Regeringens proposition

 1993/94:118

 Några rättegångsfrågor i tryckfrihets- och

 yttrandefrihetsmål m.m.

 Regeringen överlämnar denna proposition till

 riksdagen.

 Stockholm den 9 december 1993

 Carl[REDACTED_EFTERNAMN]

 Reidunn Laurén

 (Justitiedepartementet)

 Propositionens huvudsakliga innehåll

 Mot bakgrund av att antalet tryckfrihets- och

 yttrandefrihetsmål som handläggs vid Stockholms

 tingsrätt har ökat och att målen numera kan vara av

 betydande omfattning föreslås att antalet jurymän i

 Stockholms län utökas från nuvarande 24 till 36.

 Förslaget medför ändringar i tryckfrihetsför-

 ordningen.

 I fråga om den tid inom vilken åtal skall väckas

 efter beslut om beslag i utredningssyfte

 föreskriver tryckfrihetsförordningen att vad som i

 allmänhet är föreskrivet om beslag skall gälla. I

 propositionen föreslås att det i tryck-

 frihetsförordningen skall föreskrivas att åtal

 skall väckas inom en månad, om inte rätten efter

 framställan från Justitiekanslern medger att tiden

 förlängs.

 Vidare föreslås att, när beslag i

 konfiskeringssyfte har beslutats enligt ytt-

 randefrihetsgrundlagen, rätten efter en framställ-

 ning från Justitiekanslern skall kunna förlänga den

 tid inom vilken det skall väckas åtal eller ansökas

 om konfiskering. Tiden från beslut om beslag till

 dess åtal väcks eller ansökan görs får enligt

 förslaget dock aldrig överstiga fyra veckor utan

 att beslaget hävs. Dessutom föreslås att

 skyldigheten att på en film lämna uppgift om vem

 som är utgivare skall straffsanktioneras. Förslagen

 föranleder ändringar i yttrandefrihetsgrundlagen.

 Den i lag angivna tiden för när dom senast skall

 meddelas i mål som handlagts inför jury skall

 enligt förslaget förlängas från en vecka till tre

 veckor. Förslaget medför en ändring i lagen

 (1991:1559) med före- skrifter på tryckfrihetsför-

 ordningens och yttrandefrihetsgrundlagens områden.

 I samma lag föreslås också vissa ändringar av

 reglerna om det yttrandefrihetsrättsliga ansvaret

 för direktsända radioprogram m.m. Dessa ändringar

 föreslås träda i kraft den 1 juli 1994.

 Förslagen till ändringar i

 tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihets-grund-

 lagen föreslås träda i kraft den 1 januari 1995.

 Innehållsförteckning

 1 Förslag till riksdagsbeslut .......... 4

 2 Lagtext.................................... 5

 2.1 Förslag till lag om ändring i

 tryckfrihetsförordningen....................... 5

 2.2 Förslag till lag om ändring i

 yttrandefrihetsgrundlagen...................... 7

 2.3 Förslag till lag om ändring i lagen

 (1991:1559) med

 föreskrifter på tryckfrihetsförordningens och

 yttrandefrihets-

 grundlagens områden........................ 9

 3 Ärendet och dess beredning.................11

 4 Antalet jurymän i Stockholms län...........13

 5 Tid för att väcka åtal efter beslut om beslag19

 6 Tid för meddelande av dom..................24

 7 Ansvaret för yttrandefrihetsbrott vid vissa

 direktsända

 radioprogram m.m. .................... 30

 8 Straff för underlåtenhet att uppge utgivare på

 filmer

 och videogram ........................ 31

 9 Författningskommentar......................34

 9.1 Förslaget till lag om ändring i

 tryckfrihets-

 förordningen.......................... 34

 9.2 Förslaget till lag om ändring i

 yttrandefrihets-

 grundlagen.................................35

 9.3 Förslaget till lag om ändring i lagen

 (1991:1559) med

 föreskrifter på tryckfrihetsförordningens och

 yttrandefrihets-

 grundlagens områden........................36

 Bilaga 1 Lagförslag i Justitiedepartementets

 promemoria

 inför hearing..........................38

 Bilaga 2Lagförslag i promemorian Några

 rättegångsfrågor

 i tryckfrihets- och yttrandefrihetsmål 40

 Bilaga 3Justitiekanslerns lagförslag...........43

 Bilaga 4Förteckning över remissinstanser som yttrat

 sig 46

 Bilaga 5Lagrådsremissens lagförslag............47

 Bilaga 6Lagrådets yttrande ............... 52

 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde

 den 9 december 1993............................53

 1 Förslag till riksdagsbeslut

 Regeringen föreslår att riksdagen

 antar regeringens förslag till

 1. lag om ändring i tryckfrihetsförordningen,

 2. lag om ändring i yttrandefrihetsgrundlagen,

 3. lag om ändring i lagen (1991:1559) med

 föreskrifter på tryckfrihetsförordningens och

 yttrandefrihetsgrundlagens områden.

 2 Lagtext

 Regeringen har följande förslag till lagtext.

 2.1 Förslag till lag om ändring i

 tryckfrihetsförordningen

 Härigenom föreskrivs att 10 kap. 14 § och 12 kap.

 3 och 10 §§ tryckfrihetsförordningen[1] skall ha

 följande lydelse.

 Nuvarande lydelse

 Föreslagen lydelse

 10 kap.

 14 §

 Exemplar av tryckt Exemplar av tryckt

 skrift, vilket skäligen skrift, vilket skäligen

 kan antagas äga kan antas äga betydelse

 betydelse för utredning för utredning i

 i tryckfrihetsmål, må tryckfrihetsmål, får tas

 tagas i beslag. Därvid i beslag. Därvid gäller

 gäller vad i 2 och 3 §§, vad i

 5 § första stycket, 2 och 3 §§, 5 § första

 6 §, 7 § första stycket stycket,

 samt 9 § är stadgat. I 6 §, 7 § första stycket

 övrigt skall i tillämp- samt 9 § är stadgat. I

 liga delar gälla vad i övrigt skall i

 allmänhet är föreskrivet tillämpliga delar gälla

 om beslag. vad som i allmänhet är

 föreskrivet om beslag.

 Åtal skall dock alltid

 väckas inom en månad från

 det att beslut om beslag

 meddelades, om inte

 rätten på Justitie-

 kanslerns framställning

 medger att tiden

 förlängs.

 12 kap.

 3 §

 För varje län skall För varje län skall utses

 utses jurymän, fördelade jurymän, fördelade i två

 i två grupper med sexton grupper med sexton

 jurymän i första gruppen jurymän i första gruppen

 och åtta jurymän i andra och åtta jurymän i andra

 gruppen. Jurymännen i gruppen. För Stockholms

 den andra gruppen skall län skall dock första

 vara eller ha varit gruppen omfatta tjugofyra

 nämndemän vid allmän jurymän och andra gruppen

 domstol eller allmän tolv jurymän. Jurymännen

 förvaltningsdomstol. i den andra gruppen skall

 vara eller ha varit

 nämndemän vid allmän

 domstol eller allmän

 förvaltningsdomstol.

 **FOOTNOTES**

 [1] Tryckfrihetsförordningen omtryckt 1991:1500.

 Nuvarande lydelse Föreslagen

 lydelse

 12 kap.

 10 §

 Då mål vari jury skall Iett mål i vilket jury

 deltaga förekommer, skall delta, skall rätten

 skall rätten föredraga föredra jurymannalistan

 jurymannalistan samt och behandla frågan, om

 till behandling upptaga det föreligger jäv mot

 frågan, huruvida jäv någon som är upptagen på

 föreligger mot någon som listan. Om jäv mot jury-

 finnes upptagen å man gäller vad som i lag

 listan. Angående jäv mot är stadgat om domare.

 juryman gälle vad i lag

 är stadgat om domare. Därefter skall juryn

 Därefter skall juryn bildas av de ojäviga

 bildas av de ojäviga jurymännen på så sätt att

 jurymännen sålunda att vardera parten får

 vardera parten äger utesluta tre jurymän inom

 utesluta tre jurymän den första gruppen och en

 inom den första gruppen inom den andra samt att

 och en inom den andra rätten genom lottning

 samt rätten genom bland de övriga tar ut så

 lottning bland de övriga många till suppleanter

 uttager så många till att sex kvarstår i den

 suppleanter att sex första gruppen och tre i

 kvarstå i den första den andra.

 gruppen och tre i den För jury i Stockholms

 andra. län får vardera parten

 utesluta fem jurymän inom

 den första gruppen och

 två inom den andra.

 ____________________________

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1995. Har

 Justitiekanslern före ikraftträdandet beslutat om

 beslag enligt 10 kap. 14 § skall äldre bestämmelser

 tillämpas för beslaget. I mål där juryn redan

 bildats före ikraftträdandet skall äldre be-

 stämmelser tillämpas även vid den fortsatta

 handläggningen av målet.

2.2 Förslag till lag om ändring i

 yttrandefrihetsgrundlagen

 Härigenom föreskrivs att 4 kap. 6 § och 7 kap. 3 §

 yttrandefrihetsgrundlagen skall ha följande

 lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen

 lydelse

 4 kap.

 6 §

 Den som uppsåtligen Den som uppsåtligen eller

 eller av oaktsamhet av oaktsamhet bryter mot

 bryter mot 1 § skall 1 § skall dömas till

 dömas till böter eller, böter eller, om om-

 om omständigheterna är ständigheterna är

 synnerligen försvårande, synnerligen försvårande,

 till fängelse i högst till fängelse i högst ett

 ett år. år. Den som uppsåtligen

 eller av oaktsamhet

 bryter mot 4 § första

 stycket skall dömas till

 penningböter.

 I lag får föreskrivas straff för den som bryter

 mot en föreskrift i lag som meddelats med stöd av 4

 eller 5 §.

 7 kap.

 3 §

 Vad som sägs i 10 kap. Vad som sägs i 10 kap.

 tryckfrihetsförordningen tryckfrihetsförordningen

 om beslag av tryckta om beslag av tryckta

 skrifter på grund av skrifter på grund av

 tryckfrihetsbrott skall tryckfrihetsbrott skall

 gälla också i fråga om gälla också i fråga om

 beslag av filmer och beslag av filmer och

 ljudupptagningar på ljudupptagningar på grund

 grund av av yttrandefrihetsbrott.

 yttrandefrihetsbrott. I I stället för

 stället för 10 kap. 6 § och 8 § andra

 10 kap. 6 § och 8 § stycket gäller dock vad

 andra stycket gäller som föreskrivs i andra

 dock vad som föreskrivs och tredje styckena i

 i andra och tredje denna paragraf. Om den

 styckena i denna tid som avses i 10 kap. 4

 paragraf. § tryckfrihetsförordning-

 en med hänsyn till

 beslagets om- fattning

 eller någon annan om-

 ständighet är otill-

 räcklig, får rätten på

 Justitiekanslerns fram-

 ställning medge att tiden

 förlängs. Förlängningen

 får inte avse längre tid

 än som är oundgängligen

 nödvändig och får omfatta

 sammanlagt högst två

 veckor.

 Nuvarande lydelse Föreslagen

 lydelse

 Varje beslut om beslag skall ange det eller de

 avsnitt av framställningen som har föranlett

 beslaget. Beslaget gäller endast de särskilda

 skivor, rullar eller andra delar av upptagningen

 där dessa avsnitt förekommer.

 Bevis om att beslag har beslutats skall utan

 kostnad tillställas den som beslaget verkställs hos

 samt den som har låtit framställa filmen eller

 ljudupptagningen. Beviset skall innehålla uppgift

 om det eller de avsnitt i framställningen som har

 föranlett beslaget.

 ___________________________________

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1995. Har

 beslut om beslag meddelats före ikraftträdandet

 skall äldre bestämmelser tillämpas för beslaget.

 2.3 Förslag till lag om ändring i lagen

 (1991:1559) med föreskrifter på

 tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihets-

 grundlagens områden

 Härigenom föreskrivs att 3 kap. 17 och 20 §§ samt

 10 kap. 3 § lagen (1991:1559) med föreskrifter på

 tryckfrihetsförordningens och yttrande-

 frihetsgrundlagens områden skall ha följande

 lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen

 lydelse

 3 kap.

 17 §

 Beträffande program som Beträffande program som

 direktsänds får den som direktsänds får den som

 skall utse utgivare be- skall utse utgivare be-

 sluta att, i stället för sluta att, i stället för

 utgivaren, var och en utgivaren, var och en som

 som framträder i framträder i programmet

 programmet själv skall själv skall svara för

 svara för yttrande- yttrandefrihetsbrott som

 frihetsbrott som han han begår. Ett sådant

 begår. Den som bedriver beslut skall före sänd-

 sändningsverksamheten ningen meddelas de

 skall föra ett särskilt berörda och antecknas i

 register över sådana ett särskilt register hos

 förordnanden. Ett utdrag den som bedriver

 ur registret skall sändningsverksamheten.

 genast sändas till Anteckningen skall

 patent- och innehålla uppgifter om

 registreringsverket namn, födelsetid och bo-

 varje gång ett beslut stadsadress för var och

 har antecknats i det. en som avses med

 beslutet. Om inte detta

 sker, är beslutet utan

 verkan.

 Ett utdrag ur registret

 skall genast sändas till

 Patent- och registre-

 ringsverket varje gång

 ett beslut har antecknats

 i det.

 20 §

 Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot

 vad som i detta kapitel föreskrivs om skyldighet

 att anteckna eller anmäla utgivare skall dömas till

 böter eller fängelse i högst ett år.

 Den som uppsåtligen Den som uppsåtligen

 eller av oaktsamhet eller av oaktsamhet

 bryter mot vad som i bryter mot vad som i

 detta kapitel föreskrivs detta kapitel föreskrivs

 om skyldighet att lämna om skyldighet att lämna

 uppgift om utgivare uppgift om ställ-

 eller ställföreträdare företrädare skall dömas

 skall dömas till till penningböter.

 penningböter.

 Nuvarande lydelse Föreslagen

 lydelse

 10 kap.

 3 §

 Dom i tryckfrihetsmål Dom i tryckfrihetsmål och

 och yttrandefrihetsmål yttrandefrihetsmål skall

 skall meddelas senast på meddelas samma dag som

 rättens första arbetsdag juryns svar har lämnats

 efter det att juryns till rätten eller på

 svar har överlämnats. Om rättens första arbetsdag

 det är nödvändigt, får därefter. Om rådrum för

 dock rätten besluta om domens beslutande eller

 anstånd för att besluta avfattande är ound-

 och avfatta domen. gängligen nödvändigt, får

 Anståndet får vara högst rätten besluta att domen

 en vecka. skall meddelas vid ett

 senare tillfälle. Om inte

 synnerligt hinder möter

 skall dock domen skrift-

 ligen avfattas och

 meddelas, inom en vecka i

 brottmål då den

 tilltalade är häktad och

 annars inom två veckor

 efter det att juryn har-

 lämnat sitt svar. Domen

 skall dock alltid vara

 Juryn behöver inte skriftligen avfattad och

 vara närvarande när meddelad senast tre

 domen avkunnas. veckor efter det att

 juryn lämnat sitt svar.

 Juryn behöver inte vara

 närvarande när domen

 meddelas.

 När målet avgjorts

 skall parterna snarast

 underrättas skriftligen

 om utgången i målet.

 ________________________________

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994. Har ett

 beslut enligt 3 kap. 17 § fattats före

 ikraftträdandet skall äldre bestämmelser tillämpas

 för beslutet. I mål där juryn har lämnat sitt svar

 till rätten före ikraftträdandet skall äldre

 bestämmelser tillämpas.

 3 Ärendet och dess beredning

 I en rapport den 23 december 1992 till regeringen

 om behovet av åtgärder som rör bestämmelserna om

 olaga våldsskildring (Justitiedepartementets dnr

 91-1811), berörde Justitiekanslern (JK) möjligheten

 av att det vid ett och samma tillfälle kunde

 förordnas om beslag av ett mycket stort antal

 videogram med inte närmare känt innehåll (rapporten

 s. 38). JK anförde att det i olika hänseenden

 skulle kunna visa sig svårt att bemästra en sådan

 situation. Främst mot bakgrund av att

 yttrandefrihetsgrundlagen då tillämpats under

 endast en kort tid fann dock JK att han inte då

 hade grund för att föreslå några författningsänd-

 ringar.

 Härefter har det förekommit yttrandefrihetsmål

 som föregåtts av omfattande beslag av videogram.

 Vid den hearing som hölls av Justitiedepartementet

 i maj 1993 (se nedan) framfördes det från före-

 trädare för JK att den i grundlagen föreskrivna

 tiden om två veckor för att väcka åtal efter beslag

 i konfiskeringssyfte vid något tillfälle befunnits

 vara orimligt kort i förhållande till det

 omfattande material som JK hade att ta ställning

 till. I remissyttrande över 1991 års JK-utrednings

 betänkande En översyn av JK:s arbetsuppgifter m.m.

 (SOU 1993:37) förordade även Riksåklagaren att det

 övervägs en lagändring som innebär att tiden kan

 förlängas.

 När yttrandefrihetsgrundlagen (YGL) och lagen

 (1991:1559) med föreskrifter på

 tryckfrihetsförordningens och yttrandefri-

 hetsgrundlagens områden (i det följande kallad

 tillämpningslagen) varit i kraft under drygt ett år

 höll Justitiedepartementet en hearing om den nya

 grundlagen och tillämpningslagen. Inför hearingen

 som hölls den 19 maj 1993 hade de som deltog fått

 del av en inom Justitiedepartementet upprättad

 promemoria om vissa frågor rörande yttrandefrihets-

 grundlagen och tillämpningslagen. I promemorian

 föreslogs vissa ändringar i tillämpningslagen,

 nämligen att skyldigheten att uppge utgivare på

 film skulle straffsanktioneras och vissa ändringar

 av redaktionell art i lagens 3 kap. Lagförslagen i

 promemorian finns i bilaga 1. Promemorian finns

 tillgänglig i lagstiftningsärendet (dnr 93-3481).

 En sammanställning över de myndigheter, organisa-

 tioner m.m. som deltog vid hearingen återfinns i

 prop. 1992/93:256 (bil. 2). Med anledning av vad

 som i övrigt framkom vid hearingen upprättades inom

 Justitiedepartementet promemorian Några rättegångs-

 frågor i tryckfrihets- och yttrandefrihetsmål (dnr

 93-3481). I promemorian föreslås att antalet

 jurymän i Stockholms län utökas, att Justitie-

 kanslern efter ett av honom meddelat beslut om

 beslag enligt YGL av rätten kan få medgivande att

 väcka åtal eller ansöka om konfiskering efter

 sammanlagt fyra veckor i stället för två veckor

 samt att den absoluta tiden för när dom i tryck-

 frihets- och yttrandefrihetsmål skall meddelas tas

 bort. Promemorians lagförslag finns i bilaga 2.

 Vid hearingen behandlades även en framställning

 från JK om ändring i sekretesslagen (1980:100) i

 syfte att skydda unga som utnyttjats vid brott.

 Framställningen hade sin bakgrund i ett då vid

 domstol anhängiggjort mål om bl.a. barnpornografib-

 rott. JK:s framställning ledde till en av regering-

 en framlagd proposition (prop. 1992/93:256) som

 antogs av riksdagen (bet. 1992/93:KU40, rskr.

 1992/93:364). I riksdagen antogs samtidigt

 ytterligare en lagändring i sekretesslagen, vilken

 initierats av konstitutionsutskottet på grundval av

 en framställning från JK. Ändringarna trädde i

 kraft den 3 juni 1993 (se SFS 1993:437) och innebär

 dels att sekretess kan gälla i mål om barnpor-

 nografibrott (9 kap. 16 §), dels att sekretess

 skall gälla i syfte att förebygga brott som en vid-

 arespridning av bl.a. beslagtagna handlingar inne-

 fattande barnpornografi och olaga våldsskildringar

 kan utgöra enligt bestämmelser i brottsbalken,

 tryckfrihetsförordningen (TF) och YGL (5 kap. 6 §

 och 12 kap.

 3 §). Vid riksdagsbehandlingen anförde utskottet

 att det inhämtat att en översyn av grundlagsbestäm-

 melserna om allmänna handlingar och beslag m.m.

 skulle göras och att det, bl.a. mot bakgrund av

 Lagrådets yttrande i ärendet, förutsatte att

 eventuella förslag till grundlagsändringar skulle

 föreläggas riksdagen redan innevarande mandatperiod

 inom den tid som anges i 8 kap. 15 § första stycket

 regeringsformen (bet. 1992/93:KU40 s. 12).

 Regeringen uppdrog den 24 juni 1993 åt JK att

 analysera förhållandet mellan å ena sidan

 tryckfrihetsförordningens bestämmelser om rätten

 att ta del av allmänna handlingar och å andra sidan

 tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrund-

 lagens bestämmelser om tvångsmedel och konfiskering

 samt att lägga fram de förslag till lagändringar

 som kunde anses motiverade med anledning av

 analysen (dnr 93-2553). Med anledning av detta

 uppdrag avgav JK den 3 september 1993 rapporten Of-

 fentlighetsprincipen, tillämpning vid beslag och

 konfiskering med anledning av tryck- och yttrande-

 frihetsbrott - förslag till lagändringar (dnr

 93-3343). I rapporten föreslår JK ändringar i

 tryckfrihetsförordningen som innebär en

 inskränkning i rätten att få kopior av sådana

 tryckta skrifter, videogram m.m. som tagits i

 beslag eller konfiskerats i mål om tryck- eller

 yttrandefrihetsbrott och som utgör allmänna

 handlingar. JK föreslår även att 5 kap. 6 §

 sekretesslagen och ändringen i dess 12 kap. 3 §

 upphävs. Möjligheten att förordna om sekretess för

 uppgift om barn i barnpornografisk skildring

 föreslås dock kvarstå. De lagförslag som JK lagt

 fram finns i bilaga 3.

 Justitiekanslerns rapport och Justitiedepartemen-

 tets promemoria har remissbehandlats. En förteck-

 ning över remissinstanserna finns i bilaga 4. En

 sammanställning av remissyttrandena finns

 tillgänglig i Justitiedepartementet (dnr 93-3481).

 Remissinstanserna har till övervägande del ställt

 sig positiva till JK:s förslag. Några instanser -

 Svea hovrätt, Tidningsutgivareföreningen och

 Svenska Journalistförbundet - har emellertid

 avstyrkt att rapporten nu skall medföra ett förslag

 till grundlagsändring. De har härvid hänvisat

 främst till den korta beredningstiden. Många

 remissinstanser har ifrågasatt omfattningen av den

 föreslagna inskränkningen i rätten att få kopia av

 framställningar. Några har pekat på det problem en

 myndighet skulle ställas inför vid bedömningen av

 om en person skall ha rätt att få en kopia eller

 inte. Vidare har framhållits att en tilltalad har

 en ovillkorlig rätt att få en kopia av förundersök-

 ningen enligt rättegångsbalken. Det har ifrågasatts

 att bestämmelserna skall vara tillämpliga även vid

 beslag enligt TF, och vissa har hävdat att

 inskränkningen endast skall gälla vid beslag på

 grund av misstanke om yttrandefrihetsbrotten olaga

 våldsskildring och barnpornografibrott. Fråga har

 också uppstått om sanktioner mot den som tar kopia

 utan rätt därtill och för den som tillåter sådan

 kopiering. Vidare kan pekas på det förhållandet att

 förslaget tar sikte på framställningar som är

 föremål för beslag eller som har konfiskerats. När-

 mast inställer sig då frågan om även s.k. utred-

 ningsbeslag bör omfattas av bestämmelserna,

 eftersom ett sådant beslag inte har till syfte att

 förhindra vidare spridning av framställningen.

 Nu redovisade frågeställningar kan jämföras med

 den ordning som gäller efter de i juni 1993

 beslutade lagändringarna. Den nya bestämmelsen i 5

 kap. 6 § sekretesslagen innebär bl.a. att en myn-

 dighet inte är skyldig att lämna ut kopior av

 framställningar som givits in till rätten på grund

 av att de anses innefatta tryckfrihets- eller

 yttrandefrihetsbrotten olaga våldsskildring eller

 barnpornografibrott. Detta gäller även om

 framställningarna inte har tagits i beslag eller

 konfiskerats. Sekretessbestämmelserna utgör därmed

 i och för sig ett skydd mot att en situation

 motsvarande den som uppstod i våras upprepas.

 Emellertid kvarstår den övergripande frågan om

 hur kollisionen mellan offentlighetsprincipen å ena

 sidan och reglerna om beslag och konfiskering å den

 andra skall lösas. Av såväl JK:s rapport som av

 remissyttrandena över rapporten framgår att frågan

 om en lösning av problemet är ytterst komplicerad

 och att den kräver en fördjupad analys som inte

 varit möjlig under den tid som stått till

 förfogande. Regeringen anser därför att det på nu

 tillgängligt underlag inte går att föreslå några

 ändringar i grundlag som innebär inskränkningar i

 rätten att ta del av allmänna handlingar av nu

 avsett slag. Frågan bör i stället göras till före-

 mål för en mera ingående beredning.

 Lagrådet

 Regeringen beslutade den 25 november 1993 att

 inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som

 finns i bilaga 5. Lagrådets yttrande finns i bilaga

 6. Vissa redaktionella ändringar har gjorts i

 lagtexten i förhållande till de till Lagrådet

 remitterade lagförslagen.

 4 Antalet jurymän i Stockholms län

 Regeringens förslag: För Stockholms län skall utses

 36 jurymän i stället för 24 som i dag.

 Promemorians förslag: I promemorian föreslogs att

 antalet jurymän ökades till 48.

 Remissinstanserna: De remissinstanser som yttrat

 sig i denna del har i huvudsak tillstyrkt förslaget

 eller förklarat att de inte har något att erinra

 mot det. Stockholms tingsrätt har tillagt att det

 är möjligt att en ökning till 36 jurymän skulle

 vara tillräcklig och en lämpligare avvägning. Även

 Sveriges Advokatsamfund och Kammarrätten i

 Sundsvall har ifrågasatt om en dubblering av

 antalet jurymän är nödvändig. Kammarrätten har även

 framfört att det möjligen skulle vara för-

 delaktigare om antalet jurymän delades upp i två

 huvudgrupper om 24 personer med en alternerande

 tjänstgöring. Malmö tingsrätt har tillagt att det

 kan ifrågasättas om det inte borde jämställas med

 laga förfall att en juryman har ingått i juryn i

 det närmast föregående målet.

 Bakgrund: Bestämmelser om jury finns i

 tryckfrihetsförordningen (TF),

 yttrandefrihetsgrundlagen (YGL) och i lagen

 (1991:1559) med föreskrifter på

 tryckfrihetsförordningens och yttrande-

 frihetsgrundlagens områden (tillämpningslagen). Vad

 som sägs i 12 kap. TF om rättegången i tryck-

 frihetsmål skall gälla också i motsvarande mål -

 yttrandefrihetsmål - som avser radioprogram, filmer

 och ljudupptagningar. De som utsetts till jurymän

 för tryckfrihetsmål är även jurymän för yttran-

 defrihetsmål (9 kap. 1 § YGL).

 I tryckfrihets- och yttrandefrihetsmål där talan

 förs om ansvar skall en jury om nio medlemmar pröva

 frågan om det föreligger ett brott. Om parterna

 förklarar att de i stället önskar hänskjuta målet

 direkt till rättens avgörande skall saken prövas

 utan att jury medverkar. Det krävs att minst sex

 jurymän är eniga om att det föreligger brott för

 att detta skall bli juryns utslag. Om juryn finner

 att brott inte föreligger, skall den tilltalade

 frikännas. Juryns uppgift är alltså att pröva om

 innehållet i framställningen är brottsligt. Alla

 andra frågor såsom ansvarighetsfrågor enligt 8 kap.

 TF och 6 kap. YGL, bestämmande av straff och

 skadestånd avgörs av rätten som består av tre

 lagfarna domare. Rätten skall pröva fällande jury-

 utslag och får då fria eller göra en mildare

 bedömning men inte en strängare. Om tingsrättens

 dom överklagas får överinstansen inte frångå juryns

 bedömning i vidare mån än rätten vid tingsrätten

 fick.

 En jury skall medverka även där talan inte förs

 om ansvar, såsom t.ex. när det gäller konfiskering

 eller skadestånd (12 kap. 14 § andra stycket TF).

 För att en sådan talan skall kunna bifallas krävs

 nämligen att det visats att skriften, filmen eller

 ljudupptagningen innefattar tryckfrihets- respekti-

 ve yttrandefrihetsbrott (11 kap. 1 § TF och 8 kap.

 1 § YGL).

 I TF anges hur jurymännen utses (12 kap. 3-4 §§).

 Jurymännen utses för en tid av fyra år. Valet för-

 rättas av landstinget och i vissa fall även av kom-

 munfullmäktige. Jurymännen skall fördelas på två

 grupper om sammanlagt 24 personer; 16 jurymän i den

 första gruppen och 8 i den andra. I den andra grup-

 pen skall jurymännen vara eller ha varit nämndemän

 vid allmän domstol eller allmän förvaltnings-

 domstol.

 En juryman skall vara svensk medborgare och

 bosatt inom länet. Därutöver ställs det i

 grundlagen inte upp andra krav på en juryman än att

 han skall vara känd för "omdömesgillhet,

 självständighet och rättrådighet". Han får inte

 heller vara underårig eller ha förvaltare enligt

 särskilda bestämmelser i lag. Det anges att det

 bland jurymännen bör vara företrädda skilda

 samhällsgrupper och meningsriktningar samt olika

 delar av länet (12 kap. 5 § TF).

 De som är utsedda till jurymän tas upp på en

 jurymannalista. I denna skall varje grupp tas upp

 särskilt. När det förekommer mål i vilket jury

 skall delta, skall rätten vid ett sammanträde med

 parterna (jfr 8 kap.

 6 § andra stycket tillämpningslagen) föredra listan

 och ta upp frågan om det föreligger jäv mot någon

 som är upptagen på listan. Om jäv mot juryman

 gäller vad som i rättegångsbalken är föreskrivet om

 jäv mot domare (12 kap. 10 § första stycket). Juryn

 bildas sedan av de ojäviga jurymännen. Av dessa får

 varje part utesluta tre inom den första gruppen (om

 sexton) och en inom den andra (om åtta). Om det på

 ena sidan finns flera parter och de vill utesluta

 olika jurymän, får rätten företa uteslutningen

 genom lottning. Gäller målet endast konfiskering

 skall all uteslutning av jurymännen göras av rätten

 (12 kap. 14 § andra stycket sista meningen). Rätten

 tar bland de övriga ut genom lottning så många till

 suppleanter, att det kvarstår sex i den första

 gruppen och tre i den andra. Juryn består således

 av nio jurymän, därav minst tre nämndemän eller

 personer som tidigare har varit nämndemän.

 Den som har utsetts att tjänstgöra i juryn skall

 kallas till huvudförhandlingen av rätten. Har en

 juryman visat att han har laga förfall och alltså

 inte kan tjänstgöra, skall det kallas in en supple-

 ant från samma grupp av jurymän. Suppleanterna kal-

 las i den ordning som de lottats till suppleanter.

 Om det på grund av jäv eller laga förfall för jury-

 männen inte finns tillräckligt antal ledamöter i

 någon av grupperna, utser rätten för varje juryman

 som behövs, tre behöriga personer (12 kap. 12 §

 andra stycket). Vardera parten får utesluta en av

 dessa. Om rätten skulle finna att en juryman inte

 har laga förfall, skall jurymannen underrättas om

 det. En juryman som inte har laga förfall, men som

 ändå inte kommer till huvudförhandlingen kan bli

 skyldig att ersätta staten och parterna för

 kostnader om förhandlingen har måst ställas in.

 När juryn är fulltalig skall den avlägga en i

 lagtexten angiven försäkran (9 kap. 5 §

 tillämpningslagen). Under huvudförhandlingen har

 juryn rätt att ställa frågor till parter, vittnen,

 sakkunniga m.m. efter rättens tillstånd till detta

 (9 kap. 6 §).

 I förarbetena till nuvarande TF framhöll 1944 års

 tryckfrihetssakkunniga (se SOU 1947:60) att det med

 hänsyn till den ringa förekomsten av jurymål var

 uppenbart svårt att tillgodose det i direktiven

 framförda önskemålet på större domstolserfarenhet

 hos juryns ledamöter. I denna del anförde de sak-

 kunniga bl.a. följande (s. 196 f.).

 Det är tydligt att lottning bland ett stort

 antal personer är en bristfällig metod för att

 nå kompetens och allsidig representation hos en

 jury. Ju större jurymannakåren är, desto

 ovissare blir utfallet av lottningen. Det är

 inom juryn, ej i jurymannakåren, som repre-

 sentationen bör vara allsidig, för att före-

 liggande frågor genom diskussion mellan

 personer i olika samhällsställning skola få ett

 vidsyntare bedömande. Även om, såsom lagen

 föreskriver, skilda samhällsgrupper bliva

 representerade i jurymannakåren, kan lottningen

 leda till att en ensidigt sammansatt jury

 uttages.

 Ur synpunkten av juryns lämpliga samman-

 sättning synes alltså övervägande skäl tala för

 att antalet för jurymannauppdraget utsedda per-

 soner icke göres större än som kan anses

 påkallat av processuella skäl.

 Genom en sådan begränsning beredes i långt

 högre grad än nu är fallet möjlighet att till

 uppdraget utse dem som äro fullt skickade för

 sin uppgift.

 För att ytterligare tillgodose önskemålet att

 juryn skulle utgöras av personer som inte alltför

 sällan deltog i rättskipningen, fann tryckfrihets-

 sakkunniga att vid val av jurymän, jurymannakåren

 till viss del skulle utses bland dem som var eller

 hade varit nämndemän vid allmän underrätt. Hur stor

 del av jurymannakåren som skulle väljas ur nämn-

 demännens krets kunde enligt tryckfrihetssakkunniga

 vara föremål för skilda meningar, men de stannade

 vid att förorda en tredjedel (SOU 1947:60 s. 197).

 Tryckfrihetssakkunnigas förslag innebar sålunda,

 att för varje rådhusrätt som var behörig att ta upp

 tryckfrihetsmål, skulle finnas en jurymannakår om

 24 personer, fördelade i två grupper med 16 jurymän

 i den ena och 8 jurymän i den andra gruppen. I

 gruppen om åtta personer skulle jurymännen vara

 eller ha varit nämndemän vid allmän underrätt. I

 propositionen anslöt sig departementschefen till de

 sakkunnigas förslag och anförde bl.a. att det be-

 gränsade antal jurymän som skulle väljas möjlig-

 gjorde att kvalificerade och för uppdraget lämpliga

 personer utsågs. Att jurymännen till viss del

 skulle vara eller ha varit nämndemän torde enligt

 departementschefen vara ägnat att verka i samma

 riktning (prop. 1948:230 s. 99). Vid remissbehand-

 lingen av tryckfrihetssakkunnigas förslag

 ifrågasatte Svenska Stadsförbundet om det inte med

 hänsyn till invånarantal och pressverksamhet i

 Stockholm och Göteborg var motiverat med en något

 större jurymannakår i dessa städer. Depar-

 tementschefen anförde att det antal tryckfrihetsmål

 som ditintills brukat förekomma inte varit så stort

 att det fanns anledning att utvidga jurymannakårer-

 na i dessa städer utöver vad de sakkunniga

 föreslagit (propositionen s. 191).

 TF:s nu gällande bestämmelser om juryn

 överensstämmer i huvudsak med den av 1949 års

 riksdag antagna lydelsen. De ändringar som be-

 slutats därefter är främst särskilda bestämmelser

 om val av jurymän i Gotlands län och följdändringar

 på grund av tingsrättsreformen.

 Bland annat sättet att utse jurymän har

 aktualiserats i ett mål vid Europeiska domstolen

 för de mänskliga rättigheterna (målet[REDACTED_EFTERNAMN] ./.

 Sverige). Europadomstolen har i en dom som

 meddelats den 25 november 1993, förklarat att

 kravet i artikel 6 i Europakonventionen om mänsk-

 liga rättigheter och grundläggande friheter på rätt

 till opartisk rättegång inför en oberoende och

 opartisk domstol kränkts i ett tryckfrihetsmål vid

 en svensk tingsrätt med hänsyn till juryns samman-

 sättning i målet (fem av de nio jurymännen hade

 politisk anknytning till svarandesidan i målet som

 gällde förtal i en bok om politiska förhållanden).

 Bestämmelserna om hur jurymännen utses behandlas

 för närvarande av 1993 års domarutredning (Ju

 1993:06, dir. 1993:47).

 Forum vid tryckfrihets- och yttrandefrihetsmål

 Tryckfrihetsmål handläggs i princip vid den

 tingsrätt inom vars domkrets länsstyrelsen har sitt

 säte, men TF medger att regeringen förordnar att

 även annan tingsrätt kan ta upp sådana mål (12 kap.

 1 § TF). I förordningen (1991:1712) om behörighet

 för vissa tingsrätter att ta upp tryckfrihetsmål

 och yttrandefrihetsmål föreskrivs att även

 Eskilstuna, Norrköpings, Helsingborgs och Borås

 tingsrätter får ta upp tryckfrihets- och

 yttrandefrihetsmål.

 Av 7 kap. tillämpningslagen framgår hur forum be-

 stäms vid tryckfrihets- och yttrandefrihetsmål. Av-

 görande för var tryckfrihetsmål skall tas upp i

 fråga om periodiska skrifter är skriftens

 utgivningsort och i fråga om andra skrifter den ort

 där den som enligt 8 kap. TF är ansvarig för

 skriften har sitt hemvist. För yttrandefrihetsmål

 är det orten varifrån ett radioprogram har utgått

 för sändning, där en film har lämnats ut för

 spridning eller där brottet på annat sätt har

 förövats som är avgörande för vilken tingsrätt som

 skall ta upp målet.

 Av detta följer att Stockholms tingsrätt är rätt

 och enda behöriga forum i många tryckfrihets- och

 yttrandefrihetsmål.

 Skälen för regeringens förslag: Tryckfrihetsmålen

 i framför allt Stockholms län har sedan TF började

 tillämpas ökat i antal och i omfattning. Till-

 komsten av YGL har också bidragit till en ökning av

 antalet mål som handläggs inför jury. Som framgår

 av en skrivelse från Stockholms tingsrätt till

 Justitiedepartementet (dnr 91-567) medför det stora

 antalet mål att de valda jurymännen inte har möj-

 lighet att tjänstgöra i den omfattning som förut-

 sätts och att tingsrätten därför ofta måste

 utnyttja möjligheten att utse jurymän enligt 12

 kap. 12 § andra stycket TF. Av motiven till TF

 framgår som tidigare redovisats att det då ansågs

 angeläget att inte ha för många jurymän, eftersom

 juryn skulle utgöras av personer som inte alltför

 sällan deltog i rättskipningen. Samtidigt anförde

 tryckfrihetssakkunniga i specialmotiveringen till

 12 kap. 12 § andra stycket att "det torde kunna an-

 tagas att detta förfarande i praktiken ytterst

 sällan kommer att tillämpas" (SOU 1947:60 s. 283).

 I propositionen kommenteras inte bestämmelsen

 särskilt (jfr prop. 1948:230 s. 99 och 191). Numera

 synes förhållandena vid Stockholms tingsrätt

 föranleda att bestämmelsen tillämpas betydligt

 oftare än vad som varit avsett.

 Det är givetvis mindre lämpligt att det ofta

 förekommer att någon eller några av juryns

 medlemmar inte har valts på sätt som huvudregeln i

 TF förutsätter. Uppenbarligen har dagens situation

 med fler och omfattande mål medfört att TF:s

 bestämmelser om juryn inte räcker till för

 Stockholms tingsrätt, som är den domstol i landet

 som handlägger störst antal tryckfrihets- och

 yttrandefrihetsmål. Det bör därför vidtas en

 ändring i syfte att för Stockholms län återställa

 förhållandena i så måtto att möjligheten att utse

 ersättare enligt 12 kap. 12 § andra stycket inte

 skall behöva utnyttjas annat än i undantagsfall.

 I promemorian redovisades ett par olika vägar för

 hur ändringen skulle kunna ske. Ett sätt vore att

 ändra forumreglerna för tryckfrihets- och yttrande-

 frihetsmål just när det gäller Stockholmsområdet,

 och ge fler tingsrätter i Stockholms län än Stock-

 holms tingsrätt behörighet att ta upp tryckfrihets-

 och yttrandefrihetsmål. Ett annat sätt vore att be-

 hålla Stockholms tingsrätt som enda behöriga

 domstol och i stället föreskriva att det för Stock-

 holms län skall väljas fler jurymän än det nu i

 grundlagen angivna antalet 24. Det sistnämnda för-

 ordades i promemorian och är även enligt

 regeringens bedömning att föredra (jfr SOU 1983:70

 s. 205). Som framhölls i promemorian vore det ur

 många synpunkter sett ofördelaktigt att splittra

 den kunskap och erfarenhet av tryckfrihetsmål och

 numera även av yttrandefrihetsmål som finns vid

 Stockholms tingsrätt. Det bör här särskilt

 framhållas vikten av enhetlighet i

 rättstillämpningen. Det är därför lämpligast att

 tryckfrihets- och yttrandefrihetsmål i Stockholms

 län alltjämt skall handläggas endast vid Stockholms

 tingsrätt. Däremot bör antalet jurymän i Stockholms

 län ökas. Enligt regeringens uppfattning bör så ske

 oavsett Europadomstolens dom, eftersom den ändring

 som föreslås inte berör frågan hur jurymännen

 väljs, utan i stället hur många jurymän som skall

 väljas. Den ändring som här föreslås är därför

 angelägen att nu vidta, även om det i framtiden kan

 bli aktuellt med ytterligare förändringar med an-

 ledning av nyss nämnda dom eller av vad 1993 års

 domarutredning kommer att föreslå i detta avseende.

 Bildandet av juryn regleras uttömmande i

 grundlagen (se 12 kap. 9-12 §§). Som anförts i

 promemorian är det inte lämpligt att genom ökningen

 av antalet jurymän rucka på förfarandet med hur

 jurymännen utses att tjänstgöra i de enskilda

 målen. Ett tänkbart alternativ vore annars att

 jurymännen fördes upp på två jurymannalistor, i

 stället för som i dag på en (12 kap. 9 §), och att

 juryn hämtades i vart annat mål från lista 1 och i

 vart annat från lista 2. En sådan ordning skulle

 dock innebära ett större ingrepp i jurysystemet än

 som enligt regeringens bedömning är erforderligt

 och lämpligt. Två jurymannalistor skulle kunna

 medföra en skillnad i rättstillämpning vid en och

 samma tingsrätt, vilket i sin tur skulle kunna med-

 föra önskemål om att juryn hämtas från en viss

 lista. Endast en liten sådan risk gör att det

 enligt regeringens bedömning inte bör ske en

 ändring av sådant slag. En lösning bör i stället

 sökas enligt den väg promemorians förslag anvisar.

 Några remissinstanser - Stockholms tingsrätt,

 Kammarrätten i Sundsvall och Sveriges

 Advokatsamfund - har som tidigare nämnts framfört

 att en fördubbling av antalet jurymän kan vara en

 onödigt stor ökning. Med ett så stort antal jurymän

 kan det enligt tingsrätten bl.a. finnas risk för

 att landstinget får svårt att hitta tillräckligt

 många kvalificerade och för uppdraget lämpliga

 personer. Advokatsamfundet har framhållit att en

 negativ effekt kan bli att jurymännen får

 tjänstgöra i liten utsträckning. Vidare har kammar-

 rätten framfört att ett så stort antal kan bli

 otympligt vid uttagandet av juryn i de enskilda

 målen och att det kan i högre grad leda till en

 sned fördelning mellan olika samhällsgrupper i

 juryn.

 Det får förutsättas att bland befolkningen

 återfinns tillräckligt många personer som är

 lämpade att vara jurymän även om antalet ökas. Det

 synes emellertid finnas risk för att en sned

 fördelning inom gruppen kan uppstå med så pass stor

 jurymannakår. Vidare kunde förfarandet med hur

 juryn skall utses i varje enskilt mål bli onödigt

 svårhanterligt med en jurymannalista som upptar 48

 personer. Vad som nu sagts leder till att en ökning

 av antalet jurymän i Stockholms län till 36 är att

 föredra framför promemorians förslag.

 Regeringen finner i övrigt promemorians förslag

 vara lämpligt. För Stockholms län bör det därför

 utses ytterligare 12 jurymän, att fördelas med åtta

 i den första gruppen och fyra i den andra. I konse-

 kvens med detta borde även vardera parten få

 utesluta ett större antal jurymän från varje grupp

 jämfört med vad som gäller för bildandet av jury i

 andra län där antalet jurymän är 24. Därför bör

 vardera parten få utesluta fem i den första gruppen

 och två i den andra. Med en sådan ordning återstår

 - om samtliga är ojäviga - 14 jurymän i den första

 gruppen, av vilka sex skall tjänstgöra i målet, och

 åtta jurymän i den andra gruppen, av vilka tre

 skall tjänstgöra.

 Huruvida det förhållandet att en juryman som

 skall tjänstgöra i juryn önskar avstå från

 uppdraget på grund av att han eller hon ingått i

 juryn i det närmast föregående målet skulle kunna

 utgöra laga förfall bör inte särskilt anges i

 grundlag eller lag. Rätten har i stället att pröva

 frågan om laga förfall enligt 32 kap. 8 §

 rättegångsbalken (RB) där det närmare anges vad som

 utgör laga förfall (jfr SOU 1947:60 s. 282 f.).

 5 Tid för att väcka åtal efter beslut om beslag

 Regeringens förslag: I yttrandefrihetsgrundlagen

 tas in en bestämmelse som innebär att rätten efter

 en framställan från Justitiekanslern (JK) kan medge

 förlängning av den tid inom vilken JK har att väcka

 åtal eller ansöka om konfiskering på grund av ett

 av JK beslutat beslag i konfiskeringssyfte. Tiden

 kan förlängas med två veckor. Senast fyra veckor

 från den dag JK fattade beslut om beslaget skall JK

 alltid ha väckt åtal eller ha lämnat in en ansökan

 om konfiskering. Annars faller tvångsåtgärden.

 I tryckfrihetsförordningen tas in en bestämmelse

 som innebär att efter ett beslut om beslag i

 utredningssyfte åtal skall väckas inom en månad, om

 inte rätten efter en framställan om det medger att

 tiden förlängs.

 Promemorians förslag överensstämmer med

 regeringens såvitt avser den föreslagna ändringen i

 yttrandefrihetsgrundlagen. Promemorians förslag

 till lagtext skiljer sig dock till viss del från

 regeringens. I promemorian gjordes bedömningen att

 bestämmelsen i 27 kap. 7 § andra stycket

 rättegångsbalken om beslag av egendom vars värde

 understiger visst belopp inte var tillämplig vid

 beslag i utredningssyfte enligt tryck-

 frihetsförordningen (TF) eller

 yttrandefrihetsgrundlagen (YGL). Det lades i denna

 del inte fram något förslag till lagstiftning.

 Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna

 har tillstyrkt eller inte haft något att erinra mot

 förslaget. Statens biografbyrå har anfört att den

 med JK delar erfarenheten att det i fall av omfat-

 tande beslag av videogram kan uppstå akut tidsnöd

 för att hinna granska, bedöma och fatta beslut om

 de aktuella filmerna. Biografbyrån har vidare

 framhållit att tiden för åtal och konfiskering

 måste vara begränsad av rättssäkerhetsskäl,

 samtidigt som dessa skäl även gör sig gällande i

 frågan om att göra en omsorgsfull bedömning av det

 beslagtagna materialet. Institutionen för jour-

 nalistik, medier och kommunikation vid Stockholms

 universitet och Tidningsutgivareföreningen har

 avstyrkt förslaget och anfört att problemet synes

 ligga i att JK:s resurser inte räcker till vilket

 inte skall läggas till grund för en

 grundlagsändring. Riksåklagaren har framfört att

 som en alternativ lösning kan tänkas att bestäm-

 melsen endast skall omfatta brotten olaga

 våldsskildring och barnpornografibrott och att

 tiden då skall kunna förlängas med mer än två

 veckor. Även JK har framfört att det bör övervägas

 om bestämmelsen bör omfatta endast de sist nämnda

 brotten.

 Skälen för regeringens förslag: Beslag i syfte

 att förhindra vidare spridning (här benämnt

 konfiskeringsbeslag) av en skrift, en film eller en

 ljudupptagning utgör ett betydande ingrepp i tryck-

 och yttrandefriheten. Detta har bl.a. till följd

 att det i grundlagarna anges en viss tid - två

 veckor från beslut om beslag - inom vilken det

 skall ha väckts åtal eller ansökts om konfiskering

 (10 kap. 4 § TF och 7 kap. 3 § YGL). Om så inte

 sker, faller beslaget. Beslaget syftar som nämnts

 till att förhindra att framställningarna sprids

 vidare och är en preliminär åtgärd inför ett

 eventuellt yrkande om konfiskering. Konfiskering

 medför i praktiken att ägarens rätt till framställ-

 ningarna förverkas eftersom framställningarna i

 princip skall förstöras. Institutet innebär således

 ur olika synvinklar ett betydelsefullt ingrepp i en

 enskilds rätt.

 Den äldre tryckfrihetsförordningen föreskrev att

 åtal skulle väckas inom åtta dagar från det att JK

 fick skriften från chefen för Justitiedepar-

 tementet, som tidigare var den som i första hand

 beslutade om tvångsåtgärder. Tryckfrihetssakkunniga

 föreslog emellertid att tiden skulle sättas till

 två veckor, eftersom det "i praktiken visat sig att

 nu föreskrivna åtta dagar är en väl kort tid för

 att nödiga åtgärder skola medhinnas" (SOU 1947:60

 s. 264). Två veckor från ett meddelat beslut om

 beslag är den tid som har gällt allt sedan nuva-

 rande TF:s tillkomst. Frågan om tiden för när åtal

 skall väckas synes inte därefter ha varit föremål

 för närmare överväganden från lagstiftarens sida.

 När institutet utredningsbeslag (10 kap. 14 § TF)

 infördes i TF konstaterade emellertid föredragande

 departementschefen att tiden för när åtal skall

 väckas efter konfiskeringsbeslag var för kort för

 detta slag av beslag och förordade därför att det i

 stället skulle hänvisas till vad som gällde om

 beslag enligt rättegångsbalken (prop. 1975/76:204

 s. 183 f.).

 Frågan om den tid inom vilken åtal skall vara

 väckt efter beslag togs inte upp särskilt i för-

 arbetena till YGL. Lagstiftaren valde att i YGL

 hänvisa till TF:s bestämmelser om beslag, dock med

 vissa nödvändiga justeringar med hänsyn till

 framställningarnas skilda utformning (7 kap. 3 §

 YGL). Genom tillkomsten av YGL kom därmed ett nytt

 slag av framställningar att kunna bli föremål för

 beslag enligt TF:s regelsystem med bestämmelser

 såsom bl.a. den korta tidsfrist som gäller för kon-

 fiskeringsbeslag. Och för att kunna ta del av de

 framställningar som kan bli föremål för beslag

 enligt YGL - filmer, videogram och ljudupptagningar

 - krävs tekniska hjälpmedel som ändrar

 förutsättningarna för hur en granskning av

 framställningar kan utföras.

 I promemorian gjordes den bedömningen att den nu

 angivna tidsfristen om två veckor vid beslag enligt

 TF i princip aldrig kan anses vara oacceptabelt

 kort och att en eventuell ändring som innebär en

 möjlighet att förlänga tiden för att väcka åtal

 endast skulle omfatta beslag enligt YGL. JK och

 Riksåklagaren som har erfarenhet från dessa frågor

 har delat promemorians bedömning i den delen. Vid

 beslag av t.ex. ett lager videofilmer kan den

 situationen uppstå att det är omöjligt för JK att

 ta del av och ta närmare ställning till innehållet

 i samtliga filmer under den föreskrivna tvåveckors-

 perioden. Visserligen finns numera möjligheter att

 besluta om utredningsbeslag, men så snart fråga är

 om konfiskeringsbeslag skall åtal väckas inom två

 veckor. Under den angivna tiden skall JK kunna göra

 noggranna överväganden i många svårbedömda frågor.

 Vidare kan JK finna skäl att inhämta yttrande från

 någon annan myndighet i ärendet, t.ex. från Statens

 biografbyrå. Biografbyrån skall höras innan allmänt

 åtal väcks för olaga våldsskildring

 (16 kap. 19 § brottsbalken). Eftersom JK:s slutliga

 bedömning i dessa frågor kan ha stor betydelse för

 den som drabbats av beslaget är det även med hänsyn

 till den enskildes rättssäkerhet viktigt att JK:s

 bedömning inte har gjorts under en alltför stor

 tidspress.

 Denna tidspress låter sig inte motverkas endast

 genom att JK vid stora arbetsanhopningar kan få

 möjlighet att tillfälligt ta i anspråk ytterligare

 personal. I de fall det nu är fråga om är det JK

 själv som skall fatta besluten. Någon ändring

 härvidlag är inte aktuell (jfr SOU 1993:37 s. 218

 ff.).

 Med hänsyn till vad som nu anförts finns det

 starka skäl att ändra vad som nu gäller om när åtal

 skall väckas och ansökan om konfiskering skall

 göras efter JK:s beslut om beslag som inte har

 skett i endast utredningssyfte. En sådan ändring

 bör dock - såsom framförts i promemorian och som

 ingen remissinstans invänt mot - inte omfatta

 beslag enligt TF eftersom tidsfristen inte torde

 vara alltför kort i något fall efter beslut om

 konfiskeringsbeslag av en tryckt skrift. I andra

 frågor har motsvarande avvikelser från TF:s regler

 gjorts i YGL (se t.ex.

 5 kap. 6 § första stycket och 7 kap. 1 § andra

 stycket YGL), vilket gör att det inte finns hinder

 mot en specialreglering i den senare grundlagen i

 det nu aktuella hänseendet. Även om beslag av den

 omfattning som det här är fråga om hittills endast

 förekommit beträffande filmer som skäligen har

 antagits innefatta barnpornografibrott eller olaga

 våldsskildring, kan det komma att göras omfattande

 beslag av filmer eller ljudupptagningar som kan

 antas innefatta annat yttrandefrihetsbrott, såsom

 t.ex. hets mot folkgrupp eller uppvigling. Det kan

 också tänkas fall där det är fråga om olika brott i

 en och samma upptagning. Eftersom det inte är

 brotten som sådana utan i stället främst

 möjligheten att faktiskt ta del av framställ-

 ningarnas innehåll som kan föranleda att

 tidsfristen om två veckor blir orimligt kort, är

 det enligt regeringens bedömning inte lämpligt att

 låta den föreslagna ändringen omfatta endast vissa

 yttrandefrihetsbrott.

 Vid rättens bedömning av en framställning från JK

 om förlängd tid att väcka åtal eller ansöka om

 konfiskering torde rätten normalt inte gå in och

 göra en prövning av beslaget, utan den beaktar

 främst vad JK anfört till stöd för att ytterligare

 tid behövs innan åtal kan väckas.

 Vill den som drabbats av beslaget att rätten

 skall göra en fullständig bedömning av beslags-

 frågan, har han möjlighet att begära beslagsför-

 handling. Den som drabbats av ett beslag som

 beslutats med stöd av TF eller YGL har nämligen

 samma möjligheter att påkalla en domstolsprövning

 av ett beslag såsom gäller vid beslag enligt

 rättegångsbalken (RB). Han kan därför begära att

 rätten tar ställning till beslaget även före det

 att åtal har väckts eller ansökan om konfiskering

 har gjorts. En sådan rätt till domstolsprövning

 finns inte uttryckligen angiven i TF, YGL eller i

 tillämpningslagen, men följer av grundlagarnas och

 tillämpningslagens föreskrifter att om allt som

 inte särskilt föreskrivs i TF och YGL eller som har

 beslutats med stöd av grundlagarna, gäller vad som

 är föreskrivet i vanlig lag eller annan författning

 (14 kap. 5 § TF och 11 kap. 1 § YGL, jfr 11 kap. 3

 § tillämpningslagen).

 När det gäller utredningsbeslag hänvisas direkt

 till vanlig lag (se

 10 kap. 14 § TF). Den bestämmelse som avses

 beträffande tid för åtals väckande är 27 kap. 7 §

 andra stycket RB, enligt vilken åtal enligt

 huvudregeln skall väckas inom en månad från det att

 beslaget verkställdes. Det finns två undantag från

 denna huvudregel. Om åklagaren gör en framställning

 om förlängd tid att väcka åtal före tidens utgång,

 får rätten medge förlängning av tiden (tredje

 stycket i nämnda paragraf). Det andra undantaget

 avser beslagtagen egendom vars värde understiger en

 tiondel av det basbelopp som gällde då beslaget

 verkställdes. För sådana beslag gäller ingen

 särskild tidsfrist för väckande av åtal. Det kan

 emellertid inte av motiven till 10 kap. 14 § TF

 utläsas att avsikten var att undantagsbestämmelsen

 i RB om beslag av egendom av mindre värde skulle

 bli tillämplig vid utredningsbeslag enligt TF.

 Föredragande statsrådet anförde att för sådana

 beslag borde bestämmelserna i 27 kap. 7 § RB gälla

 och att dessa föreskrifter "innebär att åtal skall

 väckas inom en månad, sedan beslaget verkställdes,

 men att rätten kan medge förlängning av tiden, om

 denna finnes otillräcklig. Väcks inte åtal inom

 föreskriven tid, skall beslaget omedelbart hävas".

 Föredraganden anförde vidare att han givetvis

 förutsatte att såväl JK som domstolen beaktar vik-

 ten av att åtal väcks snarast möjligt, så att

 frågan huruvida brott föreligger blir prövad

 skyndsamt och han hänvisade därvid till bestäm-

 melsen i 14 kap. 3 § TF om skyndsam handläggning av

 tryckfrihetsmål (prop. 1975/76:204 s. 183 f.). När

 10 kap. 14 § TF tillkom, gällde enligt RB en värde-

 gräns på 1 000 kr (SFS 1974:1067), som höjdes till

 2 000 kr år 1986 (SFS 1986:1010). Paragrafen fick

 sin nuvarande lydelse år 1989 (prop. 1988/89:124,

 SFS 1989:650). I dessa senare lagstiftningsärenden

 synes inte förhållandet till 10 kap. 14 § TF ha

 berörts.

 Bestämmelsen om beslag av egendom av mindre värde

 bör enligt motivuttalanden inte vara tillämplig vid

 beslag av egendom som inte har något direkt

 ekonomiskt värde eller när det i övrigt kan råda

 tvekan om huruvida den föreskrivna åtalstiden bör

 gälla. Som exempel på egendom som inte har något

 direkt ekonomiskt värde har angivits affärshand-

 lingar (se prop. 1974:124 s. 58 och prop.

 1988/89:124 s. 64 f.). I sådana fall bör således

 åtal väckas inom en månad om inte ansökan görs hos

 rätten om förlängning av fristen.

 Vad som nu sagts leder till bedömningen att av-

 sikten bör ha varit att för beslag i utrednings-

 syfte enligt TF - och numera även enligt YGL - en-

 månadsregeln skall gälla. Av JK:s remissyttrande

 framgår emellertid att bestämmelserna inte alltid

 tolkats så vid rättstillämpningen. Eftersom det

 saknas anledning att i denna fråga nu ha en annan

 inställning än den när bestämmelsen om utrednings-

 beslag togs in i TF, bör lagstiftningen förtydligas

 i detta avseende. Regeringen finner således att det

 bör föreskrivas att efter beslut om utrednings-

 beslag åtal skall väckas inom en månad om inte

 rätten medger förlängning av tiden oavsett egen-

 domens uppskattade värde. En bestämmelse av denna

 innebörd bör föras in i grundlag och kan då tas in

 i 10 kap. 14 § TF.

 Den nya bestämmelsen om förlängd tid att väcka

 åtal och ansöka om konfiskering enligt YGL tas

 lämpligast in i 7 kap. 3 § YGL och innebär således

 att rätten kan medge förlängning av den tid inom

 vilken JK på grund av beslaget har att väcka åtal

 eller ansöka om konfiskering. Rätten skall kunna

 meddela ett sådant beslut om den nu föreskrivna

 tiden om två veckor inte räcker till för att JK

 skall ha möjlighet att utan orimlig tidspress göra

 en rättslig bedömning av de i beslag tagna fram-

 ställningarna. Avsikten är alltså att bestämmelsen

 skall lämna utrymme för en förlängning av tiden

 endast i undantagsfall. Den som drabbats av

 beslaget bör få tillfälle att yttra sig innan dom-

 stolen fattar beslut i frågan om det lämpligen kan

 ske.

 Beslag i utredningssyfte skall inte omfattas av

 den nya bestämmelsen i YGL.

 I promemorian togs även upp frågan om rätten till

 domstolsprövning av beslag enligt TF eller YGL

 skulle grundlagsfästas. Promemorians bedömning var

 den att de bestämmelser härom som finns i

 rättegångsbalken är tillräckliga. Denna bedömning

 har Svea hovrätt anslutit sig till. Övriga remiss-

 instanser har inte särskilt tagit upp frågan. Också

 regeringen ansluter sig till promemorians bedömning

 i denna fråga.

 6 Tid för meddelande av dom

 Regeringens förslag: I tryckfrihets- och

 yttrandefrihetsmål som handlagts inför jury får

 rätten besluta att domen skall meddelas vid en

 senare tidpunkt än två veckor efter det att den

 fått juryns svar om det finns synnerliga hinder mot

 att meddela domen tidigare. I brottmål där den

 tilltalade är häktad skall domen meddelas senast

 inom en vecka om det inte finns ett sådant

 synnerligt hinder. Domen skall dock alltid vara

 skriftligen avfattad och meddelad senast tre veckor

 efter det att juryn lämnat sitt svar.

 Promemorians förslag: I promemorian föreslogs att

 den absoluta tiden för domens meddelande skulle tas

 bort. Domen skulle dock meddelas inom en vecka

 efter det att juryn överlämnat sitt svar om inte

 synnerligt hinder mötte mot detta.

 Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har

 tillstyrkt eller förklarat sig inte ha något att

 erinra mot förslaget. Bland dessa återfinns JO,

 Svea hovrätt, Hovrätten över Skåne och Blekinge,

 Malmö tingsrätt, Domstolsverket, Sveriges

 Domareförbund, Sveriges Advokatsamfund och Svenska

 Journalistförbundet. Många remissinstanser har dock

 avstyrkt promemorians förslag att ta bort den

 absoluta tidsfristen. Justitiekanslern (JK) har

 anfört att det enligt hans mening ligger ett

 betydande långsiktigt värde i att fristen enligt

 nuvarande lagstiftning upprätthålls och att den

 inte förefaller ha vållat några oöverstigliga

 svårigheter i praktiken vid handläggningen av

 tryckfrihetsmål. JK har med hänsyn därtill anfört

 att det bör övervägas om den föreslagna

 bestämmelsen endast bör omfatta mål enligt

 yttrandefrihetsgrundlagen (YGL) om ansvar för olaga

 våldsskildring och barnpornografibrott. Stockholms

 tingsrätt har föreslagit att bestämmelsen skall

 utformas i enlighet med 30 kap. 7 § rättegångs-

 balken (RB) för brottmål mot icke häktade och

 enligt 17 kap. 9 § RB för dom i tvistemål i

 allmänhet. Tingsrätten har vidare anfört att pro-

 blemet i stället borde mötas genom att det i lag

 skall anges tid när huvudförhandling skall hållas

 efter det att åtal väckts. Enligt Sveriges

 Advokatsamfund bör huvudregeln att dom skall

 meddelas inom en vecka kvarstå om juryns svar

 innebär att brott inte föreligger. Pressens

 Opinionsnämnd har anfört att domen inte bör få

 meddelas senare än två veckor från det att juryn

 överlämnat sitt svar, vilket Institutionen för

 journalistik, medier och kommunikation vid

 Stockholms universitet även framfört som lämplig

 tidpunkt när den avstyrker att den absoluta tids-

 fristen tas bort. Juridiska fakultetsnämnden vid

 Stockholms universitet förordar en absolut

 tidsfrist om tre veckor. Tidningsutgivareföreningen

 avstyrker förslaget såvitt avser tryckfrihetsmål

 och anför att det skall vara bestämd en tid, två

 veckor, för när dom senast skall meddelas i

 yttrandefrihetsmål.

 Bakgrund: I tryckfrihetsförordningen (TF) och i

 YGL föreskrivs att tryckfrihetsmål och yttrande-

 frihetsmål alltid skall behandlas skyndsamt (14

 kap. 3 § TF och 11 kap. 1 § YGL). Av motiven till

 TF framgår att med detta avsågs främst att målen

 skall handläggas med förtur (jfr SOU 1947:60 s.

 291).

 I lagen (1991:1559) med föreskrifter på

 tryckfrihetsförordningens och

 yttrandefrihetsgrundlagens områden (till-

 ämpningslagen) är föreskrivet att i tryckfrihets-

 och yttrandefrihetsmål där målet handlagts inför

 jury skall domen meddelas senast på rättens första

 arbetsdag efter det att juryn har överlämnat sitt

 skriftliga svar. Rätten har dock den möjligheten

 att "om det är nödvändigt" besluta om anstånd för

 att besluta och avfatta domen. Anståndet får vara

 högst en vecka (10 kap. 3 §). När målet inte hand-

 läggs inför jury, vilket sker vid tingsrätten om

 båda parter förklarat sig avstå från sådan prövning

 och i samtliga fall i överrätt, gäller i stället

 RB:s regler om tid för meddelande av dom.

 Vad som föreskrivs i 10 kap. 3 §

 tillämpningslagen om tiden för domens meddelande i

 tryckfrihets- och yttrandefrihetsmål som handlagts

 inför jury har i princip oförändrat förts över från

 11 § i lagen (1949:164) med vissa bestämmelser om

 rättegången i tryckfrihetsmål i dess lydelse från

 den 1 januari 1978 (SFS 1977:1017). Enligt bestäm-

 melsens ursprungliga lydelse skulle domen meddelas

 senast "söckendagen efter det juryns svar

 tillställts rätten".

 Lagändringen år 1978 föranleddes av bl.a. en

 skrivelse från Stockholms tingsrätt i vilken

 tingsrätten hemställde om ändring av 11 §. Tings-

 rätten anförde att, om juryns utslag var fällande,

 den tid som stod till buds kunde vara för kort för

 att de lagfarna domarna i önskvärd utsträckning

 skulle hinna beakta materialet och överlägga om

 domskäl och domslut (se prop. 1977/78:62 s. 41). I

 lagrådsremissen anfördes att erfarenheten visade

 att rätten ibland vid fällande utslag av juryn

 kunde behöva visst rådrum innan domen meddelades.

 Med hänsyn härtill och till att det samtidigt

 föreslogs andra ändringar i den tryckfrihets-

 rättsliga processen som medförde att fler mål än

 tidigare skulle hänföras till tryckfrihetsmål och

 att rätten därför kunde komma att ställas inför nya

 och fler svårbedömda frågor än tidigare, föreslogs

 att möjligheterna till anstånd med dom i tryck-

 frihetsmål vidgades något. Det betonades emellertid

 att det på detta område var särskilt angeläget att

 domen meddelades utan onödigt dröjsmål. Departe-

 mentschefen menade att vidgningen endast borde

 gälla vid fällande dom och att samma tidsfrister

 skulle tillämpas som de som gällde enligt

 rättegångsbalken beträffande dom i brottmål där den

 tilltalade är häktad (a. prop. s. 42). Lagrådet

 föreslog emellertid att undantagsregeln skulle få

 tillämpas generellt, dvs. inte endast i fall av

 fällande dom, i sådana fall där det var oundgängli-

 gen nödvändigt med uppskov (a. prop. s. 77). Lagrå-

 dets förslag blev propositionens, som godtogs av

 riksdagen (bet. 1977/78:KU20, rskr. 1977/78:78).

 I brottmål som handläggs enligt RB är huvudregeln

 att överläggning skall hållas samma dag som

 förhandlingen avslutas eller senast nästa helgfria

 dag, varefter domen "om det kan ske" skall

 avkunnas. Om det är oundgängligen nödvändigt med

 rådrum för domens beslutande och avfattande, får

 rätten besluta om anstånd. Domen skall dock "om ej

 synnerligt hinder möter, skriftligen avfattas och

 meddelas, då den tilltalade är häktad, inom en

 vecka och i annat fall inom två veckor efter

 förhandlingens avslutande" (30 kap. 7 § andra

 stycket RB). RB föreskriver således att dom skall

 skriftligen avfattas och meddelas inom en vecka om

 den tilltalade är häktad, och i annat fall inom två

 veckor, om det inte möter synnerligt hinder mot

 detta. Föreligger synnerligt hinder, finns det

 ingen i lag angiven tid för när domen senast skall

 meddelas. Motsvarande gäller enligt 17 kap. 9 § RB

 för meddelande av dom i tvistemål. I RB föreskrivs

 vidare att när ett mål har avgjorts parterna sna-

 rast skall underrättas skriftligen om utgången i

 målet (17 kap. 9 § sjunde stycket och 30 kap. 7 §

 sjätte stycket). I förordningen (1987:1099) om

 skyldighet för domstol att underrätta parterna om

 utgången i mål och ärenden, m.m. finns närmare

 föreskrifter om hur och när detta skall ske.

 Tiden för när dom skulle meddelas i häktade mål

 var tidigare absolut, dvs. det fanns en definitiv

 tidsfrist för när dom senast skulle meddelas, såsom

 nu finns i tillämpningslagen efter huvudförhandling

 inför jury. Tiden var bestämd till två veckor.

 Bestämmelsen upphävdes år 1956 (SFS 1956:587). I

 propositionen anförde departementschefen i sin

 anmälan till regeringen att den i lagen föreskrivna

 maximitiden för meddelande av dom mot tilltalad som

 var häktad i praktiken hade visat sig medföra

 svårigheter när det gällde vidlyftiga mål och att

 en uppmjukning av föreskriften hade ifrågasatts.

 Remissinstanser såsom Häradshövdingeföreningen,

 Svea hovrätt och Stockholms rådhusrätt hade

 framfört att det i praktiken kunde vara omöjligt

 att färdigställa en dom i ett vidlyftigt mål inom

 fjorton dagar, om sedvanlig omsorg skulle läggas

 ned vid utarbetandet av domen. Departementschefen

 fann att vad som anförts från remissinstanserna

 hade sådan tyngd, att en uppmjukning av reglerna

 framstod som påkallad trots de betydelsefulla

 hänsyn som föranlett tidsfristen (prop. 1956:142 s.

 36 ff.).

 När en förhandling inför jury är slutförd, skall

 rätten genast skriftligen till juryn framställa

 frågan om brott föreligger enligt den eller de be-

 stämmelser som åklagaren eller målsäganden

 åberopar. Görs det gällande att flera brott har

 förövats, skall en särskild fråga framställas till

 juryn för varje brott. Om målet är sådant att det

 föranleder flera frågor, skall frågorna framställas

 var för sig. Juryns överläggning sker i enrum och

 gäller de frågor som rätten har framställt. Juryn

 har tillgång till rättens protokoll och de hand-

 lingar som åberopats under huvudförhandlingen.

 Prövningen skall grundas på vad som kommit fram vid

 huvudförhandlingen inför juryn. Först sedan juryn

 skriftligen har besvarat de frågor som rätten har

 framställt med ett ja eller nej, får juryn skiljas

 åt.Skälen för regeringens förslag: Tillämpnings-

 lagens huvudregel om tid för meddelande av dom kan

 enligt ordalydelsen tolkas så, att domen skall

 tillhandahållas skriftligen dagen efter den dag då

 juryn lämnat sitt svar. En sådan ordning kan ha

 varit åsyftad men torde nu vara omöjlig att

 upprätthålla i många mål. Bestämmelsen har på

 senare tid även tillämpats på så sätt att rätten

 har möjlighet att avkunna domen en vecka efter det

 att juryn lämnat sitt svar och att expediera en

 skriftlig dom inom en vecka efter avkunnandet (jfr

 6 § i förordningen [1987:1099] om skyldighet för

 domstol att underrätta parterna om utgången i mål

 och ärenden m.m.).

 Det förekommer numera mål som är av sådan

 omfattning att även en tidsfrist på en vecka för

 att besluta och avfatta domen kan försätta

 domstolen i en hart när omöjlig situation. Det kan

 röra sig om mål där t.ex. processmaterialet är

 svårtillgängligt och omfattande eller rättsfrågan

 är av särskild komplicerad art. Rätten kan även

 komma att ställas inför svåra rättsfrågor som avser

 den nya grundlagen. Visserligen kan rätten

 förbereda sig inför överläggningen före det att

 juryn överlämnat sitt svar, men överläggningen i

 dess rätta bemärkelse påbörjas inte förrän

 huvudförhandlingen avslutats och juryns svar

 överlämnats. Det får anses att det är i tryck-

 frihetens och yttrandefrihetens intresse att dom

 meddelas omedelbart, men det bör även beaktas att

 en med orimlig tidspress utformad dom i första

 instans kan få mindre önskvärda konsekvenser, även

 för den enskilde. Att en dom får sin utformning

 efter möjlighet till eftertanke utgör en viktig del

 av rättssäkerheten. Skälen för att rätten bör kunna

 besluta om anstånd med mer än en vecka för att

 besluta och avfatta domen är således mycket starka

 och därför bör nu gällande tidsfrist förlängas.

 Att såsom några remissinstanser föreslagit

 föreskriva att en sådan möjlighet till längre

 anstånd skulle omfatta endast mål som avser brott

 enligt YGL, eller vissa brott enligt YGL, är enligt

 regeringen mindre lämpligt. Det kan nämligen

 inträffa att åtal väckts mot en tilltalad för t.ex.

 såväl tryckfrihets- som yttrandefrihetsbrott.

 Rätten skulle då i princip vara förhindrad att

 tillämpa den för yttrandefrihetsbrottet gällande

 bestämmelsen om senare tidpunkt för meddelande av

 domen, eftersom det i brottmål sällan finns

 möjlighet att meddela deldom mot en och samme

 tilltalad.

 En annan fråga är om den föreslagna uppmjukningen

 av bestämmelsen skall innebära att det införs en

 ny, absolut senaste tid för meddelande av dom eller

 om bestämmelsen i stället bör utformas i likhet med

 17 kap. 9 § och 30 kap. 7 § RB. Som tidigare fram-

 hållits uttalas särskilt i grundlagarna att tryck-

 frihetsmål och yttrandefrihetsmål skall handläggas

 skyndsamt och av förarbetena till TF framgår att

 syftet med bestämmelsen främst är att målen skall

 handläggas med förtur, dvs. de skall skyndsamt tas

 upp till prövning vid förhandling. Någon motsvaran-

 de bestämmelse finns inte i tillämpningslagen

 exempelvis i form av en föreskrift om att målet

 skall tas upp till förhandling viss tid efter det

 att åtal har väckts eller ansökan har gjorts om

 konfiskering. Stockholms tingsrätt har i sitt

 remissvar anfört att grundlagskravet på skyndsam

 handläggning torde lämpligare kunna upprätthållas

 genom att det i lag meddelas en föreskrift av nyss

 nämnt slag, t.ex. liknande den som nu finns i mål

 där den tilltalade är häktad (45 kap. 14 § andra

 stycket RB) eller beträffande unga lagöverträdare

 (12 § andra stycket lagen [1964:167] med särskilda

 bestämmelser om unga lagöverträdare). Enligt

 tingsrätten är det varken nödvändigt eller ratio-

 nellt att ha en regel som i slutändan tvingar fram

 ett forcerat avgörande när eftertanke och omsorg i

 målets behandling är som viktigast. Som tingsrätten

 anfört är en fördröjning av tiden för att sätta ut

 målet ofta beroende av annat än det tingsrätten

 ensam råder över, t.ex. svårigheter att samordna

 tidpunkter med de ombud som ofta anlitas i tryck-

 frihets- och yttrandefrihetsmål. Motsatt

 förhållande gäller vad avser tiden för när dom

 skall meddelas när förhandlingen avslutats. Över

 detta råder rätten ensam. En föreskrift i lag om

 när huvudförhandling senast skall påbörjas efter

 det att åtal väckts torde inte undanröja de svårig-

 heter det kan vålla att skyndsamt sätta ut målet

 till huvudförhandling. Det skulle sannolikt finnas

 en stor risk för att rätten skulle bli tvungen att

 medge undantag från bestämmelsen, t.ex. på grund av

 en tilltalads krav om att företrädas av ett visst

 ombud, vilket ofta måste godtas. Det synes därför

 inte vara lämpligt att i dessa särskilda mål

 närmare reglera tiden för huvudförhandling i lag.

 Vad som nu sagts innebär naturligtvis inte att

 grundlagarnas krav om skyndsam handläggning får

 eftersättas.

 I promemorian föreslogs att den absoluta tiden

 för när dom senast skall meddelas skulle tas bort,

 men att dom skulle få meddelas senare än en vecka

 efter det att juryns svar överlämnats endast om

 synnerligt hinder mötte att meddela dom

 dessförinnan. Till stöd för detta anfördes bl.a.

 att tillämpningslagen inte föreskriver en definitiv

 tidsfrist när huvudförhandlingen inte hållits inför

 jury och att det kunde finnas risk för att en

 definitiv tidsfrist i allmänhet skulle förlänga

 tiden för när dom meddelas.

 Det är ur alla synpunkter sett angeläget att det

 slutliga rättsliga avgörandet är väl genomtänkt och

 inte utformas i hast. Detta gäller inte minst mål

 som är omfattande och svårbedömda. En i lagen an-

 given maximitid riskerar att vara otillräcklig i

 något enstaka fall och att utnyttjas i mål där skäl

 för anstånd egentligen inte förelegat. Detta skall

 givetvis undvikas. Å andra sidan skall inte bortses

 från det förhållandet att tryckfrihetsmål och

 yttrandefrihetsmål i vissa situationer kan vara av

 stor vikt för opinionsbildningen i vårt samhälle

 och att, såsom JK framhållit, det är viktigt att se

 till att det inte skall vara möjligt att låta en

 alltför lång tid förflyta innan frågan blir avgjord

 om en grundlagsskyddad framställning innefattar

 brott eller inte. Bestämmelsen om sista dag för

 meddelande av dom gäller visserligen endast vid

 huvudförhandling inför jury, men juryprövning skall

 ske så snart inte båda parter avstår från det. Vad

 som anfördes vid den förra lagändringen av före-

 varande paragraf, att det på detta område är

 särskilt angeläget att dom meddelas utan onödigt

 dröjsmål, gäller naturligtvis fortfarande.

 Regeringen finner därför att en definitiv tidpunkt

 bör anges i lag. Endast ett fåtal mål som handläggs

 enligt vanliga bestämmelser i RB torde

 oundgängligen kräva mer än tre veckors rådrum för

 beslutande och avfattande av domen. Som framgått

 kan yttrandefrihetsmål vara mycket omfattande och

 svårtillgängliga, särskilt om framställningarna

 utgörs av filmer. En domstol torde dock utan

 alltför stora svårigheter kunna planera verksam-

 heten på sådant sätt att en dom i ett mål av

 exempelvis nämnd art - utan att saken forceras med

 risk för att kvaliteten av den juridiska prövningen

 eftersätts - kan meddelas och vara skriftligen av-

 fattad inom i vart fall tre veckor. Denna tidsfrist

 bör därför utgöra en lämplig avvägning i detta

 sammanhang.

 Regeringen föreslår således att huvudregeln allt-

 jämt skall vara att dom skall meddelas snarast

 efter det att juryn avlämnat sitt svar. Med

 meddelas avses då främst avkunnas. Denna tid är

 dock i många mål som inte är av mindre omfattning

 och när juryn har besvarat en fråga om brott

 föreligger jakande alltför kort för att rätten

 skall hinna att med omsorg besluta domen. Rätten

 bör därför ha möjlighet att meddela domen senare.

 Det kan förekomma mål som är av sådan omfattning

 och svårhetsgrad att ytterligare rådrum än en vecka

 är absolut nödvändigt utan att det för den skull

 kan anses att synnerligt hinder möter mot att

 meddela domen dessförinnan. Stockholms tingsrätt

 har invänt mot promemorians förslag som innebar att

 endast om synnerligt hinder mötte domen skulle få

 meddelas efter en vecka. Tingsrätten hänvisar

 härvid till risken att uttrycket "synnerligt hinder

 möter" skulle förlora sin betydelse. Regeringen

 instämmer i tingsrättens kritik mot promemorians

 förslag i denna del. I stället bör den nya

 bestämmelsen utformas med

 30 kap. 7 § andra stycket RB som förebild. Domen

 skall således meddelas och vara skriftligen

 avfattad senast två veckor efter juryns svar om

 inte synnerligt hinder möter, men alltjämt senast

 efter en vecka om det är fråga om brottmål och den

 tilltalade är häktad. Med synnerligt hinder skall

 avses i stort detsamma som gäller enligt RB, men

 här måste även beaktas vad i grundlagarna

 föreskrivs om skyndsam handläggning av målen.

 Utrymmet för meddelande av dom efter två veckor

 respektive en vecka är därmed mycket begränsat. Det

 är svårt att föreställa sig vilka omständigheter

 som skulle vara sådana att synnerliga skäl kan

 anses föreligga, om juryn funnit att ingen del av

 framställningen innefattar brott. Det finns dock

 inte skäl att i lag särreglera de fall när juryn

 friar framställningen, vilket Sveriges

 Advokatsamfund efterlyst. Regeln om skyndsam

 handläggning får anses vara tillräcklig för att

 säkerställa att domen snarast avkunnas. Genom att

 juryns friande svar genast blir tillgängligt för

 parterna och rätten inte kan göra en strängare

 bedömning än den juryn har gjort finns efter juryns

 friande svar inte heller längre ovisshet om

 framställningen skall anses brottslig eller inte.

 Enligt bestämmelsens nuvarande lydelse finns inte

 någon uttrycklig skyldighet för domstolen att

 skriftligen underrätta parterna om utgången i

 målet. En sådan skyldighet bör i tydlighetens

 intresse föreskrivas i lagen.

 7 Ansvaret för yttrandefrihetsbrott vid vissa

 direktsända radioprogram m.m.

 Regeringens förslag: Bestämmelsen i 3 kap. 17 §

 tillämpningslagen om överflyttande av ansvaret för

 yttrandefrihetsbrott i vissa fall förtydligas så

 att det framgår att den berörde före sändningen

 skall underrättas om beslutet. Beslutet skall

 antecknas i ett register och anteckningen skall

 innehålla uppgift om den det berör. Om så inte

 sker, skall beslutet inte gälla.

 Vad som i 3 kap. 20 § anges om straff för

 underlåtenhet att lämna uppgift om utgivare för

 radioprogram upphävs.

 Inför hearingen framlagt förslag överensstämmer i

 huvudsak med regeringens.

 Synpunkter vid hearingen: Inga invändningar

 fördes fram.

 Skälen för regeringens förslag:

 Överflyttande av ansvar

 Enligt 6 kap. 1 § andra stycket

 yttrandefrihetsgrundlagen (YGL) får i fråga om

 direktsända program som inte utgör sådan

 direktsändning som avses i 1 kap. 8 § YGL i lag

 föreskrivas att den som framträder i programmet

 skall ansvara för sina yttranden själv. I 3 kap. 2

 och 17 §§ lagen (1991:1559) med föreskrifter på

 tryckfrihetsförordningens och yttrande-

 frihetsgrundlagens områden (tillämpningslagen)

 finns sådana föreskrifter.

 Av 3 kap. 2 § - som gäller sändningar enligt

 radiolagen (1966:755) - framgår att den som skall

 förordna utgivare får besluta att den som fram-

 träder i ett direktsänt program själv skall svara

 för yttrandefrihetsbrott han begår. Vidare före-

 skrivs att ett sådant beslut skall meddelas de be-

 rörda före sändningen och antecknas i ett register

 hos programföretaget. Om underrättelse och

 registrering inte sker, blir beslutet utan verkan.

 I bestämmelsen anges närmare vad anteckningen skall

 innehålla, bl.a. namn på de berörda. Att sådana

 uppgifter finns torde vara en förutsättning för att

 ett yttrandefrihetsbrott skall kunna beivras.

 Bestämmelsen i 17 § avser s.k. egensändningar,

 eller ursprungliga sändningar i tråd. I paragrafen

 anges att den som bedriver sändningsverksamheten

 skall föra ett särskilt register över sådana be-

 slut. Ett utdrag ur registret skall genast sändas

 till Patent- och registreringsverket, som är

 registreringsmyndighet för utgivare av detta slag

 av sändningar, varje gång ett beslut har antecknats

 i det. Här föreskrivs emellertid inte vad

 anteckningen skall innehålla och inte heller att

 beslutet skall meddelas de berörda.

 Såvitt framgår av motiven är bestämmelsernas

 skilda utformning inte resultatet av en avsedd

 skillnad annat än att det är fråga om olika slag av

 sändningar. 3 kap. 17 § tillämpningslagen bör

 därför utformas på ett sätt som bättre ansluter sig

 till utformningen av 3 kap. 2 §. Således bör anges

 att den som berörs av beslutet skall underrättas om

 det och att beslutet före sändningen skall

 antecknas i ett särskilt register för detta. För

 att anteckningen skall kunna få någon rättslig

 betydelse, bör den såsom anges i 2 § innehålla

 uppgift om vem som avses med beslutet. Beslutet bör

 vara utan verkan om något av dessa moment inte upp-

 fyllts.

 Uppgift om utgivare

 Enligt 3 kap. 20 § andra stycket tillämpningslagen

 är det straffbart att bryta mot vad som i kapitlet

 föreskrivs om skyldighet att "lämna uppgift om ut-

 givare". Emellertid föreskrivs inte i lagens 3 kap.

 om någon skyldighet som motsvaras av straffbudet.

 Det skulle i och för sig kunna anses att vad som i

 3 kap. 5 och 9 §§ tillämpningslagen föreskrivs om

 vad som skall bifogas anmälan om bl.a. utgivare,

 innebär "lämna uppgift om utgivare". Skäl att sank-

 tionera dessa bestämmelser finns dock inte.

 Bestämmelsen föreslås därför upphävas i nämnda del.

 8 Straff för underlåtenhet att uppge utgivare på

 filmer och videogram

 Regeringens förslag: Underlåtenhet att uppge

 utgivare på film skall vara straffbart och kunna

 föranleda ett bötesstraff. En sådan bestämmelse

 förs in i YGL.

 Inför hearingen framlagt förslag: I lagen

 (1991:1559) med föreskrifter på

 tryckfrihetsförordningens och

 yttrandefrihetsgrundlagens områden (tillämp-

 ningslagen) skulle införas en ny paragraf, 4 kap. 4

 §, enligt vilken en utgivare av en film som

 uppsåtligen eller av oaktsamhet underlät att på

 filmen lämna uppgift om vem som är utgivare skulle

 kunna dömas till penningböter.

 Synpunkter vid hearingen: Inga invändningar

 fördes fram.

 Skälen för regeringens förslag:

 Yttrandefrihetsgrundlagen (YGL) föreskriver att

 alla filmer skall ha en utgivare. Med filmer avses

 även videogram och andra upptagningar av rörliga

 bilder. Det är den som låter framställa filmen som

 skall utse utgivaren (4 kap. 1 §). Är filmen

 framställd utomlands, ligger denna skyldighet på

 den som lämnar ut filmen för spridning i Sverige

 (10 kap. 1 §). Det är enligt grundlagen straffbart

 att inte utse en utgivare (4 kap. 6 § första

 stycket). Straffansvaret ligger hos den som varit

 skyldig att göra detta. För att uppgift om vem

 utgivaren är skall vara lättillgänglig för

 allmänheten, föreskriver YGL att det också av

 filmen skall framgå vem som är utgivare. Utgivaren

 skall se till att varje exemplar av filmen har

 denna uppgift

 (4 kap. 4 § första stycket). Bestämmelsen är inte

 straffsanktionerad.

 När det gäller utgivare av radio- och TV-program

 medger YGL att det i lag får meddelas föreskrifter

 om hur uppgift om vem utgivaren är skall hållas

 tillgänglig för allmänheten (4 kap. 4 § andra

 stycket). En sådan i lag meddelad föreskrift får

 straffsanktioneras (4 kap. 6 § andra stycket). I

 tillämpningslagen föreskrivs inte att uppgift om

 utgivare skall anges i sändningar i radio eller TV.

 Det är endast om en ställföreträdare tjänstgjort i

 stället för utgivaren som uppgift om ställföreträ-

 daren skall anges i sändningen. Uppgift om vem som

 är utgivare skall i stället hållas tillgänglig för

 allmänheten genom att det skall finnas antecknat

 hos programföretaget eller hos en myndighet (3 kap.

 1, 3, 7 och 13 §§).

 Av 3 kap. 20 § första stycket tillämpningslagen

 följer att den som skall anteckna utgivare för

 radio- eller TV-program i register eller anmäla

 sådan utgivare till myndighet på sätt som anges i

 samma kapitel i lagen, kan dömas till ansvar för

 underlåtenhet att fullfölja skyldigheten till böter

 eller fängelse i högst ett år. Ansvaret ligger hos

 den som bedriver sändningsverksamheten. Av

 Lagrådets yttrande i lagstiftningsärendet framgår

 att straffskalan hämtats efter mönster av 5 kap. 12

 § tryckfrihetsförordningen (TF) (prop. 1990/91:179

 s. 88). Denna bestämmelse avser bl.a. den

 situationen att ägaren till en periodisk skrift ger

 ut skriften utan att det finns utgivningsbevis. Ut-

 givningsbevis får nämligen inte utfärdas, innan det

 gjorts en anmälan om vem som är utgivare. I TF

 föreskrivs även om ansvar för den utgivare eller

 ställföreträdare som inte på varje nummer av en

 periodisk skrift sätter ut sitt namn (5 kap. 11 §

 och 14 § andra stycket). Påföljden för detta är

 penningböter.

 Som tidigare nämnts föreskriver inte YGL om

 straff för underlåtenhet att ange utgivare för en

 film. Det finns inte heller en sådan straffbestäm-

 melse i tillämpningslagen. Detta utgör en brist,

 eftersom framställaren av filmen - eller den som

 lämnar den för spridning här i Sverige om filmen är

 framställd utomlands - är den som ansvarar för ett

 yttrandefrihetsbrott om utgivaren inte finns

 angiven (6 kap. 2 § första stycket 3 YGL). Det blir

 då i stället i praktiken den som låtit framställa

 filmen - för att undvika ansvar för eventuellt

 yttrandefrihetsbrott - som får se till att

 utgivarens namn finns på varje exemplar av filmen.

 I 4 kap. 4 § YGL föreskrivs emellertid att detta är

 utgivarens uppgift.

 Till skillnad från vad som gäller om utgivare för

 periodisk skrift och för sändningar i radio och TV,

 är det inte särskilt föreskrivet att uppgift om

 utgivare av film skall finnas tillgänglig för

 allmänheten hos t.ex. produktionsbolaget eller hos

 någon myndighet. I stället förutsätter YGL att det

 på filmen finns en sådan uppgift, vilket är av

 betydelse för frågan om vem som skall vara ansvarig

 för eventuellt yttrandefrihetsbrott. Att filmen

 förses med uppgift om utgivare är av största

 betydelse för att huvudregeln om ensamansvaret,

 dvs. att i första hand utgivaren är ansvarig för

 ett yttrandefrihetsbrott som en film eller ett

 videogram innefattar, skall kunna upprätthållas.

 Skyldigheten att uppge utgivare på en film bör

 därför också straffsanktioneras.

 Härefter uppstår frågan var en sådan

 straffbestämmelse hör hemma. För TF:s

 tillämpningsområde finns motsvarande bestämmelser i

 själva grundlagen. I TF finns alla de bestämmelser

 som anger hur uppgift om utgivare skall finnas

 tillgänglig för allmänheten. Det är därför natur-

 ligt att även bestämmelser om straff för underlåte-

 nhet att hålla sådan uppgift tillgänglig finns där.

 När det gäller utgivare av radioprogram föreskriver

 YGL att det i lag skall anges hur uppgift om

 utgivaren skall hållas tillgänglig för allmänheten

 och att det i lag får föreskrivas om straff för

 brott mot sådan föreskrift.

 YGL innehåller särskilda bestämmelser om

 skyldighet att på en film eller ljudupptagning ange

 vem som har låtit framställa filmen eller

 ljudupptagningen samt om när, var och av vem ex-

 emplaren har framställts (3 kap. 13 §). Vidare

 föreskrivs om straff för den som underlåter att

 förse en framställning med sådana uppgifter och för

 den som sprider en film som saknar sådana upp-

 gifter. För dessa gärningar är föreskrivet böter

 eller fängelse i högst ett år respektive pen-

 ningböter. Bestämmelsen innehåller även ett

 bemyndigande att i lag ange närmare bestämmelser om

 hur framställningen skall förses med dessa uppgif-

 ter. Föreskrifter härom återfinns i 4 kap. 2 §

 tillämpningslagen.

 För utgivare av filmer föreskriver emellertid YGL

 endast att det av filmen skall framgå vem som är

 utgivare och att det är utgivaren som skall se till

 att så sker. Bestämmelsen är som nämnts inte

 straffsanktionerad och något direkt bemyndigande

 för en sådan straffbestämmelse i lag finns inte.

 Bemyndigandet i 4 kap. 6 § andra stycket YGL avser

 inte, med den lydelse 4 kap. 4 § slutligen fick,

 utgivare av film (jfr prop. 1990/91:64 s. 190 f.,

 212 f. och 219 f.).

 Vad som nu sagts om YGL ger vid handen att en

 straffsanktion för underlåtenhet att förse en film

 eller ett videogram med uppgift om utgivare hör

 hemma i YGL och inte i tillämpningslagen.

 Bestämmelsen kan lämpligen tas in i 4 kap. 6 §.

 Straffet bör vara detsamma som gäller för en

 utgivare eller ställföreträdare som inte sätter ut

 sitt namn på en periodisk skrift, nämligen

 penningböter.

 9 Författningskommentar

 9.1 Förslaget till lag om ändring i

 tryckfrihetsförordningen

 10 kap. 14 §

 Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 5.

 I paragrafen finns bestämmelser om beslag i

 utredningssyfte. För sådana beslag gäller vad som

 föreskrivs i de i paragrafen angivna lagrummen i

 TF. Därutöver hänvisas till vad som i allmänhet är

 föreskrivet om beslag, dvs. bestämmelserna i 27

 kap. rättegångsbalken.

 I en ny sista mening har tagits in en bestämmelse

 av innebörd att åtal skall väckas inom en månad

 från det att beslut om beslag meddelades om inte

 Justitiekanslern begär förlängning av tiden och

 rätten medger att tiden förlängs. Med den nya

 bestämmelsen klargörs att oavsett det uppskattade

 värdet av den egendom som tagits i beslag, åtal

 skall väckas inom en månad från det att beslutet om

 beslag meddelades. Bestämmelsen i 27 kap. 7 § andra

 stycket rättegångsbalken, till den del den avser

 beslag av egendom av mindre värde, är därmed inte

 tillämplig för beslag i utredningssyfte enligt TF.

 Genom hänvisningen i 7 kap. 3 § YGL till bestämmel-

 serna i 10 kap. TF, är bestämmelsen tillämplig även

 vid utredningsbeslag enligt YGL.

 Av ikraftträdandebestämmelsen framgår att äldre

 bestämmelser skall tillämpas på beslag som

 beslutats av JK före ikraftträdandet. Detta för att

 undvika att beslaget omedelbart måste hävas.

 12 kap. 3 och 10 §§

 Genom en ny andra mening i 3 § och ett nytt tredje

 stycke i 10 § införs särskilda regler för

 Stockholms län när det gäller antalet jurymän i

 länet. Som framgår av vad som närmare anförs i

 avsnitt 4 är det främst det stora antalet

 tryckfrihets- och yttrandefrihetsmål som handläggs

 vid Stockholms tingsrätt som föranleder ändringen.

 För Stockholms län skall således väljas 36

 jurymän, varav 12 skall vara eller ha varit nämn-

 demän vid allmän domstol eller vid allmän förvalt-

 ningsdomstol. De valda jurymännen sätts liksom

 tidigare upp på en jurymannalista, fördelade på två

 grupper. Juryn skall bildas på samma sätt som

 tidigare. Dock skall vardera parten få utesluta fem

 jurymän i den första gruppen och två i den andra i

 stället för tre respektive en som vid andra

 tingsrätter.

 I övrigt har vissa språkliga justeringar

 vidtagits.

 9.2 Förslaget till lag om ändring i

 yttrandefrihetsgrundlagen

 4 kap. 6 §

 I bestämmelsen föreskrivs straff för den som inte

 utser en utgivare för ett radioprogram eller en

 film. Genom den nya meningen i första stycket

 straffsanktioneras den i 4 § föreskrivna skyldig-

 heten för utgivaren av en film att se till att

 varje exemplar av filmen har en uppgift om vem som

 är utgivare. Straffskalan omfattar penningböter,

 motsvarande vad som gäller enligt 5 kap. 14 § andra

 stycket TF för underlåtenhet att ange utgivare på

 periodisk skrift.

 7 kap. 3 §

 I paragrafens första stycke har införts en ny andra

 mening som rör beslag i konfiskeringssyfte när åtal

 ännu inte väckts och ansökan inte heller gjorts om

 konfiskering. Huvudregeln enligt 10 kap. 4 § TF är

 att sådan åtgärd skall ha vidtagits av JK inom två

 veckor från det att beslut meddelades om beslag.

 Annars faller beslaget. Enligt den nya bestämmelsen

 kan rätten efter framställning från JK när denne

 har beslutat om konfiskeringsbeslag i beslut medge

 en förlängning av tiden inom vilken det skall

 väckas åtal eller ansökas om konfiskering. Be-

 stämmelsen innebär således i praktiken att rätten

 medger att beslaget får bestå under ytterligare en

 tid, dock ytterligare högst två veckor, innan åtal

 väcks eller ansökan görs om konfiskering utan att

 beslaget faller.

 Skälet till att bestämmelsen nu införs är att det

 visat sig vara förenat med stora svårigheter att

 vid omfattande beslag av just framställningar som

 kan avlyssnas eller ses endast med hjälp av

 tekniska hjälpmedel hinna med nödvändiga åtgärder

 inom den föreskrivna huvudregeln om två veckor,

 såsom bl.a. åtals- och konfiskeringsprövningen. Den

 nya bestämmelsen omfattar endast

 konfiskeringsbeslag enligt yttrandefrihetsgrund-

 lagen och avses vara tillämplig endast i

 undantagsfall. Huvudregeln skall alltså alltjämt

 vara att åtal skall väckas eller ansökan om kon-

 fiskering göras inom två veckor från det att beslut

 om beslag meddelades. Om beslaget är mycket om-

 fattande eller det av annat skäl är i princip omöj-

 ligt att ta del av dess innehåll och ta ställning

 till detta inom den i 10 kap. 4 § TF angivna tiden

 föreskrivs nu en möjlighet för JK att få denna tid

 förlängd. Förlängningen skall inte avse längre tid

 än vad som är absolut nödvändigt och förlängning

 får medges med sammanlagt högst två veckor. För att

 inte beslaget skall falla krävs således i samtliga

 fall att åtal har väckts eller ansökan gjorts inom

 i vart fall fyra veckor från det att beslut om

 beslag meddelades.

 Den prövning rätten har att göra av en framställ-

 ning från JK om förlängd tid sammanfaller i huvud-

 sak med den prövning som görs av rätten vid en

 sådan framställning enligt rättegångsbalken. JK bör

 dock lämpligen i framställningen noga ange de

 omständigheter som ligger till grund för denna. I

 ett beslut om medgivande av förlängd tid kan det

 vara lämpligt att rätten särskilt anger dag när

 åtal skall vara väckt eller ansökan skall ha

 gjorts.

 Rätten bör om det är möjligt bereda den som

 drabbats av beslaget tillfälle att yttra sig i

 saken. Här måste dock beaktas att det ofta blir

 fråga om att handlägga en inkommen framställan

 skyndsamt och att beslut måste fattas kort efter

 det att framställningen gjorts. Vidare har den som

 drabbats av beslaget alltid möjlighet att begära

 rättens prövning av beslaget vid en beslags-

 förhandling såsom närmare redogjorts för i avsnitt

 5.

 Bestämmelsen skall bara tillämpas på beslag som

 beslutats efter ikraftträdandet.

 9.3 Förslaget till lag om ändring i lagen

 (1991:1559) med föreskrifter på tryck-

 frihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens

 områden

 3 kap. 17 §

 Ändringen syftar till att beträffande ursprungliga

 sändningar i tråd tydligare reglera vad som gäller

 för sådana direktsändningar där en person som fram-

 träder i programmet i stället för utgivaren kan bli

 ansvarig för ett yttrandefrihetsbrott. Med hänsyn

 till att det är fråga om ett överförande av det

 yttrandefrihetsrättsliga ansvaret för brott, måste

 den som kan bli ansvarig för ett sådant brott

 underrättas om beslutet före sändningen, såsom

 gäller enligt 2 §. För att det inte skall uppstå

 tveksamheter om vem som är ansvarig för vad som

 förekommer i programmet föreskrivs även att

 beslutet skall antecknas i ett register före sänd-

 ningen och att anteckningen skall innehålla vissa

 uppgifter om den som beslutet avser. Rättsverkan av

 att dessa ordningsföreskrifter inte följs, är,

 såsom enligt 2 §, att beslutet inte blir gällande.

 Den äldre bestämmelsen skall gälla för beslut som

 fattats före ikraftträdandet.

 3 kap. 20 §

 Genom den nya lydelsen i andra stycket upphävs

 straffsanktionen för underlåtenhet att lämna

 uppgift om utgivare. Såsom närmare redogjorts för i

 avsnitt 8, avser den föreslagna ändringen ingen

 ändring i sak, eftersom det i förevarande kapitel

 inte föreskrivs om skyldighet att lämna uppgift om

 utgivare i sändning.

 10 kap. 3 §

 Genom den nya lydelsen av paragrafen har tidpunkten

 för när dom skall meddelas efter huvudförhandling

 inför jury senarelagts. Som huvudregel skall dock

 liksom tidigare gälla att dom skall meddelas, var-

 med avses främst avkunnas, i huvudsak omedelbart

 efter det att juryn överlämnat sitt svar till

 rätten eller dagen därefter. Denna huvudregel torde

 oftast kunna följas när juryn har friat den eller

 de åtalade framställningarna. Enligt den tidigare

 lydelsen hade rätten möjlighet att besluta om

 anstånd i en vecka med att meddela domen. Den nya

 lydelsen innebär att domen skall skriftligen

 avfattas och meddelas senast tre veckor efter det

 att juryn överlämnat sitt svar.

 Den nya absolut senaste tidpunkten för meddelande

 av dom i mål där juryprövning har skett är således

 tre veckor. För att minska risken för en allmän

 förlängning av tiden för att meddela dom i dessa

 mål har det med den nuvarande lydelsen av 30 kap. 7

 § andra stycket RB som förebild, föreskrivits att

 domen skall skriftligen avfattas och meddelas inom

 två veckor om inte synnerligt hinder möter mot

 detta. I brottmål där den tilltalade är häktad,

 skall såsom gäller enligt RB domen meddelas inom en

 vecka om inte synnerligt hinder möter. Med syn-

 nerligt hinder avses i huvudsak detsamma som gäller

 enligt RB:s bestämmelser om tiden för meddelande av

 dom, men här skall även beaktas vad som i grund-

 lagarna föreskrivs om skyndsam behandling av tryck-

 frihets- och yttrandefrihetsmål. Skäl att meddela

 dom efter två veckor (eller efter en vecka om den

 tilltalade är häktad) torde finnas endast i

 yttersta undantagsfall. Exempel på sådana fall kan

 vara att juryn funnit att brott föreligger och

 målet är synnerligen omfattande eller innehåller

 mycket komplicerade rättsfrågor. Om en jurys svar

 är att de åtalade framställningarna inte till någon

 del innefattar brott bör naturligtvis domstolen

 snarast avkunna domen.

 I bestämmelsen har begreppet avkunnande av dom

 tagits bort. Med meddelande av dom avses här - där

 inte särskilt anges skriftligen avfattad - såväl

 ett muntligt avkunnande av domen, som att domen

 meddelas genom att hållas tillgänglig i skrift på

 rättens kansli.

 I förordningen (1987:1099) om skyldighet för

 domstol att underrätta parterna om utgången i mål

 och ärenden, m.m. anges att en kopia av en dom

 skall skickas till parterna (1 §). Vidare

 föreskrivs i 6 § att om dom avkunnats skall en

 kopia av domen sändas till parterna inom en vecka

 från avkunnandet. Genom vad som anges i

 föreskriften i 2 § torde förordningen vara

 tillämplig även när dom meddelas enligt förevarande

 paragraf. För sådant fall gäller emellertid att en

 kopia av domen skall skickas till parterna "om det

 lämpligen kan ske". I paragrafen har därför införts

 ett nytt tredje stycke enligt vilket parterna skall

 underrättas skriftligen om utgången i målet.

 Lagförslag i Justitiedepartementets promemoria

 inför hearing

 Förslag till

 Lag om ändring i lagen (1991:1559) med föreskrifter

 på tryckfrihetsförordningens och

 yttrandefrihetsgrundlagens områden.

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1991:1559)

 med föreskrifter på tryckfrihetsförordningens och

 yttrandefrihetsgrundlagens områden

 dels att 3 kap. 17 och 20 §§ och rubriken till 4

 kap. skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas en ny

 paragraf, 4 kap. 4 §, av följande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen

 lydelse

 3 kap.

 17 §

 Beträffande program som Beträffande program som

 direktsänds får den som direktsänds får den som

 skall utse utgivare be- skall utse utgivare be-

 sluta att, i stället för sluta att, i stället för

 utgivaren, var och en utgivaren, var och en som

 som framträder i framträder i programmet

 programmet själv skall själv skall svara för

 svara för yttrandefrihetsbrott som

 yttrandefrihetsbrott som han begår. Ett sådant

 han begår. Den som be- beslut skall före

 driver sändningen meddelas de

 sändningsverksamheten berörda och antecknas i

 skall föra ett särskilt ett särskilt register hos

 register över sådana den som bedriver

 förordnanden. Ett utdrag sändningsverksamheten. Om

 ur registret skall inte detta sker, är

 genast sändas till beslutet utan verkan. Ett

 patent- och utdrag ur registret skall

 registreringsverket genast sändas till

 varje gång ett beslut patent- och registre-

 har antecknats i det. ringsverket varje gång

 ett beslut har antecknats

 i det.

 20 §

 Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot

 vad som i detta kapitel föreskrivs om skyldighet

 att anteckna eller anmäla utgivare skall dömas till

 böter eller fängelse i högst ett år.

 Den som uppsåtligen Den som uppsåtligen

 eller av oaktsamhet eller av oaktsamhet

 bryter mot vad som i bryter mot vad som i

 detta kapitel föreskrivs detta kapitel föreskrivs

 om skyldighet att lämna om skyldighet att lämna

 uppgift om ut- uppgift om ställ-

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 givare eller företrädare skall dömas

 ställföreträdare skall till penningböter.

 dömas till penningböter.

 4 kap.

 Om utgivare av filmer Om utgivare m.m. av

 och ljudupptagningar filmer och ljudupp-

 tagningar

 4 §

 Utgivare av en film som

 uppsåtligen eller av

 oaktsamhet underlåter att

 på filmen lämna uppgift

 om vem som är utgivare

 döms till penningböter.

 Lagförslag i promemorian Några rättegångsfrågor i

 tryckfrihets- och yttrandefrihetsmål

 1 Förslag till

 Lag om ändring i tryckfrihetsförordningen

 Härigenom föreskrivs att 12 kap. 3 och 10 §§

 tryckfrihetsförordningen skall ha följande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen

 lydelse

 12 kap.

 3 §

 För varje län skall För varje län skall utses

 utses jury- män, jurymän, fördelade i två

 fördelade i två grupper grupper med sexton

 med sexton jurymän i jurymän i första gruppen

 första gruppen och åtta och åtta jurymän i andra

 jurymän i andra gruppen. gruppen. För Stockholms

 Jurymännen i den andra län skall dock första

 gruppen skall vara eller gruppen omfatta tret-

 ha varit nämndemän vid tiotvå jurymän och andra

 allmän domstol eller gruppen sexton jurymän.

 allmän förvaltningsdoms- Jurymännen i den andra

 tol. gruppen skall vara eller

 ha varit nämndemän vid

 allmän domstol eller

 allmän förvaltningsdoms-

 tol.

 10 §Då mål vari jury skall deltaga förekommer,

 skall rätten föredraga jurymannalistan samt till

 behandling upptaga frågan, huruvida jäv föreligger

 mot någon som finnes upptagen å listan. Angående

 jäv mot juryman gälle vad i lag är stadgat om do-

 mare.

 Därefter skall juryn bildas av de ojäviga

 jurymännen sålunda att vardera parten äger utesluta

 tre jurymän inom den första gruppen och en inom den

 andra samt rätten genom lottning bland de övriga

 uttager så många till suppleanter att sex kvarstå i

 den första gruppen och tre i den andra.

 För jury i Stockholms

 län äger vardera parten

 utesluta sex jurymän inom

 den första gruppen och

 två inom den andra.

 ________________________

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1995

 2 Förslag till

 Lag om ändring i yttrandefrihetsgrundlagen

 Härigenom föreskrivs att 7 kap. 3 §

 yttrandefrihetsgrundlagen skall ha följande

 lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen

 lydelse

 7 kap.

 3 §

 Vad som sägs i 10 kap. Vad som sägs i 10 kap.

 tryckfrihetsförordningen tryckfrihetsförordningen

 om beslag av tryckta om beslag av tryckta

 skrifter på grund av skrifter på grund av

 tryckfrihetsbrott skall tryckfrihetsbrott skall

 gälla också i fråga om gälla också i fråga om

 beslag av filmer och beslag av filmer och

 ljudupptagningar på ljudupptagningar på grund

 grund av av yttrandefrihetsbrott.

 yttrandefrihetsbrott. I I stället för

 stället för 10 kap. 6 § och 8 § andra

 10 kap. 6 § och 8 § stycket gäller dock vad

 andra stycket gäller som föreskrivs i andra

 dock vad som föreskrivs och tredje styckena i

 i andra och tredje denna paragraf. Om den

 styckena i denna tid som avses i 10 kap. 4

 paragraf. § tryckfrihetsförord-

 ningen med hänsyn till

 beslagets art eller

 omfattning är otillräck-

 lig, får rätten på

 Justitiekanslerns

 framställning därom med-

 giva förlängning av

 tiden. Tiden får härvid

 inte bestämmas längre än

 vad som är oundgängligen

 nödvändigt och ej

 förlängas med mer än två

 veckor.

 Varje beslut om beslag skall ange det eller de

 avsnitt av framställning- en som har föranlett

 beslaget. Beslaget gäller endast de särskilda

 skivor, rullar eller andra delar av upptagningen

 där dessa avsnitt förekommer.

 Bevis om att beslag har beslutats skall utan

 kostnad tillställas den som beslaget verkställs hos

 samt den som har låtit framställa filmen eller

 ljudupptagningen. Beviset skall innehålla uppgift

 om det eller de avsnitt i framställningen som har

 föranlett beslaget.

 __________________________

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1995.

 3 Förslag till

 Lag om ändring i lagen (1991:1559) med föreskrifter

 på tryckfrihetsförordningens och yttrandefri-

 hetsgrundlagens områden

 Härigenom föreskrivs att 10 kap. 3 § lagen

 (1991:1559) med föreskrifter på tryckfrihetsför-

 ordningens och yttrandefrihetsgrundlagens områden

 skall ha följande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen

 lydelse 10 kap.

 3 §

 Dom i tryckfrihetsmål Dom i tryckfrihetsmål och

 och yttrandefrihetsmål yttrandefrihetsmål skall

 skall meddelas senast på meddelas när juryns svar

 rättens första arbetsdag har överlämnats till

 efter det att juryns rätten eller på rättens

 svar har överlämnats. Om första arbetsdag

 det är nödvändigt, får därefter. Om det är nöd-

 dock rätten besluta om vändigt med rådrum för

 anstånd för att besluta domens beslutande och av-

 och avfatta domen. An- fattande får rätten be-

 ståndet får vara högst sluta att dom skall med-

 en vecka. delas vid senare

 tidpunkt. Om inte synner-

 ligt hinder möter skall

 domen meddelas senast en

 vecka efter det att juryn

 Juryn behöver inte vara överlämnat sitt svar.

 närvarande när domen Juryn behöver inte

 avkunnas. vara närvarande när domen

 meddelas.

 _______________________

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994.

 Justitiekanslerns lagförslag

 1 Förslag till

 Lag om ändring i tryckfrihetsförordningen[1]

 Härigenom föreskrivs att 2 kap. 12 och 13 §§

 tryckfrihetsförordningen skall ha följande lydelse.

 Nuvarande lydelse

 Föreslagen lydelse

 2 kap.

 12 §

 Allmän handling som får lämnas ut skall på begäran

 genast eller så snart det är möjligt på stället

 utan avgift tillhandahållas den, som önskar taga

 del därav, så att handlingen kan läsas, avlyssnas

 eller på annat sätt uppfattas. Handling får även

 skrivas av, avbildas eller tagas i anspråk för

 ljudöverföring. Kan handling ej tillhandahållas

 utan att sådan del därav som icke får lämnas ut

 röjes, skall den i övriga delar göras tillgänglig

 för sökanden i avskrift eller kopia.

 Myndighet är icke skyldig att tillhandahålla

 handling på stället, om betydande hinder möter. I

 fråga om upptagning som avses i 3 § första stycket

 föreligger ej heller sådan skyldighet, om sökanden

 utan beaktansvärd olägenhet kan taga del av

 upptagningen hos närbelägen myndighet.

 Rätten att avbilda eller

 ta en allmän handling i

 anspråk för ljud-

 överföring gäller inte

 handlingar som tagits i

 beslag eller konfiskerats

 i mål om

 tryckfrihetsbrott eller

 om yttrandefrihetsbrott.

 Ett sådant tillhandahål-

 lande får dock ske om

 ändamålet med beslaget

 eller konfiskeringen inte

 äventyras.

 13 §Den som önskar taga del av allmän handling har

 även rätt att mot fastställd avgift få avskrift

 eller kopia av handlingen till den del den får

 lämnas ut. Myndighet är dock ej skyldig att lämna

 ut upptagning för automatisk databehandling i annan

 form än utskrift. Ej heller föreligger skyldighet

 att framställa kopia av karta, ritning, bild eller

 annan i 3 § första stycket avsedd upptagning än som

 nyss har angivits, om svårighet möter och hand-

 lingen kan tillhandahållas på stället.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 Rätten att få avskrift

 eller kopia

 av en handling gäller

 inte sådana handlingar

 som avses i 12 § tredje

 stycket. Ett sådant

 utlämnande får dock ske

 om ändamålet med beslaget

 eller konfiskeringen

 därigenom inte äventyras.

 Begäran att få avskrift eller kopia av allmän

 handling skall alltid behandlas skyndsamt.

 ________________

 Denna lag träder i kraft den .....

 2 Förslag till

 Lag om ändring i sekretesslagen (1980:100)[1]

 Härigenom föreskrivs i fråga om sekretesslagen

 (1980:100)

 dels att 5 kap. 6 §[2] skall upphöra att gälla,

 dels att 12 kap. 3 § skall ha följande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen

 lydelse

 12 kap.

 3 §[3]

 Sekretess för uppgift i Sekretess för uppgift i

 mål eller ärende i mål eller ärende i

 domstols rättskipande domstols rättskipande

 eller rättsvårdande eller rättsvårdande

 verksamhet upphör att verksamhet upphör att

 gälla i målet eller gälla i målet eller

 ärendet, om uppgiften ärendet, om uppgiften

 förebringas vid förebringas vid offentlig

 offentlig förhandling i förhandling i samma mål

 samma mål eller ärende. eller ärende.

 Detta gäller dock inte

 sekretess enligt 5 kap.

 6 §.

 Förebringas sekretessbelagd uppgift som avses i

 första stycket vid förhandling inom stängda dörrar,

 består sekretessen under den fortsatta hand-

 läggningen, om domstolen inte förordnar annat.

 Sedan domstolen har skilt målet eller ärendet ifrån

 sig, består sekretessen endast om domstolen i domen

 eller beslutet har förordnat om det. Sådant förord-

 nande skall alltid meddelas för uppgift för vilken

 sekretess gäller enligt 9 kap. 3 § andra stycket,

 om det skulle strida mot avtal som avses där att

 uppgiften röjs.

 Fullföljs talan i mål eller ärende vari domstol

 har meddelat förordnande om att sekretess för

 uppgift skall bestå, skall den högre rätten pröva

 förordnandet när den skiljer målet eller ärendet

 från sig.

 __________________________

 Denna lag träder i kraft den ...

 **FOOTNOTES**

 [1] Tryckfrihetsförordningen omtryckt 1991:1500.

 [1] Sekretesslagen omtryckt 1992:1474.

 [2] Senaste lydelse 1993:437.

 [3] Senaste lydelse 1993:437.

 Förteckning över remissinstanser som yttrat sig

 Över Justitiekanslerns rapport

 Offentlighetsprincipen, tillämpning vid beslag och

 konfiskering med anledning av tryck- och

 yttrandefrihetsbrott - förslag till lagändringar

 (93-3343) har remissyttranden avgetts av Riksdagens

 ombudsmän, Svea hovrätt, Hovrätten över Skåne och

 Blekinge, Kammarrätten i Sundsvall, Stockholms

 tingsrätt, Malmö tingsrätt, Göteborgs tingsrätt,

 Riksåklagaren, Domstolsverket, Försvarsmaktens

 organisationsmyndighet, Kungl. biblioteket, Arkivet

 för Ljud och Bild, Juridiska fakultetsnämnden vid

 Stockholms universitet, Institutionen för

 journalistik, medier och kommunikation vid

 Stockholms universitet, Riksarkivet, Statens

 biografbyrå, Radionämnden, Sveriges Advokatsamfund,

 Sveriges Domareförbund, Sveriges Radio AB, Sveriges

 Television AB, Pressens Opinionsnämnd, Svenska

 Tidningsutgivareföreningen, Svenska

 Journalistförbundet och TV5 Nordic Channel.

 Över Justitiedepartementets promemoria Några

 rättegångsfrågor i tryckfrihets- och

 yttrandefrihetsmål (93-3481) har remissyttranden

 avgetts av Riksdagens ombudsmän, Justitiekanslern,

 Svea hovrätt, Hovrätten över Skåne och Blekinge,

 Kammarrätten i Sundsvall, Stockholms tingsrätt,

 Malmö tingsrätt, Göteborgs tingsrätt,

 Riksåklagaren, Domstolsverket, Försvarsmaktens

 organisationsmyndighet, Juridiska fakultetsnämnden

 vid Stockholms universitet, Institutionen för

 journalistik, medier och kommunikation vid

 Stockholms universitet, Statens biografbyrå, Radio-

 nämnden, Sveriges Advokatsamfund, Sveriges

 Domareförbund, Sveriges Radio AB, Sveriges

 Television AB, Pressens Opinionsnämnd, Svenska

 Tidningsutgivareföreningen, Svenska Journa-

 listförbundet och TV5 Nordic Channel.

 Lagrådsremissens lagförslag

 1 Förslag till lag om ändring i

 tryckfrihetsförordningen

 Härigenom föreskrivs att 10 kap. 14 § och 12 kap.

 3 och 10 §§ tryckfrihetsförordningen[1] skall ha

 följande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen

 lydelse

 10 kap.

 14 §

 Exemplar av tryckt Exemplar av tryckt

 skrift, vilket skäligen skrift, vilket skäligen

 kan antagas äga kan antas äga betydelse

 betydelse för utredning för utredning i

 i tryckfrihetsmål, må tryckfrihetsmål, får tas

 tagas i beslag. Därvid i beslag. Därvid gäller

 gäller vad i 2 och 3 §§, vad i 2 och 3 §§, 5 §

 5 § första stycket, första stycket, 6 §, 7 §

 6 §, 7 § första stycket första stycket samt 9 §

 samt 9 § är stadgat. I är stadgat. I övrigt

 övrigt skall i tillämp- skall i tillämpliga delar

 liga delar gälla vad i gälla vad som i allmänhet

 allmänhet är föreskrivet är föreskrivet om beslag.

 om beslag. Åtal skall dock väckas

 inom en månad från det

 att beslut om beslag

 meddelades, om inte

 rätten på Justitie-

 kanslerns framställning

 medger att tiden

 förlängs.

 12 kap.

 3 §

 För varje län skall För varje län skall utses

 utses jurymän, fördelade jurymän, fördelade i två

 i två grupper med sexton grupper med sexton

 jurymän i första gruppen jurymän i första gruppen

 och åtta jurymän i andra och åtta jurymän i andra

 gruppen. Jurymännen i gruppen. För Stockholms

 den andra gruppen skall län skall dock första

 vara eller ha varit gruppen omfatta tjugofyra

 nämndemän vid allmän jurymän och andra gruppen

 domstol eller allmän tolv jurymän. Jurymännen

 förvaltningsdomstol. i den andra gruppen skall

 vara eller ha varit

 nämndemän vid allmän

 domstol eller allmän

 förvaltningsdomstol.

 **FOOTNOTES**

 [1] Tryckfrihetsförordningen omtryckt 1991:1500.

 Nuvarande lydelse Föreslagen

 lydelse

 10 §

 Då mål vari jury skall I ett mål i vilket jury

 deltaga förekommer, skall delta, skall rätten

 skall rätten föredraga föredra jurymanna- listan

 jurymannalistan samt och behandla frågan, om

 till behandling upptaga det föreligger jäv mot

 frågan, huruvida jäv någon som är upptagen på

 föreligger mot någon som listan. Om jäv mot jury-

 finnes upptagen å man gäller vad som i lag

 listan. Angående jäv mot är stadgat om domare.

 juryman gälle vad i lag

 är stadgat om domare. Därefter skall juryn

 Därefter skall juryn bildas av de ojäviga

 bildas av de ojäviga jurymännen på så sätt att

 jurymännen sålunda att vardera parten får

 vardera parten äger utesluta tre jurymän inom

 utesluta tre jurymän den första gruppen och en

 inom den första gruppen inom den andra samt att

 och en inom den andra rätten genom lottning

 samt rätten genom bland de övriga tar ut så

 lottning bland de övriga många till suppleanter

 uttager så många till att sex kvarstår i den

 suppleanter att sex första gruppen och tre i

 kvarstå i den första den andra.

 gruppen och tre i den För jury i Stockholms

 andra. län får vardera parten

 utesluta fem jurymän inom

 den första gruppen och

 två inom den andra.

 ____________________________

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1995. Har

 Justitiekanslern beslutat om beslag enligt 10 kap.

 14 § före ikraftträdandet skall äldre bestämmelser

 tillämpas för beslaget. I mål där juryn redan

 bildats före ikraftträdandet skall äldre be-

 stämmelser tillämpas även vid den fortsatta

 handläggningen av målet.

 2 Förslag till lag om ändring i

 yttrandefrihetsgrundlagen

 Härigenom föreskrivs att 4 kap. 6 § och 7 kap. 3 §

 yttrandefrihetsgrundlagen skall ha följande

 lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 4 kap.

 6 §

 Den som uppsåtligen Den som uppsåtligen eller

 eller av oaktsamhet av oaktsamhet bryter mot

 bryter mot 1 § skall 1 § skall dömas till

 dömas till böter eller, böter eller, om

 om omständigheterna är omständigheterna är

 synnerligen försvårande, synnerligen försvårande,

 till fängelse i högst till fängelse i högst ett

 ett år. år. Den som uppsåtligen

 eller av oaktsamhet

 bryter mot vad som före-

 skrivs i 4 § första

 stycket skall dömas till

 penningböter.

 I lag får föreskrivas straff för den som bryter

 mot en föreskrift i lag som meddelats med stöd av 4

 eller 5 §.

 7 kap.

 3 §

 Vad som sägs i 10 kap. Vad som sägs i 10 kap.

 tryckfrihetsförordningen tryckfrihetsförordningen

 om beslag av tryckta om beslag av tryckta

 skrifter på grund av skrifter på grund av

 tryckfrihetsbrott skall tryckfrihetsbrott skall

 gälla också i fråga om gälla också i fråga om

 beslag av filmer och beslag av filmer och

 ljudupptagningar på ljudupptagningar på grund

 grund av av yttrandefrihetsbrott.

 yttrandefrihetsbrott. I I stället för

 stället för 10 kap. 6 § och 8 § andra

 10 kap. 6 § och 8 § stycket gäller dock vad

 andra stycket gäller som föreskrivs i andra

 dock vad som föreskrivs och tredje styckena i

 i andra och tredje denna paragraf. Om den

 styckena i denna tid som avses i

 paragraf. 10 kap. 4 § tryckfrihets-

 förordningen med hänsyn

 till beslagets omfattning

 eller någon annan

 omständighet är otill-

 räcklig, får rätten på

 Justitiekanslerns fram-

 ställning medge att tiden

 förlängs. Tiden får inte

 bestämmas längre än vad

 som är oundgängligen

 Nuvarande lydelse nödvändigt och inte

 förlängas med

 mer än två veckor.

 Föreslagen lydelse

 Varje beslut om beslag skall ange det eller de

 avsnitt av framställningen som har föranlett

 beslaget. Beslaget gäller endast de särskilda

 skivor, rullar eller andra delar av upptagningen

 där dessa avsnitt förekommer.

 Bevis om att beslag har beslutats skall utan

 kostnad tillställas den som beslaget verkställs hos

 samt den som har låtit framställa filmen eller

 ljudupptagningen. Beviset skall innehålla uppgift

 om det eller de avsnitt i framställningen som har

 föranlett beslaget.

 ___________________________________

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1995. Har

 beslut om beslag meddelats före ikraftträdandet

 skall äldre bestämmelser tillämpas för beslaget.

 3 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:1559)

 med föreskrifter på tryckfrihetsförordningens och

 yttrandefrihetsgrundlagens områden

 Härigenom föreskrivs att 3 kap. 17 och 20 §§ samt

 10 kap. 3 § lagen (1991:1559) med föreskrifter på

 tryckfrihetsförordningens och yttrande-

 frihetsgrundlagens områden skall ha följande

 lydelse.

 3 kap.

 17 §

 Beträffande program som Beträffande program som

 direktsänds får den som direktsänds får den som

 skall utse utgivare be- skall utse utgivare be-

 sluta att, i stället för sluta att, i stället för

 utgivaren, var och en utgivaren, var och en som

 som framträder i framträder i programmet

 programmet själv skall själv skall svara för

 svara för yttrande- yttrandefrihetsbrott som

 frihetsbrott som han han begår. Ett sådant

 begår. Den som bedriver beslut skall före sänd-

 sändningsverksamheten ningen meddelas de

 skall föra ett särskilt berörda och antecknas i

 register över sådana ett särskilt register hos

 förordnanden. Ett utdrag den som bedriver

 ur registret skall sändningsverksamheten.

 genast sändas till Anteckningen skall

 patent- och innehålla uppgifter om

 registreringsverket namn, födelsetid och

 varje gång ett beslut bostadsadress för var och

 har antecknats i det. en som avses med

 beslutet. Om inte detta

 sker, är beslutet utan

 verkan.

 Ett utdrag ur registret

 skall genast sändas till

 Patent- och

 registreringsverket varje

 gång ett beslut har an-

 tecknats i det.

 Nuvarande lydelse Föreslagen

 lydelse

 20 §

 Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot

 vad som i detta kapitel föreskrivs om skyldighet

 att anteckna eller anmäla utgivare skall dömas till

 böter eller fängelse i högst ett år.

 Den som uppsåtligen Den som uppsåtligen

 eller av oaktsamhet eller av oaktsamhet

 bryter mot vad som i bryter mot vad som i

 detta kapitel föreskrivs detta kapitel föreskrivs

 om skyldighet att lämna om skyldighet att lämna

 uppgift om utgivare uppgift om ställ-

 eller ställföreträdare företrädare skall dömas

 skall dömas till till penningböter.

 penningböter.

 10 kap.

 3 §

 Dom i tryckfrihetsmål Dom i tryckfrihetsmål och

 och yttrandefrihetsmål yttrandefrihetsmål skall

 skall meddelas senast på meddelas när juryns svar

 rättens första arbetsdag har lämnats till rätten

 efter det att juryns eller på rättens första

 svar har överlämnats. Om arbetsdag därefter. Om

 det är nödvändigt, får rådrum för domens

 dock rätten besluta om beslutande eller

 anstånd för att besluta avfattande är ound-

 och avfatta domen. gängligen nödvändigt, får

 Anståndet får vara högst rätten besluta att domen

 en vecka. skall meddelas vid ett

 senare tillfälle. Om inte

 synnerligt hinder möter

 skall dock domen skrift-

 ligen avfattas och

 meddelas, inom en vecka i

 brottmål då den

 tilltalade är häktad och

 annars inom två veckor

 efter det att juryn har

 lämnat sitt svar. Domen

 Juryn behöver inte skall dock alltid vara

 vara närvarande när skriftligen avfattad och

 domen avkunnas. meddelad senast tre

 veckor efter det att

 juryn lämnat sitt svar.

 Juryn behöver inte vara

 närvarande när domen

 meddelas.

 När målet avgjorts

 skall parterna snarast

 underrättas skriftligen

 om utgången i målet.

 ________________________________

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994. Har ett

 beslut enligt 3 kap. 17 § fattats före

 ikraftträdandet skall äldre bestämmelser tillämpas

 för beslutet. I mål där juryn har lämnat sitt svar

 till rätten före ikraftträdandet skall äldre

 bestämmelser tillämpas.

 Lagrådets yttrande

 Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1993-12-02

 Närvarande: f.d. regeringsrådet Bengt Hamdahl,

 justitierådet

 Bo[REDACTED_EFTERNAMN], regeringsrådet Arne Baekkevold.

 Enligt en lagrådsremiss den 25 november 1993

 (justitiedepartementet) har regeringen beslutat

 inhämta Lagrådets yttrande över förslag till lag om

 ändring i tryckfrihetsförordningen, m.m.

 Förslagen har inför Lagrådet föredragits av

 hovrättsassessorn

 Christina Weihe.

 Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.

 Justitiedepartementet

 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 9

 december 1993

 Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och

 statsråden

 B.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,

[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], af[REDACTED_EFTERNAMN], Dinkelspiel,

[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], P.[REDACTED_EFTERNAMN]

 Föredragande: statsrådet Laurén

 __________________________

 Regeringen beslutar proposition 1993/94:118 Några

 rättegångsfrågor i tryckfrihets- och

 yttrandefrihetsmål m.m.