Regeringens proposition

1998/99:10

Ändringar i rättshjälpslagen

Prop.

1998/99:10

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 1 oktober 1998

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Laila Freivalds

 (Justitiedepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att inkomstgränsen för rätt till rättshjälp höjs från

210 000 kr till 260 000 kr per år.

Vidare föreslås att en underårigs avgifter skall grundas på den

underåriges egna ekonomiska förhållanden samt att underåriga skall

kunna befrias helt från rättshjälpsavgift och rådgivningsavgift.

Det föreslås också en utvidgning av Domstolsverkets talerätt i frågor

som rör målsägandebiträde, ersättningsgaranti och återbetalnings-

skyldighet för försvararkostnader.

De nya bestämmelserna föreslås träda i kraft den 1 januari 1999.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 3

2 Lagtext 4

2.1 Förslag till lag om ändring i rättshjälpslagen (1996:1619) 4

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:1621) om rätt för

Domstolsverket att överklaga vissa beslut om ersättning

m.m. 7

3 Ärendet och dess beredning 8

4 Inkomstgränsen 8

5 Beräkning av ekonomiskt underlag för underåriga 11

6 Domstolsverkets talerätt 13

7 Återbetalning av ansökningsavgift 15

8 Ekonomiska konsekvenser 16

9 Författningskommentar 16

9.1 Förslaget till lag om ändring i rättshjälpslagen

 (1996:1619) 16

9.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1996:1621) om rätt

för Domstolsverket att överklaga vissa beslut om ersättning

m.m. 17

Bilaga 1 Domstolsverkets författningsförslag 19

Bilaga 2 Förteckning över remissinstanser som har yttrat sig över

Domstolsverkets rapport 23

Bilaga 3 Lagrådsremissens lagförslag 24

Bilaga 4 Lagrådets yttrande 28

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 1 oktober 1998 29

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

antar regeringens förslag till

1. lag om ändring i rättshjälpslagen (1996:1619),

2. lag om ändring i lagen (1996:1621) om rätt för Domstolsverket att

 överklaga vissa beslut om ersättning m.m.

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om ändring i rättshjälpslagen

(1996:1619)

Härigenom föreskrivs att 4, 6, 23, 24 och 38 §§ rättshjälpslagen

(1996:1619) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 §

Rådgivning enligt denna lag lämnas i en rättslig angelägenhet av en

advokat eller biträdande jurist på advokatbyrå i sammanlagt högst två

timmar. Rådgivning kan också lämnas av någon annan som kan

förordnas som rättshjälpsbiträde enligt 26 §.

Rådgivning lämnas mot en avgift som betalas till den som lämnar

rådgivningen. Den som har lämnat rådgivning får sätta ned avgiften till

hälften om den rättssökandes ekonomiska förhållanden ger anledning till

det.

Är den rättssökande underårig

får avgiften sättas ned till noll, om

sökandens ekonomiska förhållan-

den ger anledning till det.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar

närmare bestämmelser om rådgivningsavgift och nedsättning av

rådgivningsavgift.

6 §

Rättshjälp får beviljas en fysisk

person vars ekonomiska underlag

enligt 38 § inte överstiger 210 000

kr.

Rättshjälp får beviljas en fysisk

person vars ekonomiska underlag

enligt 38 § inte överstiger 260 000

kr.

Rättshjälp får även beviljas ett dödsbo om det finns synnerliga skäl. I

14 § finns bestämmelser om övergång av rättshjälp till dödsbo.

23 §

Den som har beviljats rättshjälp skall betala en rättshjälpsavgift som

bestäms med hänsyn till kostnaderna för rättshjälpsbiträdet och den

rättssökandes ekonomiska underlag enligt 38 §.

Rättshjälpsavgiften, som aldrig får överstiga kostnaderna för

rättshjälpsbiträdet, utgör

1. två procent av kostnaderna om det ekonomiska underlaget inte

överstiger 20 000 kr,

2. fem procent av kostnaderna, dock minst 500 kr, om det ekonomiska

underlaget överstiger 20 000 men inte 40 000 kr,

3. tio procent av kostnaderna, dock minst 1 000 kr, om det ekonomiska

underlaget överstiger 40 000 men inte 80 000 kr,

4. tjugo procent av kostnaderna, dock minst 1 500 kr, om det

ekonomiska underlaget överstiger 80 000 men inte 120 000 kr,

5. trettio procent av kostnaderna, dock minst 2 000 kr, om det

ekonomiska underlaget överstiger 120 000 men inte 160 000 kr,

6. fyrtio procent av kostnaderna, dock minst 5 000 kr, om det

ekonomiska underlaget överstiger 160 000 kr.

Avgift för rådgivning utöver en timme skall avräknas från den lägsta

avgift som anges i andra stycket 2-6.

Är den rättssökande underårig

får det beslutas att någon

rättshjälpsavgift inte skall betalas,

om sökandens ekonomiska för-

hållanden ger anledning till det.

Avgiften för dödsbo som beviljas rättshjälp bestäms efter vad som är

skäligt med hänsyn till dödsboets och dödsbodelägarnas ekonomiska

förhållanden. Om rättshjälp övergår till ett dödsbo beräknas rätts-

hjälpsavgiften med ledning av den avlidnes ekonomiska underlag.

24 §

Procentsatsen för beräkning av rättshjälpsavgiften fastställs när

rättshjälp beviljas.

Om den rättssökandes ekono-

miska underlag förändras väsent-

ligt innan rättshjälpsärendet har

avslutats, får jämkning ske till

annan procentsats som avses i

23 § efter vad som är skäligt.

Jämkning får också ske om en

väsentlig felbedömning har gjorts

när procentsatsen tidigare bestäm-

des eller om oriktiga uppgifter har

legat till grund för beslutet.

Om den rättssökandes ekono-

miska underlag förändras väsent-

ligt innan rättshjälpsärendet har

avslutats, får jämkning ske efter

vad som är skäligt. I fall som avses

i 23 § fjärde stycket får jämkning

ske till noll och i övriga fall till

annan procentsats som anges i

23 § andra stycket. Jämkning får

också ske om en väsentlig fel-

bedömning har gjorts när procent-

satsen tidigare bestämdes eller om

oriktiga uppgifter har legat till

grund för beslutet.

Jämkning till en lägre procent-

sats kan endast avse avgift som

ännu inte har betalats.

Jämkning till en lägre procent-

sats eller till noll kan endast avse

avgift som ännu inte har betalats.

38 §

Med ekonomiskt underlag avses i denna lag den rättssökandes

beräknade årsinkomst sedan hänsyn tagits till underhållsskyldighet,

förmögenhetsförhållanden och skuldsättning enligt andra stycket.

Bidrar den rättssökande till underhållet av barn skall den beräknade

årsinkomsten minskas med 15 000 kr för varje barn, dock högst 75 000

kr. Är den rättssökandes betalningsförmåga väsentligen ökad eller

nedsatt på grund av förmögenhetsinnehav eller skuldsättning eller annan

särskild omständighet, skall den beräknade årsinkomsten jämkas genom

att skäligt belopp läggs till eller dras ifrån.

En underårigs ekonomiska

underlag skall bestämmas med

hänsyn även till föräldrarnas

ekonomiska förhållanden.

Närmare bestämmelser om hur det ekonomiska underlaget skall

beräknas meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:1621) om

rätt för Domstolsverket att överklaga vissa beslut om

ersättning m.m.

Härigenom föreskrivs att lagen (1996:1621) om rätt för Domstols-

verket att överklaga vissa beslut om ersättning m.m. skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Domstolsverket har rätt att, på

samma sätt som en part, överklaga

ett beslut av domstol om ersättning

av allmänna medel till måls-

ägande, enskild part, försvarare,

vittne, sakkunnig eller annan som

inte är part. Detsamma gäller

beslut om förordnande eller byte

av offentlig försvarare.

Domstolsverket har rätt att, på

samma sätt som en part, överklaga

ett beslut av domstol om ersätt-

ningsgaranti enligt 17 kap. 7 a §

äktenskapsbalken eller om ersätt-

ning av allmänna medel till måls-

ägande, enskild part, försvarare,

målsägandebiträde, vittne, sak-

kunnig eller annan som inte är

part. Detsamma gäller beslut om

förordnande eller byte av offentlig

försvarare eller målsägande-

biträde samt beslut om åter-

betalningsskyldighet för försvarar-

kostnader enligt 31 kap. 1 § rätte-

gångsbalken eller kostnader för

målsägandebiträde enligt 8 §

lagen (1988:609) om målsägande-

biträde.

Räknas tiden för överklagande

från den dag en part fått del av

beslutet, får Domstolsverket ändå

inte överklaga beslutet senare än

två månader från dagen för

beslutet. Domstolsverket får över-

klaga ett beslut även till förmån

för en enskild part.

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2. De nya bestämmelserna skall inte tillämpas på beslut som meddelats

före ikraftträdandet.

3 Ärendet och dess beredning

I mars 1998 gav regeringen Domstolsverket i uppdrag att ta fram

underlag för fastställande av gränsen för det ekonomiska underlag som

enligt 6 § rättshjälpslagen (1996:1619) gäller som underlag för be-

viljande av rättshjälp. I uppdraget ingick också att undersöka behovet av

justeringar i avgiftssystemet. Under uppdragets genomförande skulle

samråd ske med Rättshjälpsmyndigheten, Riksförsäkringsverket, Social-

styrelsen och Sveriges advokatsamfund.

Domstolsverket presenterade i juni 1998 promemorian Gräns för

ekonomiskt underlag enligt 6 § rättshjälpslagen (1996:1619) m.m. I

promemorian behandlas endast en del av uppdraget avseende avgifts-

systemet. Domstolsverket kommer senare under detta år att redovisa

uppdraget i resterande del.

Promemorians lagförslag är intaget i bilaga 1. Promemorian har

remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 2.

Remissyttrandena finns tillgängliga i Justitiedepartementet (dnr

Ju98/2155).

I ärendet tar regeringen också upp ett förslag till utvidgad talerätt för

Domstolsverket i vissa frågor. Förslaget har beretts under hand med

Domstolsverket, som är initiativtagare, och med ett mindre antal

domstolar, se bilaga 2. Ytterligare remissförfarande har bedömts vara

obehövligt då utvidgningen får anses vara av marginell betydelse.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 3 september 1998 att inhämta Lagrådets

yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 3.

Lagrådet har i huvudsak godtagit förslagen men föreslagit en justering

av lagtexten. Regeringen har följt Lagrådets förslag. Lagrådets yttrande

finns i bilaga 4.

4 Inkomstgränsen

Regeringens förslag: Inkomstgränsen för rätt till rättshjälp höjs till

260 000 kr per år. Den som med den nya gränsen får rätt till rättshjälp

skall betala en rättshjälpsavgift som uppgår till 40 procent av

kostnaderna för rättshjälpsbiträdet.

Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna tillstyrker

förslaget eller lämnar det utan erinran. Sveriges advokatsamfund och

Sammanslutningen för Sveriges Juridiska Byråer anser att inkomst-

gränsen bör knytas till basbeloppet. Riksrevisionsverket och Rättshjälps-

nämnden anser att frågan om inkomstgränsens anknytning till bas-

beloppet bör utredas ytterligare. Norrtälje tingsrätt avstyrker en höjning

av inkomstgränsen. Rättshjälpsnämnden ifrågasätter om höjningen bör

vara så stor som föreslås medan LO anser att gränsen bör sättas högre än

promemorians förslag.

Skälen för regeringens förslag: Rättshjälp får i dag beviljas personer

vars ekonomiska underlag inte överstiger 210 000 kr. Med ekonomiskt

underlag avses enligt 38 § rättshjälpslagen (1996:1919) den rätts-

sökandes årsinkomst efter att hänsyn tagits till underhållsskyldighet,

förmögenhet och skuldsättning.

Rättshjälpslagen beslutades år 1996 och trädde i kraft den 1 december

1997. Det har alltså gått cirka två år sedan gränsvärdet för rätt till

rättshjälp fastställdes. Det finns därför skäl att nu se över om gränsen

behöver justeras. Regeringen delar således inte Norrtälje tingsrätts

uppfattning att det är för tidigt att nu se över gränsen.

I förarbetena till rättshjälpslagen (prop. 1996/97:9 s. 111) sägs att en

rimlig utgångspunkt är att anknyta gränsvärdet till den s.k. skiktgränsen i

skatterättsliga sammanhang. Den som anses ha förmåga att betala s.k.

värnskatt bör också anses ha förmåga att själv ta tillvara sina rättsliga

intressen. Gränsvärdet fastställdes därför till ett belopp strax över

skiktgränsen eller 210 000 kr. I dag uppgår skiktgränsen till 213 000 kr,

dvs. något över inkomstgränsen för rätt till rättshjälp. Dessutom har som

framgår av promemorian, den genomsnittsliga löneökningen de två

senaste åren varit cirka 2,5 3 % vilket innebär att färre människor kan

beviljas rättshjälp i dag än då rättshjälpslagen beslutades. Det finns mot

denna bakgrund anledning att höja den nuvarande gränsen.

Regeringen delar Domstolsverkets uppfattning att en justering av

inkomstgränsen inte bör göras alltför ofta. Som Domstolsverket föreslår

kan ett lämpligt riktmärke vara att en översyn görs med tre års intervall

även om det vid vissa tillfällen kan finnas anledning att frångå detta

riktmärke. En höjning bör därför ske med viss marginal. Domstolsverket

har, mot bakgrund bl.a. av att löneökningen för de närmaste tre åren kan

uppskattas till 9 %, föreslagit en gräns på 260 000 kr. Majoriteten av

remissinstanserna har instämt i eller lämnat förslaget utan erinran.

LO har anfört att gränsen bör sättas högre än vad Domstolsverket har

föreslagit. Regeringen vill dock framhålla att den föreslagna höjningen

medför att mer än 90 % av Sveriges befolkning kan få rättshjälp. De

siffror som Domstolsverket utgår från i sin rapport har inhämtats från

Statistiska centralbyrån (SCB). SCB:s uppgifter är beräknade på ett något

annorlunda sätt än vad som görs vid beräkning av det ekonomiska

underlaget enligt rättshjälpslagen. Skillnaderna i beräkningssätt torde

dock snarast innebära att ytterligare personer är berättigade till rättshjälp,

särskilt som SCB:s material inte tar hänsyn till försörjningsbörda vilket

alltid skall ske vid beräkningar enligt rättshjälpslagen. Dessutom har

SCB i sitt underlag inte tagit med barn under 18 år som saknar förvärvs-

och kapitalinkomst. Detta torde innebära att med den föreslagna

inkomstgränsen kommer klart mer än 90 % av befolkningen att uppfylla

de ekonomiska förutsättningarna för att erhålla rättshjälp.

En täckningsgrad på över 90 % av befolkningen torde vara unikt i

internationella sammanhang. Närmast därefter torde Nederländerna följa.

I Nederländerna uppfyller cirka 50 % av befolkningen de ekonomiska

förutsättningarna för att erhålla rättshjälp. Även detta anses i inter-

nationella sammanhang vara en mycket hög täckningsgrad.

Som anges i förarbetena till rättshjälpslagen (prop. 1996/97:9 bl.a.

s. 82 och 110) bör målet vara att ge rättshjälp till den som annars inte

skulle ha möjlighet att ta tillvara sina rättsliga intressen. De som hör till

de 10 % mest välbeställda i det svenska samhället bör själva kunna stå

för sina kostnader i rättsliga sammanhang. Det är inte rimligt att statens

begränsade resurser skall användas för bidrag till denna kategori.

Regeringen anser därför att det inte finns anledning att höja gränsen

utöver vad som föreslagits i promemorian. I detta sammanhang bör det

också påpekas att rättshjälp i de flesta andra länder, även inom EU, synes

betraktas som en form av socialhjälp som endast kommer de allra

fattigaste till del.

Regeringen anser att den föreslagna höjningen är rimlig och delar

således inte heller Rättshjälpsnämndens uppfattning att höjningen är

alltför stor.

Sveriges advokatsamfund och Sammanslutningen för Sveriges

Juridiska Byråer menar att inkomstgränsen åter bör knytas till bas-

beloppet.

I 1972 års rättshjälpslag relaterades rätten till rättshjälp till basbeloppet

enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring. Det basbelopp som skulle

användas var alltid det basbelopp som gällde året innan ansökan om

rättshjälp gjordes.

I förarbetena till den nuvarande rättshjälpslagen (prop. 1996/97:9

s. 110 f.) anfördes som skäl för att ange lagens gränsvärden i siffror i

stället för ett visst antal basbelopp eller en viss andel av basbeloppet bl.a.

att de dåvarande bestämmelserna upplevdes som krångliga och svår-

hanterliga. Vidare anfördes att den då gällande ordningen kunde leda till

att två parter kunde ha olika möjligheter att få en utredning ersatt av

rättshjälpen beroende på när rättshjälp hade sökts eftersom man alltid

skulle använda det basbelopp som gällde året innan ansökan för

rättshjälp. Vidare angavs att systemet gjorde att nya gränsvärden för

beviljande av rättshjälp och fastställande av avgift måste räknas fram

varje år och att det i praktiken var nödvändigt att ha tillgång till

Domstolsverkets årliga broschyr om rättshjälp och taxor för att kunna

tillämpa lagen.

Regeringen anser att de nu redovisade skälen fortfarande är över-

tygande. Något behov av att, som Riksförsäkringsverket och Rätts-

hjälpsnämnden önskar, åter utreda denna fråga finns inte enligt

regeringens mening. Bestämmelserna blir mer lättillgängliga om lagens

gränsvärden anges i siffror i stället för ett visst antal basbelopp eller en

viss del av basbeloppet. En annan fördel är att justeringar kan ske även

av andra skäl än penningvärdets förändringar. För år 1999 har t.ex.

fastställts samma basbelopp som för år 1998 varför en knytning till

basbeloppet inte skulle ha medfört någon höjning för år 2000 eftersom

basbeloppet för år 1999 skulle ha använts för ansökningar år 2000.

Den del av Domstolsverkets uppdrag som avser en eventuell justering

av avgiftssystemet kommer att presenteras senare under året. Som

föreslås i promemorian är det lämpligt att i avvaktan på detta låta

samtliga rättssökande som har ett ekonomiskt underlag som överstiger

160 000 kr omfattas av den högsta procentsatsen, dvs. 40 %. Det innebär

att rättshjälpsavgiften kommer att vara 40 % av kostnaderna för

rättshjälpsbiträdet för den grupp som har ett ekonomiskt underlag mellan

160 000 kr och 260 000 kr.

5 Beräkning av ekonomiskt underlag för

underåriga

Regeringens förslag: Det ekonomiska underlaget för underåriga skall

beräknas endast på den underåriges egna ekonomiska förhållanden.

Underåriga skall kunna befrias från rättshjälpsavgift och

rådgivningsavgift.

Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: De allra flesta av remissinstanserna tillstyrker

förslaget eller lämnar det utan erinran. Norrtälje tingsrätt avstyrker dock

ändringsförslagen helt. Malmö tingsrätt anser inte att det skall finnas

möjlighet till avgiftsbefrielse medan Sveriges advokatsamfund och

Socialstyrelsen anser att möjligheten till avgiftsbefrielse inte bör

begränsas till underåriga. Riksförsäkringsverket anför att en generell

regel om avgiftsbefrielse bör införas för rättshjälpsärenden som hänför

sig till den s.k. New York-konventionen.

Skälen för regeringens förslag: Vid beräkning av det ekonomiska

underlaget för underåriga skall hänsyn tas dels till den underåriges egna

ekonomiska förhållanden, dels till föräldrarnas ekonomiska förhållanden.

Denna ordning infördes med den nuvarande rättshjälpslagen. Före 1972

tillämpades i detta avseende en varierande praxis vad gällde möjligheten

att få s.k. fri rättegång. Enligt 1972 års rättshjälpslag gällde däremot att

hänsyn skulle tas endast till den unges egna förhållanden. Den unge

kunde dessutom helt befrias från skyldighet att betala rättshjälpsavgift. I

förarbetena till den nu gällande bestämmelsen anfördes (prop. 1996/97:9

s. 113).

Eftersom föräldrar enligt 7 kap. 1 § föräldrabalken är skyldiga att

försörja barnet efter vad som är skäligt med hänsyn till barnets behov

och föräldrarnas förmåga är det rimligt att de också ansvarar för

kostnader som uppstår i anledning av en process. Om

rättshjälpsresurserna skall fördelas så att de kommer dem tillgodo som

bäst behöver dem är det inte rimligt att ge bidrag till barn som tillhör

familjer med god eller mycket god ekonomi. Man bör i stället också i

fråga om rättshjälp i första hand utgå från att barn blir försörjda av

sina föräldrar. I en angelägenhet som rör underhåll och faderskap

ligger ju frågan också i förälderns intresse. En sådan ordning skulle

också minska de olikheter som nu finns vid behandlingen av bl.a.

rättshjälpsfrågor, beroende på om talan om underhåll väcks fristående

eller i mål om äktenskapsskillnad eller vårdnad.

Från principiell utgångspunkt är dessa skäl naturligtvis fortfarande

giltiga. I praktiken har det emellertid uppkommit problem.

Högsta domstolen har i ett fall från 1998 ansett att en socialnämnd är

behörig att för barnets räkning ansöka om rättshjälp samt att rättshjälpen

i sådant fall även omfattar frågan om underhåll (NJA 1998 s. 128).

Högsta domstolen ansåg också att i fall där såväl socialnämnden som

barnets moder för talan men med oförenligt innehåll kan två rätts-

hjälpsbiträden förordnas för barnet. I detta fall torde alltså barnet genom

modern bli tvingat att betala rättshjälpsavgift baserad på två

rättshjälpsbiträden och modern skulle inte ha möjlighet att påverka

omfattningen av det ena biträdets arbete.

I brottmål, där bestämmelserna i rättshjälpslagen blir tillämpliga vid

bedömningen av vad den dömde skall återbetala av sina försvarar-

kostnader, har det också uppkommit problem. Det har visat sig svårt att

utforma ett system där rätten har tillgång till information om de

ekonomiska uppgifterna för föräldrarna till underåriga som döms för

brott.

Praxis har också varierat beträffande beräkningen av det ekonomiska

underlaget och rättshjälpsavgiften när flera underåriga med samma

föräldrar för talan om underhållsbidrag mot den ene föräldern.

Ett annat problem har gällt ärenden om underhållsbidrag enligt 1956

års New York-konvention om underhållsbidrag. Internationellt bistånd

inom ramen för New York-konventionen lämnas i regel helt kostnadsfritt

av de stater som omfattas av konventionen. I de länder som har

domstolsförfarande för fastställande av underhållsbidrag företräds de

svenska barnen oftast inte av en advokat utan av en tjänsteman hos en

myndighet. I Sverige har i praxis ett rättshjälpsbiträde anlitats. Den nya

rättshjälpslagen innebär att den förälder som företräder barnet blir

skyldig att betala en rättshjälpsavgift, som regel den lägsta avgiften, dvs.

2 procent av kostnaderna för rättshjälpsbiträdet. Att barn i dessa fall inte

längre skall kunna befrias från avgift är enligt regeringens mening inte

lämpligt. Det bör därför liksom tidigare finnas en möjlighet till befrielse

från avgift i vissa fall. Regeringen delar således inte Malmö tingsrätts

eller Norrtälje tingsrätts uppfattning att avgiftsbefrielse inte skall vara

möjlig.

Det finns dock inte tillräcklig anledning att gå så långt som

Riksförsäkringsverket föreslår och införa en generell regel om befrielse

från rättshjälpsavgift för alla ärenden som rör New York-konventionen. I

sådant fall skulle även mycket förmögna barn kunna komma i åtnjutande

av avgiftsbefrielse, något som inte krävs enligt konventionen och som

inte heller var fallet enligt den tidigare rättshjälpslagen.

Inte heller finns det anledning att gå så långt som Sveriges advokat-

samfund och Socialstyrelsen förordar och låta alla rättssökande omfattas

av möjligheten till avgiftsbefrielse.

En lösning på de uppräknade problemen är naturligtvis att behålla den

nuvarande regeln som utgångspunkt och att införa särskilda bestäm-

melser för de uppräknade fallen. Detta är dock en alltför krånglig lösning

och torde dessutom medföra att undantagsreglerna blir tillämpliga i

flertalet fall medan huvudregeln endast skulle gälla undantagsvis.

Norrtälje tingsrätt har som alternativ till att ändra reglerna om

underårigas ekonomiska underlag föreslagit att den uttryckliga kopp-

lingen till rättshjälpslagen i 31 kap. 1 § rättegångsbalken helt tas bort och

att de problem som kan uppstå vid en faderskapstalan får lösas genom

nya bestämmelser om god man. Enligt regeringens mening är dock den

av Domstolsverket föreslagna lösningen att föredra. Det finns inte i dag

underlag för att ta ställning till de mera omfattande ändringar som

Norrtälje tingsrätt föreslår.

Regeringen ansluter sig därför till Domstolsverkets förslag att

underårigas ekonomiska underlag enligt 38 § rättshjälpslagen skall

beräknas endast med utgångspunkt i den underåriges egna ekonomiska

förhållande och att en möjlighet till befrielse från rättshjälpsavgift och

rådgivningsavgift skall finnas. Som Kammarrätten i Göteborg påpekar

har ändringen betydelse både för frågan om rättshjälp kan beviljas och

för avgiftens storlek.

Befrielse från avgift bör naturligtvis inte gälla generellt för alla

underåriga. Bestämmelserna bör liksom motsvarande bestämmelser i

1972 års rättshjälpslag tillämpas restriktivt. Ett exempel på när

avgiftsbefrielse bör kunna ske är när en underårig som helt saknar

tillgångar för talan om underhållsbidrag som inte kan erhållas genom det

statliga underhållsstödet.

6 Domstolsverkets talerätt

Regeringens förslag: Domstolsverkets talerätt utvidgas till att avse

beslut om ersättningsgaranti enligt 17 kap. 7 a § äktenskapsbalken,

byte och förordnande av målsägandebiträde och återbetalnings-

skyldighet för kostnader för offentlig försvarare och målsägande-

biträde. I dessa frågor och vad gäller beslut om utbetalning av

allmänna medel och byte och förordnande av offentlig försvarare

föreslås att Domstolsverket, liksom enligt rättshjälpslagen

(1996:1619) och lagen (1996:1620) om offentligt biträde, skall kunna

överklaga beslut även till förmån för den enskilde.

Förslaget i utkastet överensstämmer med regeringens förslag.

De instanser som tagit del av utkastet har tillstyrkt ändringen.

Domstolsverket har dock förordat en annan placering av bestämmelserna.

Skälen för regeringens förslag: Domstolsverket har i dag möjlighet

att överklaga beslut enligt rättshjälpslagen (45 §) och lagen om offentligt

biträde (8 §). Vidare har Domstolsverket talerätt i frågor om ersättning av

allmänna medel samt byte och förordnande av offentlig försvarare (lagen

[1996:1621] om rätt för Domstolsverket att överklaga vissa beslut om

ersättning m.m.). Detta innebär dels att Domstolsverket kan överklaga

sådana beslut, dels att verket i vissa fall intar ställning som motpart när

en enskild part överklagar ett beslut.

Enligt den ordning som gällde innan den nuvarande rättshjälpslagen

trädde i kraft hade Domstolsverket även talerätt beträffande återbetalning

av kostnader för offentlig försvarare eftersom offentlig försvarare ansågs

vara en form av rättshjälp.

När den nuvarande rättshjälpslagen infördes utmönstrades begreppet

rättshjälp i brottmål, och offentlig försvarare är inte längre en form av

rättshjälp. För att Domstolsverket ändå skulle ha möjlighet att överklaga

t.ex. beslut om förordnande av offentlig försvarare infördes en ny lag

lagen om rätt för Domstolsverket att överklaga vissa beslut om ersättning

m.m. I den lagen föreskrivs att Domstolsverket har rätt att, på samma sätt

som en part, överklaga ett beslut av domstol om ersättning av allmänna

medel till målsägande m.fl. samt beslut om förordnande eller byte av

offentlig försvarare. Däremot omfattas inte beslut om återbetalning av

kostnader för offentlig försvarare.

Återbetalningsskyldigheten kan avse mycket stora belopp och besluten

kan avse viktiga principiella frågor. Konsekvenserna för den enskilde kan

bli mycket stora. Det finns också i vissa fall behov av vägledande

uttalanden från högre rätt, se t.ex. NJA 1997 s. 862. Samma behov finns

också vad gäller beslut om byte och förordnande av målsägandebiträde

samt beslut om ersättningsgaranti enligt 17 kap. 7 a § äktenskapsbalken. I

dessa fall kan Domstolsverket i dag bara överklaga själva ersättnings-

besluten i anledning av ett förordnande eller beslut om ersättningsgaranti.

Det finns ingen anledning att undanta de nu uppräknade besluten från

Domstolsverkets talerätt. Därför föreslår regeringen att Domstolsverket

skall kunna överklaga även dessa beslut.

Enligt rättshjälpslagen och lagen om offentligt biträde kan Domstols-

verket även överklaga ett beslut till fördel för den enskilde. Detta var

tidigare också möjligt beträffande beslut angående offentlig försvarare.

Även om denna möjlighet utnyttjas mycket sällan kan det i enstaka fall

finnas behov av en sådan möjlighet även i dessa sammanhang. Rege-

ringen anser därför att lagen bör ändras så att Domstolsverket kan

överklaga beslut även till fördel för den enskilde.

De domstolar som tagit del av utkastet har inte haft något att erinra mot

bestämmelsernas placering. Domstolsverket har däremot förordat att de

nya bestämmelserna tas in i äktenskapsbalken, rättegångsbalken och

lagen (1988:609) om målsägandebiträde alternativt att samtliga bestäm-

melser om Domstolsverkets talerätt, dvs. även bestämmelserna om

överklagande av beslut enligt rättshjälpslagen och lagen om offentligt

biträde, tas in i en lag. De förslag som Domstolsverket lämnat innebär

enligt regeringens mening antingen att regleringen blir mer splittrad eller

att mer omfattande ändringar krävs. Regeringen anser att de nya

bestämmelserna bör placeras i lagen om rätt för Domstolsverkets att

överklaga vissa beslut om ersättning m.m.

7 Återbetalning av ansökningsavgift

Regeringens bedömning: Det skall vara möjligt att i vissa fall

återbetala en ansökningsavgift som betalats innan rättshjälp har

beviljas. Detta kräver en ändring i förordningen (1987:452) om

avgifter vid de allmänna domstolarna.

Promemorians förslag överensstämmer med regeringens bedömning.

Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran.

Malmö tingsrätt avstyrker dock förslaget och menar att det kommer att

medföra administrativt merarbete för domstolarna.

Skälen för regeringens bedömning: I Domstolsverkets promemoria

föreslås att det skall vara möjligt att i vissa fall återbetala en

ansökningsavgift när rättshjälp beviljas först sedan avgiften redan har

betalats.

En av förmånerna enligt rättshjälpslagen är att den som har beviljats

rättshjälp inte behöver betala ansökningsavgift i domstol. Som exempel

kan nämnas att avgiften för en stämningsansökan uppgår till 450 kr.

Någon möjlighet att återbetala en ansökningsavgift i de fall rättshjälp

beviljas först sedan avgiften har betalats finns inte i dag.

Om rättshjälp inte har beviljats av Rättshjälpsmyndigheten lämnas

vanligen rättshjälpsansökan in samtidigt med ansökan om stämning. I

sådana fall tar domstolen först ställning till rättshjälpsansökan. För det

fall ansökan bifalls behövs inte någon ansökningsavgift men om den

avslås föreläggs käranden/sökanden att betala ansökningsavgift.

Enligt rättshjälpslagen krävs i bl.a. i angelägenheter rörande äkten-

skapsskillnad att det finns särskilda skäl för rättshjälp för att rättshjälp

skall beviljas. Det medför att det i vissa fall inte finns särskilda skäl vid

tidpunkten för en stämningsansökan men att det under målets

handläggning uppstår sådana skäl. I andra fall kan det vara så att det av

en stämningsansökan inte framgår om det finns tillräckliga skäl för

rättshjälp men att detta senare framgår av svaromålet. Detta innebär att

vissa personer måste betala ansökningsavgift trots att de senare får

rättshjälp.

Detta problem har lösts på olika sätt i olika domstolar. På något håll

har stämning utfärdats trots att ansökningsavgiften inte har betalats och

rättshjälpsansökan har behandlats först sedan svaromålet har kommit in.

Ett sådant förfarande torde knappast ha stöd i lagen. I andra fall har

rättshjälp beviljats trots att kanske varit tveksamt om det funnits

tillräckliga skäl. Av svaromålet har det sedan i vissa fall framgått att alla

eller i stort sett alla yrkanden har medgetts och att det därmed inte fanns

något behov av rättshjälp.

En bestämmelse som medger att ansökningsavgiften kan återbetalas

om rättshjälp beviljas i ett senare skede av processen skulle kunna lösa

dessa problem. Som Malmö tingsrätt påpekat kan en sådan bestämmelse

orsaka domstolarna visst merarbete. Å andra sidan torde det vara fråga

om ett fåtal fall och man kan med den nya bestämmelsen undvika det

merarbete som nu förekommer vilket består i att begära komplettering av

en rättshjälpsansökan. Regeringen avser därför att inom kort göra en

ändring i förordningen (1987:452) om avgifter vid de allmänna

domstolarna. Som Malmö tingsrätt påpekar finns det inte tillräckliga skäl

att begränsa bestämmelsen till att bara avse mål om äktenskapsskillnad.

En generell bestämmelse med möjlighet till återbetalning även i andra

mål torde var enklare att tillämpa och det ytterligare antal mål det kan bli

fråga om torde vara mycket begränsat.

8 Ekonomiska konsekvenser

Enligt Domstolsverkets bedömning kommer förslagen inte att medföra

några kostnadsökningar eller endast mycket begränsade sådana.

Höjningen av inkomstgränsen kan enligt regeringens bedömning leda

till att rättshjälpskostnaderna övergångsvis ökar med någon eller ett par

miljoner kronor.

Det nya beräkningssättet för underårigas ekonomiska underlag och

möjligheten till avgiftsbefrielse innebär att det troligen tillkommer ett

litet antal ytterligare personer som kan erhålla rättshjälp och att de

avgifter som de underåriga skall betala kan bli lägre. Sedan nya bestäm-

melser om underhållsstöd infördes 1996 har dock antalet mål vid allmän

domstol om fastställelse av underhållsbidrag minskat kraftigt. Denna typ

av mål var tidigare den i särklass vanligaste där underåriga var in-

blandade. I praktiken är det numera endast ett fåtal angelägenheter där

underåriga är parter och behöver rättshjälp. Det kan således endast bli

fråga om marginella kostnadsökningar.

De ökade möjligheterna till överklagande för Domstolsverket torde

leda till vissa besparingar eftersom Domstolsverket har möjlighet att få

till stånd ändring av beslut som annars skulle medföra kostnader för

staten. Domstolsverket kan också genom denna talerätt verka för en

enhetlig praxis vilket kan medföra besparingar på sikt.

Regeringen delar alltså Domstolsverkets uppfattning att ändringarna

sammantagna inte kommer att medföra annat än mycket begränsade

kostnadsökningar. Rättshjälpsanslaget behöver därför inte tillföras några

extra resurser.

9 Författningskommentar

9.1 Förslaget till lag om ändring i rättshjälpslagen

(1996:1619)

4 §

Det nya tredje stycket innebär att en rättssökande som är underårig helt

kan befrias från rådgivningsavgift. Liksom gällde för avgiftsbefrielse

enligt 1972 års rättshjälpslag är avsikten att bestämmelsen skall tillämpas

restriktivt. Vid nedsättning av rådgivningsavgiften har den som lämnar

rådgivning enligt 5 § möjlighet att få ersättning av staten för

mellanskillnaden mellan hel avgift och den nedsättning som görs. Som

framgår av bestämmelsen är det den som lämnar rådgivning som beslutar

om nedsättning.

Det tidigare tredje stycket utgör nu paragrafens fjärde stycke.

6 §

Ändringen innebär att gränsen för rätt till rättshjälp höjs från 210 000 kr

till 260 000 kr.

23 §

Det nya fjärde stycket innebär att en rättssökande som är underårig helt

kan befrias från rättshjälpsavgift. Liksom gällde för avgiftsbefrielse

enligt 1972 års rättshjälpslag är avsikten att bestämmelsen skall tillämpas

restriktivt. Ett exempel på när avgiftsbefrielse kan komma ifråga kan

vara när en underårig som helt saknar tillgångar, för talan om under-

hållsbidrag som inte kan erhållas genom det statliga underhållsstödet.

Det tidigare fjärde stycket utgör nu paragrafens femte stycke.

24 §

Tillägget i andra stycket innebär att en underårig kan få sin rätts-

hjälpsavgift jämkad till noll. Bestämmelsen är tillämplig även när beslut

om rättshjälp har fattats före den 1 januari 1999. Jämkning kan alltså ske

när det ekonomiska underlaget har fastställts enligt äldre bestämmelser

om de nya bestämmelserna innebär att underlaget förändras väsentligt.

I sista stycket har en språklig justering gjorts så att detta stycke blir

tillämpligt även på den nya jämkningsregeln. Bestämmelsen har justerats

i enlighet med Lagrådets förslag.

38 §

Ändringen innebär att det tidigare tredje stycket har strukits. Därmed

skall underårigas ekonomiska underlag beräknas endast med beaktande

av den underåriges egna ekonomiska förhållanden.

9.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1996:1621) om

rätt för Domstolsverket att överklaga vissa beslut om

ersättning m.m.

Genom tillägget i första stycket får Domstolsverket möjlighet att klaga på

själva beslutet om ersättningsgaranti och inte som tidigare endast på

ersättningen till bodelningsförrättaren. Dessutom har, som ett för-

tydligande, ordet målsägandebiträde lagts till uppräkningen i första

stycket.

I slutet av första stycket har ett tillägg gjorts så att Domstolsverkets

talerätt omfattar även förordnande och byte av målsägandebiträde samt

beslut i fråga om sådan återbetalningsskyldighet som den som döms för

ett brott kan åläggas att betala för statens kostnader för försvarare och

målsägandebiträde. Det innebär att Domstolsverket kan överklaga beslut

om att kostnaderna skall stanna på staten liksom beslut om att den dömde

skall betala hela eller en del av kostnaderna för försvarare och

målsägandebiträde.

I sista stycket begränsas den tid som Domstolsverket har till sitt

förfogande för ett överklagande. Dessutom ges Domstolsverket rätt att

överklaga beslut även till fördel för en enskild. Motsvarande bestäm-

melser finns i rättshjälpslagen (1996:1619) och lagen om offentligt

biträde (1996:1629).

Domstolsverkets författningsförslag

Förslag till lag om ändring i rättshjälpslagen (1996:1619)

Härigenom föreskrivs att 4, 6, 23 och 38 §§ rättshjälpslagen

(1996:1619) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 §

4 §

Rådgivning enligt denna lag

lämnas i en rättslig angelägenhet

av en advokat eller biträdande

jurist på advokatbyrå i sammanlagt

högst två timmar. Rådgivning kan

också lämnas av någon annan som

kan förordnas som rättshjälps-

biträde enligt 26 §.

Rådgivning enligt denna lag

lämnas i en rättslig angelägenhet

av en advokat eller biträdande

jurist på advokatbyrå i sammanlagt

högst två timmar. Rådgivning kan

också lämnas av någon annan som

kan förordnas som rättshjälps-

biträde enligt 26 §.

Rådgivning lämnas mot en

avgift som betalas till den som

lämnar rådgivningen. Den som har

lämnat rådgivning får sätta ned

avgiften till hälften om den

rättssökandes ekonomiska för-

hållanden ger anledning till det.

Rådgivning lämnas mot en

avgift som betalas till den som

lämnar rådgivningen. Den som har

lämnat rådgivning får sätta ned

avgiften till hälften om den

rättssökandes ekonomiska för-

hållanden ger anledning till det.

Om förutsättningar för ned-

sättning enligt 23 § fjärde stycket

är uppfyllda får avgiften efterges.

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer med-

delar närmare bestämmelser om

rådgivningsavgift och nedsättning

av rådgivningsavgift.

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer med-

delar närmare bestämmelser om

rådgivningsavgift och nedsättning

av rådgivningsavgift.

6 §

6 §

Rättshjälp får beviljas en fysisk

person vars ekonomiska underlag

enligt 38 § inte överstiger

210 00 kr.

Rättshjälp får beviljas en fysisk

person vars ekonomiska underlag

enligt 38 § inte överstiger

260 000 kr.

Rättshjälp får även beviljas ett

dödsbo om det finns synnerliga

skäl. I 14 § finns bestämmelser om

övergång av rättshjälp till dödsbo.

Rättshjälp får även beviljas ett

dödsbo om det finns synnerliga

skäl. I 14 § finns bestämmelser om

övergång av rättshjälp till dödsbo.

23 §

23 §

Den som har beviljats rättshjälp

skall betala en rättshjälpsavgift

som bestäms med hänsyn till

kostnaderna för rättshjälpsbiträdet

och den rättssökandes ekonomiska

underlag enligt 38 §.

Den som har beviljats rättshjälp

skall betala en rättshjälpsavgift

som bestäms med hänsyn till

kostnaderna för rättshjälpsbiträdet

och den rättssökandes ekonomiska

underlag enligt 38 §.

Rättshjälpsavgiften, som aldrig

får överstiga kostnaderna för

rättshjälpsbiträdet, utgör

Rättshjälpsavgiften, som aldrig

får överstiga kostnaderna för

rättshjälpsbiträdet, utgör

1. två procent av kostnaderna

om det ekonomiska underlaget inte

överstiger 20 000 kr,

1. två procent av kostnaderna

om det ekonomiska underlaget inte

överstiger 20 000 kr,

2. fem procent av kostnaderna,

dock minst 500 kr, om det

ekonomiska underlaget överstiger

20 000 men inte 40 000 kr,

2. fem procent av kostnaderna,

dock minst 500 kr, om det

ekonomiska underlaget överstiger

20 000 men inte 40 000 kr,

3. tio procent av kostnaderna,

dock minst 1 000 kr, om det

ekonomiska underlaget överstiger

40 000 men inte 80 000 kr,

3. tio procent av kostnaderna,

dock minst 1 000 kr, om det

ekonomiska underlaget överstiger

40 000 men inte 80 000 kr,

4. tjugo procent av kostnaderna,

dock minst 1 500 kr, om det

ekonomiska underlaget överstiger

80 000 men inte 120 000 kr,

4. tjugo procent av kostnaderna,

dock minst 1 500 kr, om det

ekonomiska underlaget överstiger

80 000 men inte 120 000 kr,

5. trettio procent av kostnaderna,

dock minst 2 000 kr, om det

ekonomiska underlaget överstiger

120 000 men inte 160 000 kr,

5. trettio procent av kostnaderna,

dock minst 2 000 kr, om det

ekonomiska underlaget överstiger

120 000 men inte 160 000 kr,

6. fyrtio procent av kostnaderna,

dock minst 5 000 kr, om det

ekonomiska underlaget överstiger

160 000 kr.

6. fyrtio procent av kostnaderna,

dock minst 5 000 kr, om det

ekonomiska underlaget överstiger

160 000 kr men inte 260 000 kr.

Avgift för rådgivning utöver en

timme skall avräknas från den

lägsta avgift som anges i andra

stycket 2 6.

Avgift för rådgivning utöver en

timme skall avräknas från den

lägsta avgift som anges i andra

stycket 2 6.

Om den rättssökande är

underårig och hans eller hennes

ekonomiska förhållanden ger

anledning till det får procentsatsen

som anges i 23 § andra stycket

nedsättas till noll.

Avgiften för dödsbo som

beviljas rättshjälp bestäms efter

vad som är skäligt med hänsyn till

dödsboets och dödsbodelägarnas

ekonomiska förhållanden. Om

rättshjälp övergår till ett dödsbo

beräknas rättshjälpsavgiften med

ledning av den avlidnes ekono-

miska underlag.

Avgiften för dödsbo som

beviljas rättshjälp bestäms efter

vad som är skäligt med hänsyn till

dödsboets och dödsbodelägarnas

ekonomiska förhållanden. Om

rättshjälp övergår till ett dödsbo

beräknas rättshjälpsavgiften med

ledning av den avlidnes ekono-

miska underlag.

38 §

38 §

Med ekonomiskt underlag avses

i denna lag den rättssökandes

beräknade årsinkomst sedan

hänsyn tagits till underhålls-

skyldighet, förmögenhetsför-

hållanden och skuldsättning enligt

andra stycket.

Med ekonomiskt underlag avses

i denna lag den rättssökandes

beräknade årsinkomst sedan

hänsyn tagits till underhålls-

skyldighet, förmögenhetsför-

hållanden och skuldsättning enligt

andra stycket.

Bidrar den rättssökande till

underhållet av barn skall den

beräknade årsinkomsten minskas

med 15 000 kr för varje barn, dock

högst 75 000 kr. Är den rätts-

sökandes betalningsförmåga

väsentligen ökad eller nedsatt på

grund av förmögenhetsinnehav

eller skuldsättning eller annan

särskild omständighet, skall den

beräknade årsinkomsten jämkas

genom att skäligt belopp läggs till

eller dras ifrån.

Bidrar den rättssökande till

underhållet av barn skall den

beräknade årsinkomsten minskas

med 15 000 kr för varje barn, dock

högst 75 000 kr. Är den rätts-

sökandes betalningsförmåga

väsentligen ökad eller nedsatt på

grund av förmögenhetsinnehav

eller skuldsättning eller annan

särskild omständighet, skall den

beräknade årsinkomsten jämkas

genom att skäligt belopp läggs till

eller dras ifrån.

En underårigs ekonomiska

underlag skall bestämmas med

hänsyn även till föräldrarnas

ekonomiska förhållanden.

Närmare bestämmelser om hur

det ekonomiska underlaget skall

beräknas meddelas av regeringen

eller den myndighet som rege-

ringen bestämmer.

Närmare bestämmelser om hur

det ekonomiska underlaget skall

beräknas meddelas av regeringen

eller den myndighet som rege-

ringen bestämmer.

Förslag till ändring i förordningen (1987:452) om avgifter vid

allmänna domstolar

Härigenom föreskrivs att det i förordningen skall införas en ny

paragraf, 5 §, med följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5 §

I mål där ansökan om rättshjälp

har beviljats sedan ansöknings-

avgift har erlagts och fråga har

varit om tillämpning av 11 § första

stycket rättshjälpslagen

(1996:1619), skall ansöknings-

avgiften återbetalas till den rätts-

sökande.

Förteckning över remissinstanser som har yttrat sig

över Domstolsverkets rapport

Remissyttranden har avgetts av Riksdagens ombudsmän, Svea hovrätt,

Huddinge tingsrätt, Norrtälje tingsrätt, Malmö tingsrätt, Luleå tingsrätt,

Kammarrätten i Göteborg, Länsrätten i Jönköpings län, Rättshjälps-

myndigheten, Rättshjälpsnämnden, Riksåklagaren, Socialstyrelsen, Riks-

revisionsverket, Riksförsäkringsverket, Kommunförbundet, Sveriges

Domareförbund, Sveriges advokatsamfund, Landstingsförbundet,

Föreningen jurister vid Sveriges allmänna advokatbyråer, Samfundet för

Sveriges Juridiska byråer.

Domstolsverket, Svea hovrätt, Huddinge tingsrätt och Länsrätten i

Jönköpings län har deltagit i beredningen av förslaget om utvidgad

talerätt för Domstolsverket.

Lagrådsremissens lagförslag

1 Förslag till lag om ändring i rättshjälpslagen (1996:1619)

Härigenom föreskrivs att 4, 6, 23, 24 och 38 §§ rättshjälpslagen

(1996:1619) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 §

Rådgivning enligt denna lag lämnas i en rättslig angelägenhet av en

advokat eller biträdande jurist på advokatbyrå i sammanlagt högst två

timmar. Rådgivning kan också lämnas av någon annan som kan

förordnas som rättshjälpsbiträde enligt 26 §.

Rådgivning lämnas mot en avgift som betalas till den som lämnar

rådgivningen. Den som har lämnat rådgivning får sätta ned avgiften till

hälften om den rättssökandes ekonomiska förhållanden ger anledning till

det.

Är den rättssökande underårig

får avgiften sättas ned till noll, om

sökandens ekonomiska förhållan-

den ger anledning till det.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar

närmare bestämmelser om rådgivningsavgift och nedsättning av

rådgivningsavgift.

6 §

Rättshjälp får beviljas en fysisk

person vars ekonomiska underlag

enligt 38 § inte överstiger 210 000

kr.

Rättshjälp får beviljas en fysisk

person vars ekonomiska underlag

enligt 38 § inte överstiger 260 000

kr.

Rättshjälp får även beviljas ett dödsbo om det finns synnerliga skäl. I

14 § finns bestämmelser om övergång av rättshjälp till dödsbo.

23 §

Den som har beviljats rättshjälp skall betala en rättshjälpsavgift som

bestäms med hänsyn till kostnaderna för rättshjälpsbiträdet och den

rättssökandes ekonomiska underlag enligt 38 §.

Rättshjälpsavgiften, som aldrig får överstiga kostnaderna för

rättshjälpsbiträdet, utgör

1. två procent av kostnaderna om det ekonomiska underlaget inte

överstiger 20 000 kr,

2. fem procent av kostnaderna, dock minst 500 kr, om det ekonomiska

underlaget överstiger 20 000 men inte 40 000 kr,

3. tio procent av kostnaderna, dock minst 1 000 kr, om det ekonomiska

underlaget överstiger 40 000 men inte 80 000 kr,

4. tjugo procent av kostnaderna, dock minst 1 500 kr, om det

ekonomiska underlaget överstiger 80 000 men inte 120 000 kr,

5. trettio procent av kostnaderna, dock minst 2 000 kr, om det

ekonomiska underlaget överstiger 120 000 men inte 160 000 kr,

6. fyrtio procent av kostnaderna, dock minst 5 000 kr, om det

ekonomiska underlaget överstiger 160 000 kr.

Avgift för rådgivning utöver en timme skall avräknas från den lägsta

avgift som anges i andra stycket 2-6.

Är den rättssökande underårig

får det beslutas att någon

rättshjälpsavgift inte skall betalas,

om sökandens ekonomiska för-

hållanden ger anledning till det.

Avgiften för dödsbo som beviljas rättshjälp bestäms efter vad som är

skäligt med hänsyn till dödsboets och dödsbodelägarnas ekonomiska

förhållanden. Om rättshjälp övergår till ett dödsbo beräknas rätts-

hjälpsavgiften med ledning av den avlidnes ekonomiska underlag.

24 §

Procentsatsen för beräkning av rättshjälpsavgiften fastställs när

rättshjälp beviljas.

Om den rättssökandes ekono-

miska underlag förändras väsent-

ligt innan rättshjälpsärendet har

avslutats, får jämkning ske till

annan procentsats som avses i

23 § efter vad som är skäligt.

Jämkning får också ske om en

väsentlig felbedömning har gjorts

när procentsatsen tidigare bestäm-

des eller om oriktiga uppgifter har

legat till grund för beslutet.

Jämkning till en lägre procent-

sats kan endast avse avgift som

ännu inte har betalats.

Om den rättssökandes ekono-

miska underlag förändras väsent-

ligt innan rättshjälpsärendet har

avslutats, får jämkning ske efter

vad som är skäligt. I fall som avses

i 23 § fjärde stycket får jämkning

ske till noll och i övriga fall till

annan procentsats som avses i 23

§ andra stycket. Jämkning får

också ske om en väsentlig

felbedömning har gjorts när

procentsatsen tidigare bestämdes

eller om oriktiga uppgifter har

legat till grund för beslutet.

Jämkning kan endast avse avgift

som ännu inte har betalats.

38 §

Med ekonomiskt underlag avses i denna lag den rättssökandes

beräknade årsinkomst sedan hänsyn tagits till underhållsskyldighet,

förmögenhetsförhållanden och skuldsättning enligt andra stycket.

Bidrar den rättssökande till underhållet av barn skall den beräknade

årsinkomsten minskas med 15 000 kr för varje barn, dock högst 75 000

kr. Är den rättssökandes betalningsförmåga väsentligen ökad eller

nedsatt på grund av förmögenhetsinnehav eller skuldsättning eller annan

särskild omständighet, skall den beräknade årsinkomsten jämkas genom

att skäligt belopp läggs till eller dras ifrån.

En underårigs ekonomiska

underlag skall bestämmas med

hänsyn även till föräldrarnas

ekonomiska förhållanden.

Närmare bestämmelser om hur det ekonomiska underlaget skall

beräknas meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:1621) om rätt för

Domstolsverket att överklaga vissa beslut om ersättning

m.m.

Härigenom föreskrivs att lagen (1996:1621) om rätt för Domstols-

verket att överklaga vissa beslut om ersättning m.m. skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Domstolsverket har rätt att, på

samma sätt som en part, överklaga

ett beslut av domstol om ersättning

av allmänna medel till måls-

ägande, enskild part, försvarare,

vittne, sakkunnig eller annan som

inte är part. Detsamma gäller

beslut om förordnande eller byte

av offentlig försvarare.

Domstolsverket har rätt att, på

samma sätt som en part, överklaga

ett beslut av domstol om ersätt-

ningsgaranti enligt 17 kap. 7 a §

äktenskapsbalken eller om ersätt-

ning av allmänna medel till måls-

ägande, enskild part, försvarare,

målsägandebiträde, vittne, sak-

kunnig eller annan som inte är

part. Detsamma gäller beslut om

förordnande eller byte av offentlig

försvarare eller målsägande-

biträde samt beslut om åter-

betalningsskyldighet för försvarar-

kostnader enligt 31 kap. 1 § rätte-

gångsbalken eller kostnader för

målsägandebiträde enligt 8 §

lagen (1988:609) om målsägande-

biträde.

Räknas tiden för överklagande

från den dag en part fått del av

beslutet, får Domstolsverket ändå

inte överklaga beslutet senare än

två månader från dagen för

beslutet. Domstolsverket får över-

klaga ett beslut även till förmån

för en enskild part.

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1999.

2. De nya bestämmelserna skall inte tillämpas på beslut som meddelats

före ikraftträdandet.

Lagrådet

Utdrag ur protokoll vid sammanträdet 1998-09-08

Närvarande: f.d. justitierådet Staffan Vängby, justitierådet Gertrud

Lennander, regeringsrådet Kjerstin[REDACTED_EFTERNAMN].

Enligt lagrådsremiss den 3 september 1998 (Justitiedepartementet) har

regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1. lag om ändring i rättshjälpslagen (1996:1619),

2. lag om ändring i lagen (1996:1621) om rätt för Domstolsverket att

överklaga vissa beslut om ersättning m.m.

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn Ebba

Sverne Arvill.

Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet.

Förslaget till lag om ändring i rättshjälpslagen

24 §

Enligt andra stycket i paragrafen kan i flera situationer jämkning ske av

procentsatsen för beräkning av rättshjälpsavgiften, bl.a. om den rätts-

sökandes ekonomiska underlag förändras väsentligt. Jämkning kan ske

både nedåt och uppåt; har exempelvis den rättssökande fått bättre

ekonomi kan procentsatsen för honom höjas. Enligt tredje stycket kan

jämkning till en lägre procentsats endast avse avgift som ännu inte har

betalts. Att rättshjälpsavgiften redan betalts utgör alltså inte något hinder

för en höjning av procentsatsen, vilket också framstår som naturligt, om

bestämmelsen om jämkning i detta fall över huvud taget skall få någon

funktion.

Nu föreslås en ändring i andra stycket av innebörd att när den

rättssökande är underårig får jämkning ske till noll. För att redaktionellt

anpassa tredje stycket till den nya möjligheten att någon procentsats över

huvud taget inte skall gälla föreslås att i tredje stycket orden till en lägre

procentsats skall utgå. Därmed förändras emellertid innebörden av

stycket i en inte avsedd riktning. Lagrådet förordar därför att stycket ges

följande lydelse: Jämkning till en lägre procentsats eller till noll kan

endast avse avgift som ännu inte har betalats .

Förslaget till lag om ändring i lagen om rätt för Domstolsverket att

överklaga vissa beslut om ersättning m.m.

Lagrådet lämnar förslaget utan erinran.

Justitiedepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 1 oktober 1998

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Engqvist

Föredragande: statsrådet Freivalds

Regeringen beslutar proposition 1998/99:10 Ändringar i rättshjälpslagen.

Prop. 1998/99:10

2

1

Prop. 1998/99:10

Prop. 1998/99:10

Bilaga 1

Prop. 1998/99:10

Bilaga 1

Prop. 1998/99:10

Bilaga 2

Prop. 1998/99:10

Bilaga 3

Prop. 1998/99:10

Bilaga 3

Prop. 1998/99:10

Bilaga 4

Prop. 1998/99:10