Regeringens skrivelse 1990/91:50

om åtgärder för att stabilisera ekonomin och begränsa tillväxten av de offentliga utgifterna

Skr. 1990/91:50

Regeringen bereder riksdagen tillfälle att ta del av vad som har tagits upp i bifogade utdrag ur regeringsprotokollet den 26 oktober 1990.

På regeringens vägnar

Ingvar[REDACTED_EFTERNAMN]

Allan[REDACTED_EFTERNAMN]

Skrivelsens huvudsakliga innehåll

I skrivelsen presenteras ett omfattande åtgärdsprogram för att stabilisera den svenska ekonomin, förbättra ekonomins funktionssätt och begränsa tillväxten av de offentliga utgifterna. Riksdagen bereds härmed möjlighet att tidigare än planerat ta del av vissa av de förslag som regeringen avsett att ta upp i ett antal särpropositioner och i budgetpropositionen 1991.

1    Rihidagen 1990/91. I saml. Nr?O

Finansdepartementet

- 1990/91:50

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 26 oktober 1990

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Eng­ström, Hjelm-Wallén, S.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], R.[REDACTED_EFTERNAMN], Hell­ström,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], G.[REDACTED_EFTERNAMN], Löimqvist,[REDACTED_EFTERNAMN], Frei-valds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Skrivelse om åtgärder för att stabilisera ekonomin och begränsa tillväxten av de offentliga utgifterna

1  Inledning

Den svenska ekonomins pris- och lönekostnadsutveckling måste brytas om välfärden och sysselsättningen skall kunna värnas. Inflationsbekämp­ningen måste därför överordnas andra ambitioner och krav.

En ekonomisk politik med denna inriktning redovisades i en proposition till riksdagen den 11 oktober i år (prop. 1990/91:39). Där redogjordes för ett antal initiativ som regeringen tagit och avser att ta för att förstärka den svenska ekonomin. Vidare framhölls att konkreta förslag rörande den offentliga sektoms utgifter skulle föreläggas riksdagen i budgetpropositio­nen 1991.

Under hösten har ett omfattande utflöde av svensk valuta förekommit. Som en konsekvens av den oro som rått på valutamarknaden har räntan i Sverige stigit och räntedifferensen mot utlandet ökat. Den höga räntan iimebär betydande påfrestningar för många hushåll. Samtidigt bidrar det höga ränteläget till att dämpa investeringarna. Därmed hotas den fulla sysselsättningen och landets framtida välstånd.

Regeringen har mot denna bakgrund beslutat att redan nu presentera ett omfattande åtgärdsprogram för att stabilisera den svenska ekonomin, förbättra ekonomins funktionssätt och begränsa tillväxten av de offentliga utgifterna. Därmed bereds riksdagen möjlighet att tidigare än planerat ta del av vissa av de förslag som regeringen avsett att ta upp i särproposi­tioner och i budgetpropositionen 1991.

1.1  De grundläggande problemen

Den oro som förekommit på valutamarknaden de senaste månaderna sam­manhänger med underliggande problem i den svenska ekonomin.

Den i förhållande till omvärlden höga inflationen är det i dag centrala problemet. Att den svenska ekonomin nu stagnerar är en konsekvens av

de under en följd av år alltför stora kostnadsökningarna. Samtidigt har       Skr. 1990/91:50 en låg tillväxt och ett otillräckligt sparande bidragit till inflationen. Kon­kurrenskraften har urholkats avsevärt, vilket lett till spekulation mot den svenska kronan.

Under de allra senaste åren har kostnadsproblemen förvärrats. Skill­naden mellan lönemas ökningstakt i Sverige och i omvärlden har ökat. Lönekostnadema i Sverige har exempelvis på tre år stigit med 28-30 % medan de ökat med 14 % i Tyskland och med 15-17 % i Datunark och Norge.

Den höga inflationen är inte enbart en följd av kostnadsutvecklingen utan också av att efterfrågan i Sverige har varit mycket hög. Kostnadsproblemen har skärpts av att skillnadema i produktivitetsut­veckling också har vidgats. Produktiviteten i svensk industri har imder de senaste tre åren vuxit med sammanlagt 4 1/2 % jämfört med 11 1/2 % i OECD-området som helhet. Arbetskostnaden per producerad enhet har därför stigit mycket snabbt i förhållande till omvärlden.

Det fiims också mer långsiktiga, strukturella förklaringar till den höga inflationen i Sverige.

Det svenska lönebildningssystemet har inte fiingerat väl under de be­tingelser som rått under de senaste 15 åren med bl.a. en betydligt lägre produktivitetstillväxt än tidigare. Vid sidan om utbuds- och efterfrågeför-hållandena för arbetskraft har regelsystem, förhandlingsformer, informa­tionsspridning och institutionella förhållanden på arbetsmarknaden stor betydelse för lönebildningen. I flera av dessa avseenden har lönebild­ningssystemet fiingerat otillfredsställande.

Inom viktiga delar av den svenska ekonomin är konkurrensen otillräck­lig. Livsmedelssektorn är ett exempel. Prisema på livsmedel har ökat betydligt snabbare än andra priser. Samma förhållande har rått inom byggnadssektorn.

Den offentliga sektorn har också bidragit till att inflationen är hög genom att produktivitetstillväxten inom den offentliga sektom - liksom i den privata tjänstesektom - har varit lägre än i industrin. Samtidigt har den offentliga verksamhetens resursanspräk bidragit till överhettningen.

För att inflationen med framgång skall kurma bekämpas måste de lång­siktiga, strukturella problemen i ekonomin angripas. Produktivitetstill­växten måste stimuleras, sparandet måste bli högre och de offentliga ut­giftemas expansion måste dämpas.

1.2 Utgiftsutvecklingen i den offentliga sektom

Regeringens ambition är att hävda välfärden inom ramen för en politik som leder till att de offentliga utgifternas andel av bruttonationalproduk­ten (BNP) minskar. Detta skall göra det möjligt att på sikt sänka skat­tetrycket. Därmed ställs krav på ökad produktivitet och effektivitet samt på omprövning av existerande utgiftsprogram.

Under 1980-talet har budgetunderskotten minskat kraftigt år för år.

Detta har delvis varit en följd av att utgiftstillväxten begränsats. Sedan

1982 har de offenfliga utgifterna minskat från 67 % av BNP till 61 %

,

1990. En betydande ökning av inkomsterna har skett. Skattekvoten har       Skr. 1990/91:50 stigit från drygt 49 % till inemot 57 % imder samma period.

Under det kommande budgetåret kan denna utveckling komma att väsentligt förändras om inte kraftfulla åtgärder vidtas. De offentliga utgifterna följer till stor del automatiskt verkande regler. De växer därför varje år även om inga beslut om nya utgifter fattas. Till detta kommer räntorna på statsskulden som växer snabbt vid höga räntenivåer. Statens och den offentliga sektoras inkomster uppvisar ett helt aimat mönster. Inkomstema följer vid oförändrat skattetryck i stort sett utvecklingen av skattebaserna, dvs. lönesumman, konsumtionen m.m. Skattebaserna ut­vecklas i det långa loppet ungefär som den ekonomiska tillväxten i eko­nomin som helhet.

Tillsammans innebär dessa olika utvecklingstendenser för de offentliga inkomstema och utgiftema att statsfmanseraa och det offentliga sparandet försämras snabbt när tillväxten faller och inflationen är fortsatt hög. Den svenska ekonomin befiimer sig i en sådan situation.

De offentliga utgiftema beräknas nästa budgetår, om inga åtgärder vid­tas, växa mycket kraftigt enbart som en följd av automatiskt verkande regler. Statens budgetsaldo skulle därmed försämras avsevärt.

Detta är en ohållbar utveckling. Om inga åtgärder vidtas skulle syssel­sättning och välfärd hotas samtidigt som trovärdigheten i den ekonomiska politiken skulle undergrävas. Regeringen har mot denna bakgrund beslut­at om åtgärder i syfte att begränsa tillväxten av de offentliga utgiftema.

1.3 Pris- och lönebildningen

Det centrala stabiliseringspolitiska problemet är i dag inflationen. För att få ner inflationen och varaktigt åstadkomma en långsammare pris-stegringstakt krävs att lönebildningen anpassas till den rådande produk­tivitetsutvecklingen.

L.önebildningen är avgörande för möjlighetema att bekämpa inflationen. Det är nödvändigt att växla om från inflationslöner till reallöner. Förat-sättningaraa för att få till stånd en sådan växling 1991 och 1992 är unika särskilt tack vare skatteomläggningen.

Den förhandlingsgrapp regeringen utsett har i uppdrag att medverka till att stabiliseringsavtal sluts för i första hand 1991. Syftet är att underlätta för partema att träffa avtal i linje med de fömtsättningar som nu gäller vad avser tillväxt, konkurrenskraft m.m.

Ansvaret för att avtal kommer till stånd, för avtalens innehåll och för konsekvensema av avtalen vilar på arbetsmarknadens parter. Regeringen kan inte i nuvarande ekonomiska läge motverka en uppgång i arbetslöshe­ten med en generell efterfrågepolitik.

Prisutvecklingen är av stor betydelse för möjlighetema att få till stånd stabiliseringsavtal. Förväntningarna om en fortsatt hög inflation måste brytas.

Under de senaste månaderna har konsumentprisema (KPI) stigit snabbt

till följd av att en del av skattebördan har flyttats från inkomstskatt till

konsumtionsskatt. För 1991 handlar det om 3-4 %. Det är höjningar av

.

prisnivån som påverkar de månadsvisa KPI-talen, men som inte avspeglar      Skr. 1990/91:50 det underliggande kostnadstrycket i ekonomin.

Från våren 1991 och framåt finns förutsättningar att få en inflation som är lägre än 4 %. För 1992 kan inflationstakten dämpas ytterligare. Det betyder att det finns en unik chans att förhindra att svenskt närings­livs konkurrensläge försämras ytterligare. Men det kräver att prissätt­ningsbeslut fattas på basis av seriösa bedömningar av kostnadsutveck­lingen och marknadsförutsättningama, inte på gnmdval av uppgifter om hur prisema har utvecklats i det förflutna. Kommimer och landsting får svårt att upprätthålla verksamheten vid ytterligare stora kostnadsökningar.

I syfte att bekämpa inflationen bör enligt regeringens uppfattning sta­biliseringsavtal nås också vad gäller hyroma. Regeringen har utsett en särskild förhandlare som skall inbjuda parterna på bostadsområdet - de allmännyttiga bostadsföretagen (SABO), fastighetsägareförbundet och hyresgäströrelsen till överläggningar om 1991 års hyror. Syftet är att nå en central uppgörelse där kostnadema utöver effektema av skatterefor­men inte överstiger den allmäima prisutveckling som följer av stabilise­ringsavtal på löneområdet.

2 Europapolitiken

Våren 1988 fattade riksdagen ett beslut om Sverige och den västeuropei­ska integrationen, där det bland annat konstaterades att svenskt medlem­skap inte var ett mål för de diskussioner med EG som då förestod.

Sedan detta beslut fettades har fömtsättningaraa för ett svenskt med­lemskap i EG förändrats, tack vare den positiva utvecklingen i Europa. Möjlighetema att lägga gmnden till en ny, varaktig fredsordning har förstärkts. ESKs toppmöte i Paris i november kommer med all sannolik­het att understryka denna positiva utveckling. De konmiande regerings­konferenserna mellan EGs medlemsstater kan förväntas ge ökad klarhet beträffende omfettningen av detta samarbete inom EG.

Ett svenskt medlemskap i EG med bibehållen svensk neutralitetspolitik ligger i vårt nationella intresse.

Sveriges intresse för ett EES-avtal mellan EFTA och EG är oförändrat starkt. Det föreligger ingen motsättning, vare sig praktisk eller princi­piell, mellan ett kraftfullt fullföljande av EES-förhandlingama och en framtida diskussion om medlemskap. Regeringen kommer med all kraft att verka för att ett politiskt genombrott i EES-förhandlingama uppnås före årets slut. Ett EES-avtal skulle ge Sverige möjlighet till fullt tillträde till EGs inre marknad, då deima genomförs 1 januari 1993. I detta tids­perspektiv saknas alternativ till ett EES-avtal.

Regeringen eftersträvar ett nytt riksdagsbeslut om Europapolitiken som tydligare och i mer positiva ordalag klargör Sveriges ambitioner att bli medlem av Europeiska gemenskapen. För att bygga under för en sådan utveckling konmier Sverige att intensifiera sina ansträngningar att inom ramen för Europeiska säkerhetskonferensen medverka till en ny säker­hetsordning i Europa. Förhandlingarna mellan EFTA och EG om ett EES-avtal fullföljs med kraft.

ti    Riksdagen 1990/91. I saml. Nr50

3  Bättre tillväxtbetingelser för svenskt näringsliv      Skr. 1990/91:50

Det svenska näringslivets utveckling är starkt beroende av den ökande internationaliseringen. Den ställer nya krav på näringspolitiken och har också stor betydelse för livsmedelspolitiken. Näringslivets konkurrens­kraft påverkas bl.a. av den politik som bedrivs på energiområdet och när det gäller infrastmktuten. Avgörande för konkurrenskraften är också den högre utbildningens inriktning och kvalitet.

3.1 Energipolitiken

Tillgången på billig energi har varit en viktig förutsättning för den svenska ekonomins snabba tillväxt imder 1900-talet. För delar av den svenska industrin är beroendet av energi mycket stort. En stabil energi­politik, som långsiktigt tryggar energiförsörjningen, är viktig för sys­selsättningen och välståndet. Energipolitiken måste också utformas med hänsyn till vad natur och miljö kan bära.

Överläggningar har nu inletts mellan socialdemokratema, centerpartiet och folkpartiet om en långsiktig eneigipolitik. Resultatet av dessa över­läggningar skall redovisas i början av december 1990 och ligga till grund för en energiproposition i februari 1991.

3.2 En ny näringspolitik

En grundläggande fömtsättning för näringslivets utveckling och förnyelse är en generell ekonomisk politik inriktad på att få kostnadsutvecklingen under kontroll och därigenom väma konkurrenskraften.

Föratsättningama för näringslivets verksamhet påverkas emellertid ock­så av en rad andra faktorer. Näringspolitiken måste därför ses i ett brett perspektiv. Politiken inriktas på samordnade åtgärder som främjar den ekonomiska tillväxten. Hänsyn måste därvid tas till en god miljö.

De centrala inslagen i en samlad näringspolitik för ökad tillväxt redo­visades i regeringens proposition om näringspolitik som lades våren 1990 (prop. 1989/90:88) och i propositionen om den ekonomiska politiken på medellång sikt (prop. 1990/91:39).

Strävan att åstadkomma väl fungerande marknader och effektiv kon­kurrens är en viktig del av näringspolitiken.

En fortsatt avreglering av bl.a. transporterna kommer att genomföras. Vattenfell omvandlas till aktiebolag, vilket förväntas leda till en effek­tivare elmarknad.

För att få till stånd en mer effektiv användning av träråvara utreds den lag som reglerar utbyggnad av industri som använder träfibrer (träfiberla­gen). Förslag inom detta område kommer att presenteras under våren 1991.

Förslag till ändringar i gällande jordförvärvslag planeras att läggas fram under våren 1991. Dessa förändringar innebär betydande förenk­lingar och föratses leda till mer effektivt fungerande marknader och till en bättre markanvändning.

De näringspolitiska insatserna måste främja strukturomvandling och

'

effektivitet. Därför avvecklas defensiva branschstöd. Regeringen kommer    Skr. 1990/91:50 inte att föreslå något nytt program för tekoindustrin när nuvarande pro­gram slutförts i juli 1992.

En neddragning sker i rationaliseringsbidragen till lantbruks- och träd­gårdsnäringarna. De subventionerade lån som i dag finns för fiskets ratio­nalisering slopas.

Turistrådets verksamhet ses över med inriktning på att näringens eget engagemang skall öka. I detta sammanhang skall klargöras hur de sociala målen i turistpolitiken skall tillgodoses.

Regeringens ambition är att åstadkomma en övergång för Industrifon­den från långivning till garantigivning.

Nyetableringar och tillväxt i de mindre företagen är av stor betydelse för långsiktig förnyelse och dynamik i näringslivet. Det är därför ange­läget att särskild hänsyn tas till behoven att främja de livskraftiga före­tagens investeringar. I syfte att imderlätta för de små och medelstora fö­retagen att skaffe riskkapital skall de regionala riskkapitalbolagen även få privata finansiärer. Strävan är att privata finansiärer på sikt skall svara för upp till hälften av riskkapitalbolagens finansiering.

Vidare är det, inte minst i de mindre företagen, viktigt med en fort­löpande kunskapsuppbyggnad. Utredningen om kompetensutveckling i arbetslivet (dir. 1990:25) har nyligen fått i uppdrag att föreslå åtgärder som bidrar till en ökad kompetensutveckling i arbetslivet.

Regeringen avser att i budgetpropositionen och i en särskild proposition till vårriksdagen återkomma till flertalet av dessa frågor.

3.3  En Starkare infrastruktur

Regeringen avser att i början av 1991 presentera en samlad strategi för hur infrastrukturen skall fmansieras. En infrastmkturfond för i första hand järnväg och annan kollektivtrafik inrättas som får till uppgift att initiera och genomföra bl,a. samfinansiering av olika investeringsobjekt. För att imderlätta infrastrukturinvesteringar är regeringen beredd att låta olika intressenter äga, driva och ta ut avgifter för speciella väg- och jäm-vägsprojekt.

Förslag skall då också lämnas på hur SJs verksamhet kan effektiviseras genom att ytterligare delar av verksamheten omvandlas till aktiebolag.

För att effektivisera planering och resursutnyttjande avseende väg- och jämvägsinvesteringar kommer planeringssystemet att förenklas och kon­centreras på större projekt samtidigt som en demokratisk förankring bi­behålls. En ökad användning av systemanalys och en bättre samordning av de olika trafikslagens investeringar ger fömtsättningar för att öka effektiviteten i det samlade transportsystemet. De för nationella transport­behov strategiska väg- och järnvägsnäten skall identifieras och en större del av investeringsmedlen avsättas för dessa. Detta förbättrar möjligheter­na till rationella transporter i hela landet. Vidare skall en systematisk uppföljning och utvärdering av genomförda investeringar införas. Väg­verkets organisation ses över.

3.4 Konkurrenskraftig högre utbildning

Skr. 1990/91:50

Den högre utbildningen blir allt viktigare för det svenska näringslivets och den offentliga sektoras omvandling och utveckling. Därför är frågan om hur högskolan arbetar och hur dess resurser används av stor betydelse för konkurrenskraften och den ekonomiska tillväxten på 1990-talet.

När beslut fattas om resursfördelningen mellan olika utbildningar ges fömtsättningaraa för hur de studerandes vilja att förkovra sig skall kom­ma hela samhällets utveckling till godo. Det är därför viktigt att resurs­fördelningen mellan olika sektorer tar sin utgångspunkt i en bedömning av hur utveckling och tillväxt skall stimuleras. Den svenska industrins svårigheter att fullt ut ta vara på den höga efterfrågan under 1980-talet berodde i inte ringa utsträckning på brist på tekniker och naturvetare.

Inom ramen för varje fakultet och forskningsråd skall resurserna för­delas på forskamtbildning och grundforskning efter kvalitet. De insti­tutioner och forskaigmpper som hävdar sig bäst vid en internationell jämförelse skall ges tillfälle att utöka sin verksamhet. När det gäller den grundläggande högskoleutbildningen är däremot fördelningsprincipen idag på ett mer mekaniskt sätt knuten till antalet redan etablerade utbildnings­platser inom olika studieområden och på olika högskoleorter. Härvidlag bör det ske en omorientering. Faktiskt uppnådda resultat - kvantitativt och kvalitativt - bör i större utsträckning vägleda fördelningen av resurser även när det gäller den grundläggande högskoleutbildningen.

Det är också angeläget att möjlighetema till lokal antagning och antag­ning efter särskilda prov utvecklas och tillämpas i växande utsträckning.

När målen för högskoloraas och institutioneraas insatser i gmndläggan-de högskoleutbildning ytterligare preciserats skall högskolorna också få större frihet att bestämma hur de vill uppnå målen. För att underlätta en effektiv resursanvändning skall universitet och högskolor friare få dis­ponera resurser för lokaler. På så sätt underlättas en samlad planering av alla resurser med utgångspunkt från verksamhetens behov.

Det arbete som nu inleds kommer att göra det möjligt att minska uni­versitets- och högskoleämbetets och högskolomas administration. En stor del av dessa resurser kan i stället komma till användning i undervisning­en.

Regeringen avser återkomma till dessa frågor under våren 1991.

3.5 En konsumentvänlig livsmedelspolitik

Livsmedelspolitiken är föremål för ett omfettande översyns- och förnyel­searbete. Utgångspunkten är konsumentemas behov och önskemål. Av­sikten är därför att uppnå lägre matpriser, högre kvalitet och ett mer varierat livsmedelsutbud. Livsmedelspriseraa har under 1980-talet stigit snabbare än den genomsnittliga inflationstakten. Dehär därmed drivit på inflationen.

Vårens livsmedelspolitiska beslut var ett första steg i reformverksamhe­ten på detta område. Det måste nu fullföljas bl.a. genom att en omställ­ning sker av åkermarken och att mjölkproduktionen anpassas till de nya förutsättningarna. Lantbmkama och deras organisationer har här ett stort

ansvar. Riksdagens beslut ger ett stort spelmm för den enskilde jord-   Skr. 1990/91:50 brukaren när det gäller företagets utveckling och profil. Samma villkor skall i dessa avseenden gälla för jordbruket som för andra näringar.

Reformens andra steg tas genom att det höga svenska gränsskyddet minskas. Därigenom kan de svenska matpriserna sänkas med direkt posi­tiv effekt för konsumenterna.

Till avslutningen av de handelspolitiska förhandlingarna inom det all­männa tull- och handelsavtalet (GATT) i december i år lägger Sverige ett bud som irmebär att jordbmksstödet minskar med 30-50 % under perioden 1986-1996. En viktig del av budet är en sänkning av gränsskyd­det. Om GATT-förhandlingama inte leder till konkreta resultat, kommer regeringen att till riksdagen redovisa sin syn på det läge som uppstått.

Ökad frihandel innebär att varuutbudet i handeln kan bli mer varierat. Importen av livsmedel kommer att öka. Vår livsmedelsindustri, som har goda möjligheter att konkurrera på en friare marknad, får också bättre möjligheter att sälja på andra marknader. När frihandeln ökar blir frågan om livsmedelskontrollen av stor betydelse. Det är därför viktigt att livs­medelsverket under de närmaste åren ägnar dessa frågor ökad uppmärk­samhet.

Regeringen kommer också att genomföra en uppföljning av den hårdare lagstiftning som nyligen genomförts på djurskyddets område. Även på detta område förenas miljö- och konsumentkrav och krav på en mer ra­tionell och effektiv produktion med en omläggning av politiken som leder till ett bättre ekonomiskt utnyttjande av jordbrakets resurser.

Vägen från jordbraket till konsumentema är lång och kantas av olika former av konkurrensbegränsningar. För att uppnå sänkta priser i kon­sumentledet krävs därför i ett tredje steg en skärpt konkurrenspolitik.

Förädlings-, parti- och detaljhandelsleden är starkt sammanflätade och dominerade av ett fåtal företag och ägargrapper. Den bristande import­konkurrensen och etableringshinder förvärrar situationen. Målet att sänka matpriserna och förbättra livsmedelsutbudet främjas genom att konkurren­sen skärps. Därför kommer regeringen att förelägga riksdagen en pro­position som syftar till att öka konkurrensen och förstärka konsumen­temas ställning.

Livsmedelsreformen kommer att bidra till en bättre miljö genom att stimulera ett lägre utnyttjande av konstgödsel och bekämpningsmedel. De positiva miljöeffektema av jordbraket kommer också att förstärkas. Detta sker bl.a. genom det omfattande program för öppna landskap som ingår i den livsmedelspolitiska reformen.

3.6 Effektivare statlig förmögenhetsförvaltning

Syftet med att effektivisera den statliga förmögenhetsförvaltningen är att öka avkastningen och frigöra kapital för att bereda utrymme för andra satsningar inom näringspolitiken, t.ex. på infrastrakturens område.

Den offentliga sektora har en betydande förmögenhet. Att förvalta des­sa tillgångar är lika viktigt som att effektivisera användningen av de lö­pande intäkteraa och kostnaderaa. Om avkastningen höjs med någon

procentenhet ger det betydande intäkter för den offentliga sektora.

Skr. 1990/91:50

Nu bör konkreta steg tas för att förbättra statens förmögenhétsförvalt-ning: ~ Vattenfall görs om till aktiebolag.

Vattenfell ges en organisationsform som är bättre anpassad till en allt­mer interaationell och kapitalintensiv verksamhet. Vattenfell kan därmed trygga en god elförsörjning och generera en högre avkastning på statens tillgångar. För att utveckla en effektivare handel med el och underlätta en decentraliserad elproduktion kommer stamnätet att ges en mer fri­stående organisationsform.

Åtgärden skall ses som ett exempel på att statlig verksamhet i fram­tiden skall ges den organisationsform som är effektivast för att skapa tillväxt och ett förbättrat resursutnyttjande.

- Domänverkets tillgångar värderas upp.

Statens tillgångar i skogsfestigheter värderas upp och domänverket åläggs ett marknadsmässigt avkastningskrav. Domänverket skall dessutom ges en finansiell situation som motsvarar vad som gäller hos övriga skogsbolag. Därmed åstadkoms en ökad jämförbarhet med andra företag.

Åtgärden skall ses som ett exempel på en aktivare statlig förmögenhets-förvaltning där dolda tillgångar tas fram och högre avkastningskrav ställs.

-      Byggnadsstyrelsen åläggs ett höjt avkastningskrav.

Byggnadsstyrelsen förvaltar festigheter till ett marknadsvärde av ca 45

miljarder kr. Det är väsentligt att byggnadsstyrelsens verksamhet bedrivs på ett sådant sätt att de festigheter byggnadsstyrelsen förvaltar ger en av­kastning, som ligger väl i nivå med vad stoten skulle erhålla genom att placera sin förmögenhet i annat än festigheter eller genom att reducera statsskulden. Byggnadsstyrelsen bör därför ges ett marknadsmässigt av­kastningskrav och inleveranserna från byggnadsstyrelsen till statskassan bör öka.

Åtgärden skall ses som ett exempel på en effektivisering av den statliga förmögenhetsförvaltningen.

Parallellt med dessa åtgärder läggs granden för en mer genomgripande effektivisering av statens kapitalförvaltning. Principeraa för statens festig-hetsförvaltning, som berör tillgångar på uppåt 300 miljarder kr. skall utredas. En strategi för sfetens affärsverksamhet skall festställas, där affärsverk, bolag, stiftelser och myndigheter svarar för verksamheter med tillgångar och omsättning för äimu störte belopp. De mest ändamålsenliga formeraa för affärsverksamheten inom olika områden och med olika mål skall utvecklas, bl.a. för att frigöra kapital för nya gemensamma inves­teringar.

4  Åtgärder för att begränsa utgiftstrycket i den offentliga sektorn

De offentliga utgifteraa följer till stor del automatiskt verkande regler

och växer därför varje år utan att några nya reformbeslut fettas. Inkomst-

eraa däremot utvecklas i det långa loppet i samma takt som den ekono-

10

miska tillväxten i ekonomin som helhet. Detta innebär att statsfinanseraa    Skr. 1990/91:50 och det offentliga sparandet försämras snabbt när tillväxten feller och inflationen är fortsatt hög.

För att komma till rätte med dette problem är det nödvändigt att min­ska statens utgifter.

Det gäller både att minska utgifteraa i nästa års budget och att på sikt dämpa expansionen i existerande utgiftssystem. Detta måste ske genom direkta besparingar i det löpande budgetarbetet och inte minst genom strakturella åtgärder som både på kort och lång sikt påverkar utgifteraas utveckling. Följande strukturåtgärder bör genomföras.

4.1  Omställning och bantning av den Statliga administrationen

Reformarbetet inom den offentliga sektora måste omfetta också den statliga administrationen. Syftet är att ställa om den stafliga administratio­nen från utgiftsexpansion till resultatorientering.

De statliga myndigheteraa har under en följd av år ställts inför be­sparings- och rationaliseringskrav genom realt minskade anslag eller ge­nom att volymökningar fått mötas utan motsvarande ökning av anslagen. Dette har sannolikt lett till en ökad produktivitet i den statliga verksamhe­ten. Samtidigt sker nu successivt en övergång till en resultatorienterad styrning kombinerad med avreglering och regelförenkling samt en långt­gående decentralisering inom vissa områden. Parallellt har under 1980-talet regering och riksdag genomfört stora strakturförändringar inom t.ex. social-, arbetsmarknads-, utbildnings- och näringspolitiken. Fler områden är nu aktuella.

Sammantaget innebär detta att det nu finns goda föratsättningar för en omställning och bantning av den statliga administrationen utan att detta behöver innebära sämre resultat av verksamheten. Det fortsatta arbetet bör bestå av riktade åtgärder och tillgodose också ett behov av besparing­ar. Vägledande för de förändringar som nu skall göras är också den ökade interaationaliseringen, strävan mot ökad avreglering samt behovet av och möjligheteraa till decentralisering.

Genom en övergång till resultatorienterad styrning ställs nya krav på de centrala myndigheteraa. Statsmakteraa måste bl.a. få bättre redovis­ningar och bedömningar av uppnådda resultat för att kunna fetta beslut om resurstilldelning och verksamhetsinriktning. En resultatinriktad intera styraing, med mindre inslag av detalj- och regelstyrning, ger samtidigt utrymme för betydande delegering till regional och lokal nivå. De cen­trala myndigheteraas storlek och uppgift måste anpassas till deima ut­veckling. Som exempel på myndigheter som berörs av sådana föränd­ringar kan nämnas riksförsäkringsverket, riksskatteverket och rikspolis­styrelsen. Transportrådet bör avvecklas och dess uppgifter överförs till andra myndigheter.

Den statliga detaljregleringen av de kommunala verksamheterna skall

minska. Det iimebär att de statliga myndighetemas uppgifter måste ut­

vecklas från detaljreglering och beslut i enskildheter till uppföljning och

.

utvärdering. Myndigheter som berörs är bl.a. socialstyrelsen, skoladmini-    Skr. 1990/91:50 strationen och den nya länsförvaltningen.

En annan viktig utgångspunkt i förändringsarbetet är att verka för en samverkan mellan olika myndigheter. Insatser från olika organ inom ett visst område kan behöva samordnas. Aktuella områden är trafiksäkerhet­en, näringspolitiken och miljön. På regional nivå innebär den nya läns­förvaltningen möjligheter till en förbättrad samordning och effektivitet.

En högre grad av efterfrågestyrning bör tillämpas i den stadiga admi­nistrationen. Områden som berörs är lokalförsörjning, statistikproduk­tion, personalutbildning, medelsförvaltning etc.

Under 1980-talet har internationaliseringen kommit att påverka inånga verksamhetsområden. Delar av den statliga administrationen, bl.a. de nä­ringspolitiska myndigheterna, måste nu mot denna bakgrund reformeras.

För att ett bra resultat i förändringsarbetet skall kunna uppnås är det viktigt att både myndigheter och departement får ett ändamålsenligt och effektivt stöd. Därför pågår en översyn av de s.k. stabsmyndigheterna, främst riksrevisionsverket, statskontoret, statens arbetsgivarverk och sta­tens institut för personalutveckling. Partema på den statliga arbets­marknaden har vidare skapat resurser till stöd för förändringsarbetet i form av statens fömyelsefonder, särskilda medel för kompetensutveckling och den partsgemensamma trygghetsstiftelsen.

De föreslagna åtgärderna berör hela den statliga administrationen, således även regeringens kansli och myndigheter inom totalförsvaret.

Regeringen avser att genomföra ett treårigt program där hela den stat­liga administrationen genom produktivitetsförbättringar och strukturella förändringar skall reduceras med 10 %. När detta program har blivit fullt genomfört beräknas de offentliga utgifteraa kunna bli 1 till 2 milj­arder kr. lägre.

4.2  Omläggning av sjukförsäkringen och samordning med arbetsskadeförsäkringen

Den omläggning av sjukförsäkringen som nu föreslås syftar till att min­ska utgiftstrycket och skapa motiv för rehabilitering och arbete. En cen­tral uppgift är att hävda arbetslinjen.

Utgifteraa för sjuk- och arbetsskadeförsäkringaraa har varit den snab­bast växande posten i socialförsäkringssystemet under det senaste årtion­det. Kostnaderaa har utvecklats till ett samhällsekonomiskt och statsfinan-siellt problem. Den allvarligaste konsekvensen av denna utveckling är dock den mänskliga. Regelsystemen har medfört att människor lämnat arbetslivet och fått vänte overksamma pä arbetsskadeprövning.

Ersättningsnivån vid sjukdom sänks till högst 75 % de tre första dagaraa och till högst 90 % därefter. Av detta föratsätts arbetsgivaren betala 10 procentenheter.

Ersättningsnivån i sjukförsäkringen bör därför sänkas till 65 % under

de tre första dagaraa. För personer som har ofta återkommande sjuk­

perioder, t.ex. personer med långvariga kroniska sjukdomar eller handi­

kapp kommer särskilda regler att föreslås. För denna grapp bör det vara

. 

möjligt att ansöka hos försäkringskassan om att vara undantagen från de    Skr. 1990/91:50 särskilda regleraa för de första tre dagaraa i en sjukperiod.

Efter de tre första dagaraa bör ersättningsnivån sänkas till 80 %. Den som efter 90 dagar fortferande är sjukskriven bör i vissa fell fa ersättning upp till 90 %. Försäkringskassan bör göra en prövning av vilken ersättning som bör ges. Om den försäkrade inte bedöms kunna påbörja rehabilitering bör försäkringskassan, om den försäkrade kan visa att hans totala sjukersättning inte uppgår till 90 % av den sjukpenninggrundande inkomsten, betala ut sjukersättning upp till denna nivå.

En samordning bör vidare ske av sjuk- och arbetsskadesjukpenningen. Samtidigt bör ett system införas med obligatorisk arbetsplatsutredning och rehabiliteringsplan. Syftet är att påskynda rehabilitering och återgång till arbetet. Under rehabiliteringstiden bör en rehabiliteringsersättning som motsvarar 100 % av den sjukpenninggrandande inkomsten utgå.

Ersättningsnivån för vård av sjukt barn inom den tillfälliga föräldrapen­ningen sänks till 80 % utan lägre nivå de tre första dagaraa. För den mycket lilla grapp på ca 50 femiljer som uppbär tillfällig föräldrapenning mer än 90 dagar i följd kan ersättningsnivån på samma sätt som vid långtidssjukskrivning höjas till 90 %.

En viktig föratsättning för att genomföra dessa förändringar är att åt-gärderaa blir lika för alla oberoende av vilka avtal som gäller på arbets­platsen. Därför föreslås en ordning som bl.a. irmebär att sjukpenningen minskas om den försäkrades arbetsgivare utger ersättning som tillsam­mans med sjukpenningen ger högre kompensationsnivå än den lagstadga­de jämte 10 %. Den enskilde skall alltså få 75 resp. 90 % av lönen oavsett om arbetsgivaren betalar 10 % eller mera. I de fell avtalet säger att arbetsgivaren skall betala 100 % i sjuklön blir konsekvensen att arbetsgivaren får stå för hela kostnaden. Avsikten är att detta skall leda till omförhandling av avtalen så att de anpassas till det nya sjukförsäk­ringssystemet.

Sammantaget bedöms dessa åtgärder år 1991/92 minska utgifteraa för sjuk- och arbetsskadeförsäkringen med ca 7 miljarder kr. Särskilt stor betydelse har i detta sammanhang förändringen av kompensationsnivån i sjukförsäkringen. Den svarar ensam för drygt 5 miljarder kr. Vidare är ambitionen att ohälsotalet det närmaste året minskas med 2 dagar. Detta innebär en utgiftsminskning med ca 2,5 miljarder kr.

Också föratsättningaraa för att därefter ytterligare sänka ohälsotalet förbättras. En straktur på sjukersättningen som uppmuntrar rehabilitering och återgång till arbete i kombination med aktiva insatser för rehabilite­ring kan bidra till att bryta kostnadsutvecklingen inom socialförsäkringen.

En arbetsgivare som betelar lön till en arbetstagare under sjukdom har rätt att uppbära dennes sjukpenning, under föratsättning att det finns en överenskormnelse om detta i form av ett kollektivavtal. Hittills har såda­na överenskommelser förekommit sparsamt. Intresse har dock visats från olika håll för att tillämpa ett arbetsgivarinträde under de första 14 dagar­na av en sjukperiod.

Regeringen avser föreslå att utökade möjligheter till arbetsgivarinträde

under de förste 14 dagaraa av ett sjukfell införs.

13

Mot denna bakgrund kommer något förslag om lagfäst sjuklön inte att   Skr. 1990/91:50 läggas fram.

En proposition med de redovisade åtgärderaa beträffande sjukförsäk­ringen och föräldraförsäkringen kommer att avges till höstriksdagen. Dessa åtgärder bör kunna genomföras per den 1 mars 1991.

Förslag till förändringar inom arbetsskadeförsäkringen och rehabilite­ringen föreläggs riksdagen i början av 1991 i den föratskickade andra propositionen med anledning av rehabiliteringsberedningens och arbets-miljökommissionens betänkanden. Avsikten är också att under våren förelägga riksdagen förslag om arbetsgivarinträde.

4.3  Åtgärder för en effektivare sjukvård och sjukförsäkring

I syfte att få till stånd en effektivare sjukvård och en samordning mellan sjukvården och sjukförsäkringssystemet som leder till ett bättre resursut­nyttjande föreslås ett antal åtgärder.

En mycket stor del av de offentliga resurseraa användes till insatser som har ett samband med medbotgaraas ohälsa. Sjukförsäkringen ersätter inkomstbortfell medan sjukvården skall bota sjukdom. Under senare år har den medicinska kunskapen och teknologin gjort betydande framsteg. Det borde kunna leda till en minskning av långvariga sjukskrivningar och därmed till en lägre belastning på försäkringssystemet. Uppdelningen av resurseraa på skilda system innebär emellertid att möjligheteraa till samordning och effektivare resursanvändning inte utnyttjas fiillt ut. Även hälso- och sjukvården är splittrad på olika delsystem.

Dessutom finns det problem inom sjukvården. Gapet växer mellan för-väntningaraa på sjukvården och vad som utförs inom ramen för tillgäng­liga resurser och nuvarande administration.

Det är mot denna bakgrand angeläget att granska hur förändringar kan göras för att samla ansvaret för sjukvård och sjukförsäkring och att göra det möjligt att bättre hushålla med resurserna. Försök bör genomföras där ansvaret för produktionen och finansieringen skiljs åt.

Regeringen kommer att ta initiativ i syfte att åstadkomma en bättre samordning av sjukvårdens och sjukförsäkringens finansiering och styr­ning. Ett värdefullt underlag utgör i detta sammanhang det material landstingsförbundet sammanställt i samarbete med socialdepartementet och socialstyrelsen i projektet "Vägval".

Möjligheteraa att nå goda lösningar som ett resultat av enbart teoretiska analyser är emellertid begränsade. När det gäller hälso- och sjukvårdens organisation och utveckling sker en intressant försöksverksamhet bl.a. i Kopparbergs och Malmöhus läns landsting och i Bohuslandstinget. Dessa försök omfettar emellertid inte en samordning av sjukvårdens och sjuk­försäkringens finansiella resurser.

Försök kommer snarast att inledas i några primärvårdsområden med befoUcningsbaserad resurstilldelning och ansvar för de samlade ekonomi­ska resurseraa för hälso- och sjukvård, läkemedel, sjukresor, sjuk- och arbetsskadeförsäkring samt förtidspension. Något eller några av dessa försök bör ingå i den försöksverksamhet som skall genomföras med pri-

14

märkomraunal primärvård. Därigenom kommer primärvårdens verksam- Skr. 1990/91:50 het också att kunna integreras med den kommunala socialtjänsten. Försök bör också genomföras i landstingsdriven primärvård. Slutligen bör i några fell försök där totalkostnadsansvaret läggs på någon eller några försäkringskassor också övervägas. Jämförelser kommer då att kunna göras mellan olika lösningar och deras förmåga att ge underlag för sam­verkan mellan olika sektorer.

Försöksverksamheten innebär ingen förändring av försäkringskassans ansvar för att besluta om patientens rätt till ersättning. Inte heller på­verkas den medicinska personalens ansvar för medicinska beslut.

En proposition rörande försöksverksamheten inom sjukvården kommer att föreläggas riksdagen under våren 1991.

4.4 Gemensamt ansvar för barnomsorg och skola - flexibel skolstart och utbyggd gymnasieskola

Genom en närmare samverkan mellan barnomsorgen och skolan kan so­ciala, pedagogiska och ekonomiska vinster göras.

Under 1980-talet har barnomsorgen utvecklats starkt, inte bara kvantitativt utan också till sitt iimehåll. Riksdagen festställde år 1985 mål och irmehåll för verksamheten och detta beslut har därefter legat till grand för det pedagogiska programmet för förskolan - ett program som senare kompletterats med ett särskilt program för de äldre förskolebara-en, bl.a. i syfte att underlätta övergången från förskola till skola. De pedagogiska programmen har också varit utgångspunkten för det utveck­lingsarbete som bedrivits i kommuneraa.

Också skolbaraomsorgen har utvecklats kraftigt de senaste åren. Ett särskilt pedagogiskt program har utarbetats även för denna verksamhet.

Bamomsorgens utbyggnad betyder att allt fler bara har erferenhet av pedagogisk verksamhet och organiserad social samvaro när de börjar skolan. Behovet av att se barnomsorg och skola ur ett pedagogiskt hel­hetsperspektiv har därmed ökat.

Under 1970- och 1980-talen har olika utredningar understrakit vikten av att finna former för en praktisk och organisatorisk samverkan mellan baraomsorg och skola. Det förhållandet att det är frågan om två olika regelsystem har bidragit till att förhindra en önskad samverkan.

Inom skolan sker för närvarande ett omfettande reformarbete. Riksda­gen har nyligen beslutat att kommuneraa får ett helt och odelat arbetsgi­varansvar för all personal i skolan. I en nyligen framlagd proposition föreslås att kommuneraa får ansvaret för skolans drift och verksamhet medan staten svarar för mål, uppföljning och utvärdering av måluppfyl­lelsen. Därmed blir ansvarsfördelningen mellan stat och kommun i stort sett densamma för skolan som för bamomsorgen.

För skolans del har således redan en avreglering föreslagits beträffande den kommunala nämndorganisationen. En sådan förändring skall också göras beträffande baraomsorgen. Därmed undanröjs hindren för kom­muneraa att föra samman skola och baraomsorg i en gemensam nämnd.

Samordningen av ansvaret för baraomsorg och skola underlättas av den

i r

utveckling mot decentralisering och avreglering som inletts inom skol- Skr. 1990/91:50 området. Den kommunala huvudmannens ansvar och befogenheter inom de två områdena blir mer likartade. Därmed förbättras kommunens för­utsättningar att planera, organisera och administrera dessa ansvarsom­råden i ett sammanhang. Flexibiliteten ökar, liksom föratsättningaraa att utnyttja tillgängliga resurser mer rationellt.

Inför den översyn av grandskolans läroplan som nu förestår och utifrån de pedagogiska programmen för baraomsorgen skall ett gemensamt mål­dokument för grandskolan och bamomsorgen arbetas fram.

Med en utvecklad samverkan mellan bamomsorg och skola blir tid­punkten för skolstarten avdramatiserad. Baraens skolstert görs mer flexi­bel. Baraen skall ha rätt att börja i skolan vid sex års ålder, men skol-sterten skall kunna variera utifrån vårdnadshavarens önskemål och med hänsyn till barnets mognad. Dette innebär ökad valfrihet för föräldrar och elever. Vårdnadshavaren ges råd och stöd inför beslutet om skolsterten.

Det är troligt att den övervägande delen av föräldrama på sikt kommer att välja att deras bara börjar skolan vid sex års ålder i stället för att fortsatte ytterligare ett år inom baraomsorgen. Det kommer bl.a. att underlätte strävandena att erbjuda alla som vill en plats inom bamomsor­gen. Jämfört med en situation med fiill behovstäckning inom baraom­sorgen kommer en övergång från sju till sex år och de rationaliseringar dette möjliggör att kunna medföra en besparing för kommuneraa.

På längre sikt blir de samhällsekonomiska konsekvenseraa betydande. Om en större andel av föräldraraa väljer att late baraen börja skolan vid sex års ålder kommer arbetsmarknaden att tillföras ytterligare en ålders­klass.

Rätten att välja en tidigare skolstert skall införas fr.o.m. höstterminen

1991.  En sterk tillströmning av sexåringar redan från början får stora

konsekvenser ifråga om lokaler och personal i en del kommunen Över­

gångsvis måste därför kommunerna ha en möjlighet att begränsa integet

av sexåringar.

Den flexibla skolsterten är en viktig föratsättning för att en utbyggnad av de yrkesinriktade linjeraa i gymnasieskolan skall vara möjlig med start

1992.  När reformen genomförs och alla linjer i gymnasieskolan är tre­

åriga, kvarstår en betydande del av den positiva effekten för arbetsmark­

naden.

4.5  Åtgärdemas effekter på utgiftstryck och budget

Genom de strakturella åtgärder som redovisats ovan och genom bespa­ringar inriktade på det kommande budgeterbetet har utgiftsminskningar åstedkommits i storleksordningen 15 miljarder kr. Effekten på stetens utgifter är i vissa fell omedelbar, i andra fell ter den längre tid.

Omläggningen av sjuk- och arbetsskadeförsäkringen beräknas leda till

att utgifteraa för försäkringen minskar med inemot 7 miljarder kr.

Huvuddelen av utgiftsminskningen, ca 5 miljarder kr. hänför sig till

sänkta ersättningsnivåer i sjuk- och föräldraförsäkringen. Kostnader för

högriskskydd för svaga grapper är därvid beaktade. Samordningen av

.

sjuk-och arbetsskadesjukpenningen bedöms innebära en utgiftsminskning    Skr. 1990/91:50 på drygt 2 miljarder kr. Omläggningen som också innehåller en ökad satsning på rehabilitering, bl.a genom att en rehabiliteringsersättning införs, kommer verkningsfullt att bidra till att minska ohälsotelet.

Ambitionen för de samlade insatserna är att ohälsotalet minskas med två dagar under ett år och med tio dagar på fem år. Detta innebär en genomsnittlig utgiftsminskning med ca 2,5 miljarder kr. per år.

För att öka effektiviteten i verksamheten övervägs åtgärder inom om­rådena sjukresor, läkemedel och tandvård. Vidare kommer försök att be­drivas med att på olika sätt samordna de ekonomiska resurseraa för sjukvård och sjukförsäkring. Genom att utveckla samverkan mellan baraomsorg och skola kan skolsterten göras flexibel. På sikt bedöms de sammantegna vinstema av dessa åtgärder bli betydande. De går dock för närvarande inte att precisera.

På utrikes- och försvarsdepartementen genomförs utgiftsminskningar på sammanlagt 1,2 miljarder kr. Inom industri-, kommunikations-, jord­braks- och utbildningsdepartementen genomförs utgiftsminskningar på omkring 2,5 miljarder kr. Härtill kommer den avlastning i storleks­ordningen 0,5 miljarder kr. som de ökade avkastningskraven innebär.

Dessutom avlästes stetsbudgeten ca 1 miljard kr. genom att utbild­ningsbidrag vid arbetsmarknadsutbildning och åtgärder för yrkesinrikted rehabilitering finansieras med medel ur arbetsmarknadsfonden resp. arbetslivsfonden.

Programmet för att reducera den stetliga administrationen med omkring 10 % kan på sikt leda till utgiftsminskningar om 1-2 miljarder kr.

Stetens utgifter för räntor på stetsskulden reduceras till följd av de föreslagna åtgärderaa med i storleksordningen 1 miljard kr.

Åtgärdernas effekter pä budgetåret 1991/92

En betydande del av de åtgärder som redovisats beräknas kunna få ef­fekter redan under budgetåret 1991/92.

-

Den mest betydande utgiftsminskningen sker till följd av förändring-araa i sjukförsäkringssystemet, vilka beräknas reducera utgifteraa un­der budgetåret 1991/92 med 7 miljarder kr. Till dette belopp kommer effekter på sjukfrånvaron.

-

På utrikes- och försvarsdepartementens område görs besparingar på sammanlagt 1,2 miljarder kr Det innebär bl.a. att en del av förlägg-ningskostnadema i Sverige för asylberättigade flyktingar från u-länder kommer att finansieras från biståndsanslaget. Detma kostnad är beräk­nad till 700 milj. kr. för näste budgetår. Att late deima kostnad belasta biståndsanslaget stämmer överens med de riktlinjer OECDs bistånds­kommitté, DAG, har för interaationellt bistånd. Inom försvarsdeparte­mentets område kommer besparingar avseende repetitionsövningar och drift att genomföras till ett värde av 410 milj. kr. Dessutom kommer den tidigare beslutade flyttningen av Ing 1 i Södertälje inte att genomföras. Regementet kommer i stället att läggas ned, vilket innebär

en besparing på ytterligare 75 milj. kr.  Under våren återkommer

,-,

regeringen med budgetförslag för totalförsvarets verksamhet 1991/92.    Skr. 1990/91:50 Ytterligare förslag till besparingar och strukturella åtgärder kan då komma att presenteras. Nästa långsiktiga försvarsbeslut kommer med nödvändighet att innebära fler strukturella förändringar inom försvaret, som också har en besparingseffekt.

-

Åtgärderna på kommunikations- och industridepartementens områden innebär att utgiftema minskas med 0,9 resp. 0,3 miljarder kr. Utgifts­minskningen uppstår bl.a. till följd av förändringar av det statliga indu­stristödet, omorganisation av vissa myndigheter, genom neddragning av bidrag för köp av interregional tågtrafik och reduktion av ersättning till SJ för utveckling av godstrafik.

-

Utbildningsdepartementets huvudtitel beräknas minska med ca 1 milj­ard kr. bl.a. till följd av att anslaget till hemspråksundervisning och bidraget till grundskolan, gymnasieskolan och den kommunala vuxenutbildningen minskas.

-

Jordbruksdepartementets huvudtitel minskas med ca 0,5 miljarder kr. under budgetåret 1991/92 bl.a. genom att bidragen till skogsvård och beredskapslagring reduceras.

-

Till följd av åtgärderaa kommer statens nettoupplåning att kunna begränsas. Därigenom blir statens utgifter för räntor på statsskulden mindre. För budgetåret 1991/92 beräknas räntoraa bli reducerade med 1 miljard kr.

-

Åtgärderna påverkar också statsiiikoinsteraa för budgetåret 1991/92. De minskade utbetalningaraa från sjukförsäkringen medför att under­laget för inkomstskatt minskar. Därmed kan statens inkomster föratses minska med ca 2 miljarder kr. under nästa år. I ett längre perspektiv kommer emellertid denna effekt till övervägande del att träffe kommuneraa.

-

De skärpta avkastningskraven på vattenfell och byggnadsstyrelsen samt uppräkningen av statens tillgångar i domänverket ökar statens inkoms­ter med närmare 2 miljarder kr. under budgetåret 1991/92. Genom att utbildningsbidrag och åtgärder för rehabilitering finansieras med medel ur arbetsmarknadsfonden resp. arbetslivsfonden avlastas stetsbudgeten med ca 1 miljard kr.

Fastighetsskatten på kontor, butiker och andra kommersiella lokaler föreslås höjas fillfälligt 1991 och 1992 till 3,5 % av taxeringsvärdet. Höj­ningen gäller i hela riket. Fastighetsskatten blir därmed 1 % högre än vad riksdagen tidigare i år har beslutet. En proposition med denna in­riktning överlämnas inom kort till riksdagen. Den föreslagna höjningen m.m. beräknas inbringa 0,7 miljarder kr.

Sammanteget innebär de nu redovisade åtgärderaa att budgetsaldot för­bättras med 13,2 miljarder kr. Därtill kommer besparingar till följd av ett sänkt ohälsotel. Sammantaget iimebär dette en sänkning av det offentliga utgifteraas andel av BNP, den s.k. utgiftskvoten, med ca 1 procentenhet.

Det är regeringens bedömning att besparingar utöver dessa kommer att bli nödvändiga. För innevarande budgetår är statsbudgeten balanserad. I arbetet med 1991/92 års statsbudget skall denna linje fullföljas.

5  Effekter på samhällsekonomin

Skr. 1990/91:50

Det nu framlagda åtgärdsprogrammet och regeringens ekonomiska politik i övrigt syftar till att dämpa pris- och kostnadsutvecklingen och skapa föratsättningar för en lägre räntenivå i Sverige.

Det framlagda åtgärdspaketet innehåller minskningar av de offentliga utgiftema som kan leda till lägre inkomster för hushållen. Den private konsumtionen torde emellertid inte påverkas i någon större utsträckning. I den mån åtgärderaa leder till en lägre räntenivå, kan hushållen hålla uppe sin konsumtion. Dessutom bör åtgärderaa dämpa inflationstakten, vilket gynnar utvecklingen av realinkomsteraa.

Den offentliga konsumtionen och de offentliga investeringaraa väntes däremot minska till följd av de beslutade åtgärderaa, vilket i sig innebär lägre aktivitet i ekonomin. Detta uppvägs dock av att investeringaraa i övrigt kan antas utvecklas gynnsammare, särskilt inom industrin. Även en viss positiv effekt på exporten är trolig redan 1991, eftersom åtgär­deraa bedöms bidra till att hejda försämringen av kostnadsläget gentemot omvärlden.

Om statsutgifteraa begränsas i den omfettning som regeringen föreslår, ökar möjligheteraa att bibehålla den nuvarande produktionsnivån även nästa år. Under 1992 kan en vändning uppåt förväntas. Därmed kan ök­ningen av arbetslösheten hejdas och föratsättningar skapas för att arbets­lösheten 1992 skall börja minska.

Effekteraa av de vidtagna åtgärderaa på handelsbalansen torde bli små till att börja med. Efter något år bör dock bättre exportutveckling och gynnsammare inhemskt investeringsklimat få ett genomslag i handelsba­lansen. Bytesbalansens förbättring blir något större till följd av ett mins­kat utflöde av kapital för investeringar.

Ett åtgärdspaket med den nu angivna inriktningen är en nödvändig föratsättning för att den svenska ekonomin skall kunna styras in på en bättre utvecklingsbana. Det är dock inte tillräckligt. Kostnadsökningstak­ten måste anpassas till de förhållanden som råder i våra konkurrentlän­der. Mot denna bakgrand är det av stor vikt för den svenska ekonomin att framgång nås i strävandena att få till stånd stabiliseringsavtal på den svenska arbetsmarknaden.

Även i ett längre perspektiv väntas de föreslagna åtgärderaa få positiva effekter på den svenska ekonomin. Genom att försämringen av statsbud­geten motverkas stimuleras det totala sparandet. Därmed kommer kapi­talbildningen att underlättas och tillväxten främjas. Föratsättningaraa att bryta den negativa trenden för bytesbalansen förbättras.

Genom strakturförändringar inom den offentliga sektora och en effek­tivare förvaltning av statens tillgångar stimuleras produktivitet och till­växt. Ökad konkurrens och avreglering ger liknande effekter inom den privata sektora. Därmed underlättas strävandena att reducera det under­liggande kostnadstrycket i ekonomin och få ned de svenska prisstegring-araa till den takt som råder i omvärlden.

De förändringar som genomförs i sjukförsäkringssystemet stimulerar

tillväxten framför allt genom att utbudet av arbetskraft torde öka. I sam-

19

ma riktning verkar på längre sikt den tidiga skolstarten i kombination   Skr. 1990/91:50 med en förlängning av gymnasieskolan.

6  Hemställan

Jag hemställer att regeringen bereder riksdagen tillfälle att ta del av vad jag anfört i det föregående.

7  Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandes överväganden och beslutar i enlighet med hans hemställan.

20

Innehåll

skr. 1990/91:50

1 Inledning

2

1.1

De grundläggande problemen

2

1.2

Utgiftsutvecklingen i den offentliga sektora

3

1.3

Pris- och lönebildningen

4

2

Europapolitiken

5

3

Bättre tillväxtbetingelser för svenskt näringsliv

6

3.1

Energipolitiken

6

3.2

En ny näringspolitik

6

3.3

En starkare infrastruktur

7

3.4

Konkurrenskraftig högre utbildning

8

3.5

En konsumentvänlig livsmedelspolitik

8

3.6

Effektivare statlig förmögenhetsförvaltning

9

4 Åtgärder för att begränsa utgiftstrycket i den offentliga sektora       10

4.1

Omställning och bantning av den stafliga administrationen

11

4.2

Omläggning av sjukförsäkringen och samordning med arbetsskadeförsäkringen

12

4.3

Åtgärder för en effektivare sjukvård och sjukförsäkring

14

4.4

Gemensamt ansvar för baraomsorg och skola - flexibel skolstart och utbyggd gymnasieskola

15

4.5

Åtgärdernas effekter på utgiftstryck och budget

16

5

Effekter på samhällsekonomin

19

6

Hemställan

20

7

Beslut

20

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1990                                                                                                       21