Regeringens proposition 1990/91:142

om handel och tjänster på värdepappersmarknaden, m.m.

Prop. 1990/91:142

Regeringen föreslår riksdagen att anta de förslag som tagits upp i bifoga­de utdrag ur regeringsprotokollel den 14 mars 1991.

På regeringens vägnar Ingvar[REDACTED_EFTERNAMN]

Erik[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen läggs fram förslag till lag om handel med finansiella instrument och lag om värdepappersrörelse.

Lagen om handel med finansiella instrument riklar sig till samtliga aktörer på värdepappersmarknaden och innehåller bestämmelser om hur handeln på värdepappersmarknaden skall bedrivas.

I handelslagen föreslås grundläggande bestämmelser för den lidigare icke lagreglerade options- och terminshandeln. Lagstiftningen tar sikte på sådana optioner och terminer som handlas på en reglerad marknad eller blir föremål för clearingverksamhet. Del föreslås atl betryggande säkerhet skall finnas för sådana optioner och terminer som blir föremål för clearing­verksamhet. Alla aktörer skall ställa säkerhet. Endast om del är uppenbart att säkerhet inle erfordras bör kravet på säkerhet kunna efterges.

Vidare föreslås all blankningsförbudet för fondkommissionärer upp­hävs. I slället införs i handelslagen enhetliga regler för alla slag av förfogan­den över finansiella instrument som tillhör annan. För sådana förfoganden uppställs krav på elt särskilt skriftligt avtal vari del förfogande som avses noggrant anges. Beslämmelserna föreslås gälla förelag som står under bankinspektionens eller försäkringsinspektionens lillsyn.

Lagen om värdepappersrörelse ersätter nuvarande fondkommissionslag. Lagen innehåller regler för förelag som bedriver verksamhel på värdepap­persmarknaden. Tillstånd skall krävas för förelag som yrkesmässigt till­handahåller någon av följande tjänster:

1.

Handel med finansiella instrument för annans räkning i egel namn (kommissionshandel).

2.

Förmedling av kontakt mellan köpare och säljare av finansiella in-

strument eller i annat fall medverkan vid transaktioner avseende sådana     Prop. 1990/91:142 instrument.

3.

Handel med finansiella instrument för egen räkning.

4.

Förvallning av annans finansiella instrument.

5.

Garantigivning eller annan medverkan vid emission av fondpapper eller offentligt erbjudande om köp eller försäljning av finansiella instru­ment.

Tillstånd atl bedriva värdepappersrörelse får ges till aktiebolag, bankin­stitut och utiändski företag (filial). Dessa kallas med en gemensam benäm­ning värdepappersinstitut. Värdepappersrörelse skall bedrivas så att den kan anses sund. För aktiebolag (värdepappersbolag) krävs ett med hänsyn lill verksamhelens omfattning och beskaffenhet lillräckligl slort aktiekapi­tal.

Förelag som fått tillstånd atl bedriva värdepappersrörelse får inom ramen för tillståndet bedriva finansiell rådgivning och värdepappersförva-ring saml ta emol medel med redovisningsskyldighet. Efter tillstånd av bankinspektionen får sådanl förelag också lämna kredit mol betryggande säkerhet och ta emol kunders medel på konto (inlåning). Därutöver skall tillstånd kunna ges till förvärv av organisalionsaklier m. m. och, om del finns särskilda skäl, till andra sidoverksamheter som underlättar rörelsen.

Den fasla gränsen för handelslagrels storiek slopas. I ställel får ett värdepappersinstitut som har lillslånd att handla för egen räkning eller all medverka vid emission förvärva finansiella instrument inom risknivåer relaterade till institutets kapitalbas.

Värdepappersbolag som har tillstånd all handla för egen räkning eller alt medverka vid emission eller har bankinspektionens medgivande atl ta emot medel på konto skall ha åtta procent kapitaltäckning. Ett värde­pappersbolag och ett utländskt värdepappersförelag skall ha en ansvarsför­säkring för all läcka skadeståndsanspråk från i första hand mindre kunder.

Förbudet mol alt ge ut obligationer, förlagsbevis och andra för den allmänna rörelsen avsedda förskrivningar las bort.

För utländska företag som fåll tillstånd atl driva värdepappersrörelse från filial här i landel skall gälla i alll väsentligt samma regler som för de svenska värdepappersbolagen.

De nya lagarna föreslås träda i kraft den Ijuli 1991.

1  Förslag till

Prop. 1990/91:142

Lag om handel med finansiella instrument

Härigenom föreskrivs följande.

1 kap. Inledande bestämmelser

1 §   I denna lag betyder

finansiellt instrument: fondpapper och annan rättighet eller förpliktelse avsedd för handel på värdepappersmarknaden,

fondpapper: aktie och obligation samt sådana andra delägarrätter eller fordringsrätler som är utgivna för allmän omsättning, andel i värdepap­persfond och aktieägares rält gentemot den som för hans räkning förvarar aktiebrev i etl utiändski bolag (depåbevis),

option: en rält att till ett besläml pris i framtiden få köpa eller sälja tillgångar eller en rätl att vid en framtida tidpunkt få ell belopp som räknas ul på grundval av ändringar i ett kursindex eller liknande,

termin: ett avtal om köp av tillgångar som mot elt i avtalet besläml pris skall levereras vid en framlida lidpunkt eller ett avtal om alt betalning mellan parlerna i framliden skall ske på grundval av ändringar i ell kursindex eller liknande,

clearingverksamhet: verksamhet vid handel med finansiella instrument som går ul på att räkna ut parternas förpliktelser atl belala och leverera eller all garantera all dessa förpliktelser fullgörs,

ctearingorganisation: den som bedriver clearingverksamhet.

2 § Handel med finansiella instrument skall bedrivas så, all allmänhe­

tens förtroende för värdepappersmarknaden upprätthålls och enskildas

kapitalinsatser inle otillbörligen äventyras.

2 kap. Särskilda bestämmelser för handel med optioner och terminer

1

§ Optioner och terminer får bli föremål för handel på en reglerad marknad eller för clearingverksamhet bara om det förekommer en bety­dande handel med tillförlitlig kurssällning i den eller de tillgångar som optionen eller terminen grundas på.

2

§ Om en option eller en termin blir föremål för clearingverksamhet, skall clearingorganisationen se till att del slälls belryggande säkerhel för gjorda åtaganden och all sådan säkerhet vidmakthålls så länge åtagandel beslår.

Säkerheten skall anses belryggande om del kan antas all åtagandet kan avvecklas ulan all ytteriigare kapital behöver tillskjutas.

3

§ Clearingorganisationen får beslula att efterge kravet på säkerhet, i den mån del är uppenbart atl sådan säkerhel inle behövs. Ell sådanl beslul får inte tillämpas innan del har godkänts av bankinspektionen.

4

§ Regeringen eller, efler regeringens bemyndigande, bankinspektionen får meddela föreskrifter om säkerhetskravets utformning.

3 kap. Förfoganden över finansiella instrument som tillhör

Prop. 1990/91:142

någon annan

1

§ Om ell förelag som står under tillsyn av bankinspektionen eller försäkringsinspekiionen vill ingå avtal med ägaren till ell finansiellt instru­ment om all förelagel skall ha rält att förfoga över det finansiella instru­mentet för egen räkning, skall avtalet slutas skriftligen i en handling som upprättats särskilt för ändamålet. Detsamma gäller om förelagel medver­kar lill ell sådanl avtal mellan andra parter. Del förfogande som avses skall anges noggrant.

2

§ Ett avtal som ger en panlhavare rätt atl sälja ett pantsatt finansiellt instrument om panten inte löses i tid behöver inte ingås på del säll som anges i 1 §.

3

§ Om ell sådanl förelag som avses i 1 § har fåll finansiella instrument som pant, får företaget i sin tur pantsätta eller överiåla panträtten bara tillsammans med den fordran som de utgör pant för. För ålerpanlsätlning eller överlåtelse på annal sätt fordras sådant avtal som anges i 1 §. Åler­panlsätlning eller överlåtelse får inte ske för högre belopp eller på stränga­re villkor än vad som gäller hos panlhavaren.

4

§ Regeringen eller, efler regeringens bemyndigande, bankinspektionen får meddela föreskrifter om villkor för sådana avtal som avses i 1 och 3 §§.

4      kap. Tillsyn m. m.

1

§ Bankinspektionen övervakar efterlevnaden av bestämmelserna i den­na lag.

2

§ Bankinspektionen får vid vite förelägga den som deltar eller medver­kar i handel med etl finansiellt instrument att upphöra därmed, om

1.

handeln strider mot 1 kap. 2 §,

2.

kravet enligt 2 kap.  1 § på en betydande handel med tillförlitlig kursättning inte är uppfyllt,

3.

föreskrifterna om förfoganden över någon annans finansiella instru­ment i 3 kap. 1 och 3 §§ inte iakttas.

3 § För all bekosta bankinspektionens övervakning enligt denna lag skall

de institut som står under bankinspektionens lillsyn belala årliga avgifter

enligt de närmare föreskrifter som regeringen meddelar.

5      kap. Överklagande

1 § Bankinspektionens beslul enligt denna lag får överklagas hos kam­marrätten. Inspektionen får bestämma att ett beslut skall gälla omedelbart.

1.

Denna lag iräder i kraft den Ijuli 1991.

2.

Genom lagen upphävs lagen (1979:750) om rält atl förfoga över annan tillhöriga fondpapper.

3.

I fråga om avtal som har ingåtts före ikraftträdandet gäller dock den upphävda lagen.

2 Förslag till

Prop. 1990/91:142

Lag om värdepappersrörelse

Härigenom föreskrivs följande.

1 kap. Inledande bestämmelser 

Tillämpningsområde

1        §   Denna lag gäller värdepappersrörelse.

Lagen gäller inte verksamhet som drivs av Sveriges riksbank eller sådan förvaltning av finansiella instrument som är reglerad i annan lag.

Definitioner

2        §   I denna lag betyder

1.

värdepappersrörelse: verksamhel som består i all yrkesmässigt till­handahålla sådana tjänster som anges i 3 §,

2.

värdepappersbolag: svenskl aktiebolag som fått tillstånd atl driva värdepappersrörelse,

3.

bankinslilul: bankaktiebolag, sparbank, central föreningsbank och utländskt bankföretag som fått tillstånd atl driva bankrörelse från filial här i landet,

4.

utländskt värdepappersföretag: utländskt företag som inte är bankin­stitut och som fått tillstånd att driva värdepappersrörelse från filial här i landet,

5.

värdepappersinstitut: företag som fått tillstånd att driva värdepap­persrörelse.

Tillståndsplikt

3 § Värdepappersrörelse får drivas endast efter tillstånd av bankinspek­

tionen. Tillstånd får ges för

1.

handel med finansiella instrument för annans räkning i egel namn,

2.

förmedling av kontakt mellan köpare och säljare av finansiella instru­ment eller i annat fall medverkan vid transaktioner avseende sådana instrument,

3.

handel med finansiella instrument för egen räkning,

4.

förvaltning av någon annans finansiella instrument,

5.

garantigivning eller annan medverkan vid emissioner av fondpapper eller erbjudanden om köp efler försäljning av finansiella instrument som är riktade till en öppen krets.

4

§ Tillstånd enligt 3 § krävs inle när elt bankinslilul för egen räkning förvärvar och driver handel med obligationer, förlagsbevis och andra fordringsbevis avsedda för den allmänna marknaden.

5

§ Tillstånd alt driva värdepappersrörelse får meddelas svenska aktie­bolag, bankinstitut och utländska företag.

6

§ Etl värdepappersbolag får efter tillstånd av bankinspektionen inrätta filial i utlandet.

Sundhetskrav

Prop. 1990/91:142

7 § Värdepappersrörelse skall bedrivas så att allmänhetens förtroende för värdepappersmarknaden upprätthålls och enskildas kapitalinsatser inle otillbörligen äventyras saml i övrigt så att rörelsen kan anses sund.

Sekretess

8 § En styrelseledamot eller befattningshavare hos ell värdepappersbolag eller ell utiändski värdepappersförelag, som i den egenskapen får kunskap om en uppdragsgivares affärsförhållanden eller personliga förhållanden, får inte obehörigen röja vad han har fått veta och inte heller utnyUja kunskapen i strid med uppdragsgivarens inlresse.

Kommission

9 § För ett värdepappersinstitut som har tillstånd att driva värdepap­

persrörelse enligt 3 § 1 gäller bestämmelserna om handelskommission i

lagen (1914:45) om kommission, handelsageniur och handelsresande', om

inte annal följer av denna lag.

10      § Vad som föreskrivs om självinträde i 40 45 §§ lagen (1914:45) om

kommission, handelsageniur och handelsresande gäller även när etl värde­

pappersinstitut som fått tillstånd att driva värdepappersrörelse enligt 3 § 1

utför uppdrag avseende köp, försäljning eller byte av finansiella instru­

ment genom avtal med ett företag som har sådant samband med värdepap­

persinstitutet som avses i 6 kap. 3 § andra slyckel.

Vad som sägs i första slyckel skall också lillämpas då avtalet ingås med någon som äger tio procent eller mer av aktiekapitalet eller andelarna eller av röstetalet i värdepappersinstitutet eller företag som har sådant samband med värdepappersinstitutet som sägs i 6 kap. 3 § andra stycket.

2 kap. Förutsättningar för tillstånd m. m. 

Värdepappersbolag

1       § Tillstånd för ell svenskt aktiebolag atl driva värdepappersrörelse får

meddelas endasl om

1.

bolagsordningen inle strider mot denna lag eller någon annan författ­ning,

2.

den planerade verksamhelen kan antas komma all uppfylla kraven på en sund värdepappersrörelse,

3.

bolaget uppfyller de villkor som i övrigt anges i denna lag.

2       § Ansökan om tillstånd får göras innan bolaget har registrerats. Har

sådan ansökan gjorts inom sex månader från sliflelseurkundens underteck­

nande, räknas den i 2 kap. 9 § första stycket aktiebolagslagen (1975:1385)

föreskrivna tiden från tillståndsbeslutet.

Till ansökan skall fogas en plan för den tilltänkta verksamheten. Rege­ringen eller, efler regeringens bemyndigande, bankinspektionen får med­dela närmare föreskrifter om vad en sådan plan skall innehålla.

' Föreslagen ny lydelse av den lagens rubrik, se prop. 1990/91:63.

3§   Ett värdepappersbolags bolagsordning skall godkännas av bankin-     Prop. 1990/91:142 speklionen i samband med att bolaget får tillstånd att driva värdepappers­rörelse.

Ell beslut om ändring av bolagsordningen får inte regislreras innan del har godkänts av inspektionen.

4

§ Elt värdepappersbolag skall ha en styrelse med minst fem ledamöter. Bolaget skall ha en verkställande direktör.

5

§ Ett värdepappersbolag skall ha ell aktiekapital som med hänsyn lill verksamhelens art och omfattning är tillräckligt stort. Regeringen eller, efler regeringens bemyndigande, bankinspektionen får meddela närmare föreskrifter om aktiekapitalets storlek.

Bankinstitut

6 § Tillstånd för ell bankinstitui all driva värdepappersrörelse får med­delas endast om den planerade verksamheten kan antas komma alt uppfyl­la kraven på en sund värdepappersrörelse.

Utländska värdepappersföretag

7 §   Elt utiändski förelag får efler tillstånd av bankinspektionen driva

värdepappersrörelse från avdelningskontor med självständig förvaltning

(filial).

Tillstånd lill filialelablering skall lämnas om förelaget slår under tillsyn av

myndighet eller någol annat behörigt organ i hemlandet och den planerade

verksamhelen här i landel kan antas komma all uppfylla kraven på en

sund värdepappersrörelse.

För verksamhelen i filialen gäller beslämmelserna i lagen (1968:555) om räll för utlänning och utländskt företag alt idka näring här i riket, om inle annal följer av denna lag.

3 kap. Rörelseregler 

Egendomsförvärv

1 § Ett värdepappersbolag och ett utländskt värdepappersföretag får en­

dast förvärva sådan egendom som behövs i rörelsen.

Ell värdepappersbolag eller utländskt värdepappersföretag får förvärva aktier eller andelar i företag bara efter tillstånd av bankinspektionen, om förvärvet ingår som ett led i organisationen av verksamhelen.

2 § För all skydda en egen fordran får ell värdepappersbolag och elt

utländskt värdepappersföretag dels på offentlig auktion eller börs eller

annan reglerad marknad eller vid exekutiv försäljning köpa egendom som

är utmätt eller utgör säkerhet för fordringen, dels överta egendom som

betalning för fordran även om egendomen inle behövs i rörelsen, om det

finns anledning all anta atl bolaget eller det utländska företaget annars

skulle göra en avsevärd förlust.

Sådan egendom skall avyttras så snart del är lämpligt och senast när det kan ske ulan förlust för värdepappersbolaget eller det utländska värdepap-persförelagel. Har egendomen inte avyttrats inom tre år från förvärvet, krävs bankinspektionens lillslånd för fortsall innehav.

3§   Ytterligare bestämmelser om värdepappersinstituts räll att förvärva     Prop. 1990/91:142 finansiella instrument finns i 4 kap.

Sidoverksamheter

4 §   Ett värdepappersbolag och elt utiändski värdepappersföretag får som ell led i rörelsen

1.

lämna råd i finansiella frågor,

2.

ta emot värdepapper för förvaring,

3.

la emol medel med redovisningsskyldighet.

För att underlätta värdepappersrörelsen får ett värdepappersbolag och ett utländskt värdepappersföretag, efter tillstånd av bankinspektionen, ta emot medel på konto och lämna kredit mol säkerhet.

När del finns särskilda skäl får bankinspektionen medge all ett värde­pappersbolag och ett utländskt värdepappersföretag utövar annan verk­samhet än som anges i första och andra styckena, om den kan antas komma att underlätta rörelsen.

Kunders medel

5 §   Medel som las emol med redovisningsskyldighet enligt 4 § första stycket 3 skall genast avskiljas och sättas in på räkning i bankinstitui.

Ell värdepappersbolag och ell utiändski värdepappersföretag som enligt 4 § andra stycket lar emol medel på konto skall träffa skriftlig överenskom­melse om della med kunden. Regeringen eller, efter regeringens bemyn­digande, bankinspektionen får meddela närmare föreskrifter om motta­gande av medel på konto.

Kreditgivning

6 § Kredit enligt 4 § andra styckel får beviljas endasl om låntagaren på

goda grunder kan förväntas fullgöra låneförbindelsen. För kredit som

lämnas skall det finnas betryggande säkerhet.

Lämnas aktier som säkerhet för kredit och ingår som en mindre del bland dessa även aktier i elt värdepappersbolag som lämnar krediten eller dess moderbolag, får värdepappersbolaget trots förbudet i 7 kap. 1 § aktie­bolagslagen (1975:1385) som pant ta emot även dessa aktier. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, bankinspektionen får utfärda när­mare föreskrifter om vilka begränsningar som skall gälla i sådana fall.

7 § Värdepappersbolag och utländska värdepappersföretag som fått bank­

inspektionens medgivande att lämna kredit får inle ha fordringar på sam­

ma låntagare eller låntagare som är förbundna med varandra i väsentlig

ekonomisk gemenskap i sådan omfattning att det finns risk att bolaget eller

del utländska företagel inte kan fullgöra sina skyldigheter om en sådan

låntagare inte kan betala sin skuld. Delsamma gäller fordringar mot säker­

het i aktier eller förlagsbevis, som har getts ut av samma aktiebolag eller

aktiebolag som är förenade i sådan gemenskap. Med fordran jämställs

säkerhet i form av borgen eller annan garantiförbindelse till värdepappers­

bolaget eller det utländska värdepappersföretaget.

Bestämmelserna i första stycket gäller också i fråga om garantiförbindel­

ser som värdepappersbolag och utländska värdepappersförelag utfärdar.

Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, bankinspektionen får

10

meddela närmare föreskrifter om vilka begränsningar som skall gälla för     Prop. 1990/91: 142

sådana fordringar och garantiförbindelser som avses i första och andra

styckena.

Börs- eller noteringsstopp

8 § Under den tid, då sådanl beslut om avbrytande av handel och note­ring som avses i 25 § lagen (1979:749) om Stockholms fondbörs gäller, får etl värdepappersinstitut inte handla eller medverka vid handel med ell finansiellt instrument som beslutet avser. En tidigare avtalad affär får dock genomföras.

Första stycket skall lillämpas också under den tid då elt beslut enligt 26 § lagen om Stockholms fondbörs gäller, om inte regeringen föreskriver an­nat.

Avräkningsnota

9 §   Vid köp, försäljning eller byte av finansiella instrument skall en avräkningsnota upprättas.

Regeringen eller, efler regeringens bemyndigande, bankinspektionen får meddela närmare föreskrifter om avräkningsnolor.

4 kap. Förvärv av finansiella instrument

1

§ Ett värdepappersinstitut får förvärva finansiella instrument som ell led i en normal likviditetsförvaltning.

2

§ Etl värdepappersinstitut som har tillstånd alt driva värdepappersrö­relse enligt I kap. 3 § 3 får förvärva finansiella instrument för den rörelsen.

3

§ Ell värdepappersinstitut som har tillstånd atl driva värdepappersrö­relse enligt 1 kap. 3 § 5 får förvärva finansiella instrument som institutet medverkar lill all avsätta på marknaden. Dessa skall avyttras så snart det är lämpligt och senast inom tre år från förvärvet. Om det finns synnerliga skäl kan bankinspektionen medge all de finansiella instrumenten får inne­has under längre tid.

4

§ Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, bankinspektionen skall i föreskrifter ange risknivåer för värdepappersbolags och svenska bankinstituls innehav av finansiella instrument. Föreskrifterna skall avse alla innehav av finansiella instrument ulom sådana som avses i 3 kap. 1 § andra stycket och, i fråga om bankinslilul, 1 kap. 4 §.

5

§ Ett värdepappersbolagslagen och ett svenskt bankinstitui som har till­stånd all driva värdepappersrörelse enligt 1 kap. 3 § 3 eller 5 får, trots förbud&n i 7 kap. 1 § aktiebolagslagen (1975:1385) och 6 kap. 9 § bankak­tiebolagslagen (1987; 618), förvärva egna aktier och aktier i moderbolag för atl underlätta rörelsen. Della gäller dock endast aktier som är inregistrerade vid Stockholms fondbörs eller som har utbjudits till försäljning under så­dana förhållanden atl del är sannolikt att de inom ett år kommer alt inre­gistreras vid fondbörsen och aktier som omfattas av sådanl avtal som avses

i 2 § första stycket 3 insideriagen (1990:1342).

11

Innehavet av sådana aktier som sägs i första stycket får inle översliga     Prop. 1990/91: 142 fem procent av aktiekapitalet i någol av bolagen.

5 kap. Kapitaltäckning m. m.

1

§ Ett värdepappersbolag som har tillstånd att driva värdepappersrörelse enligt 1 kap. 3 § 3 eller 5 eller som har bankinspektionens medgivande alt ta emol medel på konto enligt 3 kap. 4 § andra slyckel skall vid varje tidpunkt ha en kapitalbas, beräknad enligt 2 §, som molsvarar åtta procent av värdet av bolagets placeringar, beräknat enligt 3 § (kapitalkrav).

2

§ Kapitalbasen utgörs av summan av primärt och supplementärt kapi­tal efter avräkning enligt sista slyckel. Det primära kapitalet skall utgöra minst hälften av kapitalbasen.

Med primärt kapital avses:

A. Eget kapital.

B. Sjuttio procent av skatteutjämningsreserven.

Med supplementärt kapital avses det nominella värdet av förlagsbevis och andra skuldförbindelser med en ursprunglig löptid av minst fem år och med rätl lill betalning först efter värdepappersbolagets övriga borgenärer, dock sammanlagt högsl lill ell belopp som molsvarar hälften av del primä­ra kapitalet. Bevis och andra skuldförbindelser vilkas återstående löplid understiger fem år skall las upp till ett belopp som motsvarar tjugo procent av det nominella värdet för varje helt år som återstår till förfallodagen.

Som primärt eller supplementärt kapital får dessutom, enligt medgivan­de av regeringen eller efter regeringens bemyndigande av bankinspektio­nen, räknas andra kapitaltillskott och reserver än som sägs i andra och tredje styckena.

Från summan av det primära och supplementära kapitalel skall räknas av del bokförda värdet av vad som har skjutits tifl som aktiekapital eller i annan form i elt förelag som driver något slag av finansiell verksamhet som kräver tillstånd. Någon avräkning skall dock inle göras om tillskottet uppgår till högsl fem procent av företagels egna kapital eller motsvarande och det sammanlagda bokförda värdet av sådana tillskott inte överstiger lio procent av bolagets egna kapital. Avräkning skall inte heller göras för lillskoll i företag som omfallas av bestämmelserna i 4 §.

3 § Kapilalkravel enligt 1 § bestäms i förhållande till värdepappersbola­

gets tillgångar samt sådana garantiförbindelser och andra åtaganden på

kapitalmarknaden som innebär en kreditrisk för bolaget (placeringar).

Placeringarna delas in i följande grupper:

A.   Tillgångar och åtaganden som avses i 2 kap. 10 § första stycket A

bankrörelselagen (1987:617).

B.   Tillgångar och åtaganden som avses i 2 kap. 10 § första stycket B

bankrörelselagen.

C.   Tillgångar och åtaganden som avses i 2 kap. 10 § första styckel C

bankrörelselagen.

D.   Tillgångar och åtaganden som avses i 2 kap. 10 § första stycket D

bankrörelselagen.

Vid bestämmandel av kapilalkravel undantas

sådana tillskott som enligt 2 § sista stycket skall räknas av från kapital­basen,

tillskott i förelag som omfattas av bestämmelserna i 4 §,

de placeringar som anges i första slyckel A,

12

fordringar mot företag som ingår i samma koncern som värdepappers-     Prop. lyvU/y 1.142 bolaget samt

fordringar som har garanterats av ett företag i samma koncern som värdepappersbolaget.

I övrigt skall vid bestämmandet av kapilalkravel placeringarna tas upp till sammanlagt

tjugo procent av summan av de placeringar som anges i första stycket B,

femtio procent av summan av de placeringar som anges i första stycket C samt

hela summan av de placeringar som anges i första stycket D.

Till grund för bestämmandet av kapitalkravet enligt tredje stycket skall placeringarna värderas enligt följande:

1. Tillgångar värderas lill sitt bokförda värde.

2.

Garantiförbindelser med anknytning till kreditgivning värderas lill sill nominella belopp.

3.

Övriga garantiförbindelser värderas lill halva sitt nominella belopp.

4.

Andra åtaganden på kapitalmarknaden värderas lill sitt nominella belopp, om inte regeringen föreskriver etl lägre belopp.

Regeringen får bemyndiga bankinspektionen alt meddela sådana före­skrifter som enligt denna paragraf ankommer på regeringen.

4        § Om etl värdepappersbolag har ell dotterföretag, skall vad som före­

skrivs i 1 § om kapitalkrav lillämpas även på koncernen (konsoliderat

kapilalkrav).

Koncernens kapitalbas och placeringar skall beslämmas med lillämp­ning av de regler som enligt 11 kap. 11 § aktiebolagslagen (1975:1385) gäller för upprättandet av koncernbalansräkningar. Även den del av kapi­talbasen som belöper på minoritetsandelar skall ingå. Redovisad goodwill skall räknas av från primärt kapital. Placeringarna skall las upp till de värden som föreskrivs i 3 § eller, om dotterföretaget inle är ell värdepap­persbolag, i annan lag.

5        § Ett värdepappersbolag och ett utiändski värdepappersföretag skall ha

en försäkring för skadeständsskyldighet som de kan komma att ådra sig vid

utförande av tjänster i rörelsen. Närmare föreskrifter om sådan försäkring

får meddelas av regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, bankin­

spektionen.

6 kap. Tillsyn 

Upplysningsskyldighet

1

§ Värdepappersinstitut står under lillsyn av bankinspektionen. Institu­ten skall lämna inspektionen de upplysningar om sin verksamhel och därmed sammanhängande omständigheter som inspektionen begär.

2

§ Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, bankinspektionen får meddela föreskrifter om

1.   vilka upplysningar ell värdepappersinstitut skall lämna lill inspektio­

nen,

2.   etl värdepappersinstituts löpande bokföring, årsbokslut och årsredo­

visning samt förvaring och inventering av värdehandlingar.

13

3 § Om del finns etl väsentligt samband mellan ett värdepappersinstitut Prop. 1990/91: 142 och etl annat förelag som handlar med finansiella instrument eller lämnar kredit mol säkerhel i finansiella instrument, får bankinspektionen besluta all värdepappersinstitutet och det andra företaget skall lämna upplysning­ar om förhållandet mellan dem och om den verksamhet som anknyter till värdepappersinstitutels verksamhet. Väsentligt samband skall anses föreligga om

1.

värdepappersinstitutet och annat företag som sägs i första stycket leds eller står under väsentligt inflytande av samma eller i huvudsak samma personer eller personer som genom släktskap eller äktenskap eller liknande förhållande är varandra närslående, eller

2.

resultatet av, verksamheterna i värdepappersinstitutet och annal före­lag som sägs i första slyckel helt eller lill betydande del skall direki eller indirekt fördelas inom sådan personkrets som avses i 1.

Hur tillsynen skall bedrivas

4

§ Bankinspektionen skall vid sin tillsyn över värdepappersinstituten se till alt en sund utveckling av värdepappersmarknaden främjas.

5

§ Bankinspektionen får förordna en revisor att med övriga revisorer delta i revisionen av elt värdepappersinstitut. Inspektionen får när som helst återkalla ell sådant förordnande och ulse en ny revisor.

Revisorn har rätt till skäligt arvode för sitt arbele av värdepappersinsti­tutet. Arvodets storlek bestäms av inspektionen.

6 § Bankinspektionen får, när det anses nödvändigt, sammankalla slyrel­

sen i ett värdepappersbolag och i ell svenskt bankinstitut som fått lillslånd

att driva värdepappersrörelse. Har styrelsen inle rättat sig efler en begäran

från inspektionen om all kalla till en exlra stämma, får inspektionen

utfärda sådan kallelse.

Företrädare för inspektionen får närvara vid stämma och vid sådant styrelsesammanträde som inspektionen har sammankallat saml delta i överläggningarna.

Ingripanden mot värdepappersinstitut

7

§ Om ell värdepappersinstitut har fattat beslut som strider mol denna lag eller någon annan förfallning som reglerar dess verksamhel, mol före­skrift som meddelats med stöd av denna lag eller mot bolagsordningen, får bankinspektionen förbjuda verkställighet av beslulel. Har beslutet redan verkställts får inspektionen förelägga institutet alt göra rättelse, om det är möjligt.

8

§ Bankinspektionen får förelägga ell värdepappersinstitut att upphöra med verksamhel som innefattar handel med finansiella instrument på en marknad, om del med hänsyn lill reglerna för eller tillsynen över markna­den framslår som uppenbart olämpligt all institutet bedriver handel där.

Återkallelse av tillstånd

9 §   Tillstånd som enligt denna lag har lämnats ett värdepappersinstitut

skall återkallas av bankinspektionen om:

14

1.   institutet genom alt överträda denna lag eller föreskrift som medde-     Prop. 1990/91:142

lats med slöd av lagen eller på annat sätt visat sig olämpligt att utöva sådan

rörelse som tillståndet avser, eller

2.   institutet inte bedriver sådan värdepappersrörelse som lillslåndel

avser.

Ett värdepappersbolags lillslånd skall dessutom återkallas om bolagets egna kapital understiger två tredjedelar av del registrerade aktiekapitalet och brislen inte har täckts inom tre månader efler det att den blev känd för bolaget.

Om del är tillräckligt får inspektionen i de fall som anges i första stycket 1 i ställel för alt återkalla tillståndet meddela varning.

Om tillståndet återkallas får inspektionen besluta om hur avvecklingen av rörelsen skall ske.

Etl beslut om återkallelse får förenas med förbud att fortsätta verksam­helen.

Ingripanden mot den som saknar tillstånd

10 § Om någon driver sådan verksamhet som omfattas av denna lag ulan all ha tillstånd till del, skall bankinspektionen förelägga honom att upphö­ra med verksamheten.

Är del osäkert om lagen är tillämplig på en viss verksamhet, får inspek­tionen förelägga den som driver verksamheten att lämna de upplysningar om verksamheten som behövs för all bedöma om lagen är tillämplig.

Ett föreläggande enligt denna paragraf som avser ett utiändski förelag får riktas såväl mol del utländska företagel som mol den som här i landet är verksam för företagets räkning.

Avgifter till bankinspektionen

11 § Värdepappersbolag och svenska bankinslilul skall med årliga avgif­ter bekosta bankinspektionens verksamhel enligt de närmare föreskrifter som regeringen meddelar.

Vite

12 §   Meddelar bankinspektionen föreläggande eller förbud enligt denna lag får inspektionen förelägga vite.

7 kap. Överklagande

1 § Bankinspektionens beslul enligt 6 kap. 6 § och 10 § andra stycket får inle överklagas.

Andra beslut som inspektionen meddelar enligt denna lag får överklagas hos kammarrällen.

Inspektionen får bestämma all ell beslul om förbud eller föreläggande enligt 6 kap. 7 eller 8 § eller om ålerkallelse enligt 9 § skall gälla omedel­bart.

1. Denna lag träder i krafl den 1 juli 1991.

2.

Genom lagen upphävs fondkommissionslagen (1979:748) och lagen (1985:571) om värdepappersmarknaden.

3.

Ett förelag som vid lagens ikraftträdande har tillstånd att driva

15

fondkommissionsrörelse får fortsätta rörelsen till utgången av år 1992     Prop. 1990/91:142 eller, om ansökan om tillstånd enligt den nya lagen då gells in, till dess all ansökan har prövats slutligt. Under denna tid gäller fondkommissionla-gens bestämmelser samt 3 kap. 9 § denna lag.

4.

Den som vid lagens ikraftträdande driver rörelse som avses i I kap. 3 §, som inte fordrar tillstånd enligt fondkommissionslagen (1979:748), får utan tillstånd enligt den nya lagen fortsätta med verksamheten till ulgången av år 1991 eller, om ansökan om tillstånd då gells in, till dess att ansökan har prövats slutligt. Under denna tid gäller fortfarande bestäm­melserna i 22 och 23 §§ lagen (1985:571) om värdepappersmarknaden.

5.

Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, bankinspektionen får, intill utgången av år 1992, föreskriva lägre kapitalkrav än som anges i 5 kap. 1 §. Sådana föreskrifter får dock inte innebära atl det kommer all gälla ett lägre kapitalkrav än som svarar mot kapitalbasens storlek i förhål­lande lill placeringarnas värde den 1 juli 1991 eller mol den högre grad av kapilalläckning som därefter har uppnålls.

6.

Ulan hinder av vad som föreskrivs i 5 kap. 2 § Iredje stycket får förlagsbevis och andra skuldförbindelser som har utfärdats före den 1 februari 1990 räknas in i kapitalbasen även om den ursprungliga löptiden uppgår till mindre än fem år, dock endast lill del lägre belopp som anges i lagrummet.

7.

Ulan hinder av vad som föreskrivs i 5 kap. 3 § första slyckel får, intill ulgången av år 1991, värdehandlingar och andra fordringar för vilka försäkringsbolag svarar hänföras till grupp B.

8.

För aktiebolag som har etl räkenskapsår som påbörjats före den 1 mars 1991 och som vid lagens ikraftträdande ännu inte har avslutats gäller bestämmelsen i punkt 2 av övergångsbestämmelserna till lagen (1990:1309) om ändring i fondkommissionslagen (1979:748).

9.

1 fråga om överklagande av beslut som bankinspektionen meddelat före ikrafllrädandet gäller äldre föreskrifter.

16

3 Förslag till

Prop. 1990/91:142

Lagom ändring i kommunalskattelagen (1928:370)

Härigenom föreskrivs i fråga om kommunalskallelagen (1928:370)' dels att i punkt 3 a av anvisningarna till 32 § orden "en svensk fondkom-

missionär med skyldighel för denne" skall bytas ut mot "etl svenskl

värdepappersinstitut med skyldighet för detta", dels att i punkt 14 av anvisningarna lill 32 § orden "lagen (1985:571) om

värdepappersmarknaden" skall bytas ut mot "insiderlagen (1990:1342)".

1.

Denna lag iräder i krafl den 1 juli 1991.

2.

Vad som i punkl 3 a av anvisningarna till 32 § sägs om värdepappers­institut skall också gälla sådan fondkommissionär som med stöd av punkt 3 i övergångsbestämmelserna till lagen (1991:000) om värdepappersrörel­se driver rörelse enligt fondkommissionslagen (1979:748).

' Senaste lydelse av

punkt 3 a av anvisningarna till 32 § 1989:1017

punkt 14 av anvisningarna till 32 § 1990:1421.

17

2   Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 142

4 Förslag till

Prop. 1990/91:142

Lag om ändring i lagen {1949:722) om pantlånerörelse

Härigenom föreskrivs att i 11 § lagen (1949:722) om pantlånerörelse' ordet "fondkommissionär" skall bytas ut mot "värdepappersinstitut".

1.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1991.

2.

Vad som i 11 § sägs om värdepappersinstitut skafl också gälla sådan fondkommissionär som med stöd av punkt 3 i övergångsbestämmelserna lill lagen (1991:000) om värdepappersrörelse driver rörelse enligt fond­kommissionslagen (1979:748).

Senaste lydelse av 11 § 1985:576.

5 Förslag till

.   Prop. 1990/91:142

Lag om ändring i lagen (1968:555) om rätt för utlänning och utländskt företag att idka näring här i riket

Härigenom förskrivs att 13 § lagen (1968:555) om rätt för utlänning och utländskt företag att idka näring här i riket skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

13§' Utländskt företag får idka näring här i riket endast efter tillstånd av regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer. Tillstånd får be­viljas företag, vilket enligt sitt hemlands lag är registrerat som bolag eller ekonomisk förening och driver näringsverksamhet i hemlandet. Annal företag kan erhålla tillstånd, om särskilda skäl föreligger.

Om rätl för utiändski bankföre- Om rätt för utländskt bankföre­

lag all bedriva verksamhet gäller lag och utiändski värdepappersföre-

beslämmelserna i 1 kap. 4 § bank- tag att bedriva verksamhet gäller

rörelselagen (1987:617).

bestämmelserna i 1 kap. 4§ bank-

rörelselagen (1987:617) och 2 kap. 7 § lagen (1991:000) om värdepap­persrörelse.

Denna lag träder i kraft den Ijuli 1991.

Senaste lydelse 1990:825.

19

6 Förslag till

Prop. 1990/91:142

Lag om ändring i lagen (1974:922) om kreditpolitiska medel

Härigenom föreskrivs atl 2 § lagen (1974:922) om kreditpoliliska medel skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2§' 1 denna lag förstås med

1.

bankinstitut: bankaktiebolag, sparbank, cenlral föreningsbank och utländskt bankföretag som fått regeringens tillstånd att driva bankrörelse från filial här i landet,

2.

försäkringsinstitut: allmänna pensionsfonden och försäkringsföretag med svensk koncession,

3.

kreditinstitut:hank:mstitVLt,lo- 3. kreditinstitut:hankinst\tvX,lo­kal föreningsbank, kreditaktie- kal föreningsbank, kreditaktie­bolag, finansbolag, fondkommis- bolag, finansbolag, värdepappers-sionsbolag,

försäkringsinstilut, institut, försäkringsinstitut, lands-landshypoleks- och sladshypoleks- hypoleks- och sladshypoleksinsli-instilutionerna och Svenska lulionerna och Svenska skeppshy-skeppshypotekskassan.

polekskassan.

1.

Denna lag träder i kraft den Ijuli 1991.

2.

Vad som i 2 § sägs om värdepappersinstitut skall också gälla sådan fondkommissionär som med stöd av punkt 3 i övergångsbestämmelserna lill lagen (1991:000) om värdepappersrörelse driver rörelse enligt fond­kommissionslagen (1979:748).

Senaste lydelse 1990:826.

20

7 Förslag till

Prop. 1990/91:142

Lag om ändring i aktiebolagslagen (1975:1385)

Härigenom föreskrivs i fråga om aktiebolagslagen (1975:1385)' dels all i 3 kap. 10 och 11 §§ saml 4 kap. 3 a och 17 §§ ordet "fondkom­missionär" skall bytas ul mol "värdepappersinstitut",

dels atl i 4 kap. 1 § och 5 kap. 1 § orden "lagen (1985:571) om värdepap­persmarknaden" skall bytas ut mot "insiderlagen (1990:1342)".

1. Denna lag träder i krafl den Ijuli 1991.

2.    Vad som i 3 kap. 10 och 11 §§ saml 4 kap. 3 a och 17 §§ sägs om

värdepappersinstitut skall också gälla sådan fondkommissionär som med

stöd av punkl 3 i övergångsbestämmelserna till lagen (1991:000) om

värdepappersrörelse driver rörelse enligt fondkommissionslagen

(1979:748).

' Lagen omtryckt 1982:739. Senaste lydelse av

3 kap. 10 §1989:831     4 kap. 3 a § 1990:1295

3

kap. 11 § 1990:1295   4 kap. 17 § 1989:831

4

kap. 1§ 1987:465       5 kap. 1 § 1989:-"-.

21

8 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1979:749) om Stockholms fondbörs

Prop. 1990/91:142

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1979:749) om Stockholms fond­börs

dels att i 25 § ordel "fondkommissionsrörelse" skall bytas ul mol "vär­depappersrörelse",

dels all 1,2, 11 och 12 §§ skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1§' Med fondbörsverksamhel förstås i denna lag atl köp- och säljanbud beträffande fondpapper regelbundel vid offentligt upprop eller på liknan­de sätt sammanförs för handel och notering av kurs.

Med fondpapper förstås i denna lag aktie, annat bevis om delaktig­het i bolag, obligation, förlagsbevis och liknande skuldebrev avsett för allmän omsättning samt andel i ak­tiefond.

Med fondpapper förslås i denna lag aktie och obligation samt såda­na andra delägarrätter eller ford­ringsrätler som är utgivna för all­män omsättning, andel i värdepap­persfond och aktieägares rätl gent­emol den som för hans räkning för­varar aktiebrev i ett utländskt bolag (depåbevis).

Fondbörsverksamhel får här i börs.

2f 

riket utövas endasl av Slockholms fond-

Försla stycket utgör ej hinder mot att i Stockholms fondbörs lo­kaler bedrivs verksamhet som följer av att ell avtal träffals mellan en fondkommissionär och ett aktie­bolag om all fondkommissionären på begäran skall ange kurser på ak­tier i bolaget och till dessa kurser köpa och sälja sådana aktier.

Första stycket utgör ej hinder mot att i Stockholms fondbörs lo­kaler bedrivs verksamhel som följer av all ell avtal träffals mellan ett värdepappersinstitut med till­stånd enligt 1 kap. 3 § 1 och 3 lagen (1991:000) om värdepappersrörelse och ell aktiebolag om all institutet pä begäran skall ange kurser på ak­tier i bolaget och till dessa kurser köpa och sälja sådana aktier.

11§

Till medlem av fondbörsen får an-lagas endast den som enligt fond­kommissionslagen (1979: 748) har tiUstånd att driva fondkommissions­rörelse och i övrigl är lämpUg som börsmedlem.

Till medlem av fondbörsen får an­tagas endast värdepappersinstitut som har tdlstånd enligt I kap. 3 § 1 lagen (1991:000) om värdepappers­rörelse och i övrigl är lämpligt som börsmedlem.

Ansökan om medlemskap prövas av börsslyrelsen.

' Senaste lydelse 1982:547. - Senaste lydelse 1984:439.

22

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:142

12§

Återkallas börsmedlems tillstånd

Återkallas börsmedlems tillstånd

all driva fondkommissionsrörelse,     all driva värdepappersrörelse enligt

upphör medlemskapet.

/ kap. 3§ 1 lagen (1991:000) om

värdepappersrörelse,  upphör med­lemskapet

1.

Denna lag träder i krafl den I juli 1991.

2.

Vad som i 2 och 11 §§ sägs om värdepappersinstitut skall också gälla sådan fondkommissionär som med stöd av punkt 3 i övergångsbestämmel­serna till lagen (1991:000) om värdepappersrörelse driver rörelse enligt fondkommissionslagen (1979:748).

3.

Vad som i 12 § sägs om ålerkallelse av tillstånd att driva värdepap­persrörelse enligt I kap. 3§ I lagen (1991:000) om värdepappersrörelse skall också gälla ålerkallelse av tillstånd enligt fondkommissionslagen (1979:748) all driva fondkommissionsrörelse.

4.

Underrättelse enligt 25 § andra stycket andra meningen skall lämnas också till sådan fondkommissionär som med stöd av punkl 3 i övergångs­bestämmelserna till lagen (1991:000) om värdepappersrörelse driver rörel­se enligt fondkommissionslagen (1979:748).

23

9 Förslag till

Lagom ändring i sekretesslagen (1980:100)

Härigenom föreskrivs all 8 kap. 5 § sekretesslagen (1980:100)' skall ha följande lydelse.

Prop. 1990/91:142

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

8 kap.

5§=

Sekreless gäller i statlig myndig­hets verksamhet, som består i till­ståndsgivning eller tillsyn med av­seende på bank- och kreditväsen­det, fondbolag, fondkommissio-närs- och fondbörsväsendet eller försäkringsväsendet, för uppgift om

Sekretess gäller i statlig myndig­hels verksamhet, som består i till­ståndsgivning eller tillsyn med av­seende på bank- och kreditväsen­del, fondbolag, värdepappersinsti­tut, fondbörsväsendel eller försäk­ringsväsendet, för uppgift om

1.

affärs- eller driftförhållanden hos den som myndighetens verksamhet avser, om det kan antas alt han lider skada om uppgiften röjs,

2.

ekonomiska eller personliga förhållanden för annan, som har trätt i affärsförbindelse eller liknande förbindelse med den som myndighetens verksamhet avser.

Sekretess gäller vidare i statlig myndighets verksamhet, som be­slår i övervakning enligt insider­lagen (1990:1342), för sådan upp­gift om enskilds ekonomiska eller personliga förhållanden, vilken på begäran har lämnats av någon som är skyldig atl lämna uppgifter lill myndigheten. Rör uppgiften den uppgiftsskyldige gäller dock sekre­tess endast om denne kan antas lida skada eller men om uppgiften röjs och sekretess inte motverkar syftet med uppgiftsskyldigheten.

Sekretess gäller vidare i statlig myndighets verksamhet, som be­står i övervakning enligt lagen (1985:571) om värdepappersmark­naden och insiderlagen (1990: 1342), för sådan uppgift om en­skilds ekonomiska eller personliga förhållanden, vilken på begäran har lämnats av någon som är skyldig atl lämna uppgifter lill myndigheten. Rör uppgiften den uppgiftsskyldige gäfler dock sekretess endasl om denne kan antas lida skada eller men om uppgiften röjs och sekre­tess inle motverkar syftel med upp­giftsskyldigheten.

Sekreless gäller, i den mån riksdagen har godkänt avtal härom med främmande stal eller mellanfolklig organisation, hos myndighet i verksam­het som avses i första och andra styckel för sådan uppgift om affärs- eller driftförhållanden och ekonomiska eller personliga förhållanden som myn­digheten erhållit enligt avtalet. Föreskrifterna i 14 kap. 1 3 §§ får inte i fråga om denna sekretess tillämpas i slrid med avtalet.

Regeringen kan för särskill fall förordna om undantag från sekretessen enligt första slyckel 1, om den finner det vara av vikl all uppgiften lämnas.

I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högsl tjugo år.

' Lagen omtryckt 1989:713.  Senaste lydelse 1990:1345.

24

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1991.

Prop. 1990/91:142

2.   Vad som i 8 kap. 5 § sägs om värdepappersinstitut skall också gälla

sådan fondkommissionär som med stöd av punkt 3 i övergångsbestämmel­

serna till lagen (1991:000) om värdepappersrörelse driver rörelse enligt

fondkommissionslagen (1979:748).

25

10 Förslag till

Prop. 1990/91:142

Lag om ändring i hemförsäljningslagen (1981:1361)

Härigenom föreskrivs alt 1 § hemförsäljningslagen (1981:1361) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Denna lag tillämpas då näringsidkare vid hembesök eller vid telefon­samtal som utgör led i telefonförsäljning yrkesmässigt säljer lös egendom till konsumenter för huvudsakligen enskilt bruk. Hembesök föreligger då näringsidkaren söker upp konsumenten i dennes bostad eller på någon annan plats där konsumenten inte endasl för stunden befinner sig.

Lagen tillämpas också då näringsidkare, under de förutsättningar som anges i första stycket, mot ersättning åtager sig atl utföra fortlöpande tjänster i form av underhåll eller lillsyn av egendom, undervisning eller liknande.

Lagen tillämpas dock ej, om det

Lagen tillämpas dock ej, om det

pris som konsumenten sammanlagt

pris som konsumenten sammanlagt

skall betala understiger 300 kr.

skall belala understiger 300 kr.

Lagen lillämpas inte heller vid för-

Lagen tillämpas inte heller vid för­

säljning av livsmedel eller av fond-

säljning av livsmedel eller av finan­

papper som avses i lagen

siella instrument som avses i lagen

(1985:571) om värdepappersmark-

(1991:000) om handel medfinansi-

naden.

ella instrument.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1991

Senaste lydelse 1987:492.

26

11  Förslag till

Prop. 1990/91:142

Lagom ändring i lagen (1982:617) om utländska förvärv av svenska företag m. m.

Härigenom föreskrivs atl 14 b § lagen (1982:617) om utländska förvärv av svenska företag m. m.' skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

14b§ Trols beslämmelserna i denna lag får sådan egendom som sägs i 14 a § förvärvas av

1.

en svensk bank och ell ul-

1. en svensk bank och etl ut­ländskt bankföretag genom filial

ländskt bankförelag genom filial här i landel, i den ulslräckning

här i landet, i den ulslräckning förvärvet får ske enligt 2 kap. 7 och

förvärvet får ske enligt 2 kap. 8 § 8§ bankrörelselagen (1987:617),

bankrörelselagen (1987:617), och och

2.

elt fondkommissionsbolag,   i

2. ett värdepappersinstitut, i den den utsträckning förvärvet får ske

utsträckning förvärvet får ske enligt enligt 13 §, 15 § första stycket 4 och

4 kap. lagen (1991:000) om värde-tredje stycket samt  16 och  17 §§

pappersrörelse, fondkommissionslagen (1979:748).

1. Denna lag träder i krafl den Ijuli 1991.

2.   Äldre föreskrifter i 14 b § skall fortfarande gälla för bankinstitut och

fondkommissionsbolag som med slöd av punkt 3 i övergångsbestämmel­

serna till lagen (1991:000) om värdepappersrörelse driver rörelse enligt

fondkommissionslagen (1979:748).

Lagen omtryckt 1990:1418.

27

12 Förslag till

Prop. 1990/91:142

Lag om ändring i försäkringsrörelselagen (1982:713)

Härigenom föreskrivs i fråga om försäkringsrörelselagen (1982:713)' dels att i 3 kap. 10 och 11 §§ samt 4 kap. 6 a och 19 §§ ordel "fondkom­missionär" i olika böjningsformer skall bytas ul mot "värdepappersinsti­tut" i molsvarande form,

dels all i 4 kap. I § orden "lagen (1985:571) om värdepappersmarkna­den" skall bytas ut mot "insiderlagen (1990:1342)".

1.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1991.

2.

Vad som i den nya lydelsen av 3 kap. 10 och 11 §§ samt 4 kap. 6 a och 19 §§ sägs om värdepappersinstitut skall också gälla sådan fondkommis­sionär som med stöd av punkt 3 i övergångsbestämmelserna till lagen (1991:000) om värdepappersrörelse driver rörelse enligt fondkommis­sionslagen (1979:748).

' Senaste lydelse av 3 kap. 10 §1989:832

3

kap. Il § 1990:1296

4

kap. i § 1987:466 4kap. 6a§ 1990:1296

4 kap. 19 §1989:832.

28

13 Förslag till

Prop. 1990/91:142

Lagom ändring i lagen (1983:890) om allemanssparande

Härigenom föreskrivs att i 15 § lagen (1983:890) om allemanssparande ordel "fondkommissionär" skall bytas ut mot "värdepappersinstitut".

1. Denna lag träder i kraft den Ijuli 1991.

2.   Vad som i den nya lydelsen av 15 § sägs om värdepappersinstitut

skall också gälla sådan fondkommissionär som med stöd av punkt 3 i

övergångsbestämmelserna till lagen (1991:000) om värdepappersrörelse

driver rörelse enligt fondkommissionslagen (1979:748).

Senaste lydelse av 15 § 1989:989.

29

14 Förslag till

Prop. 1990/91:142

Lagom ändring i lagen (1983:1053) om skatt på omsättning av vissa värdepapper

Härigenom föreskrivs att 4, 5, 13 och 14 §§ lagen (1983:1053) om skatt på omsättning av vissa värdepapper' skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4f

Ell köp skall anses innefalla ell säljled och ett köpled och ett byte dubbla sälj-och köpled. För en omsättning skall skatt betalas såväl i säljledel som i köpledet.

När en fondkommissionär för egen räkning omsätter värdepapper som avses i 1 § utgår inle skatt för hans led.

När ett värdepappersinstitut med stöd av 4 kap. lagen (1991:000) om värdepappersrörelse för egen räk­ning omsätter värdepapper som av­ses i 1 § utgår inte skatt för dess led.

H'

Skaltskyldig är fondkommis­sionär som sluter avtal om omsätt­ning av värdepapper som avses i 1 § eller medverkar lill ell sådant avtal. Om den för vars räkning kommis-sionären medverkar inle är bosatt i Sverige skall skatt inte erläggas för hans led när omsättningen avser ut­ländska värdepapper.

Vid omsättning där fondkommis­sionär inle medverkar är den skatt­skyldig som är bosatt i Sverige och som under ett halvt kalenderår om­sätter värdepapper som avses i 1 § lill eU värde av minsl 500000 kro­nor.

Skallskyldig är värdepappersin­stitut som sluter avtal om omsätt­ning av värdepapper som avses i 1 § eller medverkar till ett sådant avtal. Om den för vars räkning institutet medverkar inte är bosatt i Sverige skall skall inle erläggas för hans led när omsättningen avser utländska värdepapper.

Vid omsättning där värdepap­persinstitut inte medverkar är den skallskyldig som är bosalt i Sverige och som under ell halvt kalenderår omsätter värdepapper som avses i 1 § till eU värde av minst 500000 kronor.

Vid bedömning av omsättningens storlek under ett kalenderhalvår skall vederlag eller del av sådanl vederlag som avses i 12 § hänföras till del kalenderhalvår under vilkel avslut skett.

13§

Skattskyldiga skall anmäla sig till beskattningsmyndigheten för re­gistrering. Den som godkänns som fondkommissionär skall anmäla sig innan verksamhelen påbörjas. Andra skallskyldiga skall anmäla sig när den omsättning som enligt 5 § andra och Iredje slyckena skall

' Lagen omtryckt 1988:781. - Senaste lydelse 1990:112. ' Senaste lydelse 1990:1155.

Skattskyldiga skall anmäla sig lill beskattningsmyndighelen för re­gistrering. Den som får tillstånd all driva värdepappersrörelse skall an­mäla sig innan verksamheten på­börjas. Andra skallskyldiga skall anmäla sig när den omsättning som enligt 5 § andra och Iredje slyckena

30

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:142

hänföras till ell halvt kalenderår     skall hänföras till elt halvt kalen-

har uppgått till 500000 kronor.

derår har uppgått till 500000 kro-

nor.

14§ Den som är skaltskyldig skall lämna deklaration för bestämda redovis­ningsperioder.

Redovisningsperioden är kålen-

Redovisningsperioden är kalen­

dermånad för fondkommissionärer

dermånad för värdepappersinstitut

och halvt kalenderår för övriga

och halvt kalenderår, för övriga

skattskyldiga.

skattskyldiga.

1.

Denna lag träder i kraft den Ijuli 1991.

2.

Äldre föreskrifter i 4 § gäller fortfarande för sådan fondkommis­sionär som med stöd av punkl 3 i övergångsbestämmelserna lill lagen (1991:000) om värdepappersrörelse driver rörelse enligt fondkommis­sionslagen (1979:748).

3.

Vad som i 5 och 14 §§ sägs om värdepappersinstitut skall också gälla sådan fondkommissionär som med slöd av punkl 3 i övergångsbestämmel­serna till lagen (1991:000) om värdepappersrörelse driver rörelse enligt fondkommissionslagen (1979:748).

31

15  Förslag till

Prop. 1990/91: 142

Lagom ändring i lagen (1983:1092) med reglemente för allmänna pensionsfonden

Härigenom föreskrivs att i 12 § lagen (1983:1092) med reglemente för allmänna pensionsfonden' orden "svenska fondkommissionsbolag" skall bytas ul mot "värdepappersbolag".

1. Denna lag Iräder i kraft den 1 juli 1991.

2.   Vad som i 12 § sägs om värdepappersbolag skall också gälla sådant

svenskl fondkommissionsbolag som med slöd av punkl 3 i övergångsbe­

slämmelsema till lagen (1991:000) om värdepappersrörelse driver rörelse

enligt fondkommissionslagen (1979:748).

' Senaste lydelse av 12 § 1989:1038.

32

16 Förslag till

Prop. 1990/91:142

Lag om ändring i lagen (1985:277) om vissa bulvanförhållanden

Härigenom föreskrivs all i 3 § lagen (1985:277) om vissa bulvanförhål­landen ordet "fondkommissionär" skaU bytas ut mot "värdepappersinsti­tut".

1.

Denna lag träder i kraft den I juli 1991.

2.

Vad som i 3 § sägs om värdepappersinstitut skall också gälla sådan fondkommissionär som med stöd av punkt 3 i övergångsbestämmelserna till lagen (1991:000) om värdepappersrörelse driver rörelse enligt fond­kommissionslagen (1979:748).

33

3   Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 142

17 Förslag till

Prop. 1990/91:142

Lag om ändring i lagen (1987:464) om vissa riktade emissioner i aktiemarknadsbolag, m. m.

Härigenom föreskrivs alt i 1 § lagen (1987:464) om vissa riktade emis­sioner i aktiemarknadsbolag, m.m. orden "lagen (1985:571) om värde­pappersmarknaden" skall bytas ut mol "insiderlagen (1990:1342)".

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1991.

34

18 Förslag till

Prop. 1990/91:142

Lag om ändring i bankrörelselagen (1987:617)

Härigenom föreskrivs i fråga om bankrörelselagen (1987:617)' dels att 2 kap. 7 § skall upphöra att gälla, dels att 2 kap. 1 § skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

1§ En bank får bedriva in- och utlåning av pengar samt, med den inskränk­ning som följer av 2 §, driva annan verksamhet som har samband därmed. Att en lokal föreningsbanks rätt att bedriva inlåning är begränsad följer av 1 kap. 5 § föreningsbankslagen (1987:620).

I fondkommissionslagen  (1979:

I lagen (1991:000) om värdepap-

748) finns bestämmelser om rätl

persrörelse finns bestämmelser om

för bank att  driva fondkommis-

rätl för bahk alt driva värdepap-

sionsrörelse.

persrörelse.

1.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1991.

2.

För banker som inte har fått lillslånd enligt 1 kap. 3 § 5 lagen (1991:000) om värdepappersrörelse gäller föreskrifterna i 2 kap. 7 § första och andra styckena lill ulgången av år 1992 eller, om ansökan om sådanl tillstånd då har getts in, till dess atl ansökan har prövats slutligt.

3.

Föreskrifterna i 2 kap. 7 § tredje styckel gäller fortfarande för banker som med slöd av punkt 3 i övergångsbestämmelserna till lagen (1991:000) om värdepappersrörelse driver rörelse enligt fondkommissionslagen (1979:748).

' Senaste lydelse av 2 kap. 7 § 1990:821.

35

19 Förslag till

Prop. 1990/91:142

Lagom ändring i bankaktiebolagslagen (1987:618)

Härigenom föreskrivs i fråga om bankaktiebolagslagen (1987:618)'

dels att i 4 kap. I § och 5 kap. 1 § orden "lagen (1985:571) om värdepap­persmarknaden" skall bytas ul mol "insiderlagen (1990:1342)",

dels att i 3 kap. 11 och 12 §§ saml 4 kap. 4 a § ordel "fondkommis­sionär" i olika böjningsformer skall bytas ut mol "värdepappersinstitut" i motsvarande form,

dels atl i 4 kap. 18 § orden "en fondkommissionär" skall bytas ul mot "ett värdepappersinstitut",

dels att 6 kap. 9 § och 7 kap. 9 § skall ha följande lydelse. .

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6        kap.

9§

Ett bankaktiebolag får inte förvärva eller som pant la emol egna aktier. Ell dotterföretag får inte heller förvärva eller som pant ta emol aktier i moderbolaget. Avtal i strid mot detta förbud är ogiltiga.

Har ett bankaktiebolag tillstånd att driva fondkommissionsrörelse, får bolaget utan hinder av första stycket förvärva egna aktier för all underlätta sådan rörelse. Anskaff­ningsvärdet av det sammanlagda in­nehavet av egna aktier får inte vid någol lillfälle överstiga ett belopp som svarar mol tre procent av det för bolaget högsta tillåtna värdet enligt 16 § första stycket fondkommis­sionslagen (1979:748).

Lämnas aktier som säkerhel för kredit och ingår som en mindre del bland dessa aktier även aktier i bankaktiebolaget, utgör första stycket inte hinder för bolaget att som pant ta emot även de egna aktierna. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, bankinspektionen utfärdar närmare föreskrifter om vilka begränsningar som i della fall skall gälla.

7          kap.

9§ Verkslällande direktör eller annan delegal som är anställd i banken får inte vara styrelseledamot i sådana förelag vars huvudsakliga verksamhel beslår i all förvalla eller driva handel med aktier eller som driver emis­sionsrörelse. I andra förelag får de vara styrelseledamöter, om bankaktie­bolagets styrelse i varje särskilt fall ger sitt tillstånd. Den som tillståndet avser får inle delta i styrelsens beslut i frågan.

' Senaste lydelse av 3 kap. 

II

§ 1990:1307

3

kap. 12§ 1990:1297 4kap. 4a§ 1990:-"-

4

kap. 18 § 1989:833

5

kap. 1§ 1989:-"-.

36

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:142

Första stycket gäller inle för så­danl företag som ingår i samma koncern som banken.

1. Denna lag Iräder i kraft den Ijuli 1991.

2.

Vad som i 3 kap. 11 och 12 §§ samt 4 kap. 4 a och 18 §§ sägs om värdepappersinstitut skall också gälla sådan fondkommissionär som med stöd av punkt 3 i övergångsbestämmelserna till lagen (1991:000) om värdepappersrörelse driver rörelse enligt fondkommissionslagen (1979:748).

3.

Äldre föreskrifter i 6 kap. 9 § gäfler fortfarande för bankaktiebolag som med stöd av punkt 3 i övergångsbestämmelserna till lagen (1991:000) om värdepappersrörelse driver rörelse enligt fondkommissionslagen (1979:748).

37

20 Förslag till

Prop. 1990/91:142

Lag om ändring i sparbankslagen (1987:619)

Härigenom föreskrivs atl 3 kap. 8 § sparbankslagen (1987:619) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 kap. 8§ Verkslällande direktör eller annan delegat som är anställd i sparbanken får inte vara styrelseledamot i sådana förelag vars huvudsakliga verksam­hel beslår i all förvaUa eller driva handel med aktier eller som driver emissionsrörelse. I andra företag får de vara styrelseledamöter, om spar­bankens styrelse i varje särskilt fall ger sitt tillstånd. Den som tillståndet avser får inte delta i styrelsens beslul i frågan.

Första stycket gäller inte för så­dant företag som ingår i samma koncern som banken.

Denna lag Iräder i krafl den 1 juli 1991.

38

21  Förslag till

Prop. 1990/91:142

Lagom ändring i föreningsbankslagen (1987:620)

Härigenom föreskrivs atl 6 kap. 8§ föreningsbankslagen (1987:620) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6 kap. 8§ Verkslällande direktör eller annan delegal som är anställd i en förenings­bank får inte vara styrelseledamot i sådana företag vars huvudsakliga verksamhet består i atl förvalta eller driva handel med aktier eller som driver emissionsrörelse. I andra företag får de vara styrelseledamöter, om föreningsbankens slyrelse i varje särskill fall ger sitt tillstånd. Den som tiflslåndet avser får inle della i styrelsens beslul i frågan.

Första stycket gäller inte för så­dant företag som ingår i samma koncern som banken.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1991.

39

22 Förslag till

Prop. 1990/91:142

Lagom ändring i konkurslagen (1987:672)

Härigenom föreskrivs atl i 8 kap. 7 och 10 §§ konkurslagen (1987:672)' ordet "fondkommissionär" skall bytas ut mot "värdepappersinstitut".

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1991.

2.   Vad som i 8 kap. 7 och 10 §§ sägs om värdepappersinstitut skall också

gälla sådan fondkommissionär som med stöd av punkt 3 i övergångsbe­

stämmelserna lill lagen (1991:000) om värdepappersrörelse driver rörelse

enligt fondkommissionslagen (1979:748).

' Senaste lydelse av 8 kap. 7 § 1989:1084.

40

23 Förslag till

Prop. 1990/91:142

Lag om ändring i lagen (1987:813) om homosexuella sambor

Härigenom föreskrivs all lagen (1987:813) om homosexuella sambor' skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Om två personer bor tillsammans i ett homosexuellt förhållande, skall vad som gäller i fråga om sambor enligt följande lagar och bestämmelser tillämpas även på de homosexuella samborna:

1.

lagen (1987:232) om sambors gemensamma hem,

2.

ärvdabalken,

3.

jordabalken,

4.

10 kap. 9 § rättegångsbalken,

5.

4 kap. 19 § första stycket utsökningsbalken,

6.

19 § första slyckel, punkt 1 nionde stycket av anvisningarna tifl 31 § och punkl 3 a av anvisningarna till 33 § kommunalskattelagen (1928:370),

7.

lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt,

8.

6 § lagen (1946:807) om handläggning av domstolsärenden,

9.

bosladsrältslagen (1971:479),

10.

9 § räUshjälpslagen (1972:429),

11.

lagen (1981:131) om kallelse

11. lagen (1981:131) om kallelse på okända borgenärer, samt

pä okända borgenärer,

12.

5 kap. 18 § tredje styckel fas-

12. 5 kap. 18 § tredje stycket fas-lighetsbfldningslagen (1970:988).

tighelsbildningslagen    (1970:988),

samt

13.  10 §    insiderlagen     (1990: 1342).

Förutsätter dessa lagar eller bestämmelser att samborna skall vara ogif­ta, gäller del också de homosexuella samborna.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1991.

'Senaste lydelse 1990:1103.

41

24 Förslag till

Prop. 1990/91:142

Lag om ändring i lagen (1988:1385) om Sveriges riksbank

Härigenom föreskrivs alt 3§ lagen (1988:1385) om Sveriges riksbank skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3§' Med bankinslilul förslås i denna lag bankaktiebolag, sparbanker, centra­la föreningsbanker och utländska bankföreläg som fått regeringens till­stånd atl driva bankrörelse från filial här i landel.

Med kreditinstitut förslås bank-

Med kreditinstitut förslås bank­

inslilul, lokala föreningsbanker,

institut, lokala föreningsbanker,

kreditakliebolag, finansbolag, 7ö«J-

kredilakliebolag, finansbolag, vär-

kommissionsbolag, allmänna pen-

depappersinstitul, allmänna pen­

sionsfonden, försäkringsförelag

sionsfonden, försäkringsföretag

med svensk koncession, landshypo-

med svensk koncession, landshypo-

leks- och sladshypoleksinslitutio-

leks- och sladshypoteksinslilutio-

nerna samt Svenska skeppshypo-

nerna samt Svenska skeppshypo­

lekskassan.

tekskassan.

1.

Denna lag Iräder i krafl den 1 juli 1991.

2.

Vad som i 3 § sägs om värdepappersinstitut skall också gälla sådan fondkommissionär som med stöd av punkt 3 i övergångsbestämmelserna till lagen (1991:000) om värdepappersrörelse driver rörelse enligt fond­kommissionslagen (1979:748).

Senaste lydelse 1990:831.

42

25 Förslag till

Prop. 1990/91:142

Lag om ändring i lagen (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter'

dels all i 3 kap. 22, 27, 29 och 34 §§ ordel "fondkommissionär" i olika böjningsformer skall bytas ul mot "värdepappersinstitut" i motsvarande form,

dels att 3 kap. 33 § skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 kap.

33 §

Efter föreläggande av skallemyn-

Efter föreläggande av skallernyn-

dighelen skall den som har tillstånd

digheten skall den som har tillstånd

alt   driva fondkommissionsrörelse

att driva värdepappersrörelse läm-

enligt          fondkommissionslagen

na kontrolluppgift för namngiven

(1979:748) lämna kontrolluppgift

person.    Kontrolluppgiften    skafl

för namngiven person.  Kontroll-

avse sådana uppgifter ow avy/n/j

uppgiften skall avse sådana uppgif-

av finansiella instrument som las in

ter som enligt 19§ lagen (1985:57)

i avräkningsnota enligt 3 kap. 9§

om  värdepappersmarknaden skad

lagen (1991:000) om värdepappers-

tas in i avräkningsnota och som av-

rörelse,

ser avyttring av fondpapper enligt

4§ samma lag eller av optioner

som, utan att vara fondpapper, är

föremål för marknadsmässig om­

sättning.

Efter föreläggande av riksskatteverket skall kontrolluppgift enligt första styckel lämnas också i fråga om ej namngivna personer. Sådant föreläggan­de får efter riksskatteverkets bestämmande utfärdas av skallemyndigheten i det län där den uppgiflsskyldige har sitt säte eller driver verksamhel.

1.

Denna lag Iräder i kraft den 1 juli 1991.

2.

Vad som i 3 kap. 22, 27, 29 och 34 §§ sägs om värdepappersinstitut skall också gälla sådan fondkommissionär som med stöd av punkt 3 i övergångsbestämmelserna till lagen (1991:000) värdepappersrörelse driver rörelse enligt fondkommissionslagen (1979:748).

3.

Kontrolluppgift enligt 3 kap. 33 § i dess nya lydelse skall lämnas också av sådan fondkommissionär som med slöd av punkt 3 i övergångs­bestämmelserna till lagen (1991:000) om värdepappersrörelse driver rörel­se enligt fondkommissionslagen (1979:748)..

' Senaste lydelse av

3kap. 22 §1990:1424

3kap. 27§1990:-"-

3kap. 29§1990:752

3kap. 34§1990:-"-.

43

26 Förslag till

Prop. 1990/91:142

Lagom ändring i lagen (1990:655) om återföring av obeskattade reserver

Härigenom föreskrivs atl 1 och 6 §§ lagen (1990:655) om återföring av obeskattade reserver skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1

§

'

Etl företag som vid utgången av det beskattningsår som avslutals när­masl före den 1 mars 1991 har obeskattade reserver kan i den omfattning som anges i denna lag få uppskov med beskattningen vid återföringen av reserverna. Med företag avses i denna lag fysiska och juridiska personer med undantag för dödsbon som behandlas som handelsbolag.

Med obeskattade reserver avses resultatutjämningsfond, avsättning lill internvinslkonlo samt reserver i lager och pågående arbeten. Reserv i lager och pågående arbelen skall anses föreligga om tillgångarna vid inkomsttax­eringen har lagits upp till lägre värde än som skulle ha följt vid en tillämpning av 24 § kommunalskallelagen (1928:370).

Att särskilda regler gäller för

Atl särskilda regler gäller för

bankaktiebolag, sparbanker, för-

bankaktiebolag, sparbanker, för-,

eningsbanker, fondkommissionsbo-

eningsbanker, värdepappersbolag-

lag och kreditäktieholag framgär av

och kreditaktiebolag framgår av

6 §.

6 §.

6

§

För bankaktiebolag, sparbanker.        För bankaktiebolag, sparbanker,

föreningsbanker, finansbolag, yö«ä?-     föreningsbanker, finansbolag, kre-

kommissionsbolag och kreditaklie-     ditaktiebolag och sådana värdepap-

bolag gäller i stället för vad som     persbolag som skall uppfylla kapi-   .

anges i 4 och 5 §§ följande.

lalkrav   enligt   5   kap.   1 §  lagen

(1991:000) om värdepappersrörelse gäller i stället för vad som anges i 4 och 5 §§ följande.

Hela uppskovsbeloppet skall tas upp till beskallning vid 1992 års taxering eller, om företagel på grund av förlängt räkenskapsår inte skall taxeras detta år, vid 1993 års taxering. Vid lillämpning av uppbördslagens (1953:272) regler om debitering av preliminär och slutlig skall skall dock anses som om skallen på uppskovsbeloppet hänför sig med lika delar till de beskattningsår för vilka taxering sker åren 1992 - 1995. Taxeras inte företagel år 1992 skall anses som om skatten på uppskovsbe­loppel hänför sig med 50 procent lill del beskattningsår för vilket taxering sker år 1993 och med vardera 25 procent till de beskattningsår för vilka taxering sker åren 1994 och 1995. Vad nu sagls äger molsvarande tillämp­ning om taxering inte sker ell senare år under nämnda period.

Senaste lydelse 1990:1447.

44

1. Denna lag Iräder i kraft den 1 juli 1991.

Prop. 1990/91:142

2.   Vad som i 1 och 6 §§ sägs om värdepappersbolag skall också gälla

sådant fondkommissionsbolag som med stöd av punkt 3 i övergångsbe­

stämmelserna till lagen (1991:000) om värdepappersrörelse driver rörelse

enligt fondkommissionslagen (1979:748).

45

27 Förslag till

Prop. 1990/91:142

Lag om ändring i lagen (1990:750) om betalningar till och från utlandet m. m.

Härigenom föreskrivs att 1, 4, 8 och 9 §§ lagen (1990:750) om betalning­ar till och från utlandet m. m. skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1§

I denna lag avses med

betalning till utlandet: betalning direkt eller indirekt lill en utländsk juridisk person eller en fysisk person som inte är bosatt i Sverige;

betalning från utlandet: betalning direkt eller indirekt från en utländsk juridisk person eller en fysisk person som inte är bosatt i Sverige;

valutahandlare: auktoriserad valutahandlare enligt lagen (1988:1385) om Sveriges riksbank;

fondpapper: aktie, annat bevis om delaktighet i bolag, obligation, för­lagsbevis och annat skuldebrev av­sett för allmän omsättning samt an­del i aktiefond. Med fondpapper jämställs rättigheter och skyldighe­ter som anknyter till sådana fond­papper som nyss nämnls.

fondpapper: aktie och obligation samt sådana andra delägarrätter el­ler fordringsrätter som är utgivna för allmän omsättning, andel i vär­depappersfond och aktieägares räll gentemot den som för hans räkning förvarar aktiebrev i ett utländskt bo­lag (depåbevis). Med fondpapper jämställs rättigheter och skyldighe­ter som anknyter till sådana fond­papper som nyss nämnts.

4

§

En svensk juridisk person eller en fysisk person som är bosatt i Sveri­ge får köpa eller sälja fondpapper från respektive till en utländsk juri­disk person eller en fysisk person som inte är bosall i Sverige endast genom en valutahandlare som är fondkommissionär eller genom en av riksbanken särskilt godkänd fondkommissionär. Detsamma gäl­ler vid förvärv av svenska fondpap­per som vid emission utbjuds ge­nom en kommissionär i utlandet.

En svensk juridisk person eller en fysisk person som är bosatt i Sveri­ge får köpa eller sälja fondpapper från respektive till en utländsk juri­disk person eller en fysisk person som inte är bosatt i Sverige endast genom en valutahandlare som är värdepappersinstitut eller genom ett av riksbanken särskilt godkänt vär­depappersinstitut. Detsamma gäller vid förvärv av svenska fondpapper som vid emission utbjuds genom en kommissionär i utlandet.

8

§

Om en svensk juridisk person el­ler en fysisk person bosatt i Sverige förvärvar fondpapper som har emitlerats av en utländsk juridisk person efler en fysisk person som inte är bosatt i Sverige, skall dessa läggas i särskild depå hos valuta-handlare eller av riksbanken sär-

Om en svensk juridisk person el­ler en fysisk person bosatt i Sverige förvärvar fondpapper som har emitlerats av en utländsk juridisk person eller en fysisk person som inte är bosatt i Sverige, skall dessa läggas i särskild depå hos valuta-handlare eller av riksbanken sär-

46

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:142

skilt godkänd fondkommissionär. Om förvärvet har skell på del sätt som anges i 4 §, skall valutahandla­ren eller fondkommissionären se lill alt fondpapperen deponeras. Valu­tahandlaren eller fondkommissio­nären får i sin tur deponera fond­papperen i utlandet.

skilt godkänt värdepappersinstitut. Om förvärvet har skett på det sätt som anges i 4 §, skall valutahandla­ren eller värdepappersinstitutet se till att fondpapperen deponeras. Valutahandlaren eller värdepap­persinstitutet får i sin tur deponera fondpapperen i utlandet

Förvärvar en svensk juridisk person eller en fysisk person som är bosatt i Sverige svenska obligationer eller andra skuldebrev avsedda för allmän omsättning, skall dessa också deponeras enligt bestämmelserna i första styckel om emissionen av fondpapperen särskill riktats till utlandet.

Med att fondpapper läggs i depå hos valutahandlare eller fondkom­missionär jämställs i fråga om fondpapper i ett kontobaserat sy­slem all fondpapperen inte kan dis­poneras ulan valutahandlarens el­ler fondkommissionärens medver­kan.

- Med atl fondpapper läggs i depå hos valutahandlare eller värdepap­persinstitut jämställs i fråga om fondpapper i ett kontobaserat sy­stem alt fondpapperen inte kan dis­poneras ulan valulahandlarens el­ler värdepappersinstitutets medver­kan.

9§

Förvärvar en utländsk juridisk person eller en fysisk person som inte är bosatt i Sverige på svenska kronor lydande obligationer eller andra skuldebrev avsedda för all­män omsättning, skall dessa depo­neras hos en valutahandlare eller hos en av riksbanken särskilt god­känd fondkommissionär om emit-tenlen är svenska staten eller kre­dilinstilul enligt 2 § lagen (1974:922) om kreditpolitiska me­del. Om förvärvet har skett så som anges i 4 §, skall valutahandlaren eller fondkommissionären se till atl fondpapperen deponeras.

Förvärvar en utländsk juridisk person eller en fysisk person som inle är bosatt i Sverige på svenska kronor lydande obligationer eller andra skuldebrev avsedda för all­män omsättning, skall dessa depo­neras hos en valutahandlare eller hos ett av riksbanken särskilt god­känt värdepappersinstitut om emil-lenten är svenska staten eller kredi­tinstitut enligt 2 § lagen (1979:922) om kreditpolitiska medel. Om förvärvet har skett så som anges i 4 §, skall valutahandlaren eller vär­depappersinstitutet se till alt fond­papperen deponeras.

1.

Denna lag träder i kraft den I juli 1991.

2.

Vad som i 4, 8 och 9 §§ sägs om värdepappersinstitut skall också gälla sådan fondkommissionär som med slöd av punkl 3 i övergångsbestämmel­serna till lagen (1991:000) om värdepappersrörelse driver rörelse enligt fondkommissionslagen (1979:748).

47

28 Förslag till

Lag om ändring i insiderlagen (1990:1342)

Härigenom föreskrivs atl 1, 2, 7, 13 och 18 §§ insideriagen (1990:1342) skall ha följande lydelse.

Prop. 1990/91:142

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1§

Denna lag innehåller bestämmel­ser om förbud atl handla med fond­papper på värdepappersmarknaden saml om skyldighet atl anmäla in­nehav av fondpapper.

Handel med och förvaltning av fondpapper skall bedrivas så att all­mänhetens förtroende för värdepap­persmarknaden upprätthålls och en­skildas kapitalinsatser inte otillbör­ligen äventyras.

Denna lag innehåller bestämmel­ser om förbud atl handla med fond­papper på värdepappersmarknaden saml om skyldighet atl anmäla in­nehav av fondpapper.

I denna lag förstås med

1.   handel på värdepappersmark­

naden: handel på börs eller annan

organiserad marknadsplats eller ge­

nom mellanhand som yrkesmässigt

bedriver handel med fondpapper,

2.   fondpapper: aktie, annat bevis

om delaktighet i bolag, obligation,

förlagsbevis och liknande skuldebrev

avsett för allmän omsättning samt

andel i aktiefond.

3.

fondkommissionär: den som har lillslånd att driva fondkommis­sionsrörelse enligt fondkommis­sionslagen (1979:748),

4.

aktiemarknadsbolag: svenskl aktiebolag som utgivit aktier vilka är inregistrerade vid Stockholms fondbörs eller som trätt i ställel för utgivare av sådana aktier (börsbo­lag) eller svenskt aktiebolag som träffat avtal med fondkommis­sionär om att denne på begäran skall ange kurser på aktier i bolaget och till dessa kurser köpa och sälja aktier i bolaget (OTC-bolag),

5.   värdepapperscenlralen: Vär­

depapperscentralen VPC Aktiebo­

lag.

2

§

1.   handel på värdepappersmark­

naden: handel på börs eller annan

organiserad marknadsplats eller ge­

nom värdepappersinstitut,

2.   fondpapper: aktie och obliga­

tion samt sådana andra delägarrät­

ter eller fordringsrätter som är utgiv­

na för allmän omsättning, andel i

värdepappersfond och aktieägares

rätt gentemot den som för hans räk­

ning förvarar aktiebrev i etl ut­

ländskt bolag (depåbevis).

3.

aktiemarknadsbolag: svenskt aktiebolag som utgivil aktier vilka är inregistrerade vid Stockholms fondbörs eller som trätt i slällel för utgivare av sådana aktier (börsbo­lag) eller svenskt aktiebolag som träffat avtal med värdepappersinsti­tut om att detta pä begäran skall ange kurser på aktier i bolaget och till dessa kurser köpa och sälja ak­tier i bolaget (OTC-bolag),

4.

värdepapperscentralen: Vär­depapperscentralen VPC Aktiebo­lag.

48

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:142

Vad som föreskrivs om aktie skall också tillämpas på emissionsbevis, interimsbevis, optionsbevis, konvertibelt skuldebrev, skuldebrev förenat med optionsrätt till nyteckning, vinslandelsbevis, aktieoption och aktie­termin. Utfärdande av köpoption skall likställas med försäljning av de aktier optionen avser medan utfärdande av säljoption skall likställas med köp av aktierna.

Med fondpapper jämställs i denna lag ränteoption, räntetermin, index­option och indextermin.

Om fondpapper ägs av två eller flera med samäganderäll, skall en delägare vid tillämpningen av denna lag anses vara ägare till så många av fondpapperen som svarar mol hans lott i del samfällda innehavet.

7§ Utan hinder av 4 § får

1.

befattningshavare hos fond- 1. befattningshavare hos värde-kommissionär fullgöra köp- eller pappersinstilui fullgöra köp- eller säljorder i rörelsen,

säljorder i rörelsen,

2.

köp ske av annal än option eller termin då den icke offentliggjorda omständigheten är ägnad att sänka kursen eller försäljning ske av annat än option eller termin då omständigheten är ägnad att höja kursen,

3.

uppgifter fullgöras som åligger någon på grund av vad som föreskri­vits i lag eller annan författning,

4.

köp ske i fall som avses i 5 § I för den juridiska personens räkning av aktier i aktiebolaget,

5.

innehavare av option när optionens löplid går ut köpa efler sälja den underliggande tillgången eller sälja optionen,

6.

ulfärdare av option i samband med lösen sälja eller köpa den under­liggande tillgången som optionen avser,

7.

köpare och säljare av termin vid slutdag fullgöra avtalet.

13§ Anmälan enligt 9 § om aktieinnehav eller ändring i innehavet skall göras senast fjorton dagar efter det att

1.   aktie i bolaget inregistrerats

1. aktie i bolaget inregistrerats

vid Stockholms fondbörs eller så- vid Stockholms fondbörs eller så­

dant avtal som avses i 4 § första dant avtal som avses i 2 § första

stycket 3 lagen (1985:571) om vår- stycket 3 antecknats hos bankin-

depappersmarknaden     antecknats     speklionen,

hos bankinspektionen,

2.

insynsställning uppkommit enligt 8 § första styckel 1, 2, 4, 5 eller 7 eller den som avses med 8 § första styckel 3 eller 6 tagit emol underrättelse enligt Heller 15 §,

3.

den anmälningsskyldige förvärvat eller överlåtit aktier i bolaget eller annan ändring skell i aktieinnehavet, eller

4.

den anmälningsskyldige fåll vetskap om all närstående, som avses i 10 §, innehar, förvärvat eller överlåtit aktier i bolaget eller atl annan ändring skett i den närståendes aktieinnehav.

49

4   Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 142

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:142

18§ Om det finns anledning anta att en bestämmelse i 4 § överlrätts, har bankinspektionen rätt att få de uppgifter som den behöver för sin utred­ning från

1. den som det finns anledning anta har gjort överträdelsen,

2.

ett aktiebolag eller en juridisk person i övrigt vars fondpapper över­trädelsen gäller,

3.

den juridiska person som lämnai det offenlliga erbjudandet om aktie­förvärv,

4.

moderföretaget till del aktiebolag eller den juridiska person som avses i 2 eller 3,

5.

myndighet,

6.

fondkommissionär,

6. värdepappersinstitut,

7.

någon annan som köpt eller sålt fondpapper, om del finns anledning anta atl köpet eller försäljningen föranletls av otillåtet råd eller därmed jämförlig åtgärd som avses i 4 §.

Om det finns anledning anla att någon har överträtt andra bestämmelser i denna lag och är överträdelsen belagd med siraff, får inspektionen i utredningssyfte också infordra uppgifter av denne.

1.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1991.

2.

Vad som i 2, 7 och 18 §§ sägs om värdepappersinstitut skall också gälla sådan fondkommissionär som med stöd av punkt 3 i övergångsbe­stämmelserna till lagen (1991:000) om värdepappersrörelse driver rörelse enligt fondkommissionslagen (1979:748).

50

29 Förslag till

Prop. 1990/91:142

Lag om upphävande av kungörelsen den 19 maj 1939 (nr 208) med vissa bestämmelser angående försäljning av svenska statens premieobligationer

Härigenom föreskrivs att kungörelsen den 19 maj 1939 (nr 208) med vissa bestämmelser angående försäljning av svenska slalens premieobliga­tioner' skall upphöra att gälla.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1991.

Senaste lydelse 1952:559.

Finansdepartementet

Pp. 1990/91:142

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 14 mars 1991

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden S.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], R. Carisson,[REDACTED_EFTERNAMN], G.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om handel och tjänster på värdepappersmarknaden, m. m.

1 Inledning

År 1987 tillkallades med stöd av regeringens bemyndigande en kommitté, värdepappersmarknadskommittén, Fi 1987:11 (juslilierådel Staffan Vängby, riksdagsledamoten Birgitta[REDACTED_EFTERNAMN], riksdagsledamoten Arne[REDACTED_EFTERNAMN], dåvarande riksdagsledamoten Kjell A.[REDACTED_EFTERNAMN], riksdagsleda­moten Lennart[REDACTED_EFTERNAMN], riksdagsledamoten Per[REDACTED_EFTERNAMN] och dåva­rande riksdagsledamoten Olle Wästberg) för all göra en översyn av värde­pappersmarknaden. Kommitién skulle allsidigt belysa och överväga Stock­holms fondbörs slällning och organisation, normbildning och konlroll på värdepappersmarknaden, reglerna för börsverksamhet, fondkommissionä-rernas verksamhel, insiderhandel och fristående optionsrätter. Kommit­tén skulle också försöka göra en bedömning av vilka problem som kan uppstå i framtiden och om möjligt lämna förslag lill hur dessa skall lösas. I tilläggsdirektiv (Fi 1987:03) fick kommitién också Ifll uppgift atl dels -med anledning av Optionsutredningens (Fi 1987:01) då avlämnade betän­kande (SOU 1988:13) Handel med optioner och terminer lämna förslag till hur handeln med standardiserade optioner och terminer bör vara organiserad, dels ägna uppmärksamhet åt effekter av börsrasel i oktober 1987.

Kommittén avgav i oktober 1989 slutbetänkandet (SOU 1989:72) Vär­depappersmarknaden i framliden. Belänkandet har remissbehandlats. Kommitténs förslag Ifll ny insiderlagsliftning togs upp i prop. 1990/91:42 om insiderhandel. Proposilionen antogs av riksdagen (NU 15, rskr. 84). Insiderlagen (1990:1342) trädde i kraft den 1 februari 1991.1 detta ärende behandlas ytterligare delar av kommilléns belänkande, nämligen avsnitten om handelsregler för fondpapper och andra finansiella instrument (kap. 8) och fondkommissionärer och andra aktörer på värdepappersmarknaden (kap. 10).

Återstående avsnitt i betänkandet dvs. de om börs- och clearingorgani­

sationen (kap. 6), inregistrering av fondpapper och aktiehandeln vid

52

Stockholms fondbörs (kap. 7), grundläggande regler för aktiebolag med     Prop. 1990/91: 142 allmänt spridda aktier (kap. 9), börsetikens former och innehåll (kap. 13), sanklioner och disciplinnämnd (kap. 11), gränsöverskridande värdepap­pershandel (kap. 14) samt bankinspektionens resurser (kap. 15) kräver fortsatta överväganden. Jag avser alt senare återkomma till dessa frågor.

I det följande ges som en bakgrund en beskrivning av den svenska värdepappersmarknaden och den gällande lagstiftningen (avsnitt 2) samt den inlernationella utvecklingen, inklusive Europeiska gemenskapens di­rektiv och direktivförslag för värdepappersmarknaden (avsnitl 3). Däref­ter behandlas allmänna ulgångspunkter för lagstiftningen på värdepap­persmarknaden och värdepappersmarknadens funktion i samhällsekono­min samt motiven för en reglering av denna marknad (avsnitt 4). Härefter följer allmänmotiveringen för lagförslagen (avsnitt 5 och 6) och specialmo­tiveringen till dessa (avsnitt 9).

Till protokollet i detta ärende bör fogas dels en sammanfattning av kommitténs belänkande, i de delar som nu behandlas, som bilaga 1, dels kommilléns lagförslag i dessa delar som bilaga 2, dels en förteckning över   . remissinstanserna och en sammanställning av remissyttrandena som bila­ga 3.

Regeringen beslutade den 21 februari 1991 att inhämla lagrådels yttran­de över inom finansdepartementet upprättade förslag till

1.

lag om handel med finansiella instrument,

2.

lag om värdepappersrörelse,

3.

lag om ändring i kommunalskallelagen (1928:370),

4.

lagom ändring i lagen (1949:722) om panllånerörelse,

5.

lag om ändring i lagen (1968:555) om rätt för utlänning och utiändski företag atl idka näring här i riket,

6.

lag om ändring i lagen (1974:922) om kreditpolitiska medel,

7.

lagom ändring i aktiebolagslagen (1975:1385),

8.

lag om ändring i lagen (1979:749) om Stockholms fondbörs,

9.

lag om ändring i sekretesslagen (1980:100),

10.

lagom ändring i hemförsäljningslagen (1981:1361),

11.

lag om ändring i lagen (1982:617) om utländska förvärv av svenska företag m.m.,

12.

lagom ändring i försäkringsrörelselagen (1982:713),

13.

lag om ändring i lagen (1983:890) om allemanssparande,

14.

lagom ändring i lagen (1983:1053) om skall på omsättning av vissa värdepapper,

15.

lag om ändring i lagen (1983:1092) med reglemenle för allmänna pensionsfonden,

16.

lag om ändring i lagen (1985:277) om vissa bulvanförhåflanden,

17.

lag om ändring i lagen (1987:464) om vissa riktade emissioner i aktiemarknadsbolag, m. m.,

18.

lag om ändring i bankrörelselagen (1987:617),

19.

lag om ändring i bankaktiebolagslagen (1987:618),

20.

lagom ändring! sparbankslagen (1987:619),

21.

lag om ändring i föreningsbankslagen (1987:620),

22.

lag om ändring i konkurslagen (1987:672),

53

10.

lag om ändring i lagen (1987:813) om homosexuella sambor,

Prop. 1990/91: 142

11.

lag om ändring i lagen (1988:1385) om Sveriges riksbank,

12.

lagom ändring i lagen (1990:325) om självdeklaration och kontroll­uppgifter,

13.

lag om ändring i lagen (1990:655) om återföring av obeskattade reserver,

14.

lag om ändring i lagen (1990:750) om betalningar tifl och från utlandet m.m.,

15.

lag om ändring i insiderlagen (1990:1342),

16.

lag om upphävande av kungörelsen den 19 maj 1939 (nr 208) med vissa bestämmelser angående försäljning av svenska slatens premieobliga­tioner.

Lagrådet har den 8 mars 1991 lämnai lagförslagen utan erinran. Lagrådets yttrande bör fogas till prolokollel som bilaga 4.

Efter lagrådsgranskningen har jag vidtagit en ändring i förslagen till 3 kap. 4 och 5 §§ lag om värdepappersrörelse. Jag återkommer till den frågan i den allmänna motiveringen (avsnitl 6.3). Vidare föreslår jäg etl förtydligande i förslagen lill 3 kap. 6 § och 4 kap. 5 § lag om värdepappersrörelse som markerar att bestämmelserna utgör undantag från de generella förbuden i aktiebolagslagen och bankakliebolagslagen att förvärva och som pant motta egna aktier och aktier i moderbolag. Härutöver bör vissa redaktionella jämk­ningar göras i de remitterade lagförslagen.

2 Den svenska värdepappersmarknaden

2.1 Allmänt

En fungerande värdepappersmarknad är uppbyggd kring olika funktioner som alla är beroende av varandra. Genom informalion om värdepapperen och emittenterna får köpare och säljare underlag för sina investeringsbe­slut. Informationen kan spridas på många olika sätt, t. ex. på en marknads­plats där köpare och säljare är fysiskt närvarande eller genom etl elektro­niskt informationssystem. Själva avslutet vid en affär kan ske t. ex. på ett börsgolv eller i ett elektroniskt handelssystem. I båda fallen krävs regler om när avslut skall anses ha skett. Efter avslutet skafl betalning ske och leverans av värdepapperet äga rum. Såväl betalning som leverans kan ske genom fysiskt överlämnande av konianter resp. värdepapperet. Betalning kan också ske genom överföring mellan bankkonton och leveransen fullgö­ras genom registrering på köparens värdepapperskonlo i elt datoriserat värdepapperssystem.

Den svenska värdepappersmarknaden kan delas in i tre delmarknader nämligen aktiemarknaden, penning- och obligationsmarknaden och de-rivalmarknaden. Penning- och obligationsmarknaden utgör en del av kre­dilmarknaden. Den andra delen, som inte behandlas här, är kreditgivning i banksystemet. Den handel som sker på derivatmarknaden ulgör elt komplement till både aktiemarknaden och penning- och obligationsmark­naden. (Se vidare avsnitl 4.3)

Värdepappersmarknaden har under 1980-talel genomgålt en dramatisk

54

utveckling. Handel med aktier på Stockholms fondbörs har förekommit Prop. 1990/91:142 sedan lång tid tillbaka. Obligationer har emitlerats alltsedan 1800-lalet som ett alternativ tifl vanliga krediter i bank. Andrahandsmarknaden för obligationer vitaliserades i början av 1980-talet samtidigt som kreditmark­naden avreglerades. Ungefar samtidigl introducerades bankcertifikaten, vilkel var ett sätt för bankerna alt finansiera sig via ett instrument med kort löplid. Man brukar säga alt detta utgjorde början på penningmarkna­den. Handeln på penningmarknaden log fart i samband med introduk­tionen av statsskuldväxlar och riksobligationer åren 1982 resp. 1983. Handel med standardiserade köpoptioner i aktier påbörjades år 1985. vilket var starten för derivatmarknaden. Utvecklingslakten har varil hög även på de internationella värdepappersmarknaderna.

Den tekniska utvecklingen har haft mycket stor betydelse för samtliga värdepappersmarknader i världen. Modern data- och kommunikations­teknik har varit en förutsättning för utvecklingen av nya finansiefla instru­ment och nya handelssystem saml för internationaliseringen av värdepap­persmarknaderna. Den tekniska utvecklingen kommer även fortsättnings­vis att vara en viktig faktor för värdepappersmarknaden.

2.2 Aktiemarknaden

Vid 1980-taIeis början, dvs. när den nuvarande börs- och fondkommis-sionslagstiftningen trädde i kraft, var handeln vid Slockholms fondbörs relalivt obetydlig. Under 1980-talet har en markant förändring ägt rum. Årsomsättningen på börsen ökade från ca 8 miljarder kronor under år 1980 tifl 113 miljarder kronor år 1989 för aU under år 1990 sjunka tifl 93,5 miljarder kronor. Emissionsaktiviteten har under tioårsperioden 1981 90 uppgåu till närmare 60 miljarder kronor avseende nyemissioner och introduktioner av nya bolag. Vid slutet av år 1990 uppgick börsvärdel lill 525 miljarder kronor mol 44 miljarder vid utgången av år 1979.

Orsakerna till det kraftiga uppsvinget för den svenska aktiemarknaden står all finna i näringslivets allmänna expansion, ökad lillgång lill place-ringsvilligl kapital från pensionssparande, utlandet och den inhemska allmänheten saml slulligen en kraftig tillväxt av anlalel förmedlare på marknaden. Den mycket snabba utvecklingen av aktiemarknaden har under 1980-lalet lett till atl antalet fondkommissionsbolag ökat kraftigt, från 7 i slutet av år 1980 till 23 vid ulgången av år 1990.1 mitten av 1980-talet uppgick de samlade courtageinläkterna lill ca 700 milj. kr. per år. Åren 1989 och 1990 uppgick dessa intäkter till 1,9 resp. 1,7 miljarder kronor. Förutom den ökade aktiviteten på Stockholms fondbörs har till­komsten av nya finansiella instrument och möjligheten att frill handla med utländska aktier påverkal fondkommissionärernas intäkter.

55

Diagram I. Börsvärde och omsäRning 1980-1990

Mdr kr

800 T.................................................. 

Mdr kr

.. r 200

Prop. 1990/91:142

150

100

-50

198D

1985

1990

1-0

Källa: Stockholms fondbörs.

Anm.: Endast börsnoterade aktier. Löpande priser.

Modern datateknik togs relalivt tidigt i bruk i den svenska akliehandeln. Redan under år 1974 tog Stockholms fondbörs datorer i anspråk i liten skala. Handeln på Stockholms fondbörs sker numera i det datoriserade SAX-syslemel. De nordiska fondbörserna bedriver sedan oktober 1990 samarbele om spridning av börsinformalion i elt elektroniskt system, Nordquote. (Se avsnitl 2.5.)

Aktier i lio utländska förelag var i slutet åv år' 1990 föremål för handel på den svenska marknaden. Sex av dessa företag härrör från de andra nordiska länderna. Under år 1989 riktades också erbjudanden till den svenska allmänhelen all teckna aktier i vissa icke noterade utländska bolag sedan valularegleringen i början av året avskaffades i dessa delar.

2.3 Penning- och obligationsmarknaden

Svenska obligationer har i ålskifliga decennier varil inregistrerade på Stockholms fondbörs. All obligalionshandel sker emellertid sedan många år utanför börsen. Börsregistreringen motiveras främsl av att vissa stora obligationsplacerare enligt sina placeringsreglementen bara får investera i obligationer som är börsnoterade.

År 1980 introducerades bankcertifikaten. Någon större andrahands-marknad i just del instrumentet har emellertid aldrig uppkommit. En fungerande andrahandsmarknad utvecklades försl i och med stals-skuldsväxlarnas introduktion i juli 1982. Detta instrument var ett sätt för staten atl tillgodose sitt lånebehov. Till penningmarknadens uppkomst bidrog även atl en effekliv försäljningsorganisation började utvecklas. En annan viktig faktor för marknadens framväxt var det datorsystem för spridning av informalion om kurser och räntor på olika värdepapper som

56

under år 1981 introducerades av Reuters. Med liden har handeln i obliga­tioner och i kortfristiga räntebärande värdepapper smält samman till det som i dagligt tal brukar kallas penningmarknaden.

Handeln på penningmarknaden sker informellt genom telefonkontakter mellan banker, fondkommissionsbolag och ett fåtal större placerare. Infor­mation om marknadsläget sprids via bildskärmsterminaler. På dessa visas s. k. indikativa kurser, dvs. informalion ulan förpliktelse för avsändaren. Någon information om avslutskurser och omsatta volymer sprids ännu inte i dessa informationssystem. Omsätlningssiffror för penning- och obli­gationsmarknaden finns endast för statspapper fr.o.m. april 1987, vilka i och för sig dominerar handeln på den marknaden.

Prop. 1990/91:142

Diagram 2. Dagsoms

ä

ttning av statspapper

Mdr kr 40-

1987

I 11 I I I I I I t I I I I 

1988      1989

I I I I I I I I

1991

Källa: Sveriges riksbank

y4«m.; Månadsgenomsnitl, fr.o.m. april 1987 t.o.m. januari 1991.

Efter några års fallande omsättning har aktiviteten åter stigit under år 1990. Den dagliga omsällningen av statspapper som under år 1989 låg på i genomsnitt 6,5 miljarder kronor har under fjärde kvartalet 1990 stigit till ca 22 miljarder kronor.

57

Tabell 1. Den räntebärande värdepappersmarknaden

Prop. 1990/91:142

Miljarder kr.

Förändring 1989

under resp. år 1990

Ställning 90-12-31

Penningmarknadsinslrumenl

Statsskuldsväxlar Bankcertifikat Certifikat från

bostadsinstitut

företag

övriga

-10,0 3,1

18,5

19,6

4,6

68,0

-        1,5

27,4

-      8,0

 8,3

148,1 8,9

69,0

34,2 23,5

Summa

283,7

Obligalioner

Statsobligationer Bostadsobligationer

-11,5 90,6

-10,9 65,1

232,5 606,3

Summa

79,1

54,2

838,8

Källa: Riksbanken.

Anm.: Tabellen omfattar inte industri- och kommunobligationer.

Valuiaregleringens avveckling under år 1989 har medfört atl utländska placerare fått tillgång lill den svenska penning- och obligationsmarknaden. Under perioden juli 1989 - december 1990 har utlänningar investerat i räntebärande värdepapper emitterade i svenska kronor för ca 85 miljarder kronor. Regeringen upphävde den I januari 1990 förbudet mot all vid Slockholms fondbörs inregistrera utländska obligationslån m. m. som inle bjudits ut offentligt i Sverige av svensk bank.

Som ett led i statens upplåning har staten sedan lång tid tiUbaka emit­terat premieobligationer. Samtliga premieobligationslån noteras på Stock­holms fondbörs, där också en stor del av handeln sker. Omsättningen i premieobligationer på fondbörsen uppgick under år 1990 till 4,8 miljarder kronor. En stor del av handeln med premier sker utanför fondbörsen. Sedan år 1986 förekommer också en omfattande terminshandel i premie­obligationer utanför fondbörsen. Den handeln beräknas uppgå till om­kring 20 miljarder kronor per år. 1 syfte atl bl. a. få betryggande former för terminshandeln och en förbättrad prisbildning för denna tillåts sedan den 1 januari 1990 sådan handel även på Slockholms fondbörs.

2.4 Derivatmarknaden

I juni 1985 påbörjades handel med standardiserade aktieoptioner hos

dåvarande Stockholms Optionsmarknad OM Fondkommission AB, nu­

mera OM Stockholms Fondkommission AB (OM). Handeln har senare

utvidgats lill atl gälla såväl optioner som terminskontrakt avseende aktier,

aktieindex, räntebärande värdepapper och vissa valutor. Clearing av dessa

instrument sker inom OM och är helt datoriserad. En del av handeln sker

direkt i datorsystemet genom atl fondkommissionärer för sina kunders

räkning själva på sina terminaler lämnar köp- och säljorder. Den andra

delen sker genom telefonhandel där kunder genom fondkommissionärer

58

lämnar order lill OM. Under perioden januari-december 1990 omsattes     Prop. 1990/91:142

aktierelaterade derivalinslrument för totalt 11,7 miljarder kronor. Det

underliggande värdet uppgår emellertid tifl belydligt högre belopp. Om

man mäter det underliggande värdet uppgick omsällningen år 1990 av

aktieindexoplioner lill ca 300 miljarder kronor och av aktieoptioner lill ca

40 miljarder kronor. Som jämförelse omsattes under samma år aktier på

Stockholms fondbörs för 93,5 miljarder kronor. Handeln i ränlerelaterade

derivalinslrument har succesivl ökat under år 1990 efler avskaffandet av

omsättningsskatten detta år. Under december 1990 omsattes ränteop-

lioner till ett värde av 102 milj. kr., räknat på den premie som erläggs vid

en affär. Av den totala dagsomsältningen av statspapper, som samma år

uppgick lill i genomsnitt ca 22 miljarder kronor per dag, utgör numera

terminshandeln ca 30 40%.

OM har flera inlressebolag utomlands som är godkända options- och terminsbörser. Etl helägt dotterbolag, OM London[REDACTED_EFTERNAMN], har etablerat en i London auktoriserad marknadsplats (Recognized Inveslment Exchange) för handel och clearing av optioner och terminer. Denna marknadsplats är länkad lill den handel som sker i Sverige och därigenom erhålls i princip en gemensam marknad för London och Slockholm.

Av belydelse för den framlida utvecklingen för options- och terminshan­deln i Sverige är riksbankens beslut all fr.o.m. den 1 juli 1989 upphäva alla återstående valulareslriklioner. Härigenom får förelag och privatper­soner i Sverige fritt bl. a. göra termins- och optionsaffärer i utländsk valuta inom landel och ut- och införa alla slag av värdepapper.

2.5 Datorisering på värdepappersmarknaden

De tekniska framstegen, utvecklingen av nya finansiella instrument och internationaliseringen hänger samman. De möjligheter till ökad aktivilet över gränserna som dalatekniken skapar, leder till nya krav på tekniska lösningar. På motsvarande sätt sker t. ex. utvecklingen av nya finansiella instrument i ett samspel mellan nya behov bland placerare och emittenler på värdepappersmarknaden och nya tekniska möjligheter. Här skall redo­visas de större tekniska framstegen som har gjorts under senare tid och som har fått avgörande betydelse för den svenska värdepappersmarkna­dens utveckling.

SAX (Stockholm Automated Exchange) är elt automatiskt handelssy­

stem som Stockholms fondbörs introducerade under år 1990. Genom

införandet av SAX har börsen blivit en datoriserad marknadsplats. Börs­

ombuden kan med sina datorer (arbetsstationer) delta i handeln från

valfri geografisk plats. Via sina datorer kan de registrera köp- och säljor­

der, inrapportera affärer som genomförts utanför SAX-systemet och ta del

av information från marknaden. Informationen presenteras såväl detalje­

rat i form av orderböcker som mer överskådligt i form av marknadssam-

manfatlningar. 1 SAX finns även funktioner som medger handel med små

poster av värdepapper. Handeln i SAX styrs av ett regelverk som syftar lill

genomlysning, koncentration och likabehandling. Affärer i SAX rapporte­

ras omedelbart såväl till börsmedlemmarna som till allmänheten.

59

Alla affärer av normal omfattning skall ulföras genom SAX orderbok. Prop. 1990/91:142 Slörre order kan ulföras utanför SAX och därefter inrapporteras till SAX under förutsättning att priset ligger inom rådande köp- och säljkurs, den s. k. spreaden, i orderboken. Mycket stora affärer får genomföras till priser som ligger utanför spreaden. Alla affärer som görs utanför SAX under börsens öppethållande skall inrapporteras inom fem minuter från avslutet. Övriga affärer skall efteranmälas senast nästföljande morgon.

5'/X(Stockholm Information Exchange) är Slockholms fondbörs externa informationssystem som distribuerar finansiefl information till i första hand aktörer på den svenska finansmarknaden. Ur systemet erhålls ögon­blicklig information från bl.a. olika marknadsplatser världen över och nyhetsbyråer. Abonnenter kan la emot, bevaka och bearbeta mottagen information i samma persondatorer som används för andra syften, t. ex. ordbehandling.

Nordquote är ett elektroniskt system för spridning av börsinformalion i Norden. Genom alt knyta samman de nordiska börsernas (med undanlag för Island ännu så länge) nationella informationssystem har de fyra börser­na tagit etl första steg mot möjlighelen all skapa en nordisk värdepappers­marknad. Information från Nordquote finns också att tillgå för mottagare utanför Norden. Norden kommer därigenom atl för utländska aktörer för första gången framstå som en marknad. Informationen kan tas emot via satellit eller via det fasta telenätet.

VP-systemel är etl kontobaserat värdepapperssystem. Systemet lilläm­pas sedan den 1 januari 1991 fulll ul på aktier, obligalioner, m.m. som emitlerats av bolag som är registrerade i Värdepapperscentralen VPC AB (VPC). Dessa värdepapper är registrerade på ett s. k. VP-konto hos VPC. Banker och fondkommissionsbolag kan auktoriseras av bankinspektionen som kontoförande institut (Kl) och fungerar som ombud för ägaren av värdepapper. Ägaren kan själv välja det Kl som skall genomföra registre­ringar på kontot, t. ex. köp, försäljning och pantsättning. På samma säll som lidigare kan en värdepappersägare välja mellan all ha egel VP-konto hos VPC eller vara förvaltaregistrerad hos en fondkommissionär.

Nordex är en datoriserad marknadsplats i London för professionella aktörer som handlar med aktier i bolag från Danmark, Finland, Norge och Sverige. 1 Nordex registrerar kunden själv sin köp- eller säljorder via en dataterminal och avsluten sker automatiskt.

Reuters, som är ett brittiskt informationsföretag, sprider främst finansi­ella nyheter och värdepappersnoleringar till professionella mottagare via ett nät av ca 168000 dataterminaler i världen. Härigenom får mottagaren tillgång till ögonblicklig information om handeln i praktiskt taget alla noterade värdepapper från ca 150 marknadsplatser och OTC-marknader i hela världen.

Reuters verksamhet baseras huvudsakligen på handeln i olika valutor

och i räntebärande värdepapper. I Sverige har Reuters sedan år 1981

förmedlat indikativa köp- och säljkurser till ledning för den telefonhandel

som sker i räntebärande värdepapper. För vissa icke börsnoterade aktier

och för vissa ej standardiserade aktieoptioner lämnas också kursiippgifler i

Reuters informationssystem.

60

PMC är ett clearingsyslem som är avsett för leveranser, likvider och Prop. 1990/91:142 säkerheter i samband med överlåtelser av värdepapper på penning- och obligationsmarknaden. Den höga omsättningen av räntebärande värde­papper under senare år har medfört att en rad administrativa och prak­tiska företeelser av marknadens aktörer upplevs som problem och risker. För att eliminera dessa problem har marknadens parter enats om att bilda bolaget PenningmarknadsCenlralen PmC AB. Tanken är alt clearingen i PMC skall erbjuda sina medlemmar, vilka också är aktieägare i bolaget PMC, ett kontobaserat värdepapperssyslem för registrering av räntebäran­de värdepapper. Genom systemet möjliggörs utväxling av likvid mot leve­rans vid omsättning av berörda värdepapper. Regeringen har till riksdagen överlämnat förslag till lagsliftning om kontobaserat penningmarknadssy­stem (prop. 1990/91:106).

PMl (penningmarknadsinformalion) är ett elektroniskt informations-syslem för den svenska penningmarknaden som startades år 1988. Verksam­heten bedrivs av PMI AB som ägs av bl.a. riksbanken, svenska banker. Svenska Fondhandlareföreningen och fondkommissionsbolag. Informa­tion från PMC om avslutskurser och omsatta volymer för berörda värde­papper är tänkt all förmedlas av PMI. De närmare formerna för delta har ännu inte fastslällls.

OM skapade år 1985 ett syslem för integrerad elektronisk handel och clearing med derivatinstrument. Detta syslem förekommer nu för börs-och clearingverksamhet i fem andra länder.

2.6 Internationalisering

Ett 20-tal svenska förelags aktier är nu föremål för notering på en eller flera utländska marknader. Den utlandsägda andelen av den totala aktiestocken i de svenska börsföretagen var vid ingången av år 1989 6,5%, vilket motsvarade etl marknadsvärde på 48 miljarder kronor. Två svenska före­tag, AGA och Volvo, noteras i såväl Stockholm, övriga Europa, New York som Tokyo och är därmed i princip föremål för handel dygnet runt.

Utländska placerare svarade under femårsperioden 1983 87 för ca 10% av aktieomsätlningen på Stockholmsbörsen. Under åren 1980 86 nettoköpte utländska placerare svenska aktier för 16,2 miljarder kronor. Däremot nettosålde de aktier för 7,5 miljarder kronor under åren 1987 90. Till detta kommer omsättningen av svenska aktier på utländska mark­nadsplatser. Den största handeln i utlandet med svenska aktier sker på Londonbörsen. Vid utgången av år 1990 var aktier i 17 svenska bolag noterade på Londonbörsen som det året svarade för 60% av omsättningen för de fria aktierna i dessa bolag och 36% av den totala aktieomsättningen (dvs. med de bundna aktierna inräknade).

Svenska placerares affärer i utländska aktier har ökat kraftigt sedan valularegleringen avskaffades, från 3,1 miljarder kronor år 1988 tifl 27,9 miljarder kronor år 1989. Under år 1990 var intresset fortsatt slort och utländska aktier köptes för 19,8 miljarder kronor.

En ny typ av utländsk aktiehandel av betydelse för den svenska markna­

den introducerades i augusti 1989 i och med igångsättandet av den datori-

61

serade marknadsplatsen Nordex i London. Denna datoriserade handel tar Prop. 1990/91:142 sikte på de i utlandet mest omsatta nordiska aktierna, lill en början etl ljugotal svenska och ungefär lika många från de övriga nordiska länderna. Svenska placerare kan efter valulaavregleringen också handla med op­tioner och terminer på utländska marknader. Genom OMs etablering i London kan svenskar handla med optioner och terminer på en marknad som i princip är gemensam för London och Stockholm.

2.7 Gällande lagstiftning

Värdepappersmarknaden är ingående reglerad genom bl. a. författningar, myndighetsföreskrifter, börsregler, allmänna avtalsvillkor och rekommen­dationer från branschorgan. Här skafl redovisas de viktigaste författning­arna rörande bl. a. Slockholms fondbörs och fondkommissionärer.

Lagen (1979:749) om Stockholms fondbörs innehåller bestämmelser om bl.a. börsens organisation och förvaltning, börsmedlemmar och börsens verksamhet. I förordningen (1979:996) om Stockholms fondbörs finns bestämmelser om bl. a. inregistrering av fondpapper och hur handeln vid börsen skall bedrivas.

Fondkommissionslagen (1979:748) innehåller bestämmelser om bl.a. kraven på aktiebolag och bankinslilul för alt få tillstånd som fondkommis­sionär, hur verksamhelen skall bedrivas och tillsynsregler. Lagändringar av slörre betydelse under senare lid är nya kapilalläckningsregler och upphävandet av förbudet mot utländskt ägande.

Nya kapilalläckningsregler enligt internationell standard infördes den 1 februari 1990 för bl.a. fondkommissionsbolag och banker (prop. 1989/90:43, NU15, rskr. 103, SFS 1990:1086-1096). I korthel betyder dessa regler att kapitalbasen skall efler en övergångsperiod utgöra lägst åtta procent av placeringarnas värde. Kapitaltäckningsreglerna har också änd­rats med anledning av skattereformen (prop. 1990/91:40, NU16, rskr. 85, SFS 1990:1306 1313). Ändringen innebar bl.a. att värderegleringsreser-verna ersattes med skatteutjämningsreserven (surven) som till 70% får räk­nas in i kapitalbasen som primärt kapital.

Förbudet mot utländskt ägande i bankaktiebolag, finansbolag och fond­kommissionsbolag upphävdes den 1 augusti 1990 (prop. 1989/90:116, NU38, rskr. 351, SFS 1990:821-835). I stället skall beslämmelserna i 1982 års lagom ulländska förvärv av svenska företag m.m. tillämpas även på dessa finansiella förelag. Motsvarande förändringar infördes för fond­bolag den 1 januari 1991 genom lagen (1990:1114) om värdepappersfon­der.

Aktiekontolagen (1989:827) innehåller bestämmelser om VP-syslemet som beskrivits i avsniu 2.5.

1 lagen (1985:571) om värdepappersmarknaden fanns tidigare bestäm­

melserna om insiderhandel. Dessa har ersatts av insiderlagen (1990:1342)

som trädde i kraft den 1 februari 1991 (prop. 1990/91:42, NU 15, rskr. 84).

Insiderlagen innehåller betydligl strängare regler om förbud mol insider­

handel än vad som gällde lidigare. Var och en som genom anslällning,

uppdrag eller annan befattning har fåll informalion eller kunskap om en

62

icke offentliggjord kursdrivande omständighet förbjuds all utnyttja infor- Prop. 1990/91: 142 malionen för handel på värdepappersmarknaden. Den som i sin handel utnyttjar ett erhåflet tips kan också straffas för insiderbrotl. Insiderlagen är en anpassning till EGs insider-direktiv (se avsnilt 3.5). Kvar i lagen om värdepappersmarknaden finns bestämmelser om bl. a. avräkningsnota och viss förvaltning av fondpapper.

Lagen (1990:1114) om värdepappersfonder (prop. 1989/90:153, NU4, rskr. 47) innebär en anpassning till minimikraven i EGs UCITS-direktiv (se avsnitt 3.5). Fonderna åläggs att i större omfattning än tidigare infor­mera om sin verksamhet.

Därutöver kan nämnas aktiebolagslagen (1975:1385) som innehåller regler om bl. a. emission av aktier m. m. och prospekt saml lagen (1987:464) om vissa riktade emissioner i aktiemarknadsbolag, m. m., den s. k. Leo-lagen.

Den 1 juli 1989 upphävdes i huvudsak återstående valulareslriklioner. Avvecklandet av valutaregleringen skulle dock enligt riksdagens beslul ske på sådant sätt att skallekontroll och statistikinsamling kunde upprätthål­las. I della syfle tillkom lagen (1990:750) om betalningar tdl och från utlandet m.m. (prop. 1989/90:135, FiU37, rskr. 343). Enligt den lagen skall betalningar tfli och från utlandet ske via en auktoriserad valutahand­lare. Vidare skall köp eller försäljning av ulländska fondpapper lill eller från utländska juridiska personer eller fysiska personer bosatta utomlands, ske genom auktoriserad valulahandlare som är fondkommissionär eller genom en av riksbanken godkänd fondkommissionär. Della gäller också vid förvärv av svenska fondpapper som emitlerats ulomlands. Fondpap­per som förvärvals från utlandet skall förvaras i depå hos en valulahandla­re eller en av riksbanken godkänd fondkommissionär. Obligationer och andra skuldebrev för allmän omsättning som emitlerats av staten eller vissa kreditinstitut skall också förvaras i depå om de förvärvals av perso­ner som inte är bosatta här i landet. Vissa undantag görs från dessa bestämmelser enligt 3 § förordningen (1990:757) om betalningar till och från utlandet.

3 Den internationella utvecklingen

3.1  System för informationsspridning och handel

De syslem som beskrivs nedan har alla i den mån de möjliggör elektro­nisk handel samma grundläggande syfle som en traditionell börs, dvs. alt sammanföra anbud från ett stort antal värdepappersförmedlare. Men dalalekniken har också gjorl det möjligl för slora enskilda förmedlare all genomföra värdepappershandel i sina egna system där avslut görs på grundval av order från de egna kunderna. Följande syslem och länkar mellan dessa är exempel på utvecklingen på delta område.

Reuters har beskrivits i avsnitl 2.5.

Instinet är etl handelssystem i vilket ca 10000 olika amerikanska och

brittiska värdepapper noteras. Systemet har ca 1 000 anslutna terminaler

och används huvudsakligen för större blockorder.

63

Londonbörsen övergick för några år sedan lill ell hell datoriserat system Prop. 1990/91:142 kallat SEAQ (The Stock Exchange Automated Quotations system). SEAQ lämnar marknadsinformation om såväl den brittiska aktiemarknaden som vissa större inlernationella börsaktier. Själva handeln baserad på detta system sker genom telefonkontakter. Londonbörsen startade i februari 1989 också ett automatiskt avslulssystem vilket gör handeln på telefon onödig.

NASDAQ (National Association of Securities Dealers Automated Quo-lation) är elt elektroniskt handelssystem för den amerikanska OTC-mark-naden och är världens tredje största värdepappersmarknad med ca 4 500 företags aktier noterade. I NASDAQ noteras för närvarande omkring 300 ulländska företag som underkastas något mindre omfattande informa­tionskrav än vid aktiebörserna i New York.

Mellan Londonbörsen och NASDAQ finns etl utbyte av kursinformation för ett slort anlal aktier från de två marknaderna. Enligt planerna skall samarbetet utvidgas till att gälla även avsluts- och bekräftelsefunktioner.

GLOBEX 

är ett handelssystem mellan Reuters och optionsbörsen Chica­go Mercantile Exchange (CME). Överläggningar har pågått med flera andra marknadsplatser om anslutning, exempelvis råvarubörsen NYMEX (New York Mercantile Exchange) för handel i optioner och terminskon­trakt på olja och senare även i vissa råvarukontrakt, Sydney Futures Exchange, den franska lerminsbörsen MATIF (Marche å Terme d'Inslru-menls Financiers) och LIFFE (London International Financial Futures Exchange) i Storbritannien.

Eurobondmarknaden är en internationell marknad för obligationer. Handeln har hittills gått till på ungefär samma sätt som på den svenska penning- och obligationsmarknaden, dvs. med budgivning i datatermina­ler och avslut per telefon. Avsluten kan bekräftas i ett datoriserat system, TRAX, som också sprider informalion om avslutskurser och omsättning. Därefter sker leveranser via förelagen Euroclear eller Cedel. För den inlernalionella handeln har bildats etl självreglerande organ, AIBD (Asso­ciation of International Bond Dealers) med hemvist i Schweiz och ett lusental medlemmar i etl 40-taI länder.

I någol yllerligare fall har upprällals länkar mellan marknadsplatser för options- och terminshandel i olika länder, t. ex. mellan Chicago Mercantile Exchange (CME) och Singapore International Monetary Exchange (Simex) för handel i terminskontrakt på eurodollar, mellan Sydney Futures Ex­change i Australien och engelska LIFFE för handel i LIFFE: s terminskon­trakt på amerikanska statsobligationer resp. Eurodollar saml mellan Syd­ney och råvarubörsen Commodily Exchange i New York för handel i guldlerminer.

64

3.2 System för leveranser av och likvidutväxling avseende

Prop. 1990/91:142

värdepapper

En av flera nödvändiga förutsättningar för en fungerande inlernalionell värdepappershandel är effektiva och säkra system för leveranser och likvid­utväxling belräffande aktier och andra värdepapper. I del följande redo­visas några exempel på sådana system.

Under 1980-lalel har i en rad länder införts nationella s.k. värdepap-perslösa system för registrering av innehav av värdepapper och föränd­ringar i innehavet. Som exempel kan nämnas SICOVAM i Frankrike, VPS-syslemet i Danmark, VP-syslemet i Norge, VP-systemel och det planerade PMC-systemet i Sverige. I Tyskland finns ett syslem för leveran­ser inom landel och ell annal syslem för leveranser över gränserna. Vid Amslerdambörsen hanleras ca en iredjedel av de ulländska aklieslagen inom del s.k. ASAS-systemel (Amsterdam Security Account System) som är kontobaserat och papperslösl.

Londonbörsen kan nämnas som exempel på en omfattande organiserad internationell aklieclearing. I juli 1986 etablerades en leveranslänk mellan London och Midwest Securities Clearing Corporation (MSCC) i Chicago genom vilken Londonbörsens medlemmar kan genomföra leveranser av amerikanska värdepapper. I oktober samma år skapades en länk med International Securities Clearing Corporation (ISCC) i New York. Genom denna kan amerikanska börsmäklare kopplas lill Londonbörsens syslem för brittiska aktier. Motsvarande arrangemang finns med clearingföretag i Frankrike, Tyskland och Japan.

Inom den inlernationella värdepappershandeln arbelar också Euroclear och Cedel. Euroclear i Bryssel svarar för leveransclearing av omkring 30000 transaktioner per dag. Clearingen avser vissa obligationer, aktier och icke standardiserade derivalinslrument. Euroclear ägs av ett stort antal slörre inlernalionella banker och mäklarföretag som själva deltar i clearingen. Cedel i Luxemburg hanterar i första hand clearing vid obliga-lionsaffärer mellan elt antal banker i Europa utanför Storbritannien. Etl hundratal finansiella institutioner är delägare och deltagare i clearingen.

En internationelll sammansatt grupp, den s.k. Trettio-gruppen, lämna­de år 1989 rapporten Clearance and Settlement Syslems in the World's Securities Märkets. Rapporten innehåller nio rekommendationer som syftar lill atl minimera riskerna i clearing- och likvid/leveransverksamhel. Målet är att rekommendationerna skall implementeras i de olika länderna senast år 1992 för att därigenom uppnå internationellt likvärdiga system. Bl.a. rekommenderas att institutionella storplacerare skall vara medlem­mar i ett s.k. matchningssyslem, atl varje land skall ha en cenlral "värde-pappershållare" (Cenlral Securities Deposilory), att varje land bör övervä­ga all införa ell s. k. nelling-syslem för all reducera risker och effektivisera handeln och all regler utformas så all lån av värdepapper möjliggörs för all undvika s.k. dominoeffekler (se beträffande del sistnämnda avsnitt 5.5). Den s. k. Kesslerrapporten är EGs motsvarighet till Trettio-gruppens rap­port och innehåller liknande rekommendationer.

65 5   Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 142

3.3 Internationell värdepappershandel

Prop. 1990/91:142

Förekomsten av utländska värdepapper samt utländska kunder och för­medlare på enskilda, nationella marknader har successivt ökat överallt i de västliga industriländerna. Etl viktigt inslag i denna utveckling är emissio­ner av värdepapper i elt annal land än emillenlens hemland. Motiven för sådana emissioner kan vara

finansieringsbehov för den egna verksamheten i det aktuella landet,

önskan atl utnyttja en attraktiv kapital- och/eller andrahandsmarknad eller

strävan efler all förslärka förelagels identitet på en viktig avsättnings­marknad.

Principiellt är sådana emissioner och övriga ulländska inslag av okom­plicerad natur. De utländska deltagarna arbelar normalt inom ramen för värdlandels institutioner och regler och medför därför inte någon kvalita­tiv förändring av den berörda nationella värdepappersmarknaden. Emis­sioner och värdepappershandel sker i dessa fall enligt samma regler som för inhemska aktörer.

Internationell värdepappershandel och finansiering har förekommit i flera sekler. Under 1970- och 1980-talen har värdepappersmarknaderna i världen knutits samman i ökad omfattning och i former som tidigare delvis har varit okända. Nya behov har uppstått av kontakter mellan olika nationella marknader. Tidigare legala hinder som valutaregleringar har i hög grad avvecklats. Den tekniska utvecklingen har som lidigare nämnts skapat praktiska möjligheter all i olika avseenden koppla samman verk­samheter på olika marknader.

På åtskilliga marknadsplatser sker värdepappershandeln numera hell eller delvis i datoriserade system. Information om köp- och säljkurser samt avslut sprids ögonblickligen (s.k. realtid) till mottagare runt världen i slällel för som lidigare med en större eller mindre lidseftersläpning. Della medför att finansiella tjänster av olika slag som tidigare har förutsatt fysisk närvaro i ökande omfattning kan utföras från flera länder. Redan nu kan en enda värdepapperstransaktion beröra parter i två, tre eller ännu flera länder.

Även belräffande likvider och leveranser har utvecklingen gåll fort. Registrering av innehav och överlåtelser av värdepapper saml förmedling av likvider sker numera på många håll i datasystem.

Uttryckt i ekonomiska termer har de tekniska framstegen allmänl sell medfört väsentligt lägre koslnader för bearbetning av informalion och genomförande av värdepapperstransaktioner, även orn utvecklingstakten skiljer sig ål mellan olika länder.

Framväxten av elektronisk handel har medfört all påtagliga koncentra-

lionslendenser kan iakttas i länder som av tradition haft börshandeln

spridd på flera marknadsplatser. Bl. a. har gemensamma syslem för infor­

mationsspridning eller annat samarbele utvecklats. I vissa länder har

dessutom genomförts eller planeras samgående mellan konkurrerande

marknadsplatser. Genom de tekniska framstegen har möjligheter också

öppnats för börsverksamhel i regi av privatägda företag.

(,(,

Internationaliseringen av värdepappersmarknaderna i världen uppstår Prop. 1990/91: 142 genom atl stora internationella bolag och organisationer emitlerar värde­papper på marknadsplatser i olika länder. Den tekniska utvecklingen har lett lill en handel mellan placerare i olika länder vilkel man skulle kunna kalla gränsöverskridande verksamhel. Därutöver har del skapats s. k. över-nationella marknader.

Gränsöverskridande verksamhel kan avse en eller flera av värdepappers­marknadernas olika delfunktioner som informationsspridning, marknads­platser, mäklarverksamhet m. m. Mellan fondbörser i olika länder före­kommer eller planeras överföring på elektronisk väg av informalion om kursnoleringar och handeln i övrigl. Avsiklen är i dessa sammanhang all lämna informalion "för kännedom" till de egna medlemmarna, inle all direkt möjliggöra för dem all della i handeln på andra börser. Utbyte av informalion om handeln kan sägas vara en passiv form för sammankopp­ling mellan olika marknadsplatser. En mer aktiv metod är att arrangera möjligheler all della i handeln på en marknadsplats för värdepappersför­medlare från en annan.

En annan form för närmande mellan marknader i olika länder är ut­sträckt öppethållande för att möjliggöra för förmedlare i en annan tidszon all handla på en viss handelsplats. Så har t.ex. Philadelphiabörsen i USA förlängt sitt öppethållande med etl kvällsskift (till kl. 23 lokal tid) för all kunna förmedla handel i vissa valulaoptioner och -terminer lill kunder i Fjärran Östern under kontorstid där. För all nå europeiska aktörer har fr. o. m. början av år 1989 införts ell morgonpass (lokal lid).

Övernationella system är ell yllerligare utvecklingssleg. Della är elt försök att skapa marknader ulan direki anknytning lill nationella verksam­heter. Den första övernationella marknaden av della slag utgjordes av Eurobondmarknaden för handeln i vissa obligalioner.

En annan typ av övernationella handelssystem är del som sker inom ramen för olika datoriserade informationsförelag. Exempelvis offentlig­gjordes i mars 1989 planer pä elektronisk handel mellan Reuters, Instinet samt de nordamerikanska marknadsplatserna Chicago Board Options Ex­change (CBOE) och Cincinnati Stock Exchange. Informationsföretaget Telerate har träffat en principöverenskommelse med derivatbörserna LIF­FE i London och CBOT i Chicago om utnyttjande av Telerates terminal­system för orderläggning.

Den svenska värdepappersmarknaden är sedan början av 1980-lalel i viss och stigande ulslräckning del av den sammanhängande internationel­la marknaden. Börsnoteringar av förelag och handel med värdepapper förekommer över gränserna i båda riktningar. Fondkommissionsverksam-hel har etablerats i svensk regi ulomlands och förbudel mol utiändski ägande i svenska banker och fondkommissionsbolag har upphävts. En starkt pådrivande faktor är utvecklingen av data- och kommunikationstek­nologin inom värdepappershandeln på alla marknader av belydelse.

Bland svenska och ulländska bedömare lalar man belräffande aktie­

marknaden allmänl om framväxten av delvis skilda lyper av aktiemarkna­

der. På en i verklig mening inlernalionell marknad kommer att noteras

aktier och liknande värdepapper från kanske 500 emittenler av högsta

67

kvalitet ("world-class"), varav några svenska. I övrigt förväntas handeln Prop. 1990/91: 142 bli av huvudsakligen nationell karaktär med vissa internationella inslag (av emittenler, placerare och/eller förmedlare). Även den svenska aktie­marknaden kan komma all delas upp i en inlernalionell och en inhemsk del, där kurssällning och informalion för den förstnämnda blir inlernalio­nelll beslämd. Motsvarande ulveckling kan väntas för handeln med ränte­bärande värdepapper.

Nyheter på värdepappersmarknader i andra länder kan även i framliden förväntas få snabbt genomslag i Sverige, exempelvis ny handelsleknik samt nya värdepapper och andra finansiella instrument. Över huvud tagel kan konstateras all innovationer på värdepappersmarknaderna tenderar att sprida sig myckel snabbt över väriden.

3.4 Internationell reglering i utveckling

Genomgående innebär förändringarna på alla värdepappersmarknader en förbättrad informationsspridning. Detta medför ökat inlresse att placera i ulländska värdepapper och en ökad handel på inhemska marknader med ulländska värdepapper.

Olika internationella studier pekar emellertid på all globaliseringen av värdepappersmarknaderna kan komma att utvecklas långsammare än vad man lidigare har trott. Händelserna på värdepappersmarknaderna i okto­ber 1987 visade på riskfaktorer som lidigare har underskattats. Olösta konflikter föreligger mellan regelsystem och tillsynsmyndigheter i olika länder. Bank- och mäklarföretag har stött på svårigheter all effektivt styra sin verksamhet på flera marknader. Stordriftsfördelarna framstår inle som självklara. Skallebehandlingen av flernationella transaktioner anses också vara oklar.

Vad gäller konkurrensen och därmed fördelningen av handel mellan olika marknader har regelsystemen stor belydelse. Effekterna av reglering är dock inle enlydiga.

Regleringen av de nationella värdepappersmarknaderna följer i huvud­sak två modeller, lagsliflning resp. självreglering, eller snarare olika bland­ningar mellan dessa. I många länder har nyligen genomförts eller förbereds omfattande förändringar av regelverket. Gemensamt för de flesta av dessa synes vara en ökad tonvikt på lagstiftning och en förstärkning av den statliga tillsynens roll. Därutöver sker en konlinueriig översyn på praktiskt taget alla marknader.

Ökad tillströmning av ulländska mäklare möjliggörs av slopade elable-ringshinder och samordning av krav och tillsyn mellan hemland och etab-leringsland. Detta kan i sin tur öka konkurrenskraften för etableringslan-dels värdepappersmarknad.

Internationaliseringen av värdepappersmarknaderna har slälll lagstifta­

re och tillsynsmyndigheter världen över inför nya problem. Regelverken i

åtskilliga länder har genomgått omfattande förändringar under senare år.

Delvis har detta framtvingats som en anpassning lill förändrade förhållan­

den på marknaderna. En annan orsak har varit en sirävan all genom

ändrad lagstiftning påskynda en modernisering av värdepappershandeln.

68

Helt ny börs- och/eller värdepapperslagsliftning har genomförts eller är     Prop. 1990/91: 142 på väg alt genomföras i många länder, bl.a. Belgien, Frankrike, Spanien, Storbritannien och de nordiska länderna. Inom de flesla andra länder har mindre regeländringar införts. Av speciell belydelse är det samordningsar­bete som bedrivs inom EG (se avsnitt 3.5).

Två huvudtendenser kan skönjas i de mellanstatiiga relationerna inom värdepappershandeln. Ett samarbete meflan olika tillsynsmyndigheter har börjat byggas upp, dock huvudsakligen bilateralt snarare än multilateralt. I vissa avseenden genomförs å andra sidan lättnader i regleringen av vissa större internationellt verksamma emittenler.

Inom OECD (Organisation for Economic Co-operation and Develop­ment) bedrivs konlinuerligt ett arbete som syftar lill alt åsladkomma fria kapitalrörelser mellan medlemsländerna och all avskaffa inbördes restrik­tioner i fråga om handel med varor och tjänster. Dessa målsättningar utvecklas i två av OECD beslulade stadgar, nämligen kapilalliberalise-ringssladgan (Code of Liberalisaiion of Captal Movements) och stadgan för liberalisering av löpande osynliga transaktioner (Code of Liberalisaiion of Currenl Invisible Operations). Genom stadgarna, som har bindande verkan, åläggs medlemsländerna dels atl inle vidta åtgärder som begränsar den frihel i fråga om kapitalrörelser och löpande osynliga transaktioner som redan har uppnåtts, dels alt sträva efter ytterligare liberalisering inom dessa områden.

Väsenlliga utvidgningar av de båda stadgarna beslutades i maj 1989 med avseende på bankverksamhet och finansiella tjänster. Dessa utvidgningar hänför sig lill tre huvudområden:

1.

Årt/7;7fl/ro>-É'/.yé'/'(kapitalliberaliseringsstadgan): Stadgan har utvidgats lill alt omfatta bl.a. penningmarknadslransaklioner och transaktioner med olika nya finansiella instrument såsom terminer och optioner.

2.

Grättsöverskridande tjänster ("invisiblesladgan"): Bl.a. har en rad nya finansiella tjänster såsom investeringstjänster (t. ex. emissionsförmed­ling och kommissionärsverksamhel), lormögenhetsförvallning (t.ex. för­valtning av värdepappersporlföljer) och rådgivningsverksamhet tillförts stadgan.

3.

Etablering av och verksamhel via filialer, agenlurer etc. ("invisible­sladgan"): I "invisiblesladgan" har gjorts tillägg som kompletterar kapilal-liberaliseringsstadgans elableringsregler. Genom dessa tillägg innehåller "invisiblesladgan" bestämmelser om etablering av bl.a. filialer och agen­lurer till finansiella institut.

Medlemsländerna har möjlighet all avge reservationer lill de nya sladge-reglerna. För närvarande pågår inom OECD en granskning av de förslag lill reservationer som medlemsländerna lämnat.

På anmodan av Nordiska rådet har Nordiska ministerrådet år 1989

antagit en Ekonomisk handlingsplan 19891992.1 handlingsplanen anges

bl.a. all de nordiska länderna bör införa etableringsfrihet för finansiella

verksamheter från andra OECD-länder. Man bör också sträva efter atl

koppla samman fondbörserna i de nordiska länderna. En sammankopp­

ling av informationssystemen är därvid etl betydelsefullt forsla steg. På

längre sikt bör också noteringar och handel över de nordiska ländernas

69

gränser bli möjliga. En förutsättning är att länderna accepterar all börs-     Prop. 1990/91: 142 mäklarföretagen får ulföra tjänster ulan geografiska hinder.

Ministerrådet har aviserat att en analys kommer att göras av möjlighe­terna för ömsesidigt erkännande eller samordning av reglerna för börshan­del och börsmäklare. Anpassningen till EGs regelsystem är därvid en viktig utgångspunkt.

3.5 De europeiska gemenskaperna (EG)

EGs mål är atl före ulgången av år 1992 ha skapat en gränslös marknad för varor, tjänster, kapital och personer. Handeln med finansiella tjänster internationaliseras alltmer. Detta släller ökade krav på samordning län­derna emellan av de lagar och andra föreskrifter som reglerar denna handel. Vad gäller Sveriges dellagande i en sådan harmonisering har sedan juni 1990 EFTA-länderna fört förhandlingar med EG om att skapa ett europeiskt ekonomiskt samarbelsområde, EES (på engelska språket Euro-pean Economic Area EEA). Man har i dessa förhandlingar bl.a. enats om atl EGs regelsystem (relevant acquis communautaire) skall ligga lill grund för EES.

Riksdagen har år 1990 behandlat frågan om Sveriges närmande lill EG, bl.a. mol bakgrund av regeringens skrivelse 1990/91:50, i vilken regering­en uttalar sin sirävan att få till stånd etl nytt riksdagsbeslut, som tydligare och i mer posiliva ordalag uttrycker Sveriges ambilion att bli medlem i den Europeiska gemenskapen (utrikesulskollels belänkande 1990/91:UU8, rskr. 74). I betänkandet understryks den slora belydelsen av alt förhand­lingarna om elt utvidgat och mer strukturerat samarbele mellan EG och EFTA snarast kan slutföras med gotl resultat och atl ett avtal om ell europeiskt ekonomiskt samarbelsområde kan träda i krafl den 1 januari 1993. I belänkandet anförs vidare atl endasl som medlem kan värt land fullt ut delta i och få inflytande på den Europeiska gemenskapens samarbe­te och efter en samlad bedömning av de utrikes- och säkerhetspolitiska faktorerna och efler samråd i utrikesnämnden, bör regeringen sannolikt under år 1991 kunna lämna in en ansökan om medlemsskap. Riksdagen har fattat beslut i enlighet med betänkandet.

En gemensam finansiell marknad kräver en enhetlig värdepappersmark­nad där olika aktörer kan emillera och handla med värdepapper över gränserna utan några restriktioner. Avvecklingen av nationella regleringar har blivit alltmer angeläget mol bakgrund av den pågående internationali­seringen och nödvändigheten för EG all nå samma standard på detta område som på andra slora finansiella marknader, t.ex. USA och Japan.

EG började tidigt i sin strävan till harmonisering genom atl åstadkom­ma enhetliga villkor för dels börsregislrering av aktier, dels vilken infor­mation som investerarna för sitt skydd skall erhålla. Enligt EG innebär ofullsländigheler och skillnader i informationen till allmänhelen om vär­depapper ell "andra hinder" för kapitalrörelser mellan medlemsländerna vilket förhindrar kapitalmarknaden all nå alla de fördelar som var syftet med avskaffandet av nationella valularegleringar.

Första steget mol en gemensam värdepappersmarknad var anlagandel i

70

mars 1979 av direktivet (79/279/EEG) om samordning av villkor för     Prop. 1990/91:142 officiell börsnotering av värdepapper- (första börsdirektivet). Direktivet släller upp de minimivillkor som måste iakttas av emittenler av värdepap­per som anlingen blivit inregistrerade eller är föremål för en ansökan om inregistrering vid en börs inom EG.

Ett år senare antogs direktivet (80/390/EEG) om samordning av kraven för upprättande, granskning och distribution av prospekt som skall offent­liggöras inför börsnolering av värdepapper' (andra börsdireklivet). Direk­tivet föreskriver vilken information som måste tas in i elt introduktions­prospekt inför börsregistrering av aktier, obligalioner, m. m.

Tredje steget följde i februari 1982 då direktivet (82/121/EEG) om offentliggörande av regelbunden informalion av bolag vars aktier är offici­ellt börsnoterade"' (tredje börsdirektivet). Där föreskrivs att börsbolag skall lämna halvårsrapporter om sin verksamhel, omsättning samt rörelseresul­tat.

En milstolpe på värdepappersmarknadsområdet inom EG var antagan­det av direktivet (85/611/EEG) om samordning av lagar, förordningar och administrativa föreskrifter som avser företag för kollekliv investering i överlåtbara värdepapper' (UCITS-direklivel). Här infördes för första gången inom värdepappersmarknadsområdet principerna om ömsesidigt erkännande och harmonisering av vissa grundläggande bestämmelser och om hemlandskontroll.

Dessa nya principer resulterade också i ett direktiv (87/345/EEG) med tillägg lill andra börsdireklivet* om ömsesidigt erkännande av börspro­spekt utgivna i olika medlemsländer och vilket lands tillsynsorgan som skall granska introduklionsprospekt när ansökan om börsregislrering görs samtidigt i flera EG-länder.

EG tog ytteriigare två steg mot ökad integration under senare halvan av 1988. I december antogs direktivet (88/627/EEG) om oftentliggörande av information då en större ägarposl i ell börsnoterat aktiebolag har förvär­vats eller avyttrats' (flaggnings-direktivet). Direktivet syftar lill att garan­tera att investerare och allmänheten informeras om när större aktieägare i börsbolag ökar eller minskar sina innehav och samtidigl passerar vissa gränser. Gränserna är satta lill 10%, 20%, 1/3, 50% och 2/3 av rösterna i

- Council Directive of 5 March 1979 coordinating the condiiions for the admission of securities to official stock exchange listing (1979/279/EEC). ' Council Directive of 17 March 1980 coordinating the requiremenis for the drawing up, scrutiny and distribution of the listing particulars to be published for the admission of securities to official exchange listing (80/390/EEC). '' Council Directive of 15 February 1982 on information to be published on a regular basis by companies the shares of wich have been admitted to official stock-exchange listing (82/121/EEC).

Council Directive of 20 December 1985 on the coordination of laws, regulations and administrative provisions relating !o undertakings for colleciive inveslment in transferable securities (UCITS) (85/611/EEC).

"* Council Directive of 22 June 1987 amending Directive 80/390/EEC coordination the requiremenis for the drawing-up, scrutiny and distribution of the listing particu­lars to be published for the admission of securities to official stock exchange listing (87/345/EEC).

' Council Directive of 12 December 1988 on the information to be published when a

major holding in a listed company is acquired or disposed of (88/627/EEC).

71

bolaget. Medlemsstaterna kan sätta gränsen 25% islällel för 20% och 1/3     Prop. 1990/91:142 samt 75% istället för 2/3.

I april 1989 antogs direktivet (89/298/EEG) om samordning av krav med avseende på upprättande, granskning och distribution av prospekt som skall offentliggöras när värdepapper utbjuds till allmänheten (pro­spekt-direktivet). Della direktiv kompletterar tredje börsdirektivet och tillläggsdirektivel till andra börsdireklivet och innehåller bestämmelser om minimikrav för prospekt angående värdepapper som i ell eller flera medlemsländer bjuds ul lill allmänheten. Utöver ell anlal angivna krav på innehåll i ell prospekt skall molsvarande informalion som krävs enligt andra börsdireklivet för noterade värdepapper, lämnas när värdepapper för första gången bjuds ul lill allmänheten. Enligt ett direktiv (90/211/EEG) med tillägg lill andra börsdireklivet' får prospekt som upp­rättas vid erbjudanden lill allmänhelen i enlighel med prospekt-direktivet, även användas som börsintroduktionsprospekl.

Direktivet (88/592/EEG) om samordning av regler rörande insiderhan­del'° (insider-direklivel) syftar lill all likställa olika medlemsländers regler om utnyttjande av konfidentiell börsinformalion som vissa personer får genom sitt arbete.

Ell förslag COM(89)629 till direktiv om invesleringstjänster på värde­pappersmarknaden" (invesleringsljänsle-direktivförslagel) släller upp krav på obligatorisk auktorisation av finansiella tjänsteföretag som yrkes­mässigt tillhandahåller olika lyper av finansiella tjänster inom värdepap-persmarknadsområdel. En sådan auktorisation skall enligt förslaget ge rätt all ulföra värdepappersljänsler i andra länder än hemlandet. Tillsynen över sådan verksamhet utövas av tillsynsmyndigheten i hemlandet (hem­landskontroll).

För all åsladkomma genomlysta värdepappersmarknader och likvärdiga möjligheter vid induslriell uppbyggnad har EG lämnat ett förslag COM(88)823 lill direktiv om förfaringssättet vid offentliga erbjudanden'" (trettonde bolagsdirektivet). Där föreslås bl.a. regler om erbjudandeplikt för den som når mer än 1/3 av rösterna i ett bolag, atl den som lämnar ett erbjudande i förväg förklarar vad han avser att göra med det köpta bolaget och vilka försvarsåtgärder etl bolag som utsätts för ett övertagande får vidta. Ell sådant direktiv är vikligl eftersom den gemensamma marknaden och den ökande avregleringen av kapitalrörelser har medförl en ökning av antalet sammanslagningar och uppköp av förelag. Syftet är att likrikta de

* Council Directive of 17 April 1989 coordinating the requiremenis for the drawing-up, scrutiny and distribution of the prospectus to be published when transferable securities are offered to the public (89/298/EÉC).

'' Council Directive of 23 April 1990 amending Directive 80/390/EEC in respect of the mutual recognition of public-offer prospectuses as stock-exchange listing particu­lars (90/211/EEC).

'"Council Directive of 13 November 1989 coordinating regulations on insider dealing (89/592/EEC).

" Proposal for a Council Directive on investment services in the securities field COM 89(629).

'- Proposal for a Thirteenth Council Directive on Company Law conceming take-

over and other general bids COM(88)823.

72

olika ländernas regler om offentliga erbjudanden för all garantera rättvisa     Prop. 1990/91: 142 aftarsmöjligheler och likabehandling.

Vidare finns etl förslag COM(90)141 lill direktiv om kapilalläckning för finansiella tjänsteföretag." Detta förslag syftar lill all finansiella företag skall ha tillräckligt kapital för all läcka de risker som en placering i finansiella instrument innebär.

4 Allmänna utgångspunkter för lagstiftningen

4.1  Inledning

Den svenska värdepappersmarknaden har under 1980-lalet som framgått ovan genomgått en snabb, för atl inte säga dramatisk, utveckling. Markna­den har till viss del vuxit fram ulifrån historiska betingelser där aktiemark­naden omgärdats av en omfattande reglering. Penning- och obligations­marknaden och derivalmarknaden har däremol vuxit fram utan ell sådanl regelsystem. Den tekniska utvecklingen tillsammans med utvecklingen av nya instrument och marknader har förändrat förutsättningarna för mark­nadens aktörer vilka i stor ulslräckning försökt anpassa sig lill den snabba utvecklingen. Lagstiftningen har emellertid inte förändrats i samma takt och lill vissa delar molsvarar den inle de krav som allmänhelen bör ha räll att slälla på en modern och inlernaiionaliserad värdepappersmarknad. Det finns därför behov av förändring av regelsystemet som inte bara innebär en anpassning till nuvarande förhållanden ulan som också försö­ker beakla den alltjämt pågående utvecklingen av såväl den svenska värde­pappersmarknaden som de inlernalionella marknaderna. Med hänsyn lill den snabba utvecklingen inom detta område är del angelägel all dessa förändringar genomförs snarast.

Vid en så omfattande förändring av regelsystemet för värdepappers­marknaden som nu förestår är det angeläget att redovisa vilka utgångs­punkter lagstiftaren bör ha för sina ställningstaganden. Jag vill därför med utgångspunkt från värdepappersmarknadens funktion (avsnitt 4.2), dess delmarknader (avsnitt 4.3) och olika skyddsintressen (avsnitt 4.4) redogö­ra för behovet av lagstiftning för värdepappersmarknaden (avsnitt 4.5).

Förslag lill lagstiftning om börs- och clearingorganisalioner är som an­fördes inledningsvis inle medtaget i della ärende. Trols delta är del nöd­vändigt att i den fortsatta beskrivningen även beakta sådan verksamhel eftersom denna utgör en integrerad och betydelsefull del av värdepappers­marknaden.

4.2 Värdepappersmarknadens funktion

Värdepappersmarknadens framväxt och organisation är utförligt beskri­ven i flera offenlliga utredningar. Förutom i värdepappersmarknadskom-

'* Proposal for a Council Directive on capital adequacy of investment firms and

credit institutions COM(90)141.

73

mittens betänkande finns sådana beskrivningar i optionsutredningens be- Prop. 1990/91: 142 tänkande (SOU 1988:13) Handel med optioner och terminer och i kredil­marknadskommilléns belänkande (SOU 1988:29) Förnyelse av kredit­marknaden. Jag kommer därför här endasl peka på några vikliga skillna­der mellan värdepappersmarknaden och andra marknader som kan moti­vera en särskild lagstiftning för värdepappersmarknaden.

Värdepappersmarknaden svarar i princip för samma samhällsekonomis­ka funktion som andra delar av del finansiella systemet, nämligen all omfördela sparande och risk. På denna marknad möts utbud och efterfrå­gan av kapital. Bolag m. fl. efterfrågar riskvilligt kapital och lånekapital och placerare är beredda all mot ersättning erbjuda sitt kapital om villko­ren förefaller vara attraktiva. Bolag försörjs således med kapital genom att överlåtbara värdepapper utges på den s.k. primärmarknaden.

Värdepappersmarknaden skiljer sig från del finansiella systemet i övrigl framför allt genom förekomsten av en andrahandsmarknad. Genom att värdepapper är överlåtbara kan placerare sälja värdepapper på andra­handsmarknaden ulan att utgivaren av värdepapperet, t.ex. elt förelag som anskaffat kapital genom att ge ut aktier eller obligalioner, berörs. Placerare kan därmed vid behov förändra sitt innehav av värdepapper, eller omvandla det lill likvida medel, på ett enkelt sätt. Andrahandsmark­naden kan därför sägas erbjuda placerarna likviditet. Ju bällre likviditeten i marknaden är, genom all många placerare är beredda att handla med värdepapperen, desto lättare kan placerarna omfördela sina kapitalplace­ringar.

Värdepappersmarknaden skiljer sig i grunden inte från andra markna­der. I likhet med andra marknader sker handel med tillgångar lill priser som bestäms av utbud och efterfrågan. Under förutsättning all marknaden fungerar på elt tillfredsställande sätt kommer priserna atl spegla all rele­vant informalion om tillgångarna. Man kan därför säga att värdepappers­marknaden liksom andra marknader tillhandahåller informalion. Vad som däremol ulgör en skillnad från andra marknader är alt värdepapper oflasl är mer komplexa än andra tillgångar. Ell vissl värdepappers värde bestäms dels av värdepapperets ställning visavi andra värdepapper som företagel har givit ul, dels av förelagels soliditet, lönsamhet och framtids­utsikter. Därmed ställs höga krav på informationen som lämnas av både marknadsplatsen om priser och volymer i handeln med värdepapperet och utgivaren av värdepapperet om sin egen verksamhet och ekonomiska ställning. Det är därför av stor vikt för att upprätthålla förtroendet för marknaden atl den information som lämnas också sprids på marknaden så effektivt som möjligt. Ju mer information som kan lämnas desto säkrare kan marknaden bedöma hur effektivt t.ex. bolaget är och ulifrån della sälla elt marknadsvärde. Från samhällels sida är rikliga marknadsvärden på individuella företag, branscher, etc. också vikligt för bedömningen av den totala samhällsekonomin.

Värdepappersmarknadens två huvudfunktioner, alt tillhandahålla in­

formalion och likviditet, är i stor ulslräckning separerade från varandra.

Informalionen erhålls via en marknadsplats, såsom en börs eller ell annat

system för handel och information, medan likviditeten upprätthålls genom

74

mellanhänder som yrkesmässigt tillhandahåller tjänster på värdepappers- Prop. 1990/91: 142 marknaden, l.ex. kommissionärer, förmedlare och märket makers. Den slutlige placeraren har sällan direktkontakt med säljaren av elt värdepap­per. Avtalen ingås som regel med hjälp av eller genom t.ex. en kommis­sionär, förmedlare eller märket maker. 1 ställel för att ingå ell anlal avtal med olika motparter kan en placerare genom ett avtal med en mellanhand t. ex. erhålla de värdepapper han önskar köpa. Kommissionären handlar för en parts räkning men i eget namn, förmedlaren sammanför parlerna utan att själv vara part i avtalet medan märket makern alllid är ena parten i avtalet.

På värdepappersmarknaden finns också till skillnad mol många andra marknader clearingsyslem för hantering av likvid och leverans. I regel fungerar dessa syslem så all en mellanhand registrerar köp och försäljning­ar hos clearingen som sedan garanterar atl likvid eriäggs och leverans sker. Detta bidrar till atl öka värdepappersmarknadens effektivitet genom atl hanteringen av betalningar och genomförandet av leveranser utförs på etl och samma släfle av en organisation.

4.3 Värdepappersmarknadens delmarknader

Kapitalmarknaden erbjuder kapital i olika former. Det kan vara riskkapi­tal i form av aktiekapital eller lånat kapital i form av en kredit i bank. På värdepappersmarknaden, som utgör en del av kapitalmarknaden, erhålls kapital som regel genom utgivande av överlåtbara värdepapper för allmän omsättning. Nedan behandlas värdepappersmarknadens olika delmarkna­der var för sig varvid en avgränsning mol kapitalmarknaden i övrigt också görs.

Aktiemarknaden

Den allmänna debatten om aktieägandets villkor handlar ofta om hur aktieägarna skall skyddas i olika avseenden. Man bör dock inte iförbise att aktiemarknaden ar en riskkapitalmarknad. Med delta menas att varje placering i aktier medför en risk all kapitalet delvis eller helt och hållet går förlorat. I aktiebolag är ägarna inle ansvariga för bolagels förpliktelser med mer än satsat kapital, aktiekapitalet, som utgör en del av bolagets egna kapital. Aktiekapitalet är den yttersta garantin för bolagets fortbe­stånd och aktieägarna lar en risk att bolaget upplöses genom likvidation eller konkurs. För den risken kan aktieägaren få ersätlning i form av åriig utdelning och värdestegring i aktien.

För investeringar av olika slag, l.ex. i maskiner och byggnader, kan bolaget behöva elt kapitaltillskott. Den ursprunglige ägaren kan då låta även andra bli aktieägare i bolaget. Del är vanligt atl ägandet på så vis sprids till bolagets anställda, kunder, leverantörer eller till ägarens släkt och vänner. Aktieägandet i bolaget kan härigenom få en större spridning.

Elt annal sätt för bolaget all skaffa kapital kan vara all vända sig lill

professionella kapiialförvallare. Dessa analyserar som regel bolaget och

gör utifrån analysen en riskbedömning av en kapitalplacering i bolaget.

75

Ett alltmer vanligl forekommande särt för bolag all skaffa riskkapital är Prop. 1990/91: 142 att vända sig till någon mellanhand som kan la in aktiekapital till bolaget från en slörre krets, l.ex. kunderna lill en fondkommissionär. Mellanhan­den kan efter en sådan kapitalanskaffning underiätta handel med aktierna genom alt förmedla aktier och därvid hålla etl egel lager som han använder vid förmedlingen. Mellanhanden kan också på förfrågan upplysa om rå­dande sälj- och köpkurs. Genom förekomsten av en mellanhand är köpare och säljare ofta anonyma för varandra.

Slutligen återstår för ell aktiebolag som önskar ytteriigare riskvilligt kapital en slörre och effektivare spridning av aktieägandet genom en börsregislrering. Kännetecknande för handeln på en värdepappersbörs är att köpare och säljare inle vet vem den slutlige motparten är.

Penning- och obligationsmarknaden

Aktiebolag brukar som regel ulöver aktiekapitalet också låna kapital för sin rörelse, vilkel brukar kallas bolagets främmande kapital. Den gängse formen för atl låna kapital är genom kredit i bank eller annat kreditinsti­tut. Bolag som ansöker om kredit utsätts för en kreditprövning och kredi­ten beviljas bara om bolaget bedöms ha förmåga atl återbetala det lånade kapitalel. Ofta krävs del atl bolaget ställer säkerhel för krediten, l.ex. borgen eller panträtt i fastighet. Sådana krediter är inte avsedda att överlå­tas. Kredilgivning av del här slaget sker i första hand inom banksystemet och är hell skild från värdepappersmarknaden.

Elt skuldebrev är normall mindre riskfyllt än en aktie. Båda instrumen­ten har ert nominellt belopp som bolaget under vissa förutsättningar skall återbetala. Aktiekapitalet återbetalas dock endasl vid bolagels upplösning, till skillnad från skuldebrev som har en beslämd förfallodag. Vid bolagels upplösning skall långivarna, borgenärerna, först erhålla betalning innan aktieägarna kan påräkna återbetalning av aktiekapitalet. Även inom bor-genärskollektivel finns en lurordning beroende på vilken typ av skulde­brev som innehas. Skillnad gÖrs t. ex. mellan skuldebrev med säkerhel och skuldebrev utan säkerhel och mellan vanliga skuldebrev och förlagsbevis. Sålunda kan vissa skuldebrev vara förenade med större risk än andra.

För slörre bolag finns möjlighet all låna kapital på penning- och obliga­tionsmarknaden. Denna ses ibland som två marknader men gränsen mel­lan dem har kommit all bli mycket diffus i huvudsak är del endasl skuldebrevens löplid som skiljer. På denna marknad kan naturligtvis också andra slora låntagare, t.ex. sialen. kommuner och bosladsfinansi-eringsinstitul, låna kapital. Dessa kan liksom aktiebolagen ta upp långfris-liga eller kortfristiga lån genom all Ifll en vidare krets emillera standardi­serade, räntebärande skuldebrev. Långfristiga lån kallas obligationslån. Kortfristiga lån har en löptid på upp lill två år och de skuldebrev som ges ut kallas certifikat. Skuldebrev på penning- och obligationsmarknaden ges som regel ul genom ett emissionsinslilut, vanligen bank eller fondkommis­sionsbolag. Lånevillkor, som i hög grad är standardiserade, och prospekt upprättas med institutets bistånd.

En emission av obligationer, certifikat eller andra skuldebrev kan rikta

76

sig till vissa bestämda borgenärer som efter egen bedömning av bolaget och Prop. 1990/91: 142 emissionsvillkoren (ränta, löptid, evenluell säkerhet m.m.) väljer denna kapitalplacering som ell alternativ till andra investeringar. Emellertid kan hos en kreditgivare av olika skäl uppstå behov av alt avveckla gjord placering och han kan då sälja sitt skuldebrev på penning- och obligations­marknaden. Handeln där sker till övervägande delen, utifrån information om marknadsläget på bildskärmsterminaler, genom telefonkontakter mel­lan säljare och köpare. Emissionsinstitutet, oflasl flera institut, kan åta sig mol låntagaren all köpa och sälja skuldebrev och därmed se lill all en marknad i skuldebrevet upprätthålls. Ett institut som gör sådana åtagan­den brukar kallas märket maker.

Sverige saknar för närvarande en börs för räntebärande instrument. Handeln på penning- och obligationsmarknaden går därför nu till så att en part ofta med hjälp av en mellanhand söker upp sin motpart. Många slora kapitalplacerare får enligt sina placeringsreglemenlen placera i obligalio­ner bara om dessa är börsnoterade. Av den anledningen är i stort sell alla obligationslån i Sverige inregistrerade vid Slockholms fondbörs.

Derivatmarknaden

Redan under 1800-lalel förekom i USA atl jordbrukare sålde sina produk­ter trols att dessa ännu inte hade skördals. Leveransen av produklerna skedde efler skörden. Jordbrukaren kunde därigenom tillförsäkra sig ell fast pris oberoende av om skörden blev bra eller dålig. Så kan en termins­affär beskrivas. Instrumenten på derivalmarknaden beslår i huvudsak av optioner och terminer.

En option är ett avtal mellan två parter som ger den ena parten (options­innehavaren) rätl att köpa eller sälja etl värdepapper eller något annat. För den andra parten (optionsulfärdaren) innebär avtalet en skyldighet alt på anfordran sälja eller köpa del avtalet avser. En termin är elt avtal som innebär skyldighel för båda parier all vid en viss framlida tidpunkt köpa resp. sälja ett värdepapper eller någol annal lill del pris man vid avtalstill­fället kom överens om. Såväl optioner som terminer sägs vara ell derivat av en underliggande tillgång.

En aktieägare som tror på en kursnedgång i sina aktier, vilka han dock vill behålla på längre sikt, kan utfärda en köpoption på aktierna för vilken han erhåller ersättning, en premie. Får aktieägaren räll i sin tro kan han behålla aktierna samtidigt som han har ökat avkastningen på sitt innehav genom den premie han erhållit. En leverantör som kommer att få betalning om trettio dagar och som är övertygad om en nedgång i del allmänna ränteläget, kan genom atl köpa en obligation på termin tillförsäkra sig en högre avkastning på del kapital han kommer atl erhålla än om han varil tvungen all vänta med köpet av obligationen i trettio dagar.

Della är två exempel på praktisk användning av derivalinslrument, optioner och terminer. Dessa instrument används för att omfördela eller avlägga risker som sammanhänger med elt värdepappersinnehav men är också etl säll för ägaren alt öka avkastningen på sitt innehav.

Derivalinstrumenten har som sagls alltid elt samband med en underiig-

77

gande lillgång, t.ex. en obligation, en aktie, en valuta eller flera aktier Prop. 1990/91: 142 (index). Prissättningen av derivatet är till stor del beroende av vilken risk man vill ta på sig och uppfattningen om priset på den underliggande tillgången. Den som önskar handla med derivatprodukter måste söka en part som har molsall uppfattning om prisutvecklingen på den underliggan­de tillgången eller molsall önskemål om risklagande vad beträffar denna lillgång. Banker, fondkommissionärer m.fl. kan i regel erbjuda sina kun­der vissa derivalinslrument. Parterna träffar då individuella avtal och villkoren utformas efler deras önskemål, även om avtalsvillkoren i viss mån kan vara standardiserade. Varje part är bunden av avtalet och kan i normalfallet inle överiåla det till någon annan.

En placerare, som vill förvärva en derivalprodukl och samlidigt kunna sälja den när som helst, är hänvisad till en marknadsplats. Där är produk­lerna hell standardiserade och placeraren kan vid en affär i princip endast påverka priset. Standardiseringen reducerar anlalel avtalsvarianter på marknaden och tack vare del kan en likvid marknad upprätthållas. Parter­na i en affär, utfärdaren och köparen, behöver inle vara kända för varand­ra. För alt minimera motpartsrisken är ofta en clearingorganisalion den formella motparten till utfärdaren resp. köparen. Organisationen ingår inle avtal ulan att ha en part på vardera sidan. Därmed utsätter sig inte organisationen direki för risker som sammanhänger med all värdet på produkterna varierar.

4.4 Skyddsintressen på värdepappersmarknaden

Handel med värdepapper ger upphov till flera slags risker för inblandade parier. Det ligger i sakens natur att en investering i ell värdepapper är riskfylld såtillvida att dess värde bestäms av faktorer som är svåra att förutse, såsom elt förelags framtidsutsikter och den allmänna ekonomiska utvecklingen. En av värdepappersmarknadens huvudfunktioner är all för­dela dessa risker bland de placerare som är villiga och har förmåga att bära dessa risker.

Placerare har för sina investeringar i värdepapper elt behov av korrekt informalion om det företag som har givit ul värdepapperet och om han­deln i värdepapperet. Skulle sådan informalion vara missvisande eller spridas på elt olämpligt säll uppkommer en risk för att förtroendet för marknaden försämras, vilket i sin tur kan leda till brisler i marknadens effektivitet och i förlängningen lill att näringslivets kapitalanskaffning fördyras. Della skulle vara lill nackdel både för de förelag som har behov av kapital och för placerarna.

Av dessa skäl bör lagstiftaren överväga vilka krav på information som samhället har skäl all ställa på de förelag som ger ul värdepapper och på handeln på värdepappersmarknaden. Del är härvidlag av betydelse att skilja på handel på värdepappersmarknaden och finansiella transaktioner vid sidan av denna marknad.

Omsättning av aktier äger rum under vill skilda omständigheter. Andra

iniressen gör sig gällande då ell bolag endast spritt ägandet bland närståen­

de intressenter än när del är börsregislreral. I ell s. k. närslåendebolag och

78

andra bolag med begränsad spridning av ägandet sker aktieplaceringen     Prop. 1990/91:142

oftast utifrån andra utgångspunkler än en ren kapitalplacering. Anställda

kan vilja vara med och dela på de framgångar som bolaget de arbetar för

kan få. Kunder och leverantörer vill kanske av industriella skäl ha etl

inflytande över bolaget. Professionella kapitalplacerare gör en långsiktig

investering och kräver kanske inflytande genom delägarskap. Aktieägarna

är i dessa fall oflasl bekanta med varandra och inte sällan förekommer

aktieägaravtal, åtminstone när professionella kapitalförvaltare ingår i

ägarkretsen.

Aktiebolag som utan all vara börsnoterat spritt ägandet till en slörre och mer anonym krets har inte samma relation till aktieägarna som ett s.k. närståendebolag. Ur aktieägarens synvinkel finns därför elt stort behov av information rörande bolaget i olika avseenden. För atl åstadkomma en tillfredsställande prissättning på aktier i börsnoterade bolag är kraven på informalion ännu slörre, såväl rörande bolaget som själva handeln på marknadsplatsen.

Det förekommer även att icke börsregislrerade bolag vänder sig lill allmänheten med erbjudanden att teckna aktier i bolaget. Detta släller slora krav på atl informalionen om bolaget är fullständig och korrekt. Det finns därför anledning all se närmare på hur befintliga regler är utformade, främst beslämmelserna i aktiebolagslagen om emissionsprospekl. Här måsle också EGs regler om prospekt beakias. Till dessa frågor återkommer jag senare i samband med förslag lill lagstiftning om börs- och clearing­verksamhet.

En borgenär som överväger atl låna ul sitt kapital till etl bolag genom alt lämna en kredit eller köpa en obligation behöver få vela om bolaget kan betala sina skulder. Den kreditgivning som sker inom banksystemet är avtalad direkt mellan parterna och borgenären har oftast sell till alt i avtalet få med villkor som lillförsäkrar honom erforderlig insyn hos gälde­nären.

Förhållandena är annorlunda för den borgenär som lånar ut sitt kapital genom att placera i standardiserade skuldebrev på penning- och obliga­tionsmarknaden. Visserligen är obligationer och liknande värdepapper i prakliken oftast mindre riskfyllda än aktier. En borgenär på penning- och obligationsmarknaden saknar emellertid den direkla insyn hos låntagaren som t. ex. en bank kan tillförsäkra sig vid kredilgivning, liksom han saknar den formella insyn i ell bolag som en aktieägare har. Borgenären har därför stort inlresse av all låntagaren lämnar utförlig informalion om sin verk­samhet.

Även om placerarna på penning- och obligationsmarknaden i dag lill

största delen är institutioner och andra professionella aktörer vilka bör

kunna ta lill vara sina egna iniressen, går utvecklingen mol all alll fler och

mindre aktörer uppträder på den marknaden. Della släller krav på all

informalion från låntagarna är fullständig och görs tillgänglig för alla

intressenter och på atl informationen om kursrörelser i den dagliga han­

deln sprids på ell tillföriitligt sätt. Som riksbanken påpekai i sitt remissvar

skulle penningmarknaden vinna på förbättrad genomlysning, i synnerhet

genom snabbare avslulsinformation till aktörerna på marknaden.

79

Värdet av en option eller en termin beror framför alll av den lillgång Prop. 1990/91: 142 som den baseras på. Derivatmarknaden är därför beroende av den infor­mation som finns tillgänglig på avistamarknaderna, dvs. aktiemarknaden och penning- och obligationsmarknaden. Det betyder att en placerare på derivatmarknaden vid bedömning av sin investering måsle förlila sig på avistamarknaderna och den information som finns där. Dessutom behövs korrekt och snabb information om handeln på derivatmarknaden.

Information om värdepapper och handel är dock inte del enda krav som lagstiftaren kan ha anledning att slälla på värdepappersmarknaden. I själva handeln uppkommer för placerarens del en naturlig koncenlralion av transaktioner till en eller ett fålal mellanhänder. Placeraren är beroende av mellanhanden för att utväxla betalning och leverans av värdepapper. Della kan för placeraren medföra ell slort behov av alt skaffa informalion om mellanhandens solvens och kompetens vad gäller all tillvarata placera­rens iniressen.

Del kan särskill för de icke professionella placerarna vara förenat med betydande svårigheter alt bedöma en mellanhands ställning. Med hänsyn till de betydande värden som hanteras av mellanhänderna, deras ställning på värdepappersmarknaden och vikten av alt upprätthålla förtroendel för denna marknad, finns det därför skäl att pröva vilka krav som bör ställas på mellanhändernas verksamhel.

Clearingorganisalioner utgör en annan viktig grupp av aktörer på värde­pappersmarknaden. En clearingorganisalion svarar för att dess medlem­mar kan utbyta likvider och leveranser av värdepapper på den delmarknad de är verksamma. Den ger också i allmänhet garantier för betalningarnas och leveransernas genomförande. Detta bidrar lill en effektivisering av handeln men innebär samtidigl all de risker som är förenade med själva handeln koncentreras till clearingorganisationen. Frågan om reglering av clearingorganisalioner behandlas inte i della sammanhang. För fullslän-dighelens skull bör dock även deras slällning på värdepappersmarknaden kommenteras kort här.

En clearingorganisalions centrala slällning för utbyte av likvider och leveranser av värdepapper motiverar att en reglering av sådana organisa­tioner bör övervägas. Genom koncentrationen av betalningar till dessa syslem blir de exlra känsliga för störningar t. ex. i form av betalningsinsläl-lelse från någon av dess medlemmar. Sådana händelser kan i värsta fall fortplanta sig och leda till problem för både organisationen själv och dess medlemmar. Della kan i sin tur medföra risker för att värdepappersmark­nadens funktion försämras. Etl sådanl händelseförlopp kan även leda till störningar i betalningssystemet i allmänhet. Jag avser därför all senare i år behandla frågan om vilka regler som bör gälla för clearingorganisalioner.

4.5 Behovet av lagstiftning

För alt värdepappersmarknaden skall kunna fullgöra sin uppgift på ell från

alla synpunkler tillfredsställande sätt måste regleringen tillgodose kravel

på all marknaden skall åtnjuta allmänhetens förtroende. För all uppnå

delta måsle handeln baseras på relevant information från emittenler och

80

marknadsplatser. Sådan information skall vara fullständig och korrekt Prop. 1990/91:142 samt lämnas lill aktörerna omedelbart och samtidigt. Vidare måste han­delssystem och syslem för likvider och leveranser vara snabba och säkra samt ge en likvärdig behandling av marknadens aktörer. Genom effektiv lillsyn och kontroll skall garanteras all uppställda regler efterievs och sanklioner vidtas mot dem som bryter mot bestämmelserna. 1 tillsynen bör även ingå att följa utvecklingen på värdepappersmarknaden och föreslå förändringar av reglerna så att också de utvecklas i takt med ändrade förhållanden.

Vid utformningen av reglerna för värdepappersmarknaden bör hänsyn las till redan existerande lagstiftning. Aktiebolagslagen innehåller bestäm­melser vars ändamål är all skydda olika intressenter i ell bolag såsom aktieägare, fordringsägare, anställda och samhället. Bl.a. är aktiebolag som når viss storlek skyldigt att anlita auktoriserad revisor vilket innebär en mer kvalificerad kontroll av bolaget. Denna skyldighet inlräder då tillgångarnas nettovärde i ett bolag, vilka är etl mått på bolagets allmänna ekonomiska betydelse, överstiger 1 000 basbelopp. Tillgångarna ger en anvisning om vilket kapital som arbelar i bolaget och vilka summor som lillförts bolaget från aktieägarna och borgenärerna. Ett annal kriterium för revisorskravet är då antalet anställda i bolaget överstiger 200. Denna faktor är ett ullryck för bolagels ekonomiska och sociala betydelse och visar dess vikt för arbetsmarknaden. Ett ytterligare fall då auktoriserad revisor krävs är när bolagets aktier eller skuldebrev är noterade vid Stock­holms fondbörs. Kravet på auktoriserad revisor medför atl den ekonomis­ka informationen håller en viss standard.

Ulifrån skyldigheten atl anlila auktoriserad revisor följer också andra krav enligt aktiebolagslagen som skall lillgodose olika skyddsinlressen. Ell sådanl krav är skyldigheten att upprätta emissionsprospekt vid erbjudan­den lill en vidare krets.

De anställda har även slöd i den arbetsrättsliga lagstiftningen. Samhäl­lels intressen tillgodoses likaså genom aktiebolagslagen men också genom bl. a. skattelagstiftningen och brottsbalken. Avtalslagen och brottsbalken hör också till den lagstiftning som många gånger tillgodoser olika intresse­grupper ell vissl skydd mol otillbörliga förfaranden. Detta gäller inte minsl aktieägare och fordringsägare som ingår avtal med för dem kända motparter.

Den lagstiftning som nu är aktuell tar sikte på förhållanden som är specifika för just värdepappersmarknaden. Sådan reglering är inte lämplig utanför marknaden t. ex. i en värdepappersaffär mellan två privatpersoner som själva ställer upp villkoren för och avslutar affären. Utmärkande för den verksamhel som inle bedrivs på värdepappersmarknadén är främsl att aktieägare och borgenärer har ett nära förhållande till emittenten, och i den mån handel mellan placerarna förekommer sker den som regel mellan parter som är kända för varandra. De skyddsinlressen som då gör sig gällande tillgodoses redan genom befintlig lagsliftning. På värdepappers­marknaden, dvs. på en marknadsplats eller då mellanhänder deltar i en affär, är förhållandena däremol annorlunda. Delta har också kommit till

6   Riksdagen 1990/91. I saml. Nr 142

ullryck i samband med lagsliflningen om insiderhandel (prop. 1990/91:42     Prop. 1990/91:142 s. 50).

När en mellanhand som yrkesmässigt utför tjänster på värdepappers­marknaden deltar i handeln förväntar sig den placerare som vänder sig till en sådan aktör all han blir rättvist behandlad i förhållande till andra kunder och all han får den informalion som han har räll all kräva. Betydelsen för placeraren av all mellanhanden på bästa sätt tar till vara hans iniressen kan vara slor. Mellanhänder som utför tjänster på värde­pappersmarknaden skall därför bedriva sin verksamhet så all allmänhe­tens förtroende för marknaden inte rubbas. Dessa mellanhänder bör där­för vara auktoriserade och slå under lillsyn av del allmänna.

Reglerna för värdepappersmarknaden måste utformas så all de på ell ändamålsenligt säll kan möla den tekniska utvecklingen. De bör vara generella och utformas så atl de skapar utrymme och legala ramar för nytillkommande former av värdepappershandel. Samtidigt bör de stå i överensstämmelse med den internationella utvecklingen på värdepappers­marknaderna, varvid EGs regler är en utgångspunkt. Del senare är inte minsl vikligl när del gäller möjlighelen för svenska aktörer att verka på internationella marknader och de svenska marknadernas förutsättningar all attrahera utländskt kapital och utländska aktörer. Internationalisering­en innebär betydande posiliva effekter då förekomsten av ett stort anlal aktörer bidrar lill alt förbättra informationsspridningen och höja likvidite­ten på marknaden. Därmed erhålls en mer rättvisande kurssättning av svenska värdepapper. Ytterst bidrar della till att öka tillgången på riskka­pital och alt sänka kapitalkostnaderna för vårl näringsliv.

Lagsliflningen för värdepappersmarknaden bör innehålla vissa grund­läggande regler. Dessa bör utgöra en ram inom vilken olika slag av själv­reglering kan förekomma. Reglerna mäste vidare lämna utrymme för tillsynsmyndigheten att meddela föreskrifter i slor omfattning och all kunna ingripa mot osunda beteenden på marknaden. Tillsynsmyndigheten kommer alltså alt spela en aktiv roll. Delta gäller inte minsl del samarbete med utländska tillsynsmyndigheter som kommer all vara nödvändigl i den fortsatta internationaliseringen av värdepappersmarknaderna världen över.

Jag föreslår alt nu aktuell lagstiftning för värdepappersmarknaden delas upp i tre lagar en för hur handeln med finansiella instrument skall gå lill, en för mellanhänder och en för börs- och clearingverksamhet. Den sistnämnda lagen avser jag. som nämnls tidigare, atl senare lämna förslag lill. Härutöver finns sedan lidigare insiderlagen vilken är en strafflag som förbjuder handel på värdepappersmarknaden i vissa fall.

Lagen om handel med finansieUa instrument innehåller näringsrällsliga regler som riktar sig lill värdepappersmarknadens aktörer. Här ges bl.a. regler om handel med optioner och terminer samt förfoganden över an­nans tillhöriga finansiella instrument. Senare tillkommande regler som tar sikle på samtliga aktörer på värdepappersmarknaden, l.ex. prospekt som erfordras då finansiella instrument utbjuds till allmänhelen och vilken informalion slörre aktieägare skall lämna om sina innehav, bör tas in i

82

denna lag. Härigenom kan för värdepappersmarknaden relevant lagslifl­ning samlas på ett ställe.

Lagen om värdepappersrörelse är en näringsrättslig lag vilken reglerar verksamheten för förelag som utfor tjänster på värdepappersmarknaden. Den lagen molsvarar lill viss del den gällande fondkommissonslagen. Lagen innhåller regler för olika mellanhänder och kraven på deras verk­samhel. Del finns anledning alt redan nu framhålla atl beslämmelserna i della förslag snart kan behöva ändras lill följd av all ell EES-avtal kommer till stånd och att EGs förslag till direktiv om investeringstjänster och om kaplaltäckning för finansiella tjänsteföretag antas.

Prop. 1990/91:142

5 Handel med finansiella instrument

5.1 Ny lag om handel med finansiella instrument

Mitt förslag: I en ny lag, benämnd lag om handel med finansiella instrument, bibehålls principen om all handel på värdepappers­marknaden skall bedrivas så att allmänhetens förtroende upprätt­hålls och enskildas kapitalinsatser inte otillbörligen äventyras. Den nya lagen bör omfalta även den lidigare icke lagreglerade oplions-och lerminshandeln. Till lagen förs regler som rör förfoganden över finansiella instrument som tillhör annan.

Kommitténs förslag: Kommittén har föreslagil en lag om handel med fondpapper och andra finansiella instrument, som behandlar i storl sell samma frågor som omfattas av mitt förslag.

Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna lillslyrker kommilléns förslag eller lämnar del ulan erinran. Några ifrågasätter om en så generell lagstiftning är lämplig med tanke pä skillnaderna mellan aktiemarknaden och penning- och obligationsmarknaden.

Skälen för mitt förslag: I aktiebolagslagen definieras aktier, emission­bevis m. m. Där finns också utförliga regler om hur emissioner av aktier, konvertibla skuldbrev och skuldebrev förenade med optionsrätt till ny­teckning skall gå till. Värdepappersrättsligt är räntebärande värdepapper som t.ex. obligationer och statsskuldväxlar löpande skuldebrev. Lagregler som rör bl. a. omsättningen av skuldebrev finns i skuldebrevslagen. Aktie­kontolagen (1989:827) och den föreslagna lagen om penningmarknads­konton (prop. 1990/91:106) reglerar värdepapper som ersatts av en regist­rering på konto. Särskild lagsliflning om optioner och terminer saknas.

Den nu gällande lagen om värdepappersmarknaden har de senaste åren varit föremål för flera förändringar. Lagstiftningen bör nu utvidgas till att även avse optioner och terminer. Även i övrigl bör ändringar i lagsliflning­en göras. Den nya lagsliflningen bör lämpligen samlas i en ny lag kallad lagen om handel med finansiella instrument.

Den grundläggande principen om att handel med fondpapper skall be­drivas så all allmänhetens förtroende för värdepappersmarknaden upp-

83

rätthåfls bör ulvidgas lill alt omfalta samtliga finansiella instrumenl som Prop. 1990/91:142 är föremål för handel på värdepappersmarknaden. Bestämmelsen om han­del i 2 § värdepappersmarknadslagen bör med denna utvidgning överföras lill den nya lagen. Därmed kommer den grundsyn som bestämmelsen ger uttryck för atl sätta sin prägel på hela värdepappersmarknaden. Jag kan inle se några skäl all i delta sammanhang särbehandla penning- och obligationsmarknaden. Däremot bör del i andra frågor tas hänsyn lill de skillnader som finns mellan aktiemarknaden och penning- och obligations­marknaden. Ullrycket handel på värdepappersmarknaden utvecklas i av­snitt 5.2. I det avsnittet behandlas också närmare begreppen finansiella instrument, fondpapper, optioner och terminer.

Flandeln med finansiella instrumenl skall alltså bedrivas så all allmän­hetens förtroende för värdepappersmarknaden upprätthålls och enskildas kaptialinsatser inte otillbörligen äventyras. Med hänsyn härlill och till värdepappersmarknadens betydelse för samhällsekonomin bör det allmän­na ha en möjlighet all ingripa mol en från dessa utgångspunkler olämplig utformning av nya finansiella instrument. Hur della bör ske utvecklas närmare i avsnitl 5.3.

Av de olika typer av finansiella instrument som har introducerats under senare tid är det s. k. standardiserade optioner och terminer som har rönt störst allmänt inlresse. Flandeln med sådana optioner och terminer sker på särskilda marknadsplatser. Såsom lidigare nämnls sker denna handel i Sverige för närvarande endasl hos OM som står under bankinspektionens tillsyn. Vid sidan av handeln hos OM förekommer en betydande termins­handel på penning- och obligationsmarknaden. Med hänsyn till den bety­delse och omfattning handeln med optioner och terminer har fåll och dessa instruments speciella egenskaper framslår del som angelägel att i lag ange de grundläggande beslämmelserna för handeln med dem. Avsnitt 5.4 behandlar den föreslagna regleringen av handeln med optioner och termi­ner.

Regler som rör förfogande över fondpapper finns för närvarande i skilda lagar. Förfoganden över fondpapper som pantsatts m. m. regleras i lagen (1979:750) om rätt all förfoga över annan tillhöriga fondpapper (förfogan­delagen). Enligt 23 § fondkommissionslagen får inte fondkommissionsbo­lag för egen räkning sälja fondpapper som bolaget mottagit som lån (blank-ning) eller medverka vid blankning för annans räkning. Jag föreslår i avsnitl 5.5 all denna beslämmelse upphävs och all del i slället införs enhetliga regler för alla slag av förfogande över annans finansiella instru­ment. Det bör lämpligen ske genom en modernisering av förfogandélagens regler. För all göra värdepappersmarknadens regler mer överskådliga bör beslämmelserna om förfoganden över fondpapper som tillhör annan över­föras till den nya handelslagen.

84

5.2 Definitioner

Prop. 1990/91:142

Mitt förslag: I lagen definieras vissa viktigare begrepp på värdepap­persmarknadén. Termen finansiella instrument används som sam­lingsbeteckning for afla instrumenl som förekommer på värdepap­persmarknaden. Definitionen av begreppet fondpapper modernise­ras. Någon avgränsning i lag mellan standardiserade och icke stan­dardiserade optioner och terminer bör inte ske.

Kommitténs förslag: Definitionerna av finansiella instrumenl och fond­papper överensstämmer i huvudsak med milt förslag. Kommitién föreslår mer detaljerade definitioner av optioner och terminer i syfte att fånga in alla lyper av sådana instrument.

Remissinstanserna: Remissinstanserna lämnar kommitténs förslag till definitioner ulan erinran.

Skälen for mitt förslag: Med värdepapper avses en handling som tillför­säkrar innehavaren en viss rättighet som vanligen kan omvandlas i pengar. Till värdepapper räknas traditionellt aktier, obligationer, förlagsbevis, värdepappersfondsandelar, växlar, checkar och vissa andra skuldebrev. En värdepappersmarknad kan språkligt beskrivas som avsättningsområde för värdepapper, dvs. där värdepapper bjuds ut och omsätts. Värdepappers-marknadsutredningen beskrev i sill belänkande (SOU 1984:2) värdepap­persmarknaden som den sammanfattande benämningen på primär- och andrahandsmarknaderna för aktier och andra delägarrätter samt räntebä­rande obligalioner. Utvecklingen på della område har som framgår av avsnitt 2 emellertid gåtl myckel snabbt. Vissa värdepapper är i dag inte längre ell papper i ordels bemärkelse. Handlingen som bärare av rättighe­ten har i stor omfattning ersatts av en registrering i ett datasystem. Mark­naden har blivit alltmer inlernaiionaliserad. Vidare har etl stort antal nya finansiella instrument introducerats i Sverige och utomlands.

Enligt 2 § 1 insiderlagen förslås med handel på värdepappersmarknaden i den lagen handel på börs eller annan organiserad marknadsplats eller genom mellanhand som yrkesmässigt bedriver handel med fondpapper. Om tolkningen av begreppel sades i förarbetena (prop. 1990/91:42 s. 50) följande. "Med utlryckel handel på värdepappersmarknaden avser jag all den handel som sker på en organiserad marknadsplats, t.ex. avslut på Slockholms fondbörs eller avtal om köp och försäljning som görs upp på telefon på penningmarknaden. Till sådan handel hör också köp eller för­säljning genom en mellanhand som yrkesmässigt tillhandahåller dessa tjänster, för närvarande främst fondkommissionärer. Insiderreglerna bör gälla inte bara då kommissionären handlar i kommission, utan även när han handlar mot eget lager. Insiderlagen bör vara tillämplig på alla aftarer där en part saknar anledning att la reda på vem som är motpart och på affärer som avslutas vad gäller bl. a. likvid och leverans på för marknaden i fråga sedvanligt sätt. Affärer som sker mellan parter som är kända för varandra och som föregås av mer eller mindre omfattande förhandlingar

85

och upprättande av skriftliga avtal, faller utanför lagens tillämpningsområ-     Prop. 1990/91: 142 de."

Som framhållits i avsnitt 4.5 är nu aktuell lagstiftning motiverad ulifrån kravel på en väl fungerande värdepappersmarknad. Handeln på denna marknad skall ha allmänhetens förtroende. Den nu föreslagna lagen bör, liksom insiderlagen, främsl la sikte på den verksamhet som bedrivs på marknadsplatser och genom auktoriserade mellanhänder, medan värde­pappersaffärer som sker direki mellan två parter i huvudsak regleras av annan lagsliftning, bl.a. avtalslagen.

I en lag av insiderlagens typ där det gäller atl slälla upp regler för vad som är slraflbarl ställs slora krav på en exakt avgränsning av tillämpnings­området. I insiderlagen begränsas del straffbara området bl.a. genom avgränsningen till de fondpapper och därmed likställda finansiella instru­menl som räknas upp i lagen (se prop. 1990/91:42 s. 78).

Samma krav på exakt avgränsning behöver inte slällas på en handelslag. Den bör enligt min mening tvärtom få en relativt vid omfattning och reglera handel med olika lyper av finansiella instrument, även sådana instrument som i dag inte är kända. Bankinspektionen bör ha en möjlighet all ingripa mol handel med finansiella instrumenl på värdepappersmark­naden som inte tillgodoser kravet på alt allmänhetens förtroende för marknaden skall upprällshållas. För bedömningen av huruvida handel med etl vissl finansiellt instrument överensstämmer med della krav bör en prövning omfatta, föruiom själva instrumentet, även vissa moment i han­deln såsom t.ex.

vilken informalion som ges till marknaden om instrumentet,

hur information lämnas om köp- och säljkurser samt omsättning, exem­pelvis i datoriserade syslem,

hur matchning sker av anbud all köpa och sälja,

hur clearingen av gjorda affärer är anordnad,

hur system för hantering av likvid och leverans är organiserade.

Finansiella instrument

Enligt min mening utgör begreppel finansiella instrument en lämplig sam-lingbeleckning för de instrument som förekommer på värdepappersmark­naden. Termen finansiella instrument har också lidigare i lagstiftningen utnyttjats som samlingsbeteckning (jfr bl.a. 27 § lagen (1947:576) om statlig inkomstskall). En definilion av finansiella instrumenl i den nu föreslagna lagstiftningen bör kunna främja etl enhetligt språkbruk.

Med finansiella instrument avser jag fondpapper och andra rättigheter eller förpliktelser avsedda för handel på värdepappersmarknaden. De fi­nansiella instrument som inle är fondpapper kännetecknas av att rättighe­ten eller f~örpliklelsen riklar sig mol någon annan än den som Iradilionelll är all anse som eminent av fondpapper på värdepappersmarknaden. Ell exempel på en annan rättighet eller förpliktelse är en köpoption avseende aktier. Den som förvärvat en sådan option har en räll men ej skyldighet att köpa de aktier optionen avser. För ulfärdaren innebär optionen en förplik-

lelse att på anfordran sälja dessa aktier. Rättigheten riktar sig mot inneha-     Prop. 1990/91: 142 våren av aktierna, inte emittenten.

Fondpapper

Fondpapper definieras i elt flertal lagar, bl.a. värdepappersmarknads­lagen, som aktie, annal bevis om delaktighet i bolag, obligation, föriagsbe-vis och liknande skuldebrev avsett för allmän omsättning saml andel i värdepappersfond. Jag delar kommilléns bedömning, all del inle är me­ningsfullt att räkna upp alla förekommande finansiella instrumenl som är all anse som fondpapper. Nya instrument introduceras ständigt och en sådan uppräkning skulle därför riskera alt snabbt bli föråldrad.

Kännetecken för ell fondpapper är alt det ges ut av ell bolag eller annan för kapitalanskaffning och att del kan bli föremål för exempelvis en inregi­strering vid en börs. Emittenten av ett fondpapper åläggs vanligtvis av statsmakterna enligt lag eller börsen enligt avtal alt iaktta vissa skyldighe­ter. Både i Sverige och utomlands slälls krav på emittenten av ell fondpap­per som är eller skall bli börsregislreral. Ell annal kännetecken för elt fondpapper är atl instrumentet ges ut i bestämt antal (delägarrätter) eller avser ett besläml totalbelopp (fordringsrätler) och är avsett för allmän omsättning. Enligt min mening är elt instrument avsett för allmän omsätt­ning om del är konstruerat på ett sådanl säll alt det enkell och smidigt kan överiåtas på värdepappersmarknaden. Etl exempel på ell sådant instru­ment är löpande skuldbrev. Instrumentet bör således för varje behörig innehavare medföra en självständig, av föregående innehavares förhållan­de oberoende rätl atl göra handlingen gällande (se Walin, Lagen om skuldebrev, 1977 s. 87 f).

Aktier är enligt 3 kap. 6 § aktiebolagslagen i väsentliga stycken jämställ­da med löpande skuldebrev. Förlagsandelsbevis i ekonomiska föreningar kan vara ställda till viss man eller till t.ex. innehavaren (se 5 kap. 4 och 5 §§ lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar). Enligt 2 kap. 2 § lagen (1980:1102) om handelsbolag och enkla bolag får en bolagsman inle ulan de andra bolagsmännens samlycke sätta annan i sill slälle. På senare år har del förekommil all kommandilbolagsandelar blivit föremål för handel bland allmänheten. Emellertid gäller den nämnda regeln i handelsbolags­lagen också för kommanditdelägare (se prop. 1979/80:143 s. 138). Med hänsyn till att en överiåtelse av en andel kräver samlycke från övriga delägare bör dessa andelar som huvudregel inle anses vara avsedda för allmän omsättning. Bestämmelsen i handelsbolagslagen är dock disposiliv, dvs. bolagsmännen kan träffa avtal om att samtycke inle erfordras.

Ell enkell skuldebrev är i princip inle avsett för allmän omsättning på

exempelvis en börs eller genom mellanhand vilket framgår av reglerna i 3

kap. lagen (1936:81) om skuldbrev. Av bl.a. praktiska skäl har emellertid

begreppet "liknande skuldebrev avsett för allmän omsättning" ansetts

omfatta föruiom slatsskuldväxlar och olika slags certifikat även marknads­

bevis Gfr bl.a. prop. 1989/90:153 s. 62-63, prop. 1990/91:42 s. 77).

Dessa bevis utges av finansbolag. Marknadsbevisen är enkla skuldbrev och

således i princip inle lämpade för allmän omsättning. Trols detta har det

87

under de senaste åren förekommil en relalivt omfattande handel med     Prop. 1990/91:142 marknadsbevis på penningmarknaden. Denna handel har bedrivits under likartade villkor som för certifikat.

Enligt aktiekontolagen och förslagel till lag om penningmarknadskonlon skall de kontobaserade systemen omfatta ensidiga skuldförbindelser av­sedda för allmän omsättning. De kontobaserade systemen omfallar bl. a. obligalioner, slatsskuldväxlar, bankcertifikat och förlagslån (jfr prop. 1988/89:152 s. 76 - 77, s. 124 och prop. 1990/91:106 s. 31 och 48).

En alltmer inlernaiionaliserad värdepappersmarknad medför ökade krav på sådana instrument som handlas på marknadsplatserna alt dessa enkelt och smidigt skall kunna omsättas. De nya kontobaserade systemen innebär också krav på instrumentens omsättningsbarhet. Delägarrätter och fordringsrätter som inte är konstruerade för allmän omsättning passar inte för handel på en börs eller annan reglerad marknadsplats och bör av den anledningen inte kunna bli föremål för inregistrering vid t. ex. en börs. Sådana instrument bör därför i fortsättningen inte omfattas av fondpap-persbegreppet.

Optioner och terminer

I den nya lagen bör tas in definitioner av begreppen option och termin. En option är en räll för oplionsinnehavararen atl i framliden få köpa eller sälja tillgångar eller få ell belopp som räknas ut på grundval av ändringar i etl kursindex eller liknande. För den andra parlen (optionsulfärdaren) innebär optionen en förpliktelse alt på anfordran köpa eller sälja den tillgång optionen avser eller eriägga betalning. Ett terminsavtal innehåller i princip en skyldighel för både köpare och säljare alt fullgöra sina åtagan­den enligt avtalet vid en överenskommen framtida tidpunkt. En termin skiljer sig från en option genom att innehavaren av en option har rätt men inte skyldighel all begära all avtalet fullföjs. En ytterligare skillnad är att en termin vanligtvis inle ger upphov lill någon penningtransaktion mellan parterna när avtalet ingås medan den som förvärvar en option i de flesta fall måsle erlägga en premie.

Vid köp och försäljningar på aktiemarknaden och penningmarknaden skall i princip leverans och likvid av instrumentet ske omedelbart (avista-handel). Rent faktiskt sker emellertid fullgörandet vid denna handel först etl anlal dagar efter avslut. De tekniska systemen för leverans, l.ex. VP-systemel, medger för närvarande inte likvid och leverans på avslutsdagen. Målet vid avistahandel är emellertid all korta tiden mellan avslut och likvid/leverans i syfte att minimera motparlsrisker och exponering mot marknaden vid värdepapperslransaklioner. Skillnaden mellan avislahan-deln och handel på termin är således all avsiklen med en terminsaffär är att leverans skall ske vid en framlida tidpunkt medan avistahandeln syftar lill att affären skall fullgöras i så nära anslulning lill avslutet som möjligt.

Optioner och terminer förekommer i skilda sammanhang. Såväl två privatpersoner som två slora aktörer, t. ex. två börsbolag, kan avtala om en option för den ena parten beträffande den andra partens fondpapper. Optioner och terminer kan avse tillgångar av olika slag, från fondpapper

till råvaror. En option eller termin kan utgöra hela avtalet eller vara en smärre del av ett omfattande avtal mellan två parier.

Kommiltén föreslår att en gränsdragning görs mellan standardiserade och icke standardiserade optioner och terminer. En standardisering inne­bär all villkoren för oplionerna och terminerna görs enhetliga. Vanligen är det den börs eller clearingorganisalion som administrerar handeln som anger de standardiserade villkoren. Såvitt gäller optioner avser standardi­seringen oftast den tillgång som optionen gäller för och mängden därav, lösenpriset saml avtalets giltighetstid (löplid). Dessutom anges om det är fråga om en köp- eller säljoption. Det enda parterna normall fritt avtalar om är priset (premien). När del gäller terminer avser standardiseringen vanligtvis den lillgång som omfattas och mängden därav samt kontraktets giltighetstid. Det parterna fritt kan avtala om är priset och huruvida leverans skall ske eller ej.

Standardisera innebär all likrikta eller beslämma en normaltyp. Inom handeln med optioner och terminer förekommer olika grader av standar­disering. Avtal mellan två parter kan vara standardiserade i den meningen atl ena parten tillhandahåller ell standardkonlraki. Terminskontrakten på penning- och obligationsmarknaden avseende slatsskuldväxlar och riksob­ligationer är standardiserade såvitt avser den underliggande tillgången och har fasla likviddagar. Konlraktsbeloppen är emellertid inle fasla utan är en avtalsfråga mellan parterna. Handeln styrs i vissa fall av standardkon­lraki och i övrigl av handelsbruk och sedvänja. I viss mån kan sägas atl parterna i dessa fall själva utformar villkoren för optionen eller terminen. Till skillnad mot vad som gäller i handeln hos OM är parterna kända för varandra på penning- och obligationsmarknaden.

De skyddsintressen som föreligger vid avtal och handel direkt mellan två parter bör, i enlighel med vad jag anfört i avsnilt 4.4 tillgodoses genom annan lagsliflning. Med hänsyn härlill och lill syftet med nu aktuell regle­ring på värdepappersmarknaden bör lagbestämmelserna för handel med optioner och terminer endast avse sådana optioner och terminer som handlas på en reglerad marknadsplats eller blir föremål för clearingverk­samhet. För en sådan lagsliflning erfordras inte någon gränsdragning mellan standardiserade och icke standardiserade optioner eller terminer.

För den nu aktuella lagstiftningen är det inle heller erforderligt all i en definilion söka fånga in alla typer av optioner resp. terminer. Som kom­mittén i annal sammanhang anfört introduceras ständigt nya instrument och en sådan definition riskerar därför att snabbt bli föråldrad.

Prop. 1990/91:142

5.3 Nya finansiella instrument

Mitt förslag: Någon förhandsgranskning av nya finansiella instru­ment skall inte ske. Bankinspektionen bör i efterhand granska nya finansiella instrument som introduceras på värdepappersmarkna­den.

Kommitténs förslag: Överensstämmer med mitt förslag.

89

Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker förslagel eller lämnar     Prop. 1990/91: 142 del ulan erinran. Kammarrällen i Slockholtn anser dock all alt frågan om en bindande förhandsgranskning bör övervägas ytterligare.

Skälen fijr mitt forslag: Både i Sverige och internationellt har en om­svängning skell till alt näringslivels upplåning i slörre omfattning sker via marknadsnoterade fondpapper i slället för direkt hos bank eller annat kreditinstitut. En rad nya finansiella instrument har introducerats och fått slor utbredning. I Sverige tänker jag främst på utvecklingen av nya instru­menl på penning- och obligationsmarknaden men även på handeln med standardiserade optioner och terminer. Internationellt finns en rad finan­siella instrument som ännu inte förekommmer i någon slörre omfattning i Sverige. Nämnas kan handel med optioner på termin och icke standardise­rade instrumenl som "skräddarsys" för den individuella kundens behov med slörre valfrihet i fråga om lösenpris, löplid och underliggande fond­papper. Handel förekommer såväl internationelll som i Sverige med s.k. syntetiska fondpapper. Med della avses antingen kombinationer av befint­liga fondpapper eller av derivalinslrument som är konstruerade för all uppvisa vissa egenskaper.

Det är inte möjligt atl skapa lagregler som uttömmande definierar även framtida nyskapelser på detta område. Som framhölls i avsnitl 4.5 bör reglerna på värdepappersmarknaden utformas så att de skapar utrymme och legala ramar för nytillkommande former av värdepappershandel. För allmänhetens förtroende för värdepappersmarknaden är det väsentligt att nya instrument inte på ett otillbörligt sätt äventyrar kapitalinsatser och att instrumenten är tekniskt fullgoda.

Med hänsyn lill värdepappersmarknadens belydelse för samhällsekono­mins funktion bör det allmänna ha möjlighet att påverka utformningen av nya finansiella instrument. Därmed skulle förutsättningar för trygghet och likformighet i handeln med sådana instrumenl jämfört med handeln med traditionella fondpapper kunna skapas. När det gäller den verksamhet som administreras av OM har bankinspektionen redan en sådan roll.

Hur skall då prövningen av nya finansiella instrument gå lill?

Oplionsutredningen har föreslagit all börsverksamhel och clearingverk­

samhet med optioner och terminer inte skall få påbörjas förrän villkoren

för handeln har blivit godkända. Kommitién har diskuterat en sådan

ordning men har funnit den vara förenad med svaghet genom all den kan

leda till atl nya finansiella instrument inle kommer att introduceras på

börserna. Dessutom torde det enligt kommittén vara svårt atl på någol

objektivt säll faslslälla all handel i det nya instrumentet kommer atl bli

"skadlig". Detta kan i slällel komma alt visa sig i efterhand. Många av de

nya finansiella instrument som förekommer på internationella värdepap­

persmarknader och som är eller kan komma att introduceras i Sverige är

dessutom inte alls riktade till allmänheten. Jag anser säledes i likhet med

kommittén alt del inle kan anses föreligga behov av att införa en så

ingripande åtgärd som förhandsprövning av nya finansiella instrument på

värdepappersmarknaden. Tillsynsverksamheten vad gäller nya finansiella

instrument bör såldes ligga på eflerhandskonlroll med en möjlighet att

förbjuda fortsatt handel.

90

Som framhållits i avsnitt 5.1 skall all handel med finansiella instrument bedrivas så att allmänhetens förtroende för värdepappersmarknaden upp­rätthålls och enskildas kapitalinsatser inte otillbörligen äventyras. Denna grundsyn bör gälla alla nya finansiella instrument på värdepappersmark­naden. Med hänsyn lill exempelvis risken för kringgående bör en sådan regel inle heller begränsas lill atl gälla enbart aktörer som står under bankinspektionens tillsyn. Jag föreslår därför att bankinspektionen får vid vite förbjuda alla som deltar i handel med finansiella instrumenl av visst slag all upphöra med del, om denna handel strider mot de grundläggande kraven för handel på värdepappersmarknaden.

Uppgiften att övervaka utvecklingen på della område bör alltså läggas på bankinspektionen. Givetvis slår del fritt för den som önskar introduce­ra ett nytt finansiellt instrument att efterhöra bankinspektionens synpunk­ter på utformningen av det nya instrumentet. Kammarrällen i Slockholm har i sitt remissvar anfört att möjligheten atl lämna bindande förhandsbe­sked bör övervägas, främst mol bakgrund av all del redan i dag ofta förekommer en skallemässig granskning av nya instrument. Som jag nyss anfört är del emellertid förenat med slora svårigheter atl i förväg bedöma om handel med ell visst instrument kan få skadliga effekter. Detta sam­manhänger bl.a. med all eventuella skadliga effekter kanske inte beror på konstruktionen av instrumentet som sådanl ulan på hur instrumentet utnyttjas ? ofta i kombination med andra åtgärder. Det skulle alltså kunna vara förenat med påtagliga svårigheter all bestämma räckvidden av ell förhandsbesked rörande ell visst instrumenl. Jag är därför inle beredd all förorda en sådan ordning.

Prop. 1990/91:142

5.4 Handel med optioner och terminer 

5.4.1 Omfattningen av lagregleringen

Mitt förslag: I lagen ges grundläggande bestämmelser för handel med optioner och terminer på värdepappersmarknaden. Lagstift­ningen tar sikte på sådana optioner och terminer som är föremål för handel på en reglerad marknad eller för clearingverksamhet. Regler­na bör gälla alla optioner och terminer, oavsett standardiserings-grad, om dessa blir föremål för handel på en reglerad marknad eller för clearingverksamhet.

Kommitténs förslag: Huvudreglerna för handeln i kommitténs förslag är desamma som i mitl förslag. Kommittén föreslår emellertid mer detaljera­de regler och delvis olika regler för standardiserade och icke standardisera­de optioner och terminer.

Remissinstanserna: Kommitténs förslag tillstyrks eller lämnas utan erin­ran av remissinstanserna.

Skälen för mitt förslag: Options- och terminsmarknaden erbjuder möj­lighet för investerarna all omfördela de risker som sammanhänger med ett innehav av bl. a. aktier och räntebärande värdepapper. En investerare kan

i vissa fall öka avkastningen på innehavet genom att göra placeringar i Prop. 1990/91: 142 l.ex. aktie- eller indexoptioner. Enligt flera gjorda undersökningar ökar förekomsten av options- och terminshandel likviditeten i marknaden och prisfluktuationen för de underliggande fondpapperen minskar. Handeln på derivatmarknaden har inte heller visat sig medföra några negativa konsekvenser för handeln i underliggande tillgångar eller för företagens och andra organisationers möjlighet atl anskaffa kapital. De professionella kapitalplacerarnas slora aktivitet på denna marknad pekar också på all instrumenten ulgör ell väsentligt hjälpmedel för en effektiv kapitalförvalt­ning. Options- och terminshandeln fyller således flera funktioner på en fungerande värdepappersmarknad och kan sägas komplettera den övriga värdepappersmarknaden.

Handel med optioner och terminer bör bedrivas i enlighet med den grundläggande principen för värdepappersmarknadén, nämligen så atl allmänhetens förtroende för värdepappersmarknaden upprätthålls och en­skildas kapitalinsatser inle otillböriigen äventyras. De regler i den handels­lag jag föreslår, som skall gälla för finansiella instrument i allmänhet, bör alltså gälla även för optioner och terminer. När sådana instrument handlas genom en auktoriserad mellanhand kommer vidare reglerna i den lag om värdepappersrörelse som jag föreslår all gälla för mellanhandens agerande. Härutöver bör i handelslagen tas in vissa särskilda bestämmelser om optioner och terminer som blir föremål för handel på en reglerad marknad eller föremål för clearing. Det är nämligen i dessa situationer som det är viktigast atl allmänheten kan ha förtroende för handeln.

För att främja en tillförlitlig kurssällning på optioner och terminer och molverka möjlighelerna lill kursmanipulalion bör det i handelslagen stäl­las vissa krav på den lillgång som dessa instrument avser. Mot bakgrund av de risker som trots allt finns vid options- och terminshandeln föreligger skäl att i handelslagen ange riktlinjerna för säkerhetskraven inom denna handel (se avsnitt 5.4.2).

Kommittén har föreslagil regler om säkerhel även för vissa icke standar­diserade optioner och terminer som inte blir föremål för börs- eller clear­ingverksamhet. Därvid avser kommitién sådana optioner och terminer där parterna inte har träffat avtal om att säkerhel inte skall ställas. 1 dessa fall skulle dessutom en innehavare av en option och köparen eller säljaren av en termin kunna säga upp avtalet lill omedelbart upphörande om motpar­ten inle ställde säkerhel. Vid upprättandet av sill förslag synes kommittén främsl ha haft terminshandeln på penning- och obligationsmarknaden i åtanke.

Avtal som innehåller en icke standardiserad option eller termin kan

emellertid, såsom nämnts i avsnilt 5.2, förekomma i många olika samman­

hang. En generell lagsliftning om icke standardiserade optioner och termi­

ner skulle träffa alla avtal mellan exempelvis privatpersoner om avtalet

innehåller en option eller termin. Ett sådanl avtal föregås vanligen av

förhandlingar mellan parterna och del är parterna själva som släller upp

villkoren och avslutar affären. Såsom jag lidigare anfört bör de skyddsin­

tressen som då uppträder i första hand tillgodoses genom annan lagstift­

ning än den som nu är aktuell för värdepappersmarknaden. Varken i

92

belänkandet eller i remissyttrandena har det framkommit något skäl eller missförhållande som kan utgöra grund för all reglera parternas handlande i nu diskuterat hänseende. Det finns således, som jag ser del, för närvaran­de inte någon grund för all reglera dessa avtal.

Handeln på penning- och obligationsmarknaden sker för närvarande utan medverkan av clearingorganisalion. Avtalen ingås direkt mellan ex­empelvis kund och bank. I enlighet med del lidigare anförda bör parterna även vid denna handel själva råda över frågan om säkerhel skall ställas eller ej.

Som lidigare nämnls har regeringen lill riksdagen lämnai en proposilion om ett kontobaserat penningmarknadssystem. Enligt proposilionen skall PMC administrera elt kontobaserat system för hantering av vissa skuldför­bindelser avsedda för allmän omsättning. Systemet omfattar främst s.k. avistaaffärer men i framtiden skall även terminsaffärer kunna hanleras inom systemet. Vid handel med derivatprodukler på penning- och obliga­tionsmarknaden är avsikten alt PMC längre fram skall åta sig ett clearing­ansvar som innebär all PMC inträder som part i affärerna. Som förutsätt­ning för clearingen av en sådan affär avses gälla all säkerhel slälls inle bara vid själva registreringen (initial säkerhel) ulan också alt PMCs motpart ställer kompletterande säkerhel (marginalsäkerhet) under kontraktets löp­tid, om panten nedgår i värde till följd av förändringar i ränteläget. Avsikten är all PMC skall kunna tillförsäkra sig panträtt i registrerade skuldförbindelser vid options- och terminsaffärer. I proposilionens lagför­slag har inlagils en regel med sikte på sådana avialsbaserade panträtter (5 kap. 2 § andra stycket). Några lagbestämmelser om PMCs clearingförfa-rande föreslås inle med hänsyn till clearingförfarandets utpräglade teknis­ka karaktär. I slället skall reglerna för clearingen följa av avtal mellan intressenterna Gfr prop. 1990/91:106 s. 39, 48 och 61 och Ds Fi 1990:26 Lagreglering angående penningmarknadscenlralen s. 22, 28 29 och 54). Den derivathandel som blir föremål för clearingverksamhet i PMC-syste­met kommer att omfallas av den reglering jag nu föreslår.

Prop. 1990/91:142

5.4.2 Säkerhetskrav

Mitt lorslag: Vid options- och terminshandel som blir föremål för clearingverksamhet skall betryggande säkerhet finnas. Clearingorga­nisationen skall se till att säkerhel slälls och all sådan säkerhet vidmakthålls under optionens eller terminens löplid. Del överiåls på aktörerna att i sina avtalsvillkor för handeln precisera säkerhels-kraven.

Kommitténs förslag: Kommittén föreslår att skyldigheten alt ställa sä­kerhet skall åvila den som utfärdar en option eller ingår etl terminsavtal. I kommilléns förslag anges även vid vilken lidpunkt säkerhel senast skall vara ställd.

Remissinstanserna: Remissinstanserna lämnar kommitténs förslag ulan erinran.

93

Skälen för mitt förslag: I den verksamhet som administreras av OM Prop. 1990/91: 142 finns detaljerade bestämmelser om de krav på säkerheter som ställs i handeln. Dessa bestämmelser föreskriver atl ulfärdare av en option eller köpare eller säljare av ell terminskontrakt är skyldig atl ställa säkerhet för sill åtagande. Molsvarande regler finns inom derivathandeln utomlands. För varje kund finns vanligtvis ett konto hos clearingorganisationen där kundens innehav av derivalinslrument är registrerade och där säkerhels-kravet framgår, s. k. kundkonto. Säkerhelshanleringen kan ha varierande ulformning. Säkerhet kan slällas av slutkunden direkt gentemol clearing­en. Slutkunden kan också ställa säkerhet gentemot den clearingmedlem som företräder kunden och som i sin tur ställer säkerhet gentemot clearing­en. Beräkningen av säkerheter sker i Sverige på kundnivå, dvs. clearingens kontosyslem är baserat på slutkund. I t.ex. USA beräknas i stället säkerhe­ten på clearingmedlemsnivå. Det innebär att clearingmedlemmen släller säkerhel för del nettobelopp som summan av alla slutkunders säkerhelsbe-hov ulvisar.

Både i Sverige och internationellt används den s. k. marginalsäkerhets-meloden för att beräkna hur stor säkerhel som behövs. Metoden kan översiktligt beskrivas enligt följande. Storleken av en optionsutfärdares åtagande eller en köpares eller en säljares åtagande enligt ett terminskon­trakt varierar under avtalets löplid. Orsaken härlill är främst all värdet på den underliggande tillgångens värde varierar över tiden, vilket återverkar på options- och terminskontraktets värde. Det går all dag för dag räkna ut hur stor den ackumulerade vinsten eller föriuslen är för varje kontrakt. De säkerheter som skall ställas måsle till all börja med läcka den ackumulera­de förlusten. För atl skapa en tidsfrist för clearingen att hinna reagera då säkerhetsbeloppet inte uppgår lill föreskriven nivå krävs även säkerhel för den sannolika kursförändringsrisken för näsla eller några följande dagar.

Orn säkerhetskravet sätts för högl leder del lill att resurser onödigtvis dras från marknaden vilket leder lill en lägre likviditet. Sätts kravel å andra sidan för lågl uppstår i föriängningen risk för all t. ex. en clearingor­ganisalion inte klarar av sill garantiåtagande. Utgångspunkten bör vara atl kravet på säkerhel sätts så högl atl det är tillräckligt för att kundens konto skall kunna avslutas eller neutraliseras ulan att yllerligare medel behöver tillskjutas. Samlidigt bör kraven på säkerhel kunna variera från lid lill annan beroende på hur kurserna på tillgången som optionen eller terminen avser rör sig. Säkerhetsnivån skall således kunna förändras vid ändrat marknadsläge och systemet kännetecknas av flexibilitet.

Säkerhetsnivån bör dock aldrig underskrida en viss lägsia nivå. Den grundnivån bör vara så väl tilltagen att den säkerställer även relativt kraftiga och snabba kurssvängningar i systemet. Innebörden härav är all det alltid måste finnas etl viss mått av översäkerhel i systemet. Föränd­ringar av kursen i den lillgång optionen avser varierar beroende på vilken typ av lillgång del är fråga om. Del är därför varken lämpligt eller möjligt att i lag ange hur slor säkerheten bör vara. I stället bör det åligga clearing­organisationen alt ulifrån nu angivna rikllinjer utforma lämpliga säker­hetssystem för handeln. Del får sedan ankomma på bankinspektionen atl i

94

sin lillsyn följa utvecklingen och se lill all säkerheten i systemet uppfyller rimliga krav.

Beräkningen av säkerheter sker i Sverige på kundnivå. Slörre aktörer kan på olika konton dels ha positioner som inle kräver säkerhet, dvs. visar etl överskott, dels sådana som gör det, dvs. visar ett underskoll. Något hinder mol alt vid beräkningen av säkerhelsbehovet göra en samlad säker­hetsbedömning av en kunds positioner, dvs. balansera över- och under­skott, på kundens olika konton bör inte slällas upp. Inte heller bör hinder slällas upp mol s. k. crossclearing, dvs. all olika instrumenl, t. ex. optioner och terminer avseende samma underliggande lillgång är föremål för ge­mensam riskvärdering med hänsyn lill tänkbara värdeförändringar i den underliggande tillgången och instrumenten själva. Denna metod all beräk­na säkerhelsbehovet är vanligl förekommande i inlernalionella samman­hang.

Något hinder i lag bör inte heller uppställas mot beräkning av säkerheter på clearingmedlemsnivå såsom sker t. ex. i USA. Det väsentliga är all del säkerhetssystem som lillämpas uppfyller kravel på atl det skall föreligga betryggande säkerhet för gjorda åtaganden.

En clearingorganisalions viktigaste uppgift är alt trygga all alla avtal som registreras kan uppfyllas. Det är clearingorganisationen som ulformar säkerhetssystemet och även konlinuerligt bevakar säkerhetssystemets funktion vid handeln. Att systemet utformas så all del blir belryggande är någol som en clearingorganisalion av självbevarelsedrift har ett stort egel intresse av att se till. Vad nu anförts om en clearingorganisalions ställning lalar slarkt för atl en sådan organisation även enligt lag bör ha ansvaret för säkerhetskraven inom denna handel. Jag föreslår därför atl del av laglex­ten skall framgå all det åligger en clearingorganisalion atl se till atl erfor­derliga säkerheter ställs.

1 en marknad där konkurrens råder går del inle att bortse från risken för all del tummas på säkerhetskrav och andra skyddsregler. Av vad som sagts tidigare framgår att del inte i lag går att konkret fastställa miniminivån för säkerheter. En sådan lagregel skulle bli alldeles för komplicerad. Bankin­spektionen har här en viktig roll all spela. Inspektionen bör övervaka att de säkerhetskrav som tillämpas på marknaden inle används som ett kon­kurrensmedel och all uppställda krav är rimliga. Inspektionen bör ha en möjlighet att påverka kraven på säkerhet. Detta kan tillgodoses genom att regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, bankinspektionen får räll all meddela föreskrifter om säkerhetskravens utformning.

Prop. 1990/91:142

5.4.3 Undantag från kravet på säkerhet

Mitt förslag: Alla aktörer skall slälla säkerhel. Endasl om det är uppenbart att säkerhel inle erfordras bör kravet på säkerhet kunna efterges.

Kommitténs förslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt förslag från-

95

sett att kommitién föreslår all banker skall kunna befrias från skyldigheten     Prop. 1990/91: 142 atl ställa säkerhet.

Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker kommilléns förslag eller lämnar det utan erinran. Några remissinstanser, däribland bankinspektionen, riksgäldskontoret och riksbanksfullmäktige, ifrågasätter om undantag skall kunna medges från skyldigheten all ställa säkerhel. Svenska Försäkringsbolags Riksförbund anser all samma skäl föreligger som för bankerna all befria försäkringsbolagen från atl ställa säkerhet.

Skälen för mitt förslag: I affärslivet graderas kunder bl. a. efter sin kreditvärdighet. Atl bygga upp en god kreditvärdighet kan ta lång tid och kräver uppoffringar. Kunder med olika kredilvärdighel behandlas också olika i affärslivet. Även i lagstiftningen finns exempel på bestämmelser som anger alt kunder kan behandlas olika beroende på kredilvärdighel. En bank kan exempelvis med slöd av 2 kap. 13 § första stycket bankrörelse­lagen i sin kredilgivning avslå från säkerhet om den kan anses obehövlig eller om del annars föreligger särskilda skäl. Enligt uttalande i motiven till bestämmelsen är säkerhet obehövlig vid kreditgivning lill staten, kommu­ner eller andra säkra låntagare (prop. 1986/87:12 s. 241).

Handel med optioner och terminer kan emellertid innefatta ett avsevärt risktagande, vilket kan medföra att stora förluster uppstår på kort tid. De kraftiga kursfallen hösten 1987 orsakade inom options- och lerminshan­deln stora förluster inle bara för privatpersoner utan också för bl. a. banker och fondkommissionsbolag. Mot denna bakgrund kan det ifrågasättas om del är lämpligt all göra en traditionell kreditprövning i denna typ av handel.

Deposition och pantförskrivning av tillgångar för ställande av säkerhet medför alt resurser binds. Den som slipper ställa säkerhel, s. k. nollrisk­kund, får därmed en fördel framför andra aktörer i handeln. Förekomsten av nollriskkunder leder således lill alt aktörerna på marknaden konkurre­rar på olika villkor. Optionsutredningen ansåg mot denna bakgrund att det inte borde finnas några undanlag från kravel på säkerhel vid handeln med standardiserade optioner och terminer. Värdepappersmarknadskommit­tén anser dock alt det bör finnas en möjlighet atl undanta banker från skyldigheten atl ställa säkerhet. Ett av skälen för ell undanlag lill förmån för banker är all en bank svarar för alt vissa belalningsutfäslelser, l.ex. inlåning, remburser och garantier, infrias ulan att de är särskill säkerställ­da.

Enligt de i dag gällande reglerna för handeln hos OM, kan OM medge undanlag från kravel på säkerhet för vissa kategorier av kunder. Det kan konstateras att medvetenheten om de risker som finns i derivathandeln har ökat och alt adekvata ålgärder för all förebygga en upprepning av vad som hände hösten 1987 har vidtagits. De konlroll- och bevakningssyslem som banker och fondkommissionsbolag byggt upp i enlighel med bankin­spektionens allmänna råd kan i någon mån anses ersälla den varningssig­nal som krav på säkerhet skulle innebära.

Enligt min mening är det tveksamt om del vid handeln med optioner

och terminer existerar kunder som inle är förenade med vare sig kredit-,

leverans eller annan risk. Erfarenheterna från hösten 1987 visar också alt

96

t. ex. banker och kommuner kan drabbas av betydande förluster. Därtill kommer att säkerhetskravet får anses utgöra en betydelsefull grundregel som ytterst syftar till atl bevara del finansiella systemets stabilitet. Med hänsyn härlill bör i princip alla aktörer slälla säkerhet.

Jag har övervägt atl låla denna skyldighel gälla utan undanlag. En sådan regel skulle emellertid kunna lägga oönskade hinder för nya lyper av säkerhetssystem, exempelvis genom en försäkringslösning. Bl.a. med hän­syn härtill framstår det inte som lämpligt att i lag införa en undantagslös regel och således skapa ett syslem utan någon som helst flexibililel. Stränga krav bör emellertid slällas för befrielse från säkerhelskravet. Endast om del är uppenbart alt säkerhel inle erfordras bör kravel på säkerhel kunna efterges. Dessutom bör beslut av en clearingorganisalion om all efterge säkerhetskravel hell eller delvis kräva godkännande av bankinspektionen. Inspektionen har därigenom möjlighet att följa och kontrollera handeln.

Prop. 1990/91:142

5.4,4 Sanktioner mot den som inte uppfyller säkerhetskraven

Mitt ställningstagande: Jag är inte beredd att föreslå en lagstadgad rätt för en clearingorganisalion eller för en fondkommissionär att omedelbart avsluta eller neutralisera ett konto för vilkel säkerhels-kraven inle blivit uppfyllda.

Kommitténs förslag: Kommittén föreslår att det i lag införs en rätt för såväl en clearingorganisalion som en fondkommissionär att omedelbart avsluta eller neutralisera de kundkonton för vilka säkerhetskraven inte blivit uppfyllda. Vidare skall en clearingorganisalion även i annat fall få avveckla eller på annal sätt neutralisera eller minska risken i en kunds options- eller terminsaffär om synnerliga skäl föreligger.

Remissinstanserna: Endasl några remissinslanser kommenterar kom­mitténs förslag. Bankinspektionen anser del väsentligt all del i lag slås fasl en obligatorisk skyldighel för en clearingorganisalion, ell bankinslilul eller ell fondkommissionsbolag atl tvångsvis avveckla eller neutralisera ell konto för vilket säkerhetskravet inle blivit uppfyllt.

Skälen för mitt ställningstagande: Bankinspektionen har utfärdat all­männa råd angående handel med standardiserade optioner och aktieter­miner (BFFS 1988:7). Däri anges att en fondkommissionär av säkerhets­skäl bör ha räll all tvångsvis avsluta etl kundkonto. Enligt optionsutred­ningen var en sådan lagregel inte nödvändig eftersom det fick anses ligga i sakens nalur att, om betryggande säkerhet inte ställdes, kontot måste avslutas. Däremol ansåg oplionsutredningen all del skulle införas en lag­stadgad skyldighel för en clearingorganisalion att omedelbart avsluta eller neutralisera de konton för vilka säkerhetskraven inte blivit uppfyllda. Enligt kommitién är del elt väsentligt konsumentintresse all affärer på ett konto där säkerhelskravet inte längre är uppfyllt verkligen avvecklas eller neulraliseras snabbi om affärerna leder till alll slörre föriuster. Skäl förelig­ger därför enligt kommittén alt införa en lagstadgad rätt för fondkommis-

97

7   Riksdagen 1990/91. 1 satnl Nr 142

sionär och clearingorganisalion all neutralisera eller avveckla ell sådanl     Prop. 1990/91:142 konto.

Som jag tidigare framhållit är det inte lämpligt att i lag exakt ange säkerhetskraven. I lag angivet krav på all säkerheten skall vara betryggan­de måste därför utfyllas och preciseras av aktörerna i handeln. En clearing­organisalion och en fondkommissionär måsle således i sina avtalsvillkor för handeln och avtal med kunder noggrant ange säkerhetskraven. Som framgår av beskrivningen av säkerhetssystemens uppbyggnad är det fråga om ell relativt detaljerat regelsystem. Därtill kommer regler om exempel­vis vid vilken tidpunkt säkerhet resp. tilläggssäkerhet skall vara ställd och vilka säkerheter som godias. Atl lagens regler om säkerheter måsle utfyllas av aktörerna för en lillfredställande reglering av handeln framgår också vid en jämförelse mellan kommitténs förslag och de villkor som för närvaran­de gäller på marknaden. Jag tänker då närmast på bankinspektionens ovan nämnda allmänna råd och OMs bestämmelser om säkerhet.

Eftersom en kund som inte uppfyller säkerhetskraven innebär en poten­tiell risk för förluster för en clearingorganisalion och/eller en fondkommis­sionär har dessa ett betydande eget inlresse av alt säkerhetskraven nog­grant preciseras i allmänna villkor eller andra avtal. Dessutom torde det ligga i deras inlresse alt reglerna är så klart utformade att tvister och tolkningsproblem i siörsta möjliga mån undviks. En naturlig följd av den precisering av säkerhetskraven som måsle ske av aktörerna är också all del i avtalen och villkoren anges när en kunds konto får avvecklas på grund av bristande säkerhet, dvs. vilka påföljder som kan komma i fråga vid etl sådanl avtalsbrott.

Det är förenat med stora svårigheter atl i lag på ett adekvat och entydigt sätt fastställa när en clearingorganisalion eller en fondkommissionär skall ha räll att tvångsvis avveckla ell kundkonto. Risk föreligger att en sådan lagregel blir alldeles för komplicerad. Vidare kan ifrågasättas lämpligheten i all ge en avtalspart en lagfäst rätl all avveckla elt kundkonto som utvisar ett negativt säkerhelssaldo när delta beräknals utifrån grunder som parter­na själva kommit överens om. En sådan åtgärd kan få långtgående effekter och del kan inte uteslutas atl tvist kan uppkomma om hur säkerhetssaldol beräknats eller om ställd säkerhet är fullgod. Del sagda talar för att det i första hand bör åligga clearingorganisationen att i sina avtalsvillkor för clearingen ange såväl säkerhetskraven som vilka påföljder som kan kom- ' ma ifråga vid ell avtalsbrott.

Med en effekliv lillsyn och kontroll av all gällande villkor efterlevs och atl sanklioner vidias mol den som bryter mot villkoren bör förutsättningar för en säker handel kunna skapas. Med hänsyn till vad jag nu anfört föreligger del enligt min mening inle tillräckliga skäl för att ge vissa aktörer en lagfäst rätt all tvångsaweckla ett kundkonlo.

98

5.4.5 Obligatorisk clearing

Prop. 1990/91:142

Mitt ställningstagande: Jag är för närvarande inte beredd atl föreslå en regel om obligatorisk clearing.

Kommitténs foreslag: Kommitién föreslår att handeln med standardise­rade optioner och terminer alltid skall organiseras med en clearingorgani­salion.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser lämnar förslaget ulan erin­ran. Bankinspektionen och PenningmarknadsCenlralen PmC AB pekar i sina remissyllranden bl. a. på all en regel om obligatorisk clearing kan leda till att faktiska monopol tillskapas.

Skälen för mitt ställningstagande: Syftel med standardiseringen av op­tioner och terminer är atl underlätta hanteringen av dessa instrument så alt förutsättningar föreligger för en likvid options- eller terminsmarknad. En clearing utgör sannolikt ytterligare en nödvändig förutsättning för en mer omfattande handel med sådana instrument.

Det sagda lalar för att det inte skulle vara erforderiigt all i lag kräva obligatorisk clearing. Med hänsyn härtill och lill all ytterligare övervägan­den bör göras i samband med behandlingen av kommitténs förslag till ny börs- och clearinglag är jag inle nu beredd att föreslå en regel om obligato­risk clearing.

5.5 Lån av fondpapper och blankningsförbudet

Mitt förslag: Blankningsförbudet för fondkommissionärer tas bort. En enhetlig reglering bör ske av alla slag av förfoganden över firian-, siella instrument som tillhör annan. Bestämmelserna bör gälla före-. tag som står under bankinspektionens eller försäkringsinspeklions lillsyn. Någon reglering i lag av s. k. oäkta blankning föreslås inle. Något krav på levéranskapacitet inom options- och lerminshandeln uppställs inte.

Kommitténs förslag: kommittén föreslår att avtal om lån av fondpapper för blankning skall slutas skriftligen i särskild för ändamålet upprättad handling. Formulär för avtalet fastställs av bankinspektionen. Denna regel bör gälla alla näringsidkare. Blankning får endast ske av fondpapper som bankinspektionen godkänt. Kommittén föreslår även ell förbud mot s. k. oäkta blankning med undantag för viss körttidsblankning

Remissinstanserna: Flertalet remissinslanserna lillslyrker förslagen eller lämnar dem ulan erinran. LO motsätter sig all blankningsförbudet las bort. Riksbanksfullmäktige anser att handeln med räntebärande värdepap­per är av den karaktären all generell möjlighet lill blankning bör ges, i synnerhet for stats- och bostadspapper. Bankinspektionen föreslår bestäm­melser som ger inspektionen rätl all föreskriva krav på levéranskapacitet i de fall blankning av del underliggande fondpapperet inte är tillåtet och rätt

99

alt återta etl tidigare givet godkännande av ell fondpapper för blankning. Prop. 1990/91:142 Riksskatteverket understryker viklen av att de skattemässiga konsekvenser­na utreds innan blankning tillåts. Bankorganisationerna och Svenska Fondhandlareföreningen saml Invik & Co AB anser atl del är tillräckligt med kravel på skriftligt avtal och all del inte behövs någol obligatoriskt formulär upprättat av bankinspektionen. Invik & Co AB föreslår dessutom alt kravet på skriftligt avtal bör upprätthållas för alla slag av aklielån.

Skälen för mitt förslag

Blankningsförbudet

I 23 § andra stycket fondkommissionslagen finns förbud för ell fondkom­missionsbolag atl för egen räkning sälja fondpapper som bolaget har mot­tagit som lån (blankning) eller alt medverka vid blankning för annans räkning. Förbudet gäller enligt 38 § samma lag även i banks fondkommis­sionsrörelse. Utmärkande för denna typ av blankning är att man säljer etl fondpapper man förfogar över men inle äger, s.k. äkta blankning. En annan typ av blankning, som emellertid inle nämns i lagsliflningen, är alt man säljer ell fondpapper som man vid försäljningen inle förfogar över, ibland kallat oäkta blankning.

Skälen för all förbudet mot blankning infördes i 1979 års fondkommis­sionslag var atl Stockholms fondbörs ansågs vara alltför liten och ha ett alltför begränsat material av fondpapper tillgängligt för omsättning. Här­till kom all det i samband med blankning ansågs förekomma utpräglat spekulativa inslag och atl den part som har en närmare kännedom om marknadslägel uppenbarligen har elt överlag i jämförelse med motparten.

Förhållandena är i dag som kommittén anförl förändrade. Stockholms fondbörs är numera tillräckligt slor. Såväl antalet börsbolag som börsom­sättningen har ökat väsentligt under 1980-lalet. Spekulativa inslag före­kommer i all värdepappershandel och är således ingel specifikt för blank-ningsaffärer. Vid blankning försöker en aktör tjäna pengar vid en nedåtgå­ende marknad och del kan knappasl anses mer spekulativt än alt göra det vid en uppåtgående. Till detta kommer alt del finns andra instrument på värdepappersmarknaden som ger ett positivt ulfall i en vikande marknad, t.ex. en köpt säljoption eller en såld termin. Påslåendet att den som är välinformerad om marknaden har etl överlag gäller generellt och har inle någol specifikt samband med blankning.

Internationellt förekommer blankning på flera betydande värdepappers­

marknader. I Storbritannien finns del ingen regel som förbjuder blankning

vare sig del gäller lånade värdepapper eller värdepapper man inle förfogar

över. Den som blänkar vid London Stock Exchange måsle upplysa om

detta och information om blankningsvolymerna skall anges i börsens in­

formationssystem. Förmedling av aktielån sker via särskilda av Bank of

England auktoriserade firmor. Dessa firmors aktielån sker genom skriftli­

ga avtal och säkerheter motsvarande minst marknadsvärdet av aktierna

måsle slällas. I USA är del också tillåtet all blanka genom alt låna värde­

papper och genom alt sälja värdepapper som man inle förfogar över.

100

Aktielånemarknaden i USA uppkom initialt snarare för att lösa misslyc- Prop. 1990/91:142 kanden i leveranssystemet än som en affärsstrategi. Om en handlare på leveransdagen inte har tillräcklig mängd aktier så kan han bota den bristen genom alt låna aktier av någon annan. I USA sker aktielån i della syfte i ganska stor omfattning och sådana avtal sluts normalt i skriftlig form. 1 Norge och Danmark är blankning tillålen men vissa restriktioner förelig­ger. I Finland däremol finns etl förbud för värdepappersförmedlare (mot­svarar en svensk fondkommisionär) atl låna värdepapper av en kund för blankning. Däremol finns inget förbud mot att blanka värdepapper som värdepappersförmedlaren inte förfogar över.

Kommitténs förslag om all slopa blankningsförbudet har behandlats vid genomförandet av skattereformen. I propositionen (1989/90:110 s. 451) påpekades atl den skattemässiga synen på blankningsaffarer är helt avgö­rande för om det skall förekomma sådana affärer och atl skattesystemet bör vara neutralt i detta hänseende och lämna möjlighelen öppen så atl ell eventuellt slopande av blankningsförbudet kan få de avsedda positiva effekterna för värdepappersmarknaden. I anledning härav har införts elt förtydligande i 24 § 2 mom. första stycket lagen om statlig inkomstskatt, av vilket följer att med avyttring avses inte utlåning av egendom 'för blankning. I nyss nämnda proposilion tas även upp beskattningen av såväl intäkter resp. koslnader vid utlåning som en blankningsaffär över etl årsskifte.

Endast fondkommissionärer omfattas av blankningsförbudet. För övri­ga aktörer på värdepappersmarknaden är lån av fondpapper för blankning tillåtet under förutsättning att ägaren av fondpapperel lämnar sill sam­tycke därlill Gfr 10 kap 4§ brottsbalken). Mot bakgrund härav framslår del som olämpligt alt i Sverige vidmakthålla ell föriud för en liten grupp aktörer på en alltmer inlernaiionaliserad värdepappersmarknad. Tillåtan­de av blankning medför också att svenska fondkommissionärer kan bättre ta lill vara sina kunders intressen på den internationella värdepappers­marknaden. Blankningsmöjlighelen skapar förutsättningar för en högre likviditet och en effektivare prissättning eftersom prissättningen blir säkra­re ju fler kunniga bedömare som vid varje tidpunkt -kan uttrycka sin uppfattning om priset på ell värdepapper. Med hänsyn härtill och lill att skälen för del rådande blankningsförbudet inle längre kan anses hållbara bör förbudel upphävas.

Lån av fondpapper

Kommiltén har föreslagit regler som endast tar sikte på lån av fondpapper

för blankning. Lån av fondpapper, som är en form av förfogande över

annans fondpapper, förekommer emellertid som tidigare nämnts även för

andra ändamål än för blankning. Om exempelvis en aktör när leverans av

fondpapper skall ske inte kan fullgöra sina förpliktelser, dvs. leverera den

överenskomna mängden av fondpapper, föreligger.risk för en störning i

systemet. Mottagaren av de fondpapper som skulle levereras kan i sin tur

ha en förpliktelse att leverera dessa till en annan aktör. En sådan störning

kan fortplanta sig i systemet (en s.k. dominoeffekl) och utsätta det och

101

marknaden för fara. Genom ell temporärt lån av fondpapperet kan en Prop. 1990/91: 142 aktör uppfylla sin förpliktelse och därmed förhindra att marknaden drab­bas av leveransproblem. Lån av fondpapper, för att täcka en brist vid tidpunkten för leverans, kan således i vissa fall fylla en viktig funktion för likviditeten på värdepappersmarknaden Gfr bl.a. Trettio-gruppens rap­port, se avsnitt 3.2). En långivare som lånar ut fondpapper för att läcka en leveransbrisl har givelvis behov av all skydda sig mot risken alt inte få tillbaka samma mängd fondpapper eller ersättning därför.

Lagen (1979:750) om rält att förfoga över annan tillhöriga fondpapper innebär all avtal om rält för en panlhavare alt för annans räkning än ägarens förfoga över fondpapper är ogiltigt om det inte slutits skriftligen i särskild för ändamålet upprättad handling. Lagens regel om skriftligt avtal för förfogande gäller även den som innehar fondpapper i kommission eller lill förvaring, dvs. huvudsakligen fondkommissionärer (2 §). Avtal om försäljning av pantsatta fondpapper behandlas i 3 §. Ålerpanlsätlning och överlåtelse av panträtt avseende fondpapper regleras i 4 §. Sådan ålerpanl­sätlning eller överlåtelse får inte ske för högre belopp eller på strängare villkor än hos den ursprunglige panlhavaren.

Kommittén har ansett det vara en nackdel med att anpassa förfogande­lagen även till blankningssituationen eftersom bestämmelserna om blank­ning då skulle hamna i en speciell lag vid sidan om den egentliga värdepap­persrättsliga lagstiftningen. Jag anser emellertid atl del är av underordnad betydelse för vilkel ändamål lån eller andra förfoganden över fondpapper sker. Om reglerna begränsas till lån av fondpapper för blankning är del inle uteslutet atl det kan uppkomma problem med tolkningen av elt låneavtal i fråga om i vilket syfte lånet har skett. Del kan vidare finnas risk för ell kringående av en sådan regel. Som tidigare framhållits kan lån av fondpapper i vissa situationer fylla en väsentlig funktion på värdepappers-marknaden. Det väsentliga ur långivarens synpunkt är dessutom inle vad låntagaren skall göra med exempelvis aktierna ulan atl långivaren får klart för sig vad avtalet innebär och säkerhet att få tillbaka aktierna vid den i avtalet bestämda tidpunklen. För alt få en enhetlig reglering av lån och andra förfoganden över fondpapper, oberoende av för vilket ändamål det sker, bör beslämmelserna i förfogandelagen las in i den av mig nu föreslag­na lagen om handel med finansiefla instrument och där göras tillämpliga på alla typer av förfoganden.

I likhel med vad som gäller enligt förfogandelagen har kommittén före­slagit att lån av fondpapper för blankning skall få ske först efler skriftlig överenskommelse i särskild för ändamålet upprättad handling. Enligt kommittén bör regeln gälla alla näringsidkare och avtalet vara upprättat på av bankinspektionen fastställt formulär. I detta formulär skulle bankin­spektionen ange föreskrifter om säkerhet, tidsbegränsning, uppsägningstid m. m.

Etl avtal om lån av fondpapper sker vanligen direkt mellan två parter

som ställer upp villkoren och avslutar affären. Som jag tidigare anfört bör

de skyddsinlressen som uppträder i sådana sammanhang i första hand

tillgodoses genom annan lagstiftning än den som nu är aktuell för värde­

pappersmarknaden. Erfarenheterna i Sverige av lån av fondpapper för

102

blankning är små på grund av det rådande blankningsförbudet för fond-     Prop. 1990/91:142 kommissionärer. Mot bakgrund härav och atl utlåning av fondpapper inle är utan risker bör dock vissa övergripande regler slällas upp för att reglera denna form av verksamhet.

Jag föreslår alt elt krav på skriftligt avtal för sådana lån införs. Detta kan lagtekniskt lämpligen ske genom att regeln i förfogandelagen utvidgas till att avse alla slag av förfogande över annans finansiella instrument. I likhel med kommittén anser jag att det inte är meningsfullt alt föreskriva alt denna regel skall gälla även privatpersoner. Förfogandelagens regler är relativt svårtillgängliga. Med hänsyn härtill bör en lämplig avgränsning ske av bestämmelsernas tillämpningsområde. Reglerna riktar sig främst lill de företag som yrkesmässigt tillhandahåller tjänster på värdepappersmarkna­den. Reglerna bör således i första hand träffa värdepappersinstitut. Förfo­ganden över annans finansiella instrument kan emellertid förekomma även hos andra instilul, l.ex. finansbolag och försäkringsbolag. Jag före­slår därför alt reglerna skall gälla förelag som slår under lillsyn av bankin­spektionen eller försäkringsinspektionen.

Del uppställda kravet på skriftligt avtal måsle komplelleras med mer detaljerade regler. Det bör därvid åligga branschorganisationerna och marknadsplatserna atl utarbeta regler för hur t. ex. lån av fondpapper för blankning skall gå till. Sådana regler bör innehålla anvisningar för hur säkerhelskravet och säkerhetssystemet i övrigt bör utformas. Reglerna bör även ge ledning om vilka inlerna konlroll- och bevakningsruliner de en­skilda aktörerna bör upprätta. Sådana regler kan också avse informalion lill marknadsplatserna.

Del skriftliga avtalet ulgör en förutsättning för bankinspektionens granskning. Genom att kontrollera dessa avtal och även granska förelagens rutiner för exempelvis lån av fondpapper har inspektionen möjlighet att se till all akluella förelag vidtar de åtgärder som är förenliga med en sund ulveckling av verksamhelen. Ett företag som åsidosätter säkerhetskraven vid lån av finansiella instrumenl och därmed ökar sin riskexponering kan dessutom komma att anses olämpligt alt ulöva verksamhel på värdepap­persmarknaden.

Kommittén har vidare föreslagit all bankinspektionen skall avgöra vilka fondpapper som är lämpliga för blankning. Motivet för detta är all undvi­ka kursmanipulalioner i papper med liten omsättning. Mycket talar för att möjlighet lill blankning gör atl marknadspriserna blir mer rättvisande, t.ex. genom atl investerare som tror på ett kursfall men inte innehar tillgången kan påverka kursutvecklingen. Delta minskar riskerna i handeln och kan i sig bidra till atl förbättra likviditeten. Atl införa begränsningar i blankningsmöjlighelerna kan därför motverka syflel att minska riskerna för kursmanipulalioner. I likhel med riksbanksfullmäktige anser jag därför all likviditeten i ett fondpapper inle bör ulgöra ulgängspunkl för en bedömning av om blankning bör tillålas eller inle. Inte heller i della avseende föreligger enligt min mening grund för en förhandsprövning.

103

"Oäkta blankning"

Prop. 1990/91:142

Den form av blankning som kännetecknas av att man säljer elt fondpapper som man inte förfogar över kallas av kommitién för oäkta blankning. Enligt kommittén bör denna form av blankning inte tillåtas. Ett undanlag från huvudregeln föreslås dock, nämligen sådan kortsiktig blankning som är möjlig i VPCs kontobaserade syslem. Mol bakgrund härav har kommit­tén föreslagit en lagregel som tillåter sådan blankning under förutsättning all den som blänkar senast dagen efler förvärvar sådana fondpapper som sålts.

Kommitién har som utgångspunkt för sitt förslag tagit aktiemarknaden och det nya kontobaserade VP-systemet. Någon lagregel om s.k. oäkta blankning finns för närvarande inle. Såväl i Sverige som internationellt går utvecklingen mot alt skapa datoriserade system för registrering av köp och försäljningar av fondpapper samt hanlering av betalning och leverans. Mol denna bakgrund är del olämpligt att i Sverige införa regler som helt bygger på aktiemarknadens nuvarande handelssystem. Med hänsyn härtiU och till atl del inle har framkommit några olägenheter av all denna form av blankning inte är reglerad i lagsliflningen på värdepappersmarknaden bör någon regel härom inte införas.

Leveranskapacitet

Inom options- och lerminshandeln avseende aktier fanns tidigare ell krav på s. k. levéranskapacitet, dvs. atl deposition av underliggande aktier krävdes vid utfärdandet av köpoption eller förvärv av säljoption samt försäljning av aktier på termin. Grunden för kravet var bankinspektionens allmänna råd (BFFS 1988:7). Syflel med kravet på leveranskapacitet var alt säkerställa alt aktierna kunde levereras och atl bibehålla en fast anknyt­ning mellan handeln i och prissättningen på aktien och handeln med derivatinstrumenten. Kravel skulle också motverka risken för att blank­ning behövde tillgripas för att kunna fullgöra leverans av del underiiggan-de fondpapperel. I prakliken har leveranskapacitelskravet inte upprätthål­lits för alla aktörer på marknaden. Banker, fondkommissionsbolag och försäkringsbolag ulgör exempel på företagskategorier som inte behövt deponera och pantförskriva de underliggande aktierna. Vidare har som ett alternativ till leveranskapacitet s. k. motoptioner, dvs. innehavda köpop­tioner accepterats. Sedan bl. a. regeländringar vidtagits av OM och fond­handlareföreningen i syfte att skapa förutsättningar för all leveransbara aktier finns att tillgå och att leveransförseningar undviks har bankinspek­tionen upphävt kravet på levéranskapacitet (BFFS 1990:13, BFFS 1990:27).

Eftersom blankningsförbudet föreslås bli upphävt, kan ett krav på levé­

ranskapacitet inom options- och lerminshandeln inle moliveras ulifrån

della förbud. Ett upprätthållande av krav på levéranskapacitet binder i

onödan stora resurser och medför administrativa problem. Vidare fram­

står det som inkonsekvent all upprätthålla ell sådanl krav på aktieoptioner

och aktieterminer men ej för övriga optioner och terminer. Inlernalionelll

104

är det mycket ovanligt att uppställa krav på levéranskapacitet. Övervägan-     Prop. 1990/91:142 de skäl talar därför emol alt i lag slälla krav på levéranskapacitet. Emeller­tid står det en clearingorganisalion eller annan aktör i handeln fritt att träffa avtal om atl t. ex. en ulfärdare av en köpoption skall deponera de underliggande aktierna.

Låg omsättning, etl fålal aktieägare eller en ringa mängd uteslående aktier skulle kunna medföra att det vid täckningsköp, dvs. ett köp av aktier för att trygga leverans, inte finns några aktier att köpa på värdepappers­marknaden. Vid sådana förhållande skulle även etl aktielån väsentligt försvåras. Del åligger i första hand marknadsplatserna och clearingorgani-salionerna atl tillse att optioner och terminer på alltför "tunna" fondpap­per inle noteras. För del fall en sådan handel mol förmodan skulle upp­komma bör bankinspektionen ha rätt att ingripa.

5.6 Utestående frågor

Kommittén föreslår utvidgade regler om framför allt informationsskyldig­het för aktiebolag som inte är börsregislrerade men vilkas aktier och vissa andra fondpapper är spridda på minst 200 ägare. Till skillnad från kom­mitténs förslag omfattar EGs prospektdirekliv även skuldförbindelser, 1. ex. obligationer, utgivna av såväl aktiebolag som andra juridiska perso­ner.

Med flaggningsregler avses regler som innebär skyldighet för förvärvare/ överlåtare att informera allmänheten och/eller börs vid förvärv eller avytt­ring av större aktieposter. EG har antagit etl flaggningsdirektiv. Någon lagstiftning avseende flaggningsregler finns för närvarande inte i Sverige. Kommiltén har, med hänvisning till de goda erfarenheterna som finns av självreglering genom Näringslivels Börskommiltés rekommendation rö­rande offentliggörande vid förvärv av slörre aktieposter, inte lagt fram någol lagförslag om flaggningsregler.

Jag kommer senare all lämna förslag på prospeklregler i överensstäm­melse med EGs direktiv. För en harmonisering med EGs regler krävs också lagstiftning om flaggningsskyldighet. Jag avser därför all även i denna fråga återkomma senare. Prospektreglerna och flaggningsreglerna bör då tas in i handelslagen.

105

6 Värdepappersrörelse

6.1 Tillståndspliktiga verksamheter

Prop. 1990/91:142

Mitt förslag: Flera av de tjänster som i dag får ulövas inom ramen för elt fondkommissionstillstånd skall i fortsättningen kräva särskill tillstånd. Härigenom kommer en del verksamheter, som i dag kan drivas även ulan fondkommissionstillstånd, alt bli lillsiåndsplikiiga oavsett vem som bedriver verksamhelen.

Tillstånd skall krävas för företag som yrkesmässigt tillhandahåller tjänster på värdepappersmarknaden genom:

1.

Handel med finansiella instrument för annans räkning i egel namn.

2.

Förmedling av kontakt mellan köpare och säljare av finansiella instrument eller i annal fall medverkan vid transaktioner avseen­de sådana instrument.

3.

Handel med finansiella instrument för egen räkning.

4.

Förvaltning av annans finansiella instrument.

5.

Garantigivning eller annan medverkan vid emissioner av fond­papper eller erbjudanden om köp eller försäljning av finansiella instrument som är riktade till en öppen krets.

Även bankinslilul skall vara skyldiga alt söka tillstånd för var och en av de tillståndsplikliga verksamheterna.

Kommitténs förslag: Huvuddragen i kommitténs förslag är desamma som i milt. Följande skillnader föreligger. Kommitién föreslår inte all handel för egen räkning skall fordra särskilt tillstånd. Däremot vill kom­mittén all placeringsrådgivning skall vara en verksamhet som fordrar sådanl tillstånd. En mindre skillnad ligger i atl kommiltén hänför förva­ring av värdepapper lill en tillslåndspliktig verksamhet (fondpappers-förvaltning) medan jag, liksom belräffande placeringsrådgivning, anser atl sådan service skall kunna ingå som ell led i rörelsen för företag som fått tillstånd till någon av de av mig angivna tillståndsbundna verksamheterna.

Remissinstanserna: Flertalet av de remissinstanser som uttalar sig i saken instämmer i huvudsak i kommitténs förslag. Bankinspektionen av­styrker att banker och fondkommissionsbolag skall vara skyldiga atl söka tillstånd för samtliga typer av verksamheter och föreslår ett förenklal prövningsförfarande. Även bankorganisalionerna och Svenska Fondhand­lareföreningen anser alt tillståndsprövningen bör förenklas för banker och för fondkommissionsbolag. Slyrelsen för Stockholms fondbörs motsätter sig alt tillsiåndstvång skall gälla för placeringsrådgivning. Invik & Co AB anser atl lillslåndsplikien, med undantag av fondkommissions- och mär­ket maker-verksamhel, bör begränsas till sådan verksamhel som riktas till den som inte är näringsidkare för dennes enskilda placeringar.

Skälen för mitt förslag: I fondkommissionslagen (1979:748) regleras den verksamhet som bedrivs av fondkommissionärer. Med fondkommissions­rörelse förslås enligt 1 § yrkesmässigt utövad verksamhel som avser handel

106

med värdepapper för annans räkning i eget namn. Sådan rörelse får endasl     Prop. 1990/91:142 bedrivas efter lillslånd av bankinspektionen. Tillstånd får lämnas svenskl aktiebolag (fondkommissionsbolag) och bankinstitui.

Ett fondkommissionsbolags verksamhel får i princip endast avse fond-kommissionshandel med värdepapper. Fondkommissionsbolag får dock för atl underlätta fondkommissionsrörelsen i samband med denna

1.

lämna kredit mol säkerhet i fondpapper,

2.

la emol medel på konto,

3.

köpa, sälja och byta värdepapper,

4.

genom atl lämna garanti eller på annat sätt medverka vid emission av fondpapper på den allmänna marknaden,

5.

la emot fondpapper och andra värdehandlingar till förvaring eller för­vallning,

6. lämna råd om placering av medel i värdepapper.

Fondkommissionärerna har inle bara ensamrätt att yrkesmässigt få be­

driva handel med värdepapper för annans räkning i eget namn. Ensamrätt

föreligger också i fråga om möjligheten all fungera som märket maker i

OTC-handeln med aktier.

Verksamhet som bedrivs av olika förmedlare, handlare och andra ulan fondkommissionstillstånd omfatlas för närvarande inte av vare sig fond­kommissionslagen eller någon av de andra centrala lagarna för handel med värdepapper. Härvid bortses från insiderreglerna. Sådana aktörer slår därmed heller inte under bankinspektionens tillsyn. Vissa av dem handhar emellertid allmänhetens uppdrag på liknande sätt som fondkommissionä­rerna. Del gäfler l.ex. medverkan vid emissioner av fondpapper på den allmänna marknaden, förvaltning av värdepapper och förmedling av vär­depappersaffärer. Vissa aktörers verksamhet riktar sig inle omedelbart till allmänheten. Detta gäller bl.a. interbank brokers och märket makers. Deras verksamhet påverkar ändå värdepappersmarknaden och därmed även allmänhetens intressen inom handeln.

Verksamhet som består i all erbjuda allmänheten tjänster på värdepap­persmarknaden bör bedrivas så atl allmänhetens förtroende för markna­den inte rubbas. Samtidigl är det viktigt all reglerna inte motverkar ell utvecklat och väl fungerande mellanhandssyslem.

Allmänhetens förtroende lorde inle kunna upprätthållas om inte sam­hället ges möjlighet atl ingripa mol en aklör som inte bedriver sin verk­samhel på etl lillfredssiällande sätt. Därför bör åtminstone sådana aktörer som bedriver yrkesmässig värdepappershandel, förmedling eller annan liknande verksamhet som kan påverka allmänhetens intressen inom han­deln slå under del allmännas tillsyn och kunna bli föremål för korrigerande ingripanden från en statlig myndighels sida.

Del bör i likhet med vad som för närvarande gäller belräffande fond­

kommissionsrörelse krävas lillslånd för alt få engagera sig i de avsedda

verksamheterna. Tillståndskravel gör del möjligl alt gallra ut företag som

är olämpliga för uppgiften. Att endast företag med tillstånd får bedriva

viss verksamhet underiällar också tillsynen av marknaden. Även om del

kan vara svårt att vid en tilltänkt prövning bedöma företagets lämplighet

för framtiden ger tillståndskravel och tillsynen i förening möjlighet atl

107

genom återkallelse av tillstånd förhindra fortsalt verksamhel av olämpliga     Prop. 1990/91:142 företag.

Med utgångspunkt i vad som nu har sagts ämnar jag i del följande närmare beskriva de verksamheter och aktörer på värdepappersmarkna­den som enligt min mening bör omfattas av lillslåndskrav och slå under det allmännas tillsyn.

Kommissionsverksamhet

Det centrala i fondkommissionsbolagens verksamhet är uppdragen all handla med värdepapper för annans räkning i eget namn. Ofta sker denna kommissionshandel på uppdrag av enskilda personer. Kommissionshan­deln är också den verksamhet som fondkommissionslillslåndel primärt avser. Mol bakgrund av vad som lidigare sagts ser jag ingen anledning alt ändra på den nu gällande ordningen med lillslåndskrav för sådan verksam­het.

Förmedlingsverksamhet

Förmedlingsverksamhet kan beskrivas som yrkesmässigt utövad verksam­het som avser att förmedla kontakt mellan köpare och säljare eller på annat liknande sätt medverka vid transaktioner avseende finansiella in­strument. Med en sådan definition kommer såväl interbank broker-verk-samhet som annan mäklarverksamhet all inrymmas. Vidare kommer även förmedling av lån av finansiella instrumenl all omfattas av definitionen. Lån av finansiella instrument behandlas i avsnitt 5.5.

En värdepappersförmedlares verksamhet bidrar till att effektivisera han­deln med finansiella instrument. Detta sker genom all verksamhelen leder lill höjd omsättning beroende på att förmedlaren dels underlättar möjlig­heterna lill kombinalionsaffärer, dels breddar kundkretsen för fondkom­missionärerna. Förmedlarens verksamhel kommer såvitl kan bedömas mol bakgrund av den hittillsvarande utvecklingen på detta område sanno­likt alt få alll större omfattning och betydelse.

Den verksamhet som beskrivs här utgör ett led i den handel som bedrivs på värdepappersmarknaden. Även om förmedlaren inte tar egna posi­tioner eller handhar likvider utgör han en länk i handeln. Förmedlarens verksamhet underlättar handeln på värdepappersmarknaden vilkel leder till alt likviditeten förbättras. Detta påverkar allmänhetens intresse för atl handla med finansiella instrument. En förmedlares verksamhel bör därför vara tiflslåndspliktig. Lagsliflningen blir annars inte tillräckligt effektiv. Bl. a. bör det vara möjligl atl förhindra förmedling av finansiefla instru­ment som är börsstoppade.

I 23 § andra stycket fondkommissionslagen anges atl fondkommissions­

bolag inte för egen räkning får sälja fondpapper som bolaget mottagit som

lån (blankning) eller medverka vid blankning för annans räkning. Som

framgått av den angivna beskrivningen av förmedlingsverksamhet omfat­

tas även verksamhel som innefattar förmedling av lån av finansiella in­

strumenl. Som jag anfört i avsnitl 5.5 föreslås det nuvarande blanknings-

108

förbudet bli upphävt. I ställel införs bestämmelser om förfoganden över Prop. 1990/91:142 annan tillhöriga finansiella instrumenl, vilkel innefattar även lån av finan­siella instrument för blankning. För att tillgodose de skyddssynpunkter som ligger bakom förslaget bör det allmänna även ha insyn i och kontroll över den som förmedlar kontakt mellan långivare och låntagare. Även denna förmedlingsverksamhet bör därför få bedrivas endasl efler tillstånd av del allmänna och stå under tillsyn.

Med här avsedd förmedlingsverksamhet bör också likställas annan med­verkan vid transaktioner avseende finansiella instrument. Detta innebär bl.a. all verksamhet som har som affärsidé att låna aktier i eget namn för atl senare låna ut dessa lill någon som 1. ex. avser all ulföra blankningsaffa­rer i del akluella aktieslaget bör räknas som förmedlingsverksamhet även om mellanhanden alltså har elt partsförhållande både till aktieägaren och låntagaren.

Handeiför egen räkning

Kommiltén har ansett atl den egenhandel, utan märket maker-åtagande, som fondkommissionärer, försäkringsbolag, investmentbolag, industrifö­relag med flera slörre placerare sysslar med inle är så specialiserad som anges i EGs direktivförslag och att det skulle leda för långt all slälla sådana företag under samhällets lillsyn och kontroll. Kommittén har också funnit att det inte föreligger något behov av en tillsiåndsplikt för egenhandel när den som bedriver tillslåndspliktig verksamhet har en egen värdepappers­portfölj, dvs. ett handelslager.

Före 1979 års fondkommissionslag hade fondkommissionsbolagen en obegränsad möjlighet atl handla med värdepapper för egen räkning. För banker fanns då ett absolut förbud mol att förvärva aktier, förlagsbevis m. m. för egen räkning. I syfte att utan förbud minska riskerna för den intressekonflikt som kan bli följden av att handel för egen räkning drivs samtidigt med kommissionsuppdrag saml all nå en utjämning av konkur­rensvillkoren mellan banker och andra fondkommissionärer, infördes reg­ler om fondkommissionärers handelslager. Handelslagrel begränsades till 10 milj. kr. (prop. 1978/79:9 s. 137 f.). Gränsen har höjts vid tre tillfällen och är i dag 100 milj. kr.

Kommittén har föreslagit atl gränsen för handelslagrel höjs och att det samtidigt införs begränsningsregler avseende bl.a. rösträtt och aktieinne­hav i ell enskilt bolag.

Bakom de överväganden som ledde lill all regler om fondkommissionä­rers handelslager infördes låg en strävan atl begränsa egenhandeln till vad som var förenligt med en verksamhel, där kommissionshandeln utgör det väsentliga (prop. 1978/79:9 s. 136 f.). Där anfördes också all syflel med handelslagrel skulle vara att underiätta kommissionshandeln genom atl göra marknaden mera likvid och bidra lill kursuljämning och dessutom för all rationalisera hanteringen av små värdepappersposler.

Jag anser, liksom kommittén, att aktiehandel med hög likviditet under­

lättar aktiebolagens kapitalförsörjning och ökar enskilda placerares vilja

alt handla med aktier. Vid handel med ulländska placerare finns behov av

109

att kunna genomföra affärerna i egen portfölj. Kommiltén vill därför skapa Prop. 1990/91: 142 förutsättningar för ytterligare utveckling av fondkommissionärernas egen­handel men pekar samtidigt på intresset av all skydda den allmänhet som berörs. Härvid framhåller kommittén den tidigare nämnda intressekon­flikt som kan uppstå genom att en fondkommissionär kan driva handel för egen räkning samtidigl med kommissionsuppdragel.

Till skillnad från kommittén kan jag se fördelar med alt kommis­sionsverksamhet och annan tillslåndspliktig verksamhet hålls skild från egenhandel vid en tillståndsprövning. Jag har därför vall en annan lösning än den kommiltén har föreslagil. I ställel för atl låta egenhandel utgöra en s. k. sidoverksamhel utan krav på särskill lillslånd för de akluella bolagen, föreslår jag att handel för egen räkning blir en egen tillslåndspliktig verk­samhet.

Med handel för egen räkning avser jag i detta sammanhang handel med finansiella instrument som bedrivs yrkesmässigt och där det primära är att tillhandahålla en tjänst åt kunderna. Verksamhel som märket maker är elt exempel på sådan verksamhet.

Del typiska för den verksamhet som avses är alltså att själva handeln är ell huvudmoment i företagels affärsidé. Normalt kommer inkomsterna i rörelsen från skillnaden mellan sälj- och köpkurser eller från avgifter; det är alltså inte i första hand genom.värdetillväxt i de finansiella instrumen­ten som vinsten skapas.

Förvärv och överlåtelser som utgör ett led i t.ex. ett industriföretags eller försäkringsbolags normala kapitalförvaltning omfattas inte av della egenhandelsbegrepp; här är del knappast naturligt att säga alt del ingår i företagets affärsidé alt ulföra tjänster åt andra aktörer på marknaden. Det gäller även om verksamhelen drivs i ett särskilt bolag som enbart ägnar sig ål kapitalförvaltning. Detta hindrar naturligtvis inte att exempelvis ett industriföretag kan etablera elt dotterbolag som skall ulföra tjänster på värdepappersmarknaden. Verksamhelen i ell sådanl tjänsteföretag kom­mer dock att skilja sig påtagligt från den som ingår i en normal kapital­förvaltning. Jag räknar inle med all del skall bli några praktiska svårighe­ter att skilja mellan tillslåndspliktig och icke tillslåndspliktig verksamhet.

Mitt förslag behöver naturligtvis inle innebära all en kommissionär eller förmedlare inte får handla för egen räkning. För all kunna göra det måste bolaget emellertid erhålla elt sådanl tiflslånd.

Den lidigare nämnda intressekonflikt som kan bli följden av atl handel för egen räkning drivs samlidigt med kommissionsuppdrag, blir med mitt förslag lättare all lösa. Redan vid prövning av en kommissionärs ansökan om tillstånd för egenhandel, bör bankinspektionen beakla öm kommissio­nären har kompetens och tekniska resurser som erfordras för att skilja på kommissiohshandel och egenhandel. Della blir också en fråga att beakta vid den löpande tillsynen. Inspektionen kan vidare återkalla ett tillstånd avseende egenhandel ulan all tillståndshavarens kunder i kommis-sionsverksamhelen behöver råka illa ul.

110

Förvaltning av finansiella instrument

Prop. 1990/91:142

Förvallning av finansiella instrumenl innefattar uppdrag för någon all mol betalning efler vissa rikllinjer förvalla annans värdepapper, vilkel ibland kallas portföljförvaltning. Uppdraget kan vara allmänl hållet och t.ex. innefatta uppgiften att göra de omplaceringar som marknadsförhållandena kan motivera. Det kan också vara inskränkt lill all endast innefalla de köp eller försäljningar som uppdragsgivaren särskill anger. Förvaltaren är om­bud för kunden.

Förvaltning av finansiella instrument förekommer i dag hos t.ex. fond­kommissionsbolag, banker och finansbolag. Det finns dock också förvalta­re som bedriver sådan verksamhel utan alt ha någon form av auktorisa­tion, s.k. fristående förvaltare. 1 värdepappersmarknadslagen finns be­stämmelser som lar sikle på den verksamhel som sådana fristående fond-pappersförvaltare bedriver. Bestämmelserna innehåller en skyldighet för förvaltaren alt på begäran av bankinspektionen lämna inspektionen upp­gifter om verksamheten. Finner inspektionen alt förvaltningen bedrivs i former som otillbörligen äventyrar enskildas kapitalinsatser eller annars är otillbörliga mol uppdragsgivare får inspektionen skriftligen uppmana för­valtaren all rälla till missförhållandet på det sätt som är skäligt med hänsyn till omständigheterna. Om förvaltaren inte följer uppmaningen får inspektionen i särskilt beslul göra anmärkning om missförhållandet. Läm­nar förvaltaren inte inspektionen de uppgifter den begär får inspektionen förelägga vite. En förvaltare som lämnar inspektionen oriklig eller vilsele­dande informalion vid fullgörande av uppgiftsskyldigheten kan vidare drabbas av straffansvar.

Dessa bestämmelser som i dag omfattar endast de fristående förvaltarna gäller om förvaltningen inle är särskilt reglerad i annan lag. Della innebär atl banker, fondkommissionsbolag, finansbolag och fondbolag inte omfat­tas av beslämmelserna. Ej heller omfattas boutredningsmans förvallning av fondpapper tillhörande dödsbo eller förvaltning som kommit till stånd på grund av sådant godmansförordnande som avses i 18 kap. ärvdabalken eller konkursförvaltares förvallning av fondpapper som ingår i konkursbo. Om en. förvaltare som avses i beslämmelserna går i konkurs kan den situationen uppkomma alt konkursförvaltaren driver förvaltarens rörelse. Inle heller i ett sådanl fall gäller bestämmelserna om förvaltning av fond­papper i värdepappersmarknadslagen (se prop. 1984/85:157 s. 100).

Förvaltning av finansiella instrument som avses här innefattar yrkes­

mässig verksamhet som riklar sig direki til} allmänheten. Det är vikligl för

kunderna all verksamheten sköts på etl effektivt-och omdömesgillt sätt.

Förvallning kan också innefatta utnyttjandet av avancerade affärsstrategi­

er som kan få effekter på kurssättningen i de instrumenl där de används.

Fondpappersförvaltning bör därför endast få bedrivas av ansvarsfulla

,

personer med tillräckliga kunskaper. Detta talar för all även denna typ av verksamhet endasl bör få bedrivas efler särskilt tillstånd och atl den skall stå under bankinspektionens direkla tillsyn. Jag föreslår all en sådan tillsiåndsplikt införs och atl de som erhåller tillstånd ställs under bankin-

111

spektionens lillsyn. Beslämmelserna om s.k. frislående förvaltare i lagen     Prop. 1990/91: 142 om värdepappersmarknaden kan därmed upphävas.

Medverkan vid emission av fondpapper och köp eller försäljning av finansieUa instrument

Fondkommissionsbolag får enligt 13 § första styckel 4 fondkommissions­lagen medverka vid emissioner av fondpapper på den allmänna markna­den. Om bolaget i samband därmed har lämnai en garanti krävs enligt 15 § tredje slyckel samma lag lillslånd för förvärv av aktier på grund av garanti-åtagandel. Bank får också enligt 2 kap. 7 § bankrörelselagen medverka vid emissioner. En sparbank eller en föreningsbank får dock göra det endasl efter lillslånd av bankinspektionen. Någol särskilt tillstånd för en bank all i sådanl sammanhang förvärva aktier som ingår i emissionen krävs inle.

Det finns dock även andra företag på marknaden som inte står under bankinspektionens tillsyn och som erbjuder sin medverkan vid emissio­ner. Det kan ifrågasättas om det inte även på detta område behövs etl utökat skydd för de investerare som deltar vid emissioner. Det finns exempel under senare tid på erbjudanden till allmänheten som saknat de mest grundläggande uppgifter som bör ingå i ett prospekt, trots all en emissionsförmedlare medverkat.

I aktiebolagslagen, försäkringsrörelselagen och bankakliebolagslagen finns del regler om offentliggörande eller på annat sätt riktande av inbju­dan till en vidare krets atl förvärva fondpapper, under sådana former all emissionsprospekt skall upprättas.

Ell marknadserbjudande, anlingen det gäller emission av fondpapper eller erbjudande i annat fall till en obestämd krets av personer atl köpa eller sälja finansiella instrument, måste föregås av ett relalivt omfattande förberedelsearbete. Detta syftar till all ta fram underlag för bedömning av villkoren och all färdigställa redovisnings- och annat informationsmateri­al. Detta arbele utförs i emissionsfallel i samarbele mellan emittenten och den fondkommissionär eller annan förmedlare som medverkar vid emis­sionen. Emissionsförmedlaren anses också ha till uppgift att granska de uppgifter som emittenten lämnar om sin verksamhet, alt se lill att prospek­tet är utformal på rätt sätt och all innehållel följer vad som anses vara god sed på marknaden. Arbetet är sådanl atl del slälls krav på personella och tekniska resurser för all ett sådant uppdrag skall kunna fullgöras. Ifall villkoren är för oförmånliga eller förhållandena ändrals negativt under erbjudandetiden kan den som medverkat vid emissionen om han läm­nat garantier eller tagit de emitterade fondpapperen i egen portfölj för vidare spridning bli tvungen all förvärva resp. behålla fondpapperen eller del av dem. Det krävs i dessa fall därför även finansiell styrka hos den som medverkar vid emissioner. Liksom andra Ijänsleutövare på värdepap­persmarknaden kan emissionsförmedlaren också behöva finansiella resur­ser för all möla eventuella ersättningsanspråk från kunder, om emissions­förmedlaren gör sig skyldig till försummelse.

Som nämnls lidigare kommer jag senare alt lämna förslag lill prospekl­

regler i överensstämmelse med EGs prospektdirekliv. Dessa regler kom-

112

mer att medföra all kraven på innehållel i emissionsprospektel skärps.     Prop. 1990/91:142 Detta innebär i sin lur att höga krav kommer att ställas på emissionsför­medlarnas arbetsinsats och kunnande.

Hur en emission av aktier eller andra fondpapper genomförs och pro­spekt utformas har betydelse för den som lar del i emissionen. Även vid erbjudanden om köp eller försäljning av finansiella instrument som riktas till en obestämd krets av personer bör del krävas atl erbjudandel är korrekt utformat. Det är därför viktigl att det även i dessa fall medverkar endast sådana företag som har tillräckliga kunskaper och tekniska resurser och som förfogar över tillräcklig finansiell styrka. Jag föreslår därför atl sådan verksamhet som beslår i medverkan vid emissioner eller köp eller försälj­ning av finansiella instrument lill en öppen krets görs tillslåndspliktig. Med öppen krets avses etl obestämt anlal personer. Genom lillslåndsplik-ten ökar bankinspektionens möjligheter all övervaka all emissionsverk-samhelen sker på ett sätt som överensstämmer med gällande bestämmelser och god sed på området.

En emissionsförmedlare kan, som nämnls, bli tvungen all förvärva de fondpapper som han medverkat till att avsätta på marknaden. I tillståndet för den som medverkar vid emission eller erbjudanden bör därför ingå rätt att också få förvärva finansiella instrument för egen räkning.

En eller flera verksamheter

Av 13 § fondkommissionslagen följer all företag som i dag innehar fond­kommissionstillstånd får ägna sig åt samtliga de verksamheter som jag beskrivit. Emellertid bor särskilt lillslånd krävas för var och en av dessa verksamheter. Mitt förslag innebär således all ell förelag får söka tillstånd för en eller flera av verksamheterna. Jag anser inte att de nuvarande fondkommissionsbolagen bör särbehandlas i detta avseende. Det behöver nämligen inle nödvändigtvis vara så all alla fondkommissionärer är lämp­liga all driva samtliga tillståndsplikliga verksamheter. Således bör även en kommissionär vara skyldig atl söka tillstånd för var och en av de verksam­heter som enligt mitt förslag skall vara tillståndspliktiga.

Att beakla i sammanhanget är också all EGs förslag till direktiv om investeringstjänster, vilkel jag berört i avsniu 3.5, bygger på samma prin­ciper. Slutlig ställning har emellertid inle lagits inom EG till hur det framlida invesleringstjänsledireklivel skall utformas. När så har skett kan det finnas anledning alt återkomma bl.a. till frågan om hur de svenska reglerna om tillståndsplikliga verksamheter skall vara utformade.

Bankerna måsle enligt gällande regler ha ett särskilt tillstånd för atl få

driva fondkommissionsrörelse. En bankoklroj inkluderar således inte räll

att driva sådan verksamhet. En del av den verksamhet som en bank

bedriver vid sidan av bankrörelsen avser traditionellt förvaring och för­

valtning av värdepapper, rådgivning i ekonomiska angelägenheter, med­

verkan vid emissioner och märket making, dvs. delvis sådana aktiviteter

som enligt mitt förslag skall fordra särskilt tillstånd. Bankerna är dock av

myckel olika sloriek och har skilda förutsättningar all klara olika lyper av

uppgifter. För framtiden kan man också länka sig mer specialiserad verk-

113

8   Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 142

samhet även från bankernas sida. Även beträffande banker bör alltså krävas tillstånd lill de verksamhetsgrenar som enligt mitt förslag skall vara tillståndsplikliga. Även en bank bör därför ha särskill lillslånd för var och en av de omnämnda finansiella verksamheter som den vill ulöva. Ett undanlag utgör dock banks förvärv och handel med obligalioner, förlags­bevis och andra fordringsbevis avsedda för den allmänna marknaden som regleras direki i 2 kap. 2 § bankrörelselagen. Vid tillståndsprövningen torde man för banker i många fall kunna utgå från alt tillstånd för sådan verksamhel som i dag drivs av banker bör meddelas. Nalurliglvis är del ingel som hindrar alt flera tillstånd söks vid ell och samma tillfälle.

Prop. 1990/91:142

6.2 Tillståndskraven

Mitt förslag: Verksamhelen skall liksom hittills drivas i aktiebolags­form eller av ett bankinslilul. Den planerade verksamhelen skall kunna antas komma all uppfylla kraven på en sund värdepappersrö­relse. Någon behovsprövning skall inle göras. För aktiebolag (värde­pappersbolag) krävs etl med hänsyn till verksamhelens omfattning och beskaffenhet lillräckligl slort aktiekapital.

Ägarbegränsningar införs inte. Regler om slörre ägares lämplighet utreds i särskild ordning.

Kommitténs förslag: Kommitténs förslag överensstämmer i huvudsak med mitl förslag. Dock föreslår kommittén all kravel att rörelsen kan antas inte bli tifl skada för del allmänna skall finnas kvar vid tillstånds­prövningen och att de olika instituten skall ha ett i lag bestäml minsta akliekapital.

Remissinstanserna: De flesta remissinslanser lämnar förslaget ulan erin­ran eller avslår från all kommentera del. Bankinspektionen anser all del föreslagna minsta aktiekapitalet är för lågt. OM motsätter sig att märket maker generellt skall ha ell akliekapital på 10 milj. kr. Invik & Co AB har synpunkler på aktiekapitalets storiek för vissa verksamheter.

Skälen för mitt förslag

Associationsform

I fondkommissionslagen anges all lillslånd att bedriva fondkommissions­rörelse endast får meddelas svenskl aktiebolag eller svenskl bankinslilul.

I förarbetena till lagen anges atl del, med hänsyn lill verksamhelens art och den ofta betydande kundkretsen, är rimligt att endast sådan förelags­form får användas som innebär en garanti för viss varaktighet vad gäller kapitalinsatsen, för en tillfredsställande revision och för möjligheter till en rimlig lillsyn. Vid sidan av bankinstitulen ansågs aktiebolagsformen vara underkastad den mest ingående regleringen, varför man stannade för atl fondkommissionsrörelse endast skulle få drivas i dessa två företagsformer (prop. 1978/79:9 s. 35).

114

I Sverige drivs sålunda fondkommissionsverksamhel uteslutande av ak-     Prop. 1990/91:142 tiebolag och bankinslilul. Del finns dock enstaka exempel på atl märket maker-verksamhel drivs av fysiska personer. Så är fallel vad gäller en till OM knuten märket maker.

Det övergripande motivet för all införa lillståndsplikt för de verksamhe­ter jag angell under avsnitl 6.1 är all dessa verksamheter direki eller indirekt påverkar allmänhetens förtroende för handeln på värdepappers­marknaden. Av detta skäl bör verksamheterna bedrivas i en form som i det enskilda fallet kan förutses få en viss varaktighet samt ge de bästa möjlig­heterna till offentlighet och insyn och där förutsällningarna för en lillfreds­siällande lillsyn är bäsl. Del framslår därför fortfarande som väl motiverat all slälla upp elt krav på viss associationsform. Därvid är aktiebolag lämpligast. Dessutom bör ifrågavarande verksamheter, liksom nu, få be­drivas av bankinslilul. Jag återkommer i avsnitt 6.11 till motsvarande fråga för utländska värdepappersföretag som vill öppna filial i Sverige.

Sundhetskrav

I fondkommissionslagen anges all tillstånd får meddelas endasl om bola­get ej är olämpligt att driva fondkommissionsrörelse. Vidare måste det kunna antas all rörelsen inle skall bli till skada för det allmänna (6 §).

I motiven (prop. 1978/79:9 s. 175 f.) anges all den lämplighetsprövning som här föreskrivs ulgör en väsentlig del av bankinspektionens prövning av etl lillslåndsärende. De organisatoriska förhållanden under vilka rörel­sen skall drivas bör uppmärksammas. I sakens natur ligger vidare all en prövning skall ske av den personliga lämpligheten hos den verkställande ledningen och hos ägarna. Det sägs vidare all som villkor för lillslånd måsle krävas all verksamheten kan antas bli bedriven på ell korrekt och omdömesgillt sätt.

I 10 § fondkommissionslagen slälls krav på alt verkställande direktören och en av styrelseledamöterna genom Gänslgöring hos fondkommissionär eller på annat sätt skall ha skaffat sig den erfarenhet som behövs för verksamheten.

Lämplighetsprövningen enligt gällande fondkommissionslag lar alltså sikte på dels företagets organisatoriska uppbyggnad, dels erfarenheten och sakkunskapen hos förelagels ledning. Hänsyn tas också lill ägarnas lämp­lighet. Prövningen mynnar i realileten ut i etl ställningslagande till om rörelsen kan förväntas komma att uppfylla de krav på en sund verksamhel som rimligen kan slällas. Enligt min mening bör lillslåndskravet i den nya lagen formuleras så att den planerade verksamhelen skall kunna förväntas uppfylla kraven på en sund värdepappersrörelse. Ett sådant krav bör enligt min mening slällas upp för samtliga här diskuterade verksamheter. Kraven på de organisatoriska förhållanden under vilka rörelsen skall bedrivas bör sällas i relation lill den planerade verksamheten. Della bör beakias vid tillståndsprövningen. Höga krav ställs på verksamhelen i auktoriserade bo­lag. Styrelsen bör därför ha en viss minsta storlek och bolaget bör ha en verkslällande direktör.

När det gäller sakkunskapen hos förelagsledningen, dvs. slyrelsen och

115

verkslällande direktören, bör några formella krav på kunskap eller erfaren-     Prop. 1990/91: 142

het inle slällas upp. Även här får det ankomma på lillslåndsmyndigheten

att från fall till fall göra en bedömning av om förelagsledningen, med

hänsyn lill önskemålet om kontinuitet i verksamhelen och kravel på all

den bedrivs på etl korrekt och omdömesgillt sätt, har den erfarenhet som

behövs för verksamhelen.

I detta sammanhang kan erinras om all elt fondkommissionsbolag enligt nuvarande lag är skyldigt att på tid och sätt som inspektionen bestämmer till inspektionen anmäla vem som har utsetts lill styrelseledamot, verkstäl­lande direktör eller suppleanl saml ändring i förhållande som anmälts. Inspektionen bör även i framliden ha möjlighet att få del av sådana förändringar. Detta lillgodoses med milt förslag till lillsynsregler.

Som nämnts ingår för närvarande i prövningen också atl göra en bedöm­ning av ägarnas lämplighet. Del faller sig naturligt att den prövningen vad gäller sundhelskravel endasl behöver avse ägare som kan ha ett icke oväsentligt inflytande i bolaget. Inom finansdepartementet pågår en över­syn av regler för lämplighetsprövning av ägare i bank bl. a. mot bakgrund av vad EGs direktiv innehåller i denna fråga. Bestämmelser om ett värde­pappersbolags ägares lämplighet bör ses över samtidigt som motsvarande regler beträffande bankerna.

Frågan om generella ägarbegränsningar beträffande banker m.fl. har nyligen behandlats av riksdagen (se avsnitt 2.7). Några regler som skulle begränsa ägandet i banker och försäkringsbolag har inle införts. Jag ser inga skäl för att införa sådana regler för värdepappersbolagen.

Som angetts får tillstånd enligt fondkommissionslagen meddelas bara om rörelsen kan antas inle bli lill skada för del allmänna. Det rekvisitet inrymmer föruiom en lämplighelsbedömning från allmänna ulgångspunk­ter också ett hänsynstagande till om behov av rörelsen föreligger (prop. 1978/79:9 s. 134 och 176).

Den behovsprövning som fanns lidigare vid beviljande av bankoklroj har nyligen lagits bort genom en ändring i 2 kap. 3 § bankaktiebolagslagen. Oktrojprövningen för banker är numera rent kvalitativ och inriktad på bankens organisation, ägarförhållanden, kapitalstyrka och ledning m.m. De överväganden som gjordes i del sammanhanget (prop. 1989/90:116) är enligt min mening relevanta även vad gäller värdepappersbolagen. Här kan nämnas den vansklighet som ligger i en kvantitativ bedömning av marknaden och det utrymme för godtycke som därvid är närmast ofrån­komligt. Jag anser därför att någon behovsprövning inte bör förekomma vid beviljande av lillslånd för värdepappersbolag.

Aktiekapitalels storlek

Enligt nuvarande lagsliflning måsle elt fondkommissionsbolag ha ett ak-liekapilal på minsl 500000 kr.

Kommittén föreslår all aktiekapitalet för fondkommissionärer, märket

makers och emissionsförmedlare skall uppgå till minsl 10 milj. kr. Denna

gräns bör enligt kommittén gälla för övriga tillståndsplikliga verksamheter

om de samlidigt har tillstånd att handla i egen portfölj. Annars skulle dessa

116

få en konkurrensfördel framför de tre först nämnda. För övriga tillstånds­pliktiga verksamheter, som alltså inle handlar med finansiella instrument för egen räkning, bör enligt kommittén syftel med regleringen bli lillgodo­setl redan vid etl lägsta aktiekapital på 500000 kr.

Med hänsyn tifl värdepappersmarknadens utveckling framstår del som naturiigt att kravet på aktiekapital anpassas till arten och omfattningen av den rörelse värdepappersbolaget driver. Ell krav på elt relativt stort aklie­kapital markerar att sådan rörelse endasl bör bedrivas av företag med god finansiell styrka och goda förutsättningar att driva verksamheten varak­tigt. Mot elt krav på alltför stort aktiekapital kan invändas att det hämmar konkurrensen såväl internationellt som nationellt genom att det dels utgör etl hinder för mindre aktörer atl etablera sig på marknaden, dels kräver en högre lönsamhet på rörelsen än vad som skulle vara fallet med etl lägre aktiekapital. Storleken på aktiekapitalet bör därför beslämmas efter en avvägning mellan dessa båda intressen. Jag anser dock atl det för vissa verksamheter kan finnas skäl att ställa högre krav på aktiekapitalets storlek än för andra. Elt högre aktiekapital skulle 1. ex. kunna krävas av bolag som driver flera av de tillståndspliktiga verksamheterna och där­ibland handel för egen räkning och medverkan vid emissioner. Fondkom­missionsbolagen bör få skälig tid på sig för anpassning till det nya kravet på aktiekapital.

Främsl av praktiska skäl bör del överlåtas lill regeringen eller, efler regeringens bemyndigande, bankinspektionen alt meddela föreskrifter om hur slort akliekapital som skall krävas för de olika verksamheterna. Såda­na föreskrifter bör vara anpassade till de krav som i detta avseende kommer all slällas inom EG.

Prop. 1990/91:142

6.3 Rörelseregler för värdepappersbolag

Mitt förslag: Värdepappersbolag får inom ramen för tillståndet bedriva rådgivning i finansiella frågor och värdepappersförvaring och ta emot medel med redovisningsskyldighet. De får också efler bankinspektionens tillstånd lämna kredit och ta emot medel på konto. Därutöver skall tillstånd kunna ges lill förvärv av organisa­tionsaktier m. m. och om det finns särskilda skäl till andra sidoverk­samheter som underlättar rörelsen.

Värdepappersbolag får inte förvärva annan egendom än sådan som behövs för rörelsen.

Kommitténs förslag: Kommittén föreslår att fondkommissionsbolag skall få lämna kredit mot säkerhet i fondpapper och ta emol medel på konto. Samtliga tillståndsplikliga bolag tillåts med vissa begränsningar handla med finansiella instrument. Om särskilda skäl föreligger skall de få utöva även annan verksamhet. Vidare föreslås atl nuvarande uppräkning av vilken egendom som ett bolag får förvärva skall behållas.

Remissinstanserna: De remissinstanser som yttrat sig i denna del till-

styrker förslagel eller lämnar del utan erinran. Bankorganisationerna och Prop. 1990/91:142 Svenska Fondhandlareföreningen vill dock atl ordningen för att ange vilka papper som kan belånas av fondkommissionsbolag snarast ses över. Enligt nämnda remissinstanser måste del slå klart att elt fondkommissionsbolag i likhet med en bank skall kunna ta säkerhel i de papper eller andra rättighe­ter i vilka bolaget får handla.

Skälen för mitt förslag: 1 13 § fondkommissionslagen finns bestämmel­ser om vilka verksamheter som etl fondkommissionsbolag får driva för alt underlätta fondkommissionsrörelsen. 1 lagen räknas upp vilka verksamhe­ter som det är fråga om. Som framgått tidigare föreslår jag att flera av dessa verksamheter får bedrivas försl efler särskill lillslånd. Della gäller handel för egen räkning, portföljförvallning och emissionsförmedling. Vad som därefter återstår av 13 § är kredilgivning mot säkerhet i fondpapper, mottagande av medel på konto under förutsättning att avtal enligt 20 § fondkommissionslagen Iräffals, värdepappersförvaring och placeringsråd­givning. Medel som fondkommissionsbolag lar emot med redovisnings­skyldighet skall enligt 20 § genast avskiljas och insättas på bankräkning om inle annat har avtalals. Enligt 13 § andra styckel får bankinspektionen om särskilda skäl föreligger ge etl fondkommissionsbolag tillstånd atl driva även annan rörelse.

I 15 § fondkommissionslagen finns bestämmelser om rätt för fondkom­missionsbolag att förvärva dels fast egendom, tomträtt eller bostadsräll för atl bereda bolaget lokaler för rörelsen, dels inventarier till rörelsen. I paragrafen behandlas också rätten atl placera likvida medel i fondpapper.

Jag anser i likhet med kommittén alt del är en fördel att i lagen räkna upp de sidoverksamheler som bör vara tillåtna. Kommittén föreslår emel­lertid atl andra bolag än fondkommissionsbolag måsle ha lillslånd för sådan sidoverksamhet. Jag kan inte se något skäl att göra skillnad mellan de olika tillståndspliktiga verksamheterna, utan alla bolag med tillstånd att bedriva någon form av värdepappersrörelse bör ha möjlighet att ägna sig åt uppräknade sidoverksamheter.

Värdepappersförvaring, rådgivning i finansiella frågor och mottagande av redovisningsmedel

Redan i dag är del tillåtel för ett fondkommissionsbolag all inom ramen

för tillståndet bedriva bl. a. värdepappersförvaring, placeringsrådgivning

och ta emol medel med redovisningsskyldighet. Med milt lagförslag till­

kommer ytteriigare tillståndpliktiga verksamheter, såsom förmedling, han­

del för egen räkning, förvallning och medverkan vid emissioner. För dessa

verksamhelsformer ulgör enligt min mening värdepappersförvaring och

placeringsrådgivning en naturlig och underordnad del av verksamhelen.

Rådgivning bör utvidgas till att omfatta inte bara placeringar, ulan också

andra finansiella frågor, t. ex. företagsfinansiering och förelagsslruklurella

frågor. Även rätten att la emot medel med redovisningsskyldighet utgör elt

naturligt inslag i ifrågavarande verksamheter och underlättar rörelsen.

Värdepappersbolag bör därför som ett led i rörelsen ulan särskilt lill­

slånd också kunna bedriva förvarings- och rådgivningsverksamhet saml

118

la emol medel med redovisningsskyldighet. När del gäller medel som tas     Prop. 1990/91:142 emol med redovisningskyldighel bör liksom hittills, som kommittén också föreslagil, medlen genast avskiljas och sättas in på bank för kunds räkning. Kunden är härigenom skyddad i det fall värdepappersbolaget skulle råka i belalningssvårigheter.

Mottagande av medel på konto

Medel som las emol på konto, inlåning, skall enligt 20 § fondkommissions­lagen som huvudregel genast avskiljas och insättas på räkning i bank, om inte annat har överenskommits enligt skriftligt avtal. Har ell bolag träffat en sådan överenskommelse med en kund kommer de medel som inle avskiljs alt ingå bland bolagets egna rörelsemedel. Motiven för 20 § var all slå vakt om bankernas ensamrätt till inlåning och alt så långl som möjligt skydda kunderna i del fall fondkommissionsbolagel går i konkurs (prop. 1978/79:9 s. 144 f). Kredilmarknadskommitlén föreslog i sill betänkande (SOU 1988:29 del 

II 

s. 64) att ett fondkommissionsbolag i stället för all sälla in medlen på bankräkning skulle kunna teckna en försäkring eller en bankga­ranti till förmån för insättarna. Här kan nämnas atl insältarförsäkring av­seende kreditinstitut för närvarande diskuteras inom EG men något direktiv i ämnet finns ännu inle.

Värdepappersmarknadskommittén har ansett atl krav på försäkring el­ler bankgaranli onekligen skulle stärka kundernas ställning i en konkurssi­tuation. Emellertid skulle, enligt kommiltén, en sådan ordning leda till ökad byråkrati och ökade koslnader och eftersom del nuvarande systemet såvitt känl inle lett lill kundförluster har kommitién ansett atl den nuva­rande inlåningsrätlen bör kunna bibehållas såvitt avser fondkommissions­bolagen. För dessa bolag är enligt kommittén inlåningen av gammal hävd och har stor betydelse för alt underlätta fondkommissionsrörelsen. För övriga bolag som inle bedriver fondkommissionsrörelse har kommitién ansett alt något motsvarande behov inle kan anses föreligga. Kommittén föreslog därför all fondkommissionsbolag ulan krav på ytterligare tillstånd skall få la emot inlåning genom att de får rätl all avtala bort den tidigare nämnda huvudregeln om atl mollagna medel skall sältas in på bankräk­ning. Övriga värdepappersbolag skall däremot enligt kommittén inle få avtala bort den regeln vilkel betyder atl de endast får la emot medel om dessa genast avskiljs och sälls in på bankräkning.

Enligt min mening kan inlåning ha en särskild belydelse för en fondkom­

missionsrörelse. Likväl finns det risker för kunder som sätter in medel på

konto hos en fondkommissionär. I praktiken innebär della atl kunden

lånar ul dessa medel till fondkommissionsbolagel för att användas i dess

rörelse. I värsta fall kan insättarens fordran inle infrias om fondkommis­

sionsbolagel skulle råka i belalningssvårigheter. Denna osäkerhet inverkar

på allmänhetens förtroende för värdepappersmarknaden. Kommitién har

belräffande andra värdepappersbolag än fondkommissionsbolag framhål­

lit alt dessa kan ha skilda förutsättningar vad gäller kompelens, kapital-

styrka och tekniska resurser varför endast en individuell prövning är

möjlig för atl avgöra om etl sådant bolag skall få bedriva viss sidoverksam-

119

het. Jag instämmer i della men vill samlidigt tillägga att detsamma i Prop. 1990/91:142 princip gäller även för fondkommissionsbolag. Med hänsyn härtill och särskill med beaktande av skyddet för kunderna bör lill skillnad från vad kommittén har föreslagit - för samtliga värdepappersbolag krävas bankinspektionens tillstånd för alt få la emol inlåning. För samtliga bör gälla all de för att erhålla tillstånd skall kunna visa atl del finns kompe­lens, kapitalstyrka och tekniska resurser alt ta emol inlåning. Vidare bör en kund som avser atl sätta in medel tydligt informeras om vad detta kan innebära för honom.

1 förarbetena lill nuvarande fondkommissionslag (prop. 1978/79:9 s. 144) uttalade föredraganden: "Fondkommissionsbolag bör liksom f.n. ha räll att ta emol medel på särskilt konto, s. k. kundkonlo. Dessa konton har stor betydelse i fondkommissionsfirmornas verksamhel genom alt vidga möj­lighelerna till kredilgivning och handel med värdepapper för egen räkning. Kundkontona fyller vidare en funktion genom alt på elt smidigt sätt reglera del löpande belalningsförhållandet mellan firman och dess kunder och därigenom underlätta fondkommissionshandeln. Del bör dock beto­nas, atl inlåningen skall begränsas till vad som erfordras för att på etl praktiskt sätt underlälia kommissionshandeln. Bolagen får lika litet som nu driva en inlåningsverksamhet vid sidan härav på bankmässiga räkning­ar i slrid med 1 § lagen (1955:183) om bankrörelse." Den syn på inlåning som framgår av citatet ovan anser jag alUjämt bör vara gällande.

Jag avser all senare i dag ta upp elt ärende om rörelseregler för bank m.m. I det ärendel behandlas också inlåningsbegreppel, varvid framhålls att in-låningsverksamhel bör förbehållas bank. Vidare konslaleras atl kontoin­sättningar med nära anknytning till någon annan affärsverksamhet än bank­rörelse bör falla utanför inlåningsbegreppel. För alt undvika missförstånd bör därför medel som etl värdepappersbolag tar emot från sina kunder och som inle avskiljs och sätts in på räkning i bankinslilul, i lagtext benämnas medel på konto. Jag har ändrat del lill lagrådet remitterade lagförslagel i enlighet härmed.

Kreditgivning

Fondkommissionsbolag får i dag, för atl underlätta fondkommissionsrö­relsen, i samband med denna, lämna kredit mot säkerhet i fondpapper. Möjligheten för fondkommissionsbolag atl lämna kredit har slor betydelse för värdepappersmarknaden, bl.a. genom att handeln blir enklare och smidigare. Jag kan se fördelar för allmänheten om man också i andra tillståndsplikliga verksamheter får möjlighet all under samma förutsätt­ningar lämna kredit, l.ex. förvaltning och medverkan vid emissioner. Vidare är det svårt att rent generellt hävda att kredilgivning i någon av de tillståndsplikliga verksamheterna skulle rubba allmänhetens förtroende för värdepappersmarknaden.

Kredilgivning lill kunder kräver emellertid enligt min mening slor kun­

skap och ansvarskännande, bl.a. måsle även vid kreditgivning för värde­

pappersaffärer en krediiprövning ske. Kreditgivaren måsle förvissa sig om

alt kredittagaren har förmåga all uppfylla lånevillkoren. Detta gäller obe-

120

roende av om säkerhet lämnas. Värdepappersbolaget måste alltså kunna     Prop. 1990/91: 142

visa alt del har tillgång till den kompetens, kapitalstyrka och erfarenhet

som krävs för kredilgivning. Jag anser därför all rätten aU lämna kredit

skall ges till värdepappersbolag endast efter särskild prövning. Del kan

finnas anledning aU betona att kreditgivningen inle får utvecklas lill aU bli

en fristående del av verksamheten i ell värdepappersbolag utan den är

endasl avsedd all underlätta rörelsen. DeUa innebär all krediter som

lämnas måste ha direki anknytning till en kunds värdepappersaffärer.

I detta sammanhang vill jag ta upp frågan om säkerhet vid kreditgiv­ningen. Bankorganisationerna och Svenska Fondhandlareföreningen har i sill gemensamma remissvar pekat på att fondkommissionsbolagen saknar möjlighet all la emol annan säkerhet än fondpapper som har inregistrerats vid fondbörs eller som har utbjudits lill försäljning under sådana förhål­landen all det är sannolikt att de inom ell år från kreditens beviljande kommer all inregistreras eller OTC-aktier. Banker har inle denna begräns­ning. Nämnda remissinstanser anser all fondkommissionsbolag skall få lämna kredit mot betryggande säkerhel i svenska och utländska finansiella instrument. Svenska Fondhandlareföreningen har i skrivelse till finansde­partementet den 30 augusti 1990 (dnr 3941/90) hemställt atl ändring så snart som möjligt görs i 21 § fondkommissionslagen i enlighet med vad som framhållits i föreningens och bankorganisationernas remissyttrande.

Kommittén har föreslagit atl kredit får lämnas endasl mol säkerhet i fondpapper, och enligt en övergångsbestämmelse skall aktier som inle är börsregislrerade men som noteras på en icke officiell kurslista också god­kännas som säkerhet vid kreditgivningen. Då möjligheten all lämna kredit infördes i nuvarande fondkommissionslag framhölls att kreditgivningen skulle begränsas lill vad som var erforderiigt för att underlätta kommis­sionshandeln och att sambandet med denna borde kunna framgå av att endast fondpapper godias som säkerhet (prop. 1978/79:9 s. 144). Kredil­marknadskommitlén, som föreslog alt fondkommissionsbolagens rätl atl lämna kredit skulle behållas, berörde principen om atl ägande och traditio­nell kredilgivning inle får blandas. Efter att dels ha övervägt andra lösning­ar vad gäller kravel på samband mellan kommissionsverksamhet och kreditgivning, dels ha diskuterat en skärpning av sambandskravet genom alt ålägga bolagen atl kontrollera vad krediterna används lill, fann kredil­marknadskommitlén alt den gällande ordningen all kreditgivning endast får ske mot säkerhet i fondpapper hade klara fördelar (SOU 1988:29, del 2, s. 75 och 161).

Värdepappersbolagen får med mitl förslag räll all lämna kredit först

efter särskild prövning. Del förutsätts att kreditgivning liksom för närva­

rande skall underlätta och ske i samband med bolagens ordinarie verksam­

het. Värdepappersbolagens kreditgivning kan således bara ske i samband

med utförande av finansiella Gänster. Praktiska skäl talar dessutom van­

ligtvis för all just de finansiella instrument i en värdepappersaffär som

bolaget ulfört ål en kund lämnas som säkerhet vid kreditgivning. Redan

enligt gällande räll är del tillåtet att ta emot annan egendom eller borgen

som tilläggssäkerhel om den ursprungligen lämnade säkerheten går ned i

värde efter del all krediten beviljats. Någon risk all värdepappersbolag

121

kommer all ägna sig åt allmän kreditgivning torde därför inte föreligga.     Prop. 1990/91: 142 Det bör inte vara några svårigheter atl konstatera om kredittagaren utför sina värdepappersaffärer hos det bolag som lämnat krediten. Jag föreslår därför alt värdepappersbolag får lämna kredit mot säkerhet som är betryg­gande, dvs. utan begränsning till finansiella instrumenl.

Annan sidoverksamhet

Det är inle möjligl alt i lag ange aUa de sidoverksamheler som ell värde­pappersbolag kan tänkas vilja ägna sig åt. Behovel av annan verksamhet kan skifta med hänsyn lill förelagens organisation, men också den tekniska och den allmänna utvecklingen inom detta område kan spela en stor roll. Vilken annan verksamhet som bör lillålas avgörs lämpligen av bankin­spektionen från fall till fall. För lillslånd bör krävas att särskilda skäl föreligger. Tillstånd bör kunna ges om verksamheten på någol sätt kom­mer att underlätta rörelsen. Det kan t. ex. vara fråga om framställning av tryckalster med ekonomisk information lill kunder eller viss utbildnings­verksamhet.

Förvärv av organisalionsaktier, m. m.

Enligt 15 § andra styckel fondkommissionslagen får fondkommissionsbo­lag som etl led i organisationen av bolagets verksamhet förvärva aktie eller andel i ekonomisk förening efter lillslånd av bankinspektionen. I förarbe­tena till bestämmelsen anges att en förutsättning för lillständ är atl förvär­vet inte framstår som olämpligt från allmän synpunkt; t. ex. kan en uppdel­ning på olika juridiska personer medföra risk för all regler i fondkommis­sionslagen eller annan lagsliftning inte får avsedd verkan (prop. 1978/79:9 s. 178). Förvärv av aktie eller andel i företag som ett led i organisationen av bolaget bör därför kräva bankinspektionens lillslånd.

Lokal och inventarier

För all ell värdepappersbolag skall kunna bedriva verksamhel måste bola­get ha någon lokal och det måste finnas inventarier. Att bolaget får förvär­va fast egendom m. m. för detta ändamål är så självklart att några detalje­rade regler härom inte behövs. Om ett bolag skulle skaffa lokaler utöver det behov som verksamhelen rimligen ger upphov lill bör bankinspektionen med framgång kunna ingripa. I specialmoliveringen lill 4 kap. 1 § behand­las också denna fråga.

122

6.4 Förvärv av finansiella instrument

Prop. 1990/91:142

Mitt förslag: Den som handlar för egen räkning eller som medver­kar vid emission av fondpapper eller erbjudanden om köp eller försäljning av finansiella instrumenl, begränsas i sin rält att förvär­va och driva handel med finansiella instrument till vissa risknivåer. Dessa placeringar kräver även kapilalläckning.

Bolag med tillstånd till handel för egen räkning eller emissionsmed­verkan får för atl underlätta rörelsen förvärva egna aktier resp. aktier i moderbolaget motsvarande högsl fem procent av aktiekapitalet i resp. bolag.

Kommitténs förslag: Kommittén föreslår all beslämmelserna om han­delslagret behålls och atl för alla bolag gränsen för lagret höjs till 150 milj. kr. Ett större lager tillåts om anskaffningsvärdet inte överstiger 50% av kapitalbasen, dock högst en miljard kronor. Handelslagrel kräver kapital-täckning. Kommittén föreslår vidare ett förbud all äga mer än fem procent av aktierna (röster eller kapital) i ett enskilt bolag och ett förbud all företräda innehavda aktier i enskilda bolag på bolagstämma.

Remissinstanserna: De flesla remissinstanser tillstyrker eller lämnar utan erinran atl gränsen för handelslagrel höjs. Flera remissinslanser har dock synpunkler på enskildheter i förslagel. Riksbanksfullmäktige föror­dar alt frågan om hanteringen av fondkommissionärernas handelslager utreds närmare eftersom de föreslagna kapitaltäckningsreglerna har en myckel svag koppling lill institutens verkliga risklagande. Enligt styrelsen för Slockholms fondbörs behövs utöver den övre gränsen på en miljard kronor inga andra restriktioner än de som följer av kapitaltäckningsreg­lerna. Svenska Försäkringsbolags Riksförbund anser all den föreslagna höjningen av gränsen för handelslagrel är alllför omfattande och all den leder till alt gränserna mellan mäklarverksamhet och kapitalförvaltnings-verksamhet suddas ut. Enligt riksförbundet bör kommissionärerna endasl ha möjlighet att ha så storl lager som deras verksamhet som mäklare kräver. I lidigare nämnd skrivelse anför Svenska Eondhandlareföreningen all handelslagrel bör sättas i relation till kapitalbasen i dess helhet.

Skälen för mitt förslag

Förvärv för egen räkning

Enligt nuvarande regler beslår en fondkommissionärs handelslager av aktier, emissionsbevis, andelar i värdepappersfonder och i ekonomiska föreningar, Fondkommissionärerna får för egen del förvärva obligalioner, förlagsbevis och andra för den aUmänna rörelsen avsedda förskrivningar. Enligi bankrörelselagen får en bank för egen räkning förvärva bl. a. obliga­lioner, förlagsbevis, förlagsandelsbevis och andra fordringsrätler som är avsedda för den allmänna marknaden. Motivet till atl fondkommissionärerna har tillåtits ha ett handelslager är

123

att detta kan underlätta kommissionshandeln genom att göra marknaden Prop. 1990/91:142 mer likvid och bidra lill kursuGämning saml genom att hanteringen av små värdepappersposter kan rationaliseras med handelslagrets hjälp. För att reducera riskerna med den intressekonflikt som kan bli följden av att fondkommissionärerna driver handel för egen räkning samtidigl med kommissionsuppdrag har emellertid en begränsning av handelslagrets stor­lek föreskrivits (prop. 1978/79:9s.l36 f.).

Fondkommissionslagens utgångspunkt är all fondkommissionärerna i princip uteslutande skall agera som kommissionärer. Den i lagen öppnade möjlighelen för en fondkommissionär att ha ett egel handelslager innebär ell avsteg från denna princip. 1 takt med all gränsen för handelslagrels sloriek höjts har också egenhandeln ökat, vilkel för flera fondkommis­sionsbolag lett till alt intäkterna av egenhandeln kommit atl ulgöra en alll slörre andel av de totala intäkterna. För de flesla fondkommissionsbolag utgör dock alhjämt courtageinläkterna den största inkomstkällan.

Motiveringen för handelslagerbegränsningen har varit atl det kan uppstå en intressekonflikt genom att en fondkommissionär kan driva handel för egen räkning samtidigl med kommissionsuppdrag. Som kommitién fram­hållit är della motiv knappast hållbart i dag. Man kan varken principiellt eller i en konkret affär minska den latenta intressekonflikten genom en kvantitativ begränsning av handelslagrel, eftersom lagret redan nu får vara så stort all en fondkommissionär i regel inte har några svårigheter atl utnytGa sitt eget lager vid utförande av kommissionsuppdrag. Risken för en intressekonflikt påverkas således inte nämnvärt, även om volymen av egenhandeln skulle släppas helt fri. Effekten av alt begränsningsregeln upphävs eller att det absoluta taket för handelslagrets storlek kraftigt höjs skulle sannolikt leda lill en mer aktiv och målmedveten egenhandel med framför allt aktier. Därmed skulle likviditeten på aktiemarknaden förbätt­ras.

Etl större inslag av egenhandel på den svenska värdepappersmarknaden bör kunna ge positiva effekter för marknaden genom all likviditeten höjs och att prisbilden förbättras. En egenhandlare som är märket maker måste alltid vara beredd alt sälja och köpa till de priser han offentliggör. En begränsning av handelslagret innebär därför ett hinder i verksamhelen. Den ökade handeln över gränserna leder också till alt del finns ell behov av större handelslager. Den som gör affärer med ulländska placerare bör ha möjlighet all genomföra affärerna för egen räkning eftersom della är en internationellt tillämpad handelsleknik. Detta ökar servicenivån och inne­bär också att konkurrensförutsättningarna för svenska fondkommissionä­rer förbättras.

EGs förslag lill investeringsGänste-direktiv (se avsnitl 3.5) innehåller inga begränsningar för den som handlar för egen räkning. Däremot före­slås i direktivförslaget om kapitaltäckning för finansiella Gänsleföreiag att också riskerna i ett aktuellt innehav skall beaktas. Några motsvarande regler har inte föreslagits av kommittén.

Jag är mol den här bakgrunden beredd all under vissa förutsättningar

helt överge de begränsningar som nu gäller för handelslagrel. Kommittén

har varit inne på samma tankegångar men ändå stannat för all, utöver den

124

begränsning som realt följer av kravel på kapilalläckning, fastställa en Prop. 1990/91:142 direkt gräns. Della ställningstagande moliveras med all ett formellt slo­pande av handelslagerbegränsningen skulle kunna uppfattas som om aktie­förvärvsförbudet för banker hade upphävts och att del är viktigt alt undvi­ka sådana slutsatser. Beträffande aktieförvärvsförbudet för bankerna vill jag hänvisa till del förslag om nya rörelseregler för bankerna som jag senare i dag kommer alt presentera.

Som jag redan tidigare varil inne på utgör den lidigare berörda risken för intressekonflikt som finns då en fondkommissionär också handlar för egen räkning egentligen inle någol hinder för atl helt avskaffa handelslagerbe­gränsningen. Bl.a. motverkas denna risk av Slockholms fondbörs nya handelssystem SAX (se avsnitt 2.5) som innebär atl en enskild kund kan kontrollera att han fått den bästa kurs som gällde vid en viss lidpunkt. Därutöver måste en kommissionär i handeln med optioner och terminer, enligt bankinspektionens allmänna råd, göra lidsslämplingar när elt upp­drag mottas och när det utförs, vilket också stärker kundernas intressen i handeln.

Jag har tidigare föreslagil alt den som har särskill tillstånd som egen­handlare skall ha rätt att för egen räkning handla med finansiella instru­ment. Även detta kan vara ett sätt att möta risken för nämnda intresse­konflikt. Det bör naturiigtvis som jag tidigare framhållit vara möjligt för en kommissionär att även få tillstånd att handla för egen räkning. Däremot är denna rält inle ovillkoriig. Tillstånd lämnas endasl efter prövning i del enskilda fallet och i den prövningen bör det finnas utrymme för att även beakta kommissionärens förmåga att hantera denna risk. Skulle det visa sig all en kommissionär inte klarar av att hanlera denna intressekonflikt kan tillståndet för egenhandel återkallas, vilket kan ske utan alt kunderna i kommissionsrörelsen behöver bli lidande.

Kommiltén har pekat på vissa risker som sammanhänger främsl med alt

egenhandel kan utnytGas för prismanipulalioner eller för långsiktiga aktie­

innehav och i kontrollsyfte. Jag har därför övervägt kommitténs förslag

om en begränsningsregel som innebär förbud all förvärva mer än fem pro­

cent av aktierna (röster eller kapital) i ell enskilt bolag och förbud att före­

träda innehavda aktier i ett enskilt bolag på bolagsstämma. En sådan fem­

procentregel skulle inte kunna tillämpas på organisationsaktier och av prak­

tiska skäl inle heller på aktier som förvärvas av den som medverkar vid

emissioner. Den torde också medföra problem i märket maker-verksamhel.

I den mån aktier som innehas av den som driver värdepappersrörelse skulle

utnyUjas i ell syfte som är oförenligt med verksamhetens ändamål, dvs. att

tillhandahålla tjänster på värdepappersmarknaden, så kan det anses tvek­

samt om bolaget är lämpligt all driva tillslåndspliktig värdepappersrörelse.

Etl sådant förfarande skulle även kunna negativt påverka allmänhetens

förtroende för värdepappersmarknaden. Det har heller inte framkommit

några sådana missförhållanden att en så ingripande åtgärd som att införa

förbud att företräda innehavda aktier på bolagsstämma kan anses erforder­

lig. Jag anser därför all några begränsningsregler inle är nödvändiga utan atl

eventuella missförhållanden kan åtgärdas i bankinspektionens tillsyns­

verksamhet.

125

En ytteriigare förutsättning för all helt släppa handelslagerbegränsning- Prop. 1990/91:142 en bör, som också kommittén framhållit, vara att riskerna med placeringar i finansiella instrumenl minskas. Nuvarande kapilalläckningsregler, som beaktar kreditrisken i en placering, är otillräckliga för atl möla den risk som en placering i elt finansiellt instrument innebär, den s. k. kursrisken. Riksbanksfullmäktige pekar i sitt remissvar på den mycket svaga koppling som nuvarande kapilalläckningsregler har till institutens verkliga riskta­gande. Fullmäktige anser att det bör vara mföjligl att i detta sammanhang tillämpa samma metod som gäller för bankernas valutapositioner, dvs. ett system med limiter som genom atl även la hänsyn till termins- och op­tionsaffärer beaktar institutens netloexpoiiering. Även bankinspektionen och Slyrelsen för Stockholms fondbörs anser all kapitaltäckningsreglerna bör ta hänsyn tifl netlorisken i placeringarna.

Riksbankens system med limitbelopp för valutakursrisker innebär i korthel följande. För varje institut faslslälls två limitbelopp som inte får överskridas. Båda beloppen uttrycks som en procentsats av institutets kapitalbas. Kapitalbasen beräknas enligt bankinspektionens anvisningar förkapilalläckningsrapporteringen (BFFS 1990:6). Det ena beloppet avser den kursrisk som föreligger i vaGe enskild valuta och som normalt får uppgå till högst 10% av kapitalbasen. Det andra beloppet avser den samlade kursrisken i valulaportföljen som får uppgå till högst 20% av kapitalbasen. Instituten kan allteftersom kapitalbasen ökar lill riksbanken anmäla detta och därigenom erhålla högre limilbelopp. Rapportering till riksbanken sker såväl på daglig basis som veckovis. Här kan nämnas atl bankinspektionen har motsvarande regler för institut under dess tiflsyn som inle är av riksbanken godkända valulahandlare.

Principerna bakom riksbankens system med limiter för valulakursrisker bör enligt min mening kunna vara vägledande för fastställande av risk­nivåer för placeringar i finansiella instrument. I båda fallen gäller del art ta hänsyn lill den kursrisk som en placering innebär. Principiellt är det ingen skillnad på en placering i en valuta eller i en aktie eller annat finansiellt instrument. Fördelen med detta system är att hänsyn också kan tas till placeringar i optioner och terminer. Vissa svårigheter kan uppkomma första gången limiter skall fastställas men della bör inte få utgöra ell hinder mot att etl sådant system införs. Jag vill här framhålla att det kan vara lämpligt art till en böGan särta förhållandevis låga limiter. Utgångspunk­ten bör vara atl de nya limiterna anpassas så att det totala innehavet av finansiella instrument någotsånär överensstämmer med bolagens nuvaran­de innehav. Allt eftersom man vinner erfarenhet av hur limiterna påverkar de olika bolagen kan dessa justeras.

Med etl limilsystem uppfylls kravel på att beakla kursrisken med en placering på ett godtagbart sätt. Della system ligger också i linje med de diskussioner om nya internationella kapilalläckningsregler avseende kurs­risker som för närvarande förs i Baselkommittén och inom EG. Jag före­slår således att elt värdepappersbolag som får förvärva finansiella instru­ment skall hålla sig inom de risknivåer som föreskrivs. Reglerna om handelslager kan därmed las bort.

126

En bank får i sin rörelse förvärva och driva handel med obligationer och Prop. 1990/91:142 andra fordringsrätler som är avsedda för den allmänna marknaden. Nya kapilalläckningsregler avseende kursrisker kommer all omfatta även ban­kers placeringar i räntebärande instrumenl. Jag anser därför alt regler om risknivåer för sådana placeringar för närvarande inte bör införas för ban­ker. Däremol bör sådana regler gälla för bankägda värdepappersbolag.

En bestämmelse bör införas som ger rätt för regeringen eller, efler regeringens bemyndigande, bankinspektionen all ulfärda närmare före­skrifter om vilken högsta risknivå som kan tillålas. 1 dessa föreskrifter bör skillnad göras på aktier och andra aktierelaterade instrumenl å ena sidan och obligationer och andra ränlerelaterade instrument å den andra sidan. Vid beräkning av risknivåer bör inte dessa båda grupper kunna läggas ihop till en total nettorisk, ulan varje grupp bör åsättas en egen risknivå.

Regeln om handelslagerbegränsning förutsatte för atl den inte skulle kunna kringgås att den gällde för en koncern i dess helhet, om flera bolag eller banker med fondkommissionstillstånd ingick i koncernen. Med milt förslag till risknivåer finns det inte längre någon begränsningsregel att kringgå. Risknivån beräknas individuellt för varje bolag endast med hän­syn till del bolagets kapitalbas.

För ulländska förelag med filial här i landel bör del på samma säll som i fråga om kapilaltäckningen ankomma på tillsynsmyndigheten i företagels hemland all kontrollera att företagets innehav av finansiella instrument inte medför en oförsvarlig riskexponering.

Egenhandlarens innehav av finansiella instrument är motiverat utifrån de tjänster han erbjuder sina kunder. Del får anses ligga i sakens natur alt en egenhandlare regelbundel skall omsätta innehaven. Jag anser därför atl någon uttrycklig lagbestämmelse härom inte är nödvändig.

Förvärv av egna aktier

Genom en lagändring som trädde i kraft den 1 juli 1987 tillåts ett fond­kommissionsbolag för atl underlätta fondkommissionsrörelsen all förvär­va egna aktier och aktier i moderbolag under förulsällning all aktierna är inregistrerade på Stockholms fondbörs eller alt de utbjudits till försäljning under sådana förhållanden atl del är sannolikt alt de inom ett år kommer all inregistreras vid fondbörsen eller att de är aktier i OTC-bolag. Det sammanlagda anskaffningsvärdet av sådana aktier får inte överstiga etl belopp molsvarande tre procent av värdet av handelslagrel. Beslämmelsen är ell undanlag från del i 7 kap. 1 § aktiebolagslagen stadgade förbudet mol förvärv av egna aktier och aktier i moderbolag.

En molsvarande beslämmelse för affärsbankerna finns i 6 kap. 9 § andra styckel bankaktiebolagslagen vilken dock inte gör undanlag för aktier i moderbolag.

Fondkommissionärerna har tillåtits atl handla med egna aktier och aktier i moderbolag för alt underlätta fondkommissionsrörelsen. Med milt förslag att del bara är företag med tillstånd för egenhandel och medverkan vid emissioner som får förvärva aktier för egen räkning bör i konsekvens härmed endast sådana förelag ha möjlighet att förvärva egna aktier. Med hänsyn till alt det inte införs något generellt tak för innehav av aktier och

för att undvika att värdepappersbolag med etl lågt aktiekapital skall kunna förvärva alltför slor andel av sina egna aktier bör taket för ägandet av egna aktier begränsas i förhållande till det egna aktiekapitalets sloriek. Den tillåtna andelen kan lämpligen sällas till fem procent. Regeln bör utformas så att ett värdepappersbolag eller elt svenskt bankinslilul med lillslånd all handla för egen räkning eller medverkar vid emissioner får äga egna aktier och aktier i moderbolag lill ett belopp som svarar mol fem procent av bolagels akliekapital och såvitt gäller moderbolag fem procent av det bolagets aktiekapital. Regeln bör tas in i den nya lagen om värdepappers­rörelse och gälla dem som erhållit tiUstånd enligt den lagen, inkl. de svenska bankerna. Därmed kan 6 kap. 9 § andra stycket bankaktiebolags­lagen upphävas.

Prop. 1990/91:142

Likvida medel

För att bedriva en rörelse av vilket slag del än må vara erfordras alllid likvida medel. Behovet av likvida medel skiftar från lid lill annan. Del framslår enligt min mening som naturligt atl värdepappersbolagen som ell led i likviditetsförvaltningen får placera likvida medel i olika finansiella instrument. Av praktiska skäl bör de begränsningar av innehav av finansi­ella instrument som uppställs genom föreskrivna risknivåer även gälla för likviditetsförvaltningen.

6,5 Kapitaltäckning m. m.

Mitt förslag: Värdepappersbolag som har tillstånd att handla för egen räkning eller atl medverka vid emission skall ha åtta procent kapilalläckning i överensslämmelse med nuvarande regler. Samma gäller för bolag som har tillstånd att ta emot medel på konto.

Alla värdepappersbolag åläggs att ha en ansvarsförsäkring för att täcka skadeståndsanspråk från i första hand mindre kunder.

Kommitténs förslag: Kommittén föreslår alt samtliga tillståndsplikliga verksamheter skall ha kapilalläckning enligt nuvarande regler. Därutöver föreslås 24% kapitaltäckningskrav på placeringar som ingår i handelslag­ret.

Remissinstanserna: Svea hovrätt anser att ett försäkringssystem för kundmedel bör tillskapas. Bankinspektionen, riksbanksfullmäktige och styrelsen för Slockholms fondbörs anser att kapilaltäckningsbeslämmelser-na bör la hänsyn lill netlorisker i institutens placeringar.

Skälen för mitt förslag

Kapilalläckningsregler

Fondkommissionslagen innehåller kapilalläckningsregler som efler möns­ter från bankrörelselagen ålägger fondkommissionsbolag att ha eget kapital

128

lill vissl lägsta belopp som är betryggande i förhållande lill bolagets till-     Prop. 1990/91: 142 gångar samt ingångna garantiförbindelser och andra åtaganden på kapital­marknaden som innebär en kreditrisk för bolaget.

De nya kapitaltäckningsreglerna som trädde i krafl den 1 februari 1990 har utformats i enlighet med de rekommendationer som utfärdats av den s.k. Baselkommittén. Dessa regler innebär all kapitalbasen beräknad på vissl sätt skall uppgå till 8% av placeringarna med hänsyn tagen lill deras kreditrisk. Viktiga principer är all endasl inbetalt belopp får medräknas i kapitalbasen och all kapitalbasen lill minst 50% skall innehålla kapital av högsta kvalitet. För placeringarna är huvudregeln att de skall las upp till hela sitt belopp. Riskgraderingen sker genom all vissa placeringar får tas upp lill 50% eller lägre vilkel då ger ett faktiskt kapilalkrav på 4% eller lägre.

Ändringar av kapitaltäckningsreglerna med anledning av skatterefor­men innebär bl.a. vissa justeringar av kapitalbasens bestämning med ikraftträdande den 1 mars 1991.

Inom EG har del lagits fram elt förslag lill direktiv om kapilalläckning för finansiella Gänsleföreiag (se avsnitt 3.5). Enligt delta skall inte endasl kreditrisker kräva kapilalläckning utan även kurs- och valutarisker, öppna positioner och viss del av föregående års fasta kostnader.

Kapilaltäckningsreglernas syfte

Syftet med kapitaltäckningsreglerna är all skydda företagens kunder. Reg­lerna går ut på all förelagen alllid måsle ha en kapitalbas som är belryggan­de i förhållande lill förelagets tillgångar saml lill ingångna garantiförbin­delser och andra åtaganden på kapitalmarknaden som innebär en kredit­risk för bolaget. De nuvarande reglerna belräffande kapilalläckning, som är anpassade lill EGs direktiv om kapilalläckning för kreditinstitut, är relaterade till brultoinnehavel av aktier i handelslagrel och beaktar inte de nya möjligheter som tillskapats på senare tid att med hjälp av optioner eller terminer minska risken i handelslagrel. Ett kapitaltäckningskrav rela­terat till neltorisken i handelslagrel skulle, som flera remissinslanser också anmärkt, bällre spegla den verkliga risken i lagret.

EGs direklivförslag lill kapilalläckningsregler för finansiella Gänsleföre­iag, vilka på goda grunder kan förmodas komma alt stämma överens med de nya kapilalläckningsregler som Baselkommiltén senare kommer att rekommendera, har många fördelar jämfört med nuvarande svenska be­stämmelser. Det kan dock inte uteslutas alt förslagel kommer all jämkas i viktiga avseenden innan del slutligen antas. Jag anser därför alt del inle är lämpligt all nu ändra gällande kapilalläckningsregler, ulan en sådan änd­ring får anslå lill ett färdigt EG-direkliv föreligger. Däremol bör i avvak­tan på nya kapilalläckningsregler de risker som kan uppkomma med innehav av finansiella instrument beaktas. Jag har behandlat detta i av-snirt 6.4.

Som nyss nämndes syftar nuvarande kapilalläckningsregler lill all skyd­

da företagens kunder genom atl företagens kapitalbas relateras lill gjorda

placeringar. Med milt förslag om tillsiåndsplikt för olika verksamhelsfor-

129

9   Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 142

mer kommer endasl värdepappersbolag med tillstånd all handla för egen Prop. 1990/91:142 räkning att kunna göra placeringar i finansiella instrument i någon omfatt­ning av belydelse. För värdepappersbolag som medverkar vid emissioner eller erbjudanden kan också betydande innehav av finansiella instrument uppkomma liksom garantiförbindelser utfärdas. Molsvarande skyddsin­lresse finns även när värdepappersbolag har tillstånd att ta emol inlåning. För dessa bolag bör därför nuvarande kapilalläckningsregler gälla.

I de tillståndsplikliga rörelser som består av kommission, förmedling och förvallning, skall del inle vara lillålet alt göra egna placeringar. Un­danlag görs för tillgångar som behövs för rörelsen, för placeringar i finansi­ella instrumenl i bolagels likviditetsförvaltning och för förvärv av aktie eller andel i företag som ett led i organisationen av bolaget. Därutöver kan ell värdepappersbolag för alt skydda egen fordran köpa egendom som är utmätt eller ulgör säkerhet för fordran eller överta egendom som betal­ning för fordran, men sådan egendom skall avyttras så snart det är lämp­ligt.

Varken i en kommissions-, förmedlings- eller förvallningsrörelse finns det behov av kapilalläckningsregler för atl skydda kunderna. I dessa rörelser utgör värdepappersbolaget en mellanhand i ordels egentliga bety­delse. Alla tillgångar som en sådan mellanhand lar emot från kunder avskiljs från bolagets egna tillgångar. Vid köp och försäljning av finansiella instrument genom en sådan mellanhand ligger risken för att leverans av det köpta inle sker eller att betalning uteblir på motparten i avtalet, inte på mellanhanden. Del förekommer i och för sig all förvaltare garanterar sina kunder en viss minimiavkaslning innebärande alt förvaltaren, för del fall den verkliga avkastningen inte når upp lill den utlovade nivån, fyller på med egna medel. Delta skulle kunna motivera krav på kapilalläckning även för förvaltare. Som kapitaltäckningsreglerna är utformade skulle emellertid ell krav på kapilalläckning inte medföra en tillräcklig kapital­styrka för att uppfylla anspråk på grund av garanliförpliklelser. Kommis­sionärer, förmedlare och förvaltare bör därför inle omfatlas av kapital­täckningsreglerna.

I de fall en kommissionär, förmedlare eller förvaltare har tillstånd att ta emol inlåningbör samma kapilalläckningsregler som för egenhandlare och emissionsförmedlare gälla. I de fall tillstånd föreligger för flera verksamhe­ter och någon av dessa kräver kapilalläckning bör kapilalkravel beräknas på placeringarna i samtliga tillståndspliktiga verksamheter.  .

Ansvarsförsäkring

Reglerna om kapitaltäckning tillgodoser inte i afla lägen kundernas intres­sen av all värdepappersbolaget kan fullgöra den skadeståndsskyldighet som kan uppkomma om del missköter sitt uppdrag. I lagen (1989:508) om försäkringsmäklare finns bestämmelser om ansvarsförsäkring. En juridisk person som skall registreras som forsäkringsmäklare måste ha en ansvars­försäkring för skadeståndsansvar som kan uppkomma gentemol uppdrags-

givare m.fl. Liknande försäkringskrav gäller för fastighetsmäklare enligt lagen (1984:81) om fastighetsmäklare. Jag anser atl etl molsvarande för­säkringssystem bör införas också för värdepappersbolag.

Försäkringen bör i första hand täcka anspråk från mindre kunder som inle har samma möjlighet atl la till vara sina iniressen som en stor, professionell placerare har. Del obligatoriska ansvarsbeloppet bör således för vaGe försäkringsfall ge etl grundläggande skydd och inte alltför mycket översliga vad som kan antas bli aktuellt för ett bolag all belala i skadestånd lill en mindre kund. Premien för en sådan försäkring bör för de värdepap­persbolag som har en stark finansiell slällning, vilket ofta gäller företag med kapitaltäckning, kunna hållas nere genom all bolaget gentemol för­säkringsgivaren tar på sig en relalivi hög självrisk. Jag anser emellertid atl någon närmare bestämning av försäkringens utformning inte bör göras i lagtext. Ytterligare föreskrifter om ansvarsförsäkring bör i stället kunna meddelas av regeringen, eller efter regeringens bemyndigande, bankin­spektionen.

Prop. 1990/91:142

6.6 Frågerätt och uppgiftsskyldighet

Mitt förslag: Bankinspektionen har rätt alt begära upplysningar från sådana förelag som har ell väsentligt samband med del bolag som fåll lillslånd enligt lagen om värdepappersrörelse.

Kommitténs förslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt förslag.

Remissinstanserna: De remissinstanser som yttrat sig i denna del till­styrker förslaget.

Skälen för mitt förslag: I 25 § fondkommissionslagen (sambandspara­grafen) föreskrivs att bestämmelserna om fondkommissionsbolags verk­samhel och om lillsyn över sådana bolag i princip också skall gälla för vissa företag som har etl nära samband med fondkommissionsbolagel. Nära samband anses föreligga, om de båda förelagen leds av samma eller i huvudsak samma personer, eller om vinsten av företagens verksamhet helt eller lill betydande del skall, direki eller indirekt, tillfalla samma eller i huvudsak samma personer. Paragrafen är endast tillämplig på företag vars huvudsakliga verksamhel beslår i atl förvalla, handla med eller biträda vid handel med fondpapper eller lämna kredit mot säkerhet i fondpapper. Syftet med sambandsparagrafen är all bestämmelserna i fondkommis­sionslagen inle skall kunna sättas ur spet genom organisatoriska arrange­mang.

Del väsentligaste syftet med beslämmelserna i förslaget lill lag om värdepappersrörelse är all skydda kundernas intressen. Del man bör fästa uppmärksamheten på är därför dm ell sambandsföretags verksamhet kan leda till att bolagels kunder förfördelas. En evenluell sambandsparagraf bör därför vara anpassad för atl förbättra kundernas slällning när sam-bandsföretägel uppträder som deras motpart. Del kan därför ifrågasättas om det behövs någon sambandsparagraf som har till syfle att hindra

131

sambandsförelagel atl bedriva verksamhet på andra premisser än de som gäller för värdepappersinstitutet. Del vikliga bör alltså vara att värdepap­persinstitutet eller dess ledning inte engagerar sig i andra förelags verksam­hel på etl sådanl sätt all kundernas intressen otillbörligen åsidosätts. Att så inte sker bör i tillräcklig grad kunna motverkas genom dels tillsyn, dels en utökad upplysningsskyldighet.

En sådan tillsyn kan erhållas genom atl en utvidgad motsvarighet till 36 § fondkommissionslagen införs. Den av mig föreslagna paragrafen in­nebär atl om del finns ett väsentligt samband mellan ell värdepappersin­stitut och ell förelag som handlar med finansiella instrumenl eller lämnar kredit mot säkerhel i finansiella instrument, får bankinspektionen beslula all värdepappersinstitutet och del andra förelagel skall lämna vissa upp­lysningar till bankinspektionen. Upplysningarna kan avse förhållandet mellan dessa båda företag och den verksamhel som anknyter lill värdepap­persinstitutets verksamhet.

Prop. 1990/91:142

6.7 Upplåning

Mitt förslag: Förbudet för värdepappersbolag att för sin verksamhel ge ul obligationer, förlagsbevis eller andra för den allmänna rörelsen avsedda förskrivningar tas bort.

Kommitténs förslag: Överensstämmer med milt förslag.

Remissinstanserna: Styrelsen Jör Slockholms fondbörs, bankorganisalio­nerna och Svenska Fondhandlareföreningen som är de enda remissinstan­serna som yttrat sig i denna del tillstyrker förslaget.

Skälen för mitt förslag: Del är nu inle tillåtel för ell fondkommissions­bolag att utfärda obligalioner, föriagsbevis eller andra för den allmänna rörelsen avsedda förskrivningar. Motivet lill förbudet var all fondkommis­sionsbolag inte fick utvecklas till allmänna kreditinstitut. Dessutom an­gavs att bolagens behov av upplåning lorde bli mindre än vad det varit tidigare med hänsyn till de begränsningar av egenhandel och kreditgivning som finns i fondkommissionslagen (prop. 1978/79:9 s. 143 och 178).

Som tidigare framgått föreslår jag att rällen all ta emol inlåning begrän­sas till bolag som får sådanl tillstånd och atl handelslagerbegränsningen slopas. Behov för värdepappersbolag som är egenhandlare av all kunna finansiera sin verksamhel kommer därmed all öka. Jag föreslår också all värdepappersbolag endasl efter tillstånd skall få möjlighet all lämna kre­dit. Mot denna bakgrund kan jag inte se att en räll all ta upp lån på den allmänna marknaden innebär någon risk för att bolagen utvecklas lill allmänna kredilinsilut. Således finns del inte något skäl för atl förbjuda värdepappersbolag att finansiera sin verksamhet genom lån på värdepap­persmarknaden.

132

6.8 Enhandskrediter och förbehåll om andel i vinst på alTär       Prop. 1990/91:142

Mitt förslag: Bestämmelserna om enhandskrediter anpassas lill vad som gäller för banker. Bankinspektionen ges rätl atl utfärda före­skrifter rörande sådana krediter. Reglerna om förbud mot förbehåll om andel i vinst upphävs.

Kommitténs förslag: Kommittén föreslår ell förbud mol andel i vinst på sådana affärer som bolaget inte självt får sluta.

Remissinstanserna: De remissinslanser som yttrat sig i denna del till­styrker förslaget.

Skälen för mitt förslag

Enhandskrediter

Enligt 22 § fondkommissionslagen skall fondkommissionsbolag ägna sär­skild uppmärksamhet åt atl kredit inte lämnas till samma kredittagare eller till kredittagare som är förbundna med varandra i väsentlig ekonomisk intressegemenskap i sådan omfattning att fara kan uppkomma för att fondkommissionsbolagel inte kan fullgöra sina förpliktelser. Delsamma gäller om ställd säkerhel utgörs av aktier eller föriagsbevis som har utgivits av samma aktiebolag eller av aktiebolag som är förenade i sådan intresse­gemenskap. Bestämmelsen skall lillämpas även på borgen gentemot fond­kommissionsbolag.

En motsvarande bestämmelse finns för bankernas del i 2 kap. 16 § bankrörelselagen. Utöver vad som gäller för fondkommissionsbolagen skall beslämmelsen lillämpas också på annan garantiförbindelse till ban­ker än borgen. Enligt 2 kap. 18 § samma lag skall beslämmelsen också tillämpas på garantiförbindelse som banken ikläder sig.

Syflel med de återgivna bestämmelserna är all begränsa s.k. enhands­krediter så all fara för bolagets solvens inle uppslår. Största tillåtna engagemang har inte fastställts i lag. Bankinspektionen har i en särskild rekommendation utarbetat beräkningsgrunder för enhandsengagemangens sloriek vad gäller banker. Engagemangen får inle vara så slora att fara kan uppkomma för bankens säkerhet. De är således relaterade lill bankens förmåga all bära förluster i kreditgivningen ulan att dessa drabbar insät­tarna (prop. 1986/87:12 band 1 s. 244).

Inom EG finns en rekommendation (87/62/EEC) till medlemsländerna alt tillämpa vissa bestämmelser om enhandskrediter. Elt förslag lill ett direktiv med bindande regler belräffande enhandskrediter avses all pre­senteras inom kort. I avvaktan på utvecklingen inom EG föreslår jag ingen annan förändring belräffande nuvarande regler än atl de anpassas lill vad som gäller för banker saml att bankinspektionen bör ges möjlighet atl ulfärda föreskrifter belräffande enhandskrediter.

133

Andel i vinst

Prop. 1990/91:142

Enligt 23 § första styckel fondkommissionslagen får ell fondkommissions­bolag inle förbehålla sig andel i vinst på affär som bolaget avslutar i sin fondkommissionsrörelse eller i sådan verksamhet som avses i 13 § första stycket. Regeln gäller inte för bankinslilul som driver fondkommissionsrö­relse.

Skälet för denna bestämmelse var alt fondkommissionsbolagel genom ett sådanl förbehåll kunde anses bli delaktigt i affären. Om denna var sådan att bolaget inle självt hade fått avsluta den skulle det genom förbe­hållet uppkomna engagemangel uppenbarligen stå i mindre god överens­slämmelse med den restriktivitet som kommer till uttryck i 13 § (prop. 1978/79:9 s.l81).

Enligt 2 kap. 15 § första och andra styckena bankrörelselagen får en bank inte vid avtal om kredit eller i sin rörelse i övrigt förbehålla sig andel i vinst på affär, som banken inle själv får avsluta. En bank får inle heller på annal sätt beredas andel i vinst på verksamhet, som banken inle själv får bedriva. Detta gäller dock inte utdelning på aktier eller vad banken som ägare av aktier i övrigt har räll lill.

Som nämnls är syflel med bestämmelsen att hindra alt fondkommis­sionsbolagen kringgår lagens begränsnings- och förbudsregler genom atl förbehålla sig del i vinst som bolagens kunder gör. För att tillgodose detta syfle skulle det kunna betraktas som nödvändigt all behålla regeln. Som framgått skiljer sig utformningen av förbudel i fondkommissionslagen och bankrörelselagen ål. Medan förbudel i fondkommissionslagen är absolut så är förbudet i bankrörelselagen utformat så att det bara gäller om banken inle själv hade fåll avsluta affären. Någol sakligt skäl lill denna skillnad finns inte. Ett alternativ är därför att regeln i lagen om värdepappersrörel­se utformas efler förebild i huvudregeln i bankrörelselagen. Emellertid skulle, med den uppdelning på tillståndsplikliga verksamheter som jag föreslår, enbarl den som har lillslånd för handel för egen räkning kunna förbehålla sig andel i vinst på affär som bolaget avslutar. Det finns enligt min mening inga skäl att förbjuda t. ex. en förvaltare all la betalt i relation till utfallet på de affärer han låter utföra åt sina klienter. Det förekommer dessutom all fondkommissionsbolag med uppdrag all förvalta en värde­pappersportfölj trots bestämmelsen tar betalt av kunden i relation till ulfallel på de affärer som görs i portföljen. Metoden för avgiftens bestäm­mande har utarbetats i samråd med bankinspektionen. Det finns mot denna bakgrund enligt min mening inga skäl all fortsättningsvis ha kvar ett lagsladgal förbud för värdepappersbolag att förbehålla sig andel i vinst.

134

6.9 Ingripanden mot verksamhet som bedrivs utan tillstånd      Prop. 1990/91:142

Mitt förslag: Nuvarande ansvarsregler ersätts med ett vitesförfaran­de som ger bankinspektionen rält atl vid vite förelägga den som driver tillslåndspliktig verksamhet utan lillslånd att upphöra med detta.

Kommitténs förslag: Kommittén föreslår att nuvarande ansvarsregler behålls.

Remissinstanserna: Bankinspektionen och riksåklagaren förordar atl ansvarsreglerna ersätts med elt vitesförfarande i likhel med de regler som kommittén föreslår belräffande börs- och clearingverksamhet.

Skälen för mitt förslag: I 47 § fondkommissionslagen finns straflbestäm­melser för den som driver fondkommissionsrörelse ulan tillstånd eller använder ordet fondkommission i sin firma ulan alt vara fondkommis­sionär. Enligt 48 § kan styrelseledamot eller befattningshavare hos fond­kommissionsbolag som lämnar felaktiga upplysningar om verksamheten till bankinspektionen drabbas av slraffansvar.

Enligt min mening kan det ifrågasättas om en slraffrätlslig reglering av dessa förfaranden är den mest effektiva. Den innebär all lillsynsmyndighe­ten för atl beivra etl visst förfarande måsle polisanmäla en händelse eller ell pågående skeende för polisutredning och eventuellt allmänl ålal. En sådan ulredning kan la lång lid. En mer effekliv ordning torde vara att tillsynsmyndigheten ges möjlighet atl förelägga dem som driver till­slåndspliktig verksamhet ulan lillslånd vid vite all upphöra med verksam­helen. Ett sådant ingripande skall kunna ske mol både svenska och ut­ländska förelag som inle uppfyller lagens krav. Det bör också gå atl förena etl återkallande av elt tillstånd med ett förbud vid vite att fortsätta verk­samhelen. Ell upprepat åsidosättande av uppgiftsskyldigheten bör också kunna medföra att ell tillstånd dras in. En möjlighet all kunna ulfärda varning bör också införas.

I lagen (1990:1114) om värdepappersfonder finns elt sådant vitesförfa­rande. I förarbetena sägs att regler om vilka sanklioner som bankinspektio­nen bör ha till sitt förfogande bör överensstämma med motsvarande bestämmelser i annan lagstiftning inom den finansiella sektorn men att denna fråga dock bör behandlas i ett senare sammanhang (prop. 1989/90:153 s. 43). Jag anser atl i avvaktan på atl denna fråga ses över kan ell likartat syslem som för värdepappersfonder även införas i lagen om värdepappersrörelse.

135

6.10 Anställdas m. fl. innehav av finansiella instrument

Prop. 1990/91:142

Mitt förslag: Någon regel om skyldighet all anmäla innehav av fondpapper införs inte för anslällda m. fl. i värdepappersbolag.  ,

Kommitténs förslag: Kommittén anser atl både handelsförbudel och anmälningsskyldigheten bör finnas kvar.

Remissinstanserna: Remissinslanserna framför inga invändningar mot kommitténs förslag.

Skälen för mitt förslag: I nuvarande 40 och 41 §§ fondkommissionslagen finns bestämmelser om skyldighet för anställda m.fl. hos fondkommis­sionär atl anmäla innehav av fondpapper och förändringar i innehavet. Syftel med bestämmelserna är all allmänhetens förtroende för fondkom­missionärer skall upprällhållas.

Genom insiderlagen (1990:1342) vidgas kategorin insider väsentligt. Den omfattar bl.a. anställda m.fl. hos fondkommissionärer. Dessa är förbjudna atl göra affärer för egen räkning i fondpapper när de har känne­dom om kurspåverkande informalion som inte offentliggjorts. Av denna anledning upphävdes bestämmelsen i fondkommissionslagen om handels­förbud.

De regler som finns i insiderlagen om anmälningsskyldighet avser främsl atl komplettera och effektivisera förbudet mot insiderhandel. Reglerna avses inle generellt träffa anställda m.fl. hos fondkommissionärer. Av della skäl bör inle heller specialregler om anmälningsskyldighet las med i den nya lagen om värdepappersrörelse. Den slora vikt som bör fästas vid allmänhetens förtroende för verksamhelen gör emellertid alt elt åläggande av anmälningsskyldighet genom frivillig överenskommelse inom branchen enligt min mening bör övervägas.

6.11  Utländska värdepappersföretags etablering i Sverige

Mitt förslag: Utländska företag får efter lillslånd av bankinspektio­nen driva värdepappersrörelse från filial i Sverige. För verksamhe­ten skall lagen om värdepappersrörelse gälla i tillämpliga delar.

Kommitténs förslag: Kommittén föreslår ett anmälningsförfarande för ulländska förelag som vill vara verksamma på den svenska värdepappers­marknaden.

Remissinstanserna: Bankinspektionen förordar elt system med en for­mell ansökan om tillstånd. Inspektionen hänvisar lill den ordning som finns i lagen om värdepappersfonder.

Skälen för mitt förslag: Del lidigare förbudel för utlänningar att förvär­va aktier i svenska fondkommissionsbolag upphävdes den 1 augusti 1990. Sedan dess är det möjligt för ulländska förelag atl etablera sig i Sverige genom dotterbolag. Samtidigt öppnades möjlighet för ulländska banker att

136

etablera filialer i Sverige. För dessa filialer skall bankrörelselagens regler     Prop. 1990/91: 142 gälla i tillämpliga delar. En bankfilial skall bl. a. kunna få lillslånd att driva fondkommissionsrörelse här i landet. De skäl som framförts för denna öppning är främsl en anpassning lill de regler som gäller inom EG.

Samma skäl har nalurliglvis bärkraft beträffande ulländska värdepap­persföretags möjlighet att etablera filialer i Sverige. Frågan berördes också i del ovan nämnda lagstiftningsärendet (prop. 1989/90:116 s.64) ulan att någol förslag lades fram.

Kommiltén föreslår elt anmälningsförfarande för ulländska förelag som vill etablera filial i Sverige. Som skäl härför har kommittén anförl all principen om hemlandsauklorisation skall gälla för del ulländska bolaget varför ett tillståndsförfarande inte är aktuellt.

Efter elt EES-avtal (se avsnilt 3.5) skall Sverige anpassa sin lagstiftning så all den överensstämmer med i avtalet ingående EG-direkliv. På detta område föreligger ett förslag till invesleringstjänsle-direkliv som, när det är antaget, sannolikt kommer all ingå i avtalet. Alll pekar på atl EG i ell sådanl direktiv kommer alt hålla fasl vid principen som redan är införd på bankområdel, atl lillslånd och lillsyn över utländska elableringar skall ske genom hemlandsauklorisation och hemlandskonlroll. 1 avvaktan på en svensk anslutning till denna princip bör emellertid enligt min mening ell lillståndsförfarande tillämpas. Ett lillståndsförfarande kommer för övrigl under alla omständigheter all behövas för förelag från länder som saknar tillfredsställande regler om auklorisalion och tillsyn. Till frågan hur de svenska reglerna skall utformas efler del all en anslulning uppnålls avser jag att återkomma senare.

Del finns inte heller anledning alt för närvarande avvika från principen all en grundläggande förutsättning för tillstånd måste vara atl en utländsk filialelablering skall ha i huvudsak samma verksamhelsregler som molsva­rande svenska verksamhel. För en utländsk filial bör därför bestämmelser­na i lagen om värdepappersrörelse gälla i tillämpliga delar. Den ulländska verksamheten måsle också stå under bankinspektionens tillsyn på samma sätt som gäller för ulländska bankfilialer. Filialelablering förutsätter också att inspektionen skall ha möjlighet att samarbeta med tillsynsmyndighelen i värdepappersförelagets hemland.

En särskild provning bör således göras av den tilltänkta rörelsen innan tillstånd ges. Tillståndet bör avse en räll för del utländska företaget all över huvud taget öppna en filial med den tilltänkta verksamhelen i Sveri­ge. Om foretaget vill öppna fler än ett avdelningskontor bör ingel yllerliga­re tillstånd krävas. Någol hinder för ell utländskt förelag alt etablera sig genom både dotterbolag och en filial bör inte heller finnas.

Utlänningars och utländska förelags rätt att driva näringsverksamhet regleras av lagen (1968:555) om rält för utlänning och utländskt företag att idka näring här i riket. Bl. a. gäller för ulländska förelagsfilialer i allmänhet att de skall stå under ledning av en verkställande direktör och att därjämte en vice verkställande direktör kan utses. För dessa båda gäller att de skall vara myndiga och bosatta här i landel. Verkslällande direktören är ansva­rig för filialens verksamhet. Någon särskild slyrelse behövs inle. Denna

137

modell bör också kunna tillämpas på filialer som omfattas av lagen om värdepappersrörelse.

I likhel med den lösning som valls beträffande bankfilialer anser jag alt del inle bör slällas krav på ell särskilt avskilt kapital för de i Sverige etablerade filialerna. Kapitalbasen bör i stället utgöras av koncernens kapitalbas. Liksom beträffande bankerna bör kapitaltäckningsreglerna föl­jas upp av hemlandets myndighet. Tillstånd bör ges bara till företag som har belryggande kapilalläckningsregler eller något annat regelsystem som ger väsentligen samma garantier för företagels soliditet som de svenska reglerna.

För utländska förelags förvärv av fasl egendom krävs enligt lagen (1982:618) om ulländska förvärv av fast egendom m. m. särskilt tillstånd. Sådanl tillstånd bör enligt min mening regelmässigt ges för fastighets-förvärv som har samband med den verksamhel som ryms inom ramen för den föreslagna lagen om värdepappersrörelse.

Prop. 1990/91:142

6.12 Courtage

Mitt förslag: Slorieken på den provision (courtage) som den som har lillslånd alt driva värdepappersrörelse får uppbära med anled­ning av elt uppdrag som avser en affär med finansiella instrument regleras inte i lag.

Kommitténs förslag: Kommittén föreslår en oförändrad möjlighet för regeringen eller, efter regeringens bemyndigande bankinspektionen, all om det behövs med hänsyn till allmänhetens intresse meddela föreskrifter om del courtage som får uppbäras vid värdepappersaffärer om högst 10000 kr.

Remissinstanserna: Remissinstanserna framför inga invändningar mol kommitténs förslag.

Skälen för mitt förslag: I nuvarande 42 § fondkommissionslagen anges all regeringen eller den myndighel regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om det courtage som en fondkommissionär får uppbära med anledning av värdepappersaffärer om högst 10 000 kr. Regeringen har bemyndigal bankinspektionen all ulfärda sådana föreskrifter (SFS 1984:437). Bankinspektionen har inte ulnyUjal denna möjlighet.

Bestämmelsen motiverades med att en fri prissättning inle skulle få försvåra eller omöjliggöra mindre aktieaffärer (prop. 1983/84:99 s. 6). För egen del har jag svårl att se några skäl för en prisregel på detta område. Emellertid är det angeläget att bankinspektionen följer utvecklingen, och skulle det visa sig all kostnaden för mindre värdepappersaffärer blir omotiverat hög är jag beredd att ompröva min ståndpunkt. Således bör några regler om courtage inle nu las in i den nya lagen.

138

6.13 Bestämmelser om premieobligationer

Prop. 1990/91: 142

Mitt förslag: Kungörelsen den 19 maj 1939 (nr 208) med vissa bestämmelser angående försäljning av Svenska statens premieobli­gationer upphävs.

Bakgrunden till mitt förslag: Kungörelsen den 19 maj 1939 (nr 208) med vissa bestämmelser angående försäljning av Svenska statens premieobliga­tioner förbjuder yrkesmässig verksamhel som består i försäljning av an­delar i premieobligationer eller atl annan tillförsäkras rätt lill utfallande vinst. Andra än riksgäldskonloret är också förbjudna atl sälja premieobli­gationer på avbetalning eller all vid köp av sådana la dessa som säkerhel för köpesumman. Inle heller får andel i bolag eller annan sammanslutning med huvudsakligt syfte all förvärva eller förvalta slalens premieobliga­tioner utbjudas lill eller tillhandahållas allmänhelen. Överträdelser av förbuden i kungörelsen är straflbelagda.

Enligt placeringsreglerna i lagen om värdepappersfonder kan en fonds tillgångar till väsentlig del placeras i premieobligationer.

Skälen för mitt förslag: Riksgäldskontoret har meddelat vissa dispenser från förbuden i kungörelsen. Varken riksgäldskonloret, bankinspektionen eller riksbanken har någol all erinra mot atl kungörelsen upphävs. Kungö­relsen synes inle längre fylla någon funktion och bör enligt min mening därför upphävas.

7 Ekonomiska efFekter av mitt förslag

Mina här framlagda förslag innebär all nuvarande ansvarsregler ersätts med ell viiesförfarande som ger bankinspektionen rätl att förelägga värde­pappersbolag vite. Sådant vite döms ul av länsrätt. Vidare föreslås atl bankinspektionens beslut skall kunna överklagas till kammarrätt istället för som enligt gällande rätl lill regeringen. Dessa lagändringar torde med­föra endast ringa ökning i domstolarnas arbetsbelastning varför inga ytter­ligare resurser erfordras.

Bankinspektionen åläggs enligt propositionens förslag nya och utökade uppgifter. Frågan i vad mån detta skall föranleda att inspektionen skall tillföras yllerligare resurser får prövas i budgetprocessen.

8 Upprättade lagförslag

I enlighet med del anförda har inom finansdepartementet upprättats för­slag till

1.     lag om handel med finansiella instrumenl,

2.

lag om värdepappersrörelse,

3.

lagom ändring i kommunalskattelagen (1928:370),

4.

lag om ändring i lagen (1949:722) om panllånerörelse.

139

5.

lagom ändring i lagen (1968:555) om räll för utlänning och utländskt     Prop. 1990/91: 142 förelag all idka näring här i riket,

6.

lag om ändring i lagen (1974:922) om kreditpoliliska medel,

7.

lagom ändring i aktiebolagslagen (1975:1385),

8.

lagom ändring i lagen (1979:749) om Stockholms fondbörs,

9.

lag om ändring i sekretesslagen (1980:100),

10.

lag om ändring i hemförsäljningslagen (1981:1361),

11.

lag om ändring i lagen (1982:617) om utländska förvärv av svenska förelag m. m.,

12.

lag om ändring i försäkringsrörelselagen (1982:713),

13.

lagom ändring i lagen (1983:890) om allemanssparande,

14.

lag om ändring i lagen (1983:1053) om skatt på omsättning av vissa värdepapper,

15.

lag om ändring i lagen (1983:1092) med reglemente för allmänna pensionsfonden,

16.

lag om ändring i lagen (1985:277) om vissa bulvanförhållanden,

17.

lag om ändring i lagen (1987:464) om vissa riktade emissioner i akliemarknadsbolag, m.m.,

18.

lag om ändring i bankrörelselagen (1987:617),

19.

lagom ändring i bankakliebolagslagen (1987:618),

20.

lag om ändring i sparbankslagen (1987:619),

21.

lagom ändring i föreningsbankslagen (1987:620),

22.

lag om ändring i konkurslagen (1987:672),

23.

lagom ändring i lagen (1987:813) om homosexuella sambor,

24.

lag om ändring i lagen (1988:1385) om Sveriges riksbank,

25.

lagom ändring i lagen (1990:325) om självdeklaration och kontroll­uppgifter,

26.

lag om ändring i lagen (1990:655) om återföring av obeskattade reserver,

27.

lag om ändring i lagen (1990:750) om betalningar till och från utlandet m.m.,

28.

lagom ändring i insideriagen (1990:1342),

29.

lag om upphävande av kungörelsen den 19 maj 1939 (nr 208) med vissa bestämmelser angående försäljning av svenska statens premieobliga­tioner.

Samråd har skett med chefen för justitiedepartementet belräffande lag­förslag 7, 9, 10, 16, 17, 22 och 23, med chefen för industridepartementet beträffande lagförslag 5 och 11 saml med chefen för civildepartementet belräffande lagförslag 4.

140

9 Specialmotivering

Prop. i990/9i: 142

9.1  Förslaget till lag om handel med finansiella instrument 

1 kap. Inledande bestämmelser

1 kap. 1 §

(Jfr 2 § i kommitténs förslag samt 2 § i kommitténs förslag till lag om börs-och clearingverksamhet)

Eftersom den föreslagna lagen innehåller grundläggande bestämmelser om handel med fondpapper och andra finansiella instrument har valls att i den la in dessa båda begrepp. Någon definition av begreppel blankning erfordras inte eftersom 3 kap. 1 § gäller generellt för alla slag av förfogande över annan tillhöriga finansiella instrument.

Definitionerna av finansiellt instrument, fondpapper, option och termin har ingående behandlats i avsnitt 5.2.

Enligt definitionen skall ett finansiellt instnimetn vara avsett för handel på värdepappersmarknaden. I 2§ 1 insiderlagen (1990:1342) definieras vad i den lagen avses med begreppel handel på värdepappersmarknaden. Förevarande lag är som utvecklats i avsnitt 5.2 inte begränsad på samma sätt som insideriagen Gfr 1 och 2 §§ insideriagen). Sådana tillgångar som råvaror och valutor utgör i och för sig inte finansiella instrumenl men en option eller en termin som avser valuta eller en råvara kan utgöra ell finansiellt instrument om optionen eller terminen är avsedd för handel på värdepappersmarknaden, t. ex. på en organiserad marknadsplats.

Ett annat exempel på elt finansiellt instrument kan vara s. k. inköpsrät­ter, dvs. en rätl gentemot elt aktiebolag atl av detta bolag förvärva aktie i ell annat aktiebolag Gfr 9 kap. 1 § 4 aktiekontolagen och prop. 1989/90:160 s. 44-45, 53-54). Även en option utfärdad av en enskild aktieägare på egel innehav kan ulgöra elt finansiellt instrument.

Kommilléns förslag lill definilion av fondpapper har förändrats i några avseenden. Den 1 januari 1991 ersattes aktiefondslagen (1974:931) av lagen (1990:1114) om värdepappersfonder. Detta har medfört att i defini­tionen av fondpapper andel i aktiefond ersatts med andel i värdepappers­fond. Vidare har efter andel i värdepappersfond lagts till en aktieägares rätt gentemol den som för hans räkning förvarar aktiebrev i ell utländskt bolag. Dessa s. k. depåbevis representerar den rält som en aktieägare har gentemot den bank (depåbank) som för hans räkning förvarar aktier i ell utiändski bolag Gfr prop. 1988/89:152 s. 76 - 77). Depåbevisen innefattar således äganderätten lill vissa fondpapper men av praktiska och laglekni­ska skäl riktar sig depåbevisen mot annan än den ursprunglige utgivaren. Handel förekommer med depåbevis på likartat säll som aktier och en innehavare av depåbevis kan göra gällande sina rättigheter som delägare i bolaget. För att klargöra all depåbevisen räknas lill fondpapper och även omfattas av insiderlagens bestämmelser har depåbevisen medtagits i fond-pappersdefinilionen.

Enligt  definitionen  finns det två  typer av  rättigheter som  ingår i

141

begreppet fondpapper, dels delägarrätt, dels fordringsräll. I fortsärtningen     Prop. 1990/91: 142 diskuteras dessa rättigheter utifrån aktiebolagens horisont.

Delägarrätt som manifesteras genom ägandet av aktier innefattar ekono­miska och förvaUande rättigheter. Ekonomiska rättigheter innefattar rält till andel i bolagels vinst och räll lill utdelning ur bolagels behållna tillgångar vid likvidation. Förvallande rättigheter innefattar rätl all rösta på bolagsstämma.

Fordringsrätt innebär här främst rätt att få tillbaka utlånade pengar. En sådan fordringsrätt är som regel förenad med rätt lill ränta på del utlånade beloppet. Räntan utbetalas normalt oberoende av resultatet. Borgenärens rätt all få ränta går före aktieägarens rätt till utdelning. Borgenären har också vid likvidation rätt lill betalning före aktieägaren. Etl bolag kan låna pengar på vanligt sätt i t. ex. en bank eller genom all ge ut s. k. marknads­lån. Marknadslån kan uppdelas i obligationslån och förlagslån. Obliga­tionslån ger vid likvidation rätt lill betalning före förlagslånen som i sin lur ger rätt till betalning före aktier.

Till obligations- eller förlagslån kan knytas en konverteringsrätt, en optionsrätt, en vinstandel eller en konvertibel vinstandel. Konverterings­rätten innebär alt det lill skuldebrevet knyts en möjlighet för borgenären att helt eller delvis byta ut sin fordran mol aktier i det bolag som emitterat lånet.

Konvertibla skuldebrev, skuldebrev förenade med optionsrätt till ny­teckning saml vinslandelsbevis och konvertibla vinslandelsbevis kan sägas ulgöra mellanformer mellan delägarrätt och fordringsräll. Beroende på hur den utnytGas är den afltså anlingen atl belrakla som delägarrätt eller som fordringsräll utgiven av en eminent. Del finns därför inle skäl all i definilionen särskilt ange dessa mellanformer.

Ett aktiebolag kan efter bolagets bildande och innan aktiebrev utfärdats utge bevis om rätl lill aktier, interimsbevis. Aktieägare som har företrädes­rätt all deltaga i nyemission eller fondemission har rält atl av aktiebolaget få ett bevis på sin rält i emissionen, emissionsbevis (vid nyemission teckningsrättsbevis och vid fondemission delbevis). Dessa bevis utgör ett förstadium till den delägarrätt en aktie representerar. Eftersom emissions­bevisen och interimsbevisen ges ut av en emittent och liksom aktie och optionsrätt enligt 3 kap. 5 och 6 §§ aktiebolagslagen i väsentliga stycken är jämställda med löpande skuldebrev, bör även sådana presumtiva delägar­rätter räknas som fondpapper.

Gemensahit för alla dessa rättigheter är all de kan ges ul, emilteras, av

ett aktiebolag. De kan också ges ut av andra juridiska personer. Fordrings­

rätler ges exempelvis ut av staten och bostadsfinansieringsinslitut. Del

finns alltså en emittent som anskaffar kapital genom atl ge ul sådana

finansiella instrument. En annan gemensam nämnare är atl det för vae

tid finns etl av emittenten bestäml.anlal aktier eller elt bestäml nominellt

belopp för vilket skuldebrev utfärdats på marknaden. Det är möjligl för en

större enskild aktieägare alt t.ex. utfärda optioner på eget aktieinnehav.

Della påverkar dock inte bolagets finansiella ställning eller aktieägarens

slällning gentemot bolaget. .Sådana optioner är enligt definitionen inle att

anse som fondpapper men väl som finansiella instrumenl.

142

Mot uttrycket fondpapper kan den kritiken riktas att det inte aUlid är så Prop. 1990/91:142 all rättigheten finns manifesterad i etl fysiskt dokument vilket uttrycket fondpapper ger intryck av. Samma kritik kan, i takt med den övergång som sker till mer eller mindre papperslösa system, genom t. ex. dataregist­rering av värdepappersinnehav, riktas mol uttryck såsom värdepapper, värdepappersmarknad och skuldebrev. Jag har dock inte funnit alt dessa begrepp eller uttrycket fondpapper bör bytas ut av den anledningen. Även "papperslösa" fondpapper är alltså all anse som fondpapper.

Gränsen mellan fondpapper och andra rättigheter med vilka handel förekommer på värdepappersmarknaden bör genom den föreslagna defini­lionen bli klar. Sådana andra rättigheter tillskapas av andra än dem som traditionellt är all anse som emittenler på värdepappersmarknaden.

Även ulländska finansiella instrument och fondpapper omfattas av de föreslagna definitionerna.

Den underliggande tillgången för en option resp. en termin kan utgöras av fondpapper eller andra finansiella instrument, valutor, råvaror och andra tillgångar eller av olika typer av index. Elt exempel på den sistnämn­da tillgången är när flera fondpappers sammanvägda kurser ultryckls i elt index. I laglexien kallas ett sådanl index för kursindex. Oavsett vilken den underiiggande tillgången är fullgörs optioner eller terminer ofta genom någon form av kontantavräkning. I andra fall sker leverans lill följd av lösen av optionen resp. av netloposilion i terminen. Det som då levereras är den underliggande tillgången.

Ytterligare en grupp av derivat som omfallas av definitionen är de s. k.

syntetiska optionerna och terminerna. I vissa fall vill man skapa en möjlig­

het att välja vilket finansiellt instrumenl som skall levereras ur en grupp

sådana instrument. Della förekommer framförallt när det finns en grupp

av finansiella instrument med likartade men inte identiska egenskaper och

där man söker öka totalmängden leveransbara instrument för all molverka

s. k. corners på marknaden (kapaciletsbrisl på grund av all någon aklör

köpt merparten av en underliggande tillgång). Förfarandet med flera leve­

ransbara finansiella instrument är snarare regel än undantag på t. ex. de

flesta räntelerminsmarknaderna i världen. När flera finansiella instrument

är leveransbara måste det underliggande värdet för optionen eller termi­

nen definieras så alt kontantavräkning eller värdejustering vid leverans av

olika finansiella instrumenl möjliggörs. Definitionen kan ske på två sätt.

Det första sätlel innebär atl man utser etl av de finansiella instrumenten

som ingår i leveransgruppen till alt vara det underliggande värdet..Del

andra innebär att man konstruerar ett underliggande värde som inte exakt

överensstämmer med någol av de existerande finansieUa instrumenten

men vars egenskaper t. ex. ulgör ett medelvärde av egenskaperna för de

leveransbara finansieUa instrumenten. Ett på det senare sättet konstruerat

finansiellt instrument sägs vara "syntetiskt" och optioner och terminer

baserade på ett sådant finansiellt instrument kallas syntetiska optioner och

syntetiska terminer. I Sverige förekommer handel med ränteoptioner och

ränteterminer där den underiiggande tillgången är en konstruerad obliga­

tion. Bakom den underiiggande tillgången finns en slor volym leveransba­

ra fondpapper i form av slatsskuldväxlar och riksobligationer.

143

Terminsavtalen kan uppdelas i två lyper, nämligen forwards och futures.     Prop. 1990/91:142 Den viktigaste skillnaden mellan dessa två typer är att del beträffande futures sker en daglig avräkning av vinster och förluster. En annan skillnad mellan forwards och futures är att etl fulure-avlal kan avslutas före löpti­dens slut medan elt forward-avtal alltid regleras på slutdagen.

För närvarande finns inle clearingverksamhet definierad i lag. Clearing innebär enligt vanligt språkbruk uGämning eller kvittning av ömsesidiga fordringar l.ex. mellan stater på grund av handelsavtal eller mellan bank­er. Clearing kan inom options- och terminshandeln innefatta yllerligare ell moment. Den som bedriver clearingverksamhet påtar sig då ansvaret för all samtliga avtal som är föremål för clearing uppfylls. Della åtagande kan uppfyllas genom att en clearingorganisalion inträder som motpart till både köpare och säljare i vaGe options- och terminsaffär eller på annal sätt garanterar ell fullgörande av affären. Begreppet clearing används ibland internationellt för att uteslutande beteckna ett system för att fastställa aktörernas förpliktelser all betala eller leverera Gfr Trettio-gruppens rap­port, se avsnilt 3.2).

Förslagel till handelslag läggs fram innan förslaget till börs- och clearing­lag är färdigberett. 1 anledning av den väsentliga funktion en clearingorga­nisalion har i handeln med optioner och terminer bör en definilion åt­minstone lills vidare las in i handelslagen.

För närvarande bedrivs clearingverksamhet av OM inom handeln med optioner och terminer. PMCs verksamhet kommer all omfatta clearing­verksamhet i enlighet med definitionen. Även den verksamhel som VPC bedriver när bolaget räknar ul de konloförande institutens förpliktelser all belala kommer att omfatlas av definilionen på clearingverksamhet. OM och VPC slår för närvarande under bankinspektionens tillsyn. Enligt för­slaget till lag om PenningmarknadsCenlralen PmC AB i proposition 1990/91:106 om elt kontobaserat penningmarknadssyslem skall PMC slå under bankinspektionens lillsyn.

Definitionerna av clearingverksamhet och clearingorganisalion kan komma all omprövas i samband med beredningen av kommitténs förslag lill börs- och clearinglag.

1 kap. 2 §

(Jfr 3 § i kommitténs förslag)

Paragrafen molsvarar 1 § andra stycket insiderlagen Gfr prop. 1990/91:42 s. 76) och 2§ lagen (1985:571) om värdepappersmarknaden med följande ändringar. Fondpapper har ersalls med finansiella instru­menl. Delta begrepp omfattar, som framgår av definilionen i I §, fondpap­per. Bestämmelser om hur förvaltning av finansiella instrument skall bedrivas föreslås i lagen om värdepappersrörelse. Med hänsyn härtill och innehållel i denna lag har paragrafens omfattning begränsats.

Som framgår av avsnitt 5.3 utgör paragrafen en måttstock för utform­

ningen av de finansiella instrumenl som får förekomma på marknaden.

Om del skulle uppkomma en handel med finansiella instrumenl som

äventyrar allmänhetens förtroende för marknaden får bankinspektionen

144

med slöd av 4 kap. 2 § 1 vid vite förelägga den som deltar i handeln att     Prop. 1990/91:142 upphöra med detta.

Paragrafen utgör också grund för bankinspektionens verksamhet i syfle att övervaka alt handeln överensstämmer med god sed på värdepappers­marknaden. Inspektionen bör därvid även i fortsättningen när behov föreligger aktivt medverka till all en självreglering kommer till stånd. Inspektionen kan också påverka utvecklingen genom atl ge ut rekommen­dationer i form av allmänna råd eller vid behov vända sig till regeringen med begäran om lagsliftning.

2 kap. Särskilda bestämmelser för handel med optioner och terminer

2 kap 1 §

(Jfr 11 § i kommilléns förslag)

Molsvarande paragraf i kommilléns förslag innehöll en beskrivning av syflel med bestämmelsen. Detta har utelämnats. Någon saklig förändring innebär inte justeringen, utan bestämmelsen syftar lill att motverka möj­ligheterna till otillbörlig prismanipulation och främja en tillförlitlig kurs­sällning på optioner och terminer. Parlerna i en options- eller terminsaffär har i regel olika intressen; en av värdeökning, en av värdeminskning. Vad som måsle iakttas för att bestämmelsens syften skall bli tillgodosedda anges i paragrafen. Del får ankomma på bankinspektionen att i sin tillsyn se till att dessa syften följs. Bankinspektionen kan med stöd av 4 kap. 2 § 2 vid vite förbjuda handel eller clearing av sådana instrument som inte uppfyller paragrafens krav.

Utlryckel reglerad marknad är hämtat från lagstiftningen om värdepap­persfonder. Paragrafen är tillämplig på den handel med optioner och terminer som i dag förekommer hos OM och på penningmarknaden. Även Slockholms fondbörs omfattas givetvis av begreppet reglerad marknad.

För att optioner och terminer skall få handlas på en reglerad marknad eller bli föremål för clearingverksamhet krävs enligt paragrafen att det förekommer en betydande handel med tillförlitlig kurssättning i den eller de tillgångar optionen eller terminen grundas på. För alt ell fondpapper skall få inregisteras på en börs uppställs vanligen krav på omsättning och ägarspridning. För sådana fondpapper som är inregistrerade på en börs och även omsätts där bör bestämmelsens krav i de flesla fall vara uppfyllt (se dock avsnitt 5.5 om levéranskapacitet). Om ell fondpapper omsätts på en annan reglerad marknad, liknande den lelefonmarknad som förekom­mer inom penning- och obligationshandeln, bör prövningen avse exempel­vis likviditeten i fondpapperet och kurssättningen. Samma krav på till­fredsställande handel bör uppställas beträffande leveransbara fondpapper vid handel med s.k. syntetiska fondpapper. I della fall ulgör del underlig­gande värdet ell konstruerat "fondpapper" som inte exakt överensstäm­mer med existerande fondpapper men vars egenskaper l.ex. ulgör ell medelvärde av egenskaperna för de leveransbara fondpapperen.

Även beträffande optioner och terminer som baserar sig på råvaror,

valutor och andra finansiella instrumenl än fondpapper samt index eller

145

10   Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 142

annat liknande värde som baserar sig på sådana tillgångar gäller ovan Prop. 1990/91: 142 nämnda krav. Dessa skall vara så konstruerade att en tillföriitlig kursält-ning kan ske och all möjligheter lill prismanipulation motverkas. Del skall förekomma en belydande handel i tillgången. Exempel på sådana tillgång­ar är internationellt gångbara valutor, råolja, kaffe m. m. Vid denna pröv­ning bör utländska erfarenheter av exempelvis handeln med optioner och terminer på råvarubörser kunna vara lill vägledning.

2 kap. 2 §

(Jfr 5 § i kommilléns förslag) Paragrafen har utförligt behandlats i avsnitt 5.4.2.

Första slyckel

Här föreskrivs att en clearingorganisalion skall se lill atl säkerheten i clearingen är belryggande. I beslämmelsen anges inle vem clearingorgani-sationens säkerhetskrav skall rikla sig mol. Av naturliga skäl riktas organi­sationens krav i första hand mot den clearingmedlem som gentemot orga­nisationen framträder som part i options- eller terminsavtalet om denne handlar som kommissionär men möjligheten att vända sig direki mol slutkunden kan också finnas.

Lagens regler om säkerhel bör som framhållits i den allmänna motive­ringen utfyllas av de avtal som skall gälla för handeln. Det åligger således den som bedriver clearingverksamhet och andra aktörer all i avtalen närmare utforma säkerhetskraven. Avtalen bör bl.a. ange när säkerhet senast skall vara ställd, vilka säkerheter som godias, inom vilken lid ytterligare säkerhel skall vara ställd om säkerhetskraven ökar liksom vilka sanklioner som kan komma i fråga om säkerhel inte slälls eller om säker­heten inte är tillräcklig.

Andra stycket

Vad som avses med belryggande säkerhel har närmare utvecklats i avsnitt 5.4.2. Den slällda säkerheten skall således vid vaGe lid vara så slor all del med ianspråktagande av säkerheten går all avveckla det eller de konton som säkerheten avser ulan alt yllerligare kapital behöver tillskjutas. För atl della skall vara möjligt krävs all ell vissl mått av översäkerhet finns, eftersom det dels kan ta en viss lid innan brislen upptäcks, dels inle alllid går alt avveckla ett konto omedelbart.

Uttrycket avveckla täcker även andra ålgärder i syfte att neutralisera

eller minska risken på ell konto och således tillse all kontot åter läcks av

belryggande säkerhel. De möjligheler som slår lill buds för all avveckla

eller neutralisera ell konto är all återköpa eller ålerlorsälja optioner,

begära lösen saml köpa eller sälja terminer.

146

2 kap. 3 §

Prop. 1990/91:142

(Jfr 7 § i kommitténs förslag)

Som närmare utvecklats i avsnitt 5.4.3 skall i princip alla aktörer ställa säkerhet enligt 2 §. Endast om det är uppenbart all säkerhel inte erfordras kan säkerhetskravet efterges. Ell sådant beslul av en clearingorganisalion får inle lillämpas innan del har godkänts av bankinspektionen. Utrymmet för en clearingorganisalion all efterge kravel på säkerhel är således myckel begränsat.

2 kap. 4 §

Som framhållits i den allmänna motiveringen bör del i första hand åligga aktörerna atl närmare utforma regler för handeln med optioner och termi­ner. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, bankinspektionen bör dock ha möjlighet att meddela föreskrifter om säkerhetskravels ut­formning.

3 kap. Förfogande över fmansiella instrument .som tillhör någon annan 3 kap. 1 §

(Jfr 13 § i kommilléns förslag och 2 § förfogandelagen)

Paragrafens syfte och omfattning har utföriigt behandlats i avsnirt 5.5. Till skillnad mot förfogandelagen är bestämmelsen endast tillämplig på avtal som förelag som står under bankinspektionens eller försäkringsin-speklionens tillsyn sluter eller medverkar till. Innehav av finansiella in­strumenl som tillhör annan förekommer i belydande omfattning på värde­pappersmarknaden. Det kan vara fråga om instrument för försäljning i kommission eller på grund av inköp i kommission. Vidare lämnas ofta finansiella instrument för förvaring och förvaltning. Del kan också vara fråga om pantsatta finansiella instrument. För all ett företag som står under tillsyn och som innehar annans finansiella instrumenl skall få förfo­ga över instrumentet för egen räkning krävs ett skriftligt avtal i särskild tor ändamålel uppräUad handling. Samma krav uppställs om företaget lånar in ert finansiellt instrument för all förfoga över del för egen räkning, exempelvis ell aktielån för aU bota en leveransbrist eller för blankning.

Termen aktielån kan diskuteras eftersom lån lar sikte på att man lämnar

tillbaka jusl del lånande föremålet medan begreppet förslräckning karakte­

riseras av att inte del lånade föremålet ulan blott ell liknande föremål

överlämnas. Man försträcker sådana ling, där den ena enheten är lika god

som den andra, l.ex. pengar (fungibla ling). 1 allmänl språkbruk brukas

numera begreppel lån även vid sådana avtal som enligt nyss nämnda

terminologi borde benämnas förslräckning. Även i skattelagstiftningen har

begreppet lån använts för att beskriva ifrågavarande transaktion Gfr 24 § 2

och 5 lagen om statlig inkomstskatt). Därtill kommer att begrepp såsom

aklielån, värdepapperslån, låneavtal, långivare och låntagare är allmänt

accepterade för aktuell avtalstyp. Mol bakgrund härav bör termen aklielån

kunna UtnytGas.

147

Kravet på all avtalet skall slutas skriftligen i särskild för ändamålet Prop. 1990/91:142 upprättad handling överensstämmer med såväl kommitténs förslag belräf­fande blankning som förfogandelagens regel. Det förfogande som avses skall anges noggrant i avtalet. Hinder föreligger inte mol alt parterna i ell ramavtal anger villkoren för exempelvis ell framtida lån av fondpapper och atl efterföljande muntliga avtal, l.ex. per telefon, bekräftas med en avräkningsnota eller annan skriftlig dokumentation.

Bankinspektionen kan med slöd av 4 kap. 2 § 3 ingripa mot företag som inte följer föreskrifterna i förevarande paragraf Till skillnad från motsva­rande bestämmelse i förfogandelagen är den nya regleringen av närings-rättslig karaktär.

3 kap. 2 §

(Jfr 3 § förfogandelagen)

I proposilionen om ell kontobaserat penningmarknadssyslem föreslås alt skuldförbindelser, i vilka panträtt har stiftats enligt den föreslagna lagen om registrering av rält lill vissa skuldförbindelser, får säljas ulan tillämpning av bl.a. förfogandelagens bestämmelser. Som skäl för del generella undantaget från förfogandelagen anges i propositionen följande (s. 77). "Med hänsyn lill risken för prisfall kan, inte minsl i ägarnas intressen, skuldförbindelser i vilka panträtt stiftats enligt förevarande lag behöva realiseras omedelbart. Del förfarande som föreskrivs i lagen (1979:750) om rätl all förfoga över annan tillhöriga fondpapper kan då inle alllid iakttas."

Skälen för undanlaget vid panlrealisation i penningmarknadssyslemet har bärkraft även vid övriga försäljningar av pantsatta finansiella instru­ment. För att underlätta en panlrealisation, som i många fall kan vara önskvärd för båda parterna och även kan medföra att en högre köpeskil­ling erhålls, bör formkravet inte gälla i delta fall. En ändring bör möjliggö­ra en försäljning av pant under hand eftersom en sådan försäljning, av exempelvis en s.k. kontrollpost, kan leda till högre pris. Bestämmelse om rätl all sälja en pant bör därför kunna las in i ett förfogandeavtal ulan krav på angivande av var panten får försäljas. Några väsenlliga nackdelar för en panlsällare synes denna förenkling av förfogandelagens regler inle medfö­ra. För del första måsle även i fortsättningen ett avtal träffas om rält för panlhavaren all sälja de pantsatta instrumenten för det fall panten inte löses i tid. För det andra är panlhavaren enligt allmänna rättsprinciper skyldig att vid en panlrealisation ta hänsyn lill panlsällarens iniressen, dvs. aU få ul bästa möjliga pris.

3 kap. 3 §

(Jfr 4 § förfogandelagen)

Paragrafen motsvarar 4 § förfogandelagen med i första hand den änd­ringen all den endast riktar sig lill företag som slår under bankinspektio­nens eller försäkringsinspektionens lillsyn.

Reglerna i denna lag är som lidigare nämnls näringsrällliga. Återpanl-

148

sättning av finansiella instrumenl regleras även av 10 kap. 6 § handelsbal- Prop. 1990/91:142 ken. Lagrummet är till skillnad från förfogandelagen disposilivl. Här uppställs två krav. Del ena är all panten inte får återpantsällas för högre belopp eller på andra för pantsättaren sämre villkor än för vilka den häftar hos panlhavaren. Del andra kravel är all panlhavaren skall underrätta ägaren, innan åtgärden vidtas. Påföljden för otillåten pantsältning i strid mol lagrummet är i första hand skadestånd. Om en olovlig ålerpanlsätl­ning leder lill att pantsättaren frånhändes sin räll är den straffbar enligt 10 kap. brottsbalken Gfr Lennander, Panthavares skyldigheter, s. 172 f).

Strafföeslämmelsen som finns i 5 § förfogandelagen har lagils bort. Beslämmelsen var avsedd att tillämpas då fondkommissionärer förfogal över fondpapper i slrid med förfogandelagen Gfr bl.a. prop. 1978/79:9 s. 203). Om den som har tillstånd all bedriva värdepappersrörelse överträder bestämmelsen i den förevarande lagen kan detta utgöra grund för ålerkal­lelse av lillslåndel. StralTrällsligt ansvar kan därlill alhjämt komma i fråga enligt brottsbalkens bestämmelse i 10 kap. 4§ om olovligt förfogande. Vidare finns möjligheten atl kräva skadestånd. Skäl saknas därför för att hålla fasl vid straffbestämmelsen.

3 kap. 4 §

Paragrafen, som är ny, ger regeringen eller, efter regeringens bemyndigan­de, bankinspektionen rätt all meddela föreskrifter om villkor för sådana avtal som avses i 1 och 3 §§.

Som framhållits i avsnitt 5.5 bör del i första hand åligga nu akluella förelag att reglera hur avtal om förfogande över annans finansiella instru­ment skall utformas. Bankorganisationerna och Svenska Fondhandlareför­eningen har i sill remissyttrande föreslagil all del bör anförtros åt bran­schen att utarbeta regler för hur lån av fondpapper för blankning skall ske i organiserad och säker form. En sådan s. k. självreglering kan lämpligen ske genom all branschorganisationerna utarbetar förslag till avlalsinnehåll vid lån och andra förfoganden över annans finansiella instrument och även rekommendationer för hur denna verksamhel bör bedrivas. Belräffande reglerna i förfogandelagen finns i dag sådana mallavlal utarbetade av bankföreningen.

Bankinspektionen skall i sin tillsyn bevaka atl verksamhelen bedrivs på

ett säll som inle skadar allmänhetens förtroende för värdepappersmarkna­

den eller äventyrar enskildas kapitalinsatser. Erfarenhelerna från framför­

allt blankning är emellertid små i Sverige på grund av blankningsförbudet

för fondkommissionärer. Med hänsyn härlill bör regeringen ges en rält alt

meddela föreskrifter om villkoren för förfogande över annans finansiella

instrument. Rällen lill ålerpanlsätlning i 3 § är omdiskuterad och kan som

bl.a. kredilmarknadskommitlén framhållit i sitt betänkande medföra ri­

sker för exempelvis en kund som pantsatt sina fondpapper hos en fond­

kommissionär (se SOU 1988:29 s. 65-71). Med hänsyn härlill bör rege­

ringen även ges räll att meddela föreskrifter om villkor för sådan pantsätt­

ning.

149

4 kap. TiUsyn m. m.

Prop. 1990/91: 142

4 kap. 1 §

(Jfr 15 § i kommitténs förslag)

Bankinspektionen skall övervaka att lagens betämmelser följs. Inspek­tionen skall alltså se lill all de som agerar på värdepappersmarknaden följer den norm som anges i 1 kap. 2 §, atl de optioner eller terminer som är föremål för handel uppfyller de krav som sägs i 2 kap. I §, alt säkerheter ställs i den ulslräckning som anges i 2 kap. 2 och 3 §§ samt all lån och andra förfogande över annan tillhöriga finansiella instrumenl sker på säll som sägs i 3 kap.

Inspektionens övervakning skall i första hand inriktas på de institut som erhållit tillstånd atl bedriva verksamhel enligt den nya lagen om värdepap­persrörelse. Dessa institut är lillsammans med olika marknadsplatser och clearingorganisalioner en förutsättning för en fungerande värdepappers­marknad. Höga krav måste därför slällas på den verksamhel som dessa institut bedriver så all inle förtroendel för dem och värdepappermarkna­den rubbas.

Nämnda företag och de företag som står under försäkringsinspektionens lillsyn är även föremål för lillsyn enligt andra lagar och i dessa finns möjligheter atl ingripa med olika slag av påföljder, såsom vite och ålerkal­lelse av tillstånd. Skulle ell sådanl förelag inle följa bestämmelserna i denna lag kan även påföljd komma i fråga enligt de andra lagar som reglerar deras verksamhel.

Mol andra aktörer som inle är föremål för offentlig tillsyn och som bryler mol bestämmelser i förevarande lag, kan bankinspektionen endasl ingripa med stöd av detta kapilel. Hos dessa aktörer kan naturligtvis inspektion inte ulföras utan ingripande torde därför komma i fråga endast om inspektionen blir särskilt uppmärksammad på saken av allmänheten eller genom pressen eller på annat säll.

4 kap. 2 §

(Jfr 16 och 17 §§ i kommitténs förslag)

Paragrafen som i huvudsak överensstämmer med kommitténs förslag anger alt vitesföreläggande är del sankiionsmedel bankinspektionen kan tillgripa enligt denna lag. I punkt 1 är del fråga om en handel med finansiella instrument som strider mot den grundläggande regeln i 1 kap. 2 §. Punkt 2 avser del fall en handel skulle uppkomma med optioner eller terminer som inle uppfyller kraven i 2 kap. I §, dvs. om del inle förekom­mer tillfredsställande handel i den eller de tillgångar som optionen eller terminen grundas på. Enligt punkt 3 kan vilessanktionen tillgripas om elt förelag inle iakttar reglerna avseende förfogande över finansiella instru­ment som tillhör annan i 3 kap. 1 eller 3 §§.

4 kap. 3 

§

(Jfr 18 § i kommitténs förslag)

Paragrafen överensstämmer med motsvarande bestämmelser i bl.a. in-

150

sideriagen. Som tidigare framhållits vid 1 § kommer bankinspektionens     Prop. 1990/91: 142 övervakning av atl denna lag följs atl främst vara riktad mol marknads­platser och institut med tillstånd att bedriva värdepappersrörelse. Före­skrifter om avgifter meddelas av regeringen.

5 kap. Överklagande 5 kap. 1 §

(Jfr 19 § i kommilléns förslag)

Valet av överinstans motiveras i specialmoliveringen till 7 kap. 1 § lagen om värdepappersrörelse. Enligt 29 § förvaltningsprocesslagen (1971:291) kan domslol förordna att det överklagade beslutet tills vidare inle skall gälla (inhibition).

Bankinspektionen får inte någon rätt att döma ut vite. Detta innebär att beslämmelserna i lagen (1985:206) om viten kommer all gälla. Frågorom uldömande av vite skall i enlighel med den lagen prövas av länsrätten på ansökan av den myndighet som utfärdat vitesföreläggandet.

Övergångsbestämmelser

Av punkterna 1 och 2 framgår att lagen träder i krafl den 1 juli 1991 saml att lagen om räll all förfoga över annan tillhöriga fondpapper då upphör all gälla.

I punkl 3 föreskrivs all förfogandelagens regler skall gälla i fråga om avtal som har ingåtts före ikraftträdandet. Beslämmelsen lar främst sikle på förfogandelagens ogillighelsregel. Enligt förfogandelagen är nämligen avtal som inle uppfyller de i lagen angivna formföreskrifterna ogiltiga.

Strafföeslämmelsen i 5 § förfogandelagen har inte tagils in handelslagen. Efler del förfogandelagen har upphört kan, enligt straffrättsliga principer, straff inte utdömas för brotl mol 5 § förfogandelagen. Däremot kan StralT­rällsligt ansvar komma i fråga enligt brottsbalkens beslämmelse i 10 kap. 4 § om olovligt förfogande.

9.2 Förslaget till lag om värdepappersrörelse 

I kap. Inledande bestämmelser

Tillämpningsområde

1 kap. 1 §

(Jfr 1 § i kommitténs förslag)

Förslå stycket

I paragrafen anges atl lagen gäller värdepappersrörelse. Della begrepp,

som inte förekommer i den nuvarande lagstiftningen, definieras i 2 §.

151

Andra styckel

Prop. 1990/91:142

Sveriges riksbank är undantagen från lagens tillämpningsområde. Även sådan förvaltning av finansiella instrument som är reglerad i annan lag undantas från lillämpningen. Fondbolagens förvallning av finansiella in­strumenl berörs således inte av lagen, eftersom deras verksamhet regleras i lagen (1990:1114) om värdepappersfonder. Av övrig förvaltning av finan­siella instrument som är reglerad i annan lag kan nämnas boutrednings­mans förvaltning av fondpapper tillhörande dödsbo eller förvallning som kommit till stånd på grund av sådanl godmansförordnande som avses i 18 kap. ärvdabalken. Ett annal exempel är konkursförvaltares förvallning av fondpapper som ingår i konkursbo. På samma sätt bör också en förvaltare enligt 8 kap. aktiekontolagen (1989:827) bedömas.

Definitioner 1 kap. 2 §

(Jfr 2 § i kommitténs förslag)

Paragrafen innehåller definitioner av värdepappersrörelse, värdepap­persbolag, bankinstitui, utländskt värdepappersförelag och värdepappers­institut.

Värdepappersrörelse är en samlingsbeteckning på de olika yrkesmässigt bedrivna verksamheter avseende finansiella instrument som lagens be­stämmelser är tillämpliga på och som för all få utövas fordrar lillslånd av bankinspektionen. Vilka de avsedda verksamheterna är framgår av 3 §.

För att en verksamhet skall betraktas som värdepappersrörelse skall den enligt definilionen beslå i ell yrkesmässigt tillhandahållande av Gänsler. I kravet pä yrkesmässighet ligger att det skall vara fräga om mer än enstaka uppdrag. Om exempelvis en advokat vid enstaka tillfällen förmedlar eller medverkar vid värdepappersaffärer, l.ex. i samband med en bodelning eller en affärsuppgörelse, så skall delta inte omfallas av lagen. För bedöm­ningen har det också belydelse hur verksamhelen marknadsförs. Om elt förelag t.ex. i annonsering erbjuder sina värdepappersGänster bör lagen anses tillämplig även om del sedan skulle leda lill endast etl fåtal uppdrag.

Tillstånd all bedriva värdepappersrörelse kan enligt 5 § meddelas bl.a. svenskt aktiebolag. Etl sådanl bolag betecknas i lagen värdepappersbolag. Den närmaste motsvarigheten härtill enligt gällande räll är fondkommis­sionsbolag.

All elt aktiebolag skall vara svenskt innebär inle att bolaget måste vara ägt av svenska fysiska eller juridiska personer. Med svenskl menas här att bolaget bildals enligt svensk lag. Ell svensk aktiebolag kan alltså helt eller delvis ägas av ulländska personer.

Definilionen av bankinstitui överensstämmer, med en mindre språklig justering, med den som finns i bl.a. 2§ lagen om kreditpoliliska medel (1974:922) och 1 § fondkommissionslagen.

Med utländskt värdepappersföretag avses annal utländskt förelag än

bank som fåll tillstånd att driva värdepappersrörelse från filial här i

landel.

152

Begreppet värdepappersinstitut täcker alla företag, både svenska och     Prop. 1990/91: 142 utländska, som fått tillstånd alt driva värdepappersrörelse. De företag som kan ges sådant lillslånd anges i 5 §. Av den paragrafen framgår all det är svenska aktiebolag, bankinstitui och ulländska företag.

Tillståndsplikt 1 kap. 3 §

(Jfr 2 och 3 §§ i kommitténs förslag)

Första styckel

Bestämmelsen motsvarar 1 § 2 och 3 § första slyckel fondkommissions­lagen (1979:748).

Endast företag som fått bankinspektionens tillstånd får driva värdepap­persrörelse. Vilka olika slags verksamheter som utgör värdepappersrörelse framgår av punkterna 1 5 i paragrafen. De olika verksamheter som anges där har beskrivits i allmänmotiveringen (avsnitt 6.1). Här kommenteras endasl två av verksamhetsformerna ytterligare.

Med tillslåndspliktig förvaltning enligt punkten 4 avses bl. a. då en kund uppdragit åt en förvaltare atl göra omplaceringar i en portfölj med finansi­ella instrument. Uppdraget kan gå ul på all förvaltaren själv får avgöra vilka omplaceringar som skall göras eller att en omplacering får göras endast efler hörande av kunden. Att elt företag ger upplysningar till en kund som pä eget initiativ frågar om råd i enskilda affärer utgör inte förvallning enlig punkten 4. Rådgivning i finansiella frågor ryms inom vad ell värdepappersbolag och ett utiändski värdepappersförelag får göra en­ligt 3 kap. 4 § första stycket 1.

Som framgått av allmänmotiveringen förekommer för närvarande all finansbolag uppträder som förvaltare av finansiella instrument åt andra. Emellertid kan inle finansbolag få tillstånd all driva rörelse enligt denna lag. Della följer av reglerna om vilken sidoverksamhel etl värdepappers­bolag får ägna sig ål. Enligt dessa regler får ell värdepappersbolag lämna kredit endasl för atl underlätta värdepappersrörelsen, och finansbolagens huvudsakliga verksamhet är jusl kredilgivning.

Av förarbetena till bankrörelselagen framgår alt bl. a. nolariatrörelse och

moliagande av värdehandlingar för förvaring och förvallning enligt praxis

har ansells ulgöra bankverksamhet (prop. 1986/87:12 Band 1 s. 214).

Nolariatrörelse karaktäriseras som en typ av förvallning som kan röra

bevakning av emissioner, kupongtagning i de fall fondpapperen inte är

VPC-registrerade, anmälan om registrering av innehav m. m. Sådan rörel­

se som har karaktären av förvaring får en bank även i fortsällningen

bedriva inom ramen för bankoktrojen; ett värdepappersbolag, liksom ell

utiändski värdepapperföretag, får inom ramen för sitt tillstånd bedriva

motsvarande verksamhel enligt 3 kap. 4 § första stycket 2. Däremol kom­

mer sådan förvaltning av kundens finansiella instrument som går ulöver

vad som ryms i nolariatrörelse fortsättningsvis att kräva lillslånd enligt

153

förevarande lag. Sådan verksamhel skall alltså inte längre anses ingå i     Prop. 1990/91: 142 bankoktrojen. Jag avser atl inom kort i ell annal lagstiftningsärende före­lägga regeringen förslag lill nya regler om vad som skall anses vara bankverksamhet.

Punklen 5 innebär all lillslånd krävs for den som lämnar garanti eller på annal säll medverkar vid emission av fondpapper till en öppen krets. En garanti kan beslå av ell löfte från inslilutel om alt emissionen av fondpap­peren kommer all tecknas fulll ut eller all institutet själv tecknar hela emissionen för vidare spridning. Medverkar gör den som är en emittent behjälplig t. ex. med utformande av villkor m. m. vid en emission eller som lar hand om den praktiska hanteringen vid emissionen. Fondpapper är definierade i lagen om handel med finansiella instrumenl.

Vidare föreligger krav på tillstånd för den som medverkar vid erbjudan­den om köp eller försäljning av finansiella instrument som riklar sig lill en öppen krets. Del kan t. ex. vara fråga om när någon offentligt erbjuder sig all köpa aktierna i etl marknadsnolerat bolag eller när en aktieägare som vill sprida aktieägandet i ett bolag bjuder ut sina aktier lill försäljning.

Med emissioner eller erbjudanden som är riktade lill en öppen krets avses all emissionen eller erbjudandet offentliggörs på etl eller annat sätt, t.ex. genom annonser i dagspress, eller att emissionen eller erbjudandet riklar sig lill l.ex. kunderna hos ell eller flera värdepappersinstitut. Emit­tenten eller den som lämnar erbjudandet har alltså inle besläml vilka personer som kan teckna i emissionen eller acceptera erbjudandet; ett visst bestämmande kan dock finnas kvar, l.ex. vid överleckning då någon fördelning måsle ske. Således omfallas bl.a. vad som brukar kallas upp­köpserbjudanden, offentliga erbjudanden och introduktionserbjudanden. Emissioner eller erbjudanden som riktas lill vissa bestämda mottagare sker däremot inte till en öppen krets. Det kan avse t. ex. anställda eller styrelsen i ell förelag.

Enligt aktiebolagslagen, försäkringsrörelselagen och bankaktiebolags­lagen föreligger i vissa fall skyldighel alt upprätta emissionsprospekt. Denna skyldighel gäller bl. a. när etl aktiebolag, försäkringsaktiebolag eller bankaktiebolag eller aktieägare i sådana bolag offentliggör eller på annat sätt till en vidare krets riktar inbjudan att förvärva aktier, teckningsrätter, skuldebrev, oplionsbevis och vinslandelsbevis Gfr 4 kap. 18 §, 5 kap. 16 §, och 7 kap. 3 § aktiebolagslagen, 4 kap. 20 § och 5 kap. 2 § försäkringsrörel­selagen saml 4 kap. 19 § och 5 kap. 18 § bankaktiebolagslagen). En vidare krets i della sammanhang har i förarbetena lill aktiebolagslagen ansells vara då emissioner eller erbjudanden riktar sig till ca 200 personer eller däröver (SOU 1971:9 s. 80). Delta innebär art skyldighel atl upprätta emissionsprospekl föreligger vid erbjudanden lill l.ex. de anställda om de är fler än 200. Däremot är det inget krav på atl den som medverkar vid ett sådant erbjudande har tillstånd enligt förevarande lag, eftersom erbjudan­det inle riktar sig lill en öppen krets.

Separat lillslånd fordras för var och en av de i paragrafen uppräknade verksamheterna. Vad gäller motiven för en sådan ordning hänvisas lill allmänmotiveringen (avsnitt 6.1).

154

lkap.4§

Prop. 1990/91:142

Enligt 2 kap. 2 § bankrörelselagen får en bank för egen räkning förvärva och driva handel med förutom mynt. sedlar, checkar och anvisningar obligationer, förlagsbevis, förlagsandelsbevis och andra fordringsbevis som är avsedda för den allmänna marknaden. Denna grundläggande rätt för bank alt med stöd av bankoktrojen kunna förvärva och driva handel med angivna finansiella instrument har ansells åtminstone inte för närva­rande böra inordnas i regelsystemet för värdepappersrörelse. Eftersom sådan verksamhet enligt 3 § är lillståndspliklig värdepappersrörelse ford­ras ell särskilt undanlag.

I kap. 5 §

(Jfr 3 och 42 §§ i kommitténs förslag)

Paragrafen molsvarar närmast 3 § andra styckel fondkommissionslagen. De som har möjlighet all få tillstånd att driva värdepappersrörelse är svenskl aktiebolag, bankinslilul och utländskt företag som inle är bankin­stitui. Kraven i fråga om associationsform har behandlats i avsnitt 6.2.

1 kap. 6 §

Bestämmelsen som utformats efter förebild i bankrörelselagen (1 kap. 4§ andra styckel) öppnar möjlighet för svenska aktiebolag som erhållit till­stånd all driva värdepappersrörelse enligt 1 kap. 3 § all etablera sig genom en filial i utlandet. Vid prövningen av frågor om filialelablering bör i princip samma överväganden göras som vid etablering genom dotterbolag. I dolterbolagsfallel krävs också tillstånd enligt 3 kap. 1 § andra stycket eftersom en sådan etablering förutsätter förvärv av organisalionsaklier. För alt tillstånd skall lämnas bör krävas alt del land där etableringen sker har tillfredsställande regler för auktorisation och tillsyn. Härigenom ska­pas vissa garanlier för all del finns en tillfredsställande konlroll av att filialen driver verksamhel på ett godtagbart sätt och all, om så inle sker, tillsynsmyndighelen i del främmande landel har tillräckliga befogenheter alt ingripa. En annan förutsättning för lillslånd att inrätta en filial bör vara att det finns ett fungerande informationsutbyte mellan bankinspektionen och lillsynsmyndigheten i del främmande landel. Visar del sig genom det informationsutbyte som sker att bolaget inle sköter verksamhelen på ell Säll som bankinspektionen finner godtagbart och vidtas inle tillräckligt kraftfulla åtgärder mot filialen av tillsynsmyndigheten i det land där fili­alen finns kan bankinspektionen återkalla filiallillståndel.

Sundhetskrav

1 kap.7 §

(Jfr 12 § i kommitténs förslag)

Den i paragrafen intagna regeln för den som bedriver värdepappersrö-

155

relse saknar motsvarighet i fondkommissionslagen. Däremot finns i både Prop. 1990/91: 142 2 § lagen om värdepappersmarknaden och 1 § insiderlagen liknande regler. Dessa ulgör förebild för den här intagna bestämmelsen. I den nu föreslag­na lagen om handel med finansiella instrumenl finns också en likartad regel. Denna och bestämmelsen i förevarande paragraf ersätter de nämnda bestämmelserna i lagen om värdepappersmarknaden och insiderlagen.

Genom paragrafen införs begreppel sund värdepappersrörelse efter före­bild i banklagstiftningen (se t. ex. 2 kap. 3 § iredje slyckel bankakliebolags­lagen och 7 kap. 1 § andra slyckel bankrörelselagen). Den materiella ok­trojprövningen för banker baseras på en bedömning av huruvida rörelsen kan antas komma alt uppfylla kraven på en sund bankverksamhet. Vad denna prövning ulifrån sundhelskravel skall omfatta har utvecklats i prop. 1989/90:116 om ägande i banker och andra kreditinstitut m.m. (s..59 f) Med stöd av sundhelskrileriel skall bl. a. en banks organisation, verksam­het enligt bolagsordningen samt inre kontroll- och säkerhelsuppbyggnad prövas. Vidare sägs atl bankens verkställande ledning och större ägare skall bedömas uppfylla de kunskapsmässiga krav och vara så omdömesgilla i sitt handlande som erfordras för all de skall kunna på ett långsiktigt och stabilt sätt driva sund bankverksamhet. Även de organisatoriska förhållandena skall bedömas. Uppmärksamhet skall också riktas på t. ex. verksamhet som en ägare driver vid sidan av den tillståndspliktiga rörelsen. Principen om sund värdepappersrörelse är avsedd all uttrycka samma krav som de nämnda i fråga om värdepappersrörelse.

Innebörden av rekvisitet sund värdepappersrörelse är inte statisk utan kan variera beroende på hur värdepappersmarknaden utvecklas. När del gäller all faslslälla innehållel i begreppel bör bankinspektionens verksam­hel i form av allmänna råd och praxis spela en viktig roll. Av betydelse är naturligtvis ocksä de rekommendationer som ges av Svenska Fondhand­lareföreningen samt av Aktiemarknadsnämnden, Näringslivels Börskom­mitté och liknande organisationer.

Sekretess I kap. 8 §

(Jfr 55 § i kommitténs förslag)

Bestämmelsen molsvarar i sak 44 § fondkommissionslagen.

Den i paragrafen föreskrivna lystnadsplikten gäller inle bara slyrelsele­damöler och anställda hos etl värdepappersbolag och ett utiändski värde­pappersförelag ulan också andra befattningshavare som fåll kännedom om förhållanden som omfallas av lyslnadsplikl, l.ex. revisorer. 1 den frågan hänvisas tifl motiven till molsvarande bestämmelse i lagen (1979:749) om Slockholms fondbörs (prop. 1975/76:175 s. 26). Där an­märks att utsedda revisorer räknas som befattningshavare och att de sålunda omfattas av beslämmelsen ulan all detta behöver anges på annal sätt.

Den som bryter mol beslämmelsen kan dömas för broll mol tystnads­

plikt enligt 20 kap. 3 § brottsbalken.

156

I en banks fondkommissionsrörelse gäller föreskriften om tystnadsplikt i     Prop. 1990/91:142 1 kap. 6 § bankrörelselagen. Broll mot den tystnadsplikten är emellertid inte straffsanktionerade, vilkel framgår av beslämmelsen i 9 kap.  1 § samma lag. Här föreligger alltså en skillnad gentemot fondkommissionsbo­lagen. Den förevarande paragrafen ändrar inle på detta förhållande.

Frågan om straffsanktion för brott mot tystnadsplikt togs upp av lagrå­det vid granskningen av lagen (1990:749) om valutareglering. Lagrådet anmärkte i det sammanhangel på atl straffsanktion ej fanns för befatt­ningshavare vid bank eller annal kreditinstitut som bryter mol lystnads­plikten vid behandling av ärende enligt valutaregleringslagen (prop. 1989/90:135 s. 153). I proposilionen (s. 163) framhölls med anledning härav att problemaliken kring tystnadsplikt för Gänsteman vid kreditinsti­tut bör övervägas i ett större sammanhang, där även frågan om brotl mol sekretessen i den allmänna bankverksamheten kan las upp.

I avvaktan på all sekretessen i kreditinslut utreds bör inte några änd­ringar vidias av bestämmelserna härom i vare sig bank- eller värdepap-perslagstiflningen. Detta innebär all del vid överträdelse av tystnadsplik­ten kommer all föreligga en olikhet i del straffrättsliga ansvaret mellan anslällda i värdepappersbolag och anställda i bank som bedriver värdepap­persrörelse.

Kommission

1 kap. 9 §

(Jfr 5 § i kommilléns förslag)

Paragrafen motsvarar 2 § fondkommissionslagen. Den innehåller en erinran om all beslämmelserna om handelskommission i lagen (1914:45) om kommission, handelsageniur och handelsresande gäller i den mån särskilda bestämmelser inle ges i lagen om värdepappersrörelse. Della innebär bl.a. att reglerna om självinträde i kommissionslagen gäller om kommissionären uppträder som kundens molparl i en affär.

Del bör uppmärksammas all i prop. 1990/91:63 föreslås alt en ny lag om handelsagentur skall ersätta de delar av kommissionslagen som hand­lar om handelsagenter och alt lagen i samband härmed föreslås få ändrad rubrik.

1 kap. 10 §

(Jfr 6 § i kommitténs förslag)

Av paragrafen, som är ny, följer atl reglerna om självinträde i kommis­

sionslagen skall gälla i alla de situationer där etl värdepappersinstitut som

erhållit tillstånd som kommissionär enligt 3 § 1 utför uppdrag åt en kund

och kundens motpart är en större ägare i värdepappersinstitutet eller är ett

sambandsförelag eller är en slörre ägare i ell sådant företag. Av 9 § framgår

att reglerna om självinlräde gäller när värdepappersinstitutet uppträder

som kundens molparl.

157

Första styckel

Prop. 1990/91:142

Reglerna i kommissionslagen medför alt värdepappersinstitutet skall med­dela kunden vem som är motpart. Instilulet är också skyldigt att tillvarata kundens intresse med samma omsorg som när uppdraget utförts genom atl avtal skett med tredje man. I fråga om pris gäller bl.a. all delta inte får sältas mindre fördelaktigt än del som var gängse vid den tidpunkt då meddelande om självinlräde avsändes eller gavs muntligen. Vill kunden göra gällande all värdepappersinstitutet inte var berälligat att göra upp affären med ägare lill institutet, sambandsförelagel eller ägare till della åligger del kunden all ulan oskäligt uppehåll, efler det han fåll underrättel­se om självinträdel, meddela institutet detta. Vad som avses med sambandsförelag framgår av 6 kap. 3 §.

Andra styckel

Av främsl praktiska skäl har självinträdesreglernas lillämpning på ägare lill värdepappersinstitutet eller sambandsförelagel begränsats lill sådana med betydande ägarandel. Denna har i paragrafen preciserats till lio procent eller mer av aktiekapitalet eller andelarna eller av röstetalet i institutet resp. sambandsförelagel.

2 kap. Förutsältningarför tillstånd m. m.

Värdepappersbolag

2 kap. 1 §

(Jfr 8 § förslå slyckel i kommitténs förslag)

Kriterierna för den materiella prövningen har erhållit en ny lydelse som knyter an lill del i 1 kap. 7 § införda sundhelskravel.

Den materiella prövning som avses i punklen 2 har behandlats i allmän­motiveringen (avsnitt 6.2). Vad gäller innebörden av sundhelskravel kan också hänvisas till vad som anförts i anslulning till 1 kap. 7 §.

2 kap. 2 §

(Jfr 8 § andra stycket och 9 § första stycket 2 och andra slyckel i kommit­téns förslag)

Första stycket

Första slyckel överensstämmer med 6 § andra slyckel fondkommissions­lagen.

Andra styckel

Bestämmelsen i andra stycket saknar motsvarighet i fondkommissions­

lagen. Den har tillkommit efter förebild i banklagstiftningen. I bl. a. 2 kap.

158

3 § bankakliebolagslagen krävs att det till en ansökan om oklroj fogas en     Prop. 1990/91: 142

plan för den tilltänkta verksamheten (verksamhetsplan). Prövningen av en

oktrojansökan innefattar bl.a. en allmän bedömning av omfallningen och beskaffenheten av den planerade verksamheten. Syflel med uppgifterna i verksamhetsplanen är all de skall komplettera de uppgifter om den till­tänkta verksamhelen som finns i bolagsordningen (se prop. 1984/85:191 s. 25 och prop. 1986/87:12 Band 2 s. 6). Kravel på all del lill ansökan om lillslånd atl driva värdepappersrörelse skall fogas en verksamhetsplan har uppställts från samma utgångspunkter.

Enligt föreskrifter i 3§ bankrörelseförordningen (1987:647) skall en verksamhetsplan för banker innehålla.

1.

en beskrivning av den tilltänkta verksamhelen,

2.

en redogörelse för bankens organisation,

3.

uppgift om bankens verksamhetsområde,

4.

en analys av det förvänlade kapilalkravel fördelat på olika riskklasser,

5.

en prognos över det förväntade ekonomiska utfallet under del inle­dande skedet,

6.

de uppgifter i övrigl som bankinspektionen bestämmer.

När del gäller all avgöra frågan om tillstånd for ell bolag enligt den föreslagna lagen om värdepappersrörelse synes i huvudsak samma typ av uppgifter som krävs av en banks verksamhetsplan vara av betydelse. All, som kommittén föreslår, ta in delaljföreskrifterna om vad verksam­hetsplanen skall innehålla i lagen synes inle ändamålsenligl.

2 kap. 3 §

(Jfr 9 § första slyckel 1 och Iredje stycket i kommilléns förslag)

Paragrafen molsvarar 7 § fondkommissionslagen. Bolagsordningen skall enligt 2 kap. 4§ aktiebolagslagen ange bl.a. föremålet för bolagets verk­samhel, angivet lill sin art. Redan där framgår vilken verksamhet bolaget skall bedriva. Av verksamhetsplanen enligt 2 § andra slyckel skall därut­över framgå verksamhelens omfattning mer i detalj.

Av 2 kap. 4 § aktiebolagslagen framgår alt bolagsordningen skall inne­hålla bolagels firma. Enligt 12 § fondkommissionslagen är ell aktiebolag som erhållit tillstånd att driva fondkommissionsrörelse skyldigt all i sin firma använda beteckningen fondkommission. Samtidigt framgår del av

4 § fondkommissionslagen all ingen annan får använda ordel fondkom­

mission eller avledning av del ordel i sin firma eller annars vid beleckning

av sin rörelse. Kommitién har föreslagil atl dessa bestämmelser skall

finnas kvar. Samtidigl skall de utökas med förbud all använda någon av

beteckningarna på de övriga tillståndspliktiga verksamheterna. Däremol

föreslår kommittén all det nuvarande förbudel för en fondkommissionär

alt använda ordel bankir i sin firma inle skall finnas kvar.

Den pågående internationella integreringen av värdepappersmarknader­

na kommer sannolikt all medföra att svenska aktörer i ökad utsträckning

etablerar sig även utomlands samlidigt som utländska aktörer kommer att

verka i Sverige. Alt i detta skede söka vidmakthålla krav på viss beleck­

ning för de svenska aktörerna samtidigt som ett förbud all använda vissa

159

beteckningar införs är enligt min mening inte ägnat att skapa ordning och     Prop. 1990/91:142 reda på detta område. Att endasl kräva att en av de tillståndsplikliga aktörerna   kommissionärerna skall vara tvungna all ha en i lag bestämd beleckning med i sin firma förefaller inte ändamålsenligt.

I den nu föreslagna lagen om värdepappersrörelse har, till skillnad från kommitténs lagförslag, ingen beleckning åsatts de olika tillståndsplikliga verksamheterna. Del överiåls i slället ål företagen som avser all driva värdepappersrörelse i någon form atl själva finna ul lämpliga firmabeleck-ningar. Som nämnls skall bankinspektionen godkänna de olika bolagens bolagsordningar; i bolagsordningen skall ingå bolagels firma. Det får i samband därmed ankomma på inspektionen alt se till alt firmabeteckning­en inte blir olämplig eller vilseledande för allmänhelen.

2 kap. 4 §

(Jfr 11 § i kommitténs förslag)

I 10§ fondkommissionslagen anges att etl fondkommissionsbolags sty­relse skaU beslå av minst tre ledamöter, atl styrelsen skall utse en verksläl­lande direktör och atl denne och en av styrelseledamölerna skall genom Gänslgöring hos fondkommissionär eller på annat säll ha skaffat sig den erfarenhet som behövs för verksamheten.

Av 8 kap. 1 och 3 §§ aktiebolagslagen framgår atl ell aktiebolags slyrelse skall bestå av minsl tre ledamöter om aktiekapitalet eller maximikapitalel uppgår till minst 1 milj. kr. och atl del i sådana bolag skall utses en verkställande direktör. Som påpekats i allmänmotiveringen bör bolag som bedriver värdepappersrörelse ha en styrelse av viss minsta storiek samt en verkslällande direktör. Som minsta antal styrelseledamöter har, i likhet med kommilléns förslag, fem funnits lämpligt. Vilka som skall utses lill styrelseledamöter avgörs av aktieägarna. Huruvida styrelsens ledamöter helt eller delvis skall rekryteras ur ägarkretsen blir därmed också en sak för aktieägarna alt avgöra. Av 8 kap. 3 § aktiebolagslagen framgår atl den verkslällande direktören utses av styrelsen.

I fondkommissionslagen, liksom i kommilléns förslag, slälls elt uttryck­ligt krav på all verkställande direktören och en av styrelseledamöterna genom Gänslgöring hos fondkommissionär eller på annal sätt skaffat sig den erfarenhet som behövs för verksamheten. Detta får anses ingå i den materiella tillståndsprövningen och behöver inle uttryckas särskilt i lagtex­ten.

2 kap. 5 §

(Jfr 10 § i kommilléns förslag)

Frägan om värdepappersbolagens akliekapital behandlas i den allmänna motiveringen (avsnitt 6.2).

160

Bankinstitut

Prop. 1990/91:142

2 kap. 6 §

(Jfr 48 § i kommitténs förslag)

Paragrafen molsvarar 37 § fondkommissionslagen. I paragrafen slås fasl all även banker måsle söka särskill lillslånd för all få driva värdepappers­rörelse enligt lagen. Vid lillslåndsprövningen skall inspektionen göra en lämplighetsprövning på motsvarande sätt som gäller enligt 1 § första styc­ket 2. Frågan om lillslånd för bank att bedriva värdepappersrörelse har även kommenterals i avsnitt 6.1 i allmänmotiveringen

Utländska värdepappersföretag

2 kap. 7 §

(Jfr 42 § i kommitténs förslag) Bestämmelsen är ny.

Första stycket

De utländska förelag som avses är sådana som i sitt hemland bedriver värdepappersrörelse. Om företagel vill etablera sig i Sverige krävs lillslånd av bankinspektionen.

Andra styckel

Det ankommer på inspektionen att undersöka om företagel blivit föremål för en godtagbar auktorisalionsprövning i hemlandet. Har så skett och finns det också en tillfredsställande tillsyn av förelaget bör företagel få agera på den svenska marknaden. Del är här, liksom påtalats på andra ställen, av vikt att bankinspektionen åstadkommer ett informationsutbyte med tillsynsmyndighelen där företaget är auktoriserat.

En förutsäUning för tillstånd lill filialelablering är atl del ulländska förelagels planerade verksamhel här i landel kan antas uppfylla kraven på en sund värdepappersrörelse. Sundhetskriteriet har utformats i överens­stämmelse med vad som föreslås gälla som villkor för att svenska aktiebo­lag skall få lillslånd all driva värdepappersrörelse. Som framhållits i den allmänna motiveringen (avsnitl 6.2) skall denna lillslåndsprövning uteslu­tande grundas på en kvalitativ bedömning av företagel och dess planerade verksamhet. Sundhelskravel har vidare ulvecklats i anslulning lill 1 kap.

Grundtanken med bestämmelsen är att det vid tillståndsprövningen för ulländska foretag skall slällas krav som i princip är likvärdiga med dem som gäller för svenska aktiebolag.

Givelvis skall inte utländska företag som önskar etablera sig i Sverige

missgynnas av auktorisalionsregler och tillslåndspraxis. Del är emellertid

av vikl all stor omsorg ägnas den kvalitativa prövningen av ansökningar

om filialetiiblering. Även om den verksamhel som skall bedrivas här i

161

11    Riksdagen 1990/91. 1 sattd. Nr 142

landel kommer att vara underkastad svenska rörelseregler och svensk Prop. 1990/91:142 tillsyn, så är del ofrånkomligt atl vid tillståndsprövningen värdera de förhållanden under vilka företagel verkar i hemlandet. Det måsle därför krävas alt den lagstiftning och de övriga normer som i hemlandet styr företagets verksamhet är i rimlig utsträckning tillgängliga och överskådli­ga. Av slor betydelse är alt elt förelag, som vill ägna sig ål sådan verksam­het som enligt 5 kap. fordrar kapilalläckning, i sitt hemland är underkastat belryggande kapilalläckningsregler eller någol annal regelsystem som ger väsentligen samma garantier för företagets soliditet som de svenska kapi­taltäckningsreglerna.

Tredje styckel

I tredje stycket anges att också bestämmelserna i lagen (1968:555) om rätt för utlänning och utländskt företag alt idka näring här i riket gäller för de utländska förelagens filialverksamhel här i Sverige. Av dessa bestämmel­ser framgår bl. a. all ell utiändski företag skall bedriva sin näringsverksam­het här genom elt avdelningskontor med självsländig förvaltning, s.k. filial. Filialen skall stå under ledning av en verkslällande direktör för den svenska rörelsen. Det utländska förelagets verksamhet här skall drivas under firma, som innehåller företagels namn med tillägg av ordet filial som också tydligt anger företagets nationalitet. Firman tecknas av den verkställande direktören. Filialen skall ha en bokföring som är hell skild från del ulländska förelagels bokföring i övrigl. I övrigl hänvisas till specialmoliveringen till förslaget lill ändring i 1968 års lag.

3 kap. Rörelseregler Egendomsförvärv

3 kap. 1 §

(Jfr 14 § första och andra styckena i kommitténs förslag)

Första styckel

I första styckel ges den grundläggande regeln för ell värdepappersbolags och ell utländskt värdepappersförelags förvärv av egendom.

I 15 § första styckel fondkommissionslagen finns bestämmelser om rält för fondkommissionsbolagen att förvärva bl.a. fast egendom, lomirält eller bostadsräll för alt bereda bolaget lokaler för rörelsen saml inventarier till rörelsen. I paragrafen ges fondkommissionsbolagen också rätt att för egen räkning förvärva obligationer och aktier.

För all ett värdepappersbolag skall kunna bedriva den verksamhel som

omfattas av lagen och som också skall finnas angiven i bolagsordningen

måsle della ske i någon lokal och del måsle finnas inventarier. Vad som

stadgas i nuvarande lag utgör därför i och för sig en sådan absolut förut­

sättning för verksamhelen all det, som kommittén anfört, kan ifrågasättas

162

om det behöver anges i lag. Jag anser, tiU skillnad från kommittén, all Prop. 1990/91:142 denna beslämmelse kan tas bort. Om ett bolag förvärvar egendom som inte har samband med den verksamhet som anges i bolagsordningen eller verksamhetsplanen, bör bankinspektionen kunna ingripa mot detta. I den här paragrafen har därför endasl angetts särskill att bolaget inte får förvär­va annan egendom än sådan som behövs i rörelsen saml, i andra stycket, all bolaget inte har rält atl ulan särskilt tillstånd förvärva organisalionsak­lier m.m. Någol särskilt lillslånd av bankinspektionen att få förvärva annan egendom, som föreslagils av kommitién, behövs därför inte.

Andra styckel

Värdepappersbolag, liksom utländskt värdepappersföretag, får endasl med bankinspektionens tillstånd förvärva aktier eller andelar i förelag, om förvärvet ingår som etl led i organisationen av bolagets resp. företagels verksamhel. Med andelar i förelag avses bl.a. andelar i handelsbolag och ekonomiska föreningar samt aktier eller andra andelar i ulländska förelag. För all ell svenskt bolag skall kunna etablera sig genom ell dotterbolag i utiandei krävs således lillslånd från bankinspektionen atl få förvärva aktierna i dotterbolaget. Vid denna prövning bör i princip samma övervä­ganden göras som vid tillstånd atl etablera filial i utiandei enligt 1 kap. 6 §. Vad gäUer dessa överväganden hänvisas till vad som anförts i anslulning lill den beslämmelsen.

3kap.2§

(Jfr 17 § i kommitténs förslag)

Paragrafen överensstämmer i huvudsak med 17 § fondkommissions­lagen. En ändring är att förvärv får ske även vid annan börs eller reglerad marknad än Slockholms fondbörs.

Belräffande egna aktier följer av 7 kap. 1 § aktiebolagslagen att aktiebo­lag får bl. a. på auktion inropa för bolagets fordran utmätt aktie. Värdepap- . persbolag får enligt 6 § ta emol egna aktier som säkerhel för kredit. Värdepappersbolaget bör då också få kunna la i anspråk denna säkerhet om krediten inle blir löst. Enligt förevarande bestämmelse får ett värde- pappersbolag för atl skydda egen fordran förvärva egna aktier även om de inte är utmätta. Även för egna aktier gäller all de skall säljas så snart det är lämpligt och senast när del kan ske ulan förlust för bolaget. Av 9 kap. 1 § aktiebolagslagen framgår atl egna aktier inte får företrädas vid bolagsstäm­ma.

Enligt nuvarande bestämmelser, liksom kommitténs förslag, skall den

typen av förvärv som det här gäller alllid anmälas till bankinspektionen.

En sådan regel ter sig onödigt formalistisk. Enligt min mening är det

tillräckligt att bevakningen av att egendomen inle innehas under längre tid

än vad som föreskrivs i andra stycket ingår i bankinspektionens fortlöpan­

de tillsyn över de ifrågavarande instituten.

163

3 kap. 3 §

Prop. 1990/91:142

Förutom av bestämmelserna i 1 och 2 §§ regleras värdepappersinstitutens förvärv av finansiella instrument även i 4 kap. Paragrafens syfle är all i nära anslulning till de angivna beslämmelserna fästa uppmärksamhet på della förhållande.

Sidoverksamheter

3 kap. 4 §

(Jfr 13 § i kommitténs förslag)

Första stycket

Enligt 13 § första slyckel fondkommissionslagen får ell fondkommissions­bolag, för all underlätta rörelsen, i samband med denna ägna sig åt vissa uppräknade verksamheter, däribland handel för egen räkning, förvaltning av finansiella instrument samt medverkan vid emission av fondpapper. Av 1 kap. 3 § i den förevarande lagen framgår all var och en av de nämnda verksamheterna ulgör värdepappersrörelse och fordrar tillstånd.

Första slyckel i den förevarande paragrafen ger ett värdepappersbolag och ell utländskt värdepappersförelag rält atl, utan något yllerligare till­stånd, som etl led i värdepappersrörelsen ge råd i finansiella frågor, förva­ra värdepapper och ta emot medel med redovisningsskyldighet. 1 likhet med vad som nu gäller skall medel som tas emot med redovisningsskyldig­het genast avskiljas och sättas in på räkning i bank. Denna fråga berörs närmare i kommentaren till 5 §.

Den i punklen 1 angivna rådgivningsverksamheten kan, liksom för närvarande, avse placering i finansiella instrument. Den kan också avse l.ex. rådgivning i samband med förelagsförvärv (corporate finance).

I sammanhanget bör även påpekas att det inte föreligger någon till­siåndsplikt enligt den förevarande lagen för företag som enbart sysslar med placeringsrådgivning och förvaring av värdepapper eller endera av dessa verksamheter.

Andra stycket

För all underiätta värdepappersrörelsen får ett värdepappersbolag och etl

utländskt värdepappersförelag, efter lillslånd av bankinspektionen, ta

emot kunders medel på konto och lämna kredit mol säkerhet. Kunders

medel får liksom hittills mottas på konto endast om del finns ett skriftligi

låneavtal med kunden. Frågan om moliagande av medel på konto har

behandlats i allmänmotiveringen (avsniu 6.3). Dessutom hänvisas till

bestämmelserna i 5 § om kunders medel och vad som anförs i anslulning

till den paragrafen.

164

Tredjestycket

Prop. 1990/91:142

Enligt bestämmelsen har bankinspektionen möjlighet att efter en individu­ell prövning tillåta ett värdepappersbolag och ett utländskt 'värdepappers-förelag alt utöva annan verksamhet än som framgår.av första .och andra styckena, om den kan antas komma all underlätta rörelsen. Sistnämnda krav ställs inle i den molsvarande regel som nu finns i fondkommissions­lagen. Ett exempel på sådan verksamhet som bör kunna tillåtas enligt Iredje styckel är utgivning av informationsblad eller tidning med informa­tion och råd om placeringar på värdepappersmarknaden lill företagets kunder och presumtiva sådana. Motiveringen i övrigt har redovisats i avsnitl:6.3.

Kunders medel

3 kap. 5 §

(Jfr 13 § första stycket 2 och 22 § i kommitténs förslag)

Första stycket

Första slyckel molsvarar 20 § fondkommissionslagen. \ den nu föreslagna lagen görs en uttrycklig distinktion mellan medel som tas emot med redovisningsskyldighet och sådana som utgör inlåning.llsfråga om redovis-ningsmedlen har därför inle lagits med den möjligheLalUav.täla om annan placering som 20 § fondkommissionslagen innehåller. Säkrättsliga regler om medel som tagits emol med redovisningsskyldighet »finns i lagen (1944:181) om redovisningsmedel. Till skillnad från vad,som annars gäller enligt lagen om redovisningsmedel finns här ett krav,på atl medlen skall- ' sältas in på bankräkning.

Andrastycket

Vid mottagande av kunders medel på konto i värdepappersrörelsen krävs ett skriftligt'avtal. Denna regel gäller redani i dag för fondkommissionsbo­lagen. Som framgår av 4 § andra stycket måste ett värdepappersbolag och elt utländskt värdepappersförelag inhämta bankinspektionens,tillstånd för att över huvud tagel få la emot kunders medél/på konto.

Bankinspektionen har ulfärdal rekommendationer för hur mottagande

av kunders; medel på konto bör gå lill.-Eftersom det .är av stor vikt :atl

kundernas medel inte äventyras finns i andrastycket en bestämmelse söm

innebär att regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, bankinspek­

tionen får ulfärda föreskrifter avseende villkoren för mottagande;av kun­

ders medel på konto. Föreskrifterna bör ges sådanl innehåll alt medel som

tas emol inle får användas för långsiktig placering.éUer över huvud tagel

för annat ändamål än att underlätta kundens löpande wärdepappershan-

del. Dessa företag får inte heller ta emol kunders, medel på konto ii sådan

ulslräckning all del ulgör en väsentlig finansiering av.rörelsen.

165

I övrigl hänvisas lill vad som i allmänmotiveringen (avsnitl 6.3) sagls     Prop. 1990/91: 142 om värdepappersbolags mottagande av kunders medel på konto i värde­pappersrörelsen.

Kreditgivning 3 kap. 6 §

(Jfr 23 § i kommilléns förslag)

Paragrafens bestämmelser om säkerhet riktar sig till de värdepappersfö­retag som enligt 4 § andra stycket fått bankinspektionens tiUstånd att bedriva kreditgivning. I motsats till vad som i dag gäller är den säkerhet som får godtas inle begränsad lill vissa värdepapper. Beslämmelsen kom­menteras i avsnitl 6.3 i allmänmotiveringen.

Första stycket

Alla typer av säkerheter kan godtas redan vid kreditens beviljande. En förutsättning är dock, liksom för närvarande, att säkerheten är belryggan­de. En god vägledning för vad som skall anses vara belryggande säkerhet erbjuder bankernas belåningsregler som vunnit allmänt erkännande. Yl­lersl får del ankomma på bankinspektionen atl ange vad som skall anses vara belryggande säkerhel i detta sammanhang. Detta bör liksom nu kunna ske i form av allmänna råd.

Andra stycket

Andra styckel överensstämmer med andra styckel i 21 § fondkommis­sionslagen. Sedan den I juli 1987 får ett fondkommissionsbolag som säkerhet för kredit ta emot egna aktier och aktier i moderbolag. Det gäller situationer då en kund önskar pantsätta hela sin aktieportfölj i vilken ingår en mindre post aktier i fondkommissionsbolagel eller dess moderbolag. Av praktiska skäl skall inle bolagel behöva avskilja dessa aktier ulan kunna ta emot hela aktieportföljen som pant Gfr prop. 1986/87:12 band 1 s. 360). För bankaktiebolagen finns en liknande bestämmelse i 6 kap. 9 § Iredje stycket bankakliebolagslagen vilken dock inte gör undantag för aktier i moderbolag.

I 7 kap. 1 § första styckel aktiebolagslagen anges bl. a. alt aktiebolag inle får såsom pant la emol egen aktie. Den föreliggande regeln ulgör elt undantag från bestämmelsen i aktiebolagslagen.

3 kap. 7 §

(Jfr 24 § i kommilléns förslag)

Paragrafen innehåller bestämmelser avsedda atl förhindra att de risker

som värdepappersbolag är utsatta för vid kredilgivning och fordringsinne­

hav samt vid innehav och utfärdande av garantiförbindelser onödigtvis

ökar därför atl de koncentreras lill en eller etl fåtal personer.

166

Gällande bestämmelser om s. k. enhandskrediter finns i 22 § fondkom-     Prop. 1990/91:142 missionslagen.

Första stycket

Beslämmelsen har efter förebild i 2 kap. 16 och 18 §§ bankrörelselagen utsträckts till att omfatta även andra fordringar än krediter samt garanti­förbindelser.

Andra stycket

Här framgår alt reglerna i första styckel också skall lillämpas på garantiför­bindelser som värdepappersbolagen och de utländska värdepappersföre-lagen ikläder sig. Dessa får alltså inle lämna garanti för annans åtagande så att det uppstår fara för att bolaget resp. företagel inte kan fullgöra sina skyldigheter.

Tredje stycket

Bestämmelsen i Iredje stycket är ny. Den innebär atl bankinspektionen av regeringen kan ges räll atl utfärda föreskrifter vad gäller de begränsningar för enhandskrediter m. m. som avses i paragrafens två föregående stycken. I övrigt hänvisas lill vad som anförts om dessa frågor i avsnitt 6.8.

Börs- eller noteringsstopp 3 kap. 8 §

(Jfr 26 § i kommilléns förslag)

Nuvarande bestämmelser om skyldighet alt avbryta handeln med fond­papper vid börsstopp och börsstängning finns i 24 § fondkommissions­lagen. Enligt den förevarande paragrafen blir samtliga värdepappersinsti­tut skyldiga atl avbryta all handel med ett finansiellt instrument som är börsstoppat.

Förbudet enligt paragrafen avser finansiellt instrument som handlas på eller noteras vid Stockholms fondbörs. I kravet på en sund värdepappers-rörelse (1 kap. 7 §) får emellertid anses ligga att institutet också avhåller sig från atl handla eller medverka vid handel med samma instrument på börs eller annan marknad i utlandet, även om instrumentet inte är börsstoppat där.

Avräkningsnota

3kap.9§

(Jfr 4347 §§ i kommitténs förslag)

Bestämmelser om skyldighet all upprätta avräkningsnota finns i dag i

17-21 §§ lagen om värdepappersmarknaden. Skyldigheten att upprätta

avräkningsnota gäller enligt nuvarande regler även värdepappersaffärer

167

mellan privatpersoner. Det är bl. a. skattekonlrollskäl som motiverat den- Prop. 1990/91:142 na vittgående skyldighet (prop. 1984/85:157 s. 67). Delta konlrollbehov tillgodoses numera i tillräcklig omfattning genom VP-systemet och del kommande PMC-systemet (se avsnitt 2.5). Att avräkningsnota finns kan emellertid underlätta bankinspektionens tillsyn och dessutom ges kunder­na en möjlighet all på elt enkell sätt kunna konlrollera genomförda affärer. Därför bör skyldighel atl upprätta avräkningsnota behållas när del gäller värdepappersaffärer i vilka företag med tillstånd lill värdepappersrörelse deltar. Med dagens teknik kan det också finnas möjlighet att på elektronisk väg överföra avräkningsnota lill såväl kunder som bankinspeklionen. Skyl­digheten behöver därför inle bli alllför betungande. Med hänsyn till del anförda och då det inte ansetts nödvändigl att i lagen införa delaljbestäm­melser om avräkningsnota har överiämnats ål regeringen eller, efter rege­ringens bemyndigande, bankinspeklionen att utforma sådana bestämmel­ser.

4 kap. Förvärv av finansiella instrument 4 kap. 1 §

(Jfr 14 § 3 i kommitténs förslag)

Bestämmelsen ger värdepappersinstituten rätt atl i syfle all underlätta en normal likviditetsförvaltning förvärva finansiella instrument. Med nor­mal likviditetsförvaltning avses en likviditetsförvaltning som lill arl och omfattning är naturiig i förhållande till förelagels verksamhet och storiek Gfr prop. 1987/88:149 s. 25). Bestämmelsen har också kommenterats i avsnitt 6.4.

4 kap. 2 §

Bestämmelsen är ny och ger ett värdepappersinstitut som har erhållit verksamhelslillslånd enligt 1 kap. 3 § 3 rätt atl förvärva finansiella instru­menl för den rörelsen. Handel för egen räkning har behandlats i allmän­motiveringen (avsnitt 6.1).

4kap.3§

(Jfr 15 § Gärde styckel i kommitténs förslag)

I paragrafen finns en beslämmelse som till viss del motsvarar 15 § tredje slyckel fondkommissionslagen och 2 kap. 7 § andra stycket bankrörelse­lagen. Bestämmelsen ger etl värdepappersinstitut som erhållit verksam­helslillslånd enligt I kap. 3 § 5 rätl att förvärva finansiella instrument som institutet medverkar till att avsätta på marknaden. Företagel behöver alltså inte ha tillstånd att bedriva handel för egen räkning med finansieUa instrument (1 kap. 3 § 3) för art kunna göra sådana förvärv.

Finansiella instrumenten i fråga skall avyttras så snart det är lämpligt

och senast inom tre år från förvärvet. Den nuvarande tidsfristen på etl år

har föriängis för att bankinspektionen inte onödigtvis skall belastas med

168

ansökningar om förlängning av innehavsliden. Bankinspektionen får med-     Prop. 1990/91:142 ge förlängning av denna om synnerliga skäl föreligger.

För banker med fondkommissionstillstånd finns i dag regler i 2 kap. 7 § tredje stycket om förvärv i samband med emissionsmedverkan som mot­svarar dem i 15 § tredje styckel fondkommissionslagen. Den nämnda paragrafen i bankrörelselagen föreslås bli upphävd som en följd av alt emissionsmedverkan görs till föremål för särskilt tillstånd i den här lagen. Detta innebär att för bank som erhåller verksamhelslillslånd enligt 1 kap. 3 § 5 all medverka vid emissioner och vid erbjudande om köp eller försäljning av finansiella instrument kommer den förevarande paragrafens bestämmelser om förvärv av finansiella instrumenl i samband därmed alt gälla.

4 kap. 4 §

(Jfr 15 § i kommilléns förslag)

1 den förevarande paragrafen har det nu gällande systemet med handels­lager i 16 § fondkommissionslagen ersatts med en beslämmelse som till­låter förvärv och innehav av finansiella instrument inom risknivåer som skall beslämmas av regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, bankinspektionen. Beslämmelsen har betydelse i första hand för värde­pappersinstitut med tillstånd att bedriva handel för egen räkning (1 kap. 3 § 3) eller atl medverka vid emissioner m. m. (1 kap. 3 § 5). Del är endasl dessa instilul som har möjlighet att i någon slörre omfattning förvärva finansiella instrument och därmed kunna utsätta sig för de risker som sådana placeringar kan innebära.

Innehav av organisalionsaklier skall inte beakias vid risknivåberäkning­en. Däremot skall, främsl av praktiska skäl, finansiella instrument som förvärvals med slöd av 1 § rymmas inom de risknivåer som bestäms.

Bestämmelsen har behandlats i allmänmotiveringen (avsnitl 6.4).

4 kap. 5 §

(Jfr 15 § tredje stycket i kommitténs förslag)

Paragrafen tillåter värdepappersbolag och svenska bankinstitut med verksamhetstillstånd enligt 1 kap. 3 § 3 eller 5 all förvärva egna aktier och aktier i moderbolag för att underlätta rörelsen. Den molsvarar delvis 16 § andra slyckel fondkommissionslagen och 6 kap. 9 § andra stycket bankak­tiebolagslagen.

Första stycket

Förvärv av egna aktier och aktier i moderbolag är tillåtet om aktierna är

inregistrerade vid Stockholms fondbörs eller om de har utbjudits lill

försäljning under sådana förhållanden alt del är sannolikt att de kommer

all inregistreras vid fondbörsen. Vidare tillåts förvärv om aktierna är

noterade på OTC-lislan vid fondbörsen.

169

Andra slyckel

Prop. 1990/91:142

Innehavet av egna aktier och aktier i moderbolag får inte överstiga fem procent av aktiekapitalet i något av bolagen. Av 9 kap. 1 § tredje stycket aktiebolagslagen framgår att rösträtten för de avsedda aktierna inte får ul­övas vid bolagsstämma, och aktierna skall inle heller medräknas för giltig­heten av stämmobeslul.

Av förslaget till ändring i bankaktiebolagslagen framgår all 6 kap. 9 § andra styckel, som ger bankaktiebolag rätt att i viss omfattning förvärva egna aktier för att underlätta bankens fondkommissionsrörelse, skall upp­höra atl gälla. Denna bestämmelse ersätts av den förevarande paragrafen.

1 övrigt hänvisas till de ullalanden om förvärv av egna aktier och aktier i moderbolag som gjorts i allmänmotiveringen (avsnitt 6.4).

5 kap. Kapitaltäckning 

5kapl-4§§

(Jfr 18 20 §§ i kommitténs förslag)

Kapitaltäckningsreglerna i 1 4 §§ molsvarar nu gällande bestämmelser för fondkommissionsbolagen (se 18 § saml 18 a c §§).

Kapitaltäckningskrav ställs i den nu föreslagna lagen på dels värdepap­persbolag som har fåll tillstånd all bedriva handel för egen räkning (1 kap. 3 § 3) eller all medverka vid emissioner m. m. (1 kap. 3 § 5), dels bolag som har fått bankinspektionens medgivande alt ta emot medel på konto.

Kapitaltäckningsreglerna har kommenterats i allmänmotiveringen (av­sniu 6.5).

5        kap. 5 §

Beslämmelsen är ny och har lillkommil efler förebild i 4 § 2 lagen (1989:508) om försäkringsmäklare. Den har kommenterats i allmänmo­tiveringen (avsnitt 6.5). Som där framhållits är försäkringen avsedd att i första hand skydda privatpersoner och andra mindre kunder hos värde­pappersbolagen och de ulländska värdepappersföretagen. I de föreskrifter som får meddelas om sådan försäkring bör della avspeglas genom en begränsning av del ersättningsbelopp som skall kunna utgå vid varje skadefaU. 1 övrigt lorde viss vägledning vid utformningen av dessa före­skrifter kunna hämtas i de föreskrifter som finns belräffande försäkrings­mäklares ansvarsförsäkring (se SFS 1989:854).

6        kap. Tillsyn

Upplysningsskyldighet

6 kap. 1 och 2 §§

(Jfr 27 §, 29 § första stycket och 38 § i kommitténs förslag)

Paragraferna överensstämmer i huvudsak med 26 28 och 34 §§ fond­

kommissionslagen.

170

' Tillsynsbestämmelserna har förenklats och moderniserats. Avsikten är Prop. 1990/91:142 att bankinspeklionen därigenom skall kunna bedriva sin lillsyn på ell mer effektivt sätt och ha viss flexibflitel i tillsynen så att den kan anpassas efler ändrade förhållanden på värdepappersmarknaden. Av detta skäl har en del onödiga detaljbestämmelser tagits bort. Inspektionens allmänna tillsyn sker genom granskning av de uppgifter som inspektionen har rätt atl begära in. Inspektionen har vidare räll atl göra undersökningar hos värde­pappersinstituten.

De nya beslämmelserna innebär alt bankinstutens värdepappersrörelser kommer att stå under tillsyn enligt den förevarande lagen och inle som nu enligt banklagstiftningen. De praktiska skillnaderna jämfört med den nu­varande ordningen lorde dock vara små eftersom tillsynsreglerna i huvud­sak överensstämmer med varandra.

6 kap. 3 §

(Jfr 40 § i kommitténs förslag) Beslämmelsen har behandlats i allmänmotiveringen (avsnilt 6.6).

Första styckel

Paragrafen vars första stycke har sin motsvarighet i 36 § fondkommis­sionslagen behandlar bankinspektionens rätt till insyn i företag som har väsentligt samband med ell värdepappersinstitut. I andra styckel anges när ell väsentligt samband skall anses föreligga.

I 36 § fondkommissionslagen anges de verksamheter som sambandsfö­retaget skall bedriva för alt paragrafen skall bli tillämplig. Verksamheterna är alt förvalla, handla med eller biträda vid handel med värdepapper eller all lämna kredit mol säkerhel i värdepapper. Som framgår av 1 kap. 3 § i den förevarande lagen är merparten av sådan verksamhel tillslåndspliktig och slår därmed under bankinspektionens tillsyn. Förevarande bestäm­melse kan därför begränsas till all avse förelag som handlar med finansiel­la inslrument eller som lämnar kredit mot säkerhel i finansiella instru­menl. För icke tillståndsplikliga företag har bankinspeklionen genom den­na paragrafen möjlighet till insyn.

Uppgiflsskyldighelen har ålagts såväl det lillsiåndsplikiiga institutet som del s. k. sambandsförelagel.

Andra slyckel

I paragrafens andra stycke anges när ett väsentligt samband skall anses föreligga.

Av punkten 1 följer all värdepappersinstitutet och det s. k. sambandsfö­

relagel skall ha samma eller slå under väsentligt inflylande av samma eller

i huvudsak samma personer. Även släktskap eller äktenskap eller liknande

närslåenderelalioner mellan personer i de båda förelagens ledningar eller

att de båda företagen står under väsentligt inflytande av personer närståen­

de varandra är tillräckligt för atl väsentligt samband skall anses föreligga.

171

Till förelagets ledning hör verkslällande direklören, vice verkslällande Prop. 1990/91:142 direktören och styrelseledamölerna. Till den grupp som utom företagsled­ning kan anses ha elt väsentligt inflytande över förelaget hör slörre ägare. Den som har en ägarandel eUer en röstandel på tio procent eller mer i de båda företagen bör anses ha elt sådant inflytande. Bedömningen blir densamma om samma personer tillsammans äger minsl en sådan andel i de båda före­tagen eller att personer närstående till varandra gör det. Detia utgör dock bara en riktpunkt och får bedömas mot bakgrund av övriga förhåUanden. Omständigheter som kan vägas in är om personer tillhörande samma in­tressesfär tillsammans kan anses ha elt väsentligt inflytande över de båda företagen.

Företag som handlar med finansiella instrument eller lämnar kredit mot säkerhet i finansiella inslrument kan bli sambandsföretag. Detta betyder alt bankinspeklionen kan begära in upplysningar från i princip alla förelag som handlar med finansiella instrument och som leds eller står under väsentligt inflylande av samma personer som i värdepappersinstitutet.

Av punkten 2 följer alt väsentligt samband också anses föreligga om resultatet av värdepappersinstitutels och sambandsföretagets verksamhet hell eller lill betydande del skafl direkt eUer indirekt fördelas inom en sådan personkrets som anges i punkten I.

Andra styckel har också belydelse för när reglerna om självinträde skall göras tillämpliga, se vid 2 kap. 3 §.

Hur tillsynen skall bedrivas

6 kap. 4 §

(Jfr 28 § andra stycket i kommitténs förslag)

En liknande bestämmelse finns i 27 § andra stycket fondkommissions­lagen. I den förevarande paragrafen anges atl bankinspektionens tillsyn över värdepappersinstituten skall syfta lill att främja en sund utveckling inom det akluella området.

I 1 kap. 7 § ställs krav på alt en värdepappersrörelse skall vara sund. Vad som avses härmed har utvecklats, förutom i anslulning tifl nämnda para­graf, i allmänmotiveringen (avsnitt 6.2).

6 kap. 5 §

(Jfr 36 § i kommitténs förslag)

Paragrafen Överensstämmer väsentligen med 32 § fondkommissions­lagen. En ändring är all bankinspektionen har getts rätt all avgöra om en av inspektionen förordnad revisor behövs eller inte. Med hänsyn till all de verksamheter som kommer att kräva tillstånd kan vara av mycket skiftan­de karaklär och omfattning kan det inte förutsättas all förhållandena i varje värdepappersinslilut är sådana att de kräver en av inspektionen särskilt förordnad revisor..

I 11 § fondkommissionslagen finns en bestämmelse om att minst en av

ell fondkommissionsbolags revisorer skulle vara auktoriserad revisor.

.

172

Motivet till beslämmelsen var alt det ansågs vara ell viktigt komplement Prop. 1990/91:142 lill den lillsyn som ulövas av bankinspeklionen alt fondkommissionsbo­lagen är underkastade en sakkunnig och opartisk revisor. I aktiebolagsla­gen slälls krav på atl minst en utsedd revisor skall vara auktoriserad eller godkänd revisor. Denna regel om kvalificerade revisorer i alla aktiebolag trädde i krafl den 1 januari 1983. Den föreskrift som nu finns i aktiebo­lagslagen om kvalificerade revisorer torde utgöra en tillräcklig garanti för all alla aktiebolag får en tillfredsställande revision. Det saknas därför skäl all i förevarande lag ange någon specialregel i denna fråga.

6 kap. 6 §

(Jfr 37 § i kommitténs förslag)

Paragrafen svarar mot 33 § fondkommissionslagen. Lydelsen har dock ändrats någol så alt den harmonierar med motsvarande beslämmelse i bankrörelselagen (7 kap. 4 §).

Ingripanden mot värdepappersinstitut

6 kap. 7 §

(Jfr 30 § i kommilléns förslag)

Paragrafen saknar motsvarighet i fondkommissionslagen. Beslämmel­serna har utformats efler förebild i 7 kap. 8 § bankrörelselagen, 7 § första slyckel lagen (1963:76) om kreditakliebolag och 16 § lagen om finansbo­lag. Beslämmelsen ger inspektionen möjlighet alt på ell tidigt siadium ingripa mol felaktiga beslul.

6 kap. 8 §

(Jfr 31 § i kommitténs förslag)

Paragrafens syfle är alt hindra de auktoriserade företagen alt agera på en marknad där det inle finns en tillfredsställande tillsyn och konlroll saml etl godtagbart regelsystem. I kommitténs förslag till lag om börs- och clearingverksamhet finns en beslämmelse enligt vilken en fondkommis­sionär eller marknadsgarant som vill ansluta sig lill en utländsk börs eller en utländsk clearingorganisalion måste ha regeringens eller bankinspektio­nens medgivande innan anslutning får ske. Syflel med regeln är att hindra all svenska företag handlar på börser eller anlilar clearingorganisalioner som inle slår under en godtagbar lillsyn.

Enligt min mening är emellertid en regel som ger möjlighet att förbjuda

handel på en viss börs eller marknad eller genom en viss clearingorganisa­

lion atl föredra framför en regel som kräver tillstånd. Ett lillståndsförfa­

rande riskerar nämligen alltid att skapa en onödig byråkratisk ordning.

Förevarande paragraf föreslås därför omfatta de fall då etl värdepappers­

institut verkar på en utländsk värdepappersmarknad från Sverige, alltså

ulan egen etablering i del främmande landel. Den bör även gälla verksam-

173

het via etl dotterbolag eller en filial i del främmande landet och fall där Prop. 1990/91:142 bolagel verkar på en svensk marknadsplats. Enligt bestämmelsen får bank­inspektionen förelägga elt värdepappersinslilut att upphöra med handel med finansiella inslrument om det framslår som uppenbart olämpligt atl institutet bedriver sådan verksamhet. Så är fallet om del regelsystem som är uppsläflt for handeln, av marknadsplatsen eller av clearingorganisa­tionen eller lillsynen över denna framslår som olillfredsslällande. Det olämpliga kan uttryckas så atl verksamhelen om den får fortsätta kan komma att skada allmänhetens förtroende för bolaget och därmed den svenska värdepappersmarknaden.

Återkallelse av tillstånd

6 kap. 9 §

(Jfr 32 § i kommitténs förslag)

Första stycket

I paragrafen anges två fall då återkallelse av ell värdepappersinstituts tiflslånd atl driva värdepappersrörelse skall ske. Andra tillstånd som läm­nats med slöd av denna lag skall återkallas enligt punkten 1. Punkten 1 överensstämmer i huvudsak med gällande rätt (29 § fondkommissions­lagen).

Även här har beslämmelserna förenklats i förhållande till kommitténs förslag. De krav som uppställs för tillstånd måsle naturligtvis vara uppfyll­da även efler del atl sådanl beviljats. Någon uttrycklig bestämmelse i detta avseende har i motsats till vad kommittén föreslagit inte ansetts nödvändig. Sker förändringar i dessa förhållanden som leder tifl att verk­samhelen inte drivs på ell sätt som överensstämmer med kravel på en sund värdepappersrörelse skall i sisla hand återkallelse av lillslåndel kun­na ske. I gällande rätt (29 § 2 fondkommissionslagen) och kommilléns lagförslag (33 § första stycket) tas uppenbart åsidosättande av uppdragsgi­varens intresse upp som exempel på sätt att visa sig olämplig att utöva tillslåndspliktig verksamhel. Enligt min mening är detta självklart och behöver därför inte nämnas särskilt i lagtexten.

Den återkallelsesituation som anges i punkten 2 är ny och är framför allt

en konsekvens av att separata lillslånd enligt den förevarande lagen kan

erhållas för flera olika verksamheter. Om elt bolag innehar lillslånd lill

flera verksamheter kan oklarheter uppstå gentemot dess kunder och även i

förhållande till lillsynsmyndigheten ifall bolaget inte bedriver samtliga de

verksamheter som tillstånden avser. En sådan situation är om ell värde­

pappersinstitut i sin marknadsföring påstår atl del bedriver värdepappers­

rörelse som det i realiteten inte gör. Innan etl tillstånd återkallas med stöd

av punkten 2 bör bolaget av bankinspektionen uppmärksammas på förhål­

landet och ges möjlighet alt vidta lämpliga åtgärder. Självklart gäller

återkallelsegrunden även i de fall då etl företag endast har lillslånd att

driva en av de verksamheter som anges 1 kap. 3 § 1 5.

174

Av 12 § andra stycket framgår att elt beslut om återkallelse får förenas     Prop. 1990/91:142 med förbud vid vite att fortsätta verksamheten.

Andra stycket

För elt värdepappersbolag, dvs. ett svenskl aktiebolag, skall tillstånd som erhållits enligt denna lag återkallas om bolagets egna kapital reducerats till en nivå som understiger 2/3 av det registrerade aktiekapitalet och bristen inte täckts inom viss tid. När denna tid är till ända skall tillståndet återkaUas.

Gränsen för tvångslikvidation enligt 13 kap. 2 § aktiebolagslagen är satt till hälften av aktiekapitalet.

Tredje stycket

Även om grund för återkallelse föreligger enligt punkten 1 i första slyckel har bankinspektionen möjlighet all i slället för all genast återkalla ell tillstånd meddela varning. Beslämmelsen har utformats efter förebild i 43 § lagen om värdepappersfonder.

Fjärde stycket

Kommittén har föreslagit vissa handlingsregler som skall gälla om tillstånd som meddelats enligt lagen återkallas (se 33 och 34 §§ kommilléns förslag). Genom beslämmelsen i fjärde stycket överlämnas i ställel lill bankinspek­lionen alt i sill beslut om ålerkallelse av ell tillstånd ge anvisningar om hur avvecklingen av rörelsen bör ske. Härmed uppnås en större flexibilitet och möjlighet att la hänsyn till individuella förhållanden hos del värdepap­persinstitut som berörs av beslutet.

Femte stycket

När bankinspektionen återkallar ell tillstånd att driva värdepappersrörelse får samtidigl ges ett förbud vid vite atl fortsätta verksamheten.

Ingripanden mot den som saknar tillstånd

6 kap. 10 §

(Jfr 41 § i kommilléns förslag)

Bestämmelserna i paragrafen saknar motsvarighet i gällande fondkom-

missionslagsliftning. De ger möjlighet för bankinspeklionen atl ingripa

mot den som utövar tillslåndspliktig verksamhet utan alt ha tillstånd.

Bestämmelserna är utformade efter förebild i 44 § lagen om värdepappers­

fonder.

175

Första styckel

Prop. 1990/91:142

Nuvarande regler om straff för den som driver fondkommissionsrörelse ersätts nu med ett viiesförfarande. Bestämmelserna om vite finns i 12 §.

Andra stycket

Enligt andra stycket har bankinspektionen också möjlighet att begära in upplysningar från ett företag om det är osäkert huruvida den verksamhel som företaget bedriver omfatlas av lagens bestämmelser om tillstånd eller inte. Syftet med beslämmelsen är alt öppna en möjlighet för bankinspek­tionen all rikta en formell förfrågan till företag som kan antas ägna sig ål tillslåndspliktig verksamhet. Föreläggande att lämna upplysningar får enligt 12 § förenas med vite.

Tredje stycket

Elt föreläggande med slöd av första eller andra stycket som avser elt utiändski förelag får riktas både mol förelagel och den som här i landel är verksam för förelagels räkning. Förutom i lagen om värdepappersfonder finns en molsvarande beslämmelse i 25 b§ lagen (1950:272) om räll för ulländska företag alt driva försäkringsrörelse i Sverige (se prop. 1989/90:34).

Avgifter till bankinspektionen 6 kap. 11 §

(Jfr 53 § i kommitténs förslag)

Paragrafen molsvarar 43 § första stycket fondkommissionslagen. Av­giftsplikten omfattar alla svenska värdepappersinslilut.

I 43 § andra styckel fondkommissionslagen erinras om att för tillsyn av banks fondkommissionsrörelse betalas avgift enligt beslämmelserna i bankrörelselagen. Någon motsvarande regel finns naturligvis inle här ef­tersom en banks värdepappersrörelse slår under lillsyn enligt den föreva­rande lagen och avgiflsplikt också föreligger enligt denna.

Vite

6 kap. 12 §

(Jfr 56 § i kommilléns förslag)

Första stycket

Paragrafen har sin förebild i 45 § fondkommissionslagen. Där sägs att inspektionen i samband med meddelande av föreskrift eller förbud får utsätta vite.

Bankinspektionen skall inte få döma ut förelagl vite. Därmed kommer

lagen (1985:206) om vite att bli tillämplig. Delta innebär all inspeklionen

får ansöka hos länsrällen om uldömande av vitel.

176

I övrigt hänvisas till vad som anförts om vite i aUmänmoliveringen     Prop. 1990/91:142 (avsnirt 6.9).

7 kap. Överklagande

1 kap. 1 §

(Jfr 57 § i kommitténs förslag)

I paragrafen ges bestämmelser om överklagande. Sådana finns i dag i 46 § fondkommissionslagen.

Första stycket

Bankinspektionens beslul i särskilda fall bör med två undantag kunna överklagas. Beslut enligt 6 kap. 6 § och 10 § andra stycket bör inle kunna överklagas. Om så vore fallel skulle den som vill tredskas kunna fördröja bankinspektionens ulredning i onödan.

Andrastycket

Tidigare har som huvudprincip gällt atl bankinspektionens beslut skall överklagas hos regeringen. Denna princip har nu böGal brytas upp. I lagen om värdepappersfonder som trädde i kraft vid årsskiftet föreskrivs nämli­gen all bankinspektionens beslul enligt den lagen skall överklagas till kammarrällen. I motiven anfördes atl sådana ärenden som inte av någon speciell orsak kräver regeringens bedömning i fortsällningen inle bör kun­na överklagas lill regeringen (prop. 1989/90:153 s. 75). Ärendena i den nu föreslagna lagen får anses tillhör denna kategori.

Enligt artikel 6 i Europarådels konvention angående skydd för de mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna som Sverige är bunden av gäller all den enskilde skall ha rält all få sina civila rättighe­ter och skyldigheter prövade inför en inhemsk domstol. En sådan civil rättighet kan vara rällen atl driva en viss näringsverksamhet. I EGs förslag lill direktiv om investeringsGänster slälls också, i likhet med andra direk­tiv inom området finansiella Gänsler, krav på all beslut som tillstånds- och tillsynsmyndigheterna meddelar skall kunna överklagas hos domstol.

Mot denna bakgrund bör bankinspektionens beslul enligt förevarande lag överklagas till kammarrällen.

Av allmänna principer om vilka beslut som kan överklagas följer att även etl beslut om varning kan överklagas.

Som anmärktes redan i förarbetena till lagen om värdepappersfonder

bör reglerna om bankinspektionens tillsyn inom den finansiella sektorn 

däri inbegripet också reglerna om hur man överklagar utformas så

enhetligt som möjligl. Del kan emellertid inle uteslutas all den nu föreslag­

na instansordning, som alltså överensstämmer med den som gäller enligt

lagen om värdepappersfonder, kan komma all justeras i något hänseende.

Jag ser emellertid inte någon direkt olägenhet med detta.

177

12   Riksdagen 1990/91. 1 saml Nr 142

övergångsbestämmelser

Prop. 1990/91:142

Av punkterna 1 och 2 framgår att lagen träder i kraft den 1 juli 1991 samt att fondkommissionslagen och lagen om värdepappersmarknaden då upp­hör att gälla.

I punkterna 3 och 4 införs övergångsbestämmelser som syftar till all mildra konsekvenserna för de företag som driver någon eller några av de verksamheter som kräver särskilt tillstånd enligt den förevarande lagen. Del gäller såväl banker och fondkommissionsbolag som andra företag som driver sådan verksamhet.

Beslämmelsen i andra meningen av punkten 3 innebär bl.a. all fond­kommissionslagens bestämmelser om blankningsförbud och handelslager fortsätter atl gälla för fondkommissionsbolag och banker som efter lagens ikraftträdande bedriver verksamhel med stöd av elt tillstånd enligt fond­kommissionslagen.

Punkterna 5 8 molsvarar de övergångsbestämmelser som föreskrivits i samband med införandet av kapilalläckningsregler i fondkommissions­lagen (1979:748) och ändringar av dessa (SFS 1990:1309).

Av punkten 9 följer att bankinspektionens beslul som meddelats före lagens ikraftträdande skall prövas av regeringen.

9.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1968:555) om rätt för utlänning och utländskt foretag att idka näring här i riket ,

13 §

1 andra styckel av paragrafen anges nu atl beslämmelserna i 1 kap. 4 § bankrörelselagen gäller belräffande utländskt bankföretags rält all bedriva verksamhet. Stycket tillfördes paragrafen den 1 augusti 1990 då möjlighet för utländsk bank att etablera filial här i landet infördes. Del nu föreslagna tillägget i andra stycket avseende utländska värdepappersförelag har sam­ma bakgrund.

Innebörden av tillägget är att tillståndsprövning enligt 1968 års lag inte skall ske i fråga om utländska värdepappersföretags räll all verka i Sverige. I slället skall de nu föreslagna beslämmelsen i 2 kap. 7 § lagen om värde­pappersrörelse tillämpas. Av denna framgår att utländska förelag kan få bankinspektionens lillslånd alt driva värdepappersrörelse från filial i Sve­rige. Som villkor gäller därvid att företagel står under lillsyn av myndighel eller någol annal behörigt organ i hemlandet och all den planerade verk­samhelen kan antas komma all uppfylla kraven på en sund värdepappers­rörelse.

Merparten av beslämmelserna i värdepappersrörelselagen om verksam­

heten och förvärv av finansiella instrument i en värdepappersrörelse gäller

för de utländska värdepappersföretagen. Om inte annat följer av värde­

pappersrörelselagen gäller i övrigt de generella regler för utländska före-

lagsfiliäler som finns 11968 års lag. Denna lag hänvisar i sin tur (1 §) till all

utlänningar och utländska företag skall följa de föreskrifter som enligt

andra förfallningar gäller för näringsverksamhel här i landel.

178

9.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1974:922) om

Prop. 1990/91:142

kreditpolitiska medel

2

§

Med kreditinstitut avses i den nuvarande lydelsen av paragrafen bl.a. fondkommissionsbolag. I och med atl fondkommissionslagen upphävs försvinner begreppet fondkommissionsbolag ur lagstiftningen. Enligt den föreslagna lagen om värdepappersrörelse, som ersätter fondkommissions­lagen, kan värdepappersbolag och utländska värdepappersförelag få till­stånd av bankinspektionen atl i sin värdepappersrörelse lämna kredit mot säkerhel (se 3 kap. 4 § andra stycket och 6 § första styckel lagen om värdepappersrörelse). Både värdepappersbolagen och de utländska värde-papperförelagen faller in under samlingsbeteckningen värdepappersinslul i värdepappersrörelselagen (se 1 kap. 2 § 5 jfr med 1 kap. 5 §). Mot bakgrund av angivna förhållanden har fondkommissionsbolag i den före­varande definitionen av kreditinstitut ersatts med värdepappersinstitut.

9.5 Förslaget till lag om ändring i aktiebolagslagen (1975:1385)

3 kap. 10 och 11 §§ samt 4 kap. 3 a och 17 §§

Ändringarna föranleds av all lagen om värdepappersrörelse Iräder i ställel för fondkommissionslagen (1979:748). Definitionen av fondkommis­sionär ersätts av en definition av värdepappersinstitut. Värdepappersinsti­tut definieras som förelag som fått tillstånd att driva värdepappersrörelse (1 kap. 2§ 5). Sådant tillstånd får bl.a. ges för handel med finansiella instrumenl för annans räkning i eget namn (kommissionshandel).

4 kap. 1 § och 5 kap. 1 §

Ändringarna föranleds av atl lagen (1985:571) om värdepappersmarkna­den upphör alt gälla.

9.6 Förslaget till lagom ändring i lagen (1979:749)om Stockholms fondbörs

Ändringarna i fondbörslagen är, med elt undantag, konsekvenser av all fondkommissionslagen upphävs och all därvid begreppen fondkommis­sionär och fondkommissionsbolag avlägnas ur lagstiftningen.

I den föreslagna lagen om handel med finansiella instrument (1 §) har

legaldefintionen av fondpapper erhållit en ny lydelse. Ändringen i paragra­

fen är en följd av detta. Den nya definitionen av fondpapper har behand­

lats i allmänmotiveringen (avsnitt 5.2) och i kommentaren lill 1 § lagen om

179

handel med finansiella instrument. Som framgår där avses inle sådana     Prop. 1990/91:142 enkla skuldebrev som inle är konstruerade för allmän omsättning omfattas av del nya fondpappersbegreppet.

2

§

Paragrafens andra stycke innehåller en bestämmelse som möjliggör handel med OTC-aktier på fondbörsen. Av bestämmelsen framgår att det i OTC-handeln skall finnas etl avtal mellan bolaget och en fondkommissionär, som skall fungera som märket maker för bolagets aktier. Eftersom begrep­pet fondkommissionär, som tidigare nämnts, tas bort ur lagstiftningen måste det ersättas med något annat. I den förevarande paragrafen byts fondkommissionär ul mot "värdepappersinstitut med tillstånd enligt 1 kap. 3 § 1 och 3 lagen om värdepappersrörelse". Tillstånd enligt 1 kap. 3 § 1 avser handel med finansiella instrument för annans räkning i egel namn, dvs. kommissionsverksamhel, medan tillstånd enligt 1 kap. 3 § 3 omfattar handel med finansiella instrument för egen räkning, häri inbegrips märket maker-verksamhel. Atl del inle räcker med värdepappersinstitut som har det senare tillståndet framgår av den föreslagna nya lydelsen av 11 § i fondbörslagen. Där slälls nämligen krav på alt värdepappersinslul, för att kunna antas som medlem av fondbörsen och därmed ha möjlighet all verka på börsen, skall inneha tillstånd för kommissionsverksamhet.

Endast den som har tiUstånd att driva fondkommissionsrörelse kan enligt den gällande lydelsen av paragrafen antas lill medlem av fondbörsen. Enligt lagen om värdepappersrörelse krävs separata lillslånd för verksam­heter som nu ryms i elt tillstånd att bedriva fondkommissionsrörelse. Frågan uppkommer då vilket eller vilka lillslånd som skall kunna medföra medlemskap vid börsen. De uppgifter som fondkommissionärerna utför i handeln på börsen hänför sig lill två av de verksamheter som enligt värdepappersrörelselagen är tillståndsplikliga, nämligen kommissions­verksamhel (1 kap. 3 § 1) och egenhandel (1 kap. 3 § 3). Alt kräva all båda dessa tillstånd måsle innehas av elt värdepappersinstitut som vill bli medlem av fondbörsen synes dock inte nödvändigl. Tillståndet atl handla för egen räkning behövs ju endast om institutet vill fungera som märket maker i OTC-handeln. Detta har berörts i kommentaren lill 2 §. Samtidigl villjag, innan värdepappersmarknadskommilléns förslag tiU ny börslagstift­ning färdigberells, vänta med atl ta slällning till vilka krav som skall slällas på den som vill antas lill börsmedlem. Den bedömningen är också beroen­de av hur frågan om lillträde lill ulländska börser löses i del förvänlade EG-direktivet om investeringsGänster (se avsnitt 3.5).

Mot bakgrund av det anförda bör i rådande situation endast värdepap­

persinstitut som har tillstånd enligt värdepappersrörelselagen att bedriva

kommissionsverksamhel få antas lill börsmedlem. Den i paragrafen före­

skrivna lämplighetsprövningen gäller oförändrad.

180

12 §

Prop. 1990/91:142

Enligt den föreslagna nya lydelsen av 11 § skall endast värdepappersinslul som har tillstånd enligt 1 kap. 3 § 1 lagen om värdepappersrörelse kunna antas till medlem vid fondbörsen. Delta har utvecklats i motiveringen till den paragrafen. Ändringen i den förevarande paragrafen är gjord i sym-melri med 11 §.

9.7 Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100)

8kap.5§

Ändringen i första styckel är en följd av all lagen om värdepappersrörelse träder i stället för fondkommissionslagen (1979:748). Fondkommissio-närsväsendet ersätts av värdepappersinstitut. Värdepappersinstitut defini­eras som företag som fåll tillstånd att driva värdepappersrörelse (1 kap. 2 § 5). Sådant tillstånd får bl. a. ges för handel med finansiella instrument för annans räkning i eget namn (kommissionshandel).

Ändringen i andra stycket föranleds av att lagen (1985:571) om värde­pappersmarknaden upphör att gälla.

9.8 Förslaget till lag om ändring i hemförsäljningslagen

(1981:1361)

i§

Ändringen är en följd av att lagen (1985:571) om värdepappersmarknaden upphör atl gälla. En definilionen av fondpapper införs i stället i lagen om handel med finansiella instrument. Där definieras också del vidare begrep­pet finansiella instrument som innebär fondpapper och annan rättighet eller förpliktelse avsedd för handel på värdepappersmarknaden. När fond­papper undantogs från hemförsäljningslagens tillämpningsområde anförde föredraganden att lagens skyddssyfte knappast har någon tyngd vid försälj­ning av sådan lös egendom som omsätts på värdepappersmarknaden (prop. 1986/87:88 s. 5). Denna bedömning har alhjämt bärighet. Därför utvidgas bestämmelsen liU att avse alla typer av finansiella inslrument.

9.9 Förslaget till lag om ändring i lagen (1982:617) om

utländska förvärv av svenska företag m. m.

14b§

Paragrafen infördes år 1990 i samband med att förbuden mot utländskt

ägande i bl.a. bankaktiebolag och fondkommissionsbolag logs bort (prop.

1989/90:116, NU38, rskr. 351). Enligt den nuvarande lydelsen ger bestäm­

melsen sådana banker och fondkommissionsbolag som är kontrollsubjekt

räll alt trots detta förvärva aktier m. m. under förutsättning alt förvärvet

är tillåtet enligt bankrörelselagen resp. fondkommissionslagen. De förvärv

som omfattas är förvärv för att underlätta fondkommissionsrörelsen och

181

för att medverka vid en aktieemission samt förvärv för atl skydda egen     Prop. 1990/91:142 fordran. Däremot omfattas inte s.k organisationsförvärv (2 kap. 5 och 6 §§ bankrörelselagen resp. 15 § andra styckel fondkommissionslagen).

Enligt ändringsförslaget har i punkten 1, som enbart avser bankers förvärv, hänvisningen tifl 2 kap. 7 § bankrörelselagen tagits bort, eftersom den paragrafen upphävs och ersätts av bestämmelser i den föreslagna lagen om värdepappersrörelse. För detta redogörs närmare i specialmotivering­en till ändringarna i bankrörelselagen.

Ändringarna i punkten 2 är föranledda av atl fondkommissionslagen upphävs och ersätts av den föreslagna värdepappersrörelselagen. Tifl skill­nad mol vad som för närvarande är fallel gäller punklen 2 även för banker. Till värdepappersinsluten hör nämligen sådana banker som erhållit till­stånd atl driva värdepappersrörelse.

9.10 Förslaget till lag om ändring i lagen (1983:1053) om skatt på omsättning av vissa värdepapper

Andringarna är en konsekvens av alt fondkommissionslagen (1979:749) upphävs och ersätts med lagen om värdepappersrörelse. Värdepappersrö­relse är enligt den lagen verksamhet som består i att yrkesmässigt tillhan­dahålla Gänster på värdepappersmarknaden, t.ex. kommissionshandel, förmedling och förvaltning. Företag som erbjuder sådana Gänster kallas värdepappersinstitut.

Värdepappersinstitut är enligt 4 § befriade från skatt för handel med värdepapper för egen räkning. Uttrycket handel för egen räkning tog tidigare sikle på fondkommissionärernas handel som sker mol eget han­delslager (se prop. 1989/90:83 s. 8). Regler om handelslager finns inte längre. Värdepappersinstitut får enligt 4 kap. 1 § lagen om värdepappers-röretse förvärva finansiella instrumenl för egen räkning som ell led i sin likviditetsförvaltning.. Värdepappersinstitut som handlar för egen räkning får enlig 4 kap. 2 § förvärva finansiella instrument med vissa begränsning­ar. Vidare får enligt 4 kap; 3 § värdepappersinstitut som bedriver emis­sionsrörelse förvärva de finansiella instrument som institutet medverkar till att avsälla på marknaden. För förvärv som elt instilul med slöd av dessa bestämmelser gör för egen räkning skall skatt inte las ut. Delta innebär i princip ingen förändring i förhållande lill vad som gäller i dag.

Värdepappersinslilut som sluter avtal om omsättning av värdepapper

eller medverkar till sådant avtal är skattskyldiga. Skattskyldighet inlräder

när avslut sker eller, om vederlagels storlek då inte är känd, vartefter

storleken blir känd. Institut som är förmedlare och som medverkar till

avslut mellan köpare och säljare, ulan att själv vara part, är skatlskyldigl

för såväl sälj- som köpledel. En förvaltare som på en kunds uppdrag t. ex.

köper ett värdepapper är inte skattskyldig om köpet sker hos ett annat

värdepappersinstitut, t.ex. kommissionär eller förmedlare. I den situatio­

nen sluts avtalet om omsättning av kommissionären eller förmedlaren,

vilken då är skaltskyldig. Däremol är förvaltaren skaltskyldig om han

182

medverkar till etl avtal med någon som inte är etl värdepappersinstitut.     Prop. 1990/91:142 Förvaltaren är därvid skattskyldig för båda leden i transaktionen.

9.11  Förslaget till lag om ändring i bankrörelselagen (1987:617)

2 kap. 1 §

Ändringen i paragrafen är en konsekvens av atl fondkommissionslagen upphävs och ersätts av den föreslagna lagen om värdepappersrörelse.

2 kap. 7 §

Paragrafen föreslås bli upphävd eftersom den ersätts av bestämmelser i lagen om värdepappersrörelse.

Enligt första stycket får sparbank och central föreningsbank till skill­nad mol bankaktiebolag medverka vid emissioner av aktier, förlagsbe­vis och förlagsandelsbevis på den allmänna marknaden först efter tillstånd av bankinspektionen. Medverkan vid emissioner av fondpapper och vid erbjudanden om köp eller försäljning av finansiella inslrument som är rik­tade till en öppen krets fordrar enligt den föreslagna lagen om värdepap­persrörelse (1 kap. 3 § 5) särskilt tillstånd. Sådanl tillstånd krävs också för finansiella instrumenl som är räntebärande. Tillståndsplikien gäller samt­liga bankinslilul. Nämnda verksamheter skall därför inle kunna bedrivas med slöd av en bankoklroj.

I del andra stycket regleras banks rält atl behålla aktie som förvärvals i samband med en emission i vilken banken medverkat Beslämmelsen ersätts av 4 kap. 3 § lagen om värdepappersrörelse.

Tredje stycket innehåller regler om handelslager för bank med fondkom­missionstillstånd. Molsvarande bestämmelser för fondkommissionsbolag återfinns i 16§ fondkommissionslagen. Som framgår av förslaget till lag om värdepappersrörelse (4 kap. 4 §) ersätts de nuvarande handelslagerbe-gränsningarna med en bestämmelse som tillåter värdepappersinstitut som fåll tillstånd atl bedriva handel för egen räkning eller alt medverka vid emissioner m.m. att förvärva och inneha finansiella instrument inom de risknivåer som bestäms av regeringen eller, efter regeringens bemyndigan­de, bankinspektionen. Bestämmelserna har behandlats i allmänmotive­ringen (avsnitl 6.4) och i kommentaren till 4 kap. 4 § lagen om värdepap­persrörelse.

9.12 Förslaget till lag om ändring i bankaktiebolagslagen (1987:618)

6 kap. 9 §

Ändringen i paragrafen innebär all andra stycket upphävs. Della är en

följd av att beslämmelserna om banks värdepappersrörelse samlas i lagen

om värdepappersrörelse. Där finns bestämmelserna om förvärv av egna

aktier och aktier i moderbolag i 4 kap. 5 §. För bankaktiebolag med

183

tillstånd att driva värdepappersrörelse enligt 1 kap. 3 § 3 eller 5 lagen om Prop. 1990/91:142 värdepappersrörelse innebär den nyss nämnda bestämmelsen i samma lag ett undantag från del principiella förbudet mol förvärv av sådana aktier som finns i första stycket av den förevarande paragrafen i bankakliebolags­lagen. Delta innebär en utvidgning av undanlaget eftersom bankerna nu tillåts förvärva även aktier i moderbolag.

7 kap. 9 §

Paragrafen innehåller ett förbud för vissa i bank anställda all vara styrelse­ledamot i sådana förelag vars huvudsakliga verksamhet består i atl förval­ta eller driva handel med aktier eller som driver emissionsrörelse.

Kredilmarknadskommitlén föreslog i sill slutbetänkande (SOU 1988:29 s. 283 f) atl förbudet skulle tas bort i fråga om förelag som ingår i samma koncern som banken. Även jag anser att förbudet bör begränsas. Det bör ske på sätt som kommittén föreslagit, nämligen genom att ett andra stycke införs som möjliggör för den i första stycket avsedda personkretsen att vara styrelseledamot i t.ex. ett värdepappersbolag som är dotter- eller systerföretag till banken. Övriga ändringar i bankaktiebolagslagen beror på antingen att hänvisning vad gäller aktiemarknadsbolag inte längre kan göras till lagen om värdepapersmarknaden, eftersom dén upphävs, eller att fondkommissionärsbegreppet avförs ur lagstiftningen.

9.13  Förslaget till lag om ändring i sparbankslagen

(1987:619)

3 kap. 8 §

Etl andra stycke har tillförts paragrafen. Ändringen är av samma slag som i 7 kap. 9 § bankaktiebolagslagen och har kommenterats i anslutning till den bestämmelsen.

9.14  Förslaget till lag om ändring i föreningsbankslagen

(1987:620)

6        kap. 8 §

Ell andra stycke har lillförts paragrafen. Ändringen är av samma slag som i

7        kap. 9 § bankakatiebolagslagen och har kommenterats i anslulning till

den bestämmelsen.

9.15  Förslaget till ändring i lagen (1987:813) om

homosexuella sambor

punkt 13

Ändringen innebär atl 10 § insiderlagen (1990:1342) skall tillämpas även på

homosexuella sambor om någon av dem är en person med insynsställning i

aktiemarknadsbolag som fullgör anmälningsskyldighet för aktier enligt in­

siderlagen.

184

9.16                                                              Förslaget till lag om ändring i lagen (1988:1385) om

Prop. 1990/91:142

Sveriges riksbank

3

§

Ändringen är densamma som i lagen om kreditpoliliska medel och har kommenterals i anslulning lill förslagel till ändring i den lagen.

9.17  Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:325) om

självdeklaration och kontrolluppgifter

3 kap. 33 §

Ändringen är en följd av att bestämmelserna om avräkningsnota förs över från lagen om värdepappersmarknaden, som upphävs,, lill den föreslagna lagen om värdepappersrörelse. Som framgår av lagförslaget (3 kap. 9 §) har överlämnats åt regeringen eller, efler regeringens bemyndigande, bankin­spektionen att meddela närmare föreskrifter om avräkningsnota. Vilka uppgifter som skall finnas med i denna kommer därför atl framgå av föreskrifterna. Vid utformningen av dessa bör skattemyndighetens behov av uppgifter beakias.

Övriga ändringar i lagen om självdeklaration och kontrolluppgifter be­tingas av alt fondkommissionärsbegreppet avförs ur lagstiftningen.

9.18  Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:750) om

betalningar till och från utlandet m. m.

i§

Ändringen innebär all definitionen av fondpapper anpassas till den defini­tion av fondpapper som införs i lagen om handel med finansiella inslru­ment. Den nya definilionen av fondpapper har behandlats i allmänmotive­ringen (avsnitl 5.2) och i kommentaren lill 1 § lagen om handel med finansiella inslrument.

4,8 och 9 §§

Ändringarna föranleds av att lagen om värdepappersrörelse träder i stället för fondkommissionslagen (1979:748). Definitionen av fondkommis­sionär ersätts av en definition av värdepappersinstitut. Värdepappersinsti­tut definieras som företag som fått tillstånd att driva värdepappersrörelse (1 kap. 2§ 5). Sådant tillstånd får bl.a. ges för handel med finansiella instrument för annans räkning i egel namn (kommissionshandel).

9.19 Förslaget till lag om ändring i insiderlagen (1990:1342)

1§

Den grundläggande principen om att handel med och förvaltning av finan­

siella inslrument skall bedrivas så all allmänhetens förtroende för värde-

185

pappersmarknaden upprätthålls överförs till lagen om handel med finansi-     Prop. 1990/91:142 ella inslrument, såvitt gäller handel. I lagen om värdepappersrörelse regle­ras förvaltning av finansiella instrumenl.

2

§

I första styckel görs ändringar till följd av att fondkommissionslagen ersatts med lagen om värdepappersrörelse. 1 punkl 2 anpassas definitionen av fondpapper lill den definilion som införs i lagen om handel med finansiella instrumenl. Ändringen medför att s. k. depåbevis, dvs. hand­ling som representerar aktieägares rätl gentemol den som för hans räkning förvarar aktiebrev i ett utländskt bolag, omfatlas av lagen. Den nya defini­lionen av fondpapper har behandlats i allmänmotiveringen (avsnitt 5.2) och i kommentaren tiU 1 § lagen om handel med finansiella instrument.

7

§

I punkt 1 har undantaget från handelsförbudel i 4 § ändrats till atl avse befattningshavare hos värdepappersinstitut. Värdepappersinstitut definie­ras i 1 kap. 2 § 5 lagen om värdepappersrörelse såsom företag som har tillstånd atl driva värdepappersrörelse. Skyldighet att fullgöra köp- och säljorder i rörelsen lorde bara kunna komma all åligga dem som har tillstånd att verka som kommissionär eUer atl handla med finansiella instrument för egen räkning, de sistnämnda endast i den mån deras skyl­dighet följer av etl åtagande som märket maker.

t3

§

Ändringen är en följ d av att lagen (198 5:5 71) om värdepappersmarknaden upphävs.

18 §

Ändringen i punkl 6 är en följd av all fondkommissionslagen upphävs. Den innebär att uppgifter kan inhämtas från kommissionär, den som förmedlat koniakt mellan köpare och säljare på värdepappersmarknaden (l.ex. broker på penningmarknaden), den som handlar yrkesmässigt med finansiella instrument för egen räkning (t. ex. märket maker), förvaltare av finansiella instrumenl, och den som medverkar vid emissioner. Della innebär en utvidgning i förhåUande till gällande rätt.

9.20 Förslaget till lag om upphävande av kungörelsen den 19 maj 1939 (nr 208) med vissa bestämmelser angående försäljning avsvenska statens premieobligationer

Förslaget behandlas i avsnitt 6.13 allmänmotiveringen.

186

9.21 Övriga lagförslag

Prop. 1990/91:142

Övriga föreslagna lagändringar är konsekvenser av all fondkommissio­närsbegreppet avförs ur lagsliflningen och att hänvisning till definitionen av aktiemarknadsbolag inte längre kan ske till lagen om värdepappers­marknaden.

10 Hemställan

Med hänvisning till vad jag har anfört hemställer jag all regeringen föreslår riksdagen att anta förslagen lill

1.

lag om handel med finansiella instrumenl,

2.

lag om värdepappersrörelse,

3.

lagom ändring i kommunalskallelagen (1928:370),

4.

lagom ändring i lagen (1949:722) om panllånerörelse,

5.

lagom ändring i lagen (1968:555) om rätt för utlänning och utländskt förelag all idka näring här i riket,

6.

lag om ändring i lagen (1974:922) om kreditpoliliska medel,

7.

lagom ändring i aktiebolagslagen (1975:1385),

8.

lag om ändring i lagen (1979:749) om Stockholms fondbörs,

9.

lag om ändring i sekretesslagen (1980:100),

10.

lagom ändring i hemförsäljningslagen (1981:1361),

11.

lag om ändring i lagen (1982:617) om ulländska förvärv av svenska förelag m.m.,

12.

lagom ändring i försäkringsrörelselagen (1982:713),

13.

lagom ändring i lagen (1983:890) om allemanssparande,

14.

lag om ändring i lagen (1983:1053) om skatt på omsättning av vissa värdepapper,

15.

lag om ändring i lagen (1983:1092) med reglemente för allmänna pensionsfonden,

16.

lag om ändring i lagen (1985:277) om vissa bulvanförhållanden,

17.

lag om ändring i lagen (1987:464) om vissa riktade emissioner i aktiemarknadsbolag, m. m.,

18.

lagom ändring i bankrörelselagen (1987:617),

19.

lag om ändring i bankaktiebolagslagen (1987:618),

20.

lagom ändring i sparbankslagen (1987:619),

21.   lag om ändring i föreningsbankslagen (1987:620),

22.

lag om ändring i konkurslagen (1987:672),

23.

lag om ändring i lagen (1987:813) om homosexuella sambor,

24.

lag om ändring i lagen (1988:1385) om Sveriges riksbank,

25.

lag om ändring i lagen (1990:325) om självdeklaration och kontroll­uppgifter,

26.

lag om ändring i lagen (1990:655) om återföring av obeskattade reserver,

27.   lag Om ändring i lagen (1990:750) om betalningar till och från

utlandet m. m.,

28.                                                                                            lag om ändring i insideriagen (1990:1342),

187

29. lag om upphävande av kungörelsen den 19 maj 1939 (nr 208) med     Prop. 1990/91:142 vissa bestämmelser angående försäljning av svenska slatens premieobliga­tioner.

11 Beslut

Regeringen ansluter sig lill föredragandens överväganden och beslutar all genom proposition föreslå riksdagen atl anla de förslag som föredraganden lagt fram.

188

Sammanfattning av betänkandet

Prop. 1990/91:142

Värdepappersmarknaden i framtiden (kap. 8 och        Bilaga i

10)

Handeln med optioner och terminer, blankning m. m.

/ kap. 8 redogörs för vårt förslag till lagreglering av handeln med optioner och terminer saml blankning av fondpapper.

I nuvarande lagstiftning saknas bestämmelser som är direkt tillämpliga på optioner, terminer och liknande s. k. finansiella inslrument (med den terminologi vi har valt). Vi anser till atl börja med atl den grundläggande bestämmelse som finns i den nuvarande 2 § värdepappersmarknadslagen bör utvidgas även tiU finansiella inslrument, dvs. all handel och förvalt­ning skall bedrivas så att allmänhetens förtroende upprätthålls och enskil­das kapitalinsatser inte otillbörligen äventyras. Bestämmelsen bör vidare överföras till en av oss utformad ny lag, benämnd lag om handel med fondpapper och andra finansieUa instrumenl.

Även i övrigl bör konsumentskyddet i handeln stärkas. Handel med standardiserade optioner eller terminer skall enligt vårl lagförslag alltid vara föremål för clearing hos en clearingorganisalion. Den som ulfärdar en option eller köper eller säljer en termin skall ställa betryggande säkerhet för sitt åtagande.

För ej standardiserade optioner och terminer anser vi det inte vara möjligt alt kräva atl handeln skall clearas hos en clearingorganisalion.

Standardiserade optioner eller terminer avseende aktie får bli föremål för handel endast om aktien är inregistrerad vid svensk eller utländsk börs. Utgörs det underliggande fondpapperet av räntebäran­de instrument, måste omfattningen av handeln i och storleken på lånet vara tillfredsställande. Handel med indexoptioner eller -terminer får före­komma bara om indexet beräknas på grundval av sådana fondpapper som har angivits ovan.

Hittills har i Sverige företaget OM efter inrådan av bankinspektionen ställt krav på att den som ulfärdar en köpoption eller förvärvar en säljop­tion avseende aktier eller säljer aktier på termin i princip måste inneha de underliggande aktierna vid avtalets ingående, s.k. leveranskapacitet. Vi anser inte tillräckliga skäl föreligga alt i lag ge föreskrifter om leveranska­pacitet.

I den nuvarande fondkommissionslagen uppställs ell förbud mol med­verkan från fondkommissionärs sida i blankningsaffarer för egen eller annans räkning. Med blankning avses försäljning av fondpapper som någon mottagit som lån med skyldighel att förvärva och återställa etl sådanl fondpapper vid en framlida lidpunkt. Vi föreslår atl blankningsför­budet upphävs av de skäl som har sammanfallals ovan under kap. 5 och som närmare utvecklas i betänkandets kap. 8 och 10. Blankning bör dock inte få ske i alltför "tunna" fondpapper. Det är också viktigt atl den som lånar ut fondpapperet får tillräckliga garantier för all fondpapperet åter­lämnas.

Efterlevnaden av lagen skall övervakas av bankinspektionen. Liksom på

. oq

andra områden anser vi att inspektionens lillsyn i första hand bör inriktas     Prop. 1990/91:142 på efterhandskontroll. Det krävs således enligt vårt förslag inle elt för-     Bilaga 1 handsgodkännande för en introduktion av ett nytt finansiellt instrumenl på marknaden. Skulle det visa sig att handeln med ett nyll instrumenl står i strid med den grundläggande normen bör inspektionen ingripa för att stoppa denna handel.

Beslul av bankinspeklionen enligt denna lag bör kunna överklagas tifl kammarrätten. Övriga bestämmelser i vårt förslag till ny lag om handel med fondpapper och andra finansiella instrumenl framgår av redogörelsen i kapitlet saml lagförslag och specialmotivering.

Fondkommissionärerna

I kap. 10 behandlas förhållandena bland fondkommissionärer och andra mellanhänder på värdepappersmarknaden.

Vi har konstaterat att en rad nya typer av finansieUa Gänster numera erbjuds på marknaderna. Inlerbankbrokers agerar som ombud för banker och fondkommissionsbolag och utför affärer för annans räkning men ej i eget namn. En likartad funktion fullgörs av förelag som gentemot allmän­helen agerar som ombud för vissa fondkommissionärer. Ett företag bedri­ver sedan några år tillbaka förmedling av aktielån. Märket maker-verk-samhet förekommer inom handeln med aktier, optioner och terminer resp. penning- och obligationsmarknadsinslrument. Vidare förekommer yrkes­mässigt specialiserad emissionsmedverkan, rådgivning, förvallning och förvaring avseende fondpapper och andra finansiella instrument.

Dessa verksamheter omfallas inle av gällande lagsliflning. Inom EG har utarbetats etl direklivförslag enligt vilkel ell enhetligt auktorisalionsförfa-rande bör införas för dem som på värdepappersmarknaden yrkesmässigt utför finansiella tjänster av vissa slag. Enligt vår uppfaltning bör alla aktörer som bedriver sådan yrkesmässig verksamhel som kan påverka allmänhetens intressen inom handeln med fondpapper och andra finansi­ella instrument få utöva denna försl efler särskilt tillstånd och slå under statlig tillsyn. I vårt förslag lill ny fondkommissionslag finns detaljerade bestämmelser om detta.

Fr.o.m. år 1983 finns ell förbud mol utländskt ägande i svenska fond­kommissionsbolag. Vi ansluter oss lill kredilmarknadskommilléns förslag all delta förbud upphävs, eftersom vi anser alt det inle finns anledning att se principielll annorlunda på utländska än på svenska förelags elableringar på den svenska marknaden. Utlänningars förvärv av svenska fondkom­missionsbolag bör alltså falla under den allmänna förvärvskontroll som sladgas i företagsförvärvslagen och tillstånd lämnas om förvärvet inle strider mot någol väsentligt allmänt inlresse och om förelagel fyller upp­ställda lämplighetskrav.

1 den s.k. sambandsparagrafen (25 §) i fondkommissionslagen före­

skrivs att vissa bestämmelserom fondkommissionsbolags verksamhet ock­

så skall gälla för vissa bolag som har ett nära samband med fondkommis­

sionsbolagel. Vi föreslår all sambandsparagrafen upphävs och atl bankin­

speklionen i slällel får räll att begära upplysningar från sambandsbolaget

190

om sådan verksamhet som anknyter till fondkommissionsbolagels rörelse.     Prop. 1990/91:142 Reglerna om självinlräde i kommissionslagen bör vidare äga lillämpning i     Bilaga 1 de fall då kundens motpart är en person eller ett förelag som är närstående del förmedlande bolagel.

Ett led i vår sirävan alt bevara och om möjligl förstärka den svenska värdepappersmarknadens inlernalionella konkurrenskraft är all skapa vidgade möjligheter för s. k. märket maker-händel. Delta bör kunna ske genom vissa förändringar i lagstiftningen. Vi föreslår en kraftig höjning av del absoluta taket för handelslagrets storiek, förenat med en rad begräns­ningar för att förhindra missbruk. Som har framgått av sammanfattningen av kap. 8 föreslår vi också alt det nuvarande förbudel mot blankning upphävs.

Vi framför i detta sammanhang ytterligare några förslag som bland annal syftar till att föra in en så stor del av aktiehandeln som möjligl på fondbörsen. Del bör således bli möjligl alt ansluta även en ny typ av marknadsaktör till fondbörsen, nämligen s. k. marknadsgaranler. Ulländs­ka deltagare bör också kunna las in som börsmedlemmar, oavsett om de har egen etablering här i landet eller ej.

Övriga bestämmelser i vårt förslag till ny fondkommissionslag framgår av redogörelsen i kapitlet saml lagförslag och specialmolivering.

191

Värdepappersmarknadskommitténs lagförslag i

Pp. 1990/91:142

betänkandet SOU 1989:72

' 

1 Förslag till

Lag (1990:000) om handel med fondpapper och andra finansiella instrument

Härigenom föreskrivs som följer.

Inledande bestämmelser

1 §   Denna lag innehåller bestämmelser om handel med och förvallning av fondpapper och andra finansiella inslrument.

Definitioner

2 §   I denna lag förstås med:

1.    börsverksamhet, börs, clearingverksamhet, clearingorganisalion,

fondpapper, finansiellt instrument, option och termin: vad som anges i 2 §

lagen (1990:000) om börs- och clearingverksamhet,

2.

standardiserad option: en option för vilken börsen, clearingorganisa­tionen eller eljest någon annan än parterna bestäml vad som är föremål för handel,

3.

standardiserad termin: en termin för vilken börsen, clearingorganisa­tionen eller eljest någon annan än parterna bestämt vad som är föremål för handel,

4.

fondkommissionsbolag och bankinstitui: vad som anges i 2 § fond­kommissionslagen (1990:000),

5.

blankning: försäljning av elt fondpapper som mottagits som lån med skyldighel all förvärva och återlämna elt sådanl fondpapper som sålts vid en framlida tidpunkl.

AUmän bestämmelse

3 § Handel med och förvaltning av fondpapper och andra finansiella instrumenl skall bedrivas så all allmänhetens förtroende för värdepappers­marknaden upprätthålls och enskildas kapitalinsatser inte otillbörligen äventyras.

Särskilda bestämmelser för handel med optioner och terminer

4

§   Handel med standardiserade optioner eller terminer skall vara föremål för clearingverksamhet hos en clearingorganisalion.

5

§ Den som ulfärdar en standardiserad option eller köper eller säljer en standardiserad termin skall senast klockan 12 dagen efter det atl avslut skett slälla betryggande säkerhet för sitt åtagande och under avtalels löptid vidmakthålla sådan säkerhel, om inle annat följer av

7§.

Säkerheten skall anses belryggande, om det på goda grunder kan antas

alt de standardiserade optioner eller terminer som säkerheten avser atl

192

läcka kan avvecklas utan atl ytterligare kapital behöver tillskjutas ulöver     Prop. 1990/91:142

ställd säkerhet.

Bilaga 2

Bankinspeklionen får, om särskilda skäl föreligger, meddela föreskrifter om all ytterligare säkerhel skall slällas utöver vad som tidigare krävts. Sådana föreskrifter skall iakttas omedelbart och gälla intill dess inspeklionen upphävt dem.

6 § Uppfyller en kund som skall slälla säkerhel inte kraven enligt 5 § skall

clearingorganisationen eller det bankinslilul eller det fondkommissionsbo­

lag som förmedial affären så snart ske kan låta avveckla eller på annal sätt

neutralisera eller minska risken i kundens options- eller terminsaffärer, om

särskilda skäl inle talar däremot.

Om synnerliga skäl föreligger får en clearingorganisalion även i annal fall än som sägs i första slyckel låla avveckla eller på annal säll neutralisera eller minska risken i en kunds options- eller terminsaffärer.

7 § Styrelsen för en clearingorganisalion får i särskill beslut medge ett

bankinstitut befrielse från det krav på säkerhel som anges i 5 §, om sådan

säkerhet kan anses obehövlig. Sådanl medgivande skall tidsbegränsas och

förenas med villkor.

Bankinspeklionen skall omedelbart underrällas om beslul enligt första slyckel.

Regeringen eller efter regeringens bemyndigande bankinspektionen får meddela föreskrifter om villkor för befrielse från krav på säkerhet enligt första styckel.

8

§ Blir avslut om optioner eller terminer som inle är standardiserade föremål för clearingverksamhet hos en clearingorganisalion gäller beslämmelserna i 5 7 §§.

9

§ För avslut om optioner eller terminer som inte är standardiserade gäller i annal fall än som sägs i 8 § beslämmelserna i 5 § första och andra styckena endast om avtal ej träffals all säkerhet inle skall slällas.

10      § Har i fall som avses i 9 § avtal ej iräffals om att säkerhet inte skall

ställas, får innehavaren av en option eller köparen eller säljaren av en

termin säga upp avtalet lill omedelbart upphörande, om motparten inte

fullgör sin skyldighel enligt 5 §.

Den som sagl upp avtalet enligt första stycket äger rätt all, oavsett avtalels innehåll, påfordra all kontantavräkning sker mellan honom och motparten som om slutdagen för avtalet inträffade den dag då uppsägning skedde.

Uppsägning skall anses ha skett klockan 12 dagen efter det att underrättelse om uppsägning avsänts i brev eller på annat ändamålsenligt sätt under motpartens vanliga adress.

Underliggande Ullgång och index

11 § 1 syfle all molverka möjlighelerna all skapa en värdestegring på

standardiserade optioner eller terminer genom atl på etl otillbörligt sätt

påverka värdet på fondpapper eller annal finansiellt instrument eller index

eller annat liknande värde, som optionerna eller terminerna baseras på,

193

13   Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 142

saml för att främja en tillföriitlig kurssällning på optioner och terminer,     Prop. 1990/91: 142

skall följande iakttas:

Bilaga 2

1.

Standardiserade optioner eller terminer avseende aktie eller annan delägarrätt i en juridisk person eller andel i aktiefond eller baserade på index eller annal liknande värde avseende sådana fondpapper får bli föremål för handel endasl om fondpapperel är inregistrerat vid svensk börs eller utländsk officiell börs och fondpapperels omsättning och ägar­spridning är tillfredsställande.

2.

Standardiserade optioner eller terminer avseende obligation eller annan fordringsräll avsedd för allmän omsättning eller baserade på index eller annat liknande värde avseende sådana fondpapper får bli föremål för handel endast om omfattningen av handeln i och slorieken på lånet är tillfredsställande.

Standardiserade optioner eller terminer med annan underliggande lill­gång eller baserade på index eller annat liknande värde av annal slag än som sägs i första slyckel får bli föremål för handel endasl om de syften som anges i första slyckel ändå kan lillgodoses.

Metoden för uträknande av sådanl index eller annal liknande värde som avses i första eller andra stycket skall vara utförligt redovisad.

12 § Optioner eller terminer som inte är standardiserade får bli föremål för börs- eller clearingverksamhet endasl om de uppfyller de förutsättning­ar som anges i 11 §.

Blankning

13      § En näringsidkare får i sin näringsverksamhel iräffa avtal om lån av

fondpapper av vissl slag för blankning eller medverka vid sådant avtal

endast om bankinspektionen godkänt fondpapperet för blankning.

Om en näringsidkare i sin näringsverksamhel är part i avtal om lån av fondpapper för blankning skall avtalet slutas skriftligen i särskild för ändamålel upprättad handling. Delta skall gälla också när en näringsidka­re medverkar vid lån av fondpapper för annans räkning. Formulär för sådanl avtal faslslälls av bankinspeklionen.

14      § En näringsidkare får i sin näringsverksamhel för egen räkning sälja

fondpapper avisla som näringsidkaren inle innehar eller medverka vid

sådan försäljning för annans räkning endast om han eller hans uppdragsgi­

vare förvärvar sådana fondpapper som sålts senast dagen efler försäljning­

en.

TiUsyn

15

§ Bankinspeklionen övervakar efterlevnaden av bestämmelserna i denna lag.

16

§ Bankinspeklionen får vid vite förelägga den som deltar i handeln med ett finansiellt instrument all upphöra därmed, om handeln strider mot 3 §. Inspektionen får även vid vite förelägga den som deltar i handeln med en option eller termin som inle uppfyller de krav som ställts upp i 11 eller 12 § all upphöra därmed.

17

§   Bankinspeklionen får vid vite förelägga en näringsidkare som deltar

eller medverkar vid blankning av fondpapper ulan all iaktta beslämmel-

194

serna i 13 § första stycket all upphöra därmed. Inspeklionen får även vid     Prop. 1990/91:142 vite förelägga en näringsidkare som bryler mol bestämmelserna i 13§     Bilaga 2 andra slyckel eller 14 § alt upphöra därmed.

Kostnad för tillsyn

18 § För att täcka kostnaden för bankinspektionens övervakning enligt denna lag skall aktiebolag och bankinslilul som erhållit tillstånd atl driva rörelse enligt fondkommissionslagen (1990:000) saml Slockholms fond­börs och annan börs eller clearingorganisalion som erhållit tillstånd enligt lagen (1990:000) om börs- och clearingverksamhet årligen betala bidrag enligt de närmare föreskrifter som meddelas av regeringen.

Hur man överklagar

19

§ Bankinspektionens beslul enligt denna lag får överklagas hos kam­marrätten. Inspektionens beslul skall gälla omedelbart.

20

§ Föreskrifter om hur beslut av slyrelsen för en börs eller en clea­ringorganisalion klandras finns i 77 § lagen (1990:000) om börs- och clearingverksamhet.

Denna lag Iräder i krafl den I januari 1991

195

2 Förslag till

Prop. 1990/91:142

Fondkommissionslag (1990:000)

Bilaga 2

Härigenom föreskrivs som följer.

Inledande bestämmelser

1 § Denna lag reglerar de verksamheter som anges i 2 §. Den gäller dock inle om sådan verksamhel drivs av Sveriges riksbank. Ej heller gäller denna lag förvaltning av fondpapper som är reglerad i annan lag. För bankinslilul gäller lagen endasl om della är särskill angivet.

Definitioner

2 §   I denna lag förslås med:

1.

fondkommissionsrörelse: yrkesmässigt utövad verksamhel som avser handel med fondpapper och andra finansiella inslrument för annans räk­ning i eget namn,

2.

marknadsgarantrörelse: yrkesmässigt utövad verksamhel som avser handel med fondpapper och andra finansiella instrument för egen räkning grundad på elt i ell avtal faslslällt åtagande att upprätthålla en marknad i ell eller flera finansiella inslrument genom atl för dessa instrument ange köp- och säljpris och till dessa priser göra affärer,

3.

emissionsförmedlarrörelse: yrkesmässigt utövad verksamhet som av­ser atl lämna garanti eller på annal säll medverka vid emission av fond­papper på den allmänna marknaden eller vid försäljning av fondpapper under sådana former att emissionsprospekt skall upprättas enligt aktiebo­lagslagen (1975:1385), försäkringsrörelselagen (1982:713) eller enligt bankakliebolagslagen (1987:618),

4.

fondpappersförvaltarrörelse: yrkesmässigt utövad verksamhel som avser förvaring eller förvaltning av annans fondpapper och andra finansi­ella inslrument,

5.

placeringsrådgivarrörelse: yrkesmässigt utövad verksamhet som av­ser personlig rådgivning i fråga om investering i fondpapper och andra finansiella instrument,

6.

värdepappersförmedlarrörelse: yrkesmässigt utövad verksamhel som avser att förmedla kontakt mellan köpare och säljare av fondpapper och andra finansiella inslrument eller i annat fall medverka vid transaktioner avseende sådana instrument,

7.

fondkommissionär, marknadsgarant, emissionsförmedlare, fondpap-persförvaltare, placeringsrådgivare och värdepappersförmedlare: den som har tillstånd att driva sådan rörelse som framgår av beteckningen,

8.   fondkommissionsbolag, marknadsgarantbolag, emmissionsförmed-

larbolag, fondpappersförvaltarbolag, placeringsrådgivarbolag och värde-

pappersförmedlarbolag: aktiebolag som har lillslånd all driva sådan rörel­

se som framgår av beteckningen,

9.    bankinslilul: bankaktiebolag, sparbank eller central föreningsbank,

10.

fondpapper, finansiellt instrument, börs, option och termin: vad som anges i 2 § lagen (1990:000) om börs- och clearingverksamhet,

11.

blankning; vad som anges i 2 § 5 lagen (1990:000) om handel med

fondpapper och andra finansiella instrument.

196

AUmänna bestämmelser

Prop. 1990/91:142

3§   Rörelse som anges i 2§ 16 får drivas endast efter tillstånd av        ' ag   - bankinspeklionen. Tillstånd får meddelas svenskt aktiebolag och svenskt bankinslilul.

4

§ För aktiebolag som erhållit tillstånd enligt 3 § gäller vad som är föreskrivel om aktiebolag i allmänhet, om annat ej följer av denna lag.

5

§ Om annat inte följer av denna lag, gäller för fondkommissionsrörelse beslämmelserna om handelskommission i lagen (1914:45) om kommis­sion, handelsageniur och handelsresande.

6§ Vad som föreskrivs om självinträde i 40 45 §§ lagen (1914:45) om kommission, handelsagentur och handelsresande gäller även när ett aktie­bolag som erhållit lillslånd enligi 3 § utför uppdrag avseende köp, försälj­ning eller byte av fondpapper och andra finansiella instrument genom avtal med förelag som har sådanl samband med bolagel som avses i 40 §. Vad som sägs i första stycket skall också lillämpas då avtalet ingås med någon som är ägare till aktiebolagel eller lill etl företag som har sådant samband med bolaget som avses i 40 §.

7 § Ell aktiebolag som erhållit tillstånd all driva fondkommissionsrörel­se skall i sin firma använda beteckningen fondkommission. Beteckningen fondkommissionär, marknadsgaranl, emissionsförmedlare, fondpappers-förvaltare, placeringsrådgivare eller värdepappersförmedlare eller avled­ning därav eller utländsk form av sådant ord får i firma eller i övrigt vid beleckning av verksamhel inle användas av annan än den som erhållit lillslånd atl driva sådan verksamhet som framgår av beteckningen.

Tillstånd

8 § Tillstånd för etl aktiebolag att driva rörelse enligt 2 § 1 6 får medde­

las endast om:

1.     bolagsordningen ej strider mot denna lag eller annan författning,

2.

bolaget ej är olämpligt all driva sådan rörelse,

3.

rörelsen kan antas ej bli lill skada för del allmänna,

4.

bolaget uppfyller de villkor som i övrigt anges i denna lag. Ansökan om tillstånd får göras innan bolaget har registrerats. Har sådan

ansökan gjorts inom sex månader från sliflelseurkundens undertecknande, räknas den i 2 kap. 9 § förslå stycket aktiebolagslagen (1975:1385) före­skrivna liden från tillståndsbeslulet.

9 § Bankinspektionen godkänner bolagsordningen för ett aktiebolag som

ansökt om lillslånd enligt 3 § i samband med att lillslånd meddelas för

bolagel. Till ansökan om tillstånd skall fogas en plan för den tilltänkta

verksamheten.

Plan som anges i första slyckel skall innehålla:

1.     en beskrivning av den tilltänkta verksamheten,

2.

en redogörelse för bolagels organisation,

3.

uppgift om bolagets verksamhelsområde,

4.

en prognos över det förväntade ekonomiska ulfallel under del inle­dande skedet,

5.

de uppgifter i övrigt som bankinspektionen bestämmer,

6.

i det fall bolagel avser att för egen räkning driva handel med fondpap-

197

per och andra finansiella instrumenl en analys av del förvänlade kapital-     Prop. 1990/91: 142

behovel fördelat på olika riskklasser.

Bilaga 2

Beslul om ändring av bolagsordning för ett aktiebolag som erhållit tillstånd enligt 3 § skall prövas av bankinspeklionen och får inle regislreras innan del har godkänts av inspeklionen.

10      § Aktiekapitalet skall uppgå för fondkommissions-, marknadsgaranl-

och emissionsförmedlarbolag lill minsl lio miljoner kronor saml för fond-

pappersförvaltar-, placeringsrådgivar- och värdepappersförmedlarbolag

till minst femhundralusen kronor.

Innefattar den verksamhet som drivs av ell fondpappersförvallar-, pla­ceringsrådgivar- eller värdepappersförmedlarbolag även handel med fond­papper och andra finansiella instrument för egen räkning skall dock bola­gels aktiekapital uppgå lill minsl tio miljoner kronor.

11      § Slyrelsen för ell aktiebolag som erhållit lillslånd enligt 3§ skall

beslå av minsl fem ledamöler. Slyrelsen skall ulse en verkställande direk­

tör. Denna och en av ledamöterna skall genom Gänslgöring hos fondkom­

missionär eller på annal säll ha skaffat sig den erfarenhet som behövs för

verksamhelen.

Verksamheten

12

§   Ell aktiebolag som erhållit tillstånd enligt 3 § skall utöva sin verk­samhel med iakttagande av god sed på värdepappersmarknaden.

13

§   Ell fondkommissionsbolag får, för all underlälia fondkommissions­rörelsen, i samband med denna:

1.     lämna kredit mot säkerhet enligt 23 §,

2.

motta medel på konto under förulsällning all avtal enligt 22 § har Iräflats,

3.

köpa, sälja och byta fondpapper och andra finansiella instrument för egen räkning med den begränsning som följer av 14 och 15 §§.

Verksamhet som anges i första stycket punkl 3 får som etl led i rörelsen drivas även av ell aktiebolag som fått tillstånd enligt 3 § lill annan typ av rörelse än fondkommissionrörelse.

Om särskilda skäl föreligger får ett aktiebolag som fått tillstånd enligt 3 § efler tillstånd av bankinspektionen utöva även annan verksamhet än som följer av lillslåndel eller sägs i första och andra slyckena.

14      §   Etl aktiebolag som erhållit tillstånd enligt 3 § får för egen räkning

förvärva

1.

fast egendom, tomträtt eller bostadsrätt för all bereda bolagel lokaler för rörelsen eller tillgodose därmed sammanhängande behov,

2.

inventarier för rörelsen eller lill fastighet som bolagel äger eller till lokaler som bolaget i övrigt innehar,

3.

fondpapper och andra finansiella instrumenl med de begränsningar som följer av andra stycket och 15 §.

Aktie eller andel i ekonomisk förening får elt aktiebolag som erhållit tillstånd enligt 3 § inte förvärva ulan tillstånd av bankinspeklionen, om förvärvet ingår som elt led i organisationen av bolagets verksamhel.

Om synnerliga skäl föreligger, kan bankinspeklionen medge all elt aktie­

bolag som erhållit tillstånd enligt 3 § får förvärva annan egendom än som

avses i första stvckel.

198

15      § Ell aktiebolag som erhållit tillstånd enligt 3 § får, med iakttagande av     Prop. 1990/91: 142

vad som i övrigt följer av andra sjätte slyckena, för att underlätta rörel-     Bilaga 2

sen inneha aktier, emissionsbevis och andelar i aktiefonder och ekonomis­ka föreningar till ell anskaflningsvärde av högsl 150 miljoner kronor eller del högre värde som svarar mol femtio procent av aktiebolagets kapitalbas enligt 18 §, dock högst en miljard kronor. Om ell sådant bolag ingår i koncern, i vilken ingår ytterligare bolag eller bankinstitui som erhållit lillslånd enligt 3 §, gäller denna begränsning för koncernen i dess helhet. I sådanl fall skall moderbolaget till bankinspektionen anmäla vilka värde­gränser som beslämts för de olika förelagens innehav av nämnda fondpap­per.

Del åligger aktiebolagets styrelse att tillse all fondpapper som avses i första stycket omsätts ulan dröjsmål.

Fondkommissionsbolag får, för all underlätta fondkommissionsrörel­sen, förvärva egna aktier och aktier i moderbolag ulan hinder av besläm­melsen i 7 kap. 1 § första slyckel aktiebolagslagen (1975:1385). Della gäller dock endast om aklierna är av det slag som sägs i 23 § första stycket. Anskaffningsvärdet av det sammanlagda innehavet av egna aktier och aktier i annal bolag i den koncern som bolagel tillhör får inte vid något lillfälle överstiga tre miljoner kronor. Att innehavet ej heller får översliga viss andel av aklierna i någol av bolagen föreskrivs i femte slyckel.

Elt aktiebolag som erhållit lillslånd all driva emissionsförmedlarrörelse får förvärva de fondpapper som aktiebolagel i denna sin rörelse medverkar lill atl avsälla på marknaden. Avser förvärvet aktier, emissiönsbevis, andelar i aktiefonder eller andelar i ekonomiska föreningar skall dessa avyttras så snart del lämpligen kan ske och senast ell år efter förvärvet. Om särskilda skäl föreligger, kan bankinspeklionen medge alt nämnda fondpapper får innehas längre lid.

Etl aktiebolag som erhållit tillstånd enligt 3 § får i rörelsen inle äga eller genom lån förfoga över en större andel av aktierna i ell enskilt bolag än som svarar mol högst fem procent av röstetalet för samtliga aktier eller fem procent av aktiekapitalet.

Vid tillämpning av första och femte slyckena skall inte medräknas innehav av sådan aktie som avses i Qärde slyckel eller i 14 § andra stycket.

16

§ Aktier som förvärvats med slöd av bestämmelserna i 13§ första styckel 3 och andra stycket får inle företrädas vid bolagsstämman. Sådana aktier skall inte medräknas när det fordras samlycke av ägare till en viss del av aklierna i bolagel för att etl beslut skall bli giltigt eller en befogenhet skall få utövas.

17

§ För atl skydda fordran får ell aktiebolag som erhållit tillstånd enligt 3 § ulan hinder av vad som i övrigt föreskrivs i denna lag dels på offentlig auktion eller Stockholms fondbörs eller annan börs eller vid exekutiv försäljning köpa egendom som är utmätt eller ulgör säkerhel för fordring­en, dels som betalning överta egendom som ulgör säkerhel för fordringen eller annan egendom, om det finns anledning atl bolagel annars skulle lida avsevärd förlust.

Egendom som ett aktiebolag har förvärvat enligt första stycket skall avyttras så snart del lämpligen kan ske och senast när del kan äga rum utan föriust för bolagel. Har egendomen inte avyttrats inom tre år från förvär­vet, krävs bankinspektionens lillslånd för fortsalt innehav.

Förvärv enligt första stycket skall anmälas till bankinspeklionen enligt

de närmare föreskrifter som utfärdas av regeringen eller efter regeringens

bemyndigande av bankinspektionen.

199

18      §   EU aktiebolag som erhållit tillstånd enligt 3 § skaU tiU uppdragsgi-     Prop. 1990/91: 142

varnas skydd ha en kapitalbas som motsvarar lägst åtta procent av det     Bilaga 2

sammanlagda belopp lill vilkel placeringar skall las upp enligt 19 § andra

styckel (kapilalkrav). Kapitalbasen utgörs av primärt kapital och supple­mentärt kapital med den avräkning som föreskrivs i Qärde stycket.

Med primärt kapital avses dels eget kapital, dels femtio procent av ett belopp som svarar mol bolagels reserver för utlåning, garantiförbindelser och utländska valutor, mol bolagels reserver för obligalioner och aktier, varmed avses del belopp med vilkel dessa tillgångars marknadsvärde överstiger nettobokföringsvärdet, saml mol bolagels reserv i följd av av­skrivning på egendom som upplåtits till nyUjande, dels andra reserver och lillskoll som efler regeringens eller, efter regeringens bemyndigande, bank­inspektionens medgivande får likställas med eget kapital.

Med supplementärt kapital avses dels del nominella värdet av förlagsbe­vis och andra skuldförbindelser, vilkas ursprungliga löptid överstiger fem år och som medför rätl lill betalning försl efler bolagets övriga borgenärer, dock högst ett belopp som molsvarar hälften av.bolagels primära kapital, dels reserver och andra förbindelser som efler regeringens eller, efler regeringens bemyndigande, bankinspektionens medgivande får inräknas i kapitalbasen. Förlagsbevis och andra skuldförbindelser, vilkas återstående löptid understiger fem år, skall därvid las upp lill ell belopp som molsva­rar Gugo procent av nominellt värde för vaGe helt år som återstår till förfallodagen. Supplementärt kapital får uppgå lill ell belopp som högst molsvarar det primära kapitalel.

Från summan av primärt kapital och supplementärt kapital skall avräk­nas det bokförda värdet av vad som lillskjulils som aktiekapital eller i annan form lill in- eller utländskt företag som driver någon form av verksamhel enligt denna lag. Sådan avräkning skall dock inle ske i fråga om aktietillskott som motsvarar högst fem procent av bolagets eget kapital och högsl fem procent av förelagels aktiekapital eller i fråga om tillskott i företag som omfattas av bestämmelserna i 20 §.

19      § Kapitalkravet bestäms i förhållande till bolagets tillgångar samt

ingångna garantiförbindelser och andra åtaganden på kapitalmarknaden

(placeringar). Vid beräkningen av kapilalkravel indelas placeringarna i

följande fem grupper, nämligen:

A.   tillgångar och åtaganden som avses i 2 kap. 10 § A bankrörelselagen

(1987:617),

B. tillgångar och åtaganden som avses i 2 kap. 10 § B bankrörelselagen,

C. tillgångar och åtaganden som avses i 2 kap. 10 § C bankrörelselagen,

D.   fordringar med eflerställd betalningsrätt på aktiebolag vars aktier är

inregistrerade på Stockholms fondbörs eller annan svensk börs samt

tillgångar och åtaganden som enligt bankrörelselagen hänförs lill 2 kap.

10 §E,

E.   aktier, emissionsbevis och andelar i aktiefond och ekonomisk förening

samt övriga tillgångar och åtaganden på kapitalmarknaden som inne­

has som etl led i rörelsen ulom sådana som enligt 18 § Qärde styckel

skall avräknas vid kapitalbasens beräkning eller som omfallas av be­

slämmelserna i 20 §.

För placeringar som anges under A gäller inte något kapitalkrav. Kapi­talkrav gäller inle heller för en fordran på ett företag som ingår i samma koncern som bolaget. I övrigt skall vid beräkningen av kapilalkravel placeringarna las upp lill sammanlagt:

200

1.

Gugo procent av summan av placeringar som anges under B,

Prop. 1990/91: 142

2.

femtio procent av summan av placeringar som anges under C,

Bilaga 2

3.

etthundra procent av summan av placeringar som anges under D,

4.

trehundra procent av summan av placeringar som anges under E. För placeringar i optioner och terminer för vilka säkerhet ställts enligt

lagen (1990:000) om handel med fondpapper och andra finansiella instru­ment gäller inle något kapitalkrav. Tillgångar som använts för att slälla sådan säkerhet får inte inräknas i aktiebolagets kapitalbas vid tillämpning av 18 § första styckel.

Till grund för beräkningen enligt andra stycket skall placeringarna tas upp till följande värden, nämligen:

1.

tillgångar, för vilka reserver som avses i 18 § andra styckel avsatts, lill sill bruttobokföringsvärde, obligalioner och aktier dock till sill mark­nadsvärde,

2.

övriga tillgångar lill sill nettobokföringsvärde,

3.

garantiförbindelser, som är knutna till kreditgivning, till sitt nomi­nella belopp,

4.

övriga garantiförbindelser lill halva sitt nominella belopp, saml

5.

andra åtaganden på kapitalmarknaden till sitt nominella belopp, om inte regeringen eller efter regeringens bemyndigande bankinspektion i föreskrift angivit ett lägre belopp.

20      § Om ett aktiebolag som erhållit lillslånd enligt 3 § har ell dotterföre­

lag skall vad som i 18 § föreskrivs om kapilalkrav även lillämpas på

koncernen (konsoliderat kapilalkrav).

Beräkningen av koncernens kapitalbas (konsoliderad kapitalbas) och koncernens placeringar skall göras med lillämpning av de regler som enligt 11 kap. 11 § aktiebolagslagen (1975:1385) gäller för upprättande av kon­cernbalansräkning. Den konsoliderade kapitalbasen skall därvid i före­kommande fall även omfalta redovisade minoritelsandelar. Redovisad goodwill skall avräknas från primärt kapital. Placeringar skall tas upp lill de värden som föreskrivs i 19 § Qärde stycket.

21

§ Ell aktiebolag som erhållit tillstånd enligt 3 § skall hålla en med hänsyn lill rörelsens art och omfattning tillfredsställande betalningsbered­skap.

22

§ Medel som ett aktiebolag som erhållit tillstånd enligt 3 § mottager med redovisningsskyldighet skall genast avskiljas och insättas på räkning i bankinstitui. Fondkommissionsbolag äger dock träffa överenskommelse om annal, om della sker i ell skriftligt avtal.

Regeringen eller efter regeringens bemyndigande bankinspektionen får utfärda närmare föreskrifter om villkoren för fondkommissionsbolagens inlåning enligt första stycket.

23      § För kredit som etl fondkommissionsbolag lämnar skall finnas be­

lryggande säkerhel i fondpapper som har inregistrerats vid Slockholms

fondbörs eller en annan svensk börs eller vid en utländsk officiell börs eller

som har utbjudits lill försäljning under sådana förhållanden atl del är

sannolikt att de inom ett år från kreditens beviljande kommer att inregi­

streras vid sådan börs.

Beslämmelsen i första slyckel gäller också ell aktiebolag som erhållit tillstånd atl driva rörelse som avses i 2 § 2 6 och som enligt 13 § tredje Slyckel erhållit tillstånd all lämna kredit.

Lämnas aktier som säkerhel för kredit och ingår som en mindre del

201

bland dessa aktier även aktier i det aktiebolag som lämnar krediten eller     Prop. 1990/91: 142 dess moderbolag, får bolaget ulan hinder av beslämmelsen i 7 kap. 1 §     Bilaga 2 aktiebolagslagen (1975:1385) som pant motta även dessa aktier. Regering­en eller efler regeringens bemyndigande bankinspeklionen ulfärdar när­mare föreskrifter om vilka begränsningar som i della fall skall gälla.

Om säkerhel som har ställts vid kreditens beviljande går ned i värde under kredittiden, får även annan egendom eller borgen godias som till-läggssäkerhet.

24      § Ett fondkommissionsbolag skall ägna särskild uppmärksamhet åt att

bolaget inle i sådan omfattning all fara kan uppkomma för dess säkerhel

har fordringar på samma låntagare eller på låntagare som är förbundna

med varandra i väsentlig ekonomisk intressegemenskap. Delsamma gäller

fodringar mol säkerhet i aktier eller förlagsbevis, som utgivits av samma

aktiebolag eller aktiebolag som är förenade i sådan gemenskap. Med ford­

ran jämställs säkerhet i form av borgen eller annan garantiförbindelse lill

fondkommissionsbolagel.

Beslämmelserna i första slyckel skall gälla också på garantiförbindelse som fondkommissionsbolagel ikläder sig.

Regeringen eller efler regeringens bemyndigande bankinspeklionen får ulfärda närmare föreskrifter om vilka begränsningar som skall gäUa i fall som avses i första och andra slyckena.

Vad som sägs i första iredje styckena skall också lillämpas på aktiebo­lag som avses i 23 § andra styckel.

25      § Etl aktiebolag som erhållit lillslånd enligt 3 § får inle vid avtal om

köp eller försäljning av fondpapper och andra finansiella instrument eller i

sin rörelse i övrigl förbehålla sig andel i vinst på affär som bolaget inte

självt får avsluta.

Bolaget får inte heller på annat sätt beredas andel i vinst på verksamhel som bolaget inle självt får bedriva.

26      § Under tid, då sådant beslul om avbrytande av handel och informa­

tion om marknadsläget som avses i 51 eller 52 § lagen (1990:000) om börs-

och clearingverksamhet gäller, får ell aktiebolag som erhållit tillstånd

enligt 3 § ej vid eller utanför Stockholms fondbörs eller en annan svensk

eller utländsk officiell börs avtala eller medverka vid avtal om köp eller

försäljning av fondpapper eller annal finansiellt instrumenl som beslulel

avser. Uppgörelse får dock ske av en redan avslutad affär.

Första stycket skall lillämpas också under tid då etl beslul enligt 53 § lagen (1990:000) om börs- eller clearingverksamhet gäller, om regeringen ej föreskriver annal.

Tillsyn

27

§ Aktiebolag som erhållit lillslånd enligt 3 § slår under lillsyn av bankinspektionen.

28

§ Bankinspektionen övervakar att etl aktiebolag som erhållit tillstånd enligt 3 § följer denna lag och annan författning som reglerar dess verksam­hel saml bolagsordningen och de beslul som med slöd av lag eller bolags­ordningen har meddelats av bolagsstämman eller styrelsen.

Inspeklionen skall även i övrigl med uppmärksamhet följa bolagets

verksamhet i den mån del behövs för kännedom om de förhållanden som

202

kan inverka på bolagets säkerhet eller annars är av betydelse för en sund     Prop. 1990/91: 142

utveckling av verksamheten.

Bilaga 2

Inspeklionen är inte skyldig atl vaka över att sådana bestämmelser iakttas som gäller rättigheter och skyldigheter för aktieägare i sådant aktiebolag i förhållande till bolaget eller till annan aktieägare eller sådana bestämmelser som angår bolagets inre angelägenheter.

29      § Bankinspektionen utövar tillsyn med ledning av handlingar, vilka

ett aktiebolag som erhållit tillstånd enligt 3 § skall lämna till inspeklionen,

och upplysningar som inspeklionen enligt denna lag inhämtar vid under­

sökning hos bolaget eller på annal sätt.

Undersökning hos ell sådanl aktiebolag skall äga rum när bankinspek­lionen anser del behövligt.

30      § Har ell aktiebolag som erhållit tillstånd enligt 3 § fattal beslul som

strider mot denna lag eller annan författning som reglerar bolagels verk­

samhet, mol föreskrift som meddelats med slöd av denna lag eller mol

bolagsordningen, får bankinspektionen förbjuda verkställighet av beslutet.

Har beslulel gåll i verkställighet får inspektionen förelägga bolaget att göra

rättelse, om det kan ske.

Driver etl bolag verksamhel i slrid mot de i första slyckel angivna reglerna för verksamhelen eller åsidosätter bolaget uppenbart kunds in­lresse eller visar del sig på annat sätt olämpligt all ulöva verksamhel, får bankinspeklionen förelägga bolagel att inom viss tid göra rättelse, om det kan ske. Ell sådant föreläggande får dock inte meddelas i fråga om sådana föreskrifter i lag, som det är straffbart atl överträda.

31

§ Bankinspektionen får förelägga ett aktiebolag som erhållit tillstånd enligt 3 § atl upphöra med verksamhel som innefattar handel med fond­papper eller andra finansiella instrument för egen eller andras räkning på en utländsk värdepappersmarknad, om del med hänsyn till reglerna för eller tillsynen av marknaden framstår som olämpligt atl bolaget utövar verksamhel där.

32

§ Tillstånd som enligt denna lag givits etl aktiebolag att driva rörelse får återkallas av bankinspektionen om:

1.

bolagets eget kapital understiger två tredjedelar av del registrerade aktiekapitalet och bristen inte har blivit fylld inom tre månader efler det all den blev känd för bolagel,

2.

bolaget genom att överträda denna lag eller föreskrift som meddelas med stöd av lagen eller genom att uppenbart åsidosätta uppdragsgivares intresse eller på annal sätt visar sig olämpligt all ulöva sådan rörelse som tillståndet avser,

3.

förutsättningar för lillslånd enligt denna lag inte längre föreligger,

4.

rörelsen annars prövas vara lill skada för del allmänna.

33      § Tillstånd som enligt 14 § andra styckel givits ell aktiebolag all

förvärva aktie eller andel i ekonomisk förening i ell utländskt förelag som i

hemlandet driver rörelse som avses i 2 § 1 6 får återkallas av bankinspek­

lionen, om företagel uppenbart åsidosätter svenska uppdragsgivares in­

tressen eller på annal sätt visal sig olämpligt atl driva sådan rörelse.

Har tillstånd återkallats enligt första stycket skall aktiebolaget skynd­samt sälja förvärvade aktier eller andelar eller på annat säll avveckla sitt ägande i förelaget.

203

34      §   Återkallar bankinspektionen lillslånd all driva rörelse enligt denna     Prop. 1990/91: 142

lag, kan inspektionen förelägga aktiebolagel atl, intill dess denna rörelse     Bilaga 2

har avvecklats, upphöra med annan verksamhet.

Hänför sig förhållande som anges i 32 § 2 4 till verksamhet som drivs med tillstånd enligt 13 § tredje stycket, kan bankinspeklionen återkalla sådant tillstånd och förelägga aktiebolaget att upphöra med denna verk­samhet för viss tid eller tills vidare.

Har tillstånd återkallats, får aktiebolagel dock vidla de ålgärder som behövs för att fullgöra ingångna avtal eller för att skydda uppdragsgivare mot förlust.

35      § Föreligger förhållande som anges i 32 § 2 4, får bankinspektionen

meddela aktiebolaget skriftlig erinran i slällel för alt återkalla bolagets

tillstånd, om det kan antas all bolagel låler sig rättas därav. Inspeklionen

får även meddela elt aktiebolag som erhållit tillstånd enligt 3 § skriftlig

erinran, om bolagel annars inte följer i 28 § första stycket angivna sladgan-

den och beslul eller om annat förhållande föreligger som menligt inverkar

på bolagels säkerhet eller motverkar en sund utveckling av verksamhelen.

Skriftlig erinran får förenas med föreskrift om rättelse.

Föreligger missförhållande hos ett aktiebolag som erhållit lillslånd enligt 3 § i annal fall än som anges i första stycket, får bankinspektionen i särskilt beslut göra anmärkning om det.

36      § Bankinspektionen skall, om inte särskilda skäl talar däremot, för­

ordna en revisor att med övriga revisorer della i revisionen av elt bolag

som erhållit tillstånd enligt 3 §. Inspektionen kan när som helst återkalla

sådanl förordnande och i stället utse ny revisor.

Har tillstånd för ett aktiebolag alt driva rörelse återkallats, gäller förord­nandet för den av bankinspektionen utsedde revisorn lill dess rörelsen har avvecklats och revisorn till inspektionen har avlämnat en berättelse över avvecklingen.

Aktiebolaget skall till revisor, som har förordnats enligt första slyckel, utge ersätlning med belopp som bankinspektionen bestämmer.

37

§ Bankinspektionen får kalla till sammanträde med styrelsen för ett aktiebolag som erhållit lillslånd enligt 3 § eller begära att styrelsen kallar till extra bolagsstämma. Har slyrelsen inte efterkommit sådan begäran, får inspektionen kalla till extra bolagsstämma. Företrädare för inspektionen får närvara vid styrelsesammanträde, som inspektionen har utlyst, och vid bolagsstämma samt delta i överläggningarna.

38

§ Regeringen eller efter regeringens bemyndigande bankinspektionen får meddela föreskrifter om hur elt aktiebolag som erhållit tillstånd enligt 3 § skall föra räkenskaper och om hur dess värdehandlingar skall förvaras och inventeras.

39

§ Ett aktiebolag som erhållit tillstånd enligt 3 § skall på tid och säll som bankinspeklionen bestämmer:

1.   hålla bolagels kassa, övriga tillgångar, räkenskapsmalerial och andra

handlingar tillgängliga för granskning av inspektionen,

2.

upprätta och lill inspeklionen lämna översikt som visar bolagels tillgångar och skulder,

3.

lill inspektionen lämna årsredovisning och i förekommande fall kon­cernredovisning jämte revisionsberättelse samt prolokoll vid ordinarie

bolagsstämma,

204

4.

till inspektionen anmäla vem som har utsetts till styrelseledamot,     Prop. 1990/91:142 verkslällande direktör eller suppleant saml ändring i förhållande som har     Bilaga 2 anmälts,

5.

underrätta inspektionen om bolagel har beslutat upphöra eller annars upphör med rörelse vartill bolaget fåll tillstånd enligt denna lag,

6.

även i övrigt meddela inspektionen alla de upplysningar och uppgifter som inspektionen anser behövliga för tillämpningen av denna lag.

Finner bankinspektionen anledning anta att bolagets eget kapital under­stiger två tredjedelar av del registrerade aktiekapitalet, skall bolagel på anmodan av inspeklionen ofördröjligen upprätta balansräkning och kalla revisorerna att granska denna.

40      § Finns ell väsentligt samband mellan ell aktiebolag som erhållit

tillstånd enligt 3 § och ett annat förelag som handlar med fondpapper och

andra finansiella instrument eller lämnar kredit mot säkerhet i fondpap­

per, får bankinspektionen beslula all förelagel skall lämna upplysning om

förhållandel lill bolaget och om sådan verksamhel som anknyter lill bola­

gels verksamhet.

Väsentligt samband anses föreligga om

1.  aktiebolaget och företagel leds eller slår under väsentligt inflytande av

samma eller i huvudsak samma personer eller personer som genom släkt­

skap eller äktenskap eller liknande förhållande är varandra närslående,

2.  vinslen av bolagels och företagels verksamhet hell eller lill betydande

del skall direkt eller indirekt tillfalla samma efler i huvudsak samma

personer efler personer som genom släktskap eller äktenskap eller liknande

förhållande är varandra närstående.

41

§ Om någon driver sådan verksamhet, all denna lag kan antas vara tillämplig, får bankinspektionen förelägga denne all lill inspeklionen läm­na de upplysningar om verksamhelen som behövs för alt bedöma om lagen är tillämplig.

42

§ Den som i annal land driver rörelse som avses i 2 § 16 får vara verksam på den svenska värdepappersmarknaden endasl om anmälan härom skell lill bankinspeklionen.

Finner bankinspektionen att den som enligt första stycket är anmäl­ningsskyldig inte i hemlandet meddelats tillstånd atl driva rörelse efter prövning som framstår som godtagbar eller alt tillsynen i hemlandet av den anmälningsskyldige inte är tillfredställande skall inspektionen offent­liggöra detta förhållande.

Har anmälan enligt första stycket inte inkommit till bankinspeklionen eller har offentliggörande som avses i andra stycket skell, får ett aktiebolag som erhållit tillstånd enligt 3 § inte medverka vid affärer avseende fond­papper eller andra finansiella inslrument där den anmälningsskyldige före­lräder någon part eller är verksam för egen räkning.

Skyldighet atl upprätta avräkningsnota

43 § Vid köp, försäljning eller byte av fondpapper eller andra finansiella instrumenl skall avräkningsnota upprättas samma dag som avtal därom slutits.

Har avtalet avslutats i kommission skall en särskild avräkningsnota

upprättas belräffande uppgörelsen mellan kommissionären och den för

vars räkning kommissionären handlat (kommillenten).

205

Avräkningsnolan skall upprättas på särskild blankett. Formulär lill så-     Prop. 1990/91: 142

dan blankett skall fastställas av bankinspektionen.

Bilaga 2

44

§ Avräkningsnota skall upprättas av säljaren vid köp och av vardera parten vid byte. Är fondkommissionsbolag, för egen del eller annans räkning, part i avtalet skall avräkningsnolan dock alllid upprättas av honom.

45

§ En avräkningsnota skall innehålla uppgift om

1.

kontrahenternas namn och adress,

2.

vilken dag avtalet ingåtts,

3.

det antal och de slag av fondpapper eller andra finansiella inslrument som omsatts,

4.

köpeskillingen eller avtalat värde på de fondpapper eller andra finan­siella inslrument som omsatts genom byte och vid bytet avtalad mellan­skillnad,

5.

vem som upprättat notan.

Har avtalet avslutats i kommission skall delta anges i avräkningsnolan. Är kommissionären inte fondkommissionär skall även kommillentens namn och adress anges i avräkningsnolan.

46      § Den som upprättat en avräkningsnota skall inom tre dagar sända en

kopia av notan tiU motparten i avtalet. Har ett fondkommissionsbolag

handlat för någon annans räkning skall en kopia av notan inom samma tid

sändas också lill kommillenten.

Ell aktiebolag som erhållit tillstånd enligt 3 § skall under minsl lio år på betryggande sätt förvara avräkningsnolor, som upprättats av denne.

47      § Ett aktiebolag som erhållit tillstånd enligt 3 § skall, på sätt bankin­

speklionen beslular, lämna inspeklionen uppgift om innehållel i de avräk­

ningsnolor som upprättats.

Bestämmelsernas tillätnplighet på bankinslilul

48

§ Tillstånd för etl bankinstitut atl driva rörelse som avses i 2 § 16 får meddelas endasl om bankinslitulet inte är olämpligt all driva sådan rörelse och om del kan antas all rörelsen inle blir lill skada för det allmänna. Ett bankinstitui får driva rörelse som avses i 2§ 16 och samlidigt äga ett aktiebolag som erhållit lillslånd att driva rörelse som avses i 2 § 1 6.

49

§ 1 fråga om rörelse som avses i 2§ 16 och som drivs av ell bankinstitut gäller 6 §. 12 §, 26 §, 32 § 2-4, 34 § tredje styckel, 40 §, 42 § Iredje slyckel, 43 47 §§ samt bankrörelselagen (1987:617) och, alltefter bankinstituts art, bankaktiebolagslagen (1987:618), sparbankslagen (1987:619) eller föreningsbankslagen (1987:620).

Förbud mot handel i vissa fall

50 § Den som på grund av befallning eller annars har anknytning till ell

aktiebolag eller ell bankinslilul som erhållit tillstånd enligt 3 § får inle för

egen räkning genom köp, byte eller därmed jämföriigl fång förvärva fond­

papper eller förvärva eller sälja andra finansiella instrument annat än för

långsiktig förmögenhelsförvallning, om han normalt har insyn i uppdrags-

206

givares affärer med fondpapper och andra finansiella inslrument som har     Prop. 1990/91:142 sådan omfattning all det allmänna försäljningsvärdet kan påverkas. Vad     Bilaga 2 som nu sagts gäller också i fråga om blankning av fondpapper.

Utan hinder av första stycket får förvärv ske av sådana obligationer och förlagsbesvis som inte är konvertibla.

51      § Den som avses i 50 § skall till aktiebolaget eller bankinslitulet

ofördröjligen anmäla innehav av fondpapper och andra finansiella instru­

ment och ändring i innehavet. Anmälningsskyldigheten gäller inte för

sådana obligationer och förlagsbevis som inte är konvertibla. Bolagel eller

bankinslitulet skall föra förteckning över anmälningarna och hålla den

tillgänglig för bankinspektionen.

Anmälningsskyldighet enligt första slyckel omfattar fondpapper och andra finansiella inslrument som ägs av:

1.

den anmälningsskyldige,

2.

make eller sambo lill den anmälningsskyldige,

3.

omyndigt barn som står under den anmälningsskyldiges vårdnad,

4.

juridisk person över vars verksamhel den anmälningsskyldige har väsentligt inflytande och i vilken den anmälningsskyldige eller någon som avses i 2 eller 3 eller flera av dem tillsammans har en:

ägarandel, uppgående lill lio procent eller mer

av aktiekapitalet om den juridiska personen är ell aktiebolag eller av andelarna om den juridiska personen är av annat slag, eller

ekonomisk andel, innefattande rätl all uppbära tio procent eller mer av avkastningen, eller

röstandel, uppgående till tio procent eller mer av röstetalet för samtliga aktier om den juridiska personen är ell aktiebolag eller av röstetalet hos del högsta beslutande organet om den juridiska personen är av annal slag.

Om flera personer är anmälningsskyldiga för samma innehav av ell finansiellt inslrument eller för ändring i innehavet behöver anmälan en­dast göras av en av dem.

52      § Styrelsen för eller verkställande direktör hos etl aktiebolag eller ell

bankinslilul som avses i 50 § skall skyndsamt skriftligen erinra den som

avses i 51 § första slyckel om hans anmälningsskyldighet enligt denna lag.

A vgijtför tillsyn

53 § För all läcka kostnaden för bankinspektionens tillsynsverksamhet enligt denna lag skall ell aktiebolag som erhållit tillstånd enligt 3 § åriigen betala bidrag enligt de närmare föreskrifter som regeringen meddelar.

För tillsyn över rörelse som bedrivs av elt bankinslilul enligt denna lag belalas avgift enligt bestämmelser i bankrörelselagen (1987:671).

Courtage

54 § Om del behövs med hänsyn lill allmänhetens inlresse får regeringen

eller efler regeringens bemyndigande bankinspektionen meddela föreskrif­

ter om den provision (courtage) som elt aktiebolag eller ell bankinstitut

som erhållit lillslånd enligt 3 § får uppbära med anledning av ell uppdrag

som avser en affär med fondpapper eller andra finansiella inslrument lill

ett belopp av högst tiotusen kronor.

207

Tystnadsplikt

Prop. 1990/91: 142

55 § Styrelseledamot eller befattningshavare hos ell aktiebolag eller etl '  bankinslilul som erhållil tillstånd enligt 3 § får inte obehörigen röja upp­dragsgivares affärsförhållanden eller personliga förhållanden, om vilka han erhållit kännedom i denna sin egenskap, eller i strid med uppdragsgi­vares inlresse ulnyrtja sådan kännedom. Han får inle heller obehörigen röja eller utnyttja vad han till följd av anmälan enligt 51 § har fått vela om annans ekonomiska eller personliga förhållanden.

Vite

56 §   Meddelar bankinspeklionen föreläggande, föreskrift eller förbud enligt denna lag får inspeklionen förelägga vite.

Hur man överklagar

57 § Beslul som bankinspeklionen i särskilt fall meddelat enligt denna lag eller med stöd av regeringens förordnande enligt lagen får överklagas hos kammarrätten. Inspektionens beslul skall gälla omedelbart.

Föreskrifter om överklagande av bankinspektionens beslul om föreskrif­ter med slöd av ell bemyndigande enligt denna lag meddelas av regering­en.

Ansvar

58

§ Den som driver rörelse som avses i 2 § 16 ulan tillstånd döms till böter eller fängelse i högst ell år.

59

§ Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot 7 § döms till böter.

60

§ Om styrelseledamot eller befattningshavare hos aktiebolag som er­hållil lillslånd enligt 3 § uppsåtligen eller av oaktsamhet genom oriktig bokföring eller på annat säll lämnar bankinspektionen felaktiga upplys­ningar om verksamhelen, döms han lill böler eller fängelse i högsl elt år. I ringa fall döms inle lill ansvar.

1.    Denna lag Iräder i kraft den 1 januari 1991.

2.    Genom lagen upphävs fondkommissionslagen (1979:748).

3.   Ett fondkommissionsbolag som vid ikraftträdandet vid sidan av

fondkommissionsrörelsen även driver annan rörelse som kräver tillstånd

enligt denna lag får utan hinder av all tillstånd inte meddelats fortsätta

verksamhelen, dock längst lill utgången av år 1992 eller, om ansökan om

tillstånd då gells in, lill dess ansökningen slutligt har prövats.

4.

Ett fondkommissionsbolag som vid lagens ikraftträdande inle uppfyl­ler beslämmelsen i 10 § får utan hinder härav fortsätta verksamheten, dock längst till ulgången av år 1992.

5.

Den som vid lagens ikraftträdande driver rörelse som avses i 2 § 2 6 och som inte har lillslånd att driva fondkommissionsrörelse får ulan hinder av atl tillstånd inle meddelats fortsätta verksamhelen, dock längst lill ulgången av år 1992 eller, om ansökan om tillstånd då gells in, lill dess

ansökan slutligt har prövats.

208

6.

Regeringen får föreskriva lägre kapilalkrav än vad som anges i 18 §.     Prop. 1990/91:142 Sådan föreskrift får dock gälla längst lill utgången av år 1992.

Bilaga 2

7.

Vad som sägs om fondpapper i 23 § första styckel gäller även aktier som avses i punkt 3 i övergångsbestämmelserna till lagen (1990:000) om börs- och clearingverksamhet.

8.

Besvär över bankinspektionens beslul som fullföljts till regeringen före lagens ikraftträdande skall prövas av regeringen.

209 14   Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 142

Sammanställning av remissyttranden över

Prop. 1990/91:142

värdepappersmarknadskommitténs betänkande

(SOU 1989:72) Värdepappersmarknaden i framtiden innehållande allmänna synpunkter på betänkandet och synpunkter på frågorna om regler för handel på värdepappersmarknaden och för fondkommissionärer och andra aktörer på samma marknad.

Efter remiss har yttrande över de i rubriken angivna avsnitten i belänkan­del avgetls av Svea hovrätt, kammarrällen i Slockholm, bankinspektio­nen, försäkringsinspekiionen, riksskatteverket, konsumentverket, riks­gäldskontoret, kommerskollegium, näringsfrihelsombudsmannen (NO), riksbanksfullmäktige, slyrelsen för Stockholms fondbörs, allmänna pen­sionsfonden, (13:e fondstyrelserna), allmänna pensionsfonden, (4:e fondstyrelsen), allmänna pensionsfonden, (2:a löntagarfondslyrelsen). Svenska Bankföreningen, Svenska Sparbanksföreningen, Sveriges För­eningsbankers Förbund, Svenska Fondhandlareföreningen, Fondbolagens Förening, Svenska Försäkringsbolags Riksförbund (numera Sveriges För­säkringsförbund), Sveriges Finansanalytikers Förening, Sveriges Industri­förbund, Svenska Handelskammarförbundel, Landsorganisationen i Sve­rige (LO), Tjänstemännens Centralorganisation (TCO), Svenska Arbetsgi­vareföreningen (SAF), Stockholms Oplionsmarknad OM Fondkommis­sion Aktiebolag, Konungariket Sverigs Sladshypolekskassa, Finansbola­gens Förening, Svensk Induslriförening, Penningmarknadscentralen PMC AB, Sveriges Advokatsamfund och Invik & Co Aktiebolag.

Svenska Bankföreningen, Svenska Sparbanksföreningen, Sveriges För­eningsbankers Förbund och Svenska Fondhandlareföreningen har inkom­mit med ett gemensamt yttrande. Till delta har Fondbolagens Förening och Finansbolagens Förening anslutit sig.

Gemensamt yllrande har också avgetts av Sveriges Industriförbund och Svenska Handelskammarförbundel. Svenska Arbetsgivareföreningen har instämt i detta yttrande.

1 Allmänna och sammanfattande synpunkter på betänkandet

1.1  Kammarrätten i Stockholm

Kommittén har haft i uppdrag alt utvärdera värdepappershandelns organi­

sation och former i övrigt, förekommande värdepapper, mellanhänders

verksamhel, insiders slällning, börsetiska frågor saml lillsyn och sanklio­

ner. Den allt övervägande delen av det remitterade materialet rör sådanl

som ligger vid sidan om kammarrättens ansvarsområde. Allmänl kan

domstolen dock säga all de önskemål, som uttalas i direktiven, synes bli i

huvudsak lillgodosedda om den nuvarande regleringen ändras i enlighel

210

med kommitténs förslag. I det följande las endast upp några frågor av mer     Prop. 1990/91:142 allmän räckvidd. Huvuddelen av yttrandet avser härvid sådant som på elt     Bilaga 3 mer direkt sätt berör eller kan komma all beröra domstolens arbetsområ­de.

Kommiltén framhåller att lagförslagen på många punkter har fåll karak­lär av en förhållandevis generell ramlagstiftning. Kammarrätten har ofta i remissyttranden krititserat en sådan lagstiftningsteknik. En lagsliflning som riktar sig lill såväl enskilda som myndigheter måsle så långt som möjligt utformas så atl osäkerhet inte uppkommer hos dem som berörs. Med hänsyn till den snabba utvecklingen på värdepappersmarknaden torde del dock både nationellt och internationelll vara ofrånkomligt att lagsliflningen på områdel i viss mån får karaklär av ramlagstiftning. Förarbetena får härvid en myckel slor belydelse. Det är därför angeläget alt där ges största möjliga vägledning för den praktiska lillämpningen av bestämmelserna. 1 syfte all utan dröjsmål undanröja osäkerhet hos berör­da parier är del angeläget all bankinspektionens och marknadsorganisalio-nernas tänkta normeringsålgärder tillkommer så snabbi som möjligl.

Avslutningsvis vill kammarrätten framhålla, att den föreslagna lagstift­ningen innebär all verksamhetsgrenar på värdepappersmarknaden blir lillsiåndsplikiiga i större omfattning än nu samt all bankinspektionens tillsyn över verksamhelen på marknaden utökas väsentligt. Denna utvid­gning av den offenlliga kontrollen och av del offentliga inflytandet i övrigt medför ökade koslnader för kunderna på marknaden. Del har tidigare visal sig alt investerare väljer att förflytta sin handel i värdepapper utom­lands när koslnaderna för handeln i Sverige har ökat. Del för förelagen nödvändiga riskvilliga kapitalel söker sig därmed i större utsträckning utanför landels gränser. Mol den nackdel som antytts nu bör vägas in intresset av att reglerna på områdel harmoniseras med de lösningar som väljs inom EG samt atl förtroendet för den svenska värdepappersmarkna­den upprätthålls och förstärks i utlandet.

1.2 Bankinspektionen

Bankinspektionen anser all de förslag värdepappersmarknadskommittén (VMK) lagt framt lill övervägande del är väl avvägda och lillslyrker atl förslagen i huvudsak läggs till grund för lagsliftning.

Inspeklionen är dock kritisk mot flera av de koncessionsvillkor som VMK släller upp för den som vill bedriva börs- eller clearingverksamhet och lill alt Slockholms fondbörs särbehandlas i den föreslagna lagstiftning­en. Inspeklionen avvisar också kommilléns förslag att inspektionen skall godkänna emissionsprospekt utgivna av aktiebolag vars aktier inte är registrerade vid en börs. Inspektionen föreslår att ett avskaffande av rätten till förvaltarregistrering övervägs med hänsyn lill det nya papperslösa akliesystemel. Vidare har inspeklionen en avvikande uppfaltning jämfört med kommittén när del gäller om s. k. nollriskkunder bör få förekomma i options- och lerminshandeln.

I flera fall föreslår inspeklionen dessutom att föreslagna bestämmelser

komplelleras eller preciseras. Del gäller bl. a. blankning, lillståndsplikt för

211

banker och fondkommissionsbolag som samtidigl bedriver t.ex. place-     Prop. 1990/91:142

ringsrådgivarrörelse och vissa sekretessfrågor.

Bilaga 3

Om VMK:s förslag genomförs kommer bankinspektionen att få nya och omfattande tillsynsuppgifler. Inspektionen är beredd all påla sig dessa uppgifter under förutsättning all den får erforderliga kvalitativa och kvan­titativa resurser.

Innan bankinspektionen går in på olika sakfrågor och förslag i belänkan­del vill inspeklionen ta upp frågan om den lagtekniska utformningen av förslagen. VMK:s förslag innebär alt tre lagar upphävs och all sex nya lagar införs. Dessutom föreslås följdändringar i en rad befintliga lagar. Kredil­marknadskommitlén föreslog i sitt betänkande Förnyelse av kredilmark­naden (SOU 1988:29) alt reglerna för instituten utanför banksystemet och hypoteksinslilulen inordnades i en gemensam lag, kapitalmarknadslagen. 1 den lagen föreslogs reglerna för kreditaktiebolagen, finansbolagen och fondkommissionsbolagen bli samlade.

Bankinspektionens principiella inställning är att reglerna för värdepap­persmarknaden bör samlas helst i en enda lag eller i vart fall i endasl några få lagar. Della är lill fördel både vad gäller överskådlighel och överblick-barhet för såväl myndigheter som enskilda personer och företag. Inspek­tionen vill mot bankgrund härav understryka betydelsen av alt del fortsat­ta lagsliflningsarbetet bedrivs så alt de olika förslagen samordnas.

Vad gäller den laglekniska utformningen som VMK föreslår anser bank­inspektionen att del är olyckligt om utvecklingen skulle gå dithän all antalet lagar som gäller för värdepappersmarknaden skulle utökas. Samti­digl måste medges att de föreslagna lagarna i flera fall berör vitt skilda områden och all del därför i och för sig är förståeligt atl VMK vall den föreslagna lagtekniska utformningen. Emellertid anser inspeklionen atl den föreslagna lagen om börs- och clearingverksamhet och lagen om infor­mationsskyldighet för aktiebolag vilkas aktier är allmänl spridda utan nackdel kan sammanföras i en gemensam lag. Förhållandet är enligt in­spektionens mening detsamma vad gäller förslaget lill lag om handel med fondpapper och andra finansiella instrument och lag om insynshandel på värdepappersmarknaden. Om dessutom VMK:s förslag till ny fondkom­missionslag sammanförs med de lagar som reglerar kredilaktiebolagens och finansbolagens verksamhet bör en större överskådlighet och en bättre systemalik uppslår.

1.3 Riksskatteverket

Med de utvecklingstendenser som anförts i betänkandet och vad som i

övrigt kan noteras, kommer de organ som skall övervaka den svenska

värdepappersmarknaden att fä en delvis annorlunda roll, som ställer slörre

krav än hittills på ulbyte av information och samordning. I betänkandet

föreslås ulvidgade befogenheler för bankinspeklionen (Bl). RSV delar

denna uppfatlning och vill framhålla vikten av att BI erhåller erforderliga

resurser för sin verksamhet. Samtidigt är det vikligt atl andra berörda

212

myndigheter får ta del av Bis erfarenheter. Det vore värdefullt om man i     Prop. 1990/91: 142 proposilionen på ell mera påtagligt sätt kunde redogöra för hur man tänkt     Bilaga 3 sig att samverkan bör kunna ske.

Med den ulvidgade inlernalionella handeln i värdepapper ser RSV som vikligt att anpassa kontrollmöjligheterna lill de nya situationerna, så all de inte är mindre i fråga om utländska värdepapper eller vid anlilande av utländsk fondkommissionär, i synnerhet sådan ulan etablering i Sverige. Här föreligger ett samband med pågående lagsliftning rörande valutaregle­ring m. m.

1.4 Konsumentverket

Konsumentverket har i princip ingel atl erinra mol de förslag lill regeländ­ringar och lillsyn inom områdel som läggs fram i belänkandel. Verkei vill dock peka på vissa detaljer i betänkandets överväganden och förslag avseende informalion och skydd för enskilda värdepappersinnehavare.

Under de senare åren har en markant omvandling skett på värdepap­persmarknaden. Samtidigt som privatpersonernas ägarandel av börskapi-lalet har minskat så har antalet småaktieägare ökat. Dessa ser aktieägande o. dyl. som en alternativ sparform till banksparande. Det är viktigl all del skapas tillfredsställande konsumentskydd för denna grupp.

Särskill vikligl är att informationen om olika erbjudanden på värdepap­persmarknaden är tillfredsställande. Den måsle vara tillräckligt utförlig; vederhäftig, lättbegriplig och tillgänglig för alla, dvs. också för ovana köpare och säljare på värdepappersmarknaden.

1.5 Riksgäldskontoret

I ett antal fall vill riksgäldskonloret särskilt understryka vikten av vissa av VMK:s förslag. Detta gäller slopandet av blankningsförbudet samt infö­rande av insiderregler i offentlig verksamhet.

Frågan om samhällsintressets roll på värdepappersmarknaden är enligt riksgäldskonloret viktig. Enligt kontorels mening föreligger ett samhällsin­tresse i att svara för all låneprospekt uppfyller vissa legala formkrav, atl informationsspridning från emittenler sker på ett godtagbart säll. alt ge­nomlysning och informationsspridning om avslutskurser och handelsvoly­mer sker så all vissa minimikrav uppfylls samt atl handeln sker under iakttagande av god etik. F n ombesörjer Stockholms Fondbörs vissa av dessa arbetsuppgifter medan Bankinspeklionen svarar förändra.

Formerna för utövningen av samhällsintresset bör samordnas med in­

ternationell praxis. EG:s regler härvidlag bör speciellt beakias. Detta är av

speciell vikt bl. a. för emittenterna så alt investerare inom bl. a. EG smidigt

kan investera i svenska värdepapper. Vidare är del enligt riksgäldskonloret

av vikl atl regelverket anpassas till de speciella förutsättningar som gäller

på olika delmarknader då skyddsintressel varierar mellan olika markna­

der.

213

1.6 Kommerskollegium

Prop. 1990/91:142

Bilaga 3 Sedan värdepappersmarknadskommittén avgav sitt betänkande har beslul

fattats om att inleda förhandlingar mellan EG och EFTA om etl Europe­iskt ekonomiskt samarbelsområde (EES). EG-kommissionen har också sedan i höstas fortlöpande överlämnat listor över s. k. relevant acquis dvs. de delar av EG:s regelverk (Acquis communautaire) där samordnade reg­ler bör finnas inom etl framlida EES. Kollegiet konslalerar alt den acquis som har presenterats på värdepappersområdet till sina huvudsakliga delar utgörs av de EG-direkliv m. m. som omnämns i del akluella betänkandet.

De direktiv m.m. som ingår i del som belraklas som acquis, men som inte omnämns i belänkandel, är dels vissa direkliv/direktivförslag som handlar om aktiefonder s.k. UCITS dels etl direklivförslag som skall framläggas under 1990 angående kapilalläckningsregler för fondkommis­sionärer och liknande. Kollegiet utgår ifrån att även dessa direkliv/direk­tivförslag kommer atl beaktas vid utformningen av framtida regler för värdepappersmarknaden i Sverige.

I sammanhangel konstateras också att samtliga rättsakter som aviserats i EG:s vitbok på värdepappersområdet även ingår i del som betraktas om acquis. Della innebär all EG:s arbele med utformningen av den inre marknaden på värdepappersområdet inle behöver beakias i särskild ord­ning, såvitt inle nya vitbokspunkter tillkommer.

1.7 Näringsfrihetsombudsmannen (NO)

NO anser att värdepappersmarknadskommittén i stort sett genom sina förslag till ny och förändrad lagstiftning på värdepappersmarknadsområ-del, inom ramen för sitt uppdrag, väl lyckats uppnå de övergripande målsättningarna för reglering av dessa marknader. Angelägna mål från konkurrenssynpunkt är att verksamhelen skall drivas effektivt och med villkor som främjar likabehandling av olika aktörer. Konkurrens, häri inbegripet möjligheter till nyetablering, är ell vikligl medel för att uppnå den eftersträvade effektiviteten. NO har i vissa avseende invändningar mol kommitténs förslag, bl.a. vad gäller systemet för tillståndsprövning för börser och fondkommissionärer och andra aktörer på värdepappers­marknaden. NO har i övrigl inle funnit anledning all detaljerat kommen­tera kommitténs många olika förslag ulan begränsar sig främsl lill frågor där det finns skäl att föra fram konkurrenspoliliska aspekter. Även i några andra frågor framför NO synpunkler.

Samtidigt som de effektivitetsfrämjande inslagen i kommitténs förslag

är speciellt angelägna att framhålla från NOs utgångspunkter vill NO inle

underlåta atl peka på de negativa effekter som särskill omsättningsskatten

på värdepapper har haft för den svenska värdepappersmarknadens kon­

kurrenskraft. Denna skall har medförl all en belydande del av handeln

med fria aktier i svenska börsnoterade bolag sker utomlands liksom blivit

fallet vad gäller handeln med obligalioner. Utökningen år 1989 till att även

omfatta fondkommissionärernas affärer mot egel lager har medförl för­

sämrad likviditet på börsen och sämre service mot småkunderna. Jämfört

214

härmed bör effekterna av kommilléns förslag inle överdrivas. Det nyligen     Prop. 1990/91: 142

fattade beslutet till justeringar vad gäller uttagandet av denna skall är     Bilaga 3

därför välmotiverat. Man får hoppas all effekterna i form av utflyttning

från de svenska marknadsplatserna skall kunna gå alt reparera. Eftersom

skalleproblematiken   på   värdepappersmarknadsområdet   legal   utanför

kommitténs uppdrag finns inte anledning att vidare kommentera dessa

aspekter.

1.8 Riksbanksfullmäktige

Värdepappersmarknadskommittén har haft i uppdrag att göra en översyn av regler och tillsyn på den svenska värdepappersmarknaden. Fullmäklige har funnit del nödvändigl att komplettera kommilléns analys av de grund­läggande skyddsinlressena på denna marknad och behovel av särskild reglering. Slutsatserna av denna diskussion kan sammanfattas i tre punk­ter:

För det första är skyddsinlressena på värdepappersmarknaden av en annan karaklär än i bank- och försäkringsverksamhel och i flera avseende av lägre samhällsekonomisk dignitet.

För det andra är skyddsinlressena i första hand knutna till verksamhet som ansvarar för betalningar och hanlering av värdepapper, där risk för bedrägeri eller annan otillbörlig behandling uppslår. Intresset kommer därmed atl koncentreras på s. k. clearing- och setllemenlverksamhel, där det även finns elt syslemskyddsintresse, och mellanhänder ay olika slag.

För del Iredje gäller skyddsinlressena vid sidan av clearing och settle­ment i alll väsentligt konsumentskydd. Behovet av ett sådant är koncent­rerat till aktiemarknaden genom att del i första hand är där som för den enskilde placeraren svårtillgänglig och svårtolkad information har belydel­se.

Enligt fullmäktiges bedömning har kommittén överbetonat viklen av ell generellt konsumentskydd på värdepappersmarknaderna. I synnerhet gäl­ler detta de problem som kan uppslå på marknadsplatsen/börsen. Risker­na för all konsumenterna ska råka illa ut jusl i detta led är relativt små, då varken tillgångar hanteras eller betalningar sker via börsen. Vidare är det nödvändigt all göra skillnad mellan marknadsplatser för olika typer av instrument då de ger upphov till skilda problem för den enskilde investera­ren. Mol denna bakgrund kan fullmäktige inte ansluta sig till kommitténs förslag atl skapa en generell lagsliftning för alla former av värdepappers­handel. Del bör dessutom påpekas all den av kommittén föreslagna börs-definitionen inle har någon motsvarighet inom EG, där del inle finns någon ambilion all samordna lagsliflningen på hela värdepappersområ­det.

Fullmäktige tillstyrker kommitténs förslag all avskaffa det legala mono­

polet för Stockholms fondbörs atl organisera börshandel i fondpapper.

Fullmäklige anser atl behovsprövning vid auktorisation av börser och

clearingorganisalioner kan hämma värdepappersmarknadens effektivitet.

Denna form av etableringshinder saknar dessutom internationella motsva-

righeter. 1 sill remissvar på kredilmarknadskommilléns betäkande tog

215

fullmäktige avstånd från behovsprövning vid auktorisation av banker. Prop. 1990/91: 142 Skyddsinlressena på själva marknadsplatsen är svagare än inom banksek- Bilaga 3 torn och andra delar av värdepappershandeln, varför del finns än större anledning att inte försvåra etablering av börser. Fullmäktige avstyrker därför kommitténs förslag om att tillämpa behovsprövning vid auklorisa­lion av börser. En kvalitativ prövning av den planerade verksamhelen är tillräcklig. De kvalitativa kraven bör sättas så högt all börsverksamhelen kan bedrivas under betryggande former, i synnerhet ges viss varaktighet. De krav på kapitalbas i börsföretagen som kommitién föreslår framstår därför som motiverade.

1 sina förslag till offentlig reglering av värdepappersmarknaderna tar kommittén i mycket aktiemarknaden som utgångspunkt. Detta i förening med kommitténs ambilion all åsladkomma en enhetlig lagstiftning för värdepappersmarknaderna har lett lill förslag som kan få negativa konse­kvenser på penning- och obligationsmarknaderna. Fullmäktige anser där­för att den föreslagna börsdefinitionen inte är tillämpbar på handel med räntebärande värdepapper. Aktiemarknadens handelssystem är inle nöd­vändigtvis lämpligt för penning- och obligationsmarknaden och regel- och tillsynssyslem måste anpassas till de skillnader i skyddsintressen som finns mellan marknaderna. Däremot bör clearingverksamhet även på penning-och obligationsmarknaderna slå under lillsyn.

Fullmäktige ansluter sig lill förslagel att lillåla blankning. Handeln med räntebärande värdepapper är av den karaktären all generell möjlighet lill blankning bör ges, i synnerhet för stats- och bostadspapper.

Belräffande omfattning av den direkta tillsynsverksamheten betonar fullmäktige atl fördelarna med minskade risker måste vägas mot kostna­derna. Del förhållandel all del är de tillsedda instituten som belastats med avgifter för att täcka koslnaderna för bankinspektionens verksamhel får inte undanskymma att det ytterst är kunderna, dvs. placerare och emitten­ler som betalar huvuddelen. En överskatlning av kundernas betalnings­vilja gör alt handeln flyttar ulomlands och handeln fungerar sämre. Full­mäktige noterar också atl ett problem med all ge bankinspektionen omfat­tande nya arbetsuppgifter är atl den traditionella lillsynen av kreditinstitu­ten kan få stå tillbaka. Fullmäklige förordnar mot denna bakgrund att insiderfrågor skall hanleras av annan myndighel, eventuellt direkt av åklagarmyndighet. Fullmäklige avvisar vidare förslagel atl bankinspeklio­nen skall göras lill tillsynsmyndighet för förelag vars aktier är föremål för allmän handel, men ej är börsnoterade. Del måsle från såväl principiell som praktisk synpunkl uppfattas som orimligt atl förvandla bankinspek­lionen, som är lillsynsmyndighel för finansiella institut, till en allmän förelagsinspeklion med tillsynsansvar för ett stort antal icke-finansiella förelag.

1.9 Styrelsen för Stockholm fondbörs

Gränsöverskridande handel med värdepapper i större omfattning har som

inledningsvis nämnls vuxit kraftigl under senare år. Utvecklingen med en

fortsall ökning av denna handel kan förväntas forlsälta. På grund härav är

216

det välbetänkt att - i enlighet med VMKs förslag - undvika en detaljerad Prop. 1990/91: 142 materiell lagsliflning och i slällel överiåla ål bankinspeklionen all etablera Bilaga 3 praxis i takt med all handeln utvecklas. Börsslyrelsen lämnar därför VMKs förslag i dessa avseenden ulan erinran. Dock vill börsstyrelsen anmärka all regeln om anmälningsskyldighet för utländskt rättssubjekt avseende verksamhet här i landet ej får ges den innebörden att svensk fondkommissionär eller annan mellanhand åläggs undersökningsplikt här­om.

I belänkandel framförs synpunkter på vad som skall vara vägledande för bedömande av frågan om var börsverksamhet skall anses vara ulövad. Enligt börsstyrelsens mening bör därvid särskilt beaktas

vid vilken eller vilka börser de värdepapper som är föremål för handel är registrerade

var och på vilket sätt clearing och settlement sker

var evenluelll uppkomna tvister skall lösas.

1.10 Allmänna pensionsfonden (1 3:e fondstyrelserna)

Fondstyrelsernas ullålande tar först upp frågan om den avgränsning av värdepappershandeln som föreslås av kommittén. Enligt styrelsens me­ning har gränsdragningen blivit oklar i vissa avseenden. Därefter behand­las kommitténs krav på behovsprövning som villkor för lillträde till mark­naderna. Belänkandet uppställer ell nyltorekvisil för all börsverksamhel. Del av kommitién föreslagna regelsystemet har relaterats lill skyddsintres­sel för olika verksamheter. Enligt fondstyrelsernas mening har dessa in­tressen givils en alllför rigorös innebörd. Därför har också den av kommit­tén föreslagna tillsynsverksamheten kommit atl bli alllför omfattande och betungande.

I ett särskilt avsnitt tar styrelserna upp några frågor kring kommitténs förslag om organisationen av handeln med räntebärande papper. Det är denna marknad som ligger närmast 1 3 AP-fondens eget verksamhetsom­råde. Fondstyrelserna koncentrerar därför framställningen till handeln med värdepapper. Enligt fondens mening har kommittén inle tillräckligt beaktat skillnaderna mellan aktiemarknaden och obligationsmarknaden ulan mekaniskt föreslagit all ell regelsystem anpassat till den förra skall gälla även för den senare. '

1.11 Allmänna pensionsfonden (4:e fondstyrelsen)

Kommittén har på ell förGänstfulll sätt kartlagt utvecklingen och utveck­lingstendenserna på värdepappersmarknaderna såväl i Sverige som inler­nalionelll.

Fondstyrelsen vill understryka atl, den snabba utvecklingen på de olika marknaderna, den fortgående internationaliseringen och integrationen mellan olika marknader kräver en konlinueriig övervakning och anpass­ning av regelsystemen.

Fondstyrelsen släller sig bakom de flesla av kommitténs förslag. Fond-

217

slyrelsen instämmer i kommilléns bedömning alt lagstiftningen i många     Prop. 1990/91:142 avseende måsle vara generell. Det måste ankomma på såväl övervakande     Bilaga 3 myndigheter som andra aktörer på marknaden atl närmare utforma och utveckla anvisningar och regler som verksamt bidrar till en väl fungerande värdepappershandel.

1.12  Allmänna pensionsfonden (2:a löntagarfondstyrelsen)

I vår verksamhel är vi inriktade på atl söka medverka lill all lösa företa­gens riskkapitalförsörjning samtidigt som vi har att tillgodose våra huvud­mäns krav på god avkastning. Det är med dessa utgångspunkter vi läst och bedömt föreliggande belänkande.

Enligt vår mening kan man genom tillskapande av väl fungerande mar­knader öka del kapital som vid vaGe tidpunkt slälls till förfogande. Del gäller såväl del totala kapitalet men i synnerhet det kapital som ställs till förfogande på olika delmarknader. Det senare har framförallt betydelse för atl få kapital att strömma från lågriskplaceringar till högriskplaceringar. Slutsatsen av della är all ju bättre värdepappersmarknaderna för riskkapi­tal fungerar desto större blir flödet från placeringar med lägre risk tiU placeringar med högre risk. Härigenom underlättas alltså förelagens för­sörjning med riskkapital. En god riskkapitalförsörjning är en förutsättning för en långsiktigt bra utveckling av förelagen.

I syfte atl tillskapa bättre fungerande marknader framlägger kommitién förslag på en rad olika delområden. Dessa förslag gäller transaklionssysle-men, transaktionskostnaderna, likviditeten, neutralitet gentemot berörda aktörer, relevant informalion om förelagen, information om handeln, emissionsprospekt och god sed. I del följande vill vi särskilt kommentera några av dessa.

I övrigl kommer enligt vår mening kommitténs förslag, om de genom­förs, att bidra till en bällre fungerade marknad för riskkapital och därmed också atl bidra till en positiv utveckling av svenskt näringsliv. Mol denna bakgrund kan vi i korthet konstatera att vi kan slälla oss bakom de förslag som kommitién framför.

1.13  Bankorganisationerna och Svenska

Fondhandlareföreningen

Kommittén har gjort en myckel grundlig genomgång av den svenska värdepappersmarknaden. Med lanke på sill omfattande uppdrag har den arbetat snabbi. Resultaten av arbelel är på många sätt myckel förtjänstful­la. Många av de förslag som lagts fram tycks väl avvägda och kan tillstyr­kas.

Trots den brett upplagda beskrivningen i betänkandet kan man konsta­

lera atl genomgången i allt väsentligt har sin utgångspunkt i en juridisk

bedömning av värdepappersmarknaden. Del hade i ställel varit lämpligt

all utgå från en ekonomisk-marknadsmässig syn på marknaden och dess

nytta och funktionssätt, varefter del rättsliga betraktelsesättet med frågor

om regleringen bort följa på delta. Nu har den nuvarande regleringen

218

bildal en väsentlig utgångspunkt för arbele med den slörre risk för ett Prop. 1990/91:142 statiskt synsätt som detta ger. Föreningarna kommer därför i det följande Bilaga 3 att föreslå en del förändringar i kommittéförslagen för att anpassa dessa till den marknad i vilka de skall verka. Enligt föreningarnas uppfaltning bör en genomgång av värdepappersmarknaden ta sin utgångspunkt i det vikti­gaste intresset i sammanhangel, nämligen nödvändigheten för samhället och för vår välfärd att vi har en fungerande kapitalmarknad. För alt tillgodose detta intresse är del tydligt att regleringen i första hand måsle utformas så att den främjar kapitalmarknadens funktionsduglighet och effektivitet.

I det sammanhanget är det naturiigt all, som kommitién gjort, undersö­ka om det finns intressen som kräver särskilt skydd. Varje skyddande regleringsingrepp måste dock vägas mot det övergripande intresset av en god marknadsfunklion. Della måsle i del fortsatta lagstiftningsarbetet genomföras mer systematiskt än vad kommittén gjort. Kommittén har i ställel haft en långtgående ambilion all undanröja olika länkbara risker genom att tillgripa medel som hämmar funktionsdugligheten i marknaden. Exempel på del är offentlig prisövervakning och t. o. m. offentlig prissätt­ning, offentlig avtalskonlroll i enskilda fall, alllför långtgående etablerings­hinder och liknande.

Föreningarna påkallar således att del forlsalt arbelel i högre grad inrik­las på marknadens effektivitet. En kostnadseffekliv kapitalbildning är en grundslen för vårt samhälle liksom att näringsverksamhet även på värdepappersområdet alltid är nödvändigt förknippad med vissa risker. Om de senare elimineras, elimineras också förutsättningarna för markna­den.

Trols arbetets slora bredd har betänkandet likväl kommit all starkt koncentreras på aktie- och derivalmarknaderna, medan avistamarknader­na i penningmarknadsinstrument och obligationer kommit att behandlas mer summariskt.

De framlagda förslagen synes med någol undantag ligga väl i linje med vad som gäller eller föreslås gälla inom EG-området. Det är vikligt all denna aspekt beaktas också i det fortsatta lagstiftningsarbetet.

Kommitién har sökt kartlägga förekomsten av nya handelsmetoder, nya finansiella produkter, nya marknadsaktörer etc. En fullständig kartlägg­ning av della synes emellertid omöjlig och blir naturligtvis alltid snabbi föråldrad. Del är dock viktigl alt den reglering som kommer lill stånd inle hindrar en fortlöpande anpassning lill den pågående utvecklingen. För­eningarna skall i del följande söka peka på de ändringar i förslagen detta kan kräva. Det är också mycket vikligl atl denna aspekt hålls aktuell i del fortsatt lagstiftningsarbetet. Den rättsliga regleringen måste således tillåtas ge utrymme för en slörre flexibilitet än vad kommilléns förslag i vissa avseenden skulle ge.

Del nu sagda skall inte undanskymma del förtjänstfulla i kommilléns arbete. Della kan i många avseenden läggas lill grund för en reglering av framtidens svenska värdepappersmarknad.

I det följande kommer föreningarna all behandla kommiltéförslagel

kapitel för kapitel. Med tanke på betäkandels myckel breda genomgång av

219

värdepappersmarknaden kommer i huvudsak endasl mer principiella frå-     Prop. 1990/91: 142 gor all las upp. Del vore i och för sig nog så vikligl all lägga synpunkter     Bilaga 3 också på lagtexten, men della har inle varil möjligl med tanke på den förhållandevis korta remisstiden. Föreningarna förutsätter dock all de bereds möjlighet att ge yllerligare synpunkter i del fortsatta lagstiftningsar­betet, etl förfarande som fö synes mer effektivt.

Sidhänvisningarna i fortsättningen avser t.o.m. kap. 9 del I av betän­kandet och därefter del 

II.

Depåkravet för utländska värdepapper

På sid 197 sägs att valutabeslämmelserna föreskriver att valutainlänning som förvärvar utländska aktier måste anlila svenska valulabank eller av riksbanken godkänd fondkommissionär. Denna föreskrift återfinns i den nyligen framlagda departementspromemorian (Ds 1989:74) med förslag till ny valulalagsliftning. Man måste emellertid konstatera all grunden härför endasl är behovel av skattekontroll. I en fortgående internationali­sering är del Iveksami om en dylik begränsning kan upprällhållas under någon längre tid. På sikt måste vi därför räkna med att konkurrensen tillåls verka även på della område.

Det bör påpekas all kommilléns ullalande om atl utländska aktier skall förvaras i särskild depå hos svensk valutabank eller fondkommissionär inte är helt rikligt. Det behövs ingen särskild depå ulan kundens vanliga depå kan användas. Vidare gäller i prakliken all sådana aktier förvaras i depå utomlands, medan de endasl bokförs i den svenska depån.

Lagstiftningen rörande PmC m. m.

När ulredningen såsom på s 198 beskriver den blivande Penning­marknadscentralen PmC och Pml-syslemel sker del ulan någon analys av betydelsen av dessa system. Även om kommittén alltså inle går djupare in på dessa vill föreningarna göra elt principielll påpekande om regleringen av dylika syslem.

Vad först gäller Pml-syslemel är della etl dalabaseral informationssys­tem grundat på privaträtlsliga avtal, låt vara med en offentligrällslig vä­sentlig delägare, riksbanken. Belräffande della finns lika lite som för andra informationssystem någol behov av särskild reglering.

PmC däremol kommer all bli föremål för en ganska omfattande lagslift­

ning, liknande den som finns belräffande VPC. Föreningarna har i fråga

om såväl den nuvarande lagstiftningen rörande VP-syslemet som den

föreslagna rörande PmC-systemel varit kritiska mol den kasuisliska lag­

stiftningsteknik som använts och den monopolställning som lagsliflningen

ger VPC resp PmC. Föreningarna har den principiella inställningen alt

legala monopol bör undvikas inom den finansiella sektorn. En konkurrens­

kraftig svensk värdepappersmarknad gynnas av etableringsfrihet inom

generella legala ramar. Den kostnadseffektivitet en sådan frihel medför

gynnar det svenska samhället och dem som utnyrtjar marknaden. En

etableringsfrihet får denna positiva effekt även om faktiska monopol kom-

220

mer all kvarstå; dessa tvingas dä nämligen försvara sin position genom atl     Prop. 1990/91: 142

hela tiden visa sin förmåga.

Bilaga 3

Såsom arbetet med PmC-lagstiflningen nu ligger uppkommer visseriigen ingel direkt legalt monopol för den typ av verksamhel som PmC kommer alt driva, såsom fallet är med VPC. Del är emellertid självklart all en stödjande lagstiftning, såsom den rörande PmC-systemel, ger etl myckel påtagligt försteg framför tänkbara konkurrenter, som inte kan falla tillbaka på en dylik stödjande lagsliftning.

Föreningarna vill alltså påkalla att åtgärder vidtas för en förändring av lagstiftningen i dessa hänseenden. Man borde således kunna tänka sig en generell lagstiftning rörande verksamhet och rättsliga förutsättningar för dokumenllös värdepappershantering med räll för den som uppfyller preci­serade auklorisationskrav atl ulföra sådan verksamhet. Man kan därvid förutsätta att VPC och PmC uppfyller dessa krav, men också kanske andra som kan skaffa behövliga tekniska, kunskapsmässiga och kapitalmässiga förutsättningar.

Omsättningsskatten på värdepapper

I avsnittet 2.6 säger kommittén att omsättningsskatten på värdepapper har lett till en viss överflyttning av handel i svenska värdepapper till utlandet. Della är en belydande underskattning. Utflyttningen har varil högsl avse­värd. Med del slarka inlernationella konkurrenstrycket är detta myckel allvarligt. Att reformera den svenska värdepappersmarknaden och lägga fasl grunden för en fungerande sådan i framliden, som måsle vara syftet med värdepappersmarknadskommitténs arbete, kan bara göras om om-sältningsskallen tas bort hell. Del partiella slopande av skatten som är aktuellt är inte tillräckligt. Inte minsl beskattningen av utlänningars han­del med svenska värdepapper genom svensk fondkommissionär kommer atl leda till fortsatt utflyttning och föranleda slora svårigheter all återföra marknad till Sverige, även i fall då den naturligen hör hemma här.

För att det fulla syftet med värdepappersmarknadskommitténs arbete skall uppnäs måsle därför hela omsättningsskatten tas bort.

Internationalisering

I avsnitt 2.7.1.2 behandlar ulredningen utländska aktieemissioner i Sveri­ge och nämner i samband därmed systemet med depåbevis. Det bör påpekas atl del numera, vid sidan om della syslem. ulvecklats ett särskill depåbanksyslem. Detta har redan kommit lill användning och kan förvän­tas komma all få vidgad användning i framliden.

Under rubriken Akliehandel över gränserna tar kommittén bl.a. helt

kort upp bl a marknadsplatsen Nordex. Den är etl exempel på en alternativ

handelsplats till Slockholms fondbörs, låt vara endasl lill en myckel be­

gränsad del. Det hade varit angelägel om kommittén djupare än som skell

analyserat de internationella alternativ som kan finnas. En sådan analys

hade med all säkerhel visat all kommilléns förslag om ell fakliskl om än

inle rättsligt monopol för Stockholms fondbörs inle varil hållbart.

221

Det kan inte råda någon tvekan om atl i vart fall utländska fondkommis- Prop. 1990/91: 142 sionärer har rält att utan svenskt tillstånd handla på t.ex. Nordex och Bilaga 3 liknande marknadsplatser Gämför bankinspektionens uttalande om ut­ländsk banks handel på SOFE, s 203). utländska förelag med mer eller mindre stark anknyining lill svenska fondkommissionärer kan således handla på marknadsplatser utanför Sverige. Del kan då inle vara rimligt att inle tillåta svensk fondkommissionär all göra delsamma. Med en annan inställning skulle svenskelablerad fondhandel ges en påtaglig an-draplansroll i framtiden.

Man kan då konstatera all andra handelssystem som har utvecklats har tekniska fördelar framför SAX-systemet på Slockholms fondbörs (exem­pelvis genom bättre svarstider, mer användarvänligl s. k. interface och mer användarvänlig dialog). SAX-syslemel kan för sin del ha andra konkur­rensfördelar. När man ändå tvingas öppna andra handelsplatser eller han­delssystem för svenska fondkommissionärer vore del bättre atl tillåta sådana platser eller system att konkurrera med Slockholms fondbörs på lika villkor också i Sverige. Härigenom skulle de fördelar dessa plalser eller syslem kan ha komma den svenska marknaden tillgodo.

Utvecklingstendenser på värdepappersmarknaderna

Kommittén tycks hävda atl den tekniska utvecklingen är den starkaste drivkraften bakom förändringen av värdepappersmarknaderna. Förening­arna delar inte den uppfattningen. Störst betydelse har i stället den allmän­na poliliska situationen, vilken skapar marknadsförutsättningarna. Här kan pekas på den aktuella utvecklingen i Europa såväl inom EG som i öststaterna.

Som ett vikligt exempel av delta slag kan nämnas utvecklingen av eurobondmarknaden. Den var mindre beroende av skatteeffekter än vad kommittén påstår utan började med del förhållandel atl sovjetiska dollar­innehav inte kunde placeras i amerikanska banker. De kom då i stället all utgöra bas för en eurodollarmarknad och har därefter fyllt ett vikligl behov inom internationell finansiering.

Kommitténs aUmänna mål för marknaden

I avsnittet Krav på värdepappersmarknaderna (5.2) anger kommittén några allmänt formulerade mål, som bör vara uppfyllda för all värdepap­persmarknaderna skall kunna fullgöra sina uppgifter. Föreningarna ställer sig bakom målen. De bör såsom kommittén vill göra tas lill utgångs­punkt för den forlsatla regleringen av marknaden.

Målet all iransaklionssyslemen skall vara snabba och säkra kan inte uppnås på bästa säll med mindre olika syslem tillåts fungera vid sidan av varandra, varvid det visas vilkel eller vilka som sammantaget är bäst.

När del gäller marknadens likviditet, som är av avgörande belydelse för

marknadens funktionsduglighet, erbjuder inle SAX den oomlvislal bästa

lösningen. Likviditeten hämmas vidare högst påtagligt så länge del före­

kommer en Iransaktionsskalt i värdepappersmarknaden.

222

Råvaru-och valutamarknaderna

Prop. 1990/91:142

I avsnitt 5.3 konstaterar kommittén atl rå varumarknaderna liksom valuta-     0"3ga marknaden faller utanför dess uppdrag.

Man bör inte utesluta alt en råvarumarknad av finansiell belydelse kan etableras också i Sverige. Utöver vad som sägs under rubriken Råvaru- och valuladerival längre fram i della yllrande finns del dock inte skäl att här gå närmare in på detta.

Mer beklagligt är all värdepappersmarknadskommittén inle gåtl in på valutamarknadens samband med värdepappersmarknaden. Trots all kom­miltén själv inle ansett valutahandeln omfattas av dess uppdrag har flera av kommitténs förslag direkt bäring på denna. Del gäller t.ex. för valuta-derivat. Begreppet "andra finansiella instrumenl", som i lagförslagen kompletterar begreppet fondpapper, skall emellertid uppenbarligen inte avse valutor.

Med den internationalisering som värdepappersmarknaden genomgått och genomgår är en slor del av värdepappershandeln nödvändigt förknip­pad med valutahandeln. När placeringar i utländska värdepapper blivit vanligare kan det således mycket väl uppkomma krav på börshandel i valuta. Likaså kommer placerarönskemål om valulakonlon all uppträda allt oftare.

Föreningarna hänvisar här till sina respektive yttranden över departe­mentspromemorian (Ds 1989:74) om en ny valutalagstiftning.

Det är viktigt att valulahandeln också hålls utanför del fortsalla lagstift­ningsarbetet i della ärende, eftersom kommilléns genomgång inte ger underlag för en bedömning av valutaområdet. 1 verkligeheten kan man dock inle skilja så klarl mellan valuta- och värdepappersmarknaderna som kommiltén tycks ha ansell.

En god bas för marknaden

På s 274 gör kommiltén ell uttalande, som är värt att uppmärksamma. Där sägs; "En helt nödvändig förutsättning för att marknaden skall vara inter­nationelll attraktiv och respekterad är dock att den inhemska basen för en fungerande aktiemarknad inle urholkas". Statsmakternas åtgärder, främst omsättningsskatten, har dock lett till en sådan urholkning. Det är nu enligt föreningarnas uppfattning viktigt all det fortsall arbetet med kommitténs förslag inte får en liknande effekt. Del är således vikligt alt den svenska marknaden inom ramen för en generell lagsliflning tillåls utvecklas fritt och så att konkurrens och vinstintresse tillåts verka för en nödvändig flexibililel och anpassning till utveckling.

Skattesystemels belydelse

Kommitién pekar på s 283 284 på ell väsentligt problem, som ligger

utanför dess uppdrag, nämligen beskattningens belydelse för bolagens val

av notering på olika listor, och därmed mer principielll beskattning­

ens belydelse för riskkapiialanskaffningen i samhället.

223

I del forlsälta lagstiftningsarbetet måsle skattelagstiftningens konse- Prop. 1990/91:142 kvenser beaktas. Härvid kan konstateras att del i den stora reformering av Bilaga 3 del svenska skattesystemet som föreslås återstår all ange inriktningen på förmögenhetsbeskattningen och arvs- och gåvobeskattningen. När det sker måsle de nu akluella problemen tas upp. Föreningarnas principiella in­ställning är därvid atl valel av listor, eller valet eller tvånget alt ulnyrtja kapitalmarknaden för att utveckla en verksamhet, inle bör få skallekon­sekvenser som hämmar en för svensk näringsliv nyttig kapitalanskaffning. Beskattningen får inte hindra förelagens möjligheter all utveckla verksam­helen genom att ta in kapital utifrån eller allmänhetens sparande i aktier och andra värdepapper. Enda sättet alt åstadkomma della och undvika en sakligt omotiverad skattestyrning är att hålla en rimlig nivå på beskatt­ningen.

Med dessa påpekanden nöjer sig föreningarna med atl slå fasl atl en väl fungerande värdepappersmarknad i högre grad beror på beskattningen än på det slag av näringsrällslig reglering som kommiltén behandlar.

Gränsöverskridande värdepappershandel

Med den internationalisering värdepappersmarknaden genomgålt och kommer alt genomgå blir den gränsöverskridande handeln allt viktigare. Den svenska valutaregleringen har myckel tydligt pekal på detta. Det är då också viktigl alt svenska aktörer kan agera effektivt i den utländska kon­kurrensen. Samlidigt måste vi tillåta utlänska aktörer att vara verksamma här i konkurrens med etablerade svenska verksamheter.

I myckel handlar del om en anpassning av det svenska regelverket till internationella förhållanden. Kommitténs förslag är överlag i den delen i huvudsak posiliva. För alt de inlernationella kapitalsirömmarna skall komma Sverige lill godo måsle också den svenska beskattningen anpassas lill den som gäller i vår omvärld.

När del gäller den internationella harmoniseringen i slort pekar kom­mittén pä utvecklingen inom EG, till vilken vi självklart måste anpassa oss. Vidare pekas t.ex. på frivillig internationell harmonisering (14.3.4). varvid den s.k. Group of Thirly nämns. Det kan därvid påpekas atl den självreglerande verksamhel i fråga om leveransregler m.m. som bedrivits på den svenska värdepappersmarknaden ligger mycket väl i linje med de viktiga principer som slagits fasl av the Group of Thirly.

Belräffande svensk internationell privaträtt (14.3.5) kan upplysas all Svenska Fondhandlareföreningen påböGal ett arbele inriktat på vad som sakrällsligl gäller beträffande överlåtelse, pantsältning m. m. av värdepap­per i de viktigaste länderna i vår omvärld. Resultaten kommer bl.a. atl med sakkunnig hjälp analyseras från internationell privalrältslig utgångs­punkt.

224

1.14 Landsorganisationen i Sverige (LO)

Prop. 1990/91:142

Bilaga 3 

Det är önskvärt att samhällets regler gäller lika för all handel med värde­papper. LO tillstyrker därför den utvidgning av begreppel börsverksamhel som föreslås av ulredningen, och som leder till atl handel med bl.a. optioner och terminer omfatlas av reglerna.

Den särställning som enligt utredningens förslag även i framtiden förut­sätts för Stockholms fondbörs är enligt LOs uppfattning väl motiverad.

LO anser all de särskilda krav som även i framliden föreslås ställas på Stockholms fondbörs bör kompletteras med ett krav på Stockholms fond­börs atl ge en fullgod service lill kunder i hela landet via det nya datorisera­de handelssystem som börsen nyligen infört.

LO delar däremol inte utredningens syn på sk blankning. Skall allmän­hetens förtroende för värdepappersmarknadens funtion kunna upprätthål­las är det väsentligt att verksamhelen har slöd i allmänhetens rättsmedve-teande och att reglerna inte i onödan uppmuntrar lill spekulativa beteen­den, vars samhällsekonomiska värde torde vara svåra atl visa.

LO tillstyrker vidare kravet på auktorisation av aktörerna på de finansi­ella marknaderna, vilket bör kunna leda till en välkommen sanering av marknaden.

1.15 Tjänstemännens Centralorganisation (TCO)

TCO instämmer i kommitténs uppfattning atl värdepappersmarknadens funktion är atl omfördela sparande och alt erbjuda möjligheter all begrän­sa eller omfördela risk. TCO anser att om marknaden skaU kunna fungera effektivt så måsle det finnas klara spelregler som respekteras av alla och med välavvägda sanktionsmöjligheter.

Kommittén föreslår på flera områden atl de svenska reglerna anpassas till inlernationella regler. I flera fall innebär denna anpassning en skärp­ning av de svenska reglerna.

1.16 Svensk Industriförening

En väl fungerande värdepappershandel är en mycket viktig förutsättning för elt livskraftigt svenskl näringsliv. Marknadssystemet och handelsplat­serna måste åtnjula förtroende hos allmänhet, marknadsaktörer och myn­digheter. Handeln med värdepapper måsle därför omgärdas med ett re­gelverk som garanterar att detta förtroende beslår. Samtidigt får reglerna ej slöra eller förhindra en effekliv och rationell handel med värdepapper.

Kommittén lägger fram elt anlal förslag i syfte att förbättra börseliken

och effektivisera handeln med värdepapper. Svensk Induslriförening delar

i huvudsak kommitténs bedömningar och har därmed inga allvarliga erin-

>

ringar att anföra mot flertalet av de förslag kommittén lägger fram. Vad

gäller några av förslagen vill föreningen emellertid särskilt redogöra för sin

uppfatlning och även framlägga vissa invändningar.

225

15   Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 142

2 Handelsregler pa värdepappersmarknaden

Prop. i990/9i:i42

Bilaga 3 2.1 Allmänna synpunkter

2.1.1   Svea hovrätt

Hovrätten tillstyrker i allt väsentligt utredarnas förslag till lagstiftning.

2.1.2   Bankinspektionen

Bankinspektionen anser att de regler som VMK föreslår skall gälla för handel med optioner och terminer är i huvudsak väl avvägda och tillstyr­ker en lagreglering enligt förslaget med de påpekanden som görs i det följande. För inspektionen är det för della ställningstagande av vikt all inga väsentliga ändringar görs i förslaget i det fortsatta lagstiftningsarbetet.

2.1.3   Bankorganisationerna och Svenska Fondhandlareföreningen

Kommitién diskuterar etl antal områden inom derivathandeln för vilka lagstiftning kan komma i fråga. Utgångspunkten har varil att stärka skyd­det för mindre investerare. Därvid har kommittén föreslagit komplette­ringen av begreppel fondpapper med "andra finansiella instrument". För­eningarna lillslyrker detta. I det fortsatta lagstiftningsarbelel bör dock del senare begreppet preciseras mer noggrant än vad kommitién gjorl. Della gäller inle minsl mol bakgrund av all begreppet avses förekomma i den straffsanktionerade insiderregleringen. Bl a bör klargöras atl valuta inte ingår i begreppet.

2.1.4   Sveriges Industriförbund och Svenska Handelskammarforbundet

Organisationerna lillslyrker de förslag som kommitién presenterar ifråga om handelsregler för fondpapper och andra finansiella instrument.

2.1.5   Konungariket Sveriges Stadshypotekskassa

Lagförslaget "Lag om handel med fondpapper och andra finansiella inslru­ment" avses vara en lag som skall läcka samtliga finansiella instrument oavsett vilken delmarknad de är avsedda för.

Skillnaden i kraven på konsumentskydd, likviditet, insyn, clearing m.m. mellan aktie- och obligationsmarknaderna är dock betydligt större än vad kommittén gjorl klart för sig. Kassastyrelsen ifrågasätter därför lämpligheten av all en generell lagsliflning skall läcka hela områdel.

2.1.6   Penningmarknadscentralen PMC AB

Såsom vi uppfattar del, avser dock lagförslagel "Lag om handel med

fondpapper och andra finansiella instrument" en lag som skall täcka

samtliga finansiella instrument oavsett vilken delmarknad de är avsedda

för.

226

För del första ifrågasätter vi lämpligheten av all en generell lagstiftning     Prop. 1990/91:142 skall läcka etl så brett område. För det andra grundar sig i detta fall den     Bilaga 3 bakomliggande analysen för förslagel framförallt på aktiemarknadens avisla och derivathandel.

2.2 Nya finansiella instrument 

2.2.1 Kammarrätten i Stockholm

När del gäller introduktion av nya finansiella instrumenl på värdepappers­marknaden uttalar (del 1 s 405) kommittén atl bankinspektionen bör övervaka utvecklingen. Tyngdpunkten för tillsynsverksamheten i denna del bör enligt föreslaget ligga på efterhandskontroll med en möjlighet att förbjuda handel i ett nyintroduceral instrument. En formlig förhands­granskning avvisas. Kommittén anser dock all del bör vara möjligl för en börs eller en clearingorganisalion eller annan auktoriserad aktör all få "etl ej formaliseral förhandsbesked" av bankinspeklionen innan en introduk­tion sker.

Den ordning som kommittén föreslår medför all en kapitalplacering i ell nytt finansiellt instrument kan utgöra ett slort risktagande. I vart fall är den ägnad all skapa osäkerhet så länge inle ell bindande besked kan erhållas i förväg. Instrumentet kan ju komma atl förbjudas i efterhand vilket sannolikt medför ekonomiska förluster för investerarna. En sådan osäkerhet i fråga om nya finansiella instrument måsle innebära risker för utvecklingen på värdepappersmarknaden. Den tänkta ordningen kommer därmed atl slrida mot kommitténs uppfattning, lill vilken kammarrätten ansluter sig, all utvecklingen bör styras så alt handeln bedrivs på ett sådant sätt all allmänhetens förtroende för värdepappersmarknaden upprätthålls och atl kapitalinsatser från enskilda inte otillböriigen äventyras.

Kammarrällen anser alt frågan om en bindande förhandsgranskning bör övervägas ytterligare. En sådan granskning lorde i inte ringa omfattning äga rum redan i dag när det gäller den skattemässiga sidan. Om ett nytt finansiellt instrument skall lanseras, torde man nämligen normalt vara intresserad av att i förväg vela vilka de skattemässiga konsekvenserna blir. I sådana fall söks förhandsbesked hos riksskatteverkets nämnd för rätts-ärenden. Del finns dock exempel på skallerällsliga innovationer där man avsiktligt har underlåtit all begära förhandsbesked, med efterföljande be­svärande effekter för enskilda som följd. Depositionsleasing är ett sådant exempel. De nackdelar som kommittén har anförl (del 1 s 404 f) mot en förhandsgranskning uppvägs enligt domstolens bedömning av de fördelar som en sådan granskning innebär i fråga om stabilitet och förulsebarhel för den enskilde investeraren.

2.2.2 Näringsfrihetsombudsmannen (NO)

Kommittén för en diskussion om huruvida man skall införa en tillstånds­

prövning för nya finansiella instrument. NO vill i denna fråga uttryckligen

avråda från någon form av förhandsgodkännande. En sådan förhands-

227

prövning skulle kunna vara en stark hämsko på innovationer och produkt-     Prop. 1990/91:142 ulveckling. Kommitténs förordande av en eflerhandsgranskning med möj-     Bilaga 3 lighet till ingripande för bankinspeklionen synes vara den rimliga lösning­en och lillslyrks av NO. Den längst gående åtgärden alt förbjuda ell finansiellt instrument som introducerats på marknaden bör bara komma ifråga i uppenbara fall.

2.2.3 Bankorganisationerna och Svenska Fondhandlareföreningen

I avsnitt 8.3.3 diskuterar kommiltén om en prövning av nya finansiella produkter bör förekomma, och när prövningen i så fall skall ske. Det föreslås en eflerhandsprövning grundad på rekvisit som är fastlagda i lagstiftningen. Föreningarna godtar en statlig efterhandsgranskning av nya finansiella inslrument. En sådan ligger i linje med bankinspektionens nuvarande tiflsynsuppgifl. Genom all del klargörs att inspektionens pröv­ning skall utgå från vad som kan vara till skada för del allmänna reduceras risken för all handel i sådana instrumenl som med en annan prövning inte skulle godtas söker sig vid sidan av banker och fondkommissionsbolag. Sådana diskussioner som förekommit i sen tid om införande av s.k. syntetiska derivat bör med förslaget kunna undvikas. Det bör understrykas att prövningen måste göras på grundval av lagstiftningen.

Del måste alllid ankomma på utgivarna, marknadsplatserna, marknads­aktörerna och de potentiella placerarna atl inom ramen för gällande lag­sliftning besluta om vilka nya inslrument skall införas på marknaden. En statlig förhandsgranskning på della område vore således inte godtagbar. En sådan skulle hämma utveckligen av den svenska finansiella marknaden till nackdel för det väsenlliga huvudsyfte den har all uppfylla, nämligen kapitalanskaffning i samhället. För alt detta skall kunna uppfyllas på bästa sätt förutsätts möjligheter till smidig anpassning inte minst vid stora internationella affärer. Alt i sådana fall försl skaffa lillslånd kunde många gånger bli myckel besvärande för möjlighelerna till svensk medverkan.

2.2.4 Sveriges Industrifiirbund och Svenska Handelskammarforbundet

Organisationerna vill här särskilt understryka förslaget om all del inte skall krävas etl förhandsgodkännande för en introduktion av ell nytt finansiellt instrument på marknaden. En statlig förhandsprövning skulle riskera atl hämma utvecklingen av den finansiella marknaden. Del bör vara marknadsaktörerna som själva prövar lämpligheten av att lansera ell nyll inslrument. En sådan prövning måste antas ske med omdöme och noggrannhet. Skulle introduktionen av del nya papperet senare trots allt visa sig vara till skada kan bankinspeklionen, enligt förslaget, ingripa och stoppa handeln. Delta bör vara tillräckligt.

228

2.3 Frågor om säkerhet

Prop. 1990/91:142

2.3.1 Bankinspektionen

Bankinspektionen vill därvid särskill understryka vikten av alt belryggan­de säkerhet skall ställas i de fall som anges i lagsförslagel. Vidare är det väsentligt att del i lag slås fast en obligatorisk skyldighel för en clearingor­ganisalion, ett bankinstitut eller elt fondkommissionsbolag att tvångsvis avveckla eller på annal sätt neutralisera eller minska risken i en intagen position där säkerhetskravet inte blivit uppfyllt.

Bankinspektionen känner iveksamhel inför kommitténs förslag att tillå­ta atl banker befrias från kravel på säkerhet i options- och lerminshandeln. Förslaget synes utgå från all banker undantagslöst skulle ulgöra nollrisk­kunder som motparter i handeln. Delta är ingalunda fallel i synnerhet inte i etl internationellt perspektiv. Förslagel är också ett avsteg från en av kommitténs huvuvdtankar nämligen alt det bör råda konkurrensneutrali­tet mellan olika institut på marknaden. Enligt inspektionens åsikt bör inga undantag från kravel på slällande av säkerhet medges.

Det är således ett överordiiat intresse att säkerhetskraven uppfylls. Där­emot synes del vara omotiverat att såsom kommittén föreslagil ha en regel om krav på att clearing skall ske hos en clearingorganisalion. En sådan regel kan leda lill att faktiska monopol tillskapas. I synnerhet om regeln kombineras med elt fem procenligl kapitaltäckningskrav.

2.3.2 Riksgäldkontoret

VMK föreslår alt slyrelsen för en clearingorganisalion får medge ett bank-institut befrielse från de säkerhetskrav i options- och terminshandel som slälls upp i förslagel till lag om handel med fondpapper och andra finansi­ella instrument. Riksgäldskonloret anser atl några sådana undantag inte bör vara möjliga.

Förslagel ulgår från att banker är s. k. nollriskkunder, föreställningen att det existerar kunder som inte är förenade med vare sig kredit-, leverans-eller annan risk är emellertid felaktig. Riksgäldskonloret anser del vara en betydelsefull grundregel, som ytterst syftar lill att bevara del finansiella systemels stabilitet, alt några sådana undantag inle medges.

2.3.3 Näringsfrihetsombudsmannen (NO)

KO anförde redan i yttrande över optionsulredningens belänkande alt det

var värefulll från konkurrenssynpunkl alt säkerhetskravet blev lika för alla

aktörer, eftersom delta främjar likabehandling av konkurrenler. Oplions­

utredningen ansåg inle alt några s. k. nollriskkunder skulle få förekomma.

Korn-Filten för nu en diskussion (avsnitt 8.4.6.7) i denna fråga som leder

fram till all huvudprincipen bör vara alt alla skall slälla säkerhel för sina

åtagan-jen. Dock finner man all del bör tillskapas en möjlighet att medge

undantig från säkerhetskravet för banker. NO anser inle att elt sådant

229

undantag bör medges. Principen om likabehandling bör inte överges. Då     Prop. 1990/91:142 slipper man också den av kommittén anförda risken atl en clearingorgani-     Bilaga 3 sation använder befrielse från säkerhelskravet som konkurrensmedel.

2.3.4 Riksbanksfullmäktige

Kommittén föreslår atl styrelsen för en clearingorganisalion,! särskilt beslul får medge etl bankinslilul befrielse från de säkerhetskrav i oplions-och terminshandel som slälls upp i förslaget till lag om handel med fondpapper och andra finansiella inslrument. I likhet med optionsutred­ningen anser fullmäklige dock atl några sådana undantag inle bör vara möjliga.

Förslaget utgår från atl banker är s.k. nollriskkunder. Föreställningen all del existerar kunder som inle är förenade med vare sig kredit-, leve­rans- eller annan risk är emellertid felaktig. Fullmäklige anser det vara en betydelsefull grundregel, som ytterst syftar lill atl bevara del finansiella systemels stabilitet, alt några sådana undantag över huvud taget inle medges. Fullmäklige avvisar därför förslagel all undanta bankinslilul från säkerhetskrav.

2.3.5   Bankorganisationerna och Svenska Fondhandlareföreningen

I avsnitl 8.4.6 anges all krav på säkerheter bör ställas vid handel i standar­diserade optioner och terminer. Vidare ges möjligheten för vissa bankin­slilul all, efler beslut av clearingorganisalions slyrelse, befrias från säker­hetskravet vid egna affärer.

Föreningarna anser atl det bör anges all säkerhel skall ställas dels från kund lill fondkommissionär, dels från den senare till clearingorganisa­tionen. Fondkommissionär bör dock har räll atl avstå från säkerhet ay kund när säkerhel kan anses obehövlig eller när. särskilda skäl annars föreligger för att avstå. I övrigt godtar föreningarna kommilléns förslag.

2.3.6   Svenska Försäkringsbolags Riksförbund

Kraven på säkerhet för denna handel är enligt riksförbundet oerhört slora. När del gäller VMK:s diskussion på sid 419 424 i del 1 om undanlag från kraven all slälla säkerhet hävdar riksförbundet atl begreppel nollrisk­kund måsle kunna behållas. VMK nolerar själv på sid 420 alt del mol bakgrund av olika kunders kredilvärdighel kan framstå som naturligt all kunder behandlas olika i affärslivet. Som riksförbundet anförde i sitt yllrande över optionsutredningens, förslag bör åtminstone de största för­säkringsbolagen, med hänvisning just till deras kapilalstyrka och den omfattande tillsyn som försäkringsinspektionen har över bolagen, kunna bedömas som nollriskföretag. Eftersom försäkringsverksamhelens syfle är att bära risker för försäkringslagarkoUéktivet måsle bolagen enligt sitt regelverk, försäkringsrörelselagen, ha en solid organisation för detta. De måste i särskild ordning förvalta sin egendom för försäkringslagarnas räkning. Ell krav på att avsätta säkerheter hos någon annan skulle innebä-

ra all de avhänder sig en del av sin egendom, vilkel skulle utgöra samma Prop. 1990/91:142 nackdel för försäkringsbolagens verksamhet som bankerna hänvisat till all Bilaga 3 säkerhetskraven skulle innebära i deras rörelse. När VMK föreslår all möjlighet skall finnas alt befria vissa banker från atl slälla säkerheter finns enligt riksförbundets mening samma skäl all befria vissa försäkringsbolag. Skulle alla försäkringsbolag ändå omfattas av kraven på ställande av säkerhet måsle beakias all det blir mycket komplicerat för bolagen all ställa säkerheter hos vaGe fondkommissionär som de stora bolagen hand­lar med. För att bevara anonymiteten i sina affärer sprider dessa bolag affärerna hos olika fondkommissionärer. Att flytta säkerheter fram och tillbaka mellan kommissionärerna aflt efler affärernas skiftande omfatt­ning skulle medföra transport- och ränterisker som bolagen ej kan accepte­ra.

2.3.7 Penningmarknadscentralen PMC AB

I § 4 föreslås att handel med standardiserade optioner och terminer skall vara föremål för clearing hos en clearingorganisalion. Del främsta motivet bakom förslaget om en lagfäst skyldighet att cleara standardiserade termi­ner och optioner hos en clearingorganisalion torde vara en önskan om förhöjd säkerhel på marknaden.

Önskan om förhöjd säkerhet torde delas av samtliga aktörer, med un­danlag av de som spekulerar med andras säkerheter. Vi ifrågasätter sålun­da inte motiven för ny lagstiftning.

Däremol anser vi atl metoden atl erhålla den förhöjda säkerheten ge­nom elt krav på obligatorisk clearing hos en clearingorganisalion är felak­tig. Dessutom skulle delta leda till elt faktiskt monopol för en redan etablerad clearingorganisalion.

Den önskade säkerhetsnivån kan erhållas på annat och marknadsmäs-sigt mer neutralt sätt.

Det enklaste lorde vara alt föreskriva alt företag får bedriva handel i standardiserade eller icke standardiserade optioner och i terminer först efter godkännande av Bankinspektionen och att de därvid måste följa de av Bankinspektionen fastställda kraven på säkerhet.

Detta innebär alt varje nytt finansiellt instrument som någon vill intro­ducera på marknaden och som är avsett för allmän handel försl klassifice­ras ur risksynpunkt av Bankinspektionen som också ulformar krav på säkerhel ulifrån denna klassificering. Molsvarande klassificering görs re­dan i dag vad gäller kapitaltäckningskrav på banker och fondkommissions­bolag vad gäller deras placeringar och exponeringar.

Det åligger därefter Bankinspeklionen att vid sin granskning av banker och fondkommissionsbolag som bedriver handel i sådana finansiella in­slrument, konlrollera all säkerhetsföreskrifterna följs och atl lillämpa de sanktioner de finner lämpligt mol de som bryler mol föreskrifterna.

231

2.4 Blankning och leveranskapacitet

Prop. 1990/91:142

2.4.1 Svea hovrätt

'' 

Mot bakgrund av den förhållandevis modesta form av fenomenet blank­ning som förslagel innefattar och då fenomenlet är allmänl godtaget i inlernalionella sammanhang har hovrätten inle något att invända mot att förbudet mot blankning tas bort.

2.4.2 Bankinspektionen

VMK har relativt noggrant prövat frågan om tillålande av blankning och stannat för att s.k. äkta blankning i princip bör vara tillåten medan s.k. oäkta blankning i princip bör vara förbjuden. Bankinspektionen delar denna kommitténs bedömning.

Såsom kommittén framhållit är erfarenheterna av blankning i Sverige små. Det är därför viktigt all avskaffandet av förbudel mot äkta blankning sker under kontrollerade former. Del regelsystem som kommitién förordar i denna fråga skapar också förutsättningar för att blankningsaffarer inled­ningsvis endasl sker i ett mycket begränsat antal aktieslag. Såsom nämnts under avsnitt 3.2 anser inspektionen däremot atl elt annal synsätt kan läggas på räntebärande papper. Det är också av vikt att den som yrkesmäs­sigt förmedlar lån av fondpapper slår under bankinspektionens lillsyn.

Bankinspeklionen har av flera skäl en restriktiv inställning till blank­ningsaffarer. Tillåtande av äkta blankning och slopandet av leveranskapa­citelskravet för aktieoptioner kan antas öka möjlighelerna all manipulera kursen både på optionerna och på den underliggande aktien. Inspektionen kommer därför alt med uppmärksamhet följa utvecklingen. Visar del sig att tillålande av äkta blankning leder lill bristande ordning på marknaden bör inspeklionen ges möjlighet all omedelbart sloppa sådana tendenser. Della kan ske genom att inspektionen ges rätl all återta etl tidigare givet godkännande dvs. om inspektionen medgivit äkta blankning av ett före­tags aktier så bör inspeklionen också ha räll att återta etl sådanl medgivan­de. Införs en sådan möjlihget bör det leda till atl i vart fall de institut som står under lillsyn själva slävjar varje tendens till missbruk. Inspektionen förordar således atl eti tillägg görs i 13 § första slyckel i lagförslagel med innehåll atl sådant godkännande som där sägs kan återtas av inspektionen.

Med della tillägg i lagförslaget anser bankinspeklionen atl lagstiftaren vidtagit så omfattande försiktighetsåtgärder all de risker för manipula-tioner och andra oegentligheler som blankningsförbudels upphävande kan leda till minimerals.

Inledningsvis kommer bankinspeklionen atl behandla frågan om äkta blankning som en försöksverksamhet Beroende på utvecklingen och aktö­rernas benägenhet att inte missbruka den nyvunna frihelen kan antalet blankningsbara fondpapper utökas eller minskas. Eftersom de föreslagna reglerna är flexibla är del aktörernas eget agerande som kommer att vara avgörande för hur snabbt blankningsförbudet kan avvecklas i prakliken.

VMK har inte förordat införandet av en regel om leveranskapacitet. I

ställel har kommittén föreslagil en regel där krav på underliggande lillgång

232

lill standardiserade optioner och terminer slälls upp. Bankinspektionen     Prop. 1990/91:142

accepterar kommitténs synsätt utom på en avgörande punkl.

Bilaga 3

Elt av de skäl som kommittén anför för att inte ställa upp något krav på leveranskapacitet är all blankningsförbudet föreslås bli avskaffat. Bankin­speklionen lillslyrker förslagel under förutsättning av vilket närmare redovisas nedan - att möjlighelen till blankning kringgärdas med stränga regler för hur blankning skall få gå till och alt inspeklionen ges rätl att ange i vilka fondpapper blankning får ske. Tillåtande av blankningsaffarer torde mol bakgrund härav i vart fall inledningsvis komma alt avse endast elt fålal aktieslag. En trolig början kan vara att medge blankning i de 16 mest omsalla aktieslagen på Stockholms fondbörs. När det gäller räntebärande papper finns dock knappasl skäl för en så restriktiv hållning. För sådana papper bör inspektionen vara oförhindrad att ge ell generellt lillslånd lill blankning.

Den siluationen kan komma att inträffa att del på marknaden kommer atl finnas aktieoptioner där blankning av den underliggande aktien är tillåten och där sådan blankning är förbjuden. I sistnämnt faU kommer nuvarande förhållanden således att bestå. Enligt bankinspektionens me­ning finns det i dessa fall goda skäl som talar för etl krav på levéranskapa­citet.

Bankinspektionen förordar mot bakgrund av vad som sagts alt den föreslagna lagen kompletteras med en bestämmelse som ger inspeklionen rätt alt föreskriva krav på leveranskapacitet i de fall blankning av det underiiggande fondpapperel inle är lillålet samt atl del av lag eller motiv­utlalanden framgår alt inspektionens godkännande av fondpapper för blankning kan ges generellt för en viss typ av fondpapper såsom t.ex. riksobligationer eller statsskuldväxlar.

2.4.3 Riksskatteverket

Utredningen föreslår att blankning skall tillåtas. Det är Länsskatlemyndig-helens uppfattning atl nya instrumenl på finansmarknaden ofta ger upp­hov till olika former av skatteplanering. Länsskattemyndighelen kan för närvarande inle peka på några konkreta risker med blankning härvidlag men anser att man noga bör utreda skattemässiga konsekvenser innan man tillåter blankning.

2.4.4 Riksgäldskontoret

Enligt nuvarande lagsliflning finns ett förbud för ett fondkommissionsbo­lag all för egen räkning sälja fondpapper som bolaget har mottagit som lån eller atl medverka vid blankning för annans räkning. Riksgäldskontoret instämmer med kommitién all de skäl som förelåg vid lagens ikraftträdan­de inte föreligger i dag.

Förbudel mot blankning har för den räntebärande marknaden inneburit

alt en lånemarknad med internationell förebild ej utvecklats. En sådan

lånemarknad vore enligt kontorets åsikt ett framsteg för den svenska

räntebärande marknaen. En sådan skulle leda till en mer flexibel och likvid

233

marknad och en effektivare prissättning. Den risk för kursmanipulationer,     Prop. 1990/91: 142 som skulle kunna befaras i en lilen och tunn marknad, är ej vid handen när     Bilaga 3 del gäller handeln i räntebärande statspapper. Kontoret vill därför under­stryka viklen av all förbudet för blankning slopas vad gäller handeln i statspapper.

2.4.5 Riksbanksfullmäktige

Fullmäktige ansluter sig tiU kommilléns förslag alt avskaffa förbudet mot blankningsaffarer. Möjlighet lill blankning på penning- och obligalions-marknaderna kommer enligt fullmäkliges mening alt leda till stabilare marknader med reducerade räntevarialioner.

Kommittén .föreslår all bankinspeklionen skall avgöra vilka värdepap­per som är lämpliga atl blanka. Motivet för delta är atl undvika kursmani­pulalion i papper med liten omsättning. På penning- och obligationsmark­naderna finns emellertid inte de risker för kursmanipulalioner som kan finnas på aktiemarknaden. Den specifika risken i ett räntebärande värde­papper är begränsad, varför kursen i huvudsak styrs av den allmänna ränteutvecklingen. FuUmäklige anser därför att det bör ges en generell möjlighet att utföra blankningsaffarer på penning- och obligationsmarkna­derna, i synnerhet i siats- och bosladspapper.

Principielll bör det dessutom betonas alt möjlighelerna till kursmanipu­lalioner inle är beroende av om blankning av tillgången i fråga är tillåten eller ej. Problem med prissättningen uppkommer i första hand om omsäll­ningen i tillgången är liten. Myckel lalar för att möjlighet till blankning gör atl marknadspriserna blir mer rättvisande, 1. ex. genom alt investerare som tror på elt kursfall men inte innehar tillgången kan påverka prisutveckling­en. Delta miskar riskerna i handeln och kan i sig bidra lill att förbättra likviditeten. Att .införa slarka begränsningar i blankningsmöjlighelerna kan därför molverka syftet all minska riskerna för kursmanipulalioner. Fullmäklige ställer sig därför skeptiskt lill kommitténs förslag alt använda likviditeten i ett värdepapper som utgångspunkt för bedömningen om blankning bör tillåtas eller ej.

2.4.6 Styrelsen för Stockholms fondbörs

Börsstyrelsen lillslyrker alt förbudet mol äkta blankning upphävs. Styrel­sen kan vidare godta alt oäkta blankning tillåts den korta lid en säljtrans-aklion är registrerad i den dagliga journalen hos VPC. Styrelsen har ej heller något atl erinra mol de särskilda regler som föreslås om skriftligt avtal, tidsbegränsning, begränsning av anlalel blankningsbara fondpapper och rapporteringsskyldighet.

2.4.7 Allmänna pensionsfonden (2:a löntagarfondstyrelsen)

Vi delar kommilléns uppfaltning all endast äkta blankning bör tillåtas.

234

2.4.8 Bankorganisationerna och Svenska Fondhandlareföreningen

Prop. 1990/91:142

Kommittén föreslår att del nuvarande förbudel mol äkta blankning upp-        '  hävs. Föreningarna tillstyrker förslaget och ställer sig bakom kommitténs motiveringar i den delen.

Även oäkta blankning tas upp i betänkandet, varvid det föreslås ett förbud för sådan blankning, dock med undanlag för blankning under den korta tid då en säljtransaktion är registrerad i den dagliga journalen hos VPC. Föreningarna har ingel att invända mol detta, eftersom en sådan "blankning" kan underlätta för handeln i vissa fall. Del kan dock förulses all man inom fondhandeln alhjämt kommer atl lillämpa huvudregeln atl den som säljer aktier skall kunna dokumentera etl innehav av dessa i enlighel med grunderna för de leveransregler för den svenska marknaden som Svenska fondhandlareföreningen utfärdat.

När det gäller den äkta blankningen föreslår kommittén ett antal form­krav och begränsningar. Möjligheten lill blankning är av stor vikt för all upprällhålla en likvid marknad. Del är då också vikligl att regleringen inle lägger hinder i vägen för ett utnytGande av blankningsmöjlighelerna på den svenska marknaden till förfång för bästa möjliga ulveckling av mark­naden. Regelsystemet måste således medge effektiva och organiserade lånemöjligheter. Lån av värdepapper i ordnade former förekommer på de flesta större ulländska marknader och anses där som en viktig funktion för all möjliggöra korrekta leveranser.

Erfarenheter från ulländska slora marknader visar att blankning i denna form är lill myckel tydlig nytta för marknadsfunktionen. Det gäller både aktie- och räntemarknaderna.

Föreningarna ser risker i att de av kommittén föreslagna restriktionerna med ett föreskrivet avtalsformulär och en låst tidsram för lån på längst tre månader kan få negativa effekter på möjligheterna all ulnyrtja blankning till full nytta för marknaden. Blir del så, är de positiva effekterna med kommitténs förslag begränsade. På de viktigaste utländska marknaderna finns inga föreskrivna avtalsformulär. Däremol förekommer lånemed­givanden, i 1. ex. depåavtal som tecknas i samband med öppning av värde­pappersdepå.

En vanlig form för blankning är återköpsavlal. Utan omsättningsskatt bör s. k. repor kunna fungera också i Sverige. När en märket maker skall skydda risker i elt värdepapperslager skulle det t. ex. kunna ske genom all "repa" in ett visst papper i lagret. Regleringen får inte hindra det.

Med ell föreskrivet avtalsformulär uppslår risk för att de lillvägagångs-sätt som vore mest lämpliga i en viss situation inte skulle kunna tillämpas.

Mot den angivna bakgrunden föreslår föreningarna atl några föreskrifter inte utfärdas rörande avtalsformulär och absolut tidsfrist. Del bör i stället anförtros ål branschen genom organisationerna all på del sätt fond­handlareföreningen redan tagit initiativ lill rörande märket making utarbeta normer för hur en ändamålsenlig blankning skall ske i organiserad och säker form. Det får sedan ankomma på bankinspeklionen all i sin lillsyn bevaka all allt går rätl lill.

Beträffande s. k. leveranskapacitet har kommittén konstaterat all kravet

235

härpå varit starkt förknippat med blankningsförbudget. Genom atl detta Prop. 1990/91:142 föreslås upphävt kan kravet på levéranskapacitet avskaffas. Föreningarna Bilaga 3 har tidigare invänt mol kravel på leveranskapacitet för förvärvade aklie-säljoptioner. Kravet har föranlett atl marknaden för sådana optioner i dag liksom lidigare är yllersl tunn och all aklieoptionernas riskavläggande funktion inle kunnal verka fulll ut. Föreningarna delar sålunda kommit­téns uppfatlning atl det inle finns skäl alt i lag ange krav på levéranskapa­citet för vare sig utfärdade köpoptioner eller förvärvade säljoplioner. Dock bör det, som kommittén anfört, få fritt för en clearingorganisalion alt träffa avtal som leder lill en garanterad levéranskapacitet.

2.4.9 Svenska Försäkringsbolags Riksförbund

VMK:s förslag all tillåta s. k. äkta blankning är också ell led i all skapa god likviditet. Riksförbundet kan tillstyrka förslaget med hänsyn till alt verk­samheten föreslås få ske i begränsade former.

2.4.10 Landsorganisationen i Sverige (LO)

LO delar däremot inte ulredningens syn på s. k. blankning. Skall allmänhe­tens förtroende för värdepappersmarknadens funktion kunna upprällhål­las är del väsentligt att verksamhelen har stöd i allmänhetens rättsmedve­tande och atl reglerna inle i onödan uppmuntrar till spekulativa beteen­den, vars samhällsekonomiska värde lorde vara svåra atl visa.

2.4.11 Invik & Co AB

Invik bilräder kommitténs slutsatser vad avser blankning men anser inte att reglerna bör göras så detaljerade vad avser bankinspektionens roll som föreslås. Invik bilräder inte kommilléns förslag till formella regler för aklielån och blankning.

Kommilléns motivering lill förslagel atl bankinspektionen skall bestäm­ma vilka fondpapper som får utnytGas för blankning synes inle övertygan­de. På sätt kommitién själv angett kan blankningseffekten uppnås genom andra förfaranden Gfr betänkandet del 2 s 79 m). Kommittén har inte i förslag till lag om handel med fondpapper och andra finansiella instru­ment infört krav på atl bankinspektionen skaU godkänna de fondpapper som omfatlas av optioner eller terminer. Principielll får det anses slrida mot bankinspektionens roll som tillsynsmyndighet att myndigheten ges möjlighet alt styra vilka värdepapper som skall vara föremål för elt visst slags handel.

Som kommitién självt funnit är blankning tillåtet i etl flertal länder. Om blankning tillåls i Sverige utöver vad som gäller i dag minskas risken för att sådan verksamhet hell flyttar utomlands.

I samband med atl blankningsförbudet tas bort bör de skattemässiga konsekvenserna regleras. En sådan reglering får dock inle leda lill atl förfarandel blir bedömt mer ogynnsamt än andra likvärdiga förfaranden.

Kommitién föreslår all aklielån för blankning skafl ske enligt särskilt

236

skriftlig handling enligt av bankinspeklionen faslslälll formulär. Invik     Prop. 1990/91:142

uppfattar detta så atl aktielån i andra sammanhang inle kräver skriftligt     Bilaga 3

avtal. Aklielån kan t. ex. förekomma för atl uppfylla leveransskyldigheten i

samband med oplionshandel. Invik vill i detta sammanhang när aktielån

diskuteras påpeka att det civilrättsligt egentligen inte är fråga om "lån"

utan om "förslräckning". Då en avgift ulgår kan det också tänkas atl

frågan är om en slags hyra då "lån" och "försträckning" i princip avser

benefika transaktioner.

Invik delar inle kommitténs uppfattning att formulär för avtal skall fastsläflas av bankinspektionen. Däremot delar Invik kommitténs uppfatl­ning att avtalen skall träffas skriftligen men detta krav bör upprätthållas för alla slag av aktielån på motsvarande sätt som gäfler för alla slag av förfoganden som omfatlas av lagen om rält all förfoga över annan tillhöri­ga fondpapper (förfogandelagen). Invik föreslår atl en särskild lag införs som reglerar både frågan om aklielån/aktieförsträckning och rätten att förfoga över annan tillhörigt fondpapper så att en enhetlig reglering kom­mer lill slånd. Att förfoga över fondpapper genom lån eller försträckning är inte mer ingripande än alt förfoga över fondpapper som innehas som pant eller säkerhel. Förfogandelagen lillämpas på den som innehar fond­papper som pant eller på grund av inköp och på fondkommissionär som har mottagit fondpapper lill förvaring, dvs. sådan verksamhel som liknar värdepappersförvallning enligt förslaget till fondkommissionslag. Invik har uppfatlat att förfogandelagens bestämmelser avseende fondkommis­sionärer och banker kommer att bli tillämplig på den som bedriver till­slåndspliktig verksamhel enligt förslaget till fondkommissionslag. Detta innebär att de generella förfogandeavlal som lillämpas av fondkommissio­närer med Slöd av 2 § förfogandelagen också kan användas av värdepap­persförmedlare då dessa kommer atl stå under bankinspektionens lillsyn.

Inviks huvudsakliga motiv lill alt formulären inte skall fastställas av bankinspektionen är i huvudsak följande.

Förfoganden enligt förfogandelagen skall ske skriftligen. Sådana förfo­ganden kan vara mer ingripande än aktielån och någol krav på all bankin­speklionen skall fastställa särskilda avtalsformulär för sådan verksamhet har inle uppslällls. Motivet härtill är hell enkelt all man inle har funnit att något behov föreligger. Kommitién har inle i förslagel förebringat någol sådant särskilt behov. Ur samhällets synpunkt måsle det vara viktigare atl konlroll sker av den som driver verksamhelen i fråga vilkel kommer att ske genom bankinspektionens lillsyn. Ett avtalsformulär kan inte heUer bota den fråga som är av störst betydelse för atl skydda aklieutlånare vid aklielånen, nämligen att erforderlig säkerhel slälls.

Kraven på vissl formulär skall enligt kommittén gälla i samband med all näringsidkare lånar aktier. Kommilléns ullalanden om vem som är nä­ringsidkare är någol oklart då man dels hänvisar till konsumentlagstift­ningens begrepp (betänkandet del 2 s 87 my), dels hänvisar till bokförings­lagens bestämmelser (betänkandet del 2 s 354 x).

237

2.5 Avräkningsnota

Prop. 1990/91:142

2.5.1   Riksskatteverket

Värdepappersmarknadskommittén har inte ansett del meningsfuUt atl räkna upp alla de olika finansiella instrument som förekommer på mark­naden. "Nya instrumenl introduceras ständigt och en sådan uppräkning skulle snabbt bli föråldrad". Kommiltén har därför valt all ge de värde­papper som omfattas av förslagel en allmän beskrivning. I konsekvens med detta synsätt stadgas i 1 § förslag lill lag om börs- och clearingverk­samhet följande: "Denna lag innehåller bestämmelser om börs- och cle­aringverksamhet som avser fondpapper och andra finansiella instrumenl". Motsvarande paragraf finns intagen i 1§ förslag lill lag om handel med fondpapper och andra finansiella instrument. Det kan därför ifrågasättas om kommilléns författningsförslag till lag om ändring i taxeringslagen 39 § 9 p bör kvarstå i sin nuvarande ulformning vad gäller de uppgifter en anmaning kan avse. Enligt 43 § fondkommissionslagen finns inte motsva­rande begränsning för de fall vid vilka fondkommissionär är skyldig atl upprätta avräkningsnota. i 43 § sladgas " vid köp, försäljning eller byte av fondpapper eller andra finansiella inslrument skall avräkningsnota upprät­tas samma dag som avtal därom slutits ".

Taxeringslagen bör därför ändras till följande såvitt gäller vad uppgif-lern skall avse i 39 § 9 p. "Sådana uppgifter som enligt 45 § fondkommis­sionslagen skall las in i avräkningsnota och som skall upprättas enligt 43 § samma lag".

2.5.2   Bankorganisationerna och Svenska Fondhandlareföreningen

I den föreslagna 43 § fondkommissionslagen anges skyldigheten all upp­rätta avräkningsnota. Denna skyldighel bör anpassas lill rådande förhål­landen. Det måste således vara möjligl att för ullandsrelalerade aftarer upprätta nota först nästkommande bankdag, eftersom sådana affärer kan ske "hur sent som helst" på dygnet. Vidare bör det vara möjligt att ersätta notan med meddelande i annan form. I t.ex. SAX, liksom i andra system, finns således möjlighet all bekräfta avslut på annat sätt än genom svarsno-la. Det bör också för depåkunder vara möjligl all komma överens om att en registrering i depån skall ersätta en avräkningsnota. Nota bör således kunna ersättas av meddelande eller registrering i annan form förutsatt atl mottagaren godtagit denna form eller atl mottagaren på elt med notan likvärdigt sätt får besked om affären.

Det kan konstaleras all kommilléns förslag leder lill alt del inle krävs alt avräkningsnota upprättas vid affärer mellan personer som inte är auktori­serade. Del är oklart om della varit avsiklen.

2.6 Övriga frågor

2.6.1 Svea hovrätt

Kammarrätt förefaller vara en lämplig fullföljdsinslans för bankinspeklio-

nens beslul enligt denna lag.

238

2.6.2                                                                           Näringsfrihetsombudsmannen (NO)

Prop. 1990/91:142

NO anförde redan i remissyttrande över optionsulredningens betänkande

°

argument mot att införa positionsbegränsningsregler. NO ser därför posi­tivt på all kommittén kommer till slutsatsen alt sådana regler inte bör införas. Det synes dock rimligt att införa en sådan regel om hur standardi­serade optioner och terminer skall vara konstruerade som kommittén föreslår i syfle all molverka prismanipulalioner.

2.6.3   Bankorganisationerna och Svenska Fondhandlareföreningen

Kommittén diskuterar i avsnillen 8.4.8 och 8.4.9 behovel av all i lag slälla krav på positions- och lösenlimiler. Kommilléns slutsats blir atl detta inte kan anses befogat mol bakgrund dels av att det föreslås krav på hur derivaliva instrumenl skall vara konstruerade, dels kontrollsvårigheterna rörande sådana limiter. Syftel att via positionsbegränsningar minska ri­skerna i handeln anser kommitién all man uppnår genom säkerhelssysle-mel. Föreningarna har inga invändningar mol kommilléns förslag. I det fall behov av positions- eller lösenlimiter uppkommer är det den som tillhandahåller marknadsplats eller clearing som är bäsl skickad att sälla upp regler för della.

Kommitién föreslår att bankinspektionen skall övervaka efterlevnaden av bestämmelserna rörande handel i fondpapper och andra finansiella instrumenl. Sålunda föreslås att samtliga institut som medverkar i handel i dessa inslrument, vare sig de är auktoriserade av bankinspeklionen eller ej, skall omfallas av de föreslagna reglerna. Föreningarna, som tillstyrker förslaget, anser att en utvidgning av den kontrollerbara kretsen som deltar i handeln med fondpapper och andra finansiella instrument är nödvändig bl.a. med lanke på allmänhetens förtroende för värdepappersmarknaden som sådan. Del vore olyckligt om olika aktörer kunde agera olika p. g. a. all de verkar ulifrån skilda spelregler.

I avsnitt 8.4.11 diskuteras handeln i råvaru- och valutaderivat, varvid kommittén föreslår alt de särskilda bestämmelserna om handel med de­rivat skall omfatta även sådana derivat. Föreningarna delar kommitténs . uppfattning att de föreslagna reglerna för derivat även bör vara tillämpliga för handel i råvaru- och valuladerival. Då det emellertid är ofrånkomligt atl del finns en koppling mellan handel i derivat och handel i underliggan­de värden, anser föreningarna all de som bereds möjlighet att handla i derivaliva instrument även bör beredas möjlighet att handla i del underiig­gande värdel.

2.6.4   Stockholms Optionsmarknad OM Fondkommission AB

Underiiggande värde (11 §)

I paragrafen anges vissa krav på del underliggande värdel för all handel

skall få ske i optioner och terminer i detta värde. Syflel härmed sägs vara

all molverka värdestegring på derivatinstrument genom atl på otillbörligt

sätt påverka värdet på del underiiggande värdel saml att främja en tillför-

239

litlig kurssällning. Syflel kan också vara all motverka värdeminskningar     Prop. 1990/91: 142 på derivalinslrument. Det finns ju alllid två parter med, i princip, rakl     Bilaga 3 motsatta intressen. Bestämmelsen bör ändras till "att motverka möjlighe­lerna all skapa en värdeförändring på standardiserade optioner" etc.

3 Fondkommissionärer och andra aktörer på värdepappersmarknaden

3.1 Tillståndsfrågor m. m.

3.1.1 Svea hovrätt

Hovrätten tillstyrker atl de med lagförslagel avsedda verksamheterna underkastas elt gemensamt auklorisationsförfarande och instämmer i atl bankinspeklionen är del lämpligaste organet atl omhänderha såväl till­ståndsprövningen som liUsynsfunklionen enligt lagen. Hovrätten instäm­mer vidare i all bankinspektionens beslut enligt fondkommissionslagen bör överklagas till kammarrätt.

EG-harmoniseringen

I sjätte börsdireklivet stipuleras all den som ansöker om tillstånd atl bedriva bl. a. fondkommissionsverksamhel har rätt lill ett motiverat beslut om tillstånd beviljats eller ej inom tre månader från det all en komplett ansökan gjorts. Vidare anges att i den mån ingel beslut ges inom sex månader skaU det anses som om ansökan lämnats utan bifall. Hovrätten anser alt regeln har elt klart berättigande även inom svensk lagstiftning och föreslår all en bestämmelse av detta slag las in i fondkommisions-lagen. Därvid bör även anges all del formlösa avslagsbeslulet går atl överklaga till domstol.

3.1.2 Bankinspektionen

VMK föreslår all föruiom fondkommissionsrörelse även yllerligare fem lyper av finansiella tjänster skall vara föremål för tillsiåndsplikt. Förslagel är en anpassning lill regler som föreslås gälla inom EG. Förslagel får till följd atl de flesta som bedriver någon form av finansiell verksamhel och som riktar sig mot eller har betydelse för allmänheten kommer att regleras på ell enhetligt sätt. Bankinspeklionen lillslyrker atl förslagen genomförs ulom såvitl avser skyldigheten för banker och fondkommissionsbolag all söka tillstånd för samtliga typer av verksamheter.

Förslaget medför en betydande arbetsinsats från bankinspektionens sida. Della är ofrånkomligt men den arbetsinsatsen bör kunna minskas genom elt par enkla förändringar av förslaget.

Enligt EG-förslagel krävs inle särskild auktorisation för bank som bedri­

ver investeringsverksamhet och vars banktillslånd omfattar ifrågavarande

verksamhet. För en bank torde emissionsförmedlarrörelse, marknadsga-

240

rantrörelse,   fondpappersförvaltarrörelse,   placeringsrådgivarrörelse  och     Prop. 1990/91:142

värdepappersförmedlarrörelse kunna anses utgöra en normal del av en     Bilaga 3

banks verksamhel. För all uppfylla de normer som föreslås gälla inom EG

synes del vara tillräckligt att i bankrörelselagen ange att dessa typer av

verksamhet omfattas av bankoktrojen. Därigenom kan en hel del onödig

tillståndsgivning undvikas.

Även för elt aktiebolag som beviljats fondkommissionstillstånd bör presumtionen vara all bolaget har kapacitet all fullgöra nyss nämnda uppgifter. I fondkommissionslagen bör därför införas en bestämmelse där del slås fasl all även dessa verksamheter omfallas av fondkommissions­lillslåndel.

Bankinspeklionen finner del vara angelägel att här förordade föränd­ringar genomförs. Varje möjlighet lill förenkling av regelsyslemet bör tas till vara under förutsättning all kraven på säkerhel och sundhet inte eftersatts.

VMK:s förslag innehåller regler om minimikapital för bolag som önskar bedriva vissa finansiella verksamheter. För fondkommissionär, marknads­garanter och emissionsförmedlare föreslås elt akliekapital på minst 10 Mkr och för övriga tillståndsplikliga verksamheter under förutsättning all bolagen inte handlar i egen portfölj minst 500000 kr. Inspektionen anser all de föreslagna nivåerna är för låga. Del är av vikl all bolag som etablerar sig på marknaden i krafl av ett tillstånd från bankinspektionen har goda förutsättningar för att bedriva verksamhelen varaktigt. Inspektionen anser att ett aktiekapital på 25 Mkr för fondkommissionärer, marknadsgaranter och emissionsförmedlare och 1 Mkr för fondpappersförvallare, placerings­rådgivare och värdepappersförmedlare bättre svarar mol syftet med regle­ringen. Det högre kapitalkravet bör gälla så snart någon av de sistnämnda även handlar i egen portfölj.

3.1.3   Näringsfrihetsombudsmannen (NO)

NO är skeptisk lill all inför nya regleringar på marknader där inle några missförhållanden av belydelse har konslaterats och där skyddsintressel för allmänheten inle är framträdande. Mol denna bakgrund är NO principiellt negaliv lill kommitténs förslag alt föra in nästan alla kategorier av aktörer som yrkesmässigt driver finansiell verksamhel med anknytning lill värde­papper under den nya fondkommissionslagen, inkluderande auklorisalion och lillsyn. Med hänsyn lill intresset av att uppnå en harmoniering med de regler som kan förväntas inom EG enligt del av kommiltén återgivna direktivförslagel vill NO ändå inle motsätta sig förslaget att införa regle­ring för även övriga verksamhelen vid sidan av fondkommissionärer.

3.1.4   Styrelsen för Stockholms fondbörs

Börsstyrelsen delar VMK:s uppfaltning atl kredilmarknadskommilléns

förslag om en uppdelning av aktiemarknad och penningmarknad inte bör

genomföras. Den nuvarande fondkommissionnärsslrukluren bör således

241

16   Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 142

bibehållas. Börsstyrelsen tillstyrker vidare kommilléns förslag om att till- Prop. 1990/91: 142 slånd bör krävas för markel-making, portföljförvalning, verksamhel avse- Bilaga 3 ende emissionsgarantier, förvaring och förvallning av fondpapper saml brokerverksamhet. Däremot avslyrker slyrelsen tillsiåndstvångei såvitt avser placeringsrådgivning. Enligt styrelsens mening föreligger inle behov av bestämmelser på detta område. Därlill kommer svårigheter när del gäller avgränsningen av verksamhelen och möjlighelen all ordna en me­ningsfull lillsyn. Som kommittén föreslagil bör egenhandel utanför nu angivna områden inle omfatlas av lillståndsplikt.

Börsstyrelsen godtar kommitténs förslag i fråga om associationsform för fondkommissionsrörelse och aktiekapital. Lika med kommittén anser sly­relsen all nuvarande skaderekvisit vid tillslåndsgivningen bör behållas.

3.1.5   Bankorganisationerna och Svenska Fondhandlareföreningen

Föreningarna delar kommitténs uppfattning att kredilmarknadskommil­léns förslag om särskild lillståndsplikt för kommissionshandel resp. egen­handel inte bör genomföras (10.4.1.). I likhel med kommitién anser för­eningarna del vidare uteslutet atl införa lillståndsplikt för egenhandel i allmänhet (10.4.2.) Däremol bör också i enlighet med kommitténs förslag (10.4.310.4.8) tillstånd krävas för den form av egenhandel som innebär märket making liksom för portföljförvaltning, verksamhet avseende emissionsgaranlier, placeringsrådgivning, förvaltning och förva­ring av fondpapper samt brokerverksamhet.

Belräffande brokerverksamhet finns del anledning att peka på att det institut som har mest omfattande verksamhel i Sverige Fulton har hemvist i Luxemburg. Här torde emellertid kommande EG-reglering ge balans i förhällande till elt svenskt lillslåndskrav och svensk tillsyn.

Om de nya tillslåndskraven införs, bör banker och fondkommissionsbo­lag ulan särskill tillstånd få driva sådan verksamhet av de nämnda verk­samhetsslagen som följer med en bankoklroj resp. ell fondkommissions­tillstånd. Under alla förhållanden måste kommilléns förslag kompletteras med en övergångsbestämmelse som säger atl verksamhel på pågår får fortsätta i avvaktan på tillståndsprövning.

Föreningarna godtar kommitténs förslag ifråga om associationsform (10.5.2) och aktiekapital (10.5.3) för fondkommissionsbolag. Förslaget alt inle införa en behovsprövning utan en skadeprövning av det slag förening­arna vill ha också för börsverksamhet tillstyrks.

3.1.6   Sveriges Finansanalytikers Förening

SFF släller sig positiv lill förslagel att kräva särskill tillstånd för all få

bedriva; marknadsgaranlverksamhel, fondpappersförvaltning, verksam­

hel innefattande medverkan vid emissioner, placeringsrådgivning och vär­

depappersförmedling. Bankinspeklionen är en lämplig tillsynsmyndighet.

Även om del som man säger i utredningen "kan vara svårt att vid en

tilltänkt prövning bedöma förelagels lämplighet för framliden" så är del

ell tungt vägande skäl all man "genom återkallelse av lillslånd kan för-

242

hindra fortsatt verksamhet av olämpliga förelag". Ell annal viktigt skäl är     Prop. 1990/91:142

harmoniseringen till EG.

Bilaga 3

Formella krav på godkända företag;

1)

verksamhelen måsle bedrivas i aktiebolagform

2)

aktiekapitalet skall uppgå till minsl 500000 kronor eller om bolagel också bedriver handel med värdepapper, 10 miljoner kronor

3)

kontroll atl verksamhelen kan antas bedrivas korrekt. Betonas all slyrelsen är av viss minsta sloriek och att några ledamöter rekryteras utanför ägarkretsen. VD bör utnämnas efler samråd med Bankinspektio­nen.

Vad avser ovan nämnda formella krav anser inte SFF all de är speciellt hårda. Kapitalkravet skulle t. ex. kunna vara högre. Föreningen ställer sig dock tveksam till att VD inte ska kunna utses ulan samråd med Bankin­speklionen.

Kommittén nämner ingenting om auklorisalion av enskilda personer i ovannämnda verksamheter. En önskvärd följd av atl företagen godkänns och underställs någol högre krav än idag, är att även kraven på anslällda ökar.

3.1.7 Landsorganisation i Sverige (LO)

LO har inga invändningar mol förslaget om atl öka möjlijhelerna lill märket making, som elt säll all öka marknadens likviditet. De farhågol som lidigare funnits mol atl markel-making skulle leda lill diskriminering av vissa kunder lorde till stor del bortfalla om handeln sker via datorisera­de system, såsom Stockholmsbörsens nya SAX-syslem.

3.1.8 Sveriges Advokatsamfund

Den som medverkar vid en emission av aktier eller andra fondpapper skall ha lillslånd av bankinspeklionen (se förslag till fondkommissionslag 3 § och betänkandet del

II 

sid 30 31).

Vad som innefatlas i medverkan är oklart. Eventuellt omfattas rådgiv­ning. Det bör klargöras all advokater som medverkar med rådgivning inte behöver tillstånd av inspektionen.

3.1.9 Invik & Co AB

Invik instämmer i kommitténs förslag till tillståndskrav för de olika rörel-

seidkare som upptas i förslagel lill fondkommissionslag 2 § p 16. Invik

är dock av den uppfattningen all tillståndsplikien vad avser verksamheter­

na enligt p 3 5 bör begränsas lill sådan verksamhel som riktas till den

som inle är näringsidkare för dennes enskilda placering. Invik delar inle

kommilléns samtliga förslag till regler för de olika verksamheterna bl.a.

vad avser kapitalkrav. Invik anser all de definitioner av tillståndsplikliga

verksamheter som upptas i förslagel lill 2 § p 1 6 i många avseenden är

243

oklara, t.ex. vad avser värdepappersförmedlare, eller ger upphov till en     Prop. 1990/91: 142 alltför vid omfattning av lagens lillämpning, t. ex. vad avser emissionsför-     Bilaga 3 medlarrörelse, fondpappersförvaltarrörelse och placeringsrådgivarrörelse.

1 brokerverksamhet eller värdepappersförmedling som verksamhelen betecknats i förslaget lill fondkommissionslag skall inrymmas sådan yrkes­mässigt ulövad verksamhel som avser att förmedla koniakt mellan köpare och säljare av värdepapper, långivare och låntagare av aktier och överhu­vudlaget verksamhel där utövaren inte uppträder i eget namn för annans räkning (belänkandet del 2 sid 367y). Förmedlaren är med en annan juridisk terminologi en mäklare eller en agent. För all falla in under definitionen av värdepappersförmedlare skall såsom förslagel måste tolkas förmedlingen avse verksamhet där avslut skall ske direki mellan parterna (köpare och säljare, långivare och låntagare) vare sig det är fråga om köp eller försäljning eller fråga om lån.

Följden av kommitténs förslag är att fondkommissionslagen görs til­lämplig på alla aktörer på värdepappersmarknaden som handlar med aktier åt annan vare sig del sker i eget namn men för annans räkning (kommissionär) eller i huvudmannens namn (agent). Denna utvidgning av fondkommissionslagens tillämpningsområde bör dels markeras i lagens namn, dels medföra en annan disponering av lagtexten. Laglexten kan inledas och avslutas med beslämmelse som skall gälla för all verksamhet men särskilda kapitel bör införas för varje verksamhelsområde där de särskilda reglerna för verksamhelen upptas.

Inviks verksamhel med avseende på aktielån (nedan i texten kallas denna verksamhet för "Inviks verksamhel") utgör inte sådan förmedlings­verksamhet som definierats i kommitténs förslag, vilket också framgår av den beskrivning av Inviks verksamhel som görs under 10.2.2.3. Invik lånar värdepapper i egel namn av långivare och lånar därefter i sin tur ut värdepapper till låntagare. Om avsiklen är alt även sådan verksamhel skaU falla in under tillslåndspliktig värdepappersförmedling bördetta uttryckli­gen anges i laglexten.

Det främsta skälet till Inviks sätt atl bedriva verksamheten är sekretess­skäl. Parterna vid aktielån önskar oflasl all den andra parten inte skall känna lill vem som är ursprunglig långivare respeklive slutlig låntagare. Del kan också vara av vikl atl sekretess föreligger i dessa avseenden då information, t. ex. atl viss person lånar en slörre post aktier, annars skulle kunna utnyttjas på ell otillbörligt sätt. Invik som part i varje lån innebär för långivare och låntagare att en enhetlig säkerhelshantering sker där Invik kontinuerligt följer upp värdel av ställd säkerhel och genomför säkerhelsbevakning. Genom alt Invik är både låntagare och långivare finns alltid en part som tar ett ansvar för en enhetlig säkerhelshantering. Härigenom minskas riskerna för inblandade parier.

244

3.2 Kapitaltäckning m. m.

Prop. 1990/91:142

Bilaga 3 

3.2.1 Bankmspektionen

Från och med den 1 februari 1990 gäller nya kapilalläckningsregler för bl. a. banker och fondkommissionsbolag. Reglerna grundar sig på de för­slag kapilalläckningsgruppen lade fram i sin rapport (Ds 1988:70). Desssa kapilalläckningsregler bör gälla också för de andra institut som enligt VMK:s förslag lill fondkommissionslag skall få bedriva verksamhet först efter tillstånd och slå under tillsyn av bankinspektionen.

Såsom kommitién själv anfört skulle etl kapitaltäckningskrav relaterat lill nettorisken i handelslagrel bällre spegla den verkliga risken i lagret. Kommittén har dock, mot bakgrund av att varken Kapilalläckningsgrup­pen, Cooke-kommiltén eller Kredilmarknadskommitlén byggt sina förslag på en nelloriskberäkning, inle funnit skäl all frångå den existerande brut-loriskprincipen. Inspeklionen förordar dock all del i det forlsatla lagstift­ningsarbetet görs ytterligare överväganden i denna fråga för att söka finna en kapitaltäckningsmelod som tar hänsyn lill institutens verkliga riskta­gande.

Det förtjänar här nämnas all arbete pågår inom den tidigare nämnda Cooke-kommiltén och inom lOSCO (International Organization of Secu­rities Commissions) för atl söka komma fram till kapilalläckningsregler för här ifrågavarande risker, där netlorisken beakias. Sådana regler skulle i så fall vara desamma för banker och för fondkommissionsbolag. Dessutom är all vänta atl EG kommer att föreslå regler i samma syfte. Inilialiv har också tagits för atl samordna arbetet mellan de olika grupperna, vilkas förslag kan väntas komma under hösten i år.

3.2.2 Styrelsen för Stockholms fondbörs

Kapitaltäckningsreglerna är av belydelse för bl.a. handelslagrets storlek. Sedan VMK lämnai sill förslag, har ny lagsliflning trätt i kraft avseende kapilalläckningsregler för banker, fondkommissionsbolag m fl. VMKs för­slag till nya regler om handelslager behöver inte innebära någol omedel­bart behov av ändring i de nya kapitaltäckningsreglerna. Börsslyrelsen utgår från att bankinspeklionen med uppmärksamhet följer utvecklingen. Del är emellertid önskvärt atl så snart som möjligl finna syslem för kapilalläckningsregler grundade på inslilutens nellorisk.

3.2.3 Bankorganisationerna och Svenska Fondhandlareföreningen

Kommitién har lagt fram förslag till ändrade kapilalläckningsregler, som

bygger på kapilaltäckningsgruppens förslag (Ds 1988:70). Del uttalas dock

all kommittén inte har övervägt kapilaltäckningsgruppens förslag i sak

utan "endast lagtekniskt anpassat" sina förslag lill gruppens. Föreningarna

vill erinra om att riksdagen i december 1989 beslutade om nya kapilalläck­

ningsregler för banker, fondkommissionsbolag m fl. Dessa regler avviker

245

delvis från kapilaltäckningsgruppens förslag. Hänsyn härlill måsle givetvis     Prop. 1990/91: 142 tas i den fortsatta beredningen av kommilléns förslag såvitt avser kapital-     Bilaga 3 täckningsreglerna.

Kommittén behandlar speciellt kapilalläckningsreglerna för handelslag­rel av aklier m. m. och ansluler sig därvid till kapilaltäckningsgruppens förslag om etl krav på 24% täckning. Föreningarna vill kraftigt understry­ka atl det krav på täckning lill åtta procent som blev resultatet av den senasle lagstiftningen på området alkjämt skall gälla. Föreningarna före­slog den nivån vid remissbehandling av kapilaltäckningsgruppens förslag. Högre krav skulle innebära en svensk reglering med strängare krav och större koslnader än i omvärlden.

Kommittén diskuterar vidare begränsningsreglerna för handelslagren. Här nämns atl ell säll all "förhindra uppkomsten av alltför stora handels­lager skulle kunna vara att vid en viss nivå införa etl progressivt kapital­täckningskrav". Kommiltén framlägger dock inget sådanl förslag utan föreslår all lagrets storlek skall stå i en direkt femtioprocenlig relation lill kapitalbasen.

Föreningarna anser visserligen alt kommitténs förslag kan synas någol komplicerade med ett par beloppsgränser jämte anknytningen till kapital­basen. Bestämmelserna bör dock inte medföra några större tillämpnings­problem för de berörda företagen och kan därför godias. Någol progressivt kapitaltäckningskrav av del slag kommittén diskuterat bör inte komma i fråga. Med en kapitalbasanknylning har en tillräcklig riskbegränsning er-håUils.

Kommittén uttalar all ett formellt slopande av handelslagerbegränsning­en skulle kunna uppfattas som om aklieförvärvsförbudel för banker hade upphävls och tillägger atl sådana slutsatser måste undvikas. Delta förbud är enligt kommitién "grundläggande och bör alkjämt framstå som huvud­regel". Kommitién berör här etl viktigl och omfattande frågekomplex, som emellertid torde ha legal utanför dess uppdrag. Kommilléns referera­de ställningstagande lill aklieförvärvsförbudets bibehållande har inte mo­tiverats i betänkandet. Inle heller förefaller kommittén före sill ställnings­tagande ha beaktat alt Sveriges förändrade relationer lill omvärlden nume­ra måste vägas in vid bedömningen av denna fråga. Den pågående anpass­ningen till EG kan således aktualisera en översyn även av reglerna på detta område. De fria kapitalrörelserna mellan Sverige och omvärlden saml framlagda förslag om ökade möjligheler för utlänningar även ulländska banker all köpa aklier i svenska företag kan motivera atl svenska banker, av bl. a. konkurrensskäl, bör ha generell möjlighet lill aktieförvärv inom vissa begränsningar, l.ex. på liknande sätt som följer av EGs andra banksamordningsdirektiv. Föreningarna anser mol denna bakgrund alt frågan om förbud eller rättighet för bankerna alt förvärva aklier m. m. måste bedömas i ell betydligt vidare perspektiv än vad kommiltén har gjort.

Kommittén föreslår atl placeringar i optioner eller terminer, för vilka

säkerheter ställts i enlighel med kommitténs förslag till lag om handel med

fondpapper och andra finansiella instrumenl, inle skall kräva kapilalläck­

ning. Föreningarna tillstyrker detta förslag. Däremot förslår föreningarna

246

inle kommilléns uttalande all tillgångar som använls för sådan säkerhel Prop. 1990/91:142 inte får inräknas i kapitalbasen. Denna bas beslår inle av tillgångar utan av Bilaga 3 egel kapital och vissa reserver. Om kommittén med sin formulering skulle avse att de tillgångar, som använls för att slälla den ifrågavarande säkerhe­ten, skall avräknas från kapitalbasen, skulle delta innebära 100 procents kapilalkrav för placeringar i optioner och terminer. Della skulle vara uppenbart orimligt och bör inte komma ifråga. Förmodligen har kommit­tén inte haft denna uppfattning ulan uttalandet kan antas bygga på en felsyn i fråga om kapitalbasens uppbyggnad.

3.2.4 Stockholms Optionsmarknad OM Fondkommission AB

På flertalet derivalmarknader finns olika aktörer med olika roller. Tidigare har kort berörts specialistens roll på vissa börser. På andra marknader, l.ex. i Chicago, Slockholm och Amsterdam finns märket makers (mark­nadsgaranler), med skyldighet att ställa Ivåvägspriser för olika optionsseri­er. Det finns också "locals" på vissa golvmarknader med uppgiften alt fungera som handlare mellan handlarna, det finns "orderbook officials" och andra speciella aktörer. På börserna eller clearingorganisalionerna ställs för dessa kapitalkrav med hänsyn till effektivilelen i de kontrollsys­tem som finns för atl övervaka deras exponering, och med beaktande av den finansiella buffert man därutöver anser sig behöva som skydd för fallissemang. Hänsyn las även till vad som är rimligt för all locka till sig nya aktörer i likviditelsskapande syfte. I princip bör vad gäller anlalel makel markers helst ell "överskoll" föreligga som gör atl de skickligaste erhåller god avkastning medan de mindre skickliga lämnar uppgiften för atl andra istället ska kunna träda lill och pröva sin kapacitet. I en sådan siluation erhålls ell ändamålsenligl konkurrenstryck som ger smala sprea-dar och god likviditet. All vara s. k. märket maker i den svenska OTC-marknaden, och därigenom slussa en ny aktie lill handeln med hjälp av ell åtagande alt slälla priser, är en uppgift som är helt skild från den som föreligger på derivatmarknaden för en märket maker. All därför i svensk värdepappershandel enligt kommitténs förslag schablonmässigt kräva att en märket maker som sådan, förutom att vara godkänd av bankinspektio­nen, skall ha ell egel kapital på 10 mkr och att det ska gälla båda dessa hell olika slags aktörer, är inte ändamålsenligt och strider mot internationell praxis och andra börsers nivåkrav. I flertalet börser är kapilalkravel betyd­ligt lägre. Del måsle komina an på marknadsplalsen/clearingorganisa-lionen att värdera vad för finansiell buffert och yrkesmässig kompetens märket makern skall dokumentera visavi clearingorganisationen och i övrigl genom lämpliga övervakningssystem se lill alt den risk som bärs av clearingorganisationen på grund av sådana aktörer är väl anpassad. Man får inte glömma atl märket markern i derivathandeln fortlöpande ställer säkerhel som är beräknad just för att täcka kredit- och positionsrisk. OM motsätter sig därför kravel på 10 Mkr för märket makers i derivathandeln

och anser atl ell minimikrav på 1 Mkr är tillfyllest.

247

3.2.5 Invik & Co AB

Prop. 1990/91:142

Aktiekapitalels storlek har i förslagel i princip gjorts beroende av huruvida "8"  bolagel i den lillståndspliktiga verksamheten bedriver handel med fond­papper och andra finansiella instrumenl för egen del eller ej. Bedrivs handel för egen del skall del högre kravel på akliekapital 10 miljoner kronor gälla. Det är dock oklart vad som avses med "handel" i delta avseende. Reglerna om handel är kopplade till 10.9 som reglerar handelsla­ger och dess storlek. I vissa avseenden jämställs lån med innehav i handels­lager såsom vid regeln om begränsningar vid förvärv av aktier i enskilt bolag (förslagel lill fondkommmissionslag 15 § 5 st). Del är dock oklart om handelsreglerna i övrigt omfattar lånade aklier t. ex. i anslulning till kapi­taltäckningsreglerna. Invik bedriver på säll angetts under föregående punkt verksamhel där Invik självt lånar in aktier som låntagare. Om sådan låneverksamhet är att betrakta som handel för egen del kan della komma alt innebära all del högre kravet på aktiekapital skall gälla för Inviks del.

Invik anser inte att de högre krav på aktiekapitalets sloriek för vissa verksamheter som angetts under 10.5.3 skall gälla för det fall att aktier lånas för egen del. För aktielån skall alltid slällas säkerhet och del högre kravet på aktiekapitalets storlek bör därför inte vara tillämpligt.

Invik delar inte kommilléns motiv till den synnerligen slora höjning av lägsia aktiekapital som kommittén föreslår skall krävas. Ell högl aktiekapi­tal innebär i princip ett initialt skydd men ger inget långsiktigt skydd i sig. Invik anser att frågan om aktiekapitalels sloriek och del skyddsbehov detta skall täcka i stället uppfylls genom de krav på kapitaltäckning som föreslås saml de förhållanden att verksamheterna kräver tillstånd och kommer att stå under kontinuerlig myndighetstillsyn. Invik anser inle heller att särskil­da kapilalkrav skall gälla för vissa verksamheter på säll kommittén före­slår. Genom all uppsätta det höga kravel på aktiekapital försvåras nyeta­bleringar på marknaden och minskas konkurrensen. I vart fall bör kraven på högre aktiekapilalkrav begränsas till den som riktar verksamheten till annan än näringsidkare för dennes enskilda placering.

Även dessa bestämmelser hänför sig till handelslagret. Invik uppfattar inte atl del i handelslagret också skall inräknas aklier som lånats i eget namn. Däremot är del någol oklart om slällda säkerheter för sådana aktielån skall räknas in i kapilalläckningsbehovel. Invik föreslår all förtyd­ligande görs i dessa delar av laglexlförslagel.

3.3 Handelslager 

3.3.1 Bankinspektionen

VMK föreslår all handelslagrel av aktier m. m. tillåts vara betydligt slörre

än hittills och anger att syftel med handelslagrel bör föruiom all underlätta

fondkommissionsrörelsen även vara all bidra lill utvecklandet av en mer

effekliv egenhandel. Vidare föreslår kommittén flera regler som syftar lill

att aktier i handelslagrel inle skall utnytGas i syfte atl utöva makt i de

enskilda bolagen.

248

o

Bankinspektionen lillslyrker förslagen med anmärkningar som anges     Prop. 1990/91:142

nedan.

Bilaga 3

Enligt bankinspektionens uppfattning utgör de senaste årens volymut­veckling och kursförändringar på aktiemarknaden i sig tillräckliga skäl för atl överväga en ytterligare höjning av gränsen för handelslagret. Inspektio­nen vill emellertid framhålla att fondkommissionärernas behov av ökning av beloppsgränsen med hänsyn till den historiska ulnyrtjandegraden vari­erar.

Handelslagrets egentliga funktion kan sägas vara atl underlätta aktie­handeln och handen i vissa andra värdepapper. Den omständigheten alt handelslagret har måst hållas på en nivå som för många fondkommisionä-rer varil mycket låg i förhållande till omsättningen har emellertid gjort alt handelslagrel inte fått denna eftersträvade effekt.

Vissa fondkommissionsbolag, liksom självfallet bankerna, medverkar ofta i värdepappersaffärer med stora poster till avsevärda belopp. I dessa fall har den gällande handelslagerbegränsningen omöjliggjort för en kom­missionär atl köpa och/eller sälja den aktuella poslen vid ell lillfälle. Kommissionären har då i slällel tvingats all under en kortare tid samla på sig den aktueUa posten eller successivt sälja ut den. De problem som härvid uppstått har tydligast kommit till uttryck hos de fondkommissions­bolag som aktivt medverkat vid emissioner av fondpapper på den allmän­na marknaden. Åtaganden från fondkommissionsbolagen i samband med sådan medverkan, t. ex. genom garanliställanden, har således vid flera lillfällen föranlett inspeklionen all ge medgivanden enligt 16 § sista slyckel i fondkommissionslagen.

Någol som även förGänar att poängteras i detta sammanhang är att konkurrensen från utlandet blivit alltmer märkbar när det gäller den svenska aktiehandeln. Ell aktivt deltagande i den inlernationella aktiehan­deln från de svenska fondkommissionsbolagens sida har tydligt visat beho­vel av atl kunna hålla hög likviditet i värdepapper genom att kommissio­nären snabbt kan ta på sig en stor post i eget lager.

I olika sammanhang har också uttalats atl fondkommissionärer velat ha högre gränser för handelslagrels storlek endast för att kunna utöka egen­handeln. Bankinspektionen har dock kunnat notera all den egenhandel som förekommit i de festa fall varit av relalivt begränsad omfattning. De vinster som gåtl atl göra på egenhandeln har varil mindre jämfört med andra vinster i handeln. Härtill kommer alt de intressekonflikter som ansetts kunna uppslå i kommissionärens egenhandel och i handeln för kunders räkning inle i det konkreta fallet minskar genom en kvantitativ begränsning av handelslagrets storlek. Något hinder för en utökning av handelslagret bör alltså inle längre vara akluefli.

3.3.2 Riksbanksfullmäktige

Kommitién föreslår som etl led i försöket all underiätta marknadsgaranl-

handel alt den tillåtna omfallningen av fondkommissionärers handelslager

skall vidgas avsevärt. Polenlielll kan della leda tifl ökat risktagande.

Kommitién väljer all använda kapilalläckningsregler för all begränsa han-

249

17   Riksdagen 1990/91. 1 saml Nr 142

delslagrels sloriek. Kapilalkravel relateras liU brultoinnehavel i handels- Prop. 1990/91:142 lagret. Kommittén noterar atl en nelloberäkning, där hänsyn las till even- Bilaga 3 tuella termins- eller oplionspositioner, skulle ge en mer rättvisande bild av den verkliga riskexponeringen. Denna möjlighet avvisas dock med hänvis­ning till att regleringen skulle bli alltför komplicerad. Vidare anförs att varken kredilmarknadskommitlén, Cooke-kommiltén eller EG-kommis­sionen föreslagit nettoberäkning av riskexponeringen.

Dessa resonemang är dock inte invändningsfria. För det första framstår del på principiella grunder som tveksamt all tillämpa kapilalläckningsreg­ler med myckel svag koppling lill institutens verkliga risktagande, Denna kommentar gäller inte bara kommitténs förslag ulan i lika hög grad l.ex. Cooke-kommitténs regler, som i huvudsak bortser från andra risker än kreditrisk. För det andra bör det när det gäller den praktiska hanteringen vara möjligt att tillämpa samma metoder som för bankernas valutaposi­tioner. Valutalimiter, som tillämpas både i Sverige och andra länder, beaktar bankens nettoexponering, dvs hänsyn tas även lill termins- och optionsaffärer, på etl sätt som bör kunna anpassas till värdepappersinne­hav.

Det är angeläget att basera regelsystemet på rättvisande riskmått. I annal fall kan koslnaderna för all håfla handelslager bli så stora atl en fungerande marknadsgaranthandel inte kan upprätthållas. Fullmäklige förordar att frågan om hanteringen av fondkommissionärernas handelsla­ger utreds närmare. Utgångspunkten bör därvid vara att finna mer till­fredsställande riskmått än de som kommitién föreslår.

3.3.3   Styrelsen för Stockholms fondbörs

För all göra marknaden mera likvid och bidra lill kursuljämning föreslår kommitién att fondkommissionärerna ges möjlighet all hålla större han­delslager än för närvarande. Det föreslås atl lagret utan andra begränsning­ar än vad som följer av kapitaltäckningsreglerna skall kunna uppgå till 150 mkr. Därutöver skall gränsen bestämmas till ett anskaffningsvärde mot­svarande 50% av kapitalbasen, dock får anskaffningsvärdet aldrig översti­ga 1 miljard kr.

Börsslyrelsen tillstyrker den övre gränsen på 1 miljard kr. Enligt styrel­sens mening finns emellertid därjämte inle behov avandra restriktioner än vad som följer av kapitaltäckningsreglerna. Slyrelsen avslyrker därför förslaget i övrigt.

Börsstyrelsen godtar de begränsningar som kommittén föreslår såvitt avser rätten att ha egna aktier i lagret, rösträttsförbud för lageraktier saml möjligheten till innehav i ett enskilt bolag.

3.3.4   Allmänna pensionsfonden (2:a löntagarfondsstyrelsen)

Märket maker funktion hos olika aktörer kan bidra lill en bättre likviditet i

marknaden. Därför är det angeläget att denna typ av funktion underlättas

bl.a genom möjligheter till slörre handelslager hos fondkommissionärer

och banker.

250

En effekt av detta kan emellertid bli all kursutvecklingen för de aklier Prop. 1990/91:142 som hålls i handelslagrel får relativt slor resultatpåverkan för de olika Bilaga 3 aktörerna. Med en märket maker funktion följer därför också etl inlresse för kursutvecklingen på handelslagret. Idag har fondkommissionärer och banker haft en mer renodlad mellanmansfunktion medan de med liggande förslag också kommer att bli placerare. Detta innebär naturligtvis ell ökat intresse för den insiderproblematik som finns hos dessa. Förslaget kan leda till vissa strukturella förändringar vad avser uppbyggnad och utnytt­jande av analyskapacitet, där analys i större ulslräckning flyllas från fondkommissioner och banker till mer renodlade placerare. Detta kan innebära alt villigheten hos placerare atl belala courtage minskar samtidigt som banker och fondkommissionärer har möjlighet alt Gäna pengar på skillnaderna mellan köp-och säljkurser.

En sådan utveckling kan innebära att vissa av de utgångspunkter som kommittén haft för sina ställningstaganden kan komma att förändras. Det finns därför skäl att följa den fortsatta utvecklingen i detta avseende.

3.3.5 Bankorganisationerna och Svenska Fondhandlareföreningen

För en utvecklad märket making och för en marknad med god internatio­nell konkurrensförmåga förutsätts möjlighet för banker och fondkommis­sionsbolag alt hålla betydligl större handelslager än f. n. Detta har kommit­tén insett och har lagt fram förslag med en sådan inriklning.

Det är enligt föreningarna mycket viktigt att den nuvarande gränsen för handelslagrel vidgas. Föreningarna är därför beredda alt godta de olika begränsningsregler som beskrivs i avsnittet 10.9.3, såsom begränsning av rätten atl ha egna aklier i lagret, rösträttsförbud för lageraklier, begräns­ning avseende innehav i visst bolag eller viss koncern m. m. När erfarenhe­ter har vunnits av andra handelslagerruliner än f. n. kan det dock vara anledning all se över begränsningarna, främsl de angivna beloppen och procentuella gränserna. Det får ankomma på föreningarna att då ta upp saken.

Den viktigaste handelslagerbegränsningen har dock samband med kopp­lingen till kapitalbasen, som diskuteras i nästa avsnitt.

Kommittén utlalar på s 378 att det som regel inte är rimligt alt aktier, behålls i lagret längre än trettio dagar. Del är dock inte möjligl alt "töm­ma" lagret inom trettio dagar, eftersom en märket maker utan lager inte kan ställa kurser. En omsättning av lagret per trettio dagar blir lika verklig­hetsfrämmande, eftersom olika märket makers myckel väl sig emellan kan byta lagrade papper en gång i månaden. Den i laglexten angivna skyldighe­ten för Slyrelsen att tillse atl papper i lagret "omsätts ulan dröjsmål" bör således utgå. Vad som bör gälla kan bättre beskrivas av marknaden själv, t.ex. genom fondhandlareföreningen, med möjlighet för bankinspektionen atl göra sig hörd.

Beträffande emissionsgaranlier kan konstateras atl några av fondkom­

missionsbolagen jämte de slörre affärsbankerna är del dominerande emis-

sionsinstilulen. Det är då rimligt atl de har samma rörelseförulsällningar.

251

Föreningarna tillstyrker därför förslagel till Qärde stycke i 15 § fondkom-     Prop. 1990/91: 142

missionslagen. Den nuvarande ordningen, som för fondkommissionsbola-     Bilaga 3

gens del bygger på tillstånd när förvärvet blir aktuellt, är givetvis helt

opraktisk. Innan en emission garanteras måsle därför etl sådant bolag vara

förvissat om att etl tillstånd senare kommer atl ges. Lagstiftningen bör

anpassas till denna verklighet, vilket sker med kommilléns förslag.

Del senast sagda föranleder föreningarna att vidhålla en tidigare fram­förd begäran om förlängd lidsfrist innan etl emissionsinslilut måste sälja emissionsaklier, som inslilutel själv förvärvat. Den av kommittén bibe­hållna frislen bör föriängas till tre år för såväl banker som fondkommis­sionsbolag. Erfarenheterna visar alt det många gånger behövs en så lång tid för all i god ordning sälja aktierna. En sådan förlängning skulle inte öka riskerna.

3.3.6 Svenska Försäkringsbolags Riksförbund

Riksförbundet delar VMKs uppfaltning atl en hög likviditet är av godo för marknaden. För att åsladkomma delta föreslår VMK bl.a. en avsevärd höjning av fondkommissionärernas handelslager. VMK anför all elt nytt synsätt bör anläggas på syftet med handelslager. Det bör, föruiom atl underlätta kommissionshandeln, främja en effekliv egenhandel. VMK på­pekar dock all dessa båda syften kan leda lill en intressekonflikt och till spekulativa inslag i kommissionärernas verksamhel.

Riksförbundet anser att VMKs förslag tiU höjning av handelslagren är alllför omfattande och att det leder till alt gränserna mellan mäklarverk­samhet och kapitalförvallningsverksamhet suddas ut, vilket riskerar att ge de icke önskvärda konsekvenser som VMK varnar för. Fondkommissionä­rer bör enligt riksförbundels mening ges möjlighet all ha endasl så stora handelslager som deras verksamhel som mäklare kräver, dvs. för all hålla likviditet i de papper de handlar med. Del bör därför huvudsakligen vara lill rörelsens omfattning som gränsen för handelslagrel bör knytas. Det bör inte ges en generell gräns för handelslagrets storlek utan denna bör bedö­mas från fall till fall. Givelvis bör det även beakias all del egna kapitalel hos fondkommissionären inle får riskeras.

När det gäller märket markers kan riksförbundet instämma i att dessa har behov av atl ha ell relativt slort egel handelslager i de värdepapper de åtar sig att garantera marknad för.

3.3.7 Invik & Co AB

Förvärv av egna aktier och aktier i moderbolag

Bestämmelsen om rätten alt förvärva egna aklier och aktier i moderbolag bör också ulvidgas till aktielåneverksamhelen.

Bolag som beriver aklielåneförmedling eller sådan aktielåneverksamhet

som bedrivs av Invik kan bli nödgal atl göra täckningsköp i fall låntagare

inte uppfyller avtalet. Om aktielånel skulle omfatlas av etl moderbolags

aktier skulle detta innebära atl värdepappersförmedlaren inle kan genom-

252

föra läckningsköpel. De motiv som anges för tillskapandet av undantags-     Prop. 1990/91:142 beslämmelsen för fondkommissonsrörelse äger motsvarande tillämplighet     Bilaga 3 vid aklielån.

Begränsning av förvärv av aktier i etl enskilt bolag

Begränsningarna avser både ägande och lån. Invik utgår ifrån all med lån i detta avseende avses lån för egen räkning och inte endast etl sådanl lån som förmedlats och där avtalsslut sker mellan två fristående parter eUer utlåning sker i anslulning till inlåningen. Klargörande bör ske i förslaget till fondkommissionslag 15 § 5 st.

3.4 Sambandsparagrafen m. m.

3.4.1   Styrelsen för Stockholms fondbörs   -

Börsstyrelsen tillstyrker att sambandsparagrafen upphävs.

3.4.2   Bankorganisationerna och Svenska Fondhandlareföreningen

Föreningarna anser del välgörande alt kommittén föreslagit atl den s. k. sambandsparagrafen slopas. Den har Gänat ul sitt syfle och har skapat ett antal onödiga tillämpningssvårigheler. Förslaget lillslyrks alltså.

Däremol ser föreningarna uppenbara problem med den upplysnings­skyldighet för affärer med närstående, som kommiltén föreslagit i enlighet med kredilmarknadskommitténs förslag. En sådan upplysning skulle inne­bära all en affär angavs vara gjord för egen räkning trots all den rättsligt sett är en kommissionsaffar. Upplysningen blir således falsk med den rällsliga osäkerhet och de komplikationer i övrigt detta kan föra med sig. I en genomlyst marknad finns inget behov av en sådan beslämmelse.

3.4.3   Invik & Co AB

Invik delar kommilléns uppfattning atl sambandsparagrafen bör upphä­vas och atl regler om ökad indirekt tillsyn och ökad upplysningsskyldighet i slället införs. Om alla de verksamheter man nu .gör tillståndsplikliga skulle omfallas av sambandsparagrafen skulle bankinspektionens tillsyns­verksamhet bli helt oöverskådlig. Del stora antalet bolag som skulle omfat­tas av sambandsparagrafen skulle medföra belydande tillämpningssvårig­heter för inspektionen och för inblandade parter.

Om sambandsparagrafen behålles är det av vikt att den inle görs tillämp­lig på alla tillståndsplikliga verksamheter ulan begränsas lill de som kan anses vara av särskild vikl såsom fondkommissionärsrörelse.

253

3.5 Sidoverksamhet m. m.

Prop. 1990/91:142

Bilaga 3

3.5.1 Svea hovrätt

Till skillnad från utredarna anser hovrätten all kredilmarknadskommil­léns förslag atl tillskapa ell försäkringssystem för kundmedel bör vinna gehör hos lagstiftaren. Hovrättens skäl för detta är desamrha som framgår av kredkmarknadskommilléns slutbetänkande SOU 1988:29 del 

II

sid 63ff. Härutöver vill hovrätten påpeka överensstämmelsen med de krav som finns uppställda i EG:s sjätte börsdirektiv rörande denna fråga. (SOU 1989:72 del 

II 

sid 528.)

3.5.2   Styrelsen för Stockholms fondbörs

Börsslyrelsen delar kommitténs uppfattning såvitt avser fondkommis­sionsbolagens sidoverksamhet. Även i fortsättningen bör således anges atl fondkommissionsbolag får lämna kredit mot säkerhel i fondpapper, motta medel på konto med redovisningsskyldighet och göra affärer med fondpap­per och andra finansiella instrument för egen räkning.

Kommilléns förslag alt upphäva nuvarande förbud för fondkommis­sionsbolag till upplåning genom atl ulfärda obligalioner, förlagsbevis m.m. tillstyrks, likaså att bankinspektionen ges rätt att utfärda tvingande föreskrifter vad gäller enhandskrediter. Börsslyrelsen har vidare inle något all erinra mol att reglerna om möjlighet för fondkommissionsbolag atl förbehålla sig del i vinst på en affär anpassas till vad som gäller för banker.

3.5.3   Bankorganisationerna och Svenska Fondhandlareföreningen

Föreningarna delar kommitténs uppfattningar i fråga om sidoverksamhe­ler i fondkommissionsbolag. Belräffande rätten all ge kredit mot säkerhet i fondpapper och andra finansieUa instrumenl måste dock följande påpekan­den göras.

Med de stora förändringar som värdepappersmarknaden genomgått un­

der 1980-lalet bör den hittillsvarande ordningen för att ange vilka papper

som kan belånas av fondkommissionsbolag ses över. Kommilléns förslag

avseende 23 § fondkommissionslagen synes därvid vara elt steg i rält

riktning. Det måste således stå klarl att ell fondkommissionsbolag i

likhet med en bank skall kunna ta säkerhet i de papper eller andra

rälligheler i vilka bolagel får handla. Lagen måste ges ell sådanl innehåll.

Såsom hittiUs är del sedan lämpligt all de närmare förutsättningarna får

anges inom branschen i den belåningskurskommillé som fungerar inom

bankföreningen med dellagande också av fondhandlareföreningen. För alt

åstadkomma en marknadsanpassad lösning borde lagtexten endast ange

atl fondkommissionsbolag får ge kredit mot betryggande säkerhet i fond­

papper eller andra finansiella instrumenl, liksom i ulländska motsvarighe­

ter som bolaget kan handla med. Det bör sedan ankomma på branschen att

 såsom hitlills skett i belåningskurskommitlén närmare precisera

kravel på belryggande säkerhet. Bankinspektionen bör i sin tillsyn följa

denna verksamhet.

254

Med tanke på de snabba förändringar som marknaden genomgår bör en     Prop. 1990/91:142

anpassning av belåningsrällen behandlas med förtur.

Bilaga 3

I bankakliebolagslagen finns ingen motsvarighet till 12 kap 7§ aktiebo­lagslagen avseende förbud att låna av bolaget. Fondkommissionslagen bör för fondkommissionsbolagens del samordnas med vad som gäller för ban­kerna.

3.5.4 Invik & Co AB

Även värdepappersförmedlare bör ha möjlighet att motta medel på konto som säkerhel för utlåning av aktier. Den som erhållit sådant tillstånd bör ha möjlighet att avtala bort huvudregeln så alt medlen kan utnyujas på effektivast sätt.

3.6 Enhandskrediter m. m.

3.6.1   Bankorganisationerna och Svenska Fondhandlareföreningen

Föreningarna ansluter sig lill kommitténs på kredilmarknadskommitlén grundade uppfatlning om fondkommissionsbolags upplåningsrätl. Likaså instämmer föreningarna i samordningen med vad som gäller för banker i fråga om enhandskrediter ochförbehåll om andel i vinst, varvid föreningar­na i del senare hänseendet hänvisar till att frågan om kredit mot räll lill andel i vinst behandlats av kredilmarknadskommitlén. En sådan möjlig­het bör enligt föreningarna ges i Sverige. I fråga om enhandskrediter måste dock lilläggas alt när "borgen eller annan garantiförbindelse liU fondkom­missionsbolagel" skall las med i beräkningen kan della skapa svårigheter. Säkerheter i clearingsyslem ställs nämligen ofta i form av bankgarantier. Denna ordning får givetvis inte försvåras. Bankinspektionen bör därför kunna medge undantag när detta är påkallat.

3.6.2   Invik & Co AB

Bestämmelserna om enhandskrediter avser även garantiåtaganden. Ut­formningen av lagtexten och kommitténs kommentarer ger vid handen att med fordringar avses kredit i pengar och inte ett sådanl fordringskrav som kan uppkomma lill följd av aklielån.

Värdepappersförmedling såsom denna är angiven i ulredningens förslag

lill fondkommissionslag omfatlas av det civilrällsliga mäklarbegreppel.

Den vanligaste formen av arvode för mäklare och liknande slag av mellan­

man t.ex. agenter är provision på den affär som förmedlas. Detta är

vedertaget och anges t. ex. i lagen om kommissionärer öch agenter och i

lagen om fastighetsmäklare. På den inlernalionella marknaden är del inte

heller ovanligl att den som förmedlar en affär avseende aktier både vid

försäljning av samtliga aklier eller enstaka aktieposter erhåller provisions-

ersättning. Invik föreslår därför alt bestämmelserna i 25 § förslaget till lag

255

om fondkommissionslag gör undantag för sådan verksamhet som avser     Prop. 1990/91:142 värdepappersförmedling även i de fall värdepappersförmedlaren inte     Bilaga 3 självt skulle få avsluta affären

3.7    Ansvarsregler

3.7.1 Bankinspektionen

VMK föreslår i likhel med vad som gäller i dag enligt fondkommissions­lagen alt den som bedriver tillslåndspliktig rörelse enligt lagen utan till­stånd döms till böler eller fängelse i högsl elt år.

VMK har i förslagel till börs- och clearingsverksamhet föreslagil en annan lösning. Där sägs att bankinspektionen får vid vite förelägga den som bedriver sådan verksamhel ulan tillstånd atl upphöra med verksam­heten.

Bankinspektionen anser att sanktionssystemt bör vara likformigt utfor­mat i dessa båda situationer.

Såsom kommittén framhållit i specialmotiveringen lill 70 § i förslagel till lag om börs- och clearingverksamhet innebär en straffbestämmelse ett mindre effektivt sankiionsmedel än en kraftfull ekonomisk sanktion ge­nom vite. Inspektionen förordar därför alt den föreslagna straffbestäm­melsen i förslaget till fondkommissionslag ersätts med en bestämmelse som innebär atl inspeklionen får vid vite förelägga den som uppsåtligen eller av oaktsamhet utan tillstånd driver rörelse enligt 2 § 1 6 atl upphöra med verksamheten.

3.8 Ägarbegränsning

3.8.1 Styrelsen för Stockholms fondbörs

Börsslyrelsen konstaterar med tillfredsslällelse atl regeringen i prop 198/90:116 bl.a. föreslagit att 8 a§ i fondkommissionslagen skall upp­hävs. Propositionsförslaget innebär vidare atl i linje med VMKs förslag förelagsförvärvslagen görs tillämplig också på fondkommissionsbo­lagen, vilkel enligt börsstyrelsens mening framslår som den lämpligasle lösningen av frågan om ulländskt ägande av dessa bolag.

3.8.2 Bankorgansiationerna och Svenska Fondhandlareforeningen

Föreningarna delar kommitténs uppfatlning att vanliga förvärvsregler, dvs. företagsförvärvslagen, bör gälla också för fondkommissionsbolag. En ändring i del avseendel slopande av 8 a § i fondkommissionslagen bör genomföras samtidigt som rätl för utlänning att förvärva bankaktier införs. Med tanke på Sveriges inlernalionella relationer bör det ske skynd­samt. Det är alltså vikligt alt nu påböGal lagstiftningsarbete fullföljs.

Föreningarna har tidigare avstyrkt de förslag till ägarbegränsningar i

bank som lades fram av kredilmarknadskommitlén. Sådana begränsningar

är om möjligl än mindre motiverade för fondkommissionsbolag. För-

256

eningarna ställer sig således bakom kommitténs uppfattning i detta avse-     Prop. 1990/91:142

ende.

Bilaga 3

Föreningarna delar också uppfattningen all man inte kan kräva börsre­gistrering av aktierna i fondkommissionsbolag. En sådan ordning skulle f.ö. inte kunna fungera utan åtskilliga undantag, t.ex. för bankägda fond­kommissionsbolag. Dessutom skulle nyetableringsmöjligheterna beskäras lill nackdel för en god marknad, som gynnas av all del finns etl flertal aktörer med olika "profil".

3.9 Anmälningsskyldighet för innehav av finansiella instrument

3.9.1 Riksskatteverket

Rikskatieverket  har inhämtat yttrande från länsskattemyndighelen  i Stockholms län som anför följande.

I förslaget till fondkommissionslag 50 § sladgas förbud mot handel i vissa fall. I 51 § sladgas om anmälningsskyldighet vid förändring av värde­pappersinnehav. Enligt länsskattemyndighelen bör även sladgas ell direki förbud för anställd hos fondkommissionär all vid sidan av anställningen bedriva fondkommissionärsverksamhet i egel bolag. Möjligen följer delta redan av reglerna i 50 och 51 §§ men länsskattemyndighelen har erfarit atl denna typ av verksamhet har förekommit varvid diskussion uppkommit om anställningsförhållande förelegat eller ej. Från skattesynpunkt är ell klariäggande i denna fråga av slort intresse.

3.9.2 Bankorganisationerna och Svenska Fondhandlarefiireningen

Föreningarna hade förväntat sig all kommitién skulle ha salt beslämmel­

serna om handelsförbud m. m. i fondkommissionslagen, vilka nu flyttas lill

50 52§§, i samband med sina förslag om insiderhandel. Della måsle

enligt föreningarnas uppfattning ske i del fortsatta lagstiftningsarbetet.

Beslämmelserna avser en form av insynshandel. Det finns då inle skäl att

behandla den annorlunda än annan insynshandel. En samordning bör

således göras så långl del kan ske. Den tvåårsfrist för bestämning av

långsiklighelen som nuvarande och föreslagen bestämmelse i fondkom­

missionslagen enligt sina motiv bygger på bör i det sammanhangel ersällas

med en sexmånadersfrisl. Den nuvarande Ivåårsfristen baseras på den

skattefrisl som inom kort upphävs. Också av del skälet bör en anpassning

ske. Samtidigl finns del skäl att vid bedömning av långsiklighelen bortse

från om ell förvärv finansierats med kredit. Vid en helt genomförd sam­

ordning med insiderregleringen skulle hithörande beslämmelse i fondkom­

missionslagen kunna ulgå. För enhetlighetens skull skall vad nu sagls

givetvis gälla också börs- och clearingverksamhet och akiiefondsverksam-

hel, liksom annan verksamhet i vilken nuvarande regler gäller.

257

3.10 Utländska fondkommissionärers elableringar i Sverige      Prop. 1990/91:142

> in ,   ..      . .

Bilaga 3

3.1U.1 Bankinspektionen

VMK föreslår atl utländska företag som vill vara verksamma på den svenska värdepappersmarknaden måste göra anmälan härom lill bankin­spektionen och all inspeklionen vid misskötsamhet kan föra upp ett så­dant förelag på en särskild "varningslista" som skall offentliggöras. In­spektionen föreslås vidare kunna förbjuda svenska aktiebolag som erhållit verksamhetstillstånd enligt fondkommissionslagen att göra affärer med ell sådant förelag.

En molsvarande siluation har i förslagel lill ny akliefondslag (Ds 1989:71) reglerats på ell något annorlunda sätt. Enligt det förslaget får ett utländskt fondföretag agera på den svenska marknaden försl efter tillstånd av regeringen eller efter regeringens bemyndigande av bankinspektionen.

Det är av vikl all regler med anknyining lill den internationella handeln utformas så enhetligt som möjligt. Detta leder till ökad överblickbarhel och överskådlighel. För inspeklionen förenklas handläggningen genom all samma ruliner kan lillämpas oavsett vilken typ av institut som åtgärderna riktas mot. Bankinspektionen förordar därför all ytterligare överväganden görs i denna fråga i det fortsatta lagstiftningsarbetet. För egen del önskar inspeklionen vid valel av vilken metod som bör tillämpas redovisa följan­de synpunkter.

Vid en lillslåndsprövning formaliseras förfarandet och lillslåndsmyn­digheten får från början ett underlag atl göra en bedömning av om sökan­den fyller högl ställda krav. Det sökande företagel kan inte påbörja verk­samheten förrän tillstånd givits. Ell anmälningsförfarande däremot leder till atl förelagel omedelbart kan påbörja sin verksamhel i Sverige. Inspek­tionen kan ingripa först i efterhand och då kan skadeverkningarna ha hunnit bli betydande. Bankinspeklionen förordar därför den lösning som framlagts i förslag till ny aktiefondslag.

258

Lagrådet

Prop. 1990/91:142

Bilaga 4 Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1991-03-08

Närvarande: f. d. regeringsrådet Bengt O. Hamdahl, regeringsrådet Bertil Werner, juslkierådel Ulf Gad.

Enligt protokoll vid regeringssammanlräde den 21 februari 1991 har rege­ringen på hemställan av slalsrådel[REDACTED_EFTERNAMN] beslutat inhämla lagrådels yttrande över förslag till lag om handel med finansiella instrumenl, m. m.

Förslaget har inför lagrådet föredragits av hovrättsassessorn Lars Afrell och kammaråklagaren Catarina Walldén.

Lagrådet lämnar förslagen ulan erinran.

259

Innehåll

Prop. 1990/91:142

Proposilion.......................................................... 

3

Proposilionens huvudsakliga innehåll ........................ 

3

Propositionens lagförslag........................................ 

... 

5

Uldrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 14 mars 1991  ...

52

1

Inledning   ..................................................... 

52

2

Den svenska värdepappersmarknaden  ................. 

.. 

54

2.1

Allmänt..................................................... 

54

2.2

Aktiemarknaden ................................ ..... 

.. 

55

2.3

Penning- och obligationsmarknaden ............... 

56

2.4

Derivatmarknaden  ..................................... 

58

2.5

Datorisering på värdepappersmarknaden......... 

.. 

59

2.6

Internationalisering..................................... 

61

2.7

Gällande lagstiftning.................................... 

.. 

62

3 Den inlernationella utvecklingen........................... 

.. 

63

3.1

System för informationsspridning och handel  .. 

.. 

63

3.2

System för leveranser av och likvidutväxling avseende vär­depapper          

.............................................................. 

65

3.3

Internationell värdepappershandel.................. 

66

3.4

Internationell reglering i ulveckling.................. 

68

3.5

De europeiska gemenskaperna (EG)   ............. 

.. 

70

4 Allmänna utgångspunkler för lagstiftningen............ 

73

4.1

Inledning................................................... 

73

4.2

Värdepappersmarknadens funktion................. 

.. 

73

4.3

Värdepappersmarknadens delmarknader ......... 

75

4.4

Skyddsintressen på värdepappersmarknaden.... 

78

4.5

Behovel av lagstiftning................................ 

.. 

80

5 Handel med finansiella instrumenl  ....................... 

83

5.1

Ny lag om handel med finansiella instrumenl..... 

83

5.2

Definitioner ............................................... 

85

5.3

Nya finansiella instrument............................ 

.. 

89

5.4

Handel med optioner och terminer  ................ 

91

5.4.1

Omfattningen av lagregleringen............... 

91

5.4.2

Säkerhetskrav  ................................... 

93

5.4.3

Undanlag från kravet på säkerhet  .......... 

.. 

95

5.4.4

Sanktioner mol den som inle uppfyller säkerhetskra­ven 

97

5.4.5

Obligatorisk clearing  ............................ 

.. 

88

5.5

Lån av fondpapper och blankningsförbudet...... 

.. 

99

5.6

Utestående frågor  .................................... 

105

6 Värdepappersrörelse.......................................... 

106

6.1

Tillståndspliktiga verksamheter ..................... 

106

6.2

Tillståndskraven  ....................................... 

114

6.3

Rörelseregler för värdepappersbolag .............. 

117

6.4

Förvärv av finansiella instrument................... 

123

6.5

Kapitaltäckning m. m................................... 

128

6.6

Frågerätt och uppgiflsskyldighet.................... 

131

6.7

Upplåning.................................................. 

132

6.8

Enhandskrediter och förbehåll om andel i vinst på affär ....

133

6.9

Ingripanden mot verksamhet som bedrivs utan tillstånd ...

135

6.10

Anställdas m.fl. innehav av finansiella inslrument     

136

6.11

Utländska värdepappersföretags etablering i Sverige       

136

6.12

Courtage................................................. .138

6.13

Bestämmelser om premieobligationer............... 

139                             260

7

Ekonomiska effekter av mitl förslag......................   139     P-  990/91: 142

8

Upprättade lagförslag.......................................   139

9

Specialmotivering.............................................   141

9.1

Förslaget lill lag om handel med finansiella inslrument ....  141

9.2

Förslaget lill lag om värdepappersrörelse  .......  151

9.3

Förslagel lill lag om ändring i lagen (1968:555) om rätt för utlänning och utländskt företag att idka näring här i riket ..  178

9.4

Förslaget till lag om ändring i lagen (1974:922) om kredit­poliliska medel      179

9.5

Förslaget till lag om ändring i aktiebolagslagen (1975: 1385)             179

9.6

Förslaget till lag om ändring i lagen (1979:749) om Slock­holms fondbörs      179

9.7

Förslagel till lagom ändring i sekretesslagen (1980:100) ... 181

9.8

Förslaget lill lag om ändring i hemförsäljninglagen (1981: 1361)         181

9.9

Förslaget till lag om ändring i lagen (1982:617) om ulländs­ka förvärv av svenska företag m.m..............................................   181

9.10

Förslagel till lagom ändring i lagen (1983:1053) om skall på omsättning  av vissa värdepapper .............................................  182

9.11

Förslaget lill lagom ändring i bankrörelselagen (1987:617) .  183

9.12

Förslaget till lag om ändring i bankaktiebolagslagen (1987: 618)       183

9.13

Förslagel till lagom ändring i sparbankslagen (1987:619) ..  184

9.14

Förslaget till lag om ändring i föreningsbankslagen (1987: 620)          184

9.15

Förslaget till lag om ändring i lagen (1987:813) om homo­sexuella sambor      184

9.16

Förslaget till lag om ändring i lagen (1988:1385) om Sveri­ges riksbank          185

9.17

Förslagel lill lag om ändring i lagen (1990:325) om självde­klaration och kontrolluppgifter.........................................   185

9.18

Förslaget lill lag om ändring i lagen (1990:750) om betal­ningar lill och från utlandet m. m............................................   185

9.19

Förslagel lill lagom ändring i insiderlagen (1990:1342)         185

9.20

Förslaget till lag om upphävande av kungörelsen den 19 maj 1939 (nr 208) med vissa bestämmelser angående försälj­ning av svenska statens premieobligationer  ..............................................................   186

9.21

Övriga lagförslag .......................................   187

10

Hemställan......................................................   187

11

Beslut   .........................................................   188

Bilagor

1................................................................... Sammanfattning av betänkandet Värdepappersmarknaden i fram­

liden (kap. 8 och 10)  ....................................... 

189

2.

Kommitténs lagförslag  ...................................... 

192

3.

Remissammanställning........................................ 

210

4.

Uldrag ur lagrådels prolokoll 1991-03-08   ............. 

259

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1991                                                                                                                    26 1