Regeringens proposition

1995/96:184

Tillträde till högre utbildning m.m.

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 7 mars 1996

Lena Hjelm-Wallén

 Carl Tham

 (Utbildningsdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen redogör regeringen för sina överväganden och förslag i fråga om

ändringar i reglerna för tillträde - behörighet och urval - till högre

utbildning. Syftet med ändringarna är att skapa ett system som är tydligt,

överblickbart och rättssäkert för sökande till universitet och högskolor.

Avsikten är att ändringarna skall träda i kraft vid antagningen inför studier

höstterminen 1997.

 I propositionen föreslås vidare en ändring i högskolelagen som innebär att

universitet och högskolor ges ställning som part i Högskolans avskiljandenämnd.

Slutligen föreslås att riksdagen återkallar dels sitt bemyndigande till

regeringen att besluta om nedläggning av Verket för högskoleservice, dels sitt

godkännande av att ett statligt helägt servicebolag bildas.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut................................ 4

2 Förslag till lag om ändring i högskolelagen (1992:1434).... 5

3 Ärendet och dess beredning................................. 6

4 Allmänna utgångspunkter.................................... 7

5 Sammanfattning av regeringens förslag och bedömningar...... 9

6 Gymnasieskolan och högskolan i förändring ................. 11

 6.1 Gymnasieskolan och den gymnasiala vuxenutbildningen. 11

 6.2 Eleverna i gymnasieskolan........................... 12

 6.3 Högskolan........................................... 13

 6.4 Sökande till högskolan ............................. 14

7 Grundläggande behörighet................................... 16

 7.1 Grundläggande behörighet för studerande från gymnasieskolan

 och gymnasial vuxenutbildning....................... 17

 7.2 Motsvarandebedömningar.............................. 20

 7.3 Grundläggande behörighet enligt den s.k. 25:4-regeln 21

8 Särskild behörighet - standardbehörigheter................. 22

9 Urval...................................................... 26

 9.1 Betyg som urvalsgrund............................... 27

 9.2 Högskoleprovet...................................... 29

 9.3 Annat särskilt prov................................. 30

 9.4 Arbetslivserfarenhet................................ 31

 9.5 Urval baserat på särskilda skäl..................... 32

 9.6 Lottning som urvalsmetod............................ 32

10 Studenternas rättssäkerhet................................. 33

 10.1 Antagningsordning................................... 33

 10.2 Studenternas möjlighet att överklaga................ 34

11 Antagningsprocessen........................................ 35

12 Avskiljande av studenter m.m............................... 38

 12.1 Lärosätenas ställning som part i Högskolans avskiljandenämnd

 38

 12.2 Utvärdering av Högskolans avskiljandenämnds verksamhet 41

 12.3 Regler för avskiljande.............................. 42

 12.4 Passiva studenter................................... 43

13 Genomförandefrågor......................................... 44

Bilaga 1 Sammanfattning av delbetänkandena Allmän behörighet för

 högskolestudier (SOU 1995:41) och Behörighet och urval -

 Förslag till nya regler för antagning till universitet och

 högskolor (SOU 1995:71), samt av promemorian Gymnasieskolan -

 en bred grund för högskolan! (Ds 1995:56)........... 45

Bilaga 2 Sammanställning av remissyttranden över delbetänkandet Allmän

 behörighet för högskolestudier (SOU 1995:41)........ 48

Bilaga 3 Sammanställning av remissyttranden över delbetänkandet

 Behörighet och urval - förslag till nya regler för antagning

 till universitet och högskolor (SOU 1995:71) samt promemorian

 Gymnasieskolan - en bred grund för högskolan! (Ds 1995:56) 52

Bilaga 4 Förteckning över remissinstanser avseende

 Utbildningsdepartementets remiss Avskiljande av studenter

 från högskoleutbildning............................. 63

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 7 mars 1996..... 64

Rättsdatablad.................................................... 65

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

 1. antar regeringens förslag till lag om ändring i högskolelagen (1992:1434),

 2. godkänner riktlinjerna för behörighet och urval till högre utbildning

 (avsnitten 7, 8 och 9),

 3. återkallar sitt godkännande av att ett statligt helägt servicebolag med

 högskolorna som företrädare för staten bildas enligt senare beslut av

 regeringen,

 4. återkallar sitt bemyndigande till regeringen att besluta om nedläggning av

 Verket för högskoleservice.

2 Förslag till lag om ändring i högskolelagen (1992:1434)

Härigenom föreskrivs att 4 kap. 3 och 7 §§ högskolelagen (1992:1434) skall ha

följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

4 kap.

3 §

--------------------------------------------------------------------

 Kan inte alla behöriga sökande Kan inte alla behöriga sökande

till en utbildning tas emot, till en utbildning tas emot,

skall urval göras bland de skall urval göras bland de sökande.

sökande. Regeringen eller den myndighet

 som regeringen bestämmer får

 meddela föreskrifter om urval.

7 §1En för högskolan gemensam nämnd skall pröva frågor om avskiljande. Nämndens

ordförande skall vara jurist och ha erfarenhet som domare.

--------------------------------------------------------------------

 Nämndens beslut i avskiljande- Nämndens beslut i avskiljande-

frågor får överklagas till allmän frågor får överklagas till allmän

förvaltningsdomstol av studenten. förvaltningsdomstol av studenten

 och högskolan.

 Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

 Ett beslut om avskiljande skall, om den som har avskilts begär det, omprövas

efter två år.

_________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1996. Den äldre lydelsen av 4 kap. 7 §

gäller för beslut som har meddelats av nämnden före ikraftträdandet.

**FOOTNOTES**

1 Senaste lydelse 1995:96.

3 Ärendet och dess beredning

Riksdagen beslutade år 1992 om en universitets- och högskolereform, som trädde i

kraft den 1 juli 1993 (prop. 1992/93:1, bet. 1992/93:UbU3, rskr. 1992/93:103).

En ny lag beslutades för högskolans verksamhet. År 1993 beslutade riksdagen att

budgetåret 1993/94 införa ett nytt resurstilldelningssystem för högskolorna samt

utbildningsuppdrag för varje enskild högskola (prop. 1992/93:169, bet.

1992/93:UbU14, rskr. 1992/93:363).

 Regeringen bemyndigade i december 1993 chefen för Utbildningsdepartementet att

tillkalla en särskild utredare med uppdrag att göra en uppföljning av 1993 års

universitets- och högskolereform (dir. 1993:143). En av uppgifterna för

utredningen, som benämns RUT-93, var att belysa hur behörighets- och

urvalsreglerna utvecklats samt hur antagningssystemet och informationen till

studenterna fungerar.

 I oktober 1994 gav regeringen genom tilläggsdirektiv (dir. 1994:126)

utredningen i uppdrag att bl.a. lägga förslag till förändringar i högskole-

förordningens regler om tillträde till grundläggande högskoleutbildning. Syftet

skulle vara att skapa en nationell ordning som är överblickbar för de enskilda

vad beträffar kopplingen mellan gymnasieskolan, vuxenutbildningen och högskolan.

Särskild uppmärksamhet skulle ägnas åt de studerandes rättssäkerhet i

antagningsprocessen.

 Utredningen överlämnade i april 1995 delbetänkandet Allmän behörighet för

högskolestudier (SOU 1995:41) samt i juli 1995 delbetänkandet Behörighet och

urval Förslag till nya regler för antagning till universitet och högskolor (SOU

1995:71). Utredningen har även publicerat arbetsrapporter under sitt

utredningsarbete. En sammanfattning av betänkandena finns i bilaga 1.

 Utredningen överlämnade i mars 1996 sitt slutbetänkande Reform och förändring

(SOU 1996:21), som är föremål för beredning i regeringskansliet.

 Utredningens delbetänkanden om tillträde till högre utbildning har

remissbehandlats. Remissammanställningar finns i bilaga 2 respektive 3.

 En arbetsgrupp inom Utbildningsdepartementet har haft till uppgift bl.a. att

bedöma behovet av justeringar och förtydliganden i betygssystemen för de

frivilliga skolformerna. Arbetsgruppen har funnit skäl att utifrån

gymnasieskolans synvinkel föra fram till diskussion frågor om behörighet och

urval till högskolan, särskilt mot bakgrund av den reformerade gymnasieskolan.

Arbetsgruppen presenterade i september 1995 promemorian Gymnasieskolan - en bred

grund för högskolan! (Ds 1995:56). Promemorian har remissbehandlats. En

sammanfattning av arbetsgruppens förslag finns i bilaga 1.

Remissammanställningen i bilaga 3 innefattar även remissvaren på arbetsgruppens

promemoria.

 Riksdagen fattade våren 1995 beslut om att en central högskolemyndighet,

Högskoleverket, skulle inrättas den 1 juli 1995. Riksdagen beslutade då också om

vilka uppgifter som skall vila på Högskoleverket samt Verket för högskoleservice

(prop. 1994/95:165, bet. 1994/95:UbU17, rskr. 1994/95:386). Vidare fastslogs

Högskoleverkets ansvar vad gäller att besluta om universitetens och högskolornas

rätt att utfärda examina.

 Riksdagen har i ett tillkännagivande till regeringen (bet. 1993/94:UbU16,

rskr. 1993/94:308) framhållit att en utvärdering av erfarenheterna från

Högskolans avskiljandenämnds verksamhet borde göras. Även regelsystemet för

avskiljande av studenter från högskoleutbildning borde ses över. Vidare begärde

riksdagen att nuvarande regler ändras så att företrädare för högskolan kan

uppträda som part i Avskiljandenämnden vid prövning av ett avskiljandeärende.

Justi-tiekanslern (JK) har föreslagit regeringen att det i högskolelagen förs in

en regel om talerätt för lärosätena i avskiljandefrågor. JK har också förordat

att det aktuella lärosätet ges partsställning hos nämnden. Sedan regeringen

inhämtat visst ytterligare underlag har frågorna remissbehandlats. En

förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 4. En sammanställning av

remissyttrandena finns tillgänglig i Utbildningsdepartementet (dnr U95/3484/UH).

 Det ankommer på regeringen att besluta närmare om regler för tillträde -

behörighet och urval - till högre utbildning. Eftersom dessa regler är så

viktiga för den enskilda studenten, anser regeringen att det finns skäl att låta

riksdagen ta ställning till huvuddragen i de förändringar av högskole-

förordningen som planeras. Ändringarna innebär också att Högskoleverket kommer

att få vissa nya uppgifter i förhållande till dem som förelades riksdagen i

propositionen Ett högskoleverk (prop. 1994/95:165).

4 Allmänna utgångspunkter

Den svenska högskolan har under det senaste årtiondet genomgått stora

förändringar. Det totala antalet studerande i högskolan har ökat med omkring 50

procent, från cirka 200 000 i mitten av 1980-talet till uppskattningsvis cirka

300 000 läsåret 1995/96. Genom förstärkningen av i första hand de mindre och

medelstora högskolorna har den högre utbildningen också blivit en av de

starkaste krafterna för utvecklingen i landets olika regioner.

 I slutet av 1980-talet inleddes även en reformering av högskolans inre

organisation tillsammans med en långtgående decentralisering. De enskilda

universiteten och högskolorna har i dag ett ansvar för att inom vida ramar

utforma sitt utbud av utbildningar men även för att besluta om innehållet i

dessa. Detta har lett till ett stort behov av information om alla de

utbildningar som erbjuds de sökande till högskolan.

 Även beslutsbefogenheter när det gäller regler för behörighet, urval och

antagning till högskolan har i hög grad överförts till de enskilda lärosätena.

Det har kommit att innebära att det för relativt likartade utbildningar

formulerats olika behörighets- och urvalsregler. De sökandes meriter har därmed

kommit att bedömas på olika sätt vid olika universitet och högskolor.

Möjligheterna för de enskilda att överblicka och bedöma chanserna att bli

antagna till olika program eller kurser har därmed blivit mindre än de skulle

behöva vara. Detta skapar svårigheter för i första hand dem som kommer från

mindre studievana miljöer.

 Även gymnasieskolan har reformerats för att möta krav från ett snabbt

föränderligt arbetsliv och samhälle, där behovet av ökade kunskaper och breddad

kompetens blir alltmer framträdande. Den linjeindelade gymnasieskolan har

omvandlats till en program- och kursbaserad gymnasieskola med en gemensam kärna

av allmänna ämnen. Det relativa betygssystemet med betyg i varje ämne har

ersatts av kunskapsrelaterade betyg efter varje kurs. Alla gymnasieprogram är nu

treåriga, vilket innebär att de som i framtiden lämnar gymnasieskolan efter

fullföljd utbildning i allmänhet kommer att ha bättre kunskaper än de som

lämnade gymnasieskolan före reformen. Fler människor får härigenom bättre

förutsättningar att kunna studera vid högskolan.

 Reformeringen av gymnasieskolan innebär genomgripande förändringar i

förutsättningarna för högskolorna. Förändringarna i högskolan respektive

gymnasieskolan, som genomförts samtidigt, har i alltför hög grad skett oberoende

av varandra. Högskolan har därigenom tvingats söka sina lösningar i en oklar

situation. Det har också skapat en stor osäkerhet hos de studerande i

gymnasieskolan om vilka villkor som skall gälla för tillträde till högskolan,

dvs. för behörighet och urval till olika utbildningar.

 Reglerna för tillträde till högskolan skall enligt regeringens mening i sina

huvuddrag vara en angelägenhet för riksdag och regering, eftersom högskolan

ingår i ett nationellt utbildningssystem. Statsmakterna skall ha ansvar för

utformningen av dessa regler. Den enskilda högskolan skall även fortsättningsvis

vara antagningsmyndighet med ansvar för antagningen i enlighet med de nationella

reglerna.

 Regeringens avsikt med föreliggande proposition är att presentera ett system

för tillträde till högskolan som är tydligt, överblickbart och rättssäkert för

de enskilda sökandena och som samtidigt underlättar högskolans grannlaga arbete

med antagning till högre studier.

 Den högre utbildningen står nu inför en period av ytterligare expansion.

Regeringen planerar att ge förutsättningar för att öka antalet studerande vid

högskolan med i första hand cirka 30 000 inom en treårsperiod. Detta kommer att

bereda både fler ungdomar och fler vuxna goda möjligheter till en studieplats

inom högskolan. Även detta understryker behovet av att skapa ett stabilt,

överblickbart och rättssäkert system för tillträde till högskolan.

 Det är angeläget att tillträdesreglerna utformas så att de sökande i största

möjliga utsträckning kommer in på den utbildning de i första hand önskar och har

förutsättningar att genomföra. Reglerna för tillträde bör också upplevas som

rättvisa och bidra till att ge så god information som möjligt om de

förkunskapskrav som bedöms nödvändiga för att klara studierna på rimlig tid.

 God information om de krav högskolestudierna ställer ger den enskilde

möjlighet att själv bedöma sin förmåga att klara studier. Det är i sista hand

den enskilde som måste ta ansvaret för sina egna studier samtidigt som högskolan

aktivt måste stödja de studerande i deras arbete. Genom ett sådant ömsesidigt

ansvarstagande minskar behovet av formella regler.

5 Sammanfattning av regeringens förslag och bedömningar

De förändringar som regeringen föreslår respektive avser att genomföra är i

sammanfattning följande.

Grundläggande behörighet

I högskoleförordningen införs kompletteringar som avser sökande med slutbetyg

enligt det nya betygssystemet för gymnasieskolan och den gymnasiala

vuxenutbildningen. För sökande med betyg enligt det gamla betygssystemet kommer

nuvarande regler fortsatt att gälla.

 Benämningen allmän behörighet ändras till grundläggande behörighet .

 Grundläggande behörighet skall den ha som

 - från gymnasieskolan fått slutbetyg från ett nationellt eller specialutformat

program och har lägst betyget Godkänd på kurser omfattande minst 90 procent av

antalet gymnasiepoäng som krävs för ett fullständigt program

eller

 - från gymnasial vuxenutbildning fått slutbetyg och har lägst betyget Godkänd

i kurser omfattande minst 90 procent av antalet gymnasiepoäng som krävs för ett

slutbetyg från gymnasial vuxenutbildning.

 Högskoleverket skall utfärda föreskrifter för högskolornas bedömning av

grundläggande behörighet när det gäller sökande som har kunskaper från annan

utbildning än gymnasieskolan eller gymnasial vuxenutbildning, t.ex.

folkhögskola, eller från annan verksamhet än utbildning.

Särskild behörighet

Högskoleverket skall efter hörande av Statens skolverk samt universitet och

högskolor utveckla och fastställa ett begränsat antal standardbehörigheter för

att uttrycka kraven på särskild behörighet för de program och kurser som vänder

sig till nybörjare i högskolan.

 För de utbildningar som leder till yrkesexamina (exklusive de konstnärliga

examina) enligt högskoleförordningen skall Högskoleverket efter hörande av

Statens skolverk samt universitet och högskolor bestämma vilka

standardbehörigheter som skall gälla.

 För övriga kurser och program som vänder sig till nybörjare i högskolan skall

respektive högskola besluta vilka standardbehörigheter som skall gälla,

alternativt att något krav på särskild behörighet inte skall gälla.

 Standardbehörigheterna skall formuleras så att de kan tillämpas på sökande

från såväl den gamla som den nya gymnasieskolan.

Urval

Vid urval bland de sökande till högskoleutbildning skall som regel minst en

tredjedel av platserna besättas på grundval av betyg och minst en tredjedel på

grundval av resultatet på högskoleprovet.

 Regler om hur de nya gymnasiebetygen skall meritvärderas som grund för urvalet

skall fastställas av regeringen efter förslag från Högskoleverket.

 Särskilt prov får användas som urvalsinstrument endast till utbildningar som

leder fram till vissa yrken som ställer särskilda krav på vissa personliga

egenskaper eller en särskild kompetens. Syftet med det särskilda provet och

vilka kvalifikationer hos den sökande som provet skall mäta skall framgå tydligt

för den sökande. Till de flesta kurser eller program skall

antagningen ske med andra urvalsinstrument.

 Av sökande med resultat från högskoleprovet skall

- hälften antas på grundval av poäng för arbetslivserfarenhet och poäng för

högskoleprovet,

- hälften antas enbart på grundval av poäng för högskoleprovet.

 För arbetslivserfarenhet ges 0,5 poäng efter fem års arbete på minst halvtid.

Högskoleverket fastställer närmare föreskrifter för beräkning av poäng för

arbetslivserfarenhet.

 Sökande som av olika skäl inte kan bedömas på ett lämpligt sätt med de

urvalsmetoder som behandlats ovan skall kunna åberopa särskilda skäl.

 Lottning skall endast få användas när det inte finns andra lämpliga

möjligheter att skilja sökande med likvärdiga meriter åt.

Studenternas rättssäkerhet

Varje högskola skall fastställa en antagningsordning i syfte att förbättra

informationen om vilka regler som gäller och att öka rättssäkerheten för

studenterna. Antagningsordningen skall omfatta de regler som gäller lokalt och

fastställas av styrelsen för högskolan.

Antagningsprocessen

Den gemensamma serviceverksamheten för antagningen bör också fortsättningsvis

bedrivas i myndighetsform. Verket för högskoleservice (VHS) bör alltså

bibehållas som myndighet och riksdagen bör återkalla bemyndigandet för

regeringen att lägga ned verket och att i stället bilda ett servicebolag för

verksamheten.

Avskiljandefrågor

Det aktuella lärosätet ges ställning som part i Högskolans avskiljandenämnd.

Lärosätet skall därmed kunna överklaga ett beslut av nämnden i fråga om

avskiljande av en student från högskoleutbildning.

6 Gymnasieskolan och högskolan i förändring

6.1 Gymnasieskolan och den gymnasiala vuxenutbildningen

Under senare år har flera olika beslut fattats i syfte att åstadkomma en

kvalitetshöjning inom den gymnasiala utbildningen.

 År 1991 beslutade riksdagen om en reform av gymnasieskolan och

vuxenutbildningen (prop. 1990/91:85, bet. 1990/91:UbU16, rskr. 1990/91:356). Ett

av reformens syften var att åstadkomma en kvalitetshöjning och höja den allmänna

utbildningsnivån. Härigenom förbereds eleverna för ett livslångt lärande i ett

samhälle där det blir allt mer nödvändigt med återkommande utbildning. Ett annat

syfte var att skapa en flexibel gymnasieskola som kan anpassa sig efter

elevernas önskemål om studieinriktning.

 Reformen innebar bl.a. att över 500 linjer och specialkurser i gymnasieskolan

ersattes av 16 nationella program, samtliga treåriga. Till dessa kommer

specialutformade program, som är likvärdiga med de nationella programmen, och

individuella program. Reformen började genomföras läsåret 1992/93 och fr.o.m.

1997 kommer nästan alla som lämnar gymnasieskolan att ha följt ett treårigt

program. En kärna av allmänna ämnen, s.k. kärnämnen, ger alla elever, oavsett

programmets inriktning, en gemensam kunskap att bygga vidare på.

 Den nya gymnasieskolan är kursbaserad och bygger på att varje kurs åsätts ett

visst antal gymnasiepoäng. Poängen definieras som det antal undervisningstimmar

som beräknas behövas för att varje elev normalt skall inhämta kursen.

 Reformeringen av den kommunala vuxenutbildningen genomfördes läsåret 1992/93.

Den gymnasiala vuxenutbildningen syftar till att ge vuxna kunskaper och

färdigheter motsvarande dem som ungdomar får i gymnasieskolan. Gymnasial

vuxenutbildning följer samma kursplaner som gymnasieskolan. Omfattningen av

gymnasial vuxenutbildning anges också med gymnasiepoäng. För att få slutbetyg

krävs liksom i gymnasieskolan att den studerande har slutfört samtliga

kärnämneskurser.

 Riksdagen har också beslutat om ett nytt betygssystem för gymnasieskolan och

den gymnasiala vuxenutbildningen (prop. 1992/93:250, bet. 1993/94: UbU2, rskr.

1993/94:93). Det tidigare relativa betygssystemet ersattes av ett mål- och

kunskapsrelaterat system. Betygssättningen knyts till varje kurs, inte till

ämne. Ett ämne kan bestå av flera kurser på vilka betyg sätts. Betygen följer

en fyrgradig skala, nämligen Icke godkänd (IG), Godkänd (G), Väl godkänd (VG)

och Mycket väl godkänd (MVG). Till skillnad från det relativa betygssystemet

skall det nya betygssystemet ge besked om i vilken utsträckning en elev

tillägnat sig den kunskap som studierna i de aktuella kurserna syftar till.

Detta besked riktar sig såväl till den enskilda eleven som till bl.a. den

läroanstalt där eleven vill fortsätta sina studier. Utgångspunkten är att

betygen också skall kunna fungera som ett urvalsinstrument för fortsatta

studier. För betygen Godkänd och Väl Godkänd finns betygskriterier som

fastställs av Statens skolverk.

 Läsåret 1994/95 infördes en ny läroplan och nya kursplaner vilka, tillsammans

med det samtidigt införda nya betygssystemet, innebär en tydlig betoning av att

varje elev skall nå vissa fastställda kunskaper.

 Alla program har i dag inslag av ämnen som förr var uppdelade på

studieförberedande treåriga linjer och yrkesinriktade tvååriga linjer. Riksdagen

beslutade år 1995 att ta bort beteckningarna studie- respektive

yrkesförberedande utbildningar för att markera de förändringar som har skett -

förändringar som bl.a. har till syfte att öppna vägen för fortsatta studier för

elever från alla program.

 Införandet av obligatoriska kärnämneskurser har betytt en förstärkning av de

allmänteoretiska kunskaperna inom främst gymnasieutbildningar med yrkesämnen.

Karaktärsämnena, som i högre grad än andra ämnen förenar teori och praktik, har

fått ett innehåll och en struktur som bl.a. gör dem användbara i fortsatta

studier.

6.2 Eleverna i gymnasieskolan

Intresset för högskolestudier bland gymnasieleverna är i dag större än någonsin

tidigare. År 1995 räknade betydligt fler än hälften av samtliga elever i sista

årskursen med att läsa vidare på universitet eller högskola. Under 1970- och

1980-talen var detta intresse avsevärt mindre.

 Naturvetenskaps- och Samhällsvetenskapsprogrammen omfattar för närvarande mer

än hälften av eleverna i gymnasieskolan. Här finns merparten av dem som tidigt

varit inriktade mot en högskoleutbildning. Eleverna har högre betyg än inom

andra program och könsfördelningen är jämnare. Om man räknar in eleverna från

motsvarande, tidigare förekommande studieförberedande linjer dominerar dessa

elever bland yngre sökande till merparten av universitetens och högskolornas

utbildningar.

 Den nya gymnasieskolan har emellertid inneburit vissa förändringar när det

gäller intresseinriktningen bland eleverna. Exempelvis har det nya

Medieprogrammet attraherat relativt många elever med höga betyg från grundskolan

och en ganska stor andel av dessa elever kan förväntas vilja fortsätta till

högskolan.

 Detsamma kommer sannolikt att bli fallet för eleverna från det Estetiska

programmet. Läsåret 1994/95 hade dessa elever de högsta grundskolebetygen i

gymnasieskolan näst efter eleverna på Naturvetenskaps-, Samhällsvetenskaps- och

Medieprogrammen.

 Industriprogrammet utgör ett tredje exempel på förändrad intresseinriktning.

Under läsåret 1994/95 och hösten 1995 har antalet elever på Industriprogrammet

påtagligt ökat; programmet hade relativt få sökande i starten. Tack vare en

markant tillströmning av flickor med goda grundskolebetyg har eleverna på

Industriprogrammet nu klart högre medelbetyg än tidigare årskullar.

6.3 Högskolan

Den högskolereform som genomfördes år 1977 innebar en radikal omläggning av den

högre utbildningen. Ett viktigt mål för reformen var att göra denna utbildning

mer tillgänglig, vilket ledde till att nya tillträdesregler utformades. Allmän

behörighet till högskoleutbildning fick den som genomgått minst tvåårig linje i

gymnasieskolan. Högskolan skulle även göras mer tillgänglig för vuxna med annan

bakgrund och den s.k. 25:4-regeln blev därför gällande för hela högskolan.

 Som följd av 1977 års reform organiserades en stor del av högskolans

utbildningar i allmänna och lokala utbildningslinjer. Det dåvarande

Universitets- och högskoleämbetet (UHÄ) fastställde utbildningsplanerna för de

allmänna utbildningslinjerna och även vilka särskilda behörighetskrav som skulle

gälla för tillträde till dessa. UHÄ ansvarade också för antagningen till

flertalet av de allmänna linjerna. Högskolorna beslutade om antagningen till de

lokala linjerna och fristående kurserna.

 En avveckling av denna centrala reglering påbörjades under slutet av 1980-

talet och fullföljdes år 1993. Då beslutade riksdagen om en genomgripande

universitets- och högskolereform som genomfördes den 1 juli 1993. Reformen

innebar att regeringens och riksdagens styrning när det gällde högskolan i

huvudsak skulle inriktas på resultaten - i kvalitativ och kvantitativ mening.

Varje universitet och högskola fick därmed det fulla ansvaret för sin utbildning

och för organisationen av studierna fram till de examina som regeringen beslutat

om i högskoleförordningen.

 Reformen avsåg bl.a. att möjliggöra större mångfald i utbildningsutbudet vid

universitet och högskolor. Även där mer eller mindre fasta utbildningsprogram

utformats, skulle skillnader kunna råda beträffande såväl studiernas uppläggning

och de särskilda förkunskapskraven som utbildningarnas tyngdpunkt och innehåll

m.m.

 1993 års reform innebar att varje universitet och högskola blev sin egen

antagningsmyndighet. UHÄ lades ned. Lärosätena fick rätt att inom

högskoleförordningens vida ramar självständigt fastställa tillträdesbestäm-

melserna för sina utbildningar, i fråga om såväl särskild behörighet som urval.

 Verket för högskoleservice har i sin årsrapport för budgetåret 1993/94 (VHS

skriftserie 1995:2) redovisat vissa erfarenheter av högskolereformen vad gäller

tillämpningen av tillträdesbestämmelserna. De förändringar som skett innebär som

regel att behörighetskraven har skärpts samt att skilda universitet och

högskolor har fastställt olika förkunskapskrav för utbildningar med samma eller

likartad benämning. Det har även förekommit att vissa högskolor ändrat

tillträdesreglerna med kort varsel. Det har därmed blivit svårt för de sökande

att få klarhet om vilka regler som gäller och att få en överblick över sina

möjligheter att komma in på en önskad utbildning.

6.4 Sökande till högskolan

De som söker till högskolan har en heterogen utbildningsbakgrund. Under lång tid

framöver kommer troligen majoriteten av de sökande att ha en annan

utbildningsbakgrund än den nya gymnasieskolan.

 Elever som kommer direkt från gymnasieskolan utgör normalt sett en minoritet

av dem som varje år söker till en utbildning i högskolan. Detta förhållande

gäller trots att direktövergången har ökat under senare år.

 Ungefär 34 procent av de totalt cirka 240 000 personer som inför antagningen

höstterminen 1995 konkurrerade om en utbildningsplats var redan registrerade vid

en högskoleutbildning. 24 procent återkom efter uppehåll från högskolestudier.

32 procent hade inte tidigare läst vid svensk högskola och hade slutfört en

gymnasieskoleutbildning före 1994/95 eller hade en annan svensk utbildning eller

en utländsk utbildning. Endast 10 procent kom direkt från gymnasieskolan.

 Det är numera fler kvinnor än män bland sökande både till längre och till

kortare högskoleutbildningar. Av de 105 000 sökande inför höstterminen 1995,

som inte tidigare studerat vid högskolan var drygt 60 000 (58 procent) kvinnor.

Bland sökande under 25 år var könsfördelningen ganska jämn, men i åldern 25 år

eller äldre var andelen kvinnor nästan 63 procent. Det var betydligt fler

kvinnor än män som hade slutbetyg från endast tvåårig gymnasieskola.

 Sökande inför höstterminen 1995, som ej tidigare läst i högskolan,fördelade

per kön, ålder och utbildningsbakgrund

 (Källa: SCB)

 Av de tidigare nämnda 105 000 sökande var cirka 30 procent 25 år eller äldre

och drygt en tredjedel hade en utbildning från utlandet, kommunal

vuxenutbildning, folkhögskola eller annan äldre svensk utbildning. Reglerna för

tillträde till högskolan måste således tillämpas på mycket heterogena grupper av

sökande.

 Utbildningsbakgrund bland sökande som inte tidigare studerat

 vid högskolan, framskrivning för åren 1995/96 - 2009/10

 (Källa: SCB)

7 Grundläggande behörighet

Bakgrund

Enligt 1 kap. 8 § högskolelagen skall den grundläggande högskoleutbildningen

väsentligen bygga på de kunskaper som eleverna får på nationella program i

gymnasieskolan eller motsvarande kunskaper. Regeringen får dock medge undantag

när det gäller konstnärlig utbildning.

 Enligt 4 kap. 2 § nämnda lag avgör den högskola som anordnar en utbildning

vilka behörighetsvillkor som skall gälla för att bli antagen till utbildningen,

om inte annat följer av föreskrifter som meddelas av regeringen eller den

myndighet regeringen bestämmer.

 Regeringens föreskrifter om allmän behörighet finns i 8 kap. 3-5 §§

högskoleförordningen.

 Enligt 8 kap. 4 § nämnda förordning gäller följande. Allmän behörighet har den

som fullföljt ett nationellt program i gymnasieskolan eller har motsvarande

svensk eller utländsk utbildning eller den som genom annan verksamhet förvärvat

motsvarande kunskaper. Allmän behörighet har också den som är bosatt i Danmark,

Finland, Island eller Norge och där är behörig till högre utbildning. Den som

har annat modersmål än svenska, danska, färöiska, isländska eller norska skall

ha de kunskaper i svenska som behövs. Den som har finska som modersmål och har

haft svenska som ämne i finskt gymnasium eller motsvarande finsk skolform under

tre år eller mer skall anses ha de kunskaper i svenska som behövs.

 Enligt 5 § i samma kapitel skall även den anses ha allmän behörighet som

fyller 25 år senast under det kalenderår då utbildningen börjar och varit

yrkesverksam minst fyra år före det kalenderår då utbildningen börjar eller på

annat sätt förvärvat motsvarande erfarenhet samt har kunskaper i svenska och

engelska som motsvarar ett fullföljt nationellt program i gymnasieskolan (25:4-

regeln).

 Enligt 3 § i samma kapitel får en högskola, om det föreligger särskilda skäl,

besluta om dispens från något eller några behörighetsvillkor.

 Enligt punkt 14 i övergångsbestämmelserna till högskoleförordningen gäller

till utgången av år 1999 att den har allmän behörighet som uppfyller kraven på

sådan behörighet enligt bestämmelserna i deras äldre lydelse.

7.1 Grundläggande behörighet för studerande från gymnasieskolan och gymnasial

vuxenutbildning

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: I högskoleförordningen införs kompletteringar|

| som avser sökande med slutbetyg enligt det nya betygssystemet |

| för gymnasieskolan och den gymnasiala vuxenutbildningen. För |

| sökande med betyg enligt det gamla betygssystemet kommer nu- |

| varande regler fortsatt att gälla. |

| Benämningen allmän behörighet ändras till grundläggande |

| behörighet . |

| Grundläggande behörighet skall den ha som |

| - från gymnasieskolan fått slutbetyg från ett nationellt eller |

| specialutformat program och har lägst betyget Godkänd på kurser |

| omfattande minst 90 procent av antalet gymnasiepoäng som krävs |

| för ett fullständigt program |

| eller |

| - från gymnasial vuxenutbildning fått slutbetyg och har lägst |

| betyget Godkänd i kurser omfattande minst 90 procent av antalet |

| gymnasiepoäng som krävs för ett slutbetyg från gymnasial vuxenut-|

| bildning. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Utredningen för uppföljning av 1993 års universitets-

och högskolereform föreslår i sitt delbetänkande Allmän behörighet för

högskolestudier (SOU 1995:41) att den har allmän behörighet som

 1. fullföljt ett nationellt eller specialutformat program och därvid har lägst

betyget Godkänd på kurser som omfattar minst 90 procent av den minsta

garanterade tiden för ett fullständigt program,

 2. har lägst betyget Godkänd i kärnämnena engelska, matematik, naturkunskap,

religionskunskap, samhällskunskap och svenska i den omfattning dessa ämnen har

för Övriga program enligt bilaga 2 till skollagen,

 3. har lägst betyget Godkänd på specialarbete.

 Utredningen framhåller att införandet av ett nytt betygssystem i

gymnasieskolan gör en precisering av de nuvarande reglerna för allmän behörighet

nödvändig. Enligt utredningen är syftet med behörighetskrav till en viss

högskoleutbildning å ena sidan att garantera en viss startnivå för den berörda

utbildningen och å andra sidan att ge besked till presumtiva sökande om vad som

krävs för att framgångsrikt kunna genomföra den aktuella utbildningen.

Utredningen understryker att det är viktigt att högskolans utbildning kan bygga

på att de studerande har tillräckliga förkunskaper. Inte minst är detta en

förutsättning för att man på rimlig tid skall kunna nå de utbildningsmål som

finns angivna i examensordningen.

 I sitt delbetänkande Behörighet och urval (SOU 1995:71) föreslår utredningen

att beteckningen allmän behörighet skall ersättas av grundläggande

behörighet . Som skäl anförs att denna term är mer rättvisande, eftersom allmän

behörighet har varit tillräcklig endast för ett mindre antal

högskoleutbildningar.

 Arbetsgruppens förslag: En arbetsgrupp inom Utbildningsdepartementet ställer

sig i sin promemoria Gymnasieskolan - en bred grund för högskolan! (Ds 1995:56)

bakom utredningens förslag till grundläggande behörighet. Därutöver föreslår

arbetsgruppen att ämnet svenska som andraspråk skall kunna utgöra ett alternativ

till ämnet svenska.

 Remissinstanserna: En mycket stor majoritet av remissinstanserna instämmer i

utredningens förslag. Nästan samtliga remissinstanser stöder förslaget om lägst

betyget Godkänd på kurser som omfattar minst 90 procent av den minsta

garanterade tiden för ett fullständigt program. En klar majoritet anser att det

skall krävas minst betyget Godkänd i samtliga kärnämnen utom idrott och hälsa

samt estetisk verksamhet. Majoriteten tillstyrker förslaget om minst betyget

Godkänd på specialarbetet.

 De enda tydligt avvikande remissinstanserna är Högskolan i Växjö och

Riksrevisionsverket. Båda konstaterar att utredningens förslag innebär en inte

obetydlig skärpning av de nu gällande villkoren för allmän behörighet. Vidare

framhåller dessa remissinstanser att utredningen varken presenterar empiriskt

material, analys eller principiella resonemang som grund för sina förslag.

Skälen för regeringens förslag: En höjning av den allmänna utbildningsnivån är

angelägen från såväl de enskildas som samhällets synpunkt. Högre utbildning ger

förutsättningar för bättre livskvalitet, ökar individens möjligheter på

arbetsmarknaden och främjar tillväxten i samhällsekonomin. En alltmer

välutbildad arbetskraft kommer att behövas i alla samhällssektorer i framtiden.

Det är därför angeläget att fler ungdomar väljer att gå vidare till högre

utbildning. Även vuxna måste ges möjlighet att genomgå en grundläggande högsko-

leutbildning eller att vidareutbilda sig.

 Den gymnasiereform som tidigare beskrivits och som innebär bl.a. att samtliga

gymnasieutbildningar nu är treåriga är ett led i arbetet med att åstadkomma en

generell höjning av kunskapsnivån. Regeringen vill nu följa upp gymnasiereformen

genom att föreslå vissa förändringar i behörighetsvillkoren för högskolestudier.

 De nuvarande reglerna för allmän behörighet lades fast innan det var klart hur

betygssystemet i den nya gymnasieskolan skulle komma att utformas. Reglerna

innehåller inte någon bestämmelse om att de sökande skall ha uppnått en viss

lägsta betygsnivå eller uppfylla något annat särskilt kvalitetskrav. En elev med

ettor i slutbetyg i alla ämnen är således allmänt behörig till högskolan. Detta

beror på att gymnasiebetygen tidigare inte dokumenterat någon kunskapsnivå som

bestämts av kursplanens mål. De nya behörighetsvillkor som regeringen föreslår

och som redovisats ovan innebär att en anpassning görs till det nu gällande

betygssystemet i gymnasieskolan. Villkoren överenstämmer med punkt 1 i

utredningens förslag.

 De nya villkoren för behörighet innebär en skärpning i förhållande till dagens

regler. I den nya gymnasieskolan anges i kursplaner vilka kunskaper eleverna

lägst skall ha för att bli godkända på en kurs. Betygen relateras således till

angivna mål för kursen. Som stöd för lärarens betygssättning finns därtill

betygskriterier som förtydligar kraven för betygen Godkänd och Väl Godkänd. I

förhållande till det gamla betygssystemet har de kunskapskrav eleverna skall

uppfylla markerats tydligare. Med det nya betygssystemet ställs större krav på

elevernas prestationer för att nå ett godkänt betyg än vad som tidigare ställdes

för de lägsta betygen.Det är väsentligt att högskolan är tillgänglig för så

många som möjligt. Den skärpning av de grundläggande behörighetsvillkoren som

regeringen föreslår innebär att eleverna måste ha godkänt i flertalet kärnämnen.

Någon skärpning därutöver, som utredningen föreslagit, är inte lämplig.

 I enlighet med utredningens förslag bör benämningen allmän behörighet ändras

till grundläggande behörighet . Det är en mer adekvat beteckning, som antyder

att det i de flesta fall förekommer ytterligare behörighetsvillkor för olika

utbildningar.

 En elev som på grund av studiesvårigheter i något ämne valt bort detta ämne

kan följa ett s.k. reducerat program. Kurser som kan väljas bort får uppgå till

högst 10 procent av poängtalet för ett fullständigt program. Även en elev som

har slutbetyg från ett maximalt reducerat program (90 procent av ett

fullständigt program) kommer således att få grundläggande behörighet om han/hon

godkänns på alla kurser. En elev som gått i gymnasial vuxenutbildning uppfyller

kraven på grundläggande behörighet om eleven fått slutbetyg och har godkänts på

kurser omfattande minst 90 procent av det antal gymnasiepoäng som krävs för

slutbetyg.

 Enligt nu gällande högskoleförordning får en högskola besluta om dispens från

något eller några behörighetsvillkor, om det föreligger särskilda skäl. Denna

regel kommer att finnas kvar och kan användas t.ex. när det gäller utländska

studenter. Detta är naturligt i en tid när lärosätena önskar främja stude-

randeutbyte och anstränger sig att erbjuda undervisning också på engelska för

att göra sina utbildningar internationellt tillgängliga. Regeln kan också

tillämpas t.ex. för sådana kurser som högskolorna erbjuder med distansunder-

visning, om syftet är att genom denna undervisningsform nå nya grupper

studenter. Också i andra fall kan högskolorna med stöd av regeln frånfalla något

eller några behörighetsvillkor.

 Med hänsyn till att det än så länge finns endast begränsade erfarenheter av

gymnasieskolans nya betygssystem är det angeläget att de berörda myndigheterna,

Skolverket och Högskoleverket, följer utvecklingen och återkommer till

regeringen med förslag till åtgärder, om de finner skäl till det.

7.2 Motsvarandebedömningar

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Högskoleverket skall utfärda föreskrifter för|

| högskolornas bedömning av grundläggande behörighet när det gäller|

| sökande som har kunskaper från annan utbildning än gymnasieskolan|

| eller gymnasial vuxenutbildning, t.ex. folkhögskola, eller från |

| annan verksamhet än utbildning. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: De nuvarande reglerna bör finnas kvar, dvs. varje

högskola skall bedöma om den sökandes meriter motsvarar dem som föreskrivs för

att gymnasiestuderande skall uppfylla kraven på grundläggande behörighet.

 Regeln om motsvarandebedömning kan ge behörighet för sökande som läst

reducerat program, för sökande från kommunal vuxenutbildning och för sökande med

utländska gymnasiebetyg om de i övrigt uppfyller kraven på grundläggande

behörighet enligt utredningens förslag.

 Utredningen föreslår även att motsvaranderegeln skall omfatta folkhögskolestu-

derande och att regeln skall tolkas så att följande utbildningar ger

grundläggande behörighet: 1) tre års folkhögskoleutbildning eller 2) två års

folkhögskoleutbildning som bygger på minst ett års gymnasiestudier eller på

grundskola och minst ett års yrkesverksamhet eller 3) ett års folkhögskoleut-

bildning som bygger på minst två års gymnasiestudier. Folkhögskolorna bör få

förtroendet att utfärda intyg för de elever som uppfyller dessa krav.

 Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker utredningens förslag,

oftast utan några särskilda kommentarer. Sveriges lantbruksuniversitet anser att

det behövs en central instans som hjälper antagningsmyndigheterna med mot-

svarandebedömningar genom t.ex. bedömningshandböcker så att högskolorna gör

enhetliga bedömningar. Högskolan i Växjö anser att förordningen bör preciseras

när det gäller kraven i svenska för utomnordiska sökande. Mitthögskolan tar upp

de utländska sökande som inte har en avslutad gymnasieutbildning och ställer

frågan vilka krav på kompletteringar som skall ställas på denna grupp.

 Folkbildningsrådet påpekar att de sex kärnämnen som nämns redan finns i de

behörighetsgivande folkhögskolekurserna. Vidare anser Folkbildningsrådet och

Högskolan i Växjö att man bör ta in och precisera utredningens förslag i hög-

skoleförordningen. Linköpings universitet anser att högskolorna skall ha rätt

att medge undantag från kraven i svenska och engelska för studenter - särskilt

med tanke på Erasmus-studenter som vill ta examen i Sverige. Kunskapskraven i

svenska och engelska är också en stötesten för invandrarelever, även om de har

bedrivit akademiska studier i sitt hemland. Vidare anser universitetet att

motsvarandebedömningarna kan bli olika mellan högskolorna och att det därför bör

vara tydligare föreskrivet i förordningen vad som skall gälla. Likartade syn-

punkter lämnas från Mitthögskolan.

 Skälen för regeringens förslag: De nuvarande reglerna om allmän behörighet

för de grupper som har en utbildning som motsvarar ett fullföljt program i

gymnasieskolan behöver preciseras. Det gäller bl.a. sökande från folkhögskola

eller annan behörighetsgivande utbildning samt sökande med utländsk gymnasieut-

bildning. Det är angeläget att alla sökande med likartad bakgrund blir enhetligt

bedömda.

 Verket för högskoleservice (VHS) ger ut en s.k. bedömningshandbok, där bl.a.

de motsvarandebedömningar finns samlade som nu tillämpas av de universitet och

högskolor, som har slutit avtal med VHS. VHS samlar också bedömningar av

utländska utbildningar i en särskild handbok.

 Enligt regeringens mening bör Högskoleverket efter hörande av universitet och

högskolor fastställa vilka regler som skall gälla för de ovannämnda grupperna.

Därvid skall beaktas att, som tidigare nämnts, sökande som uppfyller kraven på

allmän behörighet enligt de regler som gällde före den 1 juli 1993 skall anses

ha dylik behörighet - i fortsättningen benämnd grundläggande behörighet - t.o.m.

år 1999.

 Utredningens förslag vad gäller sökande med folkhögskola, som stöds av

Folkbildningsrådet, anser regeringen väl avvägt. Regler med denna innebörd bör

därför fastställas av Högskoleverket.

 Flera remissinstanser påpekar att det finns ett behov av att precisera vilka

krav som skall ställas på utländska studenter när det gäller kunskaper i

svenska. Enligt de regler som gällde före den 1 juli 1993 skulle kunskaperna

motsvara två årskurser på någon linje i gymnasieskolan eller den förberedande

utbildningen i svenska för utomnordiska gäststuderande och invandrarstudenter.

Denna utbildning reglerades i en särskild förordning.

 Högskoleverket bör fastställa de regler som behövs när det gäller vilka krav

som skall ställas på utländska studenters svenskkunskaper. Riksdagen har

beslutat att svenska som andraspråk numera är ett alternativt kärnämne som ger

behörighet. Detta skall framgå av de nya reglerna.

 I fråga om högskolornas möjlighet att ge dispens från något eller några

behörighetsvillkor, se avsnitt 7.1.

7.3 Grundläggande behörighet enligt den s.k. 25:4-regeln

Enligt gällande regler skall också den anses ha allmän behörighet som fyller 25

år senast under det kalenderår då utbildningen börjar, varit yrkesverksam i

minst fyra år och har kunskaper i svenska och engelska som motsvarar ett

fullföljt nationellt program i gymnasieskolan. Utredningen anser att någon

ändring för denna grupp inte behöver göras. Regeringen delar denna bedömning.

 Före 1993 års universitets- och högskolereform var kraven kunskaper

motsvarande minst två årskurser i engelska. Enligt den övergångsbestämmelse som

tidigare nämnts har detta betydelse t.o.m. år 1999.

 I fråga om högskolornas möjlighet att ge dispens från något eller några

behörighetsvillkor, se avsnitt 7.1.

8 Särskild behörighet - standardbehörigheter

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Högskoleverket skall efter hörande av |

| Statens skolverk samt universitet och högskolor utveckla och |

| fastställa ett begränsat antal standardbehörigheter för att |

| uttrycka kraven på särskild behörighet för de program och kurser|

| som vänder sig till nybörjare i högskolan. |

| För de utbildningar som leder till yrkesexamina (exklusive de |

| konstnärliga examina) enligt högskoleförordningen skall Högskole-|

| verket efter hörande av Statens skolverk samt universitet och |

| högskolor bestämma vilka standardbehörigheter som skall gälla. |

| För övriga kurser och program som vänder sig till nybörjare i |

| högskolan skall respektive högskola besluta vilka |

| standardbehörigheter som skall gälla, alternativt att något krav|

| på särskild behörighet inte skall gälla. |

| Standardbehörigheterna skall formuleras så att de kan tillämpas|

| på sökande från såväl den gamla som den nya gymnasieskolan. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Utredningen föreslår att ett system med standard-

behörigheter införs som skall gälla för merparten av de kurser och program som

vänder sig till nybörjare i högskolan. Dessa skall fastställas av Högskoleverket

efter hörande av universitet och högskolor, Statens skolverk och Folkbildnings-

rådet. De skall formuleras som krav på minst betyget Godkänd på vissa kurser

inom gymnasieskolans nationella program. Vidare skall det framgå för vilka

utbildningar de är tänkta att gälla. Varje högskola avgör om en viss

standardbehörighet skall gälla för en viss kurs eller ett visst program.

 Utredningen föreslår 16 olika standardbehörigheter. Standardbehörighet 1

innehåller samma krav som utredningen föreslår skall gälla för grundläggande be-

hörighet. När det gäller övriga standardbehörigheter ställs krav på genomgångna

kurser i gymnasiet, i huvudsak från Naturvetenskaps- och

Samhällsvetenskapsprogrammen.

 Utredningens förslag till standardbehörigheter definieras utifrån ett antal

kurser i gymnasieskolan. Det skall dock finnas olika vägar att uppnå

behörigheterna genom motsvarandebedömningar, som högskolorna själva gör.

 Enligt utredningen är syftet med att ordna behörighetsreglerna i

standardbehörigheter att

 1. standardbehörigheterna skall kunna gälla för merparten av de utbildningar

som är avsedda för sökande som inte tidigare bedrivit högskolestudier,

 2. systemet med standardbehörigheter skall kunna beskrivas enkelt och i termer

som är begripliga även för dem som saknar erfarenhet från högskoleområdet,

 3. systemet skall kunna utformas så att det för en viss standardbehörighet

skall vara möjligt att förutsäga i stort sett vilka typer av utbildningar som

den ger behörighet för under en relativt lång tid framöver, oberoende av

studieort,

 4. en sökande skall kunna få sin behörighetsnivå prövad, oberoende av om han

eller hon söker till en utbildning eller ej,

 5. den som vid ett visst tillfälle har bedömts svara mot kraven för en viss

standardbehörighet skall anses ha denna behörighet även vid senare

ansökningstillfällen.

 Arbetsgruppens förslag: Standardbehörigheter bör utvecklas och innehålla

kurser även från andra program än Naturvetenskaps- och Samhällsvetenskapspro-

grammen. Därmed ges ökade möjligheter för elever från andra program att få

behörighet till högskolestudier. Högskoleverket bör få i uppdrag att i samråd

med Statens skolverk göra en genomgång av vilka kurser i övrigt som bör ingå i

en förteckning över standardbehörigheter. En sådan förteckning skall fastställas

av regeringen i högskoleförordningen, alternativt av Högskoleverket i samråd med

Statens skolverk.

 Remissinstanserna: En klar majoritet av universiteten och högskolorna

förordar utredningens förslag om standardbehörigheter. Bland kommunerna är de

flesta av den åsikten att arbetsgruppens förslag är att föredra. Flera

remissinstanser, bl.a. Högskolan i Halmstad, Idrottshögskolan och

Folkbildningsrådet, hävdar att utredningens förslag om standardbehörigheter är

alltför inriktade mot matematik och naturvetenskapliga ämnen. Ett flertal

remissinstanser anser att utredningens förslag inte innehåller tillräckliga krav

på förkunskaper i språk. Några remissinstanser uttrycker åsikten att

utredningens förslag inte uppmuntrar till tvärvetenskapliga studier.

Skälen för regeringens förslag:

Bakgrund

Enligt 4 kap. 2 § högskolelagen avgör - som anförts inledningsvis i avsnitt 7

ovan - den högskola som anordnar en utbildning vilka behörighetsvillkor som

skall gälla för att bli antagen till utbildningen, om inte annat följer av

föreskrifter som meddelas av regeringen eller den myndighet regeringen

bestämmer.

 Regeringens föreskrifter om särskild behörighet finns i 8 kap. 6 §

högskoleförordningen. Av bestämmelsen framgår att de krav på särskilda

förkunskaper som en högskola uppställer skall vara relevanta för den aktuella

utbildningen. Kraven får avse kunskaper i ämne i gymnasieskolans nationella

program eller motsvarande kunskaper, kunskaper från en eller flera

högskolekurser och andra villkor som betingas av utbildningen eller är av

betydelse för det yrkesområde som utbildningen förbereder för.

 Enligt 3 § i samma kapitel får en högskola, om det föreligger särskilda skäl,

besluta om dispens från något eller några behörighetsvillkor.

Allmänna överväganden

De grundläggande behörighetskraven anger den breda gemensamma basen för

högskolestudier. För många utbildningar behöver kompletterande krav anges

avseende de mer specialiserade förkunskaper som anses nödvändiga för att klara

utbildningen.

 I grunden är det dock den enskilda individen som har ansvaret för sina studier

och den uppgift man går in i när man påbörjar en utbildning vid ett universitet

eller en högskola. De sökande måste förmodas vara i stånd att bedöma om de har

reella förutsättningar för att kunna följa en viss utbildning. Också lärosätena

har ett ansvar som är relevant i detta sammanhang, nämligen ansvaret för att ta

hand om studenterna och ge goda förutsättningar för att de skall nå framgång i

studierna. Det är därför angeläget att de särskilda behörighetskraven inte blir

alltför omfattande.

 Enligt högskolelagen skall högskolans grundläggande utbildning väsentligen

bygga på kunskaper som eleverna får på nationella program i gymnasieskolan eller

motsvarande kunskaper. Utredningen har i sina förslag om särskild behörighet, de

s.k. standardbehörigheterna, för ett stort antal utbildningar angivit

förkunskapskrav som obligatoriskt uppnås endast på Naturvetenskapsprogrammet.

Effekterna av detta förslag blir enligt Högskoleverket att kompletteringsstudier

efter avslutade gymnasiestudier blir nödvändiga för stora grupper studerande.

Detta är inte tillfredsställande.

 Många högskolor framhåller i sina remissvar att utredningens förslag till

standardbehörigheter är alltför inriktade på ämnet matematik. En annan

invändning är att de inte passar särskilt bra för utbildningsprogram av mer

tvärvetenskaplig karaktär.

 De studenter som antas till högskolan måste självfallet ha de kunskaper som är

en nödvändig förutsättning för framgångsrika studier. Det finns emellertid många

andra faktorer än förkunskaper som påverkar studenternas studieresultat. En del

av dessa, t.ex. de som har med studentens sociala situation att göra, kan hög-

skolorna inte i någon större utsträckning påverka. Faktorer som hänger samman

med undervisningssituationen är däremot i högsta grad högskolans ansvar. Vissa

universitet och högskolor har i sina årsredovisningar för budgetåret 1994/95

beskrivit sina erfarenheter av försök med ändringar av utbildningens uppläggning

och arbetssätt. Det framgår att sådana förändringar kan ha stor betydelse för om

studenterna klarar sina studier. Regeringens bedömning är således att särskilda

behörighetskrav bör tillämpas relativt restriktivt.

 Regeringen delar utredningens uppfattning att de särskilda behörighetskrav som

likväl behövs bör ordnas i form av standardbehörigheter men dessa bör vara färre

än vad utredningen föreslagit. Vidare behöver innehållet i

standardbehörigheterna övervägas närmare; utredningens förslag till

standardbehörigheter utgår från en annan definition av den grundläggande

behörigheten än den regeringen lägger fram i denna proposition. Det förslag till

standardbehörigheter som utredningen lagt fram utgår vidare i högre grad från

sådana kunskaper som eleverna får på Naturvetenskaps- och

Samhällsvetenskapsprogram-men; även vissa kurser som eleverna läser inom andra

program kan enligt regeringens mening vara en bra grund för högskolestudier.

 Högskoleverket bör, efter hörande av Statens skolverk samt universitet och

högskolor, utveckla och fastställa ett begränsat antal standardbehörigheter.

Standardbehörigheterna skall formuleras så att de kan tillämpas på sökande från

såväl den gamla som den nya gymnasieskolan.

 Det nu sagda gäller för de utbildningar som genomförs av utbildningsanordnare

vars rätt att utfärda examina bestäms av Högskoleverket. För Sveriges

lantbruksuniversitet bör regeringen eller den myndighet som regeringen utser

fastställa reglerna om särskild behörighet.

Överväganden angående behörighetsregler för utbildningar som leder till

yrkesexamen

De utbildningar som leder till en yrkesexamen (exklusive de konstnärliga

examina) enligt högskoleförordningen bör ha nationellt gällande behörig-

hetsregler. Därför skall Högskoleverket fastställa vilka standardbehörigheter

som skall gälla för dessa utbildningar. I förordningens examensordning har

regeringen fastställt de krav som skall vara uppfyllda för respektive examen

genom att ange målen och antal poäng för utbildningen. Det förhållandet att

kraven är uttryckta på ett sådant sätt att de ger varje universitet och högskola

stor frihet vad gäller uppläggning och innehåll i utbildningarna, motiverar inte

att reglerna för behörighet är olika. Tvärtom är det önskvärt att studenterna

vet att de bedöms lika, oberoende av vilken högskola de söker till. Det finns

ändå ett stort utrymme för sådan profilering av utbildningen som högskolorna

önskar. Eftersom de utbildningar som avslutas med en yrkesexamen i de flesta

fall leder mot yrken som statsmakterna har intresse av att reglera är det också

av vikt att utbildningarna i stor utsträckning kan bedrivas på samma villkor.

 De utbildningar som leder till yrkesexamen är i de flesta fall mycket populära

och har många sökande. Behörighetskraven skall enligt regeringens mening inte

påverkas av detta utan ange endast vilka förkunskaper som är nödvändiga för att

följa den aktuella utbildningen. Det skall vara möjligt för personer med olika

bakgrund att konkurrera på lika villkor om dessa platser. Behörighetskraven bör

därför vara så utformade att de inte i realiteten utgör ett hinder för vissa

grupper sökande.

 Den enskilda högskolan bör alltså inte få fastställa högre krav på särskild

behörighet än vad Högskoleverket föreskrivit. Antalet sökande till olika kurser

och utbildningsprogram varierar emellertid och det kan finnas behov av att något

avvika från behörighetskraven t.ex. för att bereda fler sökande plats.

Högskolorna bör därför kunna frångå de särskilda behörighetskraven, t.ex. om

antalet behöriga sökande till en viss utbildning är färre än antalet platser. I

dessa fall kan högskolorna samtidigt erbjuda studenterna en möjlighet att på ett

enkelt sätt komplettera sina kunskaper, antingen genom en mer etablerad

samverkan med komvux eller genom att integrera kompletterande undervisning i den

ordinarie utbildningen. Det finns redan nu många positiva erfarenheter av sådana

åtgärder.

 Den möjlighet som redan finns för en högskola att, om det finns särskilda

skäl, besluta om dispens från något eller några behörighetsvillkor bör behållas.

Den möjliggör dispens också i andra fall än de nu nämnda.

Överväganden angående behörighetsregler för övriga kurser och program

För övriga kurser och program som vänder sig till nybörjare i högskolan skall

högskolorna själva besluta vilka standardbehörigheter som skall gälla,

alternativt att något krav på särskild behörighet inte skall gälla. Om det för

vissa kurser eller program finns behov av att ställa andra behörighetskrav än

som kan uttryckas i form av standardbehörigheter skall Högskoleverkets

godkännande till detta inhämtas.

 I fråga om högskolornas möjlighet att ge dispens från något eller några

behörighetsvillkor, se strax ovan.

Behovet av lagändring

De nya regler om behörighet som regeringen föreslagit i avsnitt 7 och 8 kräver

ingen ändring i högskolelagen. Enligt 4 kap. 2 § nämnda lag får regeringen eller

den myndighet som regeringen bestämmer nämligen meddela de föreskrifter som

behövs.

9 Urval

Bakgrund

Enligt 4 kap. 3 § högskolelagen skall urval göras bland de sökande om inte alla

behöriga sökande till en utbildning kan tas emot. Enligt 1 § samma kapitel skall

högskolorna ta emot behöriga sökande så långt det kan ske med hänsyn till det

krav på hög kvalitet som gäller.

 Enligt 8 kap. 7 § högskoleförordningen skall vid urval till grundläggande

högskoleutbildning hänsyn tas till den sökandes möjlighet att tillgodogöra sig

sådan utbildning.

 Enligt 8 § i samma kapitel skall vid urvalet användas en eller flera av

urvalsgrunderna betyg, högskoleprov, annat särskilt prov, tidigare utbildning

samt arbetslivserfarenhet. Även särskilda skäl som den sökande har åberopat

skall kunna användas. Högskoleprov får dock inte användas som enda urvalsgrund

för hela antagningen till en utbildning. Vid i övrigt likvärdiga meriter får

urval också ske med hänsyn till kön i syfte att förbättra rekryteringen av

studenter från kraftigt underrepresenterat kön.

Överväganden

Trots den fortsatta utbyggnaden av den högre utbildningen kommer inte alla

behöriga sökande att kunna beredas plats i önskad utbildning. Det blir därför

nödvändigt att också fortsättningsvis tillämpa ett urvalsförfarande.

Urvalsreglernas funktion är att rangordna de sökande på ett lämpligt sätt. Betyg

är det urvalsinstrument som det finns mest erfarenhet av och som synes ha det

högsta prognosvärdet. Det måste löna sig att lägga ner arbete på studierna i

gymnasieskolan och därför bör betygen vara en viktig urvalsgrund. För dem som

inte har fått så höga betyg i gymnasieskolan men som senare har utvecklat sin

studieförmåga utgör högskoleprovet ett lämpligt urvalsintrument. Många sökande

har en annan bakgrund än gymnasieskolan och saknar alltså betyg som kan kon-

kurrera i ett betygsurval. Även för denna grupp är högskoleprovet ett lämpligt

urvalsinstrument.

 Under en relativt lång period framöver torde majoriteten av de sökande komma

att ha sifferbetyg från gymnasiet. Det kommer också att finnas sökande som har

betyg enligt både det gamla och det nya betygssystemet. Ytterligare många

sökande kommer att ha en annan bakgrund än svensk gymnasieutbildning, t.ex.

utländsk utbildning eller annan svensk utbildning. Det är därför nödvändigt att

använda ett urvalssystem som bygger på urvalsgrupper och som ger sökande med

olika bakgrund likvärdiga chanser. Det är alltså av vikt att sökande med s.k.

25:4-behörighet inte missgynnas. Sökande med gamla gymnasiebetyg och sökande med

betyg enligt det nya betygssystemet skall vid antagningen behandlas i olika

urvalsgrupper. Som riktlinje bör gälla att antalet platser för dessa grupper

skall stå i proportion till antalet sökande i varje grupp.

 Sedan något år tillbaka är det möjligt för elever från gymnasieskolan att

genomgå prövning för att få högre betyg i kurser som ingår i slutbetyget. De

betyg som sålunda erhållits skall kunna tillgodoräknas.

 De nya regler om urval som föreslås skall gälla för sådana sökande till kurser

och program, som inte sedan tidigare är antagna till högskolan. Reglerna behöver

således inte tillämpas för sådana studenter som redan är registrerade vid

högskolan och som söker till kurser i avsikt att fortsätta sin utbildning, t.ex.

fördjupningskurser. Sådana studenter kan alltså ges förtur.

9.1 Betyg som urvalsgrund

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Som regel skall minst en tredjedel av |

| platserna besättas på grundval av betyg. |

| Regler om hur de nya gymnasiebetygen skall meritvärderas som |

| grund för urvalet skall fastställas av regeringen efter förslag |

| från Högskoleverket. |

| Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer be- |

| myndigas genom en ändring i högskolelagen att föreskriva om |

| urval. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Enligt utredningen kommer de sökande från den nya gym-

nasieskolan att ha mer skiftande bakgrund än tidigare och ha följt kurser med

olika svårighetsgrad. Det är bara kärnämnena och de kurser som ingår i den sär-

skilda behörigheten som dessa sökande har gemensamt. Sökandena kan också ha

studerat under olika lång tid. Därför blir det i många fall svårare än tidigare

att bedöma sökandenas studieförmåga.Utredningen beskriver tre alternativa

modeller för hur betygen kan värderas men förordar en modell som innebär att man

bara räknar med betygen på kurser som ingår i behörighetskraven utökade med ett

antal kurser som ger kunskaper som är speciellt viktiga för den sökta utbild-

ningen.

 Kurserna bör kallas meritkurser och anges i en särskild förteckning. Utred-

ningen föreslår ett relativt detaljerat system för hur detta skall fungera.

 Betyg på kurser omfattande maximalt 1500 poäng får användas och meritvärdet

grundas på kursens poäng multiplicerat med en betygsfaktor.

 Utredningen anser att betyg inte bör ha en lika central roll i det nya

systemet som i det gamla eftersom variationen av kurser är mycket större nu.

Utredningen tvivlar också på de nya betygens prognosvärde.

 Arbetsgruppens förslag: Arbetsgruppen anser att urvalet till högskolan i

minsta möjliga utsträckning skall störa arbetet i gymnasieskolan. Det vore

därför enligt gruppen olyckligt om ett stort antal kurser skulle sakna meritvär-

de i urvalet. Man befarar att det skulle innebära att elever i taktiskt syfte

fäster mindre vikt vid vissa kurser och nöjer sig med godkänt betyg. Därför bör

90 procent av kurserna i slutbetyget ingå i beräkningsunderlaget. De kurser som

krävs för särskild behörighet skall ingå och i övrigt får eleverna räkna med de

högsta betygen inom ramen för 90 procent av kurserna i slutbetyget, dvs. även

lokala kurser. Gruppen lägger också förslag till jämförelsetal för de nya

betygen; betygen omvandlas till siffervärden. Gruppen anser att man vid

beräkningen av meritvärdet bör ta hänsyn till kursernas omfattning uttryckt i

gymnasiepoäng.Arbetsgruppen föreslår vidare att beräkningsmetoden för betygsjäm-

förelse skall fastställas i högskoleförordningen och vara lika för alla oavsett

vilken utbildning det gäller. Konkurrenskompletteringar skall få tillgodoräknas.

 Remissinstanserna: Många remissinstanser anser att alla universitet och hög-

skolor bör tillämpa samma beräkningsmodell. VHS anser att det är bråttom med

att fastställa meritvärderingssystem och urvalsregler för att hinna med för-

ändringar i ADB-systemen. Högskoleverket anser att förändringarna i den nya gym-

nasieskolans betygssystem är så stora att det krävs ett omfattande utvecklings-

arbete innan antagningen kan genomföras, oavsett om det skall ske samordnat

eller lokalt.

 Behovet av att beräkna betygen på ett enhetligt sätt är enligt Högskoleverket

uppenbart och verket föreslår att bestämmelser om hur betygen skall

poängberäknas tas in i högskoleförordningen. Verket tillstyrker att vid

meritvärderingen hänsyn tas till kursernas omfattning.

 Uppsala universitet avstyrker förslaget om förbud mot att använda betyg som

enda urvalsgrund. Det saknas enligt universitetet grund för att anta att de nya

gymnasiebetygen blir så svaga som urvalskriterier att ett förbud behövs.

 Skälen för regeringens förslag: Det är viktigt att eleverna i gymnasieskolan

på ett tydligt sätt kan uppfatta dels att de kunskaper de förvärvar i gymnasiet

är centrala för studier på högskolenivå, dels att framgångsrika gymnasiestudier

förbättrar antagningsmöjligheterna till högskolan.

 De nya betygen bör värderas på ett enhetligt sätt och därför bör regler om

hur värderingen skall ske fastställas av regeringen. Regeringen avser att ge

Högskoleverket i uppdrag att efter hörande av Statens skolverk, VHS samt uni-

versitet och högskolor inkomma med förslag om hur de nya gymnasiebetygen skall

värderas. Arbetet skall ha arbetsgruppens förslag som utgångspunkt.

Högskoleverkets uppdrag skall också gälla meritvärdering av de gamla

gymnasiebetygen.

 Som regel bör minst en tredjedel av platserna besättas på grundval av betyg.

 De nya urvalsregler som regeringen föreslår i detta avsnitt och de följande

kräver - vid sidan av vissa förordningsändringar - en ändring i 4 kap. 3 §

högskolelagen. Skälet till att en ändring krävs i denna paragraf är att

regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör bemyndigas att

föreskriva om urvalet, varvid regeringen skall följa de riktlinjer som anges

ovan och nedan; när nuvarande lydelse av paragrafen tillkom förutsattes att

regeringen skulle meddela endast verkställighetsföreskrifter till lagregeln

(prop. 1992/93:1 s. 89).

9.2 Högskoleprovet

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Som regel skall minst en tredjedel av |

| platserna besättas på grundval av resultatet på högskoleprovet.|

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Utredningen föreslår att varken gymnasiebetyg eller

högskoleprov skall få användas som enda urvalsinstrument för hela antagningen.

 Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser anser att högskoleprovet är ett

viktigt urvalsinstrument som kompletterar betygen. En stor del av

remissinstanserna anser att en högskola inte skall få använda endast betyg eller

högskoleprov som urvalsgrund för ett sökalternativ.

 Skälen för regeringens förslag: Högskoleprovet var ursprungligen avsett för

sökande som var behöriga enligt den s.k. 25:4-regeln. Användningen har dock

successivt vidgats. Även eleverna i gymnasiet får numera göra högskoleprovet.

Provet, som avser att mäta allmänna studiefärdigheter, består av fem delprov,

nämligen ordkunskap, läsförståelse, tolkning av diagram, numerisk-logisk förmåga

och läsförståelse i engelska. Användningen av högskoleprovet som urvalsinstru-

ment varierar mellan olika högskolor och utbildningar. En version av

högskoleprovet kommer från och med våren 1996 att försöksvis erbjudas

dyslektiker, på liknande sätt som det anpassats för synskadade från och med

våren 1995.

 Erfarenheterna av urvalsreglerna efter 1993 års reform visar att de flesta

universitet och högskolor använder högskoleprov och betyg som de viktigaste

urvalsinstrumenten. I vissa fall sker urvalet dock nästan uteslutande från den

grupp som har tagit högskoleprovet. Detta utestänger sökande med enbart gym-

nasiebetyg och bör enligt regeringens mening inte få förekomma.

 Enligt regeringens mening skall som regel minst en tredjedel av de sökande

antas på grundval av resultat från högskoleprovet.

9.3 Annat särskilt prov

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Särskilt prov får användas som urvals- |

| instrument endast till utbildningar som leder fram till vissa |

| yrken som ställer särskilda krav på vissa personliga egenskaper |

| eller en särskild kompetens. Syftet med det särskilda provet och|

| vilka kvalifikationer hos den sökande som provet skall mäta |

| skall framgå tydligt för den sökande. |

| Till de flesta kurser eller program skall antagningen ske med |

| hjälp av andra urvalsinstrument. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Utredningen föreslår ingen ändring av gällande regler.

 Remissinstanserna: Majoriteten av universiteten och högskolorna anser att

nuvarande regler bör behållas. Härigenom kan den kunskap och erfarenhet som

uppnåtts hos de lokala antagningsmyndigheterna användas på ett sätt som höjer

examinationsfrekvensen och minskar risken för icke fullbordade studier.

 Skälen för regeringens förslag: Förutom betyg och högskoleprov kan högskolorna

använda annat särskilt prov som urvalsinstrument. Vid sidan av de prov som

används vid urval till de konstnärliga utbildningarna förekommer flera andra

slags prov. Ett exempel är det s.k. arkitektprovet, som använts under en längre

tid. Detta innebär att de sökandes lämplighet bedöms på grundval av inlämnade

arbetsprover. Vidare används särskilda intervjuförfaranden kompletterade med

skriftliga prov för antagning till läkarutbildningen. Till vissa språkämnen

används språktester. Utredningen lämnar i sin arbetsrapport nr 3 Urvalsmetoder

en lista på de särskilda urvalsmetoder som tillämpades under läsåret 1994/95.

 De särskilda proven har successivt växt fram sedan mitten av 1980-talet. De

krävde under en lång tid särskilt godkännande av regeringen, senare av UHÄ.

Anledningen till att regeringen var återhållsam med att ge tillstånd till sådana

urvalsmetoder var bl.a. att studenterna före den 1 juli 1993 kunde överklaga den

centrala antagningen men inte antagning genom särskilda prov. Efter denna

tidpunkt är urvalsförfarandet inte nationellt reglerat och urvalsbesluten kan

inte överklagas. Reglering av vilka prov som får förekomma saknas.

 Enligt regeringens mening skall det i normalfallet vara möjligt att komma in

även på mycket eftertraktade utbildningar på enbart betyg eller på grundval av

resultatet på högskoleprovet. Därför skall de särskilda urvalsproven användas

restriktivt. Det bör ankomma på Högskoleverket att besluta om för vilka

utbildningar särskilda prov får användas och om de villkor som skall gälla för

detta. I den mån särskilda prov skall förekomma skall det gälla sådana

utbildningar som leder fram till yrken som ställer särskilda krav på vissa

personliga egenskaper, t.ex. vård- eller lärarutbildningarna, eller en särskild

kompetens. Syftet med det särskilda provet och vilka egenskaper hos den sökande

det skall mäta skall framgå för den sökande på ett tydligt sätt.

 Till de konstnärliga utbildningarna skall det även i fortsättningen vara

möjligt att anta samtliga genom särskilda prov.

 Det bör ankomma på Högskoleverket att i samarbete med berörda högskolor ut-

värdera de olika prov som förekommer så att ytterligare erfarenheter kan vinnas.

9.4 Arbetslivserfarenhet

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Av sökande med resultat från högskoleprovet|

| skall |

| - hälften antas på grundval av poäng för arbetslivserfarenhet och|

| poäng för högskoleprovet, |

| - hälften antas enbart på grundval av poäng för högskoleprovet. |

| För arbetslivserfarenhet ges 0,5 poäng efter fem års arbete på |

| minst halvtid. |

| Högskoleverket fastställer närmare föreskrifter för beräkning av|

| poäng för arbetslivserfarenhet. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Utredningen föreslår att en viss andel av platserna

tillsätts efter urval på särskild grund och att de sökande som erhåller poäng

för arbetslivserfarenhet skall ingå i denna grupp.

 Remissinstanserna: Många är tveksamma till utredningens förslag på denna punkt

eftersom systemet då blir mindre överblickbart för den enskilde och försvårar

för sökanden att bedöma sina chanser att komma in i högskolan. Vissa högskolor

anser också att utredningen är alltför negativ till sökande med

arbetslivserfarenhet.

 Skälen för regeringens bedömning: Formerna för meritvärdering av de sökande

som har erfarenhet från arbetslivet har diskuterats av flera utredningar under

årens lopp. Samtidigt som alla är eniga om att det är värdefullt - både för de

yngre studenterna och för lärarna - att erfarenhet från arbetslivet kan komma

högskolan till godo, har man haft uppenbara svårigheter att finna ett lämpligt

sätt att poängsätta dessa meriter. De regler som gällde före den 1 juli 1993 in-

nebar att lägst fem års arbetslivserfarenhet gav 0,5 poäng att lägga till

poängen för högskoleprovet som är maximalt 2,0 poäng. Av den som antogs på

grundval av högskoleprovet fick hälften tillgodoräkna sig detta tillägg.

 Efter 1993 års reform har de flesta universitet och högskolor kvar detta sätt

att värdera arbetslivserfarenheten. Eftersom dessa regler fungerar

tillfredsställande finns det ingen anledning att genomföra en förändring.

Emellertid är det en rättvisefråga för de sökande att arbetslivserfarenhet

bedöms lika överallt. Högskoleverket bör fastställa närmare föreskrifter för

beräkningar av poäng för arbetslivserfarenhet.

9.5 Urval baserat på särskilda skäl

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Sökande som av olika skäl inte kan bedömas på|

| ett lämpligt sätt med de urvalsmetoder som behandlats ovan skall|

| kunna åberopa särskilda skäl. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Utredningen föreslår att högst en fjärdedel av platserna

får antas efter andra grunder än de som tidigare nämnts.

 Remissinstanserna: En klar majoritet av remissinstanserna välkomnar

möjligheten att göra urval på särskild grund.

 Skälen för regeringens förslag: Sökande med olika former av funktionshinder

kan ha svårt att hävda sig i den reguljära urvalsprocessen. Därför måste det

finnas ett utrymme för högskolorna att göra en friare bedömning av dessa sökan-

de.

 Detsamma gäller för sökande med en unik kompetens som av något skäl inte kan

bedömas rättvist i ett urval som baseras på de ovan nämnda grunderna. Liksom

tidigare bör sökande med kunskaper i ett invandrarspråk kunna åberopa särskilda

skäl när det gäller utbildningar till sådana yrken som har behov av tvåspråkig

personal, t.ex. inom det sociala området eller inom undervisningssektorn.

 Vid den lokala antagningen kan det förekomma att antalet sökande som åberopar

vissa typer av speciella meriter är så litet att det inte är meningsfullt att

upprätta en särskild urvalsgrupp för dem. Detta kan gälla t.ex. sökande med

folkhögskoleutbildning. För att inte dessa sökande skall missgynnas bör det vara

möjligt för högskolorna att göra ett särskilt urval. I övrigt bör högskolorna

vara återhållsamma med urval baserat på särskilda skäl.

 Regeringen delar inte utredningens uppfattning att man bör ge större utrymme i

urvalsprocessen än nu angivits för individuella hänsyn. Enligt regeringens

mening bör regler för tillträde och urval vara överblickbara för de enskilda och

dessa skall kunna bedöma vilka chanser som finns att komma in på en viss

utbildning.

9.6 Lottning som urvalsmetod

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Lottning skall endast få användas när det |

| inte finns andra lämpliga möjligheter att skilja sökande med |

| likvärdiga meriter åt. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Utredningens förslag överenstämmer i huvudsak med

regeringens.

 Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker utredningens förslag.

 Skälen för regeringens förslag: Enligt de regler som gällde före den 1 juli

1993 medgavs lottning när de sökande hade likvärdiga meriter.

 Flera universitet och högskolor har i sina remissvar framhållit att lottning

bör få användas i framför allt två situationer. Den ena är när det

urvalsinstrument man använder, främst betyg eller högskoleprov, inte kan skilja

de sökande åt. Den andra gäller urval till vissa kurser där resursinsatserna för

meritvärdering är för höga i förhållande till utbildningskostnaderna eller där

omständigheterna är sådana att lämpliga urvalskriterier saknas.

 Enligt regeringens mening bör lottning kunna användas som urvalsmetod men

endast när det inte finns andra lämpliga möjligheter att skilja sökande med

likvärdiga meriter åt.

 Regeringen vill här erinra om att enligt nu gällande regler får högskolorna

vid i övrigt likvärdiga meriter göra ett urval med hänsyn till kön i syfte att

förbättra rekryteringen av studenter från kraftigt underrepresenterat kön. Denna

möjlighet skall ha utnyttjats, i den mån förutsättningarna härför förelegat,

innan lottning får användas.

10 Studenternas rättssäkerhet

10.1 Antagningsordning

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Varje högskola skall fastställa en |

| antagningsordning i syfte att förbättra informationen om vilka |

| regler som gäller och att öka rättssäkerheten för studenterna. An-|

| tagningsordningen skall omfatta de regler som gäller lokalt och |

| fastställas av styrelsen för högskolan. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: De remissinstanser som kommenterat frågan om

antagningsordning är positiva till förslaget.

 Skälen för regeringens bedömning: Eftersom högskolorna numera är

antagningsmyndigheter är det viktigt att de regler som gäller för antagningen

till en viss högskola finns samlade i ett särskilt dokument, som bör kallas

antagningsordning. Denna skall fastställas av styrelsen för högskolan.

Antagningsordningen skall omfatta regler om behörighet och urval till de kurser

och utbildningsprogram som finns vid högskolan, om anmälan till utbildning, om

formerna för hur besluten fattas och om studenternas insyn i

antagningsverksamheten. En antagningsordning kommer, som påpekats av

Överklagandenämnden för högskolan m.fl., att få stor betydelse för studenternas

rättssäkerhet bl.a. därför att den ökar klarheten om vilka lokala regler som

gäller. Antagningsordningen kan ses som ett kvalitetssäkringsinstrument, vari

processer och kriterier i antagningsförfarandet blir synliga för de sökande och

dokumenterade för högskolan.

10.2 Studenternas möjlighet att överklaga

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Någon ändring av bestämmelserna om rätten|

| att överklaga beslut om behörighet och urval bör inte genomföras.|

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Utredningen föreslår att överklaganderätten skall

omfatta

 - beslut - fattade i samband med antagningen - om att en sökande inte

uppfyller kraven för behörighet; sådana beslut omfattas av överklaganderätten

också enligt gällande rätt

 - beslut - fattade utan samband med antagningen - om att en person inte

uppfyller kraven för en viss standardbehörighet

 - tillämpningen av de regler för urval som anges i antagningsordningen, dock

ej resultatet av prov, intervjuer och andra jämförbara urvalsgrunder.

 Remissinstanserna: En majoritet av universiteten och högskolorna anser att

tillämpningen av urvalsreglerna inte skall få överklagas, då detta skulle

innebära att antagningsprocessen blir förlängd och mer resurskrävande. Bland

övriga remissinstanser är ett betydande antal positiva till att sådan

tillämpning skall få överklagas. Vad gäller överklaganderätten i fråga om beslut

- fattade utan samband med antagning - om att en person inte uppfyller kraven

för en viss standardbehörighet, anser en stor andel att dessa beslut skall kunna

överklagas.

Skälen för regeringens bedömning:

Bakgrund

Enligt 5 kap. 1 § högskolelagen svarar en särskild överklagandenämnd för

prövning av överklaganden av vissa beslut på högskoleväsendets område. Nämndens

beslut i anledning av ett överklagande dit får inte överklagas.

 Enligt 13 kap. 2 § högskoleförordningen är det Överklagandenämnden för

högskolan som prövar överklaganden av beslut av en högskola. De beslut som får

överklagas är - bortsett från vissa beslut om tillsättning av tjänster - beslut

om att sökande inte uppfyller kraven på behörighet för att bli antagen till

grundläggande högskoleutbildning, beslut om tillgodoräknande av kurs och beslut

om avslag på en students begäran att få examensbevis eller utbildningsbevis.

Överväganden

Beslut om att sökande inte uppfyller kraven på behörighet för att bli antagen

till grundläggande högskoleutbildning är en av de frågor som nu omfattas av

studenternas rätt att överklaga. Någon ändring i detta avseende bör inte göras.

Genom införandet av dels gemensamma regler för behörighetskraven, dels krav på

en antagningsordning skapas klarhet för studenterna om vilka regler som gäller.

Behovet av en regel om att en person skall kunna dels få till stånd en prövning

- fristående från antagningsförfarandet - av frågan huruvida personen uppfyller

en viss standardbehörighet, dels få rätt att överklaga ett sådant beslut är mot

den bakgrunden inte stort; kraven för att standardbehörigheten skall anses

uppfylld är tydliggjorda och prövningen och överprövningen kan ske inom ramen

för ett antagningsförfarande. Eftersom en dylik regel dessutom torde vara

förknippad med praktiska svårigheter för antagningsmyndigheterna, bl.a. när det

gäller samordningen dem emellan i anslutning till prövningen, bör den inte

införas.

 Regeringen anser inte heller att förslaget att ge studenterna rätt att

överklaga tillämpningen av de regler om urval som anges i antagningsordningen

bör genomföras. Enligt 4 kap. 1 § högskolelagen skall högskolorna ta emot de

sökande som uppfyller behörighetskraven, så långt detta kan ske med hänsyn till

det krav på kvalitet som gäller. En bestämmelse om att tillämpningen av

urvalsreglerna kan överklagas skulle stå i viss motsättning till nämnda

föreskrift (se prop. 1992/93:1 s. 48). Genom att styrelsen för högskolan i

antagningsordningen skall fastställa vilka regler som skall gälla för en viss

kurs eller ett visst utbildningsprogram blir reglerna tydliggjorda. Det åligger

högskolans ledning att se till att reglerna efterföljs. Också Högskoleverket har

- inom ramen för sin tillsynsverksamhet - att vaka över detta. Mot denna

bakgrund blir behovet av en rätt att överklaga tillämpningen av urvalsreglerna

inte framträdande. En överklagandeprocedur skulle dessutom göra hela antagnings-

processen mycket långdragen.

11 Antagningsprocessen

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Den gemensamma serviceverksamheten för |

| antagningen skall också fortsättningsvis bedrivas i |

| myndighetsform. Verket för högskoleservice skall alltså bibehållas|

| som myndighet och riksdagen bör återkalla bemyndigandet för |

| regeringen att lägga ned verket och att i stället bilda ett |

| servicebolag för verksamheten. |

--------------------------------------------------------------------

 Skälen för regeringens förslag: Med anledning av regeringens förslag i prop.

1994/95:165 inrättades Högskoleverket. Verket övertog de uppgifter som

Kanslersämbetet och Rådet för grundläggande högskoleutbildning hade. Vidare

övertog Högskoleverket de myndighetsuppgifter som Verket för högskoleservice

(VHS) hade.

 I propositionen föreslogs att VHS serviceuppgifter, främst medverkan vid

antagning av studenter, upphandling och juridisk service, skulle - så snart det

var tekniskt möjligt - föras över till ett helägt statligt bolag med högskolorna

som företrädare för staten. I avvaktan härpå renodlades VHS uppgifter till att

omfatta enbart serviceuppgifterna och verket ombildades till en

uppdragsmyndighet. Regeringen begärde riksdagens bemyndigande att senare inrätta

ett servicebolag och lägga ned VHS. Riksdagen biföll regeringens förslag (bet.

1994/95:UbU17, rskr. 1994/95:386).

 I avsikt att ta fram underlag för ett slutligt ställningstagande till över-

gången till bolagsform tillkallades en särskild utredare. Utredaren överlämnade

i juni 1995 betänkandet Ett aktiebolag för service till universitet och

högskolor m.m. (SOU 1995:73) om förutsättningarna för bildandet av

servicebolaget. Betänkandet remitterades till samtliga universitet och högskolor

inklusive vårdhögskolorna samt till bl.a. Riksrevisionsverket, Statskontoret,

Kammarkollegiet, Konkurrensverket, Nämnden för offentlig upphandling,

Högskoleverket och VHS.

 Remissvaren visade att inga universitet och högskolor hade något att erinra

mot bildandet av ett servicebolag. Två av högskolorna föredrog dock en annan

organisationsform. Flertalet av de centrala myndigheterna framförde invändningar

mot bildandet av ett servicebolag med hänvisning till bl.a. de allmänna

kriterier som statsmakterna angivit som villkor för att statlig verksamhet skall

bolagiseras.

 Mot bakgrund av den syn på den högre utbildningen som regeringen har redovisat

under avsnitt 4 i denna proposition och de av vissa remissinstanser framförda

invändningarna mot bildandet av ett servicebolag har regeringen tagit frågan

under förnyat övervägande.

 Målsättningen för systemet för anmälan och antagning av studerande till

eftergymnasial utbildning i vid mening behöver definieras under hänsynstagande

till flera aspekter. Omfattande och delvis detaljerad information behövs både

till sökande och antagningsmyndigheter om sökmöjligheter och antagningssituation

under olika skeden av sök- och antagningsproceduren. Utbyggnaden av den högre

utbildningen förstärker ytterligare behovet av överblick över sökande och

antagningsmöjligheter. Allmänhet och antagningsmyndigheter i hela landet skall

därvid ha likvärdiga möjligheter till information. Systemet skall kunna utgöra

ett stöd både för antagningsmyndigheterna och de sökande. En allt större del av

de sökande kommer att komma från grupper som inte tidigare sökt

högskoleutbildning. Detta kommer i sin tur att ställa höga krav på rekryteringen

och en ökad dialog mellan högskolan, skolväsendet och arbetsmarknaden. Det är

önskvärt att informationen till de sökande därvid enkelt kan kopplas till

datorbaserad information som tillhandahålls av Högskoleverket.

 Systemet skall vidare kunna användas för ett rationellt urvals- och an-

tagningsförfarande inom det eftergymnasiala utbildningsväsendet som helhet, både

i situationer med översökta utbildningar och när lediga platser behöver

förmedlas till sökande. Slutligen bör systemet kunna utgöra ett effektivt in-

strument för att i varje antagningsomgång snabbt ta fram statistik över sökande

och antagna för samtliga berörda utbildningar i riket. Systemet bör därvid kunna

ge Högskoleverket tillgång till data för verkets uppföljning av rekryteringen

till högre utbildning. Även den nettoberäknade statistik om sökande och faktiska

nybörjare m.m. som Statistiska centralbyrån producerar på Högskoleverkets

uppdrag bör kunna förbättras ytterligare och tas fram snabbare.

 För överblickens och samordningens skull bör även landstingskommunala och

enskilda utbildningsanordnare medverka.

 Behoven av samverkan mellan myndigheter är generellt av större omfattning för

antagningen till utbildningsprogram än för antagningen till enskilda kurser.

Även i de fall själva antagningen kan ske utan samverkan mellan myndigheterna

krävs ändå samverkan med hänsyn till behoven av dels en effektiv information

till sökande och antagningsmyndigheter, dels statistik. Förutsättningen för att

nå dessa två mål är således en samverkan mellan samtliga antagningsmyndigheter.

En sådan samverkan mellan antagningsmyndigheterna är nödvändig och bör därför

vara obligatorisk. Den ger grunden för att bygga upp ett nationellt system som

utnyttjar modern informationsteknik. Det gemensamma systemet skall inte hindra

att antagningsmyndigheterna på egen bekostnad har särskilda system för eget

bruk.

 Det gemensamma systemet behöver kunna medge en integrering mellan lokala och

centrala funktioner. Det behöver byggas upp och underhållas långsiktigt med stor

teknisk och ekonomisk stabilitet. Eventuellt kan nuvarande antagningssystem

utgöra en grund. Det är både ett nationellt intresse och bör vara en

angelägenhet för varje antagningsmyndighet att ett sådant system kan byggas upp.

Regeringen anser att det är mest rationellt att staten centralt finansierar

systemutveckling och systemunderhåll samt driften i den omfattning den enligt

ovanstående är obligatorisk för samtliga antagningsmyndigheter. Användarna bör

svara för driftskostnaderna i övrigt i förhållande till sitt utnyttjande av

systemet.

 Vad som nu anförts innebär att regeringen inte avser att utnyttja riksdagens

bemyndigande att inrätta ett servicebolag för högskolan. Regeringen har därför

genom beslut den 21 december 1995 givit VHS i uppdrag att utveckla system för

antagning av studenter till högskoleutbildning. VHS kommer att ges en delvis

ändrad roll. Dess instruktion kommer därför att ändras. VHS bör efter samråd i

lämpliga former med universitet och högskolor besluta om tekniska rutiner för

det gemensamma systemet.

 Regeringen anser att VHS styrelse även fortsättningsvis bör ha en tydlig

förankring hos användarna. Med den angivna inriktningen av verksamheten blir det

naturligt att därvid även beakta behovet av representation för de studerande.

 Regeringen avser att återkomma till de anslagsmässiga konsekvenserna i

budgetpropositionen för år 1997.

12 Avskiljande av studenter m.m.

12.1 Lärosätenas ställning som part i Högskolans avskiljandenämnd

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Det aktuella lärosätet ges ställning som part|

| i Högskolans avskiljandenämnd. Lärosätet skall därmed kunna över-|

| klaga ett beslut av nämnden i fråga om avskiljande av en student|

| från högskoleutbildning. |

--------------------------------------------------------------------

Justitiekanslerns förslag: Överenstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Alla tillstyrker förslaget.

Skälen för regeringens förslag:

Bakgrund

Enligt 4 kap. 6 § högskolelagen får regeringen meddela föreskrifter om att en

student tills vidare skall avskiljas från utbildningen i fall då studenten lider

av psykisk störning, missbrukar alkohol eller narkotika eller har gjort sig

skyldig till allvarlig brottslighet. Som ytterligare förutsättning för ett

avskiljande gäller att det, till följd av något sådant förhållande som nyss

nämndes, bedöms föreligga en påtaglig risk för att studenten kan komma att skada

annan person eller värdefull egendom under utbildningen.

 Enligt 4 kap. 7 § samma lag skall en för högskolan gemensam nämnd pröva frågor

om avskiljande. Nämndens ordförande skall vara jurist och ha erfarenhet som

domare. Studenten får överklaga beslut i avskiljandefrågor till allmän

förvaltningsdomstol. Beslutet får inte överklagas av det aktuella lärosätet.

 Enligt 1 § förordningen (1987:915) om avskiljande av studenter från

högskoleutbildning får en student avskiljas under de villkor som anges i 4 kap.

6 § högskolelagen och prövas frågor om avskiljande på anmälan av ett lärosäte av

Högskolans avskiljandenämnd. Enligt 10 § samma förordning har nämnden ansvar för

att ärendena blir tillräckligt utredda.

Ärendet

Utbildningsutskottet anförde i sitt betänkande Vissa högskolefrågor (bet.

1993/94:UbU16 s. 16) bl.a. att det ofta upplevs som otillfredsställande att

beslut av Högskolans avskiljandenämnd endast får överklagas av studenten. Detta

innebär att en högskola inte kan få sin anmälan prövad i högre instans.

Utskottet hemställde att riksdagen av regeringen skulle begära en ändring av

gällande författning av innebörd att företrädare för högskolan kan uppträda som

part vid prövningen av anmälan om avskiljande. Riksdagen biföll vad utskottet

hemställt (rskr. 1993/94:308).

 Från Justitiekanslern (JK) har till regeringen inkommit en skrivelse den 23

oktober 1995, som tillkommit efter inspektion som JK genomfört hos nämnden. I

skrivelsen har JK, i syfte att stärka allmänna intressens ställning i ärenden om

avskiljande av studenter från högskoleutbildning, föreslagit att det aktuella

lärosätet får ställning som part i Högskolans avskiljandenämnd. Nämndens eget

utredningsansvar enligt förvaltningsprocessuella principer bör dock enligt JK

kvarstå. JK har vidare föreslagit att respektive lärosäte skall utföra sin talan

men ha möjlighet att anlita ombud.

 JK erinrar om att rättssäkerhetsaspekterna i förfarandet betonades vid

tillkomsten av Högskolans avskiljandenämnd. Även om nämnden har utredningsansvar

vid handläggningen av ärenden kan det innebära avsevärda svårigheter att bedöma

hur långt nämndens skyldigheter på denna punkt egentligen bör sträcka sig i det

enskilda fallet. JK menar att nämndens objektiva ställning kan komma att sättas

i fråga, t.ex. om nämnden på eget initiativ närmare söker utreda av studenten

lämnade uppgifter. Det kan emellertid finnas starka skäl för att sådana

uppgifter verkligen blir ifrågasatta och utredda inför beslut i ärendet. Enligt

JK kan det inte bortses ifrån att det ibland kan lämnas oriktiga eller

ofullständiga uppgifter vilket kan leda till materiellt felaktiga beslut.

 JK diskuterar frågan huruvida en särskild ombudsman bör inrättas som

partsföreträdare för lärosätena i frågor om avskiljande av studenter. JK

konstaterar emellertid att en sådan handläggningsordning synes bli omständlig

och stannar vid att respektive lärosäte bör utföra sin talan men ha möjlighet

att anlita ombud; det är lärosätet som har bäst kännedom om den student

lärosätet vill skall avskiljas från högskoleutbildning.

 Näst intill samtliga remissinstanser tillstyrker JK:s förslag i dess helhet.

Några yttrar sig särskilt om utredningsansvaret och anser att detta ytterst

skall åvila nämnden; Sveriges Förenade Studentkårer, SFS, ser emellertid

nämndens roll som den beslutande och endast i undantagsfall som den utredande.

Vårdhögskolan i Borås menar att en särskild ombudsman bör inrättas som

obligatorisk partsföreträdare för lärosätena i frågor om avskiljande. Uppsala

universitet, SACO och SFS anser att studentens talan bör föras genom ombud så

att styrkebalansen mellan de två parterna inte blir påtagligt ojämn; SACO och

SFS anser att ersättning för studentens kostnader för ett ombud skall utbetalas

av allmänna medel.

Överväganden

Som framgår ovan inskränker sig lärosätets befattning med ärenden om avskiljande

i huvudsak till att lärosätet anmäler frågan till prövning hos nämnden. Bortsett

från anmälans innehåll utgör således de uppgifter som studenten lämnar i ärendet

i princip det enda underlag som nämnden tillförs för sin prövning. Det kan vara

så att de uppgifter studenten lämnar är oriktiga eller ofullständiga och att

detta inte blir klarlagt inom ramen för nämndens eget utredningsansvar. Det

finns således en risk för att nämnden fattar beslut på ett oriktigt eller

ofullständigt underlag.

 Någon annan än nämnden bör, för det allmännas räkning, svara för att inför

nämnden lägga fram den kompletterande utredning som anses erforderlig. Det är av

vikt att det underlag nämnden skall fatta beslut på är så fylligt och

rättvisande som möjligt. Det är också viktigt att ett beslut om avskiljande kan

fattas så snabbt som möjligt. Genom att även någon annan än den student som det

är fråga om lägger fram utredning hos nämnden torde nämnden kunna fatta beslut

snabbare än i dag och på ett bättre underlag än nu.

 Det lärosäte som anmäler frågan om avskiljande till nämnden bör ha ansvaret

för att lägga fram nämnda utredning. När ett lärosäte får ett sådant ansvar är

det lämpligt att ansvaret förenas med en ställning som part. Lärosätet kan

representeras av en tjänsteman eller av ett fristående ombud. Det yttersta

ansvaret för att ärendena blir tillräckligt utredda skall även fortsättningsvis

åvila nämnden.

 Att lärosätena ges utökad talerätt i frågor om avskiljande från hög-

skoleutbildning ligger i linje med den utveckling som skett inom det

förvaltningsprocessuella området (jfr prop. 1995/96:22 Tvåpartsprocess m.m. i de

allmänna förvaltningsdomstolarna, bet. 1995/96:JuU7, rskr. 1995/96:55-56). I

anslutning till den utvecklingen har regeringen genom en ändring i förordningen

om avskiljande av studenter från högskoleutbildning föreskrivit att det aktuella

lärosätet skall vara studentens motpart sedan handlingarna i ärendet har

överlämnats till allmän förvaltningsdomstol (se SFS 1996:54). Ändringen träder -

liksom de allmänna föreskrifterna om tvåpartsprocess i allmän

förvaltningsdomstol - i kraft den 1 maj 1996.

 När det gäller vad vissa remissinstanser har anfört om att studentens talan

bör föras genom ombud som bekostas av allmänna medel gör regeringen följande

överväganden. Studenten kan naturligtvis anlita juridisk hjälp för att driva

saken. I vissa fall kan studenten beviljas allmän rättshjälp. I de fall detta

inte kan ske får de överväganden som gjordes av justitieutskottet i samband med

nyssnämnda proposition om tvåpartsprocess m.m. i de allmänna

förvaltningsdomstolarna betydelse (se bet. 1995/96:JuU7 s. 7-9). Utskottet ansåg

i sitt av riksdagen antagna betänkande att reformen om tvåpartsprocess i

förvaltningsprocessen inte förutsatte att möjligheterna att få rättshjälp i

förvaltningsmål utökades. Utskottet fäste därvid vikt vid att

förvaltningsdomstolarnas utredningsansvar skulle kvarstå; utskottet ansåg frågan

om detta ansvar så betydelsefull att den borde ägnas särskild uppmärksamhet vid

en kommande utvärdering av reformen. Ovan har regeringen funnit att motsvarande

ansvar för Högskolans avskiljandenämnd också skall kvarstå. Vid den utvärdering

av nämndens verksamhet som senare bör komma till stånd (se nästa avsnitt) bör

också i detta sammanhang särskild uppmärksamhet ägnas åt utredningsansvaret.

 Regeringens förslag i detta avsnitt kräver - vid sidan av vissa

förordningsändringar - en ändring i 4 kap. 7 § högskolelagen. Ändringen bör

träda i kraft den 1 juli 1996.

12.2 Utvärdering av Högskolans avskiljandenämnds verksamhet

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: Högskolans avskiljandenämnd har ännu inte|

| handlagt ett tillräckligt stort antal ärenden för att en utvär- |

| dering skall vara meningsfull. |

--------------------------------------------------------------------

 Skälen för regeringens bedömning: I sitt tidigare nämnda, av riksdagen

antagna betänkande (bet. 1993/94:UbU16 s. 12-14) behandlade utbildningsutskottet

två motioner, i vilka det föreslogs en översyn av reglerna om avskiljande.

Utskottet framhöll bl.a. att det är angeläget med en utvärdering av

erfarenheterna från Högskolans avskiljandenämnds verksamhet.

 Vid den inspektion som JK företog hos Avskiljandenämnden i mars 1995

diskuterades med utgångspunkt i utbildningsutskottets betänkande frågan om

avskiljande av studenter. I detta sammanhang berördes också socialutskottets

betänkande 1993/94:SoU26 Åligganden för personal inom hälso- och sjukvården m.m.

 Vad gällde frågan om en utvärdering av Avskiljandenämndens verksamhet och

praxis ansåg nämnden att frågan var för tidigt väckt främst med hänsyn till att

nämnden inte har handlagt ett tillräckligt stort antal ärenden. Sedan

Avskiljandenämnden tillkom år 1987 hade 20 ärenden avgjorts i sak. Av dessa hade

i 17 ärenden anmälningarna lett till ett avskiljande. Kammarrätten hade prövat

elva överklaganden av slutliga beslut, varav domstolen upphävt två.

Regeringsrätten hade prövat ett ärende i sak. Den vanligaste orsaken till

avskiljande var psykisk störning. Många av ärendena rörde studenter i

vårdutbildningar.

 JK har - i sin i föregående avsnitt nämnda skrivelse - anfört att han

instämmer i Avskiljandenämndens uppfattning att tiden inte är mogen för en

allmän utvärdering av nämndens verksamhet och praxis. Skälet härför är främst

att antalet handlagda ärenden ännu är begränsat.

 Som riksdagen uttalat är det angeläget med en utvärdering av erfarenheterna

från nämnden. I likhet med Avskiljandenämnden och JK anser regeringen emellertid

att nämnden ännu inte har handlagt ett tillräckligt stort antal ärenden för att

en utvärdering skall vara meningsfull. Ett ytterligare skäl för att avvakta med

utvärderingen är den väsentliga förändring av avskiljandeförfarandet som

regeringen föreslår i föregående avsnitt. Det är av värde om effekten av

förändringen kan ingå i utvärderingen.

12.3 Regler för avskiljande

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens bedömning: De nuvarande reglerna för avskiljande bör|

| inte vidgas. |

--------------------------------------------------------------------

 Skälen för regeringens bedömning: Utbildningsutskottet anförde i det

betänkande som nämns ovan att regeringen bör överväga möjligheten att vidga de

nuvarande förutsättningarna för avskiljande. Uttalandet gjordes i samband med

behandlingen av två motioner i vilka det framfördes att det är orimligt att

avskiljandereglerna saknar koppling till den kommande yrkesrollen. Utskottet

erinrade om lärosätenas ansvar när det gäller godkännande av praktiska moment på

undervisnings- och vårdområdena. Det är enligt utskottet rimligt att förutsätta

att godkända prov visar att studenten bedömts lämplig för den kommande

yrkesverksamheten.

 Högskolans avskiljandenämnd framförde vid JK:s tidigare nämnda inspektion att

nämndens verksamhetsområde är väl avvägt och att det inte finns några

gränsdragningsproblem gentemot det disciplinära förfarandet som varje högskola

har att svara för. Enligt nämndens uppfattning finns därför inte skäl att för

närvarande överväga några förändringar vad avser nämndens verksamhetsområde.

 I ett yttrande den 9 februari 1994 över Riksdagens revisorers rapport

Disciplinärenden inom hälso- och sjukvården tog Avskiljandenämnden upp frågan om

hur en students olämplighet för det yrke studierna syftar till bör behandlas.

Avskiljandenämnden anförde följande. Nämnden har under sin hittillsvarande

verksamhet gjort studiebesök på ett flertal högskolor. Avskiljandenämnden har

därvid erfarit att det i princip, även i fall där nämnden inte kan fatta beslut

om avskiljande, finns ett behov av att skilja den studerande från en utbildning

när det är uppenbart att den studerande på grund av bristande förutsättningar är

olämplig för det yrke som studierna syftar till. När företrädare för

Avskiljandenämnden och högskolan har penetrerat frågan har det ofta visat sig

att det avsedda resultatet hade kunnat nås genom en mer konsekvent och fast

tillämpning av gällande regler om prövning och bedömning av olika prov och av

praktik, där sådan ingår i utbildningen.

 Avskiljandenämnden framhåller att det ankommer på högskolan att i samband med

att studenten går igenom olika delar av utbildningen pröva om studenten har

gjort detta med godkänt resultat. Prövningen avser såväl genomgångna kurser och

prov som genomgångna praktikperioder. Ett avskiljande från studier på grund av

olämplighet för den kommande yrkesrollen i de fall då ett avskiljande inte kan

ske enligt föreskrifterna i 4 kap. 6 § högskolelagen bör då kunna ske genom att

den studerande inte godkänns.

 Nämndens uttalanden i yttrandet har remissbehandlats (tillsammans med den

skrivelse från JK som nämnts i föregående avsnitt). Många remissinstanser delar

helt Avskiljandenämndens uppfattning. Flera understryker att ytterligare

reglering inte behövs. Ett antal instanser tar, med hänsyn till studentens

rättssäkerhet, avstånd från att i högskolelagen införa att olämplighet för det

yrke studierna syftar till kan utgöra grund för avskiljande. Det upplevs som

vanskligt att inom ramen för ett avskiljandeförfarande göra bedömningar av en

students förmåga och lämplighet att i framtiden utöva ett visst yrke.

 Många remissinstanser anser att det i första hand är högskolornas ansvar att

bedöma en students lämplighet för den kommande yrkesverksamheten, men att

högskolelagen ändå bör kompletteras med en möjlighet till avskiljande av en

student som bedöms olämplig för det yrke studenten utbildar sig till.

 De möjligheter som redan finns för att åstadkomma en mer konsekvent och fast

tillämpning av gällande regler om prövning och bedömning av olika prov och av

praktik har påtalats både av högskolorna och andra.

 Utbildningsutskottet ansåg i det tidigare nämnda betänkandet att regeringen

bör söka klarlägga i vilken utsträckning högskolorna genom att underkänna prov

förmår studenter, som bedöms olämpliga för den avsedda yrkesverksamheten, att

avbryta utbildningen. Regeringen har därför i samband med den remissbehandling

som nämndes i föregående avsnitt ställt motsvarande fråga till högskolorna.

 Av svaren framgår att högskolorna saknar statistik på området. En del

högskolor redovisar att ett fåtal studerande, som bedömts olämpliga för den

avsedda yrkesverksamheten, har förmåtts avbryta utbildningen. Många redovisar

högskolans agerande vid underkännande eller avrådan. Flera högskolor framför

synpunkter och förslag på hur högskolorna bör agera.

 Flera högskolor anger att underkännande av prov och av moment som avser

yrkespraktik kan fylla en bättre funktion än vad som hittills varit fallet.

Flera högskolor har infört begränsningar i antalet provtillfällen och

praktikmoment. Några högskolor har aviserat en översyn av dessa frågor.Enligt

regeringens mening är det främst i utbildningar som leder till vård- eller

undervisningsyrken som det kan vara aktuellt att avskilja studenter som är

olämpliga för det yrke studierna syftar till. Regeringen instämmer i Högskolans

avskiljandenämnds uppfattning att sådant avskiljande bör kunna göras genom att

den studerande inte godkänns vid prövning och bedömning av olika prov och av

praktikmoment. Underkännande av prov, och särskilt av moment som avser

yrkespraktik, synes inte alltid ha använts i den utsträckning som kunde ha varit

möjlig.

 Regeringen anser att det är viktigt att högskolorna har förmåga att hantera

dessa svåra ärenden. Frågorna bör lyftas upp och diskuteras inom högskolorna för

att underlätta framtida beslut. En diskussion mellan högskolorna är nödvändig

för att få fram tydliga principer för i vilka fall underkännande eller avrådan

bör tillgripas. Det bör också finnas rutiner, som är kända för både lärare och

studenter, för hur dessa frågor skall hanteras.

12.4 Passiva studenter

Högskoleverket har i sin tillsynsverksamhet erfarit att det hos universitet och

högskolor råder oklarhet om hur man skall förfara med studenter som brister i

studieaktivitet. Denna oklarhet upplevs som ett problem både i den grundläggande

högskoleutbildningen och i forskarutbildningen. Frågan har ställts på sin spets

i ett ärende - som nu är föremål för bedömning hos JK - där ett universitet

beslutade att en passiv doktorand förverkat sin studieplats. Högskoleverket har

för avsikt att - efter det att JK har redovisat sin bedömning - ta upp frågan

inom ramen för verkets tillsynsverksamhet. Regeringen kommer sedan att vidta de

åtgärder som kan behövas för att lösa eventuella kvarstående problem.

13 Genomförandefrågor

De nya reglerna för grundläggande och särskild behörighet samt urval till högre

utbildning bör träda i kraft vid antagningen inför studier höstterminen 1997.

Sammanfattning av delbetänkandena Allmän behörighet för högskolestudier (SOU

1995:41) och Behörighet och urval - Förslag till nya regler för antagning till

universitet och högskolor (SOU 1995:71), samt av promemorian Gymnasieskolan - en

bred grund för högskolan! (Ds 1995:56).

Sammanfattning av delbetänkandet Allmän behörighet för högskolestudier (SOU

1995:41)

Nu gällande bestämmelser för allmän behörighet för högskolestudier fastställdes

innan den nya gymnasieskolans form och innehåll var fastslagna. Höstterminen

1997 kommer de första eleverna från den nya gymnasieskolan att söka till högre

utbildning.

 Utredningen om uppföljning av 1993 års universitets- och högskolereform, RUT-

93, har av regeringen fått i uppdrag att föreslå bestämmelser för allmän

behörighet, som skall komma att gälla från och med höstterminen 1997.

 Utredningen föreslår att benämningen allmän behörighet ändras till

grundläggande behörighet.

 Utredningen föreslår att den aktuella paragrafen i högskoleförordningen

preciseras så att för allmän behörighet för studerande från ett nationellt

program i den nya gymnasieskolan krävs

 - lägst betyget Godkänd på kurser motsvarande 90 procent av programmet

 - lägst betyget Godkänd i samtliga kärnämnen, dvs. dekurser som är gemensamma

för samtliga nationella gymnasieprogram, med undantag för ämnena

idrott och hälsa samt estetisk verksamhet.

 - lägst betyget Godkänd på specialarbetet.

 Utredningen vill även behålla gällande regler som innebär att även den som har

motsvarande svensk eller utländsk utbildning eller den som genom annan

verksamhet förvärvat motsvarande kunskaper är behörig, respektive den s.k. 25:4-

regeln.

 Utredningen diskuterar också hur reglerna om motsvarandebedömning bör

tillämpas i olika fall, bl.a. för studerande från den kommunala

vuxenutbildningen och för studerande som läst ett reducerat program i

gymnasieskolan.

Sammanfattning av delbetänkandet Behörighet och urval - Förslag

till nya regler för antagning till universitet och högskolor

(SOU 1995:71)

Behörighet

Utredningen föreslår att behörighetskraven skall ändras med anledning av den nya

gymnasieskolans betygssystem. De föreslår inledningsvis att den allmänna

behörigheten istället bör kallas grundläggande behörighet.

 Utredningen presenterar ett förslag med standardbehörigheter. Dessa skall

kunna användas för att uttrycka den särskilda behörigheten för större delen av

de sökalternativ som förekommer i högskolan och som är avsedda för nybörjare.

Utredningen lämnar förslag på 16 standardbehörigheter. Den första skall utgöras

av den grundläggande behörigheten. Högskoleverket skall fastställa

standardbehörigheter och en förteckning för vilka utbildningsområden som normalt

hör till var och en av dessa. Den enskilda högskolan skall själv avgöra vilka

standardbehörigheter och eventuella andra förkunskapskrav som skall gälla som

särskild behörighet för högskolans utbildningar.

 Utredningen föreslår att en enskild person skall kunna få prövat om han/hon

uppfyller kraven för en viss standardbehörighet eller ej, även om vederbörande

inte söker till en viss utbildning.

Urval

Utredningen föreslår att det centrala och det lokala antagningssystemet bör

samordnas.Vidare anser de att det skall finnas flera olika metoder för urval och

att urvalsmetoden anpassas till den utbildning det gäller och de speciella

förutsättningar som gäller för denna.

 Utredningen föreslår att man som en komplettering till nu gällande

urvalsmetoder inför urval på särskild grund i högskoleförordningen. Denna

urvalsmetod skall användas för att kunna ta hänsyn till speciella förkunskaper

eller erfarenheter vid antagningen som kan anses vara meriterande för

utbildningen.

 Utredningen diskuterar betyg som urvalsinstrument och i samband med detta de

tidigare och de nya gymnasiebetygen och deras respektive värde som urvals- och

prognosinstrument. Vidare diskuteras även hur de nya betygen skall värderas,

dvs. efter vilken metod ett jämförelsevärde skall framtas. De presenterar i

samband med detta tre olika modeller för beräkning av betygsjämförelsetal, av

vilka de rekommenderar modell 3. I anslutning till det diskuteras hur olika

kurser skall värderas i ett sammantaget betygsjämförelsetal.

Information

Utredningen föreslår att det skall införas en studenthandbok, vari information

skall presenteras om samtliga högskoleutbildningar och vilka behörighetskrav som

gäller på olika lärosäten. Ansvarig för studenthandboken skall då vara

Högskoleverket. Vidare diskuterar de möjligheterna att tillhandahålla sådan

information på Internet.

Rättssäkerhet

Utredningen föreslår att regeringen inför begreppet antagningsalternativ. Ett

antagningsalternativ föreslås dels precisera vilken studerandeplats en sökande

söker till, dels vilka rättigheter och skyldigheter en antagen student har.

 Utredningen föreslår att det vid varje högskola skall finnas en lokal

antagningsordning. Denna skall precisera de regler som används vid antagning av

studenter. Vidare tar utredningen upp frågan om studentens insyn i

antagningsprocessen. Slutligen diskuteras vissa utvidgningar i möjligheten att

överklaga antagningsbeslut. Utredningen diskuterar hur den sökande ska få sin

behörighetsstatus uttryckt i standardbehörigheter bestämd, samt om ett sådant

besked skall kunna överklagas.

Regelsystemet

Utredningen föreslår en rad ändringar i högskoleförordningen som följd av de

förslag som framförs.

Sammanfattning av promemorian Gymnasieskolan - en bred grund för högskolan! (Ds

1995:56)

Syftet med promemorian Gymnasieskolan - en bred grund för högskolan! har varit

att utifrån gymnasieskolans synvinkel lyfta fram frågor om behörighet och urval

till högskolan till diskussion.

 När det gäller allmän behörighet anför arbetsgruppen att kursplanen i svenska

som andraspråk har sådan kunskapsnivå att ämnet kan utgöra grund för allmän

behörighet.

 Arbetsgruppen är positiv till det system med standardbehörigheter som RUT-93

föreslår, men vill att kurser från andra program än Naturvetenskaps- och

Samhällsvetenskapsprogrammen också skall finnas med bland

standardbehörigheterna. Därför föreslås att Högskoleverket tillsammans med

Statens skolverk får i uppdrag att gå igenom vilka kurser som bör ingå i en

förteckning över standardbehörigheter. För att eleverna skall kunna planera sina

högskolestudier anser arbetsgruppen att en sådan förteckning skall fastställas

av regeringen i högskoleförordningen eller av Högskoleverket i samråd med

Statens skolverk.

 Enligt arbetsgruppen går det nya betygssystemet i gymnasiet att använda för

urval och bör betyg även i fortsättningen vara den viktigaste urvalsgrunden. I

betänkandet diskuteras tre metoder att bestämma ett jämförelsetal som skulle

kunna användas för betygsurval. Arbetsgruppen förordar en modell där de bästa

betygen i 90 procent av kurserna i slutbetyget från en fullständig

gymnasieutbildning skall räknas samt att betyg i längre kurser skall väga tyngre

än betyg i kortare kurser. Vidare skall beräkningsmetoden för

betygsjämförelsetal fastställas i högskoleförordningen och vara lika för alla

oavsett utbildning.

Sammanställning av remissyttranden över delbetänkandet Allmän behörighet för

högskolestudier (SOU 1995:41)

Remissinstanserna

Yttranden över delbetänkandet har avgivits av Statskontoret, Riksrevisionsverket

(RRV), Arbetsgivarverket, Statens skolverk, Folkbildningsrådet, Kanslersämbetet,

Centrala Studiestödsnämnden (CSN), Uppsala universitet, Lunds universitet,

Stockholms universitet, Umeå universitet, Linköpings universitet, Karolinska

institutet, Kungliga Tekniska Högskolan, Högskolan i Luleå, Danshögskolan,

Högskolan i Borås, Högskolan i Falun/Borlänge, Högskolan i Gävle/Sandviken,

Högskolan i Halmstad, Högskolan i Kalmar, Högskolan i Karlstad, Högskolan i

Kristianstad, Högskolan i Skövde, Högskolan i Trollhättan/Uddevalla, Högskolan i

Växjö, Högskolan i Örebro, Idrottshögskolan i Stockholm, Konstfack,

Lärarhögskolan i Stockholm, Mitthögskolan, Kungliga Musikhögskolan i Stockholm,

Chalmers tekniska högskola AB, Stiftelsen Högskolan i Jönköping, Statens skolor

för vuxna; Norrköping, Statens skolor för vuxna i Härnösand, Sveriges lantbruks-

universitet, Stockholms kommun, Växjö kommun, Karlskrona kommun, Lunds kommun,

Halmstads kommun, Göteborgs kommun, Karlstads kommun, Örebro kommun, Borlänge

kommun, Östersunds kommun, Umeå kommun, Luleå kommun, Svenska Kommunförbundet,

Landstingsförbundet, Tjänstemännens Centralorganisation, Sveriges Akademikers

Centralorganisation, Landsorganisationen i Sverige, Elevorganisationen i

Sverige, Hälsohögskolan i Stockholm, Hälsohögskolan i Umeå, Sam-

arbetsorganisationen för Sveriges vuxenstuderande, Sveriges Folkhög-

skolestuderandes Förbund, Sveriges Förenade Studentkårer, Vårdhögskolan i

Borås, Vårdhögskolan i Gävle, Vårdhögskolan i Göteborg, Vårdhögskolan i

Lund/Helsingborg, Vårdhögskolan i Växjö, Vårdhögskolan i Örebro.

 Dessutom har särskilt yttrande inkommit från idrottslärarna vid Tumba

gymnasium.

Sammanfattning av remissvaren

Allmänt

Remissinstanserna instämmer till övervägande del i de övergripande dragen i

utredarens förslag. Ett tiotal instämmer till fullo med utredarens förslag.

 Universiteten i Uppsala,[REDACTED_EFTERNAMN], Stockholm och Umeå tillstyrker helt eller i hög

utsträckning förslaget i sin helhet.

 Flera instämmer i, ingen bestrider, utredarens påstående att det inte kan

ligga i linje med intentionerna med den nya gymnasieskolan att en elev skall

kunna endast passivt närvara i vissa kurser.

 Linköpings universitet anser att utredarens förslag i större utsträckning

borde ha präglats av att behörighetsprövningen decentraliserats till de enskilda

lärosätena, det ökade studentutbytet samt att RUT-93:s förslag om

standardbehörigheter ställer behörighetsfrågan i ett nytt ljus. Konstfack,

Danshögskolan, Teaterhögskolan och Operahögskolan förutsätter att de även

framledes kommer att kunna få ge dispens från kravet på allmän behörighet. De

anser att det bästa urvalsinstrumentet och även prognosinstrumentet för de

konstnärliga högskolorna är de särskilda konstnärliga urvalsprov som de låter

samtliga sökande få genomgå. Teaterhögskolan anser att gymnasiet i mycket liten

utsträckning innehåller undervisning som på något som helst sätt förbättrar de

sökandes möjligheter att studera på Teaterhögskolan.

 Högskolan i Växjö anser om utredningens förslag att om så görs leder detta

till en icke obetydlig höjning av kraven för allmän behörighet . Högskolan i

Växjö saknar genomgående mer redovisning av analysen och kommentarer från

utredaren, samt redovisning av erfarenheter som stöder deras förslag.

 RRV, som poängterar att de kommenterar förslaget strikt ur ett

effektivitetsperspektiv, anser att utredaren endast redovisar ett generellt

resonemang. De efterlyser genomgående mer empiri och resonemang från utredaren.

 Sveriges Förenade Studentkårer är i princip positiva till betänkandet, och

anser att det utgår från den nya gymnasieskolan och dess förutsättningar.

 Sveriges folkhögskolestuderandes förbund kritiserar att utredarens förslag

bekräftar högskolans teoretiska inriktning, vilken de tycker är beklaglig.

 Elevorganisationen förkastar i princip hela förslaget, eftersom de inte

accepterar betyg som en kunskapsmätare, och ej heller som urvalsinstrument.

Allmän behörighet för studerande från gymnasieskolan

En mycket klar majoritet instämmer i princip med den av utredaren föreslagna

ändringen av 4 § i högskoleförordningen.

 Nästan samtliga remissinstanser instämmer i förslaget om minst betyget Godkänd

i 90 procent av kurserna. Två stycken anser att det borde vara krav på 100

procent.

 En tydlig majoritet anser att det skall krävas minst betyget Godkänd i

samtliga kärnämnen, förutom idrott och hälsa, samt estetisk verksamhet.

 Uppsala universitet anser att kraven på engelska för allmän behörighet bör

höjas. Vidare skriver de: Det bör särskilt beaktas att just denna garanti för

en bred bas från gymnasieskolan utgör en återhållande faktor i de krav på s k

collegeår mellan gymnasieskola som framförs från tid till annan .Karolinska

institutet och SACO anser att även historia borde vara kärnämne.

 Majoriteten tillstyrker utredarens förslag om krav på minst betyget Godkänd på

specialarbetet. Uppsala universitet, Stockholms universitet, Mälardalens

högskola, Karolinska institutet och Umeå kommun instämmer i förslaget, men vill

tillfoga att specialarbete bör införas även i Komvux, då specialarbetet är en

viktig förberedelse och erfarenhet inför högre studier. Mitthögskolan anser att

det inte finns någon anledning att kräva betyget Godkänd på specialarbetet från

vare sig gymnasiet eller komvux, då studenterna får lära sig självständigt,

vetenskapligt arbete i högskolevärlden.

 Majoriteten av remissinstanserna delar utredarens uppfattning att kärnämnena

idrott och hälsa samt estetisk verksamhet kan undantas från kravet på betyget

Godkänd. Flera av dessa instämmer i utredarens bedömning att dessa ämnen kan

undantas, då de inte ingår i komvux. Flera remissinstanser invänder mot att

undanta dessa två ämnen. Högskolan i Trollhättan/Uddevalla och Örebro kommun

anser att dessa två kärnämnen bör ingå, då det annars sänder en signal till

eleverna att ämnena inte är viktiga. Karolinska institutet, Idrottshögskolan,

Sveriges Förenade Studentkårer och idrottslärarna vid Tumba gymnasium anser att

idrott och hälsa bör ingå enligt nyss nämnda skäl. Kungliga Musikhögskolan anför

samma skäl vad gäller estetisk verksamhet.

 Högskolan i Skövde samt Högskolan i Gävle/Sandviken är av åsikten att

behörigheten till högskolan borde lägga större vikt vid den kommunikativa

förmågan.

 Karolinska institutet föreslår att det tydligt bör stå angivet i gymnasie-

betyget om betyget ger allmän behörighet eller ej.

 Högskolan i Jönköping anser att svenska som andraspråk inte skall vara

behörighetsgivande på lärarutbildningar, eftersom det ställs höga krav på

lärarens kunskaper i svenska. Staten skolverk påpekar att svenska som andraspråk

redan är ett kärnämne, sedan riksdagens beslut 8 juni 1995.

Allmän behörighet eller grundläggande behörighet

Ett mindre antal remissinstanser anser att grundläggande behörighet vore en

bättre benämning än allmän behörighet.

 Majoriteten har dock inte kommenterat denna fråga.

Motsvarandebedömningar

Sammantaget efterfrågar de mindre högskolorna i högre utsträckning en mer

enhetlig, centraliserad bedömning och regelverk för motsvarandebedömningar än

vad universiteten gör. Detta efterfrågas också av RRV.

 Ett betydande antal är tveksamma till det s.k. samlade betygsdokumentet från

Komvux, då detta inte ger en tydlig bild av kunskaperna hos den sökande på samma

sätt som ett gymnasiebetyg eller ett intyg från gymnasiet. Särskilt kritiska

till ett samlat betygsdokument är Lunds universitet.

 Ett flertal av remissinstanserna tycker att uttrycket erforderliga kunskaper

i svenska bör preciseras. Sveriges lantbruksuniversitet efterfrågar ett

klarläggande vad gäller behörighet via en kombination av gymnasium och komvux.

 En stor andel framhåller att det är viktigt att tydligare fastslå regler för

bedömning av allmän behörighet för studenter med invandrarbakgrund. Flera anser

också att reglerna i framtiden bör möjliggöra en generös bedömning av utländska

betyg. Vidare understryks betydelsen av att lösa frågan om allmän behörighet för

elever med folkhögskolebakgrund, så att regelverket är fastslaget till år 1999.

 Linköpings universitet är av den åsikten att det inte är nödvändigt med krav

på svenskkunskaper, i de fall undervisningen bedrivs helt eller till stor del på

engelska.

Allmän behörighet genom 25:4-regeln

En stor majoritet tycker att 25:4-regeln bör finnas kvar. Ett mindre antal

remissinstanser anser att studerande från 25:4-kvoten har en tydligt högre

avbrottsfrekvens. Flera anser att det borde ställas samma formella kunskapskrav

på sökande via 25:4-regeln som på studenter med gymnasiebetyg. Chalmers anser

att det bör ställas krav på gymnasiebetyg i matematik för denna grupp. De som

anser att det bör ställas högre krav än idag på sökande via 25:4-regeln är

Chalmers, Högskolan i Växjö och Umeå kommun.

I regeringens remiss ställdes frågan om det räcker att endast ställa krav på

betyget Godkänd i kärnämnena svenska, engelska och matematik

I stort sett samtliga remissinstanser framhåller att det inte räcker med betyget

Godkänd i endast dessa tre kärnämnen. Växjö kommun, Vårdhögskolan i Kristianstad

och Högskolan i Kristianstad anser att förslaget är bra eller godtagbart.

Högskolan i Kristianstad, Högskolan i Skövde, Danshögskolan, Statens skola för

vuxna i Härnösand, Samarbetsorganisationen för Sveriges vuxenstuderande,

Östersunds kommun samt LO anser att en begränsning av antalet kärnämnen skulle

begränsas till svenska, engelska, matematik och samhällskunskap. Högskolan i

Växjö vill begränsa ämnena till svenska och engelska.

Sammanställning av remissyttranden över delbetänkandet Behörighet och urval -

förslag till nya regler för antagning till universitet och högskolor (SOU

1995:71) samt promemorian Gymnasieskolan - en bred grund för högskolan! (Ds

1995:56)

1. Remissinstanserna avseende delbetänkandet Behörighet och urval

- Förslag till nya regler för antagning till universitet och högskolor

(SOU 1995:71)

Yttranden över SOU 1995:71 har avgivits av Statskontoret, Riksrevisionsverket

(RRV), Statens Arbetsgivarverk, Statens skolverk, Folkbildningsrådet,

Högskoleverket, Verket för högskoleservice (VHS), Centrala studiestödsnämnden

(CSN), Stockholms universitet, Kungl. Tekniska högskolan (KTH), Karolinska

institutet, Lärarhögskolan i Stockholm, Idrottshögskolan i Stockholm, Dramatiska

institutet, Konstfack, Kungl. Konsthögskolan, Kungl. Musikhögskolan i Stockholm,

Teaterhögskolan i Stockholm, Uppsala universitet, Mälardalens högskola,

Högskolan i Falun/Borlänge, Högskolan i Gävle-Sandviken, Högskolan i Örebro,

Linköpings universitet, Stiftelsen Högskolan i Jönköping, Lunds universitet,

Högskolan i Halmstad, Högskolan i Kalmar, Högskolan i Karlskrona/Ronneby,

Högskolan i Kristianstad, Högskolan i Växjö, Göteborgs universitet, Chalmers

tekniska högskola AB(CTH), Högskolan i Borås, Högskolan i Karlstad, Högskolan i

Skövde, Högskolan i Trollhättan/Uddevalla, Umeå universitet, Mitthögskolan,

Högskoleutbildningen på Gotland, Statens skolor för vuxna i Härnösand, Sveriges

lantbruksuniversitet, Stockholms kommun, Växjö kommun, Karlskrona kommun, Lunds

kommun, Halmstads kommun, Göteborgs kommun, Örebro kommun, Borlänge kommun,

Östersunds kommun, Umeå kommun, Svenska Kommunförbundet, Landstingsförbundet,

Tjänstemännens Centralorganisation (TCO), Landsorganisationen i Sverige (LO),

Svenska Arbetsgivareföreningen (SAF), Hälsohögskolan i Jönköping, Hälsohögskolan

i Stockholm, Hälsohögskolan i Umeå, Hälsohögskolan i Värmland, Kalmar läns

vårdhögskola, Landstingets högskola i Kristianstad, Skaraborgs vårdhögskola,

Vårdhögskolan i Boden, Vårdhögskolan i Borås, Vårdhögskolan i Gävle,

Vårdhögskolan i Göteborg, Vårdhögskolan i Lund-Helsingborg, Vårdhögskolan i

Malmö, Vårdhögskolan i Vänersborg och Vårdhögskolan i Växjö, Ersta högskola,

Samarbetsorganisationen för Sveriges vuxenstuderande (SAMVUX), Sveriges Folk-

högskolestuderandes Förbund och Sveriges Förenade Studentkårer (SFS).

 Dessutom har yttranden kommit in från de tekniska fakulteterna vid Lunds

universitet, Linköpings universitet och Högskolan i Luleå, naturvetenskapliga

fakulteten vid Uppsala universitet, den matematisk-naturvetenskapliga fakulteten

vid Umeå universitet, Malmöhus läns landsting, Utbildningsnämnden i Värmlands

läns landsting, Sveriges Industriförbund, ABB Industrigymnasium, Riksförbundet

Lärare i svenska som andraspråk, Riksföreningen för Lärare i Moderna Språk,

Socialdemokratiska Studentförbundet, Språkgruppen, Stockholms Universitets

Studentkår (SUS), Studievägledare vid komvux i Danderyd, Järfälla, Kungsängen,

Norrtälje, Sigtuna, Sollentuna, Solna, Täby, Vallentuna, Upplands Väsby, Vaxholm

och Åkersberga, Svenska folkhögskolans lärarförbund, Sveriges Vägledarförening,

Teologiska doktorandrådet, Vårdhögskolornas rektorskollegium, Väggaskolan och

Överklagandenämnden för högskolan.

2. Remissinstanserna avseende promemorian Gymnasieskolan

 - en bred grund för högskolan! (Ds 1995:56)

Yttranden över Ds 1995:56 har avgivits av Statskontoret, Riksrevisionsverket

(RRV), Statens Arbetsgivarverk, Statens skolverk, Socialstyrelsen,

Folkbildningsrådet, Högskoleverket, Centrala studiestödsnämnden (CSN),

Stockholms universitet, Kungl. Tekniska högskolan (KTH), Karolinska institutet,

Lärarhögskolan i Stockholm, Idrottshögskolan i Stockholm, Danshögskolan, Kungl.

Konsthögskolan, Operahögskolan i Stockholm, Uppsala universitet, Mälardalens

högskola, Högskolan i Falun/Borlänge, Högskolan i Gävle-Sandviken, Högskolan i

Örebro, Linköpings universitet, Stiftelsen Högskolan i Jönköping, Lunds

universitet, Högskolan i Halmstad, Högskolan i Kalmar, Högskolan i

Karlskrona/Ronneby, Högskolan i Kristianstad, Högskolan i Växjö, Göteborgs

universitet, Chalmers tekniska högskola AB(CTH), Högskolan i Borås, Högskolan i

Karlstad, Högskolan i Skövde, Högskolan i Trollhättan/Uddevalla, Umeå

universitet, Högskolan i Luleå, Mitthögskolan, Högskoleutbildningen på Gotland,

Statens skolor för vuxna i Härnösand, Statens skolor för vuxna i Norrköping,

Sveriges lantbruksuniversitet, Stockholms kommun, Norrköpings kommun, Växjö

kommun, Karlskrona kommun, Olofströms kommun, Helsingborgs kommun, Lunds kommun,

Ystads kommun, Halmstads kommun, Göteborgs kommun, Örebro kommun, Borlänge

kommun, Bollnäs kommun, Östersunds kommun, Umeå kommun, Vilhelmina kommun, Luleå

kommun, Landstinget i Stockholms län, Landstinget i Kronobergs län, Landstinget

i Malmöhus län, Landstinget i Örebro län, Landstinget i Västerbottens län,

Svenska Kommunförbundet, Landstingsförbundet, Tjänstemännens Centralorganisation

(TCO), Landsorganisationen i Sverige (LO), Svenska Arbetsgivareföreningen (SAF),

Hälsohögskolan i Jönköping, Hälsohögskolan i Stockholm, Hälsohögskolan i Umeå,

Hälsohögskolan i Värmland, Skaraborgs vårdhögskola, Vårdhögskolan i Boden, Vård-

högskolan i Borås, Vårdhögskolan i Gävle, Vårdhögskolan i Göteborg,

Vårdhögskolan i Uppsala, Vårdhögskolan i Vänersborg och Vårdhögskolan i Växjö,

Ersta högskola och Sveriges Förenade Studentkårer (SFS).

 Dessutom har yttranden kommit in från Sveriges Industriförbund, ABB

Industrigymnasium, Riksförbundet Lärare i svenska som andraspråk, Språkgruppen,

Stockholms Universitets Studentkår (SUS) och Väggaskolan.

3. Sammanfattning av remissvaren

3.1 Allmänt

Många remissinstanser understryker att de anser att 1993 års universitets- och

högskolereform var viktig för att skapa en ökad mångfald inom den svenska

utbildningen. Ingen uttrycker att reformen var ett steg i fel riktning. Ett

flertal remissinstanser anser att behörighets- och urvalssystemet tydligt måste

avspegla och harmoniera med dels högskolevärldens ökade mångfald, dels den nya

gymnasieskolans utformning.

 Ett genomgående tema i remissyttrandena är att de poängterar vikten av att

regeringen i god tid innan höstterminen 1997 ger tydliga och klara besked om

behörighets- och urvalssystemet.

 En stor del av remissinstanserna är av den åsikten att antagningskraven har en

central roll att fylla inom utbildningssektorn genom att dels ge tydliga

signaler till presumtiva studenter, dels vara till vägledning för dem i

gymnasiet eller då de skall värdera sin behörighetsstatus enligt andra

behörighetsgrupper. Linköpings universitet anför följande om denna fråga:

 Ett system av behörighets- och urvalsregler måste av de sökande uppfattas både

som möjligt att överblicka och att anpassa sina gymnasiestudier till och som

rättvist. Ur högskolans synpunkt bör det garantera vissa förkunskaper och

studiefärdigheter samt uppmuntra de studerande att utnyttja gymnasieskolan på

ett sätt som främjar de framtida studier man vill välja. ... olika vägar genom

gymnasieskolan är olika bra för olika framtida utbildningar och för olika

framtida yrkesverksamheter.

 Bland vårdhögskolorna instämmer majoriteten i hög utsträckning med

utredningen.

 Ett flertal remissinstanser anser att det är viktigt att antagningssystemet

tydligt måste premiera vad man läst i gymnasiet och vilket resultat som

uppnåtts. Flera företrädare för gymnasieskolan poängterar detta. T.ex. Lunds

skolstyrelse skriver att högskolans antagningsregler måste utformas så att stor

hänsyn tas till de förändringar som skett inom gymnasieskolan.

 Ett annat vanligt påpekande är att det vore olyckligt om det skulle bli en

kraftig förändring av behörighets- och urvalssystemet så snart efter 1993 års

högskolereform. Högskolan i Skövde framhåller att innan en sådan normbildning

har ägt rum och har satt sig , finns inga reella möjligheter att dra vittgående

slutsatser och göra omfattande förändringar i den struktur som är under

implementation.

 Högskolan i Kalmar anför att man låter de nya systemen finna sina former

innan man gör alltför långtgående förändringar.

 Statens skolverk markerar genomgående i sitt remissyttrande att högskolans

utformning och system för behörighet och urval inte i tillräcklig utsträckning

motsvarar utformningen av och syftet med den nya gymnasieskolan. Skolverket

instämmer till stora delar med den syn som företräds i promemorian.

Landstingsförbundet framhåller att det är bra att arbetsgruppen belyser frågor

om behörighet och urval till högskolan ur gymnasieskolans synvinkel. Högskolan i

Kalmar anser att det är önskvärt med ett ökat samspel mellan gymnasieskolan och

den högre utbildningen. Högskolan i Trollhättan-Uddevalla säger: Det är

angeläget att centrala initiativ tas i syfte att åstadkomma en samverkan

högskolorna emellan vad gäller utformning av behörighets- och urvalssystemet.

 Göteborgs universitet menar att de båda betänkandena inte har tagit

tillräcklig hänsyn till de senaste årens utveckling, men välkomnar strävan efter

att skapa större enhetlighet i behörighets- och urvalsfrågorna.

 RRV anser att gymnasieskolan och högskolevärlden har genomgått genomgripande

förändringar tämligen oberoende av varandra:

 RUT-93 och arbetsgruppen bakom promemorian företer stora skillnader i

synsätt, vilket torde ha sin utgångspunkt i att de var för sig tämligen strikt

utgår från respektive perspektiv. RRV anser att ett gemensamt hehetsperspektiv

skulle kunna öka möjligheterna att utveckla ett väl fungerande system där

övergången från gymnasie- till högskolestudier underlättas.

 RRV påtalar också att helhetsperspektivet riskeras när olika delfrågor

behandlas i separata betänkanden och skrivelser.

4. Behörighet

4.1 Allmän behörighet

Flera remissinstanser ställer sig bakom den syn på allmän behörighet som

företräds av utredningen, bl.a. Högskolan i Karlskrona/Ronneby, Handelshögskolan

i Stockholm, Sveriges lantbruksuniversitet och SUS. Frågan om allmän behörighet

har redan behandlats i utredningens tidigare delbetänkande Allmän behörighet

(SOU 1995:41), och i en del yttranden hänvisas till dessa remissvar.

Mitthögskolan och Växjö kommun anför att betyget Godkänd på specialarbete som

krav för grundläggande behörighet även bör gälla komvux, och Högskolan i Gävle-

Sandviken finner att frågan behöver utredas ytterligare. Mitthögskolan,

Idrottshögskolan och Kungl. Musikhögskolan anser att det är fel att utesluta

idrott/hälsa och estetisk verksamhet ur den grundläggande behörigheten.

 Folkbildningsrådet, Sveriges Folkhögskolestuderandes Förbund och Svenska

folkhögskolans lärarförbund vill att det skall framgå tydligt av

högskoleförordningen att den grundläggande behörigheten kan uppnås genom

folkhögskolestudier.

 Ett femtontal remissinstanser, Folkbildningsrådet, Lärarhögskolan i Stockholm,

SAF, Vårdhögskolan i Växjö, Riksförbundet Lärare i svenska som andraspråk m.fl.,

instämmer i att svenska som andraspråk skall kunna ingå i den grundläggande

behörigheten som ett alternativ till svenska. Hälsohögskolan i Värmland

motsätter sig dock förslaget. Enligt Högskolan i Växjö bör kraven på

förkunskaper i svenska för utomnordiska sökande preciseras i

högskoleförordningen.

4.2 Särskild behörighet

Nästan alla remissinstanser ansluter sig till utredningens förslag om ett system

med standardbehörigheter, men några är av en annan åsikt. Till exempel framför

Stockholms Universitets Studentkår (SUS) att de inte är övertygade om att

standardbehörigheterna fungerar eller behövs.

 Uppsala universitet, Högskolan i Örebro, Högskolan i Jönköping m.fl. anser att

standardbehörigheterna skall avgöras och bestämmas av Sveriges Universitets- och

Högskoleförbund genom en frivillig överenskommelse mellan högskolorna. Högskolan

i Örebro skriver följande i sitt remissvar:

 Det nybildade Sveriges Universitets- och Högskoleförbund tillsammans med den

nya serviceorganisationen ökar i hög grad möjligheterna till gemensamt

utvecklingsarbete och till erfarenhetsutbyte mellan läroanstalterna. Vi tror att

det med dessa förutsättningar finns goda möjligheter att i växande grad

integrera antagningsfrågorna i utbildningsprocessen och öka kvaliteten i detta

viktiga initialskede av utbildningen .

 Majoriteten av universiteten och högskolorna, däribland Lunds universitet,

Stockholms universitet, KTH och Högskolan i Gävle-Sandviken är emot central

reglering av den särskilda behörigheten medan Kommunförbundet, Dramatiska

institutet, Göteborgs kommun m.fl. föredrar centralt fastställda

behörighetskrav. Högskoleverket tillstyrker att standardbehörigheterna skall ha

generell giltighet, men bedömer inte att det är lämpligt att verket föreslår

eller fastställer standardbehörigheter, vilket motiveras med att: Verkets

tillsyn men även uppföljningar och utvärderingar kan få en minskad trovärdighet

om verket skall kontrollera tillämpningen och effekterna av bestämmelser som det

själv utfärdat .

 Ett tjugotal remissinstanser, såsom Skolverket, Högskolan Dalarna, Högskolan i

Trollhättan/Uddevalla, Högskolan i Växjö, Kommunförbundet, Hälsohögskolan i Umeå

och Vårdhögskolan i Borås, stödjer arbetsgruppens förslag att Högskoleverket i

samråd med Statens skolverk bör få i uppdrag att undersöka vilka andra kurser

som kan utgöra standardbehörigheter. Umeå universitet avvisar förslaget, men är

positiv till att ge studerande från traditionellt icke studieförberedande

gymnasieprogram större möjligheter att bedriva högskolestudier.

 Flera remissinstanser håller med arbetsgruppen om att kurser från andra

program än de traditionellt teoretiska skall kunna ingå i standard-

behörigheterna, t.ex. Folkbildningsrådet, Högskolan i Halmstad och SFS.

Idrottshögskolan anför att det är av intresse ur både individ- och sam-

hällsperspektiv att bredda grunden för rekrytering till universitet och

högskola. Enligt Landstingsförbundet innebär sannolikt elevernas ökade

benägenhet att välja efter intresse att elever med förutsättningar att bli

framgångsrika i sina högskolestudier finns i hela gymnasieskolan, dvs. även på

de yrkesinriktade programmen. RRV, Högskolan i Kristianstad, Vårdhögskolan i

Gävle m.fl. framhåller att standardbehörigheternas innehåll bör diskuteras

vidare.

 Stockholms universitet, Karolinska institutet och Högskolan i Gävle-Sandviken

m.fl. hävdar att Naturvetenskaps- och Samhällsvetenskaps-programmet ger de bästa

förutsättningarna för högskolestudier på grund av de krav som ställs på

studietekniska färdigheter, språkkunskaper, god allmän orientering och i många

fall goda förkunskaper i matematik. För att alla antagna skall ha

förutsättningar att klara utbildningen understryker Stockholms universitet att

det är bättre att behörighetskraven sätts för högt än för lågt. Högskoleverket

pekar på att effekten av standardbehörigheterna i relation till tillgången på

studenter från olika program medför att kompletteringsstudier kan bli nödvändiga

för stora grupper studerande.

 En vanlig kommentar från remissinstanserna är att de föreslagna

standardbehörigheterna inte innehåller tillräckliga krav på förkunskaper i

språk. Universiteten i[REDACTED_EFTERNAMN], Göteborg och Umeå, Konstfack, SAF, Hälsohögskolan i

Jönköping m.fl. uttrycker åsikten att Engelska B skall kunna ingå bland

standardbehörigheterna. Högskolan i Skövde belyser att Engelska A motsvarar 110

timmar engelska, vilket är färre timmar än eleverna har haft hitintills. Då

många högskoleutbildningar har hälften eller mer av kurslitteraturen på engelska

förordar Riksföreningen för Lärare i Moderna Språk att även Engelska C skall

ingå i standardbehörigheterna.

 I arbetsgruppens betänkande diskuteras skillnaden mellan kurserna i

karaktärsämnena på Elprogrammet och fysikkursen på Naturvetenskapsprogrammet,

och hur eleverna på Elprogrammet skulle kunna tillgodoräkna sig en del av

fysikkursen. Lunds universitet betonar att det är en fundamental skillnad mellan

den teoretiska överbyggnaden på Naturvetenskapsprogrammet och Elprogrammets

inriktning på praktisk tillämpning, varför universitetet tar avstånd från en

sådan motsvarandebedömning. Likaså Högskolan i Karlskrona/Ronneby finner att det

just är skillnaden mellan dessa kurser som är betydelsefull och avgörande för

lyckade studier.

 Högskolan Dalarna, Örebro läns landsting, Vårdhögskolan i Boden och

Norrköpings, Olofströms och Borlänge kommuner m.fl. tillstyrker förslaget att

standardbehörigheterna skall fastställas i högskoleförordningen, medan bl.a.

Högskolan i Luleå och Hälsohögskolan i Stockholm avvisar förslaget.

 Lunds universitet, Vårdhögskolan i Gävle, Karolinska institutet och Högskolan

i Gävle/Sandviken delar den syn som företräds av utredningen, nämligen att vid

krav på särskild behörighet avses minst betyget Godkänd och om särskilda skäl

föreligger kan betyget Väl godkänd krävas. Några remissinstanser, däribland

Folkbildningsrådet, SFS och Socialdemokratiska Studentförbundet, motsätter sig

betygskrav utöver betyget Godkänd. Statens skolor för vuxna i Härnösand är också

negativ till att ha högre behörighetskrav än betyget Godkänd, eftersom det

medför stora informationsproblem och troligtvis skulle leda till att antalet

behörighetskompletteringar ökar. Umeå universitet och Högskolan i Skövde är

däremot angelägna att det skall finnas möjlighet att kräva Väl godkänd för

särskild behörighet.

4.3 Prövning av standardbehörigheter

Av de remissinstanser som har valt att kommentera rätten till förhandsprövning

av standardbehörigheter tillstyrker flertalet förslaget, t.ex. Högskoleverket,

Högskolan i Örebro och SFS. Linköpings universitet och Mälardalens högskola

menar, till skillnad från utredningen, att prövningen inte skall äga generell

giltighet utan endast gälla det lärosäte där den har gjorts.

 Högskolan i Växjö, Sveriges lantbruksuniversitet och Konstfack vill att

prövningen skall ske centralt, och Verket för högskoleservice, Högskolan i

Kalmar och Högskolan i Jönköping föreslår att VHS får i uppdrag att göra

förhandsbedömningarna. Av rättssäkerhetsskäl föredrar Umeå universitet att

prövningen görs av ett för högskolorna gemensamt samverkansorgan.

5. Urval

5.1 Fritt tillträde

När det gäller fritt tillträde till högskolan instämmer de flesta yttrandena i

att det skall vara målet på lång sikt, bl.a. Folkbildningsrådet, Lärarhögskolan

i Stockholm, LO och SFS. Några, såsom SUS och Göteborgs universitet, nämner att

fritt tillträde kräver mer resurser. Högskolan i Karlstad är beredd att stödja

målet under förutsättning att kvaliteten på utbildningen kan bibehållas. Även

Högskolan i Falun/Borlänge ifrågasätter att kvaliteten kan upprätthållas om alla

behöriga skall beredas plats. Mälardalens högskola efterlyser överenskommelser

mellan högskolorna för att uppnå målet, och Vårdhögskolan i Växjö ser gärna att

samverkan sker genom högskolornas rektorskonferenser/kollegium.

5.2 Urvalsregler

Statskontoret framför att ramar för de lokala urvals- och antagningsreglerna bör

regleras centralt, och RRV finner att en samordning av antagningsreglerna borde

kunna minska kostnaderna, men att det är oklart hur samordningen skulle gå till.

Bland andra Stockholms universitet, Högskolan i Kalmar och Vårdhögskolan i Lund-

Helsingborg delar utredningens uppfattning att det inte skall finnas skillnader

i urvalsregler mellan program och fristående kurser för en nybörjare som söker

till högskolan, medan SUS avstyrker förslaget. Enligt Karolinska institutet kan

en sådan samordning inte appliceras på KI:s utbildningsutbud, eftersom kurserna

kräver andra förkunskaper och urvalsregler än programmen.

 Majoriteten av remisserna är positiva till att det skall finnas flera

urvalsgrunder, och Statens skolverk, TCO, SAF m.fl. betonar vikten av att

alternativa urvalsmetoder utvecklas. Både Mitthögskolan och SFS vill att det

skall bestämmas i högskoleförordningen att minst två urvalsgrunder skall

användas vid urval av sökande. Vårdhögskolan i Vänersborg påtalar att ingen

urvalsmetod bör användas som enda urvalsgrund.

 En annan synpunkt, som förs fram av Umeå universitet, är att hög-

skoleförordningen skall innehålla en paragraf som gör urval genom en kombination

av gymnasiebetyg och högskolemeriter möjligt. SUS förutsätter att högskolorna

också fortsättningsvis kan anta studenter på akademiska meriter. CSN framhåller

att sambandet mellan urvalsmetoder och studenternas möjligheter att lyckas med

sina studier bör beaktas, på grund av att den som tidigare studerat vid högskola

eller motsvarande måste visa tillräckliga studieresultat för att beviljas

studiemedel.

 Folkbildningsrådet, Sveriges Folkhögskolestuderandes Förbund och Svenska

folkhögskolans lärarförbund förordar att kvotsystemet med sökande från

folkhögskola som egen kvotgrupp bibehålls. Om det inte är möjligt anför

Folkbildningsrådet att i andra hand skall en jämförelse ske mellan studieomdöme

och betyg på ett sätt som är enhetligt över landet .

5.3 Betyg som urvalsinstrument

Några remissinstanser, däribland Göteborgs universitet, Umeå universitet och

Högskolan i Örebro, instämmer i den syn på betygens användbarhet i

urvalssammanhang som RUT-93 företräder. Skolverket understryker dock att det

inte finns något underlag för att påstå att det nya målrelaterade betygssystemet

har sämre prognosvärde för högskolestudier än det gamla betygssystemet. Några

andra remisser, t.ex. Högskolan i Växjö, TCO och SUS, håller med arbetsgruppen

om att betyg även fortsättningsvis skall vara ett av de viktigaste

urvalsinstrumenten. Mälardalens högskola gör bedömningen att betyg bör kunna

användas som enda urvalsgrund till ett visst sökalternativ.

 Ett trettiotal remissinstanser, universiteten i Uppsala, Stockholm, Umeå och

Linköping, KTH m.fl., Högskolan i Karlskrona/Ronneby, Kommunförbundet m.fl.,

ansluter sig till den modell (3) för betygsurval som förespråkas av RUT-93,

några med förbehåll att den är minst dålig att bygga vidare på. Ett femtontal

instanser föredrar i stället den modell som arbetsgruppen förordar, t.ex.

Mitthögskolan, Handelshögskolan i Stockholm, TCO, SFS och Vårdhögskolan i

Uppsala. I några yttranden, bl.a. från Göteborgs universitet, Högskolan i

Jönköping och Socialdemokratiska Studentförbundet, betraktas modell 1 (bygger på

medelvärde över betygen i alla kurser) i RUT-93 som mest lämplig för att beräkna

betygsjämförelsetal. Socialdemokratiska Studentförbundet kritiserar begreppet

meritkurser som används i modell 3 för att det är oklart definierat och kan leda

till för mycket godtycke.

 Statens skolverk befarar att modell 3 medför att ett ganska stort antal kurser

inte kommer att räknas in i betygsurvalet, vilket ger eleverna signaler att

dessa kurser inte är viktiga. Därför föreslår Skolverket en modell där varje

betyg viktas och multipliceras med summan av alla kurspoäng inom det betyget,

och därefter adderas den uppnådda poängen för varje betyg.

 Högskoleverket, Uppsala universitet, LO m.fl. är positiva till att vikta

kurserna i omfattning. Högskolan i Falun/Borlänge, SAF och Växjö kommun är

däremot mycket tveksamma till att vikta kurserna. SAF anför att antalet timmar

inte avspeglar kursens svårighetsgrad, och att det bör vara upp till högskolan

att bestämma hur betygen skall viktas.

 Högskolan i Falun/Borlänge, Örebro läns landsting och Örebro kommun anser att

jämförelsetal bör räknas på fullt program, vilket Örebro kommun motiverar med

att kommunen inte vill missgynna elever som väljer att inte gå den lättare

vägen . För att det inte skall bli en fördel att läsa reducerat program bör

därför de kurser som saknas i det reducerade programmet räknas som underkända.

Bollnäs, Umeå och Lunds kommuner, Örebro läns landsting och Väggaskolan

poängterar att de lokala kurserna måste få tas med i beräkningsunderlaget.

 Ett tiotal remissinstanser, bl.a. Statens skolverk, Högskoleverket,

Handelshögskolan i Stockholm och Vårdhögskolan i Boden, ställer sig bakom

arbetsgruppens förslag att beräkningsmetoden för betygsjämförelsetal bör

fastställas i högskoleförordningen och vara lika för alla utbildningar, och

några instanser avstyrker förslaget, däribland Uppsala universitet, Karolinska

institutet och Högskolan i Karlstad.

 Karolinska institutet vill att metoden för beräkning av betygsjämförelsetal

skall utvecklas av högskolorna i samråd med Skolverket. KTH m.fl. framför att

beräkningsmetoden av betygsjämförelsetal bör vara lika för samma kategorier av

utbildningar och anges i antagningsordningen. Vidare bör de inbördes

förhållandena mellan betygsstegen analyseras ytterligare innan betygsfaktorerna

fastställs.

 Växjö kommun kritiserar utredningen för att ta för lätt på översättningsregler

för sökande med äldre svenska gymnasiebetyg och för att inte alls ta upp hur

utländska gymnasiebetyg skall hanteras.

5.4 Urval på särskild grund

Flera remissinstanser välkomnar möjligheten att göra urval på särskild grund,

t.ex. Stockholms universitet, Umeå universitet, Kommunförbundet och SUS. Umeå

universitet hyser dock viss oro över rättssäkerheten, och Stockholms universitet

gör förbehållet att bedömningen av sökande måste ske utifrån den sökandes

möjligheter att tillgodogöra sig utbildningen. Då urvalet baseras på subjektiva

bedömningar hävdar högskolan i Trollhättan/Uddevalla att förslaget snarare

minskar än ökar rättssäkerheten. RRV påtalar att det utifrån ett

rättssäkerhetsperspektiv skall framgå i högskolornas antagningsordningar vad som

gäller för särskild grund. Karolinska institutet bedömer att högskolorna själva

måste få bestämma omfattningen av detta urval med hänsyn till respektive

antagningsalternativ.

 Vårdhögskolan i Borås, Lunds kommun och Socialdemokratiska Studentförbundet

efterlyser en ytterligare precisering av förslaget. Göteborgs kommun påpekar att

förslaget innebär att det blir svårt att göra en särskild bedömning av

funktionshindrade studenters meriter. Möjligheterna att tillgodoräkna

arbetslivserfarenhet bör utredas vidare, enligt Linköpings universitet. KTH

m.fl. är positiva till att arbetslivserfarenhet kan utgöra en av kriterierna för

urval på särskild grund, och LO:s åsikt är att användning av omfattande

erfarenheter av verksamhet inom arbetslivet som urvalsgrund är ett steg i rätt

riktning.

 Bl.a. Uppsala och Stockholms universitet avstyrker författningsreglering av

beräkningsmetod för betygsjämförelsetal.

5.5 Övriga urvalsmetoder

Lunds universitet, Högskolan i Karlstad, Vårdhögskolan i Gävle, SUS och

Socialdemokratiska Studentförbundet delar utredningens uppfattning att lottning

endast skall användas i undantagsfall. Uppsala universitet vill ge utrymme för

lottning om det i övrigt föreligger synnerliga skäl, och Göteborgs universitet

och Umeå universitet anför att lottning bör kunna användas av resursskäl - när

det inte är rimligt att göra urval enligt de föreslagna föreskrifterna.

 SUS föreslår att systemet med poäng för arbetslivserfarenhet skall avskaffas i

och med att det tenderar att fungera som ett kösystem. Högskolan i Karlstad och

Högskolan i Jönköping vill att arbetslivserfarenhet även fortsättningsvis skall

kunna tillgodoräknas i kombination med högskoleprovet.

 Sveriges Folkhögskolestuderandes Förbund anser att prov inte är ett nyanserat

sätt att mäta studieförmågan eller lämpligheten inför ett yrke, men att prov i

vissa fall kan fungera som komplement. Slutligen framhåller Socialdemokratiska

Studentförbundet att utbildning skall vara tillgänglig för alla, varför varken

högskoleprov eller andra prov skall vara avgiftsbelagda.

6. Information

Ett stort antal remissinstanser anser att informationen och överskådligheten för

den enskilde starkt har försämrats i och med 1993 års reform. Samtliga anser att

informationen måste göras tydligare för den presumtive studenten och de övriga

kategorier som behöver ha översikt över högskoleväsendets tillträdesvillkor.

 Högskoleverket uttrycker detta som följer: De korta vägarna mellan beslut och

verkställighet och det rika utbudet av kurser och program har ett stort värde

men den starkt decentraliserade strukturen inom hela utbildningssystemet har

medfört uppenbara friktioner i gränssnittet mellan gymnasieskolan och

högskolan.

6.1. Studenthandbok

Utredningens förslag om en studenthandbok tillstyrks av en majoritet av

remissinstanserna. Bl.a. Sveriges Lantbruksuniversitet (SLU), Högskolan i

Kalmar, Högskolan i Luleå och Vårdhögskolan Gävle stöder förslaget om en årligen

utkommande studenthandbok, då de anser att den vore ett komplement till den

information som produceras vid universitet och högskolor. Dock hävdar SLU och

Teaterhögskolan att en studenthandbok inte kan ersätta den lokala informationen.

Lunds universitet, Stockholms universitet m.fl. avstyrker förslaget då de anser

att en sådan trycksak dels skulle innehålla för mycket inaktuell information,

dels sakna färsk information.

 Ett flertal remissinstanser anser att förslaget med att presentera sådan

information på Internet vore positivt, då de anser att den ständigt kan hållas

aktuell. En remissinstans varnar för en övertro på Internet, då de anser att det

inom de närmaste åren kommer att vara en viss andel presumtiva studenter som

inte har tillgång till Internet.

7. Rättssäkerhet

Remissinstanserna understryker den stora betydelsen av att systemet för

bestämning av behörighet samt regelverket för urval måste vara tydligt och

överskådligt för den enskilde. Därmed ska den som ämnar studera på högskolenivå

skall kunna planera sin framtid och sitt eventuella kompletteringsbehov, samt

även kunna få klara besked om sin egen behörighetsstatus.

7.1. Motsvaranderegler

En klar majoritet av remissinstanserna delar inställningen att det är viktigt

att ha en generös inställning till bedömningen av personer med utländska betyg.

Ett flertal av de mindre högskolorna markerar att det vore fördelaktigt med en

central servicefunktion för motsvarandebedömning, då de själva har för få fall

för att skaffa sig en tillräcklig erfarenhetsbas för en säker hantering av

motsvarandebedömningar.

7.2. Antagningsordning

En större del av remissinstanserna tillstyrker idén om en antagningsordning vid

varje högskola. Ingen avstyrker.

7.3. Besvärsrätt

Majoriteten av remissinstanserna anser att den enskilde inte skall kunna

överklaga urvalsbeslut, då de anser att det på ett olyckligt sätt skulle

förlänga och göra antagningsprocessen mer resurskrävande. Högskolan i Växjö

skriver t.ex. Möjligheten att ändra felaktiga beslut om urval regleras redan

idag lokalt av den enskilda högskolan. Om man väljer att formalisera detta i

högskolans regelverk är risken stor att antagningsprocessen blir så utdragen att

syftet med förslaget motverkas.

Förteckning över remissinstanser avseende Utbildningsdepartementets remiss

Avskiljande av studenter från högskoleutbildning

Yttranden över remissen har inkommit från Länsrätten i Stockholms län,

Socialstyrelsen, Hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd, Högskoleverket, Högskolans

avskiljandenämnd, Uppsala universitet, Lunds universitet, Göteborgs universitet,

Stockholms universitet, Umeå universitet, Linköpings universitet, Karolinska

institutet, Kungl. Tekniska högskolan i Stockholm, Högskolan i Luleå,

Danshögskolan, Högskolan i Borås, Högskolan Dalarna, Högskolan i

Gävle/Sandviken, Högskolan i Halmstad, Högskolan i Kalmar, Högskolan i

Karlskrona/Ronneby, Högskolan i Karlstad, Högskolan i Skövde, Högskolan i

Trollhättan/Uddevalla, Högskolan i Örebro, Idrottshögskolan i Stockholm,

Konstfack, Kungl. Konsthögskolan, Lärarhögskolan i Stockholm, Mitthögskolan,

Mälardalens högskola, Operahögskolan i Stockholm, Teaterhögskolan i Stockholm,

Hälsohögskolan i Stockholm, Hälsohögskolan i Umeå, Hälsohögskolan i Värmland,

Kalmar läns vårdhögskola, Skaraborgs vårdhögskola, Vårdhögskolan i Boden,

Vårdhögskolan i Borås, Vårdhögskolan i Gävle, Vårdhögskolan i Göteborg,

Vårdhögskolan i Lund/Helsingborg, Vårdhögskolan i Malmö, Vårdhögskolan i Växjö,

Sveriges lantbruksuniversitet, Landstingsförbundet, Lärarförbundet,

Vårdförbundet SHSTF, Sveriges Akademikers Centralorganisation och Sveriges

Förenade Studentkårer.

Utbildningsdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 7 mars 1996

Närvarande: statsrådet Hjelm-Wallén, ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN], Heckscher,

Hedborg,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet Tham

Regeringen beslutar proposition 1995/96:184 Tillträde till högre utbildning m.m.

Rättsdatablad

--------------------------------------------------------------------

Författningsrubrik Bestämmelser som inför, Celexnummer för bak-

 ändrar, upphäver eller omliggande EG-regler

 upprepar ett normgiv-

 ningsbemyndigande

--------------------------------------------------------------------

Lag om ändring i hög- 4 kap. 3 §

skolelagen

(1992:1434)

Illustration: Uggla och mus, Lasse[REDACTED_EFTERNAMN]