gäller kraven på återrapportering, har på senare år tonats ned. Det är dock rimligt att staten uttrycker önskemål om återrapportering av uppgifter som kan bidra till att förtydliga bilden av hur olika delar av verksamheten bedrivs och utvecklas. Om uppdrag ges till folkbildningen, vid sidan av det ordinarie anslaget, bör detta ske i samråd med Folkbildningsrådet och dess medlemmar. Uppdragen bör inte få sådan omfattning att de inverkar menligt på folk- bildningens ordinarie verksamhet. Folkbildningsrådet har de senaste åren agerat med större kraft när det gäller tillsynen och kontrollen av folkbild- ningens verksamhet. Folkbildningsrådet har blivit en etablerad aktör både i myndighets- rollen och som främjare av svensk folkbildning.

Remissinstanserna: Utredningens slutsatser får stöd av ett stort antal remissinstanser; Folkbildningsrådet (FBR), Folkbildningsförbundet (FBF), Rörelsefolkhögskolornas intresseorganisation (RIO), Lands- organisationen i Sverige (LO), Riksidrottsförbundet, Landstinget Dalarna, Uppsala Läns Bildningsförbund och sex av studieförbunden. Vidare flera folkhögskolor, bl.a. Bona, Dalkarlså, Framnäs, Härnösands, Strömbäcks, Tollare och Östra Grevie folkhögskolor. Eskilstuna folkhögskola, Åsa folkhögskola, Nyköpings folkhögskola och Hagabergs folkhögskola ställer sig tveksamma till att Folkbildnings- rådet fungerat bra i sin roll. Detta främst sett ut medlemmarnas per- spektiv. Det är svårt att företräda både staten och medlemmarna när bidragsvolymerna inte räcker till. Man menar vidare att Folkbildning- srådet inte lyckats hävda folkhögskolornas ekonomiska intressen. Handikappförbunden menar att Folkbildningsrådets roll måste fö- rtydligas. Folkbildningsrådet har i nuläget flera roller som delvis är svåra att förena. Tjänstemännens Centralorganisation (TCO) och Studie- förbundet Vuxenskolan instämmer i kritiken och menar att det är av vikt att Folkbildningsrådet gör egna utvärderingar och ansvarar för fort- löpande rapportering. Sveriges roll- och konfliktspelsförbund (Sverok) är mycket kritiskt till dagens konstruktion med Folkbildningsrådets mandat och uppdrag. Man kritiserar det komplicerade systemet för att anta nya studieförbund och anser att Folkbildningsrådet till sin natur är kon- serverande, oflexibelt och lever i ett starkt beroende av och samarbete med sina medlemsorganisationer. Sverok rekommenderar att Folk- bildningsrådet avvecklas eller omstruktureras för att bättre tillvarata de resurser man är satt att fördela. Medborgarskolan anser att Folk- bildningsrådets roll bör begränsas till de ursprungliga uppdragen. SISU Idrottsutbildarna menar att Folkbildningsrådet fyller väsentliga delar av de tilldelade uppgifterna. Inflytande och delaktighet från berörda organi- sationer är dock inte lika direkt och tydligt som exempelvis är fallet med Riksidrottsförbundet. Rörelsefolkhögskolornas intresseorganisation (RIO) anser att Folkbildningsrådets uppföljningsverksamhet som inte skall vara utökad kontrollverksamhet skall ha karaktären att följa, stödja och dokumentera folkbildningens mål, utveckling av mål och metoder för att nå mål. Sveriges Kommuner och Landsting tycker att dagens konstruktion är den bästa lösningen. Staten och Folk- bildningsrådet bör dock även i fortsättningen vara observanta på att Folkbildningsrådet kan hantera och väga samman olika intressen. Prop. 2005/06:192 51 Sveriges Kommuner och Landsting konstaterar också att rådets status och roll måste stärkas. Högalids folkhögskola är tveksam till att Folkbildningsrådet har dubbla roller genom att vara sin egen tillsynsmyndighet. Enligt Färnebo folk- högskola kan Folkbildningsrådet inte behålla sin nuvarande roll om man vill vitalisera folkbildningen. Inom Folkbildningsrådet finns redan politiskt och ekonomiskt etablerade aktörer som värnar om sina egna intressen. Det blir svårt att starta nya folkhögskolor och rådet underlåter att ifrågasätta icke folkbildningsmässig verksamhet. (LärVux) och Föreningen Offensiv Folkbildning instämmer. Färnebo folkhögskola an- ser också att Folkbildningsrådet måste avsätta betydande resurser för att vitalisera folkbildningen. Icke etablerade folkbildningsaktörer bör också få plats i Folkbildningsrådets styrelse. Även Gamleby folkhögskola menar att Folkbildningsrådet inte bara kan ha en passiv roll, utan även måste ges mandat att initiera och driva frågor om utvecklings-, ut- värderingsarbete och samhällsbevakning. Statskontoret delar inte utredningens slutsats att det inte finns an- ledning att revidera den nuvarande modellen med Folkbildningsrådet. Att rådet förtydligat och ökat kraven på vilka redovisningar som de an- svariga mottagarna av statsbidraget skall lämna till rådet har inte inne- burit att utredningen kunnat redovisa hur studieförbunden lokalt använt sina bidrag. Högskoleverket pekar på motsättningen mellan rådets rätt till integritet och självständighet å ena sidan och statens behov av insyn, styrning och kontroll å den andra. Folkbildningsrådet bör ges ett vidgat utvärderings- uppdrag och att skärpta krav på kvalitetssäkring införs. Staten bör över- väga en ordning som bättre svarar mot den normala ordningen för kvalitetssäkring på många samhällsområden. Trollhättans stad förordar att en myndighet bildas för att klara ut ansvarsfrågor och förhållandet till statliga och kommunala bidragsgivare. Det skulle dessutom kunna för- bättra kommunikationen mellan staten och kommunerna. Dessutom bör all bidragsgivning från samhället vara kontrollerad och uppföljningsbar enligt de krav på internkontroll och uppföljningsansvar som är gängse. Skälen för regeringens bedömning: I 1991 års folkbildnings- propositionen lades grunden för Folkbildningsrådet och dess uppdrag. I propositionen konstaterades att folkbildningen själv bör administrera och organisera sin verksamhet inom de gränser som staten lagt fast. Folkbildningsrådet skall inte vara en statlig myndighet utan ett folk- bildningens eget organ. Det finns, framhölls i propositionen, flera exempel på myndighetsutövning genom enskilda organ (prop. 1990/91:82, s. 38).

Mot bakgrund av den utvärdering som genomfördes i samband med SUFO 96 konstaterades att Folkbildningsrådet klarat att kombinera sina olika roller. Regeringen konstaterade, att Folkbildningsrådets ställning och arbetsuppgifter bör vara oförändrade. De båda uppdragen ställer stora krav på Folkbildningsrådets styrelse och anställda att kunna kom- binera sina roller. I propositionen drogs slutsatsen, att folkbildningsrådet kan sägas ha hanterat myndighetsuppgifterna på ett kompetent sätt och med hög integritet (prop. 1997/98:115, s. 22). I den senast genomförda utvärderingen, SUFO 2, har Folkbildnings- rådet åter varit föremål för granskning. Även nu dras slutsatsen att rådet i Prop. 2005/06:192 52 allt väsentligt klarat att hantera sina dubbla roller på ett tillfredsställande sätt. Den valda modellen antas principiellt sett fungera på komplexa och svårstyrda områden med stora krav på kunskap och insikt som folk- bildningen. Enligt regeringens bedömning finns för närvarande inte några avgörande skäl för att ompröva grunderna för den ordning som tillkom genom 1991 års reform. Det finns emellertid anledning att belysa några av de svagheter som den hittills gällande ordningen medför. Folkbildningsrådet är demo- kratiskt uppbyggt och bildat av demokratiska organisationer. Det faktum att styrelsens ledamöter indirekt sitter på mandat från de organisationer som är mottagare av statsbidragen behöver uppmärksammas. Med- lemmarna skall företräda den samlade folkbildningens intressen i för- hållande till såväl staten som medlemsorganisationerna. Risker för lojalitetskonflikter och kollegiala hänsyn finns. Det kan inte uteslutas att konstruktionen hämmar Folkbildningsrådet i dess agerande. Frågan om förmågan att hantera de olika uppdragen är trots ut- redningens slutsatser alltjämt aktuell. Folkbildningsrådets olika upp- gifter har alltmer integrerats i varandra. Detta kan försvåra möjligheterna att se vad som är myndighets- respektive medlemsuppgifter. Det kommer sannolikt att även framöver finnas ett spänningsförhållande mellan olika roller och uppgifter när en ideell förening som Folkbildningsrådet an- förtros offentliga förvaltnings-uppgifter. Det är därför nödvändigt att vara medveten om de problem som kan uppstå. Till dessa hör bland annat risken för intressekonflikter i samband med beslutsfattande. Folkbildningsrådets förmåga att bevara sin allmänna legitimitet beror på hur man kan hantera denna balansgång. Det kommer i stor ut- sträckning att vara en fråga om att förvalta det förtroendekapital som upparbetats. Det gäller både i fråga om förtroendet från staten och med- lemmarna, men i minst lika stor utsträckning förtroendet från tredje man. Utgångspunkten för 1991 års reform var att folkbildningen skall stå fri från staten. Staten anger de övergripanden syftena med statsbidraget, men det är folkbildningens aktörer som själva formulerar målen för den verksamhet som skall bedrivas. En annan viktig utgångspunkt är att staten på olika sätt skall bidra till att stödja folkbildningens idé- och verksamhetsutveckling. Ett viktigt medel för detta är Folkbildningsrådet, som på olika sätt verkar för att stärka folkbildningens ställning. Myndighetsuppdraget innefattar att före- träda staten i förhållande till folkbildningen, att besluta om vilka studie- förbund och folkhögskolor som skall få statsbidrag, att fördela stats- bidraget mellan dessa, att lämna årsredovisning och budgetunderlag till regeringen enligt gällande föreskrifter samt att kontinuerligt följa upp och utvärdera verksamheten i förhållande till de syften och villkor som föreskrivits för statsbidraget. Till Folkbildningsrådets medlemsuppdrag hör att representera folkbildningen i förhållande till staten, att ägna sig åt folkbildningspolitisk bevakning och informationsverksamhet, att sam- ordna internationella kontakter, att administrera Folkbildningsnätet samt att genomföra centrala informationsinsatser om folkhögskolornas kurs- utbud (FIN). Folkbildningsrådet har ett väl utvecklat internationellt arbete, bl. a. genom European Association for Education (EAEA) och samarbete inom ramen för EU:s utbildningsprogram Grundtvig. Programmet avses ge Prop. 2005/06:192 53

möjligheter för samarbete inom

vuxenutbildning, bl. a. genom ökad Prop. 2005/06:192

rörlighet för enskilda studerande

och utbildare. Det är viktigt att även

aktörer inom folkbildningen tar tillvara möjligheten att delta i EU:s nya

utbildningsprogram. Finansieringen av den internationella verksamheten

bör dock i allt väsenligt ske utan att statsbidraget tas i anspråk.

I föregående avsnitt redovisades regeringens bedömningar rörande kvalitetsarbetet inom folkbildningen. I syfte att stärka Folkbildnings- rådets ställning och förbättra dess möjligheter att verka för en stärkt kvalitetssäkring av verksamheten föreslår regeringen, att Folkbildnings- rådet ges befogenhet att återkalla statsbidrag som betalats ut till ett studieförbund eller en folkhögskola i det fall verksamheten inte är för- enlig med statens syften med statsbidraget. Rådet bör vidare få rätt att omfördela medel som återkallats. Det är vidare rimligt att Folkbildningsrådet med utgångspunkt i sitt kvalitetsarbete också gör mer långsiktiga bedömningar av existerande verksamheters livskraft i förhållande till behovet av att skapa utrymme för nya verksamheter och att ge nya grupper möjligheter att bedriva statsbidragsberättigad folkbildningsverksamhet. Det är angeläget att ut- veckla möjligheterna att omfördela resurser mellan olika verksamheter inom folkbildningen, när så krävs. Det är i längden inte rimligt att verksamhet som inte möter statens villkor skall finansieras med stat- sbidrag. Bedömningar och beslut av detta slag kräver emellertid en sådan långsiktighet att de enskilda avdelningarna eller skolorna ges möjlighet att anpassa organisationen i ordnade former. Förordningen (1991:977) om statsbidrag till folkbildningen bör ändras i enlighet härmed, och därvid bör närmare anges under vilka förutsätt- ningar återkallelse och omfördelning av bidrag får ske.

6.4

Uppföljning, utvärdering och forskning

Regeringens förslag: Formerna för statens utvärdering av folkbild-

ningen skall modifieras. Utvärderingen skall i fortsättningen utformas

som tätare återkommande studier av mer begränsad omfattning.

Regeringens bedömning : Folkbildningsrådet bör alltjämt svara för

uppföljning av folkbildningens verksamhet och säkerställa att folk-

bildningen själv genomför utvärderingar såväl nationellt som lokalt.

Inom folkbildningsanslaget bör medel avdelas för forskning med in-

riktning på folkbildning. Medlen bör disponeras av Vetenskapsrådet.

Utredningarna: I SUFO 2 konstateras att det finns starka motiv för ett

statligt stöd till folkbildningen och dess verksamhet. Det är av stor be-

tydelse att folkbildningens organisationer står fria och oberoende i för-

hållande till såväl politiska som ekonomiska intressen. Statsbidraget står

som en garant för detta viktiga oberoende. En naturlig följd av motiven

för det statliga stödet är att behovet av uppföljning och utvärderingen

lyfts fram och tillmäts stor vikt. Arbetet innefattar såväl utvärderingar av

folkbildningens organisationer och den verksamhet som anordnas som

utvärderingar av själva statsbidraget och den betydelse det har. Ut-

redningen konstaterar att en löpande rapportering angående studie-

förbundens och folkhögskolornas verksamhet är ofrånkomlig. Precis som

54

i dag bör Folkbildningsrådet även fortsättningsvis svara för denna rapportering. Utöver den löpande rapporteringen finns det också behov av mer omfattande utvärderingar initierade av regeringen. De två statliga utvärderingar som hittills genomförts har gett tillfälle till en mer djup- lodande och inträngande genomlysning av folkbildningen och dess be- tydelse för enskilda och för samhället. Kommande statliga utvärderingar bör inriktas på att ge underlag för att kunna bedöma i vilken utsträckning motiven för statens stöd till folkbildningen har fortsatt relevans. Syftet är, enligt utredningen, att bedöma folkbildningens betydelse och värde för samhället. Bedömningen skall göras mot bakgrund av de motiv för sam- hällets stöd som riksdagen ställt sig bakom. Enligt utredningens be- dömning är ett tidsintervall på fem år för de statliga utredningar relevant även fortsättningsvis. Önskvärt är även att kommande statliga ut- värderingar kan genomföra forskningsprojekt av större omfattning än som hittills varit fallet.

Remissinstanserna: Remissinstansernas synpunkter i fråga om upp- följning och utvärdering framgår i allt väsentligt av avsnittet 6.2. Av remissammanställningen framgår att flera instanser också efter- frågar en ökad satsning på folkbildningsforskning. Det gäller även så- dana aktörer som inte primärt ägnar sig åt forskning. Nationellt centrum för folkbildningsforskning (Mimer) konstaterar att det behövs en satsning på breddad folkbildningsforskning. Man efterlyser tvärvetenskapliga och samhällsrelevanta problemställningar för ett fruktbart samarbete mellan folkbildningsforskningen och andra samhällsområden. Föreningen för folkbildningsforskning (FffF) pekar på behovet av att uppmärksamma och överväga avvägningen mellan den forskning som ligger inom ramen för olika utvärderingar och den fria forskningen. FffF pekar också på risken med att forskningen inte får tillräcklig kontinuitet om den blir allt- för styrd genom statliga utredningar. Det är också viktigt att möjliggöra möten mellan praktiskt verksamma folkbildare och forskare. Det är av avgörande betydelse att forskningsresultaten kan göras lättillgängliga för både folkbildare och deltagare. Vetenskapsrådet understryker vikten av forskning inom folkbildningens område och särskilt sådan forskning som kan bidra med en generell kunskap om villkoren för vuxnas lärande.

Skälen för regeringens förslag: Arbetet med utvärdering kommer att få en allt större betydelse framöver. Det finns behov av att utveckla de nuvarande formerna för att utvärdera folkbildningen och att analysera hur väl verksamheten möter de syften som staten satt upp för statsbidraget. Med den nuvarande ordningen genomförs nationella utvärderingar av folkbildningen och dess måluppfyllelse med relativt långa mellanrum. Sedan den nya ansvarsfördelningen infördes 1991 har två statliga ut- värderingar genomförts, 1998 och 2004, i syfte att pröva om statens syften med statsbidraget uppnåtts. 1991 års modell för utvärdering har emellertid vissa brister. Även om både SUFO 96 och SUFO 2 disponerat betydande resurser och tagit flera år att genomföra, har endast ett urval frågor kunnat belysas varje gång. Återrapportering till riksdagen har inte kunnat ske varje mandatperiod. Detta förhållande uppmärksammades även vid Riksrevisionens gransk- ning Offentlig förvaltning i privat regi (RIR 2004:15). Med anledning av styrelsens för Riksrevisionen framställning uttalade riksdagen (bet. Prop. 2005/06:192 55 2004/05:KrU6, rskr. 2004/05:197). att regeringens återrapportering av Prop. 2005/06:192 folkbildningen till riksdagen bör förstärkas. Mot denna bakgrund föreslår regeringen, att det 1991 beslutade systemet med återkommande statliga utvärderingar av folkbildningen modifieras. Statens utvärdering bör fortsättningsvis utformas som tätare återkommande studier av mer begränsad omfattning, som vid behov kan kompletteras av mer sammanfattande analyser. På så sätt kan regeringen regelbundet återkomma till riksdagen i budgetpropositionen med redo- visning av hur olika delar av statens syften uppnåtts. Mer heltäckande analyser kan redovisas när förutsättningar för och behov av detta finns. Den förändrade utformning av statens syften med statsbidraget som har föreslagits i avsnitt 5 bör förbättra förutsättningarna för en sådan struktur på utvärderingsarbetet. Utöver de utvärderingar som genomförts av SUFO 96 och SUFO 2 har ett omfattande uppföljnings- och utvärderingsarbete genomförts på Folk- bildningsrådets, studieförbundens och folkhögskolornas egna initiativ. Folkbildningens egna utvärderingar bör i större utsträckning än hittills utnyttjas för bedömningen av om statens syften med statsbidraget upp- nåtts.

Skälen för regeringens bedömning : Forskning med inriktning på folkbildningsområdet är angelägen för folkbildningen som helhet. I likhet med Vetenskapsrådet och bl.a. Nationellt centrum för folkbildnings- forskning (Mimer) och Föreningen för folkbildningsforskning (FffF) be- dömer regeringen att det finns ett behov av att förstärka forskningen inom folkbildningens område. Viktiga delar av de studier som genom- förts under senare år har skett inom ramen för statliga utvärderingar. Det ligger ett stort värde i att ny kunskap om folkbildningen kommit fram inom ramen för dessa utvärderingar. Samtidigt är det angeläget att ut- rymme också ges för folkbildningsforskning, som inte är nära knuten till utvärderingsprojekt. Regeringen avser att inom ramen för statsbidraget till folkbildningen avsätta medel till forskning inom folkbildningens område. Områdets metod och teoribildning bör utvecklas ytterligare i syfte att nå en starkare vetenskaplig grund som kan öka kunskapen om folkbildningens be- tydelse. Medlen bör disponeras av Vetenskapsrådets utbildningsveten- skapliga kommitté. Regeringen vill understryka att forskningsinsatsen görs utöver det ut- vecklings- och utvärderingsarbete som Folkbildningsrådet redan initierat. Rådets egna insatser bör alltså inte minska. I utredningen Den statliga folkrörelsepolitiken i framtiden (dir. 2005:117) ingår att se över forsk- ningen. Det är därför motiverat att bedömningen av stödet till forskning inom folkbildningens område prövas på nytt i samband med beredningen av de förslag som folkrörelseutredningen lämnar i sitt betänkande.

6.5

Bildningsarbete och inte verksamhetsstöd

Regeringens bedömning: Statsbidraget bör finansiera studie-, bildnings- och kulturarbete inom studieförbund och folkhögskolor i enlighet med statens syften och huvudmannens mål. Statsbidrag får inte användas som ett allmänt verksamhets- och organisationsstöd. 56

Den öppna verksamheten riktad mot allmänheten bör ges större ut- rymme.

Utredningarna: Utredningarna för inte någon sammanhängande diskussion kring frågan om bildningsarbete kontra verksamhetsstöd. Remissinstanserna: Frågan behandlas inte av remissinstanserna. Skälen för regeringens bedömning: I avsnitt 5 anges syftet med statens bidrag till folkbildningen, vidare beskrivs verksamhet inom sju områden som i särskilt hög grad utgör motiv för det statliga stödet. Det handlar sammanfattningsvis om att stärka demokratin och människors egenmakt, att utjämna utbildningsklyftor samt bredda intresset för och delaktigheten i kulturen. Perspektivet är tydligt fördelningspolitiskt, att stödja utsatta grupper.

I formell mening är folkhögskolor och studieförbundsavdelningar mottagare av statsbidraget och ansvariga för att omsätta detta i verk- samhet. Ytterst är det enskilda individer som genom studier och kultur- aktiviteter skall få möjlighet att utvecklas som människor och med- borgare genom att staten ger statsbidrag till folkbildningen. Bild- ningstanken i dess vidaste mening är utgångspunkten för det statliga stödet. Det gäller också när medlen slutligt förbrukas i studiecirklar eller kulturarrangemang inom studieförbundens medlemsorganisationer. Statsbidraget får inte användas till att anordna en verksamhet i största allmänhet. Att verksamheten innebär ett stöd för deltagarnas kunskaps- sökande och lärande är av avgörande betydelse för att det skall vara för- enligt med statens syften. Statsbidraget får inte fungera som ett allmänt verksamhets- eller organisationsstöd, som kan användas av föreningar och organisationer för att finansiera den egentliga verksamheten. Folk- bildningens nära samarbete med folkrörelser och föreningslivet är ett stöd till utveckling av medlemmarnas och funktionärernas förmåga att verka för organisationens syften och som sådant utomordentligt betydel- sefullt. Den egentliga verksamheten och den egna organisationen måste däremot finansieras på annat sätt. Att slå vakt om denna gränsdragning är ett viktigt inslag i kvalitets- arbetet inom folkbildningen. Av en delrapport från Folkbildningsrådets undersökning av studiecirkeldeltagare 2004 framgår att en i vissa studie- förbund anmärkningsvärt stor andel av de intervjuade deltagarna inte deltagit i någon cirkel under året. Siffrorna varierar mellan 5,6 och 29,4 procent, med ett medeltal på 11,2. Undersökningen kan inte tolkas på annat sätt än att rågången inte hålls klar. En del av det ifrågasättande av folkbildningen som förekommer i debatten har sin grund i detta för- hållande. Undersökningen visar att det inom nuvarande ekonomiska ramar finns utrymme för betydande omprioriteringar. Folkbildningen lever i ett symbiotiskt förhållande med Folkrörelse- och organisationssverige. En stor del av utbildningen av medlemmar, ledare och förtroendevalda sker i form av studiecirklar. Detta är en viktig uppgift för folkbildningen, särskilt när det gäller organisationer verk- samma inom de sju prioriterade områden som redovisats i det före- gående. Det måste dock finnas en balans i den verksamhet som anordnas. Det handlar bl.a. om en avvägning mellan å ena sidan studie- och bild- ningsverksamhet som vänder sig till en bred allmänhet och å andra sidan Prop. 2005/06:192 57 verksamhet som huvudsakligen har interna avnämare. Båda formerna är Prop. 2005/06:192 väsentliga men fyller olika funktioner. Utvecklingen under senare år har inneburit en minskad omfattning av den mot allmänheten öppna och programförda studieverksamheten till förmån för en allt mer omfattande verksamhet för egna medlems- organisationer och huvudmän. Det programförda utbudet har i stor ut- sträckning försvunnit från såväl små orter som större städer. Ett skäl till detta är studieförbundens försämrade ekonomi som också medfört av- sevärt höjda avgifter. En konsekvens av utvecklingen är en försämring av människors möjligheter att få sina behov av studier, bildning, kultur och utvecklings- möjligheter tillgodosedda. För många människor är det deltagandet i en folkbildningsverksamhet som sådan, som är viktigare än ämnet för stu- dierna. Det är viktigt att lyfta fram att folkbildningen som verksamhet och företeelse skall vara tillgänglig för ett brett spektrum av medborgare oberoende av var de är bosatta. Folkbildningen har en lång tradition av och skyldighet att söka upp dem som har störst behov.

6.6

Stödet till idrottens utbildningsverksamhet

Regeringens bedömning : Det bör prövas om statens stöd till idrottens studie-, bildnings- och utbildningsverksamhet kan kanaliseras direkt till idrotten.

Utredningarna : Behandlar inte frågan. Remissinstanserna : Har inte yttrat sig i frågan.

Skälen för regeringens bedömning : I diskussionen om fördelningen av statsbidraget mellan studieförbunden har verksamhetens kvalitet ofta ställts som motsats till ökning av verksamhetens volym. Statsbidragets följsamhet till kvantitativa förändringar har ställts mot behovet av sta- bilitet och kontinuitet, för att möjliggöra mer långsiktiga åtaganden. Studieförbund med stark ökning av aktiviteterna har ställts mot dem som har en mer stabil volym. Avgränsningen mellan vad som utgör stats- bidragsberättigande studie- och bildningsverksamhet å ena sidan och vad som är en förenings eller organisations egentliga verksamhet ger upphov till diskussioner t.ex. när det gäller musik- och körverksamhet samt idrotten. Två av Folkbildningsrådets viktigaste uppgifter är att fördela stats- bidraget mellan folkhögskolor och studieförbund och att slå vakt om kvalitén i verksamheten. I en situation där statsbidraget, i reala termer, har varit i stort sett oförändrat under lång tid, har dessa frågor fått stor sprängkraft. De återverkar på anordnarnas syn på varandra inom folk- bildningen, men också på bedömningen av möjligheten att godta nya studieförbund eller folkhögskolor. Problemet accentueras av att antalet aktörer på central nivå inom folkbildningen är litet. Varje ställnings- tagande som gynnar en anordnare eller grupp av anordnare missgynnar de övriga. Att avgöra vad som är bäst för folkbildningen som helhet kan vara svårt. 58 Kvalitetsbegreppet är naturligtvis mer komplext än en fråga om Prop. 2005/06:192 stabilitet eller snabb förändring. Att nå ett ökat antal människor kan rimligen utgöra en del av ett kvalitetsbegrepp och långsiktiga bindningar utgör i sig inte någon garanti för att den verksamhet som anordnas håller god kvalitet. Samtidigt som långsiktighet och kontinuitet är värdefullt för att skapa en verksamhet av hög kvalitet. En ytterligare svårighet är att i en mångfacetterad och decentraliserad verksamhet strikt upprätthålla rå- gången mellan studie- och bildningsarbete respektive övning, träning och traditionell ledarutbildning. Idrotten är en ständigt växande folkrörelse för alla åldrar. Folk- bildningen har varit betydelsefull för utvecklingen av idrottens ledar- och utbildningsverksamhet, inte minst för arbetet med värderingsfrågor inom idrotten. Men mot bakgrund av de ovanstående svårigheterna att skilja på folkbildning och mer traditionell ledar- och utbildningsverksamhet inom idrotten, så är utformningen av dagens stöd kanske inte helt anpassad för att möta de särskilda villkor som präglar idrotten. Regeringen gör därför bedömningen att det bör prövas om inte idrottsrörelsen och folk- bildningen bättre gagnas av att statens stöd till idrottens studie- och bildningsverksamhet kanaliseras direkt till idrotten. Men även ett sådant stöd måste direkt riktas mot studie-, bildnings- och utbildnings- verksamhet samt skapa förutsättningar för ett fortsatt arbete med värderingsfrågor. Regeringen avser att inbjuda Folkbildningsrådet, SISU

-

Idrottsutbildarna och Riksidrottsförbundet till överläggningar om detta. Idrottsrörelsen åtnjuter vid sidan av statsbidraget ett omfattande stöd

från kommuner och landsting. Stödet är delvis knutet till kommunernas och landstingens stöd till folkbildningen. Denna koppling måste också analyseras i anslutning till de kommande överläggningarna med idrotten. Flera av de kommuner som upphört att stödja studieförbunden lämnar dock fortfarande stöd till idrotten och deras utbildningsverksamhet.

6.7

Pedagogik och flexibelt lärande

Regeringens bedömning: Arbetet med pedagogisk och metodisk för-

nyelse bör ges hög prioritet. Folkbildningens kännetecken, ideologiska

drag och verksamhetens huvudmän bör komma till uttryck i lärprocessen

och vara synliga för deltagaren.

Arbetet med att använda olika former av IT-lösningar i syfte att bland

annat utveckla verksamheten och göra den tillgänglig för fler bör fort-

sätta.

Folkbildningsprofilen bör även fortsättningsvis vara stark och tydlig i

all verksamhet med IT-stöd.

Utredningarna: I delar av utredningarna konstateras att folk-

bildningens pedagogik och synen på lärandet genomsyras av vissa ka-

raktäristika eller särdrag. Till dessa hör uppfattningen att kunskap och

bildning har ett egenvärde och relateras till människans hela livssituation,

att kunskapssökande och bildningssträvanden har en nära koppling till

den personliga utvecklingen, att lärandeprocessen i hög grad sker i

socialt samspel i grupp, genom samarbete, samtal och reflektion, att

deltagarinflytandet över verksamheten är centralt och att verksamheten är

59

fri och frivillig och i möjligaste mån skall utgå från deltagarnas behov och erfarenheter. Med utgångspunkt i de studier som SUFO 2 tagit del av och även redovisat, konstateras att det inte är oproblematiskt att i cirklar och folkhögskolekurser praktiskt tillämpa folkbildningens egen peda- gogiska grundhållning. Det finns skäl för folkbildningens företrädare att pröva i vilken grad verkligheten svarar mot den bild av folkbildningens unika karaktär som ges i målbeskrivningar och andra dokument. Inom såväl studieförbund som folkhögskolor behöver man också utveckla metoder för att stärka ledarnas förmåga och möjligheter att tillämpa demokratiska arbetsformer och tillvarata deltagarnas relevanta erfaren- heter. Det är viktigt för trovärdigheten att verkligheten motsvarar den bild som man strävar efter att visa bidragsgivare och allmänhet. SUFO 2 konstaterar att utvecklingen har gått mot att folkbildningen, från att ha haft en särskild ställning och fungerat som en pedagogisk idé- givare, övergått till att bli en anordnare av studie- och bildningsarbete bland många andra. Mot denna bakgrund är det av stor vikt att de möjlig- heter som står till buds för deltagaren upplevs som tydliga alternativ till det utbud som andra anordnare tillhandahåller. Vad beträffar flexibelt lärande och IT konstaterar SUFO 2 att folk- bildningen under en lång följd av år gjort betydande insatser, exempel i frågor rörande distansstudier. Folkbildningens IT-uppdrag, som lyftes fram i samband med folkbildningspropositionen 1998, har förvaltats väl. Folkbildningsrådet har med hjälp av extern finansiering kunnat bygga upp Folkbildningsnätet, ett nätverk för elektronisk kontakt mellan olika delar av folkbildningen. Både genom detta nätverk och internt i studie- förbund och folkhögskolor har IT-utvecklingen bidragit till effektivi- sering och bättre kontaktvägar. Med extern finansiering har Folk- bildningsrådet också genomfört projekt med inriktning på pedagogisk utveckling, fortbildningsinsatser, utveckling av lärcentra, samverkan mellan folkbildare och andra vuxenutbildare etc. Det finns även flera exempel på projekt om IT-stöd och lokal samverkan inom folkbildning med flexibelt lärande. I Folkbildningens framsyn framhålls att behovet av kompetens- utveckling inom folkbildningen kommer att öka. Den skall i första hand inriktas på att förbättra förutsättningarna för att genomföra de insatser som respektive organisation har prioriterat. Nyckelpersoner är folk- högskolans lärare och studieförbundens cirkelledare. Kraftfulla insatser måste vidtas för att öka cirkelledarnas kompetens och för att stärka deras identitet som cirkelledare inom det studieförbund de verkar. Grund- utbildningen för folkhögskollärare innebär både kontinuitet och för- nyelse. Dimensioneringen av folkhögskollärarutbildningen behöver öka för att bättre motsvara framtida behov. Kompetensutvecklingen av studieförbundens verksamhetsledare och folkhögskolans rektorer är viktig för att ge bättre förutsättningar att leda utvecklingsarbetet i organi- sationen. Organisationerna måste ta ansvar för att säkra kompetens- utvecklingen av sina styrelser. En ständigt pågående bred diskussion är nödvändig i studieförbund och folkhögskolor om mål- och prioriterings- frågor och om insatser för verksamhetsutveckling.

Remissinstanserna: Folkbildningsrådet menar att synen på kunskap, bildning och demokrati är viktiga inslag i folkbildningens idémässiga grund. De två förstnämnda har ett egenvärde och relateras till Prop. 2005/06:192 60 människans hela livssituation. Lärandeprocessen sker i hög grad i ett socialt samspel i grupp och genom samarbete och reflektion. Deltagar- inflytandet ses som centralt. Det finns heller ingen styrning av betyg eller läro- och kursplaner. Att tillse att verksamheten bedrivs med de känne- tecken som karakteriserar folkbildning, med bland annat en helhetssyn på människor och kunskap, med lärandeprocesser i grupp som utgår från del- tagarnas behov och intressen liksom deltagarinflytande, är en naturlig del i det pedagogiska ledarskapet i varje folkhögskola och studieförbund. Folk- bildningsförbundet påpekar att studiecirkeln, trots avsaknaden av examinationsförfarande, givetvis ger kunskaper. Den fria studieformen är särskilt attraktiv för de många människor som inte funnit sig till rätta i det offentliga utbildningssystemet. Folkbildningen som en brygga till olika former av fortsatta studier, liksom folkbildningens roll som kun- skapsgenerator i det livslånga lärandet bör uppmärksammas. Rörelse- folkhögskolornas intresseorganisation (RIO) konstaterar i sitt remissvar att folkbildningens former och metoder varierar beroende på innehåll och målgrupp. Folkbildningen skall bidra till att skapa ett miniatyrsamhälle som pedagogisk modell genom en bredd i målgruppsorienteringen. LR ser positivt på att lärande anordnas i många olika former och av olika organisationer under förutsättning att kvaliteten upprätthålls. Det är värdefullt att olika utbildningsanordnare ges förutsättningar att utveckla utbildningsformer som de är bäst på, för att passa olika elever med olika utbildningsbehov och med olika förutsättningar för lärande. Folk- högskolan bedriver ofta undervisning på ett mer okonventionellt sätt än vad som är möjligt i gymnasieskolan. Vad gäller remissinstansernas uppfattning om flexibelt lärande och IT beklagar Folkbildningsrådet att SUFO 2 inte gör någon djupare ut- värdering av vad införandet av modern informations- och kommunikationsteknik i folkbildningsverksamheten inneburit. Folk- bildningens samhällsroll på IT-området i förhållande till främst områden som har koppling till statliga initiativ bör belysas och analyseras för att göra det möjligt att klargöra framtida strategier liksom rollfördelningen. Folkbildningsförbundet instämmer i utredningens slutsats att det inom folkbildningen pågår en positiv utvecklingsprocess rörande an- vändningen av IT. Förbundet pekar samtidigt på den gigantiska kun- skapsklyfta som finns mellan olika generationer vad gäller utnyttjande och handhavande av IT. Rörelsefolkhögskolornas intresseorganisation (RIO) anser att det är viktigt att folkbildningen ges fortsatta möjligheter till utvecklingsinsatser inom IT-området. Det är viktigt att göra in- formations- och kommunikationsteknologi till en demokratisk an- vändningsarena i samhället. Nationellt centrum för flexibelt lärande (CFL) anser att den bild utredningen ger av folkbildningen och lärande med IT-stöd överensstämmer med den bild myndigheten har. Folk- bildningen har på ett bra sätt genomfört och förvaltat insatser med IT- stött lärande. Det föreligger dock ett fortsatt utvecklingsbehov. CFL anser också att det är viktigt att slå vakt om folkbildningens kännetecken vid utvecklingen av IT-stött lärande. Landsorganisationen i Sverige (LO) delar utredningens analys och slutsatser när det gäller utvecklingen av IKT inom folkbildningen. Skälen för regeringens bedömning: Folkbildningen har varit och är framgångsrik i sitt arbete med pedagogik och metodik. I ordets bästa be-

Prop. 2005/06:192 61 märkelse har folkbildning under lång tid varit något av en pedagogisk experimentverkstad där man vågat prova olika pedagogiska arbets- former och redskap. Bland de pedagogiska karaktärsdragen kan bland annat lyftas fram den tydliga fokuseringen på individen och hennes egna kunskaper och tidigare erfarenheter, lärande tillsammans med andra, ton- vikten på samtal och reflektion och deltagarnas mycket långtgående möjligheter att påverka studiernas innehåll och uppläggning. Från att ha varit ett särdrag för folkbildningen har folkbildningens pedagogik och metodik numera i stor sträckning anammats av andra utbildningsanordnare, inte minst den kommunala vuxenutbildningen. Detta är ett mycket gott betyg för folkbildningen och dess verksamhet. Folkbildningen uppvisar också många goda exempel på elev- och del- tagardemokrati när det gäller arbetsmiljö etc. Detta ger sammantaget deltagarna en unik ställning inom folkbildningen. Även om folkbildningens pedagogik och metodik numera tillämpas inom många delar av vuxenutbildningen finns inom folkbildningen karaktäristika och särdrag som är viktiga att slå vakt om. Folk- bildningens djupa förankring i folkrörelser och föreningsliv skapar för- utsättningar för värdegemenskap och ideologisk profil som ger den en unik ställning bland de institutioner och organisationer som stöder vuxnas lärande. Härigenom ger folkbildningen ett ovärderligt bidrag till en vital demokrati. Genom studier inom folkbildningen har generationer av förtroende- valda och funktionärer i det civila samhället skolats för sina uppdrag. I en tid då traditionella folkrörelser och organisationer tycks tappa mark är det angeläget att folkbildningen förmår fånga upp och kanalisera det nya engagemang som växer fram. Nya värderingsmönster, förändrad livsstil, förändrat arbetsliv och större kulturell och religiös mångfald kräver nya verksamhetsformer och ändrade prioriteringar inom folkbildningen. Det är naturligt att cirkelledare, folkhögskollärare liksom annan peda- gogisk personal är bärare av huvudmannens idéer och värderingar. Del- tagare bör göras uppmärksamma på och bli medvetna om att de deltar i studiecirklar, folkhögskolekurser eller annan folkbildningsverksamhet. Likaså bör deltagarna få en uppfattning om vem arrangören är, vad denne står för och var huvudmannen har sin ideologiska förankring. Mot bakgrund av resonemangen om folkbildningens på många sätt nya roll och ställning i utbildningslandskapet är det av stor betydelse att studieförbund och folkhögskolor kan visa vad man är och att man er- bjuder något speciellt. Det bör tydligt framgå att det finns en skillnad mellan folkbildning och sådan utbildnings- och kulturverksamhet som bedrivs av andra typer av arrangörer. En tydlig idémässig profil ger ett mervärde inom folkbildningen. För kvaliteten i verksamheten är impulser utifrån viktigt. Inter- nationellt samarbete kan vara ett sätt att tillföra nya perspektiv och därmed bidra till ökad kvalitet samtidigt som man tillför kunskap om andra länder och förståelsen för andra kulturer. Folkbildning och IT IT och IT-baserade lösningar är etablerade i samhället. Inom ut- bildningsområdet är studier med flexibla studieformer vanliga. IT har Prop. 2005/06:192 62 successivt utvecklats som redskap för lärande och är i dag ett vanligt Prop. 2005/06:192 inslag i många verksamheter. Det är samtidigt en stor utmaning att via olika vägar och metoder ge stöd till de delar av befolkningen som genom skola eller arbetsliv inte kunnat skaffa sig nödvändiga och tillräckliga kunskaper och färdigheter inom IT-området. För en ung generation är det ofta ett självklart sätt att skaffa sig information och kunskap. För många äldre kan studieförbund och folkhögskolor genom cirklar och kurser bidra till att öka kunskapen om hur man kan använda digitala kommunikationsmedel till nytta också för deltagandet i folkbildningens verksamheter. Med sina breda kontaktytor och sin lokala förankring har folkbildningen särskilt goda förutsättningar att nå dessa grupper. Studieförbund och folkhögskolor har vid upprepade tillfällen med- verkat i lyckade satsningar inom IT-området. Folkbildningen har spelat en betydelsefull roll i den pågående digitaliseringen. Redan på 1980-talet medverkade folkbildningen i stora nationella satsningar på data- utbildningar. Under 1990-talet och senare har studieförbund och folk- högskolor också bidragit till att höja kunskaps- och färdighetsnivå inom dataområdet. Folkhögskolan omfattades av satsningen på IT i skolan (ITiS). I samband med ombildningen av Distansutbildningsmyndigheten (Distum) till Nätuniversitetet och tillkomsten av Nationellt centrum för flexibelt lärande (CFL) år 1992 fick CFL i uppdrag att fullgöra de upp- gifter rörande utveckling av distansutbildning och användning av IT inom folkbildningen som dittills åvilat Distum (prop. 2001/02:1, UO 16, s. 146). Genom ett stort utbud av studiecirklar och kurser, på såväl grund- läggande som mer avancerad nivå, har människor givits möjlighet att stärka sin förmåga att hantera IT. IT är i dag ett viktigt och etablerat verktyg i många utbildningssituationer, dels för informationssökning, dels för själva lärandet. Generellt sett ligger folkbildningen långt framme. IT har öppnat många nya möjligheter, men ställer samtidigt krav på den anordnare som vill anamma den nya tekniken. Det är exempelvis av stor vikt att reflektera över vilken inverkan IT-stödet har på lär- situationen och pedagogikens innehåll och villkor. I folkbildningens pedagogiska arv ligger en tydlig fokusering på mötet mellan människor liksom på det sociala samspelet. I det fysiska rummet möttes man för idé- och erfarenhetsutbyte inom ramen för ett gemensamt kunskapssökande. Den nya tekniken gör det möjligt att bedriva menings- fulla studier utan att det fysiska mötet behöver komma till stånd. Folk- bildningen kan också nå nya deltagare som kanske annars inte skulle ha kunnat ta del av folkbildningens rika utbud. Samtidigt ligger det en ut- maning i att föra en öppen diskussion om hur man så långt möjligt möjliggör och återskapar det pedagogiska rummet. Det är naturligtvis angeläget att folkbildningen, i sin IT-baserade verk- samhet, bevarar särdrag inom pedagogik, metodik och värderingar.

6.8

Deltagarnas ställning och rättssäkerhet

Regeringens bedömning: Folkhögskoledeltagarnas rättsliga ställning behöver stärkas. 63

Utredningarna: Frågan om deltagarnas rättsliga ställning berörs inte i Prop. 2005/06:192 utredningarna.

Remissinstanserna: Frågan om deltagarnas rättsliga ställning berörs inte av remissinstanserna.

Skälen för regeringens bedömning: Att bedriva studier på heltid eller deltid innebär åtagande men också betydande uppoffringar för den en- skilde. Studier vid en viss skola innebär att andra studier eller för- värvsarbete prioriteras bort. För många innebär studierna skuldsättning i form av studiemedel. Byte av bostadsort kan bli nödvändigt. För den en- skilde utgör folkhögskolestudier ett alternativ bland många vid valet av utbildning. Huvuddelen av alternativen i Sverige utgörs av ut- bildningsvägar där de studerandes rättsställning är reglerad av staten. Inte minst är frågor om antagning, mottagande och skiljande från ut- bildningen reglerade. Genom 1991 års reform avvecklades den statliga regleringen av folk- högskolans och studieförbundens verksamhet. Folkhögskole-studerande och deltagare i studieförbundens verksamhet fick därmed en svagare rättslig ställning än studerande inom t.ex. högskolan eller den kommunala vuxenutbildningen. Deltagarna i folkhögskolans kurser är i frågor som rör sina rättigheter och skyldigheter hänvisade till rektor och respektive skolas styrelse. Såväl Folkbildningsrådet som Regerings- kansliet får regelbundet förfrågningar från deltagare som anser sig blivit orättfärdigt behandlade. Det kan röra sig bl.a. om kurser som ställts in utan förvarning, avstängning från utbildningen eller konflikter med lärare. Det är otillfredsställande att en deltagare i stor utsträckning är ut- lämnad till skolledningens och skolstyrelsens bedömning i situationer, som kan ha betydande personliga och ekonomiska konsekvenser för den enskilde deltagaren. Det skulle inte vara möjligt för staten att reglera för- hållandet mellan utbildningsanordnaren och de studerande inom folk- bildningen utan att i grunden ändra relationen mellan staten och folk- bildningen. En lösning av frågan måste åstadkommas inom folk- bildningen. Regeringen avser mot denna bakgrund att i de riktlinjer som beslutas i anslutning till regleringsbrevet för folkbildningsanslaget uppdra åt Folk- bildningsrådet att initiera en överenskommelse mellan anordnarna inom folkbildningen. En rimlig utgångspunkt för en sådan reglering kan vara att tvister mellan enskilda studeranden och folkhögskolor eller studie- förbund skall hänskjutas till någon slags skiljenämnd och att utbildnings- anordnarna åtar sig att följa nämndens utslag. Riksdagen har nyligen fattat beslut med anledning av regeringens proposition Trygghet, respekt och ansvar - om förbud mot diskriminering och annan kränkande behandling av barn och elever (prop. 2005/06:38, bet. 2005/06:UbU4, rskr. 2005/06:149.). Delar av vuxenutbildningen omfattas dock inte av denna lagreglering. Regeringen avser att inom kort ta ställning till hur en reglering kan utformas som omfattar bl.a. folk- bildningen, den kvalificerade yrkesutbildningen och de kompletterande utbildningarna. 64

7

Folkbildningens ekonomi

Prop. 2005/06:192

7.1

Gemensamt ansvar

Regeringens bedömning: Folkbildningen är en gemensam angelägenhet

för staten, kommunerna, landstingen och huvudmännen. Det ekonomiska

stödet bör bäras gemensamt.

Regeringen avser att ta initiativ till överläggningar med Sveriges

kommuner och landsting om kommunernas och landstingens bidrag till

folkbildningen.

Utredningarna: Med en sammanfattande beskrivning kan sägas att

det allmänna folkbildningsanslaget, som fritt disponeras av studieförbund

och folkhögskolor inom ramen för de allmänna syftena, minskade i

början av 1990-talet för att sedan öka. Ökningen har dock inte skett i

samma takt som kostnadsutvecklingen. Samtidigt har medel, för sär-

skilda ändamål och med olika syften, tillförts folkbildningen. Det extra

resurstillskottet har dock så gott som helt riktats till folkhögskolorna.

Bidragen från kommuner och landsting har minskat med mer än en

fjärdedel i löpande priser sedan 1991. Jämfört med KPI har bidraget

skurits ned med 40 %. Den stora delen av minskningen svarar kommu-

nerna för. Landstingens bidrag till folkhögskolorna har haft en mycket

måttlig ökning. Utvecklingen har också lett till att verksamheten blivit

brett diversifierad, främst inom folkhögskolorna, med ökat beroende av

projektmedel, entreprenader och uppdragsverksamhet. SUFO 2 konsta-

terar också att modellen för bidragsfördelningen, vid sidan av minskade

kommunbidrag, rimligen varit en av orsakerna till den försämrade eko-

nomin, främst inom studieförbunden.

För studieförbunden har de stora nedskärningarna av de kommunala

bidragen inneburit betydande påfrestningar. År 2002 redovisade 53

procent av studieförbundens lokalavdelningar (271 av 518) underskott

efter finansiella och andra dispositioner. Ett antal kommuner har tagit

bort bidraget helt. En av konsekvenserna är att flera av studieförbunden

sett sig tvingade att reducera antalet lokalavdelningar och i stället gå mot

större enheter.

Folkhögskolorna uppvisar kraftigt försämrade ekonomiska resultat. I

första hand är det rörelsefolkhögskolornas resultat som försämrats. Det

sammanlagda underskottet för samtliga folkhögskolor var 2001 för första

gången större än det samlade överskottet. En viktig faktor bakom ut-

vecklingen är enligt SUFO 2 den bidragsutveckling som redovisats.

Remissinstanserna : Det finns en stor enighet bland remissinsatserna

om att den ekonomiska situationen för landets studieförbund och folk-

högskolor är mycket allvarlig. En klar majoritet av studieförbunden är

överens om att det statliga anslaget måste höjas, bland annat för att folk-

bildningen skall kunna behålla en stark lokal närvaro, vara synlig i sam-

hällslivet och vidmakthålla en rimlig kvalitetsnivå i verksamheten.

Vidare upplever många att kommuner och landsting inte tar sin del av det

ekonomiska ansvaret; Folkbildningsrådet,

Folkbildningsförbundet,

Rörelsefolkhögskolornas intresseorganisation (RIO), Arbetarnas Bild-

ningsförbund (ABF), Studiefrämjandet, Folkuniversitetet, SISU Idrotts-

utbildarna, Studieförbundet Vuxenskolan, Sensus studieförbund.

65

Folkhögskolorna gör i stora drag samma analys och kommer till samma slutsatser som studieförbunden vad gäller den ekonomiska situa- tionen och dess konsekvenser. RIO menar att landstingen inte tar sitt ansvar ekonomiskt. Den ekonomiska bördan skall bäras av alla. RIO motsätter sig en skatteväxling mellan stat och kommuner och lands- ting. RIO vill också betona statens ansvar för att villkoren för den fria folkbildningen garanteras. Ett antal folkhögskolor ställer sig bakom RIO remissvar. Hjo folkhögskola menar att det inom folkhögskolan funnits stor tveksamhet till att starta många nya skolor, innan en långsiktigt säker ekonomi kunnat presenteras. De tjugotal nya skolor som startats har lett till att många folkhögskolor försatts i stora ekonomiska bekymmer. De nya skolorna har också en ekonomisk fördel genom att de saknar internat.[REDACTED_EFTERNAMN] folkhögskola anser att det fastställda budgettaket på sikt kan innebära en stagnation av verksamhetsutvecklingen. Nyköpings folk- högskola konstaterar att folkhögskolorna befinner sig en ny situation; ekonomin går inte ihop trots att verksamhetsvolymerna ligger på topp. Personalnedskärningar kommer att leda till drastiska sociala för- skjutningar i skolornas elevunderlag. Folkbildningsrådet anser att det ekonomiska läget riskerar att urgröpa möjligheterna att möta de allt större behoven av folkbildande verk- samhet. Det kärva ekonomiska läget riskerar också att undergräva folk- bildningens ställning som fri och frivillig och tillgänglig för alla. De samlade anslagen måste ligga på en sådan nivå att det ger rimliga för- utsättningar att möta ett ökat och vidgat behov av folkbildning. Folk- universitetet anser att det är angeläget att det just inom kunskaps- och kulturområdet finns fria organisationer, som representerar olika vär- deringar och kunskapssyner och som står fria i förhållande till både den politiska och den offentligstyrda makten som kommersiella intressen. Gotlands kommun anser att studieförbunden, inte minst i glesbygd, är en viktig arena för debatt kring samhällsfrågor. Studieförbundens karaktär av nätverksbyggande organisationer avdramatiserar medborgarnas kon- takter med folkbildningen. Detta har särskilt stor betydelse i utvecklingen av demokratin liksom för integrationsarbetet. Folkrörelserådet in- stämmer. Folkbildningsförbundet, Örebro universitet och Nykterhets- rörelsens Bildningsverksamhet (NBV) menar att det är i lokalsamhället och i samverkan med lokala folkrörelser och föreningar som studie- förbunden har sin största styrka. Folkbildningen kan bidra till förnyelse och kvalitetsutveckling i både etablerade och nya folkrörelser. Gles- bygdsverket anser det finns behov av fördjupad kunskap om vilken roll folkbildningen kan spela för att stärka lokalsamhället. Det är också viktigt att lyfta fram det civila samhällets betydelse. Ett rikt förgrenat föreningsliv, kulturliv och olika former av nätverk ökar tilliten och stabiliteten i samhället, samtidigt som den demokratiska basen stärks. Tillsammans med kunskapssökandet är uppbyggnaden av social tillit en av folkbildningens starkaste egenskaper, anser Folk- bildningsrådet, Örebro universitet, Utbildningsradion (UR), Lant- brukarnas Riksförbund (LRF), Förbundet Vi unga, SISU Idrotts- utbildarna och Studieförbundet Vuxenskolan.

Skälen för regeringens bedömning: Folkbildningen är en an- gelägenhet för hela samhället och behöver dess ekonomiska stöd på alla nivåer. För att värna folkbildningen som en fri aktör, i övrigt oberoende Prop. 2005/06:192 66 av samhällets institutioner och marknadens ekonomiska intressen, avsatte staten år 2005 drygt 2 600 miljoner kronor. Dessa medel utgör den eko- nomiska grundvalen för det fria och frivilliga folkbildningsarbetet. Väsentliga bidrag lämnas också av kommuner, landsting och regioner. Slutligen bidrar huvudmännen och inom studieförbunden deltagarna till verksamhetens finansiering. Statsbidraget har i reala termer varit i stort sett oförändrat efter en minskning i början av 1990-talet. Under denna period har även medel för särskilda ändamål tillförts folkbildningen, framför allt av sysselsättnings- politiska skäl. Kommunbidragens storlek relaterat till statens bidrag har blivit allt lägre. År 1991 motsvarade kommunbidraget cirka 55 procent av statens bidrag till studieförbunden. År 2005 var motsvarande andel 30 procent. Under den senaste femårsperioden har kommunernas andel minskat med 7 procentenheter. När det gäller landstingens bidrag till folkhögskolornas verksamhet är bidragsförändringarna marginella. Landstingsbidragens storlek motsvarar cirka 35 procent av folkhögskolornas inkomster. Folkbildningen kännetecknas bl.a. av att den har en stark lokal för- ankring med starka band till civilsamhället. Traditionellt har studie- förbunden sammantagna varit närvarande i snart sagt varje samhälle i Sverige. Banden med det lokala föreningslivet har varit starka. Den kulturverksamhet som erbjudits på mindre orter har ofta anordnats i ett studieförbunds regi. Studieförbundens och till del folkhögskolornas för- sämrade ekonomi under senare år har ändrat denna bild. Folkbildningens organisationer har tvingats dra sig tillbaka från de mindre samhällena till större orter. Folkbildningens stora betydelse för utvecklingen i Sverige hänger samman med dess starka lokala förankring. Både folkhögskolor och studieförbund startade i det uttalade syftet att sprida kunskap, inte minst om demokratins idéer och arbetsformer, underifrån. De har fortfarande stor betydelse för att utbilda, mobilisera och engagera människor för ett demokratiskt engagemang på gräsrotsnivå. De gör det livslånga lärandet till en realitet för många medborgare. Engagerade och kunskapssökande medborgare är en nödvändig förutsättning för lokal och regional tillväxt. Mot denna bakgrund borde stödet till folkbildningen vara en första rangens angelägenhet för såväl kommuner som landsting och regioner. Kommuner som folkbildningen tvingas lämna av ekonomiska skäl blir i flera avseenden fattigare. Folkbildningen har, som nämnts, mycket starka band med övriga folk- rörelser och med föreningslivet. I stor utsträckning är folkrörelserna huvudmän för studieförbunden och i många fall även för folkhögskolor. Utbildning av medlemmar, förtroendevalda och funktionärer sker inom folkbildningen. I det stundtals symbiotiska förhållande som råder mellan folkbildning å ena sidan och folkrörelser och föreningar å den andra är det viktigt att observera att huvudmännen har ett ekonomiskt ansvar för sina resp. studieförbund och folkhögskolor, medan det aldrig är för- svarbart att låta studieförbundens verksamhet finansiera rörelsernas eller föreningarnas organisation. Folkbildningens starka beroende av staten som bidragsgivare gör den känslig för förändringar i de ekonomiska förutsättningarna. En bättre balans mellan staten, kommunerna och huvudmännen skulle långsiktigt Prop. 2005/06:192 67 stärka folkbildningen. Sveriges kommuner och landsting framhåller i en Prop. 2005/06:192 skrivelse till regeringen att statsmaktens hållning att kommuner, lands- ting och regioner har ett ansvar för att stödja folkbildningen är rimlig. Folkbildningsarbetet är ett väsentligt element i lokalt och regionalt bild- ningsarbete. Det är också rimligt, menar organisationen, att kommuner och landsting ansluter sig till den principiella syn på folkbildningens mål och inriktning som riksdagen formulerar. Regeringen avser att ta initiativ till överläggningar med Sveriges kommuner och landsting om kommunernas och landstingens bidrag till folkbildningen. Principen om ett gemensamt ansvar innebär också att staten inte kan kompensera bortfall av stöd från andra finansiärer.

7.2

Uppdragsverksamhet

Regeringens bedömning: Folkbildningens idé och dess metodiska

kännetecken samt huvudmannens ideologiska profil bör prägla även

uppdragsverksamheten.

Utredningarna: SUFO 2 beskriver en utveckling med nya krav på

folkbildningens organisationer. Uppdrag från offentlig sektor och

näringsliv har ökat liksom verksamhet finansierad med projektmedel.

Studieförbund och folkhögskolor ser sig som aktörer på en marknad för

utbildning. Betydelsen av uppdragsutbildning och annan verksamhet vid

sidan av den bidragsberättigade folkbildningsverksamheten är oklar,

menar utredningen. Därför finns det anledning att uppmärksamma sam-

spelet mellan folkbildning och annan verksamhet. Om folkbildningens

aktörer utvecklas mot att bli entreprenörer åt andra intressenter riskerar

de att försvagas i sin genuina roll som bildningsorganisationer.

Satsningen på arbetsmarknadspolitiskt motiverade utbildningar och

senare på kunskapslyftet har för folkhögskolornas del inneburit att man

under 1990-talet kunnat bygga upp och i flera fall även kunnat utöka

verksamheten. Resurserna har gjort det möjligt för Folkbildningsrådet att

godkänna tjugo nya folkhögskolor. Flera av dessa är belägna i storstäder

och i miljöer där folkhögskolor tidigare ofta saknats.

Granskningen av folkhögskolornas ekonomiska situation visar att

många av skolorna står inför en period av stora påfrestningar där om-

ställningar och omstruktureringar sannolikt blir nödvändiga. 2001 var för

första gången det samlade underskottet större än det samlade överskottet

bland landets folkhögskolor. Besvärligast är läget för de nystartade

skolorna som i stor utsträckning baserat sin ekonomi på det särskilda

anslaget. SUFO 2 konstaterar också att det främst är rörelse-

folkhögskolornas resultat som har försämrats.

Remissinstanserna: Färnebo folkhögskola ställer sig bakom SUFO:s

slutsats att urholkningen av statsbidraget gör det svårare att arbeta utifrån

den särart som folkbildningen står för. Den ekonomiska situationen

öppnar för marknadsmässiga kurser. Röda korsets folkhögskola menar att

den kärva ekonomin riskerar att leda till minskad lärartäthet och större

deltagargrupper, något som kan försvåra inlärningen för redan utsatta.

Hellidens

folkhögskola konstaterar att folkhögskolorna inte har fått

68

någon motsvarighet till Wernerssonpengar och förordar en skatteväxling Prop. 2005/06:192 mellan staten och landstingen så att staten i framtiden svarar för den offentliga finansieringen av folkhögskolan. Gamleby folkhögskola anser att det är viktigt att folkhögskolan kan möta deltagarnas behov och ge goda studiesociala förutsättningar. Den försämrade ekonomin har lett till större undervisningsgrupper och minskad lärartäthet. Det krävs en lång- siktig strategi som gör verksamheten mindre beroende av tillfälliga riktade resurstilldelningar. Billströmska folkhögskolan konstaterar att statsbidraget liksom bidragen från kommun och landsting har måst vägas upp av andra inkomster. En fortsättning av utvecklingen kommer att ut- göra ett allvarligt hot mot den fria och självständiga roll svensk folk- bildning vill, kan och skall spela. För att kunna hantera resursknappheten tror Billströmska folkhögskolan att framtiden kommer att kräva mer av samverkan mellan olika aktörer inom folkbildning, vuxenutbildning etc. Skälen för regeringens bedömning: Studieförbund och folk- högskolor bedriver i dag verksamhet, som finansieras på andra sätt än genom samhällets allmänna stöd. Exemplen på sådana verksamheter är mångfaldiga. Det handlar t.ex. om fristående skolor, KY-utbildningar, entreprenader inom kommunal vuxenutbildning, personalutbildning på uppdrag av företag eller att inom ramen för den egna verksamheten ar- rangera särskilda utbildningar för vuxna som en del i ett livslångt lärande. Detta är ett uttryck för att det inom studieförbund och folkhögskolor finns en kompetens och en pedagogisk tradition som värdesätts långt utanför folkbildningen. Det är naturligtvis av stort värde såväl för folk- bildningen som för samhället i stort att denna kompetens kan utnyttjas genom uppdragsverksamhet. Uppdragsutbildningen ingår således i större eller mindre utsträckning i folkhögskolornas och studieförbundens verksamhet. För flera folk- högskolor och studieförbund utgör uppdragsutbildning en förutsättning för att överleva ekonomiskt. Enligt SUFO 2 motsvarade intäkterna för folkhögskolornas del ca tre procent av de samlade intäkterna och för studieförbunden mindre än tio procent. Av den totala omsättningen svarar uppdragsverksamheten sålunda fortfarande för en liten del. Inom en enskild skola eller avdelning kan uppdragsverksamhet emellertid utgöra ett mycket påtagligt inslag. Om den tar överhanden äventyras möjligheterna att fullgöra folkbildningsuppdraget. Skolans eller avdelningens oberoende och självständighet kan komma att hotas. En folkbildningsinstitution riskerar då att bli en bland många anordnare av vuxenutbildning. När folkbildningen engagerar sig i uppdrags- verksamhet är det viktigt att folkbildningens idé och dess metodiska kännetecken samt, när det är möjligt, huvudmannens ideologiska profil präglar verksamheten.

7.3

Det statliga stödet

Regeringens bedömning : Regeringen avser att återkomma med förslag om höjning av folkbildningsanslaget. Inom ramen för denna höjning bör 69

särskilda medel utgå för en ökad satsning på forskning inom folkbildningens område. Vidare bör medel avdelas till en kontinuerlig statlig utvärdering av folkbildningen samt till bidrag för amatörkulturens centrala organisa- tioner.

Utredningarna: SUFO 2:s sammanfattande bedömning är att den verksamhet som folkhögskolor och studieförbund bedriver med stats- bidrag uppfyller de intentioner som staten har med bidraget till folk- bildningen. Utvärderingen visar att statsbidragen har stor betydelse för att verksamheten kommer till stånd. Det finns starka skäl för ett fortsatt statligt stöd till folkbildningen. Utredningen konstaterar att utformningen av statsbidraget till folkbildningen har medfört att studieförbund och folkhögskolor har fått skilda förutsättningar för sin verksamhet. Det all- männa statsbidraget minskade under 1990-talet men ligger från och med 1999, i löpande priser, över ingångsvärdet från 1991/92. Omräknat enligt KPI ligger dagens statsbidrag mer än 20 procent under anslaget 1991/92. För studieförbundens del har utvecklingen fått stort genomslag och bland annat resulterat i att man tvingats sänka kostnaderna och/eller skaffa andra intäkter.

Remissinstanserna: Det finns en stor enighet bland remissinsatserna, exempelvis Folkbildningsrådet, Folkbildningsförbundet, Rörelse- folkhögskolornas intresseorganisation (RIO), Arbetarnas Bildning- sförbund (ABF), Studiefrämjandet, Folkuniversitetet, SISU Idrott- sutbildarna, Studieförbundet Vuxenskolan och Sensus studieförbund, om att den ekonomiska situationen för landets studieförbund är mycket all- varlig. Konsekvenserna på kort och lång sikt förefaller bli mycket känn- bara. Det finns en bred samsyn bland studieförbunden kring att det stat- liga anslaget måste höjas, bland annat för att folkbildningen skall kunna behålla en stark lokal närvaro, vara synliga i samhällslivet och vidmakt- hålla en rimlig kvalitetsnivå i verksamheten. Folkbildningsrådet anser att statens anslag till folkbildningen bör höjas. Folkbildningsrådet bör ha ansvaret för fördelningen av statsanslaget samt för uppföljning och ut- värdering. Studieförbundet Vuxenskolan anser att de senaste årens resurs- tilldelning inte motsvarar krav och förväntningar. Ett fortsatt, samlat, statligt stöd är viktigt bland annat för folkrörelsernas och föreningslivets utveckling och för individuella bildningsinsatser. Det reducerade stödet försämrar också förutsättningarna för demokratin och medborgarnas del- aktighet. Staten måste förmå kommuner och landsting att ta sin del av det ekonomiska ansvaret. Också ett stort antal av de folkhögskolor som berört frågan i sitt remissvar ser allvarligt på den rådande situationen. Folkhögskolorna gör i stora drag samma analys och kommer till samma slutsatser som studieförbunden angående den ekonomiska situationen och dess kon- sekvenser. Kommunerna och landstingen tar inte sitt ansvar ekonomiskt. RIO anser att en minskning med 20 % av statsbidraget innebär en mycket allvarlig situation. Det är allvarligt för hela folkbildningen och hotar folkhögskolornas möjlighet att vara den avsedda resursen i samhället. Ett antal folkhögskolor ställer sig bakom Rörelsefolkhögskolornas intresse- organisations (RIO) remissvar och framför i vissa fall även egna syn- punkter; Alma folkhögskola, Bona folkhögskola (vill att staten tar över Prop. 2005/06:192 70 det fulla ansvaret för folkbildningens finansiering), Dalkarlså folk- högskola, Framnäs folkhögskola, Medlefors folkhögskola, Strömbäcks folkhögskola (förordar skatteväxling där staten tar över ansvaret) och Östra Grevie folkhögskola. Skälen för regeringens bedömning: Statens stöd till folkbildningen i form av statsbidrag har vidmakthållits på en i reella termer i huvudsak oförändrad nivå under de senaste tio åren. Folkbildningen har regel- mässigt undantagits från de generella besparingsåtgärder som vidtagits under perioden och som berört i stort sett all annan statligt finansierad verksamhet. Från och med i år har de medel som sedan mitten av 1990- talet öronmärkts för utbildningsplatser inom folkhögskolan tillförts det allmänna anslaget. Under samma period har i synnerhet kommunernas stöd till studieförbunden totalt sett minskat och skillnaderna mellan en- skilda kommuners satsningar ökat. Under perioden har såväl antalet arrangemang som antalet deltagare i studieförbundens verksamhet ökat. Ett 20-tal nya folkhögskolor har tillkommit. Den ekonomiska situationen för många folkhögskolor och studieförbundsavdelningar är ansträngd. Ansvaret för finansiering av folkbildningen måste, som tidigare fram- hållits, delas mellan staten, kommunerna, landstingen/regionerna, huvud- männen och deltagarna. Det kan aldrig ensidigt vara statens uppgift att kompensera bortfall av stöd från någon av de andra parterna. Mot bak- grund av folkbildningens speciella relation till staten finns det naturligt- vis inte heller någon automatisk koppling mellan förändringar av verk- samhetens omfattning och storleken på bidragen från det allmänna. Folk- bildningsanslagets storlek är i stället ett mått på den betydelse som re- gering och riksdag tillmäter folkbildningen vid varje tidpunkt i för- hållande till annan statligt finansierad verksamhet och med hänsyn till tillgången på medel. Folkbildningsrådet har mandat och förtroende att fördela tillgängliga medel och avgör därmed ytterst, genom sina regel- verk, verksamhetens omfattning. Regeringen har i det föregående redovisat sina förslag i fråga om syftet med statens bidrag till folkbildningen. Mot bakgrund av den viktiga roll som folkbildningen har för att utveckla och stärka det demokratiska kun- skapssamhället bör statens stöd till folkbildningen öka, inte minst mot bakgrund av folkhögskolans ekonomiska situation. Regeringen återkommer till frågan om anslagets storlek i vårpropositionen. Inom ramen för ett förstärkt statligt stöd bör det vara möjligt för folk- bildningen att genomföra såväl en allmän förstärkning som att göra sär- skilda riktade insatser. Under de närmaste åren bör folkbildningen genomföra en särskild satsning dels när det gäller att motverka den s.k. digitala klyftan, dels utveckla folkbildningens engagemang på det inter- nationella området mot bakgrund av globaliseringen. I avsnittet om statens syften med statsbidraget berördes betydelsen av fortsatta insatser för äldre. I den snabba digitaliseringen i samhället, där allt fler tjänster och samhällsfunktioner tillhandahålls via Internet och andra elektroniska medier, riskerar framför allt personer utan direkt an- knytning till skola eller arbetsmarknad att hamna utanför informations- samhället. Detta gäller inte minst äldre, som kanske inte kommit i kontakt med datorer under sitt arbetsliv. Regeringen avser därför att uppdra åt Folkbildningsrådet att under 2007 och 2008 genomföra Prop. 2005/06:192 71 särskilda insatser för att förbättra förutsättningarna för äldre, och andra berörda grupper, att använda den moderna tekniken. Globala miljöhot, kampen mot fattigdomen, att uppnå global solidaritet och rättvisa och att sträva mot en hållbar utveckling hör till dagens och framtidens stora utmaningar. Trots att problemen kan tyckas olösliga är det viktigt att vara medveten om att arbetet börjar lokalt, hos den enskilda människan. Regeringen avser därför också att uppdra åt Folk- bildningsrådet att under de närmaste åren avsätta medel för att stimulera och utveckla folkbildningens arbete med frågor som rör internationell solidaritet och samhällets omställning till hållbar utveckling Som framgått av det föregående bedömer regeringen att det finns behov av ökad forskning om folkbildningen. Ökad forskning inom området skulle vara till gagn för hela folkbildningen. För att möjliggöra ökade insatser bör medel avsättas inom folkbildningsanslaget. Regeringen avser att i budgetpropositionen för 2007 återkomma till denna fråga. Medlen bör disponeras av Vetenskapsrådet och fördelas av Vetenskapsrådets utbildningsvetenskapliga kommitté. Regeringen avser att i budgetpropositionen för 2007 återkomma med förslag om att avsätta medel för en kontinuerlig utvärdering av folk- bildningen. En betydande del av den amatörkulturella verksamheten äger rum inom folkbildningens ram främst lokalt och regionalt. Inom amatör- kulturområdet verkar även ett antal organisationer på nationell nivå. Den verksamhet som dessa organisationer bedriver är väl motiverad i de kulturpolitiska målen. Statens kulturråd disponerar årligen en anslagspost för bidrag till Centrala amatörkulturorganisationer för riksorganisationernas verk- samhet. Enligt de riktlinjer som är fastställda av myndigheten kan bidrag ges till centrala amatörorganisationer som verkar inom ord-, ton-, bild-, teater- och dansområdena, kulturminnesvård och annan verksamhet inom kulturrådets ansvarsområde. Bidraget avser verksamhetsstöd i första hand inriktat på kurs- och utbildningsverksamhet, utvecklingsarbete samt administration. Bidraget kan också avse projektstöd till utvecklings- och experimentprojekt vid sidan av den reguljära verksamheten, men denna verksamhet har inte kunnat prioriteras under senare år. Bidrag fördelades till sammanlagt 20 amatörorganisationer under 2004. Statens kulturråd disponerar även anslagspost för Bidrag till länsbildningsförbund m.fl. Amatörkulturens föreningsliv är mycket omfattande. Amatörkulturen och den professionella kulturen berikar också varandra ömsesidigt. Folk- bildningens organisationer stöder i stor utsträckning detta föreningsliv genom olika former av samverkan. Därför bör det vara naturligt för folk- högskolor och studieförbund att på ett ännu bättre sätt bjuda in amatör- kulturens organisationer till ett tätare samarbete. För sin fortsatta ut- veckling behöver dock amatörkulturens centrala organisationer ett starkare statligt stöd. Statens kulturråd bör tillföras ytterligare medel för detta ändamål. Regeringen avser att återkomma med ett sådant förslag i 2007 budgetproposition för 2007. På lokal nivå är det naturligt att kom- munerna har det ekonomiska ansvaret för stöd till föreningslivet. Prop. 2005/06:192 72 Sammanfattning av slutbetänkandet Folkbildning i brytningstid (SOU 2004:30), utredningen Vem får vara med? (SOU 2004:51) samt rapporten Folkbild- ningens framsyn Prop. 2005/06:192 Bilaga 1 Folkbildning i brytningstid (SOU 2004:30) I sitt avslutande kapitel gör SUFO 2, med utgångspunkt i sin genomförda utvärdering av folkbildningen, en sammanfattande bedömning. Ut- redningen lämnar också vissa rekommendationer. Det demokratiska perspektivet Utredningen konstaterar att folkbildningens verksamhet är omfattande, har en stor ämnesbredd samt berör olika samhällsgrupper och alla åldrar. Den ställer inga krav på bakgrund eller tidigare kompetens för del- tagande och den står till hela folkets förfogande. I detta finns ett starkt demokratiskt inslag. Det breda deltagandet liksom karaktären av alter- nativ bildningsväg ser utredningen som folkbildningens viktigaste till- gångar. Studieförbundens cirkelverksamhet är unik i sin förmåga att attrahera olika grupper i samhället. Äldre generationer finner en plats för studier och utveckling, samtidigt som en stor grupp unga väljer att i studiecirklar utveckla intressen vid sidan av skola och arbete. Folkhög- skolan framstår främst som en alternativ studieväg, som bättre än andra studievägar kan anpassas till deltagarnas behov och intressen. Folkbildningens betydelse för den enskilde skiftar, men resultaten tyder på att deltagandet öppnar möjligheter för unga i deras personliga utveckling. Samtidigt visar forskning att det finns anledning för studie- förbund och folkhögskolor att kontinuerligt arbeta för att ett demokratiskt arbetssätt befästs i folkhögskolekursen och i studiecirkeln. Det får inte finnas ett glapp mellan mål och ideal å ena sidan och de praktiska arbets- villkoren i cirklar och folkhögskolekurser å andra sidan. Den folkbild- ningsideologiska hållning och den pedagogiska grundsyn som präglar folkbildningen, uttryckt i skrivningar om mål och syften, måste få sitt praktiska genomslag i verksamheten. Detta är, menar SUFO 2, en för- utsättning för att offentligt stöd till folkhögskolor och studieförbund långsiktigt skall kunna motiveras. Utredningen konstaterar också att folkbildningen borde engagera sig djupare i att stimulera studiegrupper till ett vidgat deltagande i det offentliga samtalet genom att agera offentligt. Också det skulle bidra till att vitalisera demokratin. Studier genomförda inom ramen för utredningen visar också att det åter- står en del att göra när det gäller ett mer jämställt förhållande mellan olika parter både i styrelser och på ledande tjänster inom studieförbunden och folkhögskolorna. Även om könsfördelningen i stora drag är tämligen 73 jämn, finns en klar mansdominans på ordförande- och chefsposterna. Också åldersmässigt finns en snedfördelning som innebär att yngre människor till stor del saknas i dessa sammanhang. Särskilt besvärande i detta perspektiv är den mycket låga andelen personer med utländsk bak- grund och personer med funktionshinder. Kulturområdet En central uppgift för folkbildningen finns på kulturområdet. Utvär- deringen visar att studieförbundens och folkhögskolornas verksamhet spelar en mycket viktig roll för det lokala kulturlivet. Folkbildningen står för ett brett och varierat kulturutbud och bidrar till ökad delaktighet. Verksamheten ger också rika tillfällen till eget skapande. En stor del av amatörverksamheten inom olika konstformer är på lokalplanet beroende av studieförbundens insatser. Utanför de större städerna är folk- bildningens organisationer ofta de främsta arrangörerna av konserter, teaterföreställningar, utställningar med mera. Studieförbundens verk- samhet är också av stor betydelse för att vidmakthålla att ett utbud också är tillgängligt på mindre orter. Det är önskvärt att folkbildningen i sam- verkan och med stöd av kommunerna även i fortsättningen kan ha en framträdande roll som arrangör. Det finns anledning till oro när det gäller vilka möjligheter studieförbunden har att fortsatt spela en aktiv roll. Minskande bidrag, ökande kostnader och färre lokalkontor bidrar till sämre möjligheter för förbunden att erbjuda verksamheter och att de som anordnare blir mer osynliga. Det tomrum som riskerar att uppstå, om studieförbundens aktivitet på kulturområdet minskar, är det ingen annan som fyller ut. Särskilt angelägna målgrupper Folkbildningsverksamheten skall prioritera vissa grupper i samhället och bidra till att utjämna utbildningsklyftor och höja utbildningsnivån. I SUFO 2 konstateras att verksamheten för de prioriterade målgrupperna är omfattande och bidrar till att uppfylla de grundläggande intentioner som staten har uttryckt. Samtidigt anser utredningen att folkbildningens för- hållningssätt till integration och medvetenhet om vad ett integrations- perspektiv på verksamheten innebär behöver utvecklas. Både studieförbund och folkhögskolor behöver på ett mer medvetet sätt forma verksamheten för de särskilt viktiga målgrupperna så att del- tagarnas behov, förväntningar, kulturella bakgrund, tidigare kunskaper och erfarenheter görs synliga. Att i ett mångkulturellt samhälle skapa likvärdiga möjligheter för alla grupper är dock inte främst en fråga för folkbildningen. Vad folkbildningen kan bidra med är vissa studie- möjligheter och mötesplatser där olika grupper kan lära känna varandra. Sammanfattande bedömning Utredningens sammanfattande bedömning är att den verksamhet som folkhögskolor och studieförbund bedriver med statsbidrag uppfyller de intentioner som staten har med bidraget till folkbildningen. Ut- Prop. 2005/06:192 Bilaga 1 74 värderingen visar att statsbidragen har stor betydelse för att verk- samheten kommer till stånd. Det finns starka skäl för ett fortsatt statligt stöd till folkbildningen. Vem får vara med? (SOU 2004:51) I sin analys av studieförbundens ekonomi konstaterar utredaren att det finns en svår balansgång. Å ena sidan skall studieförbunden agera fritt och självständigt från staten och fokusera på den typ av verksamhet man känner bäst. Å andra sidan skall studieförbunden försöka tillgodose statens önskemål om att prioritera och nå vissa utpekade målgrupper som i många fall är andra än de egna medlemmarna. Ansvaret för att denna balansgång kan genomföras handlar lika mycket om att staten formulerar tydliga krav och ger Folkbildningsrådet en tydlig roll som att studie- förbunden ser längre än till bara de rent ekonomiska intressena. Ut- redaren pekar också på de konkreta problemen med det rådande för- delningssystemet, där man menar att jakten på timmar och kronor har en tendens att överskugga diskussionen om kvalitet och innehåll. Systemet försvårar möjligheterna att locka till sig nya deltagargrupper. Man ser det som nödvändigt att systemet ses över, för att trygga den långsiktiga eko- nomiska överlevnaden. I sitt resonemang kring studieförbundens relation till omvärlden pekar utredaren på kommunernas allt svalare intresse för att stödja folk- bildningens verksamhet. Det finns ett tydligt behov av att studie- förbunden blir tydligare i sin kommunikation med kommunerna, men också med staten. Det handlar bland annat om att, för politiker och tjänstemän, synliggöra folkbildningens roll och betydelse på ett tydligare sätt än man gör idag. Det handlar också om att tydligt analysera vilka grupper folkbildningen vill nå, var man når dem, hur man når dem, vad man vill åstadkomma och vad man kan erbjuda. Studieförbunden måste också bli avsevärt mycket bättre på att visa potentiella deltagare vilka man är, vad man kan erbjuda och på vilket sätt verksamheten är intressant. Studieförbundens osynlighet är i många fall problematisk. Utredaren pekar även på behovet av att bryta den homogena struktur som råder inom folkbildningens beslutande organ. Fler unga måste få tillfälle att vara med och bestämma och prioritera. Studieförbunden måste också bli mer lyhörda för att människor med behov av extra stöd och hjälp skall kunna delta på samma villkor som alla andra. Slutsatserna från den enkätundersökning som genomförts handlar om studieförbundens osynlighet och den okunskap som många har vad gäller studieförbunden och deras verksamhet. Samtidigt finns tydliga tecken på en stor nyfikenhet på studieförbunden och vad de erbjuder. Många unga skulle mer än gärna delta i olika verksamheter om de bara visste att de fanns. Detta är positivt för framtiden. Utredningen diskuterar också, trots att den ligger utanför uppdraget, frågan om möjligheterna att starta nya studieförbund inom dagens regel- verk. Man har flera gånger mött uppfattningen att kriterierna för att starta nya studieförbund är för hårda. Utredningen menar att det finns behov av att se över regelverket i syfte att bedöma om det är välavvägt eller inte. Prop. 2005/06:192 Bilaga 1 75 Översynen bör göras i nära samarbete med organisationer såväl inom som utanför studieförbunden. Studieförbunden borde också bli bättre på att samverka och dra nytta av de gemensamma grundvärderingarna. De borde, både bildligt och bokstavligt talat, kunna samlas under samma tak ute i kommunerna. I denna samverkan ligger dels möjligheter att göra administrativa bespa- ringar, dels att bli mer synliga för kommuninvånarna. Det nuvarande utvecklingsbidraget, som syftar till att studieförbunden skall kunna satsa på nya målgrupper och verksamheter, bör avvecklas. Det borde ligga i studieförbundens eget intresse att satsa på ut- vecklingsarbete och nytänkande. I mångt och mycket handlar det om en överlevnadsfråga; de som inte prioriterar förnyelsen av verksamheten kommer inte att kunna utvecklas i takt med omvärldens krav. I stället för öronmärkning av resurser är det viktigare att se över och förändra för- delningssystemet för statsbidraget. Den otydlighet som tycks finnas kring vad folkbildningen är kan ibland skrämma bort människor i onödan. Folkbildningen måste ta till- baka makten över orden och på ett bättre sätt fylla dem med ett innehåll som berör och når människor. Både studieförbund och folkhögskolor måste på ett tydligare sätt kommunicera med sin omgivning. Vad gäller folkhögskolorna är det oroande att man i allt högre grad samlar människor som av en eller annan anledning inte kunnat skapa sig en naturlig plats i den reguljära skolan. Utvecklingen ställer allt högre krav på personalen, krav som de anställda i daginte alltid har tid, möjlig- het eller kunskap att möta och hantera. Mot denna bakgrund föreligger ett stort behov av satsningar på vidareutbildning liksom av mer stöd till folkhögskolans pedagoger. Som ofta är fallet med studieförbunden efter- lyser många människor mer kunskap om vad folkhögskolan är, står för och kan erbjuda. Det tycks också finnas ett behov av att höja folk- högskolans status, bland annat på arbetsmarknaden. Detta skulle exempelvis kunna ske genom ett ökat samarbete med universitet och högskolor, bland annat genom så kallade collegeutbildningar. Dagens studieförbund och folkhögskolor kan helt säkert bli viktiga delar av livet för allt fler människor, om man bara inom verksamheten har mod och självförtroende att tänka nytt. Idén med folkbildning är visserligen gammal, men på intet sätt omodern. Det är bara folk- bildningens former som alltför ofta stelnat. Folkbildningens framsyn I Folkbildningens framsyn presenteras en samlad bild av folkbildningens roll och uppgifter inför 2010-talet. Grunden för framsynsdokumentet är ett omfattande rådslagsarbete som bedrivits i studieförbund och folk- högskolor. Svensk folkbildning utgår från att kunniga och engagerade samhällsmedborgare är ett av demokratins fundament. Fram- synsdokumentet vill förmedla idéer och tankar till beslutsfattare, grupper och nya rörelser såväl inom som utanför folkbildningen, om vilken resurs folkbildningen är och vill vara både i Sverige och internationellt. Folk- bildningens framsyn fokuserar på elva utmaningar för folkbildningen. Prop. 2005/06:192 Bilaga 1 76 Folkbildningens organisationer, med skilda profiler men med en Prop. 2005/06:192 gemensam idégrund, vill spela en aktiv roll för att forma framtidens Bilaga 1 samhälle. Folkbildningen bär på en idégrund som lägger tyngdpunkten vid bildningens egenvärde, frihet, frivillighet och samspelet mellan människor. Viktigt är också fokuseringen på det livslånga, livsvida och livsdjupa lärandet. Utvecklingen och förnyelse av demokratin är ett överordnat uppdrag för svensk folkbildning. Strävan är att stimulera till ökat demokratiskt engagemang i samhället. Aktiva insatser för ökad jämställdhet i samhället skall ges högsta prioritet. Vidare skall folkbildningens organisationer verka för ett nyskapande folkrörelse- och föreningsliv. Studieförbund och folkhögskolor skall ytterligare skärpa sina insatser för att nå utsatta människor och grupper. Man skall motverka alla former av diskriminering. Människor med funktionshinder skall kunna delta i folk- bildningen på samma villkor som andra deltagare. Studieförbund och folkhögskolor skall också vara en drivande kraft för lokal och regional mobilisering, utveckling och tillväxt. Angeläget är också samarbetet med olika aktörer i det civila samhället, näringslivet och den offentliga sektorn. Folkbildningen skall vara en klar röst för mångfald och pluralism. Möten mellan människor med olika bakgrund i folkbildningen bidrar till en positiv dynamik. Folkbildningen skall bidra till ett ökat engagemang i vardagen för globala frågor genom konkreta och lokalt förankrade insatser. Viktigt är också att stärka folkbildningens engagemang i internationella organisa- tioner och nätverk. Studieförbund och folkhögskolor kan även, ibland tillsammans med bibliotek, lärcentra och andra utbildningsanordnare, stärka och utveckla rollen som lokala stödjepunkter för lärande i hela landet. Folkbildningen kan ta en ökat ansvar för utbildning av vuxna. Detta bland annat mot bakgrund av de positiva erfarenheterna från Kunskaps- lyftet. Det finns också en stor potential i fråga om olika former av yrkes- utbildningar. Folkbildningen bör även ges möjlighet att genomföra gymnasieutbildningar för unga. Folkbildningen kan även vara såväl en brygga till som ett komplement till högskolan. Arbetet med validering bör även omfatta folkbildningens olika studiemöjligheter. Folkbildningen skall bidra till att utveckla effektiva rehabiliterings- insatser med sikte på ökad livskvalitet och med ambitionen att människor skall kunna ta ansvar för sin egen försörjning. Folkbildningen skall i framtiden bibehålla och utveckla positionen som Sveriges största kulturarena, både när det gäller att förmedla kultur- upplevelser och erbjuda människor möjlighet till eget skapande. Studie- förbund och folkhögskolor skall vara självklara mötesplatser och drivkrafter i det lokala kulturlivet. Folkbildningen skall ha en hög beredskap för att ompröva etablerade organisations- och verksamhetsformer. Folkbildningsrådets roll ska bi- behållas med en stark integritet att fatta beslut till nytta för folk- bildningen som helhet. Folkbildningens organisationer måste själva prioritera mellan olika angelägna uppgifter. Det finns också ett behov av folkbildningsforskning. 77 Förteckning över remissinstanser som avgivit yttrande över slutbetänkandet Folkbildning i brytningstid (SOU 2004:30), utredningen Vem får vara med? (SOU 2004:51) samt rapporten Folkbildningens framsyn Prop. 2005/06:192 Bilaga 2 Följande remissinstanser har yttrat sig över betänkandena och rapporten : Arbetarnas Bildningsförbund (ABF), Ale kommun, Alma folkhögskola, Arbetsmarknadsstyrelsen (AMS), Axevalla folkhögskola, Studieförbundet Bilda för kyrka och samhälle, Billströmska folkhögskolan, Billströmska folkhögskolan (även elevkåren samt läraren Christer Tegemo), Centrala studiestödsnämnden (CSN), Dalkarlså folkhögskola, De Handikappades Riksförbund (DHR), Eskilstuna kommun, Folkbildningsförbundet (FBF), Folkbildningsrådet (FBR), Folkhögskolan Hvilan, Folkrörelserådet, Folkuniversitetet, Forskningsrådet för arbetsliv och socialvetenskap (FAS), Framnäs folkhögskola, Fristads folkhögskola, Färnebo folkhögskola, Föreningen för vuxnas lärande (LärVux), Företagarnas riksorganisation, Gamleby folkhögskola, Göteborgs folkhögskola, Glesbygdsverket, Gotlands kommun, Göteborg stad, Hagabergs folkhögskola, Handikappförbundens samarbetsorgan, Handikappombudsmannen, Hellidens folkhögskola, Hjo folkhögskola, Härnösand folkhögskola, Härnösands kommun, Hässleholms kommun, Högalids folkhögskola, Högskoleverket, Integrationsverket, Karlskoga folkhögskola, Kvarnby folkhögskola, Kvinnofolkhögskolan, Kävesta folkhögskola, Landstinget Dalarna, Landstinget i Jönköpings län, Landstinget i Uppsala län, Landstinget Västernorrland, Landstingsförbundet, Lantbrukarnas Riksförbund (LRF), Linköping universitet, Landsorganisationen i Sverige (LO), Lunds universitet, Lärarförbundet, Lärarhögskolan i Stockholm, Lärarnas riksförbund (LR), Medborgarskolan, Medlefors folkhögskola, Migra- tionsverket,[REDACTED_EFTERNAMN] folkhögskola, Myndigheten för kvalificerad yrkes- utbildning, Mångkulturella finska folkhögskolan, Nacka kommun, Nationellt centrum för flexibelt lärande (CFL), Nationellt centrum för livslångt lärande (Encell), Nykterhetsrörelsens Bildningsverksamhet (NBV), Nordens folkhögskola 

Biskops-Arnö,

 Norrbottens läns landsting, Nyköpings folkhögskola, Nämnden för hemslöjdsfrågor, Oskarshamns kommun, Riksidrottsförbundet, Riksförbundet för formell vuxen- utbildning (Rvux), Rörelsefolkhögskolornas intresseorganisation (RIO), Runö folkhögskola, Röda korsets folkhögskola, Sandvikens kommun, Sensus studieförbund, Sida, SISU Idrottsutbildarna, Socialstyrelsen, Sollefteå kommun, Specialpedagogiska institutet, S:t Sigfrids folk- högskola, Statens folkhälsoinstitut, Statens institut för särskilt ut- bildningsstöd (SISUS) (numera Socialstyrelsens institut för särskilt ut- bildningsstöd), Statens kulturråd, Statens skolverk, Statistiska central- byrån (SCB), Statskontoret, Stiftelsen 

Väddö-Södertörn

 folkhögskola, Stockholms folkhögskola (MKFC), Strömbäcks folkhögskola, Studie- främjandet, Studieförbundet Vuxenskolan (SV), Svenska folkhögskolans lärarförbund (SFHL), Svenska kommunförbundet, Svenskt näringsliv,

Sveriges Akademikers Centralorganisation (SACO), Sveriges roll- och 78

konfliktspelsförbund (Sverok), Synskadades riksförbund (SRF), Södra

Prop. 2005/06:192

Vätterbygdens folkhögskola, Tjänstemännens Centralorganisation

Bilaga 2

(TCO), Tollare folkhögskola, Trollhättans stad, Umeå kommun, Umeå

universitet, Ungdomsstyrelsen, Utbildningsradion (UR), Valla folk-

högskola, Vara folkhögskola, Vetenskapsrådet, Wiks folkhögskola,

Vindelns folkhögskola, Viskadalens folkhögskola, Vännäs kommun,

Västra Götalandsregionen, Västra Sveriges arbetares folkhögskola, Åsa

folkhögskola, Älmhults kommun, Örebro universitet, Örnsköldsviks

kommun samt Östra Grevies folkhögskola.

Utanför remisslistan har dessutom följande instanser yttrat sig :

Folkets Hus och Parker, Förbundet vi unga, Föreningen för folk-

bildningsforskning (FffF), Föreningen offensiv folkbildning, Landstinget

Västmanland, Nationellt program för folkbildningsforskning (MIMER),

Föreningen för Utvecklingsstörda Barn, Ungdomar och Vuxna (FUB),

Riksföreningen Våra gårdar, Sverigefinländarnas delegation, Uppsala

läns bildningsförbund (ULB).

Följande remissinstanser har beretts tillfälle att avge yttrande,

men har avstått : Bodens kommun, Botkyrka kommun, De Handi-

kappades Riksförbund, Diskrimineringsombudsmannen (DO), Enköpings

kommun, Förbundet Unga Rörelsehindrade, Göteborgs universitet,

Härjedalens kommun, Hörselskadades Riksförbund, Ibn Rushd Studie-

förbund, Institutet för social forskning, Jämställdhetsombudsmannen,

Kalmar kommun, Kristinehamns kommun, Laholms kommun, Lands-

rådet för Sveriges ungdomsorganisationer, Linköpings kommun,
[REDACTED_EFTERNAMN] kommun, Myndigheten för skolutveckling, Mälardalens hög-

skola, Nykvarns kommun, Partille kommun, Riksrevisionen, Skolledar-

förbundet, Surahammars kommun, Svedala kommun, Tomelilla

kommun, Trelleborgs kommun, Unga hörselskadade, Vansbro kommun.

79 SUFO 2:s analys av kostnadsutvecklingen och dess konsekvenser för studieförbund och folkhögskolor Studieförbunden Studieförbundens lokalavdelningar, som står som anordnare av folk- bildningsverksamheten, svarar för den helt dominerande delen av för- bundens ekonomi. Beräkningar gjorda av SUFO 2, ger vid handen att den totala omsättningen i studieförbunden år 2002 uppgick till närmare 5 miljarder kronor. Av denna summa utgjorde den statsbidragberättigade folkbildningsverksamheten i lokalavdelningarna 65 procent eller nästan 3,3 mdkr. Den övriga verksamheten vid avdelningarna svarade för drygt 9 procent eller 470 mnkr. På central nivå omsatte studieförbunden 410 mnkr, eller 8 procent av totalsumman. Lokalavdelningarnas kostnader för den bidragsgrundande folk- bildningsverksamheten uppgick, enligt SUFO 2:s beräkningar, till 3 354 mnkr inklusive avskrivningar för år 2002. Personalkostnader, den enskilt största posten, utgjorde 58 procent av kostnaderna. För studieförbunden låg kostnaderna för personalen i spannet från 44 procent som lägst till som högst 63 procent av kostnaderna. En jämförelse med studieförbundens intäkter visar att statsbidraget motsvarade 33 procent av verksamhetens kostnader, med en spridning mellan studieförbunden inbördes från 21 till 41 procent. Kommun- bidraget motsvarade 13 procent och övriga bidrag 12 procent av kostnaderna. Sammantaget motsvarade olika slag av bidrag följaktligen 58 procent av studieförbundsavdelningarnas kostnader för den stats- bidragsberättigade folkbildningsverksamheten. Uppgifter hämtade från Folkbildningsförbundets årliga samman- ställningar avseende studieförbundsavdelningarna visar att de samlade kostnaderna 1999 uppgick till 3 133 mnkr. År 2002 var samma kostnader, enligt SUFO 2:s beräkningar, 3 354 mnkr. Det motsvarar en ökning på 7 procent på fyra år. Som jämförelse kan sägas att de samman- tagna kostnaderna 1991/92 uppgick till 3336 mnkr. Det är knappast en överskattning att anta att 90 procent av beloppet avser folk- bildningsverksamhet, vilket skulle betyda att den sammanlagda kostnaden för lokalavdelningarnas folkbildningsverksamhet 1991/92 uppgick till 3 002 mnkr. Detta innebär en kostnadsökning på drygt 11 procent över en tioårsperiod. Som jämförelse kan sägas att KPI under samma period steg med 19 procent. Studieförbundens redovisade verk- samhet har under perioden ökat med 40 procent. Samtidigt har det ekonomiska resultatet försämrats, främst under senare år. Folkhögskolorna Folkhögskolornas ekonomi har granskats och finns redovisade i en av SUFO 2:s delrapporter; Särdrag kostar en studie om folkhögskolornas ekonomiska förhållanden i Fyra rapporter om folkbildning (SOU 2003:125). Prop. 2005/06:192 Bilaga 3 80 På kostnadssidan är personalkostnader den klart dominerande posten, motsvarande drygt 60 procent av den totala omslutningen för såväl landstings- som rörelsefolkhögskolor. Någon skillnad i fråga om personalkostnadernas andel finns inte heller om man ser till funktionen undervisning. Kostnaderna för administrativ personal är något lägre för landstingsfolkhögskolorna än för rörelsefolkhögskolorna. Av under- sökningen framgår också att många skolor har gjort personella ned- skärningar under tidigt 2000-tal. Alla kategorier har berörts, men minsk- ningen har gällt främst pedagogisk personal. Man har bland annat anlitat färre timlärare och valt att inte återbesätta lediga tjänster. Fastighets- kostnaderna för rörelsefolkhögskolorna ökade, som andel av kostnaderna, från 16 procent 1999 till 19 procent år 2001. Ökningen kan främst hänföras till hyreskostnader för små externatfolkhögskolor i stor- stads- och tätortsområden. Mycket talar för att folkhögskolornas kostnader, främst för personalen, kommer att öka ytterligare. En faktor som förväntas bidra till en fortsatt kostnadsökning är lärarlöner, som halkat efter i utveckling i förhållande till jämförbara lärargrupper inom andra skolformer. Mycket talar också för ökade kostnader för rekrytering av nya elever liksom för stöd till elever. Många folkhögskolor räknar med att framgent möta fler elever som, utan att vara funktionshindrade, är i behov av ett mer omfattande stöd än man hittills kunnat ge. Likaså finns förväntade, ökade kostnader för sociala insatser. Med ett ökat behov av dessa extra insatser följer också ett växande behov av personell fort- och vidar- eutbildning. Kostnadsutvecklingens konsekvenser Studieförbundens organisation har under några år genomgått en drastisk förändring. Antalet enheter har minskat kraftigt och en organisation med tre nivåer, lokalt, regionalt och nationellt, håller på att ersättas av två led. Förändringen innebär, enligt SUFO 2:s bedömning, vinster i form av möjligheter att organisera personalen och verksamheten mer rationellt. Till nackdelarna hör alldeles uppenbart ett glesare lokalt kontaktnät genom mindre och färre lokalavdelningar. Färre lokalkontor, och en övergång till lokalavdelningar för hela län, minskar möjligheterna att hålla alla kommuner informerade om verksamheten och påvisa verksam- hetens positiva konsekvenser för kommuninvånarna. Den minskade närvaron kan också ha bidragit till ett minskat intresse från kommunernas sida att stödja folkbildningen ekonomiskt och på andra sätt. Genom skapandet av storavdelningar har studieförbunden också, enligt SUFO 2:s bedömning, blivit mindre synliga i många människor vardag. Konse- kvenserna blir också sämre möjligheter för människor att få kontakt med studieförbunden, men kanske främst försämrade möjligheter att delta i anordnad verksamhet. SUFO 2 ser det som angeläget att berörda parter gemensamt söker finna vägar för en förbättrad kontakt. Denna fråga dis- kuteras även i avsnittet om parternas gemensamma ansvar för folk- bildningen och dess väl. Genom först satsningen på arbetsmarknadsutbildning och senare genom kunskapslyftet har folkhögskolorna fått ökade förutsättningar att nå nya grupper av deltagare. Å andra sidan har många skolor, inte minst Prop. 2005/06:192 Bilaga 3 81 de nya, ställs inför ekonomiska problem i takt med att satsningarna successivt minskat. Utredningens granskning pekar också på behovet av en långsiktig strategi där även det ekonomiska förutsättningarnas finns med. Enligt undersökningens slutsatser föreligger det också, för många skolor, ett behov av att stärka den ekonomiska och strategiska kompe- tensen i skolledningen. En ytterligare konsekvens av den ekonomiska utvecklingen är att studieförbund och folkhögskolor måste åta sig en ökande andel upp- dragsutbildningar och annan form av verksamhet vid sidan den rena folkbildningsverksamheten. För folkbildningen som helhet, men främst vad gäller studieförbunden, kan konstateras att verksamhetens sammantagna volym ökat trots att den ekonomiska situationen försämrats. Prop. 2005/06:192 Bilaga 3 82

Utbildnings- och kulturdepartementet Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 16 mars 2006 Närvarande: Statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], statsråden Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Y.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Nykvist,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], M.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Orback,[REDACTED_EFTERNAMN] Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] Regeringen beslutar proposition 2005/06:192 Lära växa, förändra Regeringens proposition om folkbildning Prop. 2005/06:192 83