Regeringens proposition

1996/97:1

Förslag till statsbudget för budgetåret 1997,

m.m.

Enligt 9 kap. 6 § regeringsformen avger regeringen härmed sitt förslag till

statsbudget för budgetåret 1997 och föreslår att riksdagen beräknar inkom-ster

och beslutar om utgifter för staten i enlighet med de specifikationer som fogats

till förslaget.

Stockholm den 12 september 1996

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Erik[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Finansdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

Propositionen innehåller regeringens förslag till statsbudget för budgetåret

1997. Förslaget till statsbudget, som omfattar alla inkomster och utgifter samt

andra betalningar som påverkar statens lånebehov, visar en omslutning på 676,6

miljarder kronor. Budgetunderskottet för budgetåret 1997 beräknas till 61,3

miljarder kronor. Statens lånebehov för budgetåret 1997 beräknas till 54,4

miljarder kronor.

 I propositionen redovisar regeringen en reviderad finansplan, en uppföljning

av konsolideringsprogrammet och av budgeten för budgetåret 1995/96 samt lämnar

förslag till ändrade anslag på tilläggsbudget till statsbudgeten för budgetåret

1995/96.

 Regeringen redovisar utgiftstaket för staten fördelat på de av riksdagen

fastställda utgiftsområdena och socialförsäkringssektorn vid sidan av

statsbudgeten samt på anslag enligt specifikation i bilaga 1.

 1

Förslag till statsbudget för budgetåret 1997

Utgifter m.m.

(tkr)

Utgiftsområde1 Rikets styrelse 3 781 330

Utgiftsområde2 Samhällsekonomi och finansförvaltning3 807 556

Utgiftsområde3 Skatteförvaltning och uppbörd 5 714 708

Utgiftsområde4 Rättsväsendet 20 824 537

Utgiftsområde5 Utrikesförvaltning och internationell

 samverkan 2 757 203

Utgiftsområde6 Totalförsvar 42 372 642

Utgiftsområde7 Internationellt bistånd 11 002 200

Utgiftsområde8 Invandrare och flyktingar 3 453 088

Utgiftsområde9 Hälsovård, sjukvård och social omsorg23 721 787

Utgiftsområde10Ekonomisk trygghet vid sjukdom och

 handikapp 35 833 282

Utgiftsområde11Ekonomisk trygghet vid ålderdom63 975 000

Utgiftsområde12Ekonomisk trygghet för familjer och

 barn 35 161 050

Utgiftsområde13Ekonomisk trygghet vid arbetslöshet35 250 384

Utgiftsområde14Arbetsmarknad och arbetsliv 52 046 499

Utgiftsområde15Studiestöd 16 884 088

Utgiftsområde16Utbildning och universitetsforskning25 357 109

Utgiftsområde17Kultur, medier, trossamfund och fritid7 161 590

Utgiftsområde18Samhällsplanering, bostadsförsörjning

 och byggande 33 368 197

Utgiftsområde19Regional utjämning och utveckling3 726 021

Utgiftsområde20Allmän miljö- och naturvård 1 329 871

Utgiftsområde21Energi 474 151

Utgiftsområde22Kommunikationer 25 063 442

Utgiftsområde23Jord- och skogsbruk, fiske

 med anslutande näringar 13 324 084

Utgiftsområde24Näringsliv 2 859 744

Utgiftsområde25Allmänna bidrag till kommuner 83 612 000

Utgiftsområde26Statsskuldsräntor m.m. 104 155 000

Utgiftsområde27Avgiften till Europeiska gemenskapen20 525 000

Summa utgiftsområden 677 541 563

Minskning av anslagsbehållningar 6 000 000

Summa 683 541 563

Myndigheters m.fl. in- och utlåning i Riksgäldskontoret, netto- 6 914 450

Summa 676 627 113

 2

Inkomster m.m.

Inkomstgrupp 1000Skatter m.m. 565 651 482

Inkomstgrupp 2000Inkomster av statens verksamhet37 896 882

Inkomstgrupp 3000Inkomster av försåld egendom 81 000

Inkomstgrupp 4000Återbetalning av lån 3 076 379

Inkomstgrupp 5000Kalkylmässiga inkomster 6 215 000

Inkomstgrupp 6000Bidrag m.m. från EU 8 670 250

Inkomstgrupp 7000Extraordinära medel avseende EU636 120

Summa 622 227 113

Beräknat lånebehov 54 400 000

Summa 676 627 113

 3

Regeringens förslag och bedömningar redovisas närmare

i propositionens olika volymer enligt följande förteckning:

 Volym

Reviderad finansplan m.m..........................1

Utgiftsområde 1. Rikets styrelse..................2

Utgiftsområde 2. Samhällsekonomi och finansförvaltning2

Utgiftsområde 3. Skatteförvaltning och uppbörd....2

Utgiftsområde 4. Rättsväsendet....................2

Utgiftsområde 5. Utrikesförvaltning och internationell samverkan3

Utgiftsområde 6. Totalförsvar.....................3

Utgiftsområde 7. Internationellt bistånd..........3

Utgiftsområde 8. Invandrare och flyktingar........4

Utgiftsområde 9. Hälsovård, sjukvård och social omsorg4

Utgiftsområde 10. Ekonomisk trygghet vid sjukdom och

 handikapp...........................4

Utgiftsområde 11. Ekonomisk trygghet vid ålderdom.4

Utgiftsområde 12. Ekonomisk trygghet för familjer och barn4

Socialförsäkringssektorn vid sidan av statsbudgeten4

Utgiftsområde 13. Ekonomisk trygghet vid arbetslöshet5

Utgiftsområde 14. Arbetsmarknad och arbetsliv.....5

Utgiftsområde 15. Studiestöd......................6

Utgiftsområde 16. Utbildning och universitetsforskning6

Utgiftsområde 17. Kultur, medier, trossamfund och fritid7

Utgiftsområde 18. Samhällsplanering, bostadsförsörjning

 och byggande........................7

Utgiftsområde 19. Regional utjämning och utveckling7

Utgiftsområde 20. Allmän miljö- och naturvård.....8

Utgiftsområde 21. Energi..........................8

Utgiftsområde 22. Kommunikationer.................8

Utgiftsområde 23. Jord- och skogsbruk, fiske med

 anslutande näringar.................8

Utgiftsområde 24. Näringsliv......................8

Utgiftsområde 25. Allmänna bidrag till kommuner...9

Utgiftsområde 26. Statsskuldsräntor m.m...........9

Utgiftsområde 27. Avgiften till Europeiska gemenskapen9

 4

Innehållsförteckning Reviderad finansplan, m.m.

 Propositionens huvudsakliga innehåll 1

 Förslag till statsbudget för budgetåret 1997 2

1 Förslag till riksdagsbeslut 7

2 Lagförslag 11

3 Reviderad finansplan 31

 3.1 Politiken ligger fast 31

 3.2 Den ekonomiska utvecklingen 33

 3.2.1Den internationella utvecklingen 33

 3.2.2Den svenska ekonomin 35

 3.3 Finans- och penningpolitiken 39

 3.3.1Finanspolitik 39

 3.3.2Penning- och valutapolitik 43

 3.4 En politik för tillväxt och sysselsättning 45

 3.5 Budgetpolitiken 53

 3.6 Skattepolitiken 56

 3.7 Rättvis fördelning 58

4 Utgiftstak för den offentliga sektorn - riksdagens beslut61

 4.1 Budgetpolitiken 61

 4.1.1Budgetpolitiska restriktioner 61

 4.1.2Uppföljning av konsolideringsprogrammet 62

 4.1.3Uppföljning av budgetåret 1995/96 66

 4.2 Nya beräkningsförutsättningar 72

 4.3 Statsbudgeten och statsskuldens utveckling 1997-200073

 4.3.1Statsbudgetens inkomster 73

 4.3.2Statsbudgetens utgifter 75

 4.3.3Statsskuldsräntor 78

 4.3.4Statsbudgetens saldo 80

 4.3.5Lånebehov 81

 4.3.6Statsskuld 84

 4.4.Utgiftstak 86

 4.4.1Omräkning av utgiftstaket och utgiftsramar 86

 4.4.2Utgiftstak för offentlig sektor 88

 4.4.3Utgiftstak för offentlig sektor uppdelat på stat och kommun89

 4.4.4Utgiftstaket för staten inklusive socialförsäkringar vid

 sidan av statsbudgeten fördelat på utgiftsområden90

 4.4.5Beskrivning av utgiftsområden m.m. 93

 4.4.6Utgiftsbemyndiganden 110

 4.5 Budgeteffekter av förändrade skatte- och avgiftsregler112

 4.5.1Förslag i budgetpropositionen 113

 4.5.2Förslag i andra propositioner 113

5 Ekonomisk styrning 116

 5.1 Uppföljning av räntekontomodellen 116

 5.2 Uppföljning av systemet med avräkning av ingående

 mervärdesskatt i staten 117

 5.2.1Omläggningen 118

 5.2.2Hantering av ingående mervärdesskatt vid erhållande

 av externa medel 120

 5.3 Statlig garantigivning 121

 5.3.1Redovisning av verksamheten med statliga garantier121

 5.3.2Ny modell för garantihanteringen i staten 124

 5.3.3Höjning av vissa garantiavgifter 132

 5.4 Lån för myndigheters investeringar i anläggnings-

 tillgångar för förvaltningsändamål samt myndigheters

 räntekontokrediter i Riksgäldskontoret 133

 5.5 Staten i omvandling 136

 5.6 Beräkning av myndigheternas kostnader för vissa

 avtalsstyrda förmåner 152

 5.6.1Ärendet och dess beredning 152

 5.6.2Ersättning av lönekostnadspålägg med försäkringstekniskt

 beräknade premier 154

 5.7 Konsekvenser för statliga myndigheter m.fl. av en

 förlängning av sjuklöneperioden, höjning av den

 allmänna löneavgiften m.m. 155

6 Förslag till tilläggsbudget till statsbudgeten för budgetåret 1995/96157

 6.1 Inledning 157

 6.2 Statschefen och regeringen (första huvudtiteln)161

 6.3 Utrikesdepartementet (andra huvudtiteln) 163

 6.4 Försvarsdepartementet (fjärde huvudtiteln) 164

 6.5 Socialdepartementet (femte huvudtiteln) 165

 6.6 Kommunkationsdepartementet (sjätte huvudtiteln)167

 6.7 Finansdepartementet (sjunde huvudtiteln) 168

 6.8 Utbildningsdepartementet (åttonde huvudtiteln)170

 6.9 Jordbruksdepartementet (nionde huvudtiteln)175

 6.10Arbetsmarknadsdepartementet (tionde huvudtiteln)177

 6.11Miljödepartementet (fjortonde huvudtiteln) 181

7 Vissa skattefrågor 182

 7.1 Inledning 182

 7.2 Justering av skiktgränsen vid beräkning av statlig

 inkomstskatt 182

 7.3 Fastighetsskatt på elproduktionsenheter 184

 7.3.1Bakgrund 184

 7.3.2Beskattning av vattenkraft 184

 7.3.3Markvärdet som bas för en fastighetsskatt 185

 7.3.4Omläggning till fastighetsskatt på vissa

 elproduktionsenheter 189

 7.3.5Ekonomiska frågor 192

 7.4 Energiskatt 193

 7.5 Skatten på öl m.m. 195

 7.6 Införsel av vissa alkoholdrycker 198

 7.7 Hyresgästernas självförvaltning 199

 7.8 Budgeteffekter i sammanfattning 201

Bilagor

Bilaga 1 Specifikation av statsbudgetens utgifter och inkomster

Bilaga 2 Svensk ekonomi

Bilaga 3 Avstämning av det svenska konvergensprogrammet

Bilaga 4 Fördelningspolitisk redogörelse

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 12 september 1996

 5

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen förslår att riksdagen

såvitt avser den ekonomiska politiken och förslag till statsbudget för

budgetåret 1997

1. godkänner de allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken som regeringen

 förordat (avsnitt 3),

2. för budgetåret 1997 beslutar om fördelning av utgifterna på utgiftsområden i

 enlighet med vad regeringen anfört (tabell 4.14, avsnitt 4.4.5),

3. för budgetåren 1998 och 1999 godkänner den preliminära fördelningen av

 utgifterna på utgiftsområden som riktlinjer för regeringens budgetarbete

 (tabell 4.14, avsnitt 4.4.5),

4. för budgetåret 1997 godkänner beräkningen av statsbudgetens inkomster

 (bilaga 1),

5. för budgetåret 1997 godkänner beräkningen av budgeteffekter av förändrade

 skatte- och avgiftsregler (avsnitt 4.5),

6. dels godkänner vad regeringen förordat om principer för utgiftsbemyndiganden

 (avsnitt 4.4.6),

 dels medger att regeringen under det kommande budgetåret får besluta att ett

 ramanslag får överskridas om ett riksdagsbeslut om anslag på tilläggsbudget

 inte hinner inväntas, om utgiften ryms inom utgiftstaket för staten och om

 överskridandet är nödvändigt för att ett av riksdagen beslutat ändamål med

 anslaget skall kunna uppfyllas (avsnitt 4.4.6),

7. bemyndigar regeringen att ta upp lån enligt lagen (1988:1387) om statens

 upplåning (avsnitt 4.3.5),

8. för budgetåret 1997 godkänner beräkningen av förändringar av myndigheters

 m.fl. in- och utlåning i Riksgäldskontoret (avsnitt 4. 3.5),

 9. för budgetåret 1997 godkänner beräkningen av förändringar i

 anslagsbehållningarna (avsnitt 4.4),

såvitt avser garantier, låneramar m.m.

10. godkänner regeringens förslag till en ny modell för garantihanteringen i

 staten (avsnitt 5.3.2),

11. för budgetåret 1997 bemyndigar regeringen att dels besluta om lån i Riks-

 gäldskontoret till investeringar i anläggningstillgångar för

 förvaltningsändamål intill ett sammanlagt belopp av 14 700 000 000 kronor,

 dels besluta om krediter för myndigheters räntekonton intill ett sammanlagt

 belopp av 13 000 000 000 kronor (avsnitt 5.4),

12. godkänner att systemet med lönekostnadspålägg ersätts med försäkringsmässigt

 beräknade premier enligt vad regeringen förordar i avsnitt 5.6,

såvitt avser tilläggsbudget till statsbudgeten för budgetåret 1995/96

13. godkänner att regeringen i den verksamhet som bekostas med första

 huvudtitelns reservationsanslag Samarbete och utveckling inom

 Östersjöregionen får ställa ut garantier om sammanlagt högst 2 000 000 000

 kronor,

14. bemyndigar regeringen att i den med reservationsanslaget Samarbete och

 utveckling inom Östersjöregionen avsedda verksamheten besluta om

 garantiavgifter i enlighet med vad som anförs i avsnitt 6.2.,

15. medger att i den med anslaget avsedda verksamheten återbetalade lånemedel

 m.m. tillförs första huvudtitelns reservationsanslag Samarbete och

 utveckling inom Östersjöregionen,

16. beslutar att på tilläggsbudget till statsbudgeten för budgetåret 1995/96 öka

 det under tredje huvudtiteln anvisade reservationsanslaget Fredsbevarande

 verksamhet med 100 000 000 kronor,

17. beslutar att på tilläggsbudget till statsbudgeten för budgetåret 1995/96

 minska det under fjärde huvudtiteln anvisade ramanslaget Försvars-makten med

 14 682 752 000 kronor,

18. beslutar att på tilläggsbudget till statsbudgeten för budgetåret 1995/96 öka

 det under femte huvudtiteln anvisade ramanslaget Statens

 institutionsstyrelse: Vårdverksamhet med 88 300 000 kronor,

19. beslutar att på tilläggsbudget till statsbudgeten för budgetåret 1995/96 öka

 det under sjätte huvudtiteln anvisade anslaget Utredningsarbete med

 anledning av M/S Estonias förlisning med 4 000 000 kronor,

20. godkänner att regeringen inom ramen för anvisade medel på sjätte

 huvudtitelns reservationsanslag Kostnader förenade med statens ägande i SOS

 Alarm AB bemyndigas att besluta om utnyttjandet av anslaget till kostnader

 för införandet av ett nytt nödnummer, 112,

21. till Särskilt bidrag avseende kommuners och landstings mervärdesskattesystem

 år 1996 på tilläggsbudget till statsbudgeten för budgetåret 1995/96 under

 sjunde huvudtiteln anvisar ett obetecknat anslag på 483 000 000 kronor,

22. till Försöksverksamhet med kvalificerad yrkesutbildning på tilläggsbudget

 till statsbudgeten för budgetåret 1995/96 under åttonde huvudtiteln anvisar

 ett ramanslag på 51 000 000 kronor,

23. beslutar att på tilläggsbudget till statsbudgeten för budgetåret 1995/96

 minska det under åttonde huvudtiteln anvisade förslagsanslaget Bidrag till

 viss verksamhet inom det kommunala skolväsendet med 51 000 000 kronor,

24. beslutar att på tilläggsbudget till statsbudgeten för budgetåret 1995/96 öka

 det under åttonde huvudtiteln anvisade ramanslaget Högskoleverket med 66

 000 000 kronor,

25. godkänner vad regeringen föreslår i fråga om användning av medel under

 reservationsanslaget Vissa särskilda utgifter inom universitet och högskolor

 m.m. till ett tekniskt forskningsinstitut under åttonde huvudtiteln,

26. beslutar att på tilläggsbudget till statsbudgeten för budgetåret 1995/96 öka

 det under åttonde huvudtiteln anvisade reservationsanslaget Vissa bidrag

 till forskningsverksamhet med 50 000 000 kronor,

27. beslutar att på tilläggsbudget till statsbudgeten för budgetåret 1995/96 öka

 det under nionde huvudtiteln anvisade reservationsanslaget Från EG-budgeten

 finansierad kompensation för revalvering av jordbruks-omräkningskursen med

 316 600 000 kronor,

28. godkänner den reviderade beräkningen av inkomsterna på inkomsttitel 6121 EG-

 finansierade struktur- och regionalstöd inom jordbruks-sektorn,

29. beslutar att på tilläggsbudget till statsbudgeten för budgetåret 1995/96 öka

 det under nionde huvudtiteln anvisade ramanslaget Sametinget med 2 000 000

 kronor,

30. godkänner vad regeringen har föreslagit i fråga om tillfälligt

 investeringsbidrag för anordnande av studentbostäder,

31. godkänner att högst 50 miljoner kronor av de för budgetåret 1995/96 under

 tionde huvudtitelns reservationsanslag Arbetsmarknadspolitiska åtgärder

 upptagna medlen för bygginvesteringar under tiden fram till utgången av

 budgetåret 1997 får användas till ett tillfälligt investeringsbidrag för

 anordnande av studentbostäder,

32. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1996:870) om

 offentliga tillfälliga arbeten för äldre arbetslösa,

33. godkänner att offentliga tillfälliga arbeten för äldre arbetslösa får

 anordnas redan fr.o.m. den 1 november 1996,

34. godkänner att ersättning till deltagare i offentliga tillfälliga arbeten för

 äldre arbetslösa under budgetåret 1995/96 får finansieras från anslaget

 Bidrag till arbetslöshetsersättning m.m.,

35. godkänner förslaget att den som deltar i offentliga tillfälliga arbeten för

 äldre arbetslösa får en extra ersättning om 45 kr per dag,

36. beslutar att på tilläggsbudget till statsbudgeten för budgetåret 1995/96 öka

 det under fjortonde huvudtiteln anvisade reservationsanslaget Investeringar

 inom miljöområdet med 50 000 000 kronor,

37. godkänner den reviderade beräkningen av inkomsterna på inkomsttitel 6911

 Övriga bidrag från EG,

38. beslutar att på tilläggsbudget till statsbudgeten för budgetåret 1995/96 öka

 det under fjortonde huvudtiteln anvisade förslagsanslaget Bidrag enligt

 lantmäteritaxan med 14 000 000 kronor,

39. beslutar att på tilläggsbudget till statsbudgeten för budgetåret 1995/96

 minska det under fjortonde huvudtiteln anvisade ramanslaget Förvaltnings-

 kostnader för Lantmäteriverket m.m. med 14 000 000 kronor,

såvitt avser vissa skattefrågor

40. antar regeringens förslag till

 1. lag om ändring i lagen (1994:1852) om beräkning av statlig inkomst-skatt

 på förvärvsinkomster vid 1996 - 1999 års taxeringar,

 2. lag om ändring i lagen (1984:1052) om statlig fastighetsskatt,

 3. lag om upphävande av lagen (1982:1201) om skatt på viss elektrisk kraft,

 4. lag om ändring i lagen (1994:1776) om skatt på energi,

 5. lag om ändring i lagen (1983:1104) om särskild skatt för elektrisk kraft

 från kärnkraftverk,

 6. lag om ändring i lagen (1994:1564) om alkoholskatt,

 7. lag om ändring i lagen (1994:1565) om beskattning av privatinförsel av

 alkoholdrycker och tobaksvaror från land som är medlem i Europeiska

 unionen,

 8. lag om ändring i lagen (1994:1551) om frihet från skatt vid import, m.m.,

 9. lag om ändring i mervärdesskattelagen (1994:200),

 10. lag om ändring i lagen (1996:836) om ändring i lagen (1994:1563) om

 tobaksskatt.

 7

2 Lagförslag

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:870) om

offentliga tillfälliga arbeten för äldre arbetslösa.

 Härigenom föreskrivs att ikraftträdandebestämmelsen till lagen (1996:870) om

offentliga tillfälliga arbeten för äldre arbetslösa skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

-------------------------------------------------------

Denna lag träder i kraft den Denna lag träder i kraft

1 januari 1997 och gäller den 1 november 1996 och

till utgången av december gäller till utgången av

1998. december 1998.

 11

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1852) om

beräkning av statlig inkomstskatt på förvärvsinkomster

vid 1996-1999 års taxeringar

 Härigenom föreskrivs att 2 § lagen (1994:1852) om beräkning av statlig

inkomstskatt på förvärvsinkomster vid 1996-1999 års taxeringar skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

2 §1

 För fysiska personer beräknas statlig inkomstskatt på förvärvsinkomst enligt

följande.

-------------------------------------------------------

 Skatt på förvärvsinkomst Skatt på förvärvsinkomst

utgör 200 kr samt 25 procent utgör 200 kr samt 25

av den del av den procent av den del av den

beskattningsbara beskattningsbara förvärvsin-

förvärvsinkomsten som komsten som överstiger en

överstiger en skiktgräns som skiktgräns som vid 1998 års

vid 1996 års taxering uppgår taxering uppgår till 209

till 203 900 kronor. Vid 100 kronor. Vid följande

följande taxeringar uppgår taxeringar uppgår skikt-

skiktgränsen till gränsen till skiktgränsen för

skiktgränsen för föregående föregående taxeringsår

taxeringsår multiplicerad multiplicerad med ett tal,

med ett tal, uttryckt i uttryckt i procent, som

procent, som anger anger förhållandet mellan

förhållandet mellan det jäm- det jämförelsetal som enligt

förelsetal som enligt 1 kap. 1 kap. 6 § andra stycket

6 § andra stycket lagen lagen (1962:381) om allmän

(1962:381) om allmän försäkring ligger till grund

försäkring ligger till grund för bestämmande av

för bestämmande av basbeloppet för året före

basbeloppet för året före taxeringsåret och det

taxeringsåret och det jämförelsetal som enligt

jämförelsetal som enligt nämnda lagrum ligger till

nämnda lagrum ligger till grund för bestämmande av

grund för bestämmande av basbeloppet för andra året

basbeloppet för andra året före taxeringsåret, med

före taxeringsåret, med tillägg av 1,2

tillägg av 1,2 procentenheter. Skikt-

procentenheter. Skiktgränsen gränsen fastställs av

fastställs av regeringen föreregeringen före utgången av

utgången av andra året före andra året före taxeringsåret

taxeringsåret och avrundas och avrundas nedåt till

nedåt till helt hundratal helt hundratal kronor.

kronor.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997 och tillämpas första gången vid

1998 års taxering.

 2. Äldre föreskrifter gäller i fråga om skattskyldig med inkomst av

näringsverksamhet i vilken ingår förvärvskälla som har givit överskott och för

vilken beskattningsåret har börjat före den 21 september 1996.

1 Senaste lydelse 1996:692.

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1984:1052) om

statlig fastighetsskatt

 Härigenom föreskrivs att 3 § lagen (1984:1052) om statlig fastighetsskatt

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 3 §1

 Fastighetsskatten utgör för varje beskattningsår

 a) 1,7 procent av:

 taxeringsvärdet avseende småhusenhet,

 det omräknade bostadsbyggnadsvärdet och det omräknade tomtmarksvärdet avseende

småhus på lantbruksenhet,

 75 procent av marknadsvärdet avseende privatbostad i utlandet,

 b) 1,7 procent av:

 taxeringsvärdet avseende hyreshusenhet till den del det avser värderingsenhet

för bostäder, värderingsenhet för bostäder under uppförande, värderingsenhet

avseende tomtmark som hör till dessa bostäder samt annan värderingsenhet

avseende tomtmark som är obebyggd,

 c) 1,0 procent av:

taxeringsvärdet avseende hyreshusenhet till den del det avser värderingsenhet

för lokaler, värderingsenhet för lokaler under uppförande och värderingsenhet

avseende tomtmark som hör till dessa lokaler,

-------------------------------------------------------

 d) 0,5 procent av: d) 0,5 procent av:

 taxeringsvärdet avseende taxeringsvärdet avseende

industrienhet inklusive industrienhet med undantag

elproduktionsenhet. av markvärdet avseende sådan

 elproduktions-enhet som

 utgörs av taxeringsenhet

 med vattenkraftverk och

 till detta hörande andelar

 i utbyggda

 regleringsanläggningar,

 taxeringsenhet med

 outbyggt vattenfall som

 enligt verkställbart

 tillstånd får byggas ut samt

 taxeringsenhet vars huvud-

 sakliga värde utgör värde av

 andels- eller ersättnings-

 kraft,

 e) 3,42 procent av:

 markvärdet avseende sådan

 el-produktionsenhet som

 utgörs av taxeringsenhet

 med vattenkraftverk och

 till detta hörande andelar

 i ut-byggda

 regleringsanläggningar,

 taxeringsenhet med

 outbyggt vattenfall som

 enligt verkställbart

 tillstånd får byggas ut samt

 taxeringsenhet vars

 huvudsakliga värde utgör

 värde av andels- eller

 ersättningskraft.

 Innehåller byggnaden på en fastighet, som är belägen i Sverige, bostäder och

har byggnaden beräknat värdeår som utgör året före det fastighetstaxeringsår som

föregått inkomsttaxeringsåret, utgår dock ingen fastighetsskatt på bostadsdelen

för det fastighetstaxeringsåret och de fyra följande kalenderåren och halv

fastighetsskatt för de därpå följande fem kalenderåren enligt vad som närmare

föreskrivs i femte stycket. Detsamma gäller färdigställd eller ombyggd sådan

byggnad, för vilken värdeår inte har åsatts vid ny fastighetstaxering, men som

skulle ha åsattts ett värdeår motsvarande året före det fastighetstaxeringsår

som föregått inkomsttaxeringsrået, om ny fastighetstaxering då hade företagits.

 För fastighet, som avses i 5 § kommunalskattelagen (1928:370), skall

fastighetens andel av taxeringsvärdet på sådan samfällighet som avses i 41 a §

nämnda lag inräknas i underlaget för fastighetsskatten om samfälligheten utgör

en särskild taxeringsenhet.

 Har byggnad, som är avsedd för användning under hela året, på grund av

eldsvåda eller därmed jämförlig händelse inte kunnat utnyttjas under viss tid

eller har i sådan byggnad för uthyrning avsedd lägenhet inte kunnat uthyras, får

fastighetsskatten nedsättas med hänsyn till den omfattning, vari byggnaden inte

kunnat användas eller uthyras. Har så varit fallet under endast kortare tid av

beskattningsåret, skall någon nedsättning dock inte ske.

 Om fastighetsskatt skall beräknas enligt olika grunder för skilda delar av

fastigheten skall underlaget för beräkningen av fastighetsskatten för dessa

delar utgöras av den del av värdet som belöper på respektive fastighetsdel. Den

nedsättning av fastighetsskatten som föreskrivs i andra stycket skall såvitt

avser småhusenhet beräknas på den del av taxeringsvärdet som avser småhusenhet

med tillhörande tomtmark, om tomtmarken ingår i samma taxeringsenhet som

småhuset. Detsamma gäller i tillämpliga delar småhus med tillhörande tomtmark på

lantbruksenhet. För hyreshusenhet beräknas nedsättningen på den del av

taxeringsvärdet som belöper på värderingsenhet som avser bostäder med

tillhörande värderingsenhet tomtmark, om tomtmarken ingår i samma taxeringsenhet

som hyreshuset.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997 och tillämpas första gången vid

1998 års taxering.

 2. Har beskattningsåret påbörjats före ikraftträdandet tillämpas äldre regler

för den delen av beskattningsåret som infaller före ikraftträdandet.

1 Senaste lydelse SFS 1995:918.

 12

2.4 Förslag till lag om upphävande av lagen (1982:1201) om skatt på viss

elektrisk kraft

 Härigenom föreskrivs att lagen (1982:1201) om skatt på viss elektrisk kraft

skall upphöra att gälla vid utgången av år 1996. Den upphävda lagen tillämpas

dock alltjämt i fråga om förhållanden som hänför sig till tiden före den 1

januari 1997.

 13

2.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1776) om

skatt på energi

 Härigenom föreskrivs att 2 kap. 1 § och 11 kap. 3 § lagen (1994:1776) om skatt

på energi skall ha följande lydelse.

 2 kap.

 1 §1

Nuvarande lydelse

 Energiskatt och koldioxidskatt skall, om inte annat följer av andra stycket,

betalas för följande bränslen med angivna belopp:

KN-nr Slag av bränsle Skattebelopp

 Energiskatt KoldioxidskattSumma skatt

1. 2710 00 26, Bensin som

 2710 00 27, uppfyller krav

 2710 00 29 för

 eller

 2710 00 32

 a) miljöklass 2 3 kr 54 öre 86 öre 4 kr 40 öre

 per liter per liter per liter

 b) miljöklass 3 3 kr 60 öre 86 öre 4 kr 46 öre

 per liter per liter per liter

2. 2710 00 26, Annan bensin 4 kr 18 öre 86 öre 5 kr 04 öre

 2710 00 34 än som avses per liter per liter per liter

 eller under 1

 2710 00 36

3. 2710 00 51,Eldningsolja,

 2710 00 55, dieselbrännolja,

 2710 00 69 fotogen, m.m.

 eller som

 2710 00 74-

 2710 00 78

 a) har försetts med729 kr per m31 054 kr per m31 783 kr per m3

 märkämnen eller

 ger mindre än 85

 volymprocent destillat

 vid 350°C,

 b) inte har försetts

 med märkämnen och ger

 minst 85 volymprocent

 destillat vid 350°C,

 tillhörig

 miljöklass 1 1 583 kr per m31 054 kr per m32 637 kr per m3

 miljöklass 2 1 804 kr per m31 054 kr per m32 858 kr per m3

 miljöklass 3 2 096 kr per m31 054 kr per m33 150 kr per m3

 14

Nuvande lydelse

KN-nr Slag av bränsle Skattebelopp

 Energiskatt KoldioxidskattSumma skatt

4. ur 2711 12 11-Gasol som används

 2711 19 00 för

 a) drift av

 motordrivet fordon,99 öre per liter55 öre per liter1 kr 54 öre

 fartyg eller per liter

 luftfartyg

 b) annat ändamål142 kr per 1 105 kr per 1 247 kr per

 än som avses 1 000 kg 1 000 kg 1 000 kg

 under a

5. ur 2711 29 00Metan som används

 för

 a) drift av motor-1 645 kr per788 kr per 2 433 kr per

 drivet fordon, 1 000 m3 1 000 m3 1 000 m3

 fartyg eller

 luftfartyg

 b) annat ändamål236 kr per 788 kr per 1 024 kr per

 än som avses 1 000 m3 1 000 m3 1 000 m3

 under a

6. 2711 11 00, Naturgas som används 2711 21 00

för

 a) drift av motor-1 645 kr per788 kr per 2 433 kr per

 drivet fordon, 1 000 m3 1 000 m3 1 000 m3

 fartyg eller

 luftfartyg

 b) annat ändamål236 kr per 788 kr per 1 024 kr per

 än som avses 1 000 m3 1 000 m3 1 000 m3

 under a

7. 2701, 2702 Kolbränslen 310 kr per 916 kr per 1 226 kr per

 eller 2704 1 000 kg 1 000 kg 1 000 kg

8. 2713 11 00- Petroleumkoks 310 kr per 916 kr per 1 226 kr per

 2713 12 00 1 000 kg 1 000 kg 1 000 kg

 I fall som avses i 4 kap. 1 § första stycket 7 och andra stycket samt 12 §

första stycket 4 och andra stycket tas skatt ut med ett belopp som motsvarar

skillnaden mellan de skattebelopp som gäller för bränslets olika

användningssätt.

 För kalenderåret 1997 och efterföljande kalenderår skall de i första stycket

angivna skattebeloppen räknas om enligt 10 §.

 15

Föreslagen lydelse

 Energiskatt och koldioxidskatt skall, om inte annat följer av andra stycket,

betalas för följande bränslen med angivna belopp:

KN-nr Slag av bränsle Skattebelopp

 Energiskatt KoldioxidskattSumma skatt

1. 2710 00 26, Bensin som

 2710 00 27, uppfyller krav

 2710 00 29 för

 eller

 2710 00 32

 a) miljöklass 2 3 kr 61 öre 86 öre 4 kr 47 öre

 per liter per liter per liter

 b) miljöklass 3 3 kr 68 öre 86 öre 4 kr 54 öre

 per liter per liter per liter

2. 2710 00 26, Annan bensin 4 kr 27 öre 86 öre 5 kr 13 öre

 2710 00 34 än som avses per liter per liter per liter

 eller under 1

 2710 00 36

3. 2710 00 51,Eldningsolja,

 2710 00 55, dieselbrännolja,

 2710 00 69 fotogen, m.m.

 eller som

 2710 00 74-

 2710 00 78

 a) har försetts med743 kr per m31 054 kr per m31 797 kr per m3

 märkämnen eller

 ger mindre än 85

 volymprocent destillat

 vid 350°C,

 b) inte har försetts

 med märkämnen och ger

 minst 85 volymprocent

 destillat vid 350°C,

 tillhörig

 miljöklass 1 1 614 kr per m31 054 kr per m32 668 kr per m3

 miljöklass 2 1 840 kr per m31 054 kr per m32 894 kr per m3

 miljöklass 3 2 138 kr per m31 054 kr per m33 192 kr per m3

 16

Föreslagen lydelse

KN-nr Slag av bränsle Skattebelopp

 Energiskatt KoldioxidskattSumma skatt

4. ur 2711 12 11-Gasol som används

 2711 19 00 för

 a) drift av

 motordrivet fordon,1 kr 01 öre55 öre per liter1 kr 56 öre

 fartyg eller per liter per liter

 luftfartyg

 b) annat ändamål145 kr per 1 105 kr per 1 250 kr per

 än som avses 1 000 kg 1 000 kg 1 000 kg

 under a

5. ur 2711 29 00Metan som används

 för

 a) drift av motor-1 678 kr per788 kr per 2 466 kr per

 drivet fordon, 1 000 m3 1 000 m3 1 000 m3

 fartyg eller

 luftfartyg

 b) annat ändamål241 kr per 788 kr per 1 029 kr per

 än som avses 1 000 m3 1 000 m3 1 000 m3

 under a

6. 2711 11 00, Naturgas som används 2711 21 00

för

 a) drift av motor-1 678 kr per788 kr per 2 466 kr per

 drivet fordon, 1 000 m3 1 000 m3 1 000 m3

 fartyg eller

 luftfartyg

 b) annat ändamål241 kr per 788 kr per 1 029 kr per

 än som avses 1 000 m3 1 000 m3 1 000 m3

 under a

7. 2701, 2702 Kolbränslen 316 kr per 916 kr per 1 232 kr per

 eller 2704 1 000 kg 1 000 kg 1 000 kg

8. 2713 11 00- Petroleumkoks 316 kr per 916 kr per 1 232 kr per

 2713 12 00 1 000 kg 1 000 kg 1 000 kg

 I fall som avses i 4 kap. 1 § första stycket 7 och andra stycket samt 12 §

första stycket 4 och andra stycket tas skatt ut med ett belopp som motsvarar

skillnaden mellan de skattebelopp som gäller för bränslets olika

användningssätt.

 För kalenderåret 1997 och efterföljande kalenderår skall de i första stycket

angivna skattebeloppen räknas om enligt 10 §.

 17

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 11 kap.

 3 §2

 Energiskatten utgör

 1. 0 öre per kilowattimme för elektrisk kraft som förbrukas i industriell

verksamhet i tillverkningsprocessen eller vid yrkesmässig växthusodling,

-------------------------------------------------------

 2. 7,4 öre per 2. 8,2 öre per

kilowattimme för annan kilowattimme för annan

elektrisk kraft än som avses elektrisk kraft än som

under 1 och som förbrukas i avses under 1 och som

kom-muner som anges i 4 §, förbrukas i kom-muner som

 3. 10,7 öre per anges i 4 §,

kilowattimme för elektrisk 3. 11,5 öre per

kraft som förbrukas för el-, kilowattimme för elektrisk

gas-, värme- eller vat- kraft som förbrukas för el-,

tenförsörjning i andra gas-, värme- eller vat-

kommuner än de som anges i 4 tenförsörjning i andra

§, och kommuner än de som anges i

 4. 13,0 öre per 4 §, och

kilowattimme för elektrisk 4. 13,8 öre per

kraft som förbrukas i övriga kilowattimme för elektrisk

fall. kraft som förbrukas i övriga

 fall.

 För kalenderåret 1999 och efterföljande kalenderår skall de i första stycket

angivna skattebeloppen räknas om på det sätt som i fråga om skatt på bränslen

anges i 2 kap. 10 §. Belopp som anges i tiondels ören skall dock avrundas till

hela tiondels ören.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997. Äldre föreskrifter gäller

fortfarande i fråga om förhållanden som hänför sig till tiden före

ikraftträdandet.

 2. De nya energiskattebeloppen i 2 kap. 1 § första stycket skall för åren

1997 och 1998 inte räknas om enligt 2 kap. 1 § tredje stycket och 10 §.

1 Senaste lydelse 1996:687.

2 Senaste lydelse 1996:687.

 18

2.6 Förslag till lag om ändring i lagen (1983:1104) om

särskild skatt för elektrisk kraft från kärnkraftverk

 Härigenom föreskrivs att 5 § lagen (1983:1104) om särskild skatt för

elektrisk kraft från kärnkraftverk1 skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 5 §2

-------------------------------------------------------

 Skatten tas ut med 3,2 Skatten tas ut med 2,2

öre per kilowattimme. öre per kilowattimme.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997. Äldre föreskrifter gäller

fortfarande i fråga om förhållanden som hänför sig till tiden före

ikraftträdandet.

1 Lagen omtryckt 1986:503.

 Senaste lydelse av lagens rubrik 1986:503.

2 Senaste lydelse 1996:688.

 19

2.7 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1564) om

alkoholskatt

 Härigenom föreskrivs att 2-6 och 37 §§ lagen (1994:1564) om alkoholskatt

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

2 §1

 Skatt skall betalas för öl som hänförs till nr 2203 i Kombinerade

nomenklaturen (KN) enligt förordningen EEG 2658/87 om alkoholhalten överstiger

0,5 volymprocent.

 Skatt skall även betalas för produkter innehållande en blandning av öl och

icke-alkoholhaltig dryck hänförlig till KN-nr 2206 om alkoholhalten i

blandningen överstiger 0,5 volymprocent.

-------------------------------------------------------

 Skatt tas ut per liter Skatt tas ut per liter

med 2,38 kronor för varje med 1,47 kronor för varje

volymprocent alkohol. volymprocent alkohol.

 För öl med en alkoholhalt

över 2,25 men inte över 3,5

volymprocent tas skatt dock

ut per liter med 1,21

kronor för varje

volymprocent alkohol. För öl med en alkoholhalt

 För öl med en alkoholhalt om högst 2,8 volymprocent

om högst 2,25 volymprocent tas skatt ut med 0 kronor.

tas skatt ut med 0 kronor.

3 §2

 Skatt skall betalas för vin som hänförs till KN-nr 2204 och 2205 om

alkoholhalten uppkommit enbart genom jäsning och

 1. alkoholhalten överstiger 1,2 volymprocent men uppgår till högst 15

volymprocent, eller

 2. alkoholhalten överstiger 15 volymprocent men uppgår till högst 18

volymprocent och vinet producerats utan tillsatser.

-------------------------------------------------------

 Skatt tas ut per liter

för

drycker med en alkoholhalt

över 2,25 men inte över 4,5

volymprocent med 9,21

kronor,

drycker med en alkoholhalt

över 4,5 men inte över 7

volymprocent med 13,61

kronor,

drycker med en alkoholhalt

över 7 men inte över 8,5

volymprocent med 18,73

kronor,

drycker med en alkoholhalt

över 8,5 men inte över 15

volymprocent med 26,81

kronor, och för

drycker med en alkoholhalt

över 15 men inte över 18

volymprocent med 44,51

kronor.

-------------------------------------------------------

 Skatt tas ut per liter

för

drycker med en alkoholhalt

över 2,25 men inte över 4,5

volymprocent med 9,30

kronor,

drycker med en alkoholhalt

över 4,5 men inte över 7

volymprocent med 13,80

kronor,

drycker med en alkoholhalt

över 7 men inte över 8,5

volymprocent med 19,00

kronor,

drycker med en alkoholhalt

över 8,5 men inte över 15

volymprocent med 27,10

kronor, och för

drycker med en alkoholhalt

över 15 men inte över 18

volymprocent med 45,00

kronor.

 För vin med en alkoholhalt om högst 2,25 volymprocent tas skatt ut med 0

kronor.

 4 §3

 Skatt skall betalas för andra jästa drycker än vin eller öl som hänförs till

KN-nr 2206 samt sådana drycker som hänförs till KN-nr 2204 och 2205 men som inte

omfattas av skatteplikt enligt 3 §, om alkoholhalten överstiger 1,2 men inte 10

volymprocent eller om alkoholhalten överstiger 10 men inte 15 volymprocent under

förutsättning att alkoholhalten uteslutande har uppkommit genom jäsning.

-------------------------------------------------------

 Skatt tas ut per liter Skatt tas ut per liter

för för

drycker med en alkoholhalt drycker med en alkoholhalt

över 2,25 men inte över 4,5 över 2,25 men inte över 4,5

volymprocent med 9,21 volymprocent med 9,30

kronor, kronor,

drycker med en alkoholhalt drycker med en alkoholhalt

över 4,5 men inte över 7 över 4,5 men inte över 7

volymprocent med 13,61 volymprocent med 13,80

kronor, kronor,

drycker med en alkoholhalt drycker med en alkoholhalt

över 7 men inte över 8,5 över 7 men inte över 8,5

volymprocent med 18,73 volymprocent med 19,00

kronor, och för kronor, och för

drycker med en alkoholhalt drycker med en alkoholhalt

över 8,5 men inte över 15 över 8,5 men inte över 15

volymprocent med 26,81 volymprocent med 27,10

kronor. kronor.

 För andra jästa drycker med en alkoholhalt om högst 2,25 volymprocent tas

skatt ut med 0 kronor.

5 §4

 Skatt skall betalas för mellanklassprodukter med en alkoholhalt över 1,2 men

inte över 22 volymprocent som hänförs till KN-nr 2204, 2205 och 2206 men som

inte beskattas enligt 2-4 §§.

-------------------------------------------------------

 Skatt tas ut per liter Skatt tas ut per liter

för för

drycker med en alkoholhalt drycker med en alkoholhalt

om högst 15 volymprocent med om högst 15 volymprocent

26,81 kronor, och för med 27,10 kronor, och för

drycker med en alkoholhalt drycker med en alkoholhalt

över 15 volymprocent med över 15 volymprocent med

44,51 kronor. 45,00 kronor.

6 §5

 Skatt skall betalas för varor hänförliga till KN-nr 2207 och 2208 med en

alkoholhalt överstigande 1,2 volymprocent även om dessa ingår i en vara som

hänförs till ett annat KN-kapitel. Skatt skall även betalas för drycker som

hänförs till KN-nr 2204, 2205 och 2206 om alkoholhalten överstiger 22

volymprocent.

-------------------------------------------------------

 Skatt tas ut med 485,04 Skatt tas ut med 501

kronor per liter ren kronor per liter ren

alkohol. alkohol.

37 §6

-------------------------------------------------------

 För skattepliktiga För skattepliktiga

alkoholvaror tas skatten för alkoholvaror tas skatten

år 1996 ut med i 2-6 §§ för år 1997 ut med i 2-6 §§

angivna belopp. För tiden angivna belopp. För tiden

efter utgången av år 1996 efter utgången av år 1997

skall skatten tas ut med skall skatten tas ut med

belopp som omräknas enligt belopp som omräknats enligt

andra stycket. andra stycket.

 För kalenderåret 1997 och För kalenderåret 1998 och

efterföljande kalenderår efterföljande kalenderår

skall skatten tas ut med skall skatten tas ut med

belopp som efter en årlig belopp som efter en årlig

omräkning motsvarar de i 2-6 §§omräkning motsvarar de i

angivna skattebeloppen 2-6 §§ angivna

multiplicerade med det skattebeloppen multiplice-

jämförelsetal, uttryckt i rade med det jämförelsetal,

procent, som anger för- uttryckt i procent, som

hållandet mellan prisläget i anger förhållandet mellan

september månad året närmast prisläget i september månad

före det år beräkningen avseråret närmast före det år

och prisläget i september beräkningen avser och

1995. prisläget i september 1996.

 Regeringen fastställer före oktober månads utgång de omräknade skattebelopp

som enligt denna lag skall tas ut för påföljande kalenderår. Beloppen avrundas

till hela kronor och ören.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997. Äldre föreskrifter gäller

fortfarande i fråga om förhållanden som hänför sig till tiden före ikraftträ-

dandet.

1 Senaste lydelse 1995:1528.

2 Senaste lydelse 1995:1528.

3 Senaste lydelse 1995:1528.

4 Senaste lydelse 1995:1528.

5 Senaste lydelse 1995:1528.

6 Senaste lydelse 1996:600.

 20

2.8 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1565) om

beskattning av privatinförsel av alkoholdrycker och

tobaksvaror från land som är medlem i Europeiska unionen

 Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1994:1565) om beskattning av

privatinförsel av alkoholdrycker och tobaksvaror från land som är medlem i

Europeiska unionen skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 §

-------------------------------------------------------

 Den som till Sverige för Den som till Sverige för

privatbruk för in nedan privatbruk för in nedan

angivna alkohol-drycker och angivna alkohol-drycker

tobaksvaror från ett annat och tobaksvaror från ett

land som är medlem i Euro- annat land som är medlem i

peiska unionen skall, om Europeiska unionen skall,

inte annat följer av 2 §, om inte annat följer av 2 §,

betala skatt med betala skatt med

 188 kronor/liter för 199 kronor/liter för

spritdryck, spritdryck,

 44 kronor/liter för 46 kronor/liter för

starkvin, starkvin,

 26 kronor/liter för vin, 27 kronor/liter för vin,

 13 kronor/liter för 8 kronor/liter för

starköl, starköl,

 75 öre/styck för 95 öre/styck för

cigaretter, cigaretter,

 35 öre/styck för 44 öre/styck för

cigariller och cigarrer och cigariller och cigarrer

 384 kronor/kg för och

röktobak. 489 kronor/kg för

 I denna lag förstås med röktobak.

spritdryck: alkoholdryck I denna lag förstås med

med en alkoholhalt som spritdryck: alkoholdryck

överstiger 22 volymprocent, med en alkoholhalt som

starkvin: alkoholdryck med överstiger 22 volymprocent,

en alkoholhalt som starkvin: alkoholdryck med

överstiger 15 men inte 22 en alkoholhalt som

volymprocent, samt mousse- överstiger 15 men inte 22

rande vin, volymprocent, samt mousse-

vin: annat vin än starkvin rande vin,

och vin: annat vin än starkvin

starköl: öl med en samt annan alkoholdryck

alkoholhalt som överstiger med en alkoholhalt som

3,5 volymprocent, överstiger 3,5 men inte 15

cigarill: cigarrer med en volymprocent och som inte

högsta vikt av 3 gram per är starköl,

styck. starköl: öl med en

 alkoholhalt som överstiger

 3,5 volymprocent och,

 cigarill: cigarrer med en

 högsta vikt av 3 gram per

 styck.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997. Äldre föreskrifter gäller

fortfarande i fråga om förhållanden som hänför sig till tiden före ikraftträ-

dandet.

2.9 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1551) om frihet från skatt vid

import, m.m.

 Härigenom föreskrivs att 3 kap. 4 § och 4 kap. 3 § lagen (1994:1551) om

frihet från skatt vid import, m.m. skall ha följande lydelse.

Lydelse enligt prop. 1995/96:228Föreslagen lydelse

 3 kap.

 4 §

 Frihet från skatt skall under förutsättningar som anges i 1 § medges en

resande för import av

 1. 200 cigaretter eller 100 cigariller eller 50 cigarrer eller 250 gram

röktobak eller en proportionell blandning av dessa tobaksvaror,

-------------------------------------------------------

 2. en liter alkoholdryck 2. en liter spritdryck

med en alkoholhalt som eller två liter starkvin,

överstiger 22 volymprocent

eller två liter mousserande

vin eller alkoholdryck med

en alkoholhalt som

överstiger 15 volymprocent

men inte 22 volym-procent, 3. två liter vin,

 3. två liter vin med en

alkoholhalt som inte

överstiger 15 volym-procent,

 4. 50 gram parfym,

 5. 0,25 liter luktvatten,

 6. 500 gram kaffe eller 200 gram kaffeextrakt eller essens,

 7. 100 gram te eller 40 gram teextrakt eller essens, och

 8. Medicin i den mängd som motsvarar den resandes personliga behov.

 Frihet från skatt skall inte medges en resande under 15 år för varor som

anges i första stycket 6. Bestämmelser om hinder för den som inte fyllt 20 år

att föra in spritdrycker, vin och starköl i landet finns i 4 kap. 2 §

alkohollagen (1994:1738). En bestämmelse om förbud för den som inte fyllt 18 år

att föra in tobaksvaror i landet finns i 13 § tobakslagen (1993:581).

 Bestämmelser om tullfrihet i fall som anges i denna paragraf finns i artikel

46 i förordning (EEG) nr 918/83.

-------------------------------------------------------

 I denna lag förstås med

 spritdryck: alkoholdryck

 med en alkoholhalt som

 överstiger 22 volymprocent,

 starkvin: alkoholdryck med

 en alkoholhalt som

 överstiger 15 volymprocent

 men inte 22 volym-procent

 samt mousserande vin,

 vin: annat vin än starkvin

 samt annan alkoholdryck

 med en alkoholhalt som

 överstiger 3,5 men inte 15

 volymprocent och som inte

 är starköl,

 starköl: öl med en

 alkoholhalt som överstiger

 3,5 volymprocent.

 4 kap.

 3 §

Nuvarande lydelse

 Tull och skatt enligt 1 § skall utgå med följande belopp.

 tull skatt

spritdryck 22 kr/liter 240 kr/liter

starkvin 8 kr/liter 65 kr/liter

vin 5 kr/liter 40 kr/liter

starköl 3 kr/liter 20 kr/liter

cigaretter 100 öre/styck100 öre/styck

cigarrer 80 öre/styck 80 öre/styck

röktobak 1 080 kr/kg 600 kr/kg

snus 140 kr/kg 130 kr/kg

 I denna paragraf förstås med

spritdryck: alkoholdryck med en alkoholhalt som överstiger 22 volymprocent,

starkvin: musserat vin och alkoholdryck med en alkoholhalt som överstiger 15

volymprocent men inte 22 volymprocent, och

vin: annat vin än starkvin.

Föreslagen lydelse

 Tull och skatt enligt 1 § skall utgå med följande belopp.

 tull skatt

spritdryck 4 kr/liter 253 kr/liter

starkvin 2 kr/liter 67 kr/liter

vin 1 kr/liter 38 kr/liter

starköl 3 kr/liter 14 kr/liter

cigaretter 38 öre/styck140 öre/styck

cigarrer 86 öre/styck 127 öre/styck

röktobak 428 kr/kg 822 kr/kg

snus 104 kr/kg 191 kr/kg

 21

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997. Äldre föreskrifter gäller

fortfarande i fråga om förhållanden som hänför sig till tiden före ikraftträ-

dandet.

 22

2.10 Förslag till lag om ändring i mervärdesskattelagen

(1994:200)

 Härigenom föreskrivs att 3 kap. 30 c § mervärdesskattelagen (1994:200) skall

ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 3 kap.

 30 c §1

 Från skatteplikt undantas omsättning på fartyg eller luftfartyg i de fall som

avses i 5 kap. 2 b § av sådana varor som anges i andra och tredje styckena,

under förutsättning att varorna är avsedda att tas med i resenärens bagage för

personligt bruk.

 För följande slag av varor skall undantaget för varje resenär begränsas till

nedan angivna kvantiteter:

 1. en liter alkoholdryck med en alkoholhalt som överstiger 22 volym-procent

eller två liter alkoholdryck med en alkoholhalt som överstiger 15 men inte 22

volymprocent eller två liter mousserande vin,

-------------------------------------------------------

 2. två liter vin med en 2. två liter vin av annat

alkoholhalt som inte slag än som anges under 1,

överstiger 15 volym-procent, eller annan alkoholdryck

 med en alkoholhalt som

 överstiger 3,5 men inte 15

 volymprocent och som inte

 är starköl,

 3. 200 cigaretter eller 100 cigariller eller 50 cigarrer eller 250 gram

röktobak eller en proportionell blandning av dessa tobaksvaror,

 4. 50 gram parfym, och

 5. 0,25 liter luktvatten.

 I övrigt gäller undantaget starköl (alkoholhalt som överstiger 3,5

volymprocent), dock högst 2 liter för varje resenär samt andra varor än de som

anges i andra stycket under förutsättning att det sammanlagda värdet av varor av

dessa slag som förvärvas under en och samma resa uppgår till högst 800 kronor.

Därvid får en enskild varas värde inte delas upp.

 Regeringen får meddela inskränkningar i de i denna paragraf angivna undantagen

för vissa flyg- eller fartygslinjer.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1997. Äldre föreskrifter gäller

fortfarande i fråga om förhållanden som hänför sig till tiden före ikraftträ-

dandet.

1 Senaste lydelse 1994:1798.

 23

2.11 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:836) om

ändring i lagen (1994:1563) om tobaksskatt

 Härigenom föreskrivs att 2, 8, och 37 §§ lagen (1994:1563) om tobaksskatt i

paragrafernas lydelse enligt lagen (1996:836) om ändring i nämnda lag skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 2 §

-------------------------------------------------------

 Skatt på cigaretter tas ut Skatt på cigaretter tas

med 61 öre per styck och 16 ut med 66 öre per styck och

procent av 16,4 procent av

detaljhandelspriset. detaljhandelspriset.

 Cigaretter med en längd, exklusive filter eller munstycke, som överstiger 9

centimeter men inte 18 centimeter anses som två cigaretter. Är cigaretten längre

anses varje påbörjad ytterligare längd av 9 centimeter som en cigarett.

 8 §

-------------------------------------------------------

 Skatt på cigarrer och Skatt på cigarrer och

cigariller tas ut med 41 öre cigariller tas ut med 44

per styck. Skatt på röktobak öre per styck. Skatt på

tas ut med 453 kronor per röktobak tas ut med 489

kilogram. kronor per kilogram.

 37 §

-------------------------------------------------------

 Skatt på snus tas ut med Skatt på snus tas ut med

89 kronor per kilogram och 96 kronor per kilogram och

på tuggtobak med 145 kronor på tuggtobak med 156 kronor

per kilogram. per kilogram.

 24

3 Reviderad finansplan

3.1 Politiken ligger fast

Den svenska ekonomin står inför en konjunkturuppgång. Allt klarare tecken tyder

på detta. Vår förmåga att ta vara på de möjligheter som konjunkturuppgången

erbjuder har förbättrats i flera hänseenden.

 Inflationstakten i Sverige är både historiskt och internationellt sett mycket

låg. Även när vissa tillfälliga faktorer frånräknas, talar mycket för att de

allmänna prisökningarna under de närmaste åren kommer att begränsas till en låg

nivå.

 Exporten fortsätter att utvecklas starkt, trots den avsevärda uppgång av

kronkursen som har ägt rum sedan sommaren 1995. Sverige har stora och växande

överskott i utrikeshandeln och i bytesbalansen. Härigenom blir det möjligt att

amortera av utlandsskulden.

 Genom den kraftiga investeringsökningen under de senaste åren, särskilt i

näringslivet, har produktionskapaciteten byggts ut och därigenom förbättrat

utsikterna till en ökad tillväxt.

 Saneringen av de offentliga finanserna har gått snabbare än vad som

förutspåddes så sent som i den ekonomiska vårpropositionen. År 1993 hade Sverige

ett av de största underskotten bland OECD-länderna, motsvarande 12,3 procent av

BNP. Underskottet beräknas i år uppgå till 4,0 procent och 1997 ha sjunkit till

2,6 procent av BNP. Prognosen pekar på att underskottet helt skulle vara

eliminerat 1998.

 Denna dramatiska förbättring av de offentliga finanserna saknar motstycke. Den

har lett till ett markant ökat förtroende för den svenska ekonomin och den

ekonomiska politiken både i Sverige och internationellt. Härigenom har räntorna

sjunkit avsevärt.

 Likväl återstår allvarliga problem att lösa. Det viktigaste av dessa är att

öka sysselsättningen och nedbringa arbetslösheten. Målet att halvera den öppna

arbetslösheten till år 2000 ligger fast. En viktig förutsättning för att klara

detta mål är att åstadkomma en förbättrad ekonomisk tillväxt under de kommande

åren. Detta underlättas av den förestående konjunkturuppgången, men det kommer

även att krävas fortsatta strukturella förändringar för att förbättra ekonomins

sätt att fungera. Viktiga beslut måste fattas rörande bl.a. lönebildningen,

arbetsmarknaden, energipolitiken, pensionssystemet och den offentliga sektorn.

Även arbetsmarknadens parter har en viktig roll att spela i detta.

 De förbättrade offentliga finanserna skapar en större handlingsfrihet framgent

än vad som har varit fallet under de senaste årens saneringsarbete. Det kommer

därför att vara möjligt att överväga vissa fördelningspolitiskt prioriterade

insatser under de kommande åren, förutsatt att de är ansvarsfullt finansierade.

 De skapar också goda förutsättningar för Sverige att 1997 uppfylla de s.k.

konvergenskraven till den tredje etappen i den ekonomiska och monetära unionen,

EMU. Beslut om huruvida Sverige skall delta eller ej i valutaunionen kommer att

fattas av Sveriges riksdag hösten 1997. Det är en stor fördel om detta beslut

kan fattas utifrån en styrkeposition, dvs att Sverige då har en reell valfrihet.

Mycket talar nu för att så blir fallet.

 Inflationen måste varaktigt hållas på en låg nivå. Löntagare, företagare,

konsumenter och långivare måste kunna lita på att den ekonomiska politiken under

inga omständigheter kommer att tillåta ett återfall till gångna tiders

penningvärdesförsämring. I takt med att detta förtroende byggs upp, skapas

förutsättningar för en ytterligare räntenedgång.

 Det finns vidare skäl att höja ambitionerna, när det gäller utvecklingen av

sparandet i den offentliga sektorn. Målet efter 1998 bör vara att etablera ett

permanent överskott i den offentliga sektorn. Det knyter an till en god svensk

tradition, eftersom det under de mest framgångsrika perioderna under

efterkrigstiden var möjligt att förena full sysselsättning, stigande reallöner

och en snabb utbyggnad av näringslivet med låg inflation, en stark utrikesbalans

och ett positivt sparande i den offentliga sektorn. Tilltron till

pensionssystemet skulle stärkas. Med ett överskott i de offentliga finanserna

blir det möjligt att öka investeringarna utan att låna i utlandet. Därigenom

skapas förutsättningar för ökad tillväxt och stigande sysselsättning.

Möjligheterna att uppnå och vidmakthålla ett överskott i de offentliga

finanserna underlättas av regeringens ambitioner att pressa tillbaka

arbetslösheten.

 De problem och avvägningar som den ekonomiska politiken står inför skall inte

underskattas. Likväl har en god grund lagts för den ekonomiska utvecklingen de

kommande åren. Att steg för steg nedbringa arbetslösheten är det stora uppdrag

vi har tagit på oss. Successivt kommer en allt större kraft att kunna sättas in

på denna uppgift. Det är en mycket svår uppgift men den är möjlig att lösa. Den

kan endast lösas på ett sätt som är förenligt med en fortsatt stram och

ansvarsfull ekonomisk politik.

 Regeringen och centerpartiet har sedan våren 1995 samarbetat om den ekonomiska

politiken. Detta samarbete har haft en avgörande betydelse för den politiska

stabiliteten och bidragit till sänkta räntor och stärkt krona.

Budgetpropositionen har föregåtts av överläggningar med centerpartiet som står

bakom riktlinjerna för den ekonomiska politiken och utgiftstaket, åtgärderna för

budgetsaneringen, konvergensprogrammet och tilläggsbudgeten för budgetåret

1995/96. Genom detta samarbete bekräftas att det finns politisk stabilitet för

en ekonomisk politik inriktad på balans i de offentliga finanserna 1998 och

halvering av den öppna arbetslösheten till år 2000.

 31

3.2 Den ekonomiska utvecklingen

Utsikterna är goda för att tillväxten i den svenska ekonomin åter skall ta fart.

Som ett litet och utlandsberoende land påverkades Sverige negativt av den

europeiska konjunkturavmattningen under slutet av 1995 och början av 1996.

Botten i konjunkturen torde nu ha passerats och en förnyad uppgång ha påbörjats.

Tillväxten i Sverige väntas bli 1,6 procent 1996 och 2,3 procent 1997, vilket är

en upprevidering jämfört med prognosen i den ekonomiska vårpropositionen (prop.

1995/96:150).

3.2.1 Den internationella utvecklingen

Den ekonomiska tillväxten i OECD-området mattades av under slutet av 1995 och

var måttlig under det första halvåret 1996. Under denna period var konjunkturen

inom EU svag, medan tillväxten i USA ökade avsevärt och återhämtningen i den

japanska ekonomin fortsatte. De asiatiska ekonomierna utvecklades starkt och ett

flertal länder i Central- och Östeuropa passerade bottenläget.

 Arbetslösheten i EU är fortsatt hög, vilket dämpar hushållens förväntningar

om den framtida ekonomiska utvecklingen. Vid mitten av 1996 uppgick den öppna

arbetslösheten till drygt 11 procent. Inflationstakten sjönk något för EU som

helhet under första halvåret i år och låg vid halvårsskiftet på ca 2,5 procent.

I Tyskland och andra kärnländer var inflationen strax under 2 procent.

 Under senare tid har konjunkturprognoserna reviderats upp i de flesta EU-

länder och konjunkturen i EU väntas stärkas fortlöpande under 1996 och 1997.

Såväl korta som långa räntor har sjunkit betydligt och valutasituationen har

stabiliserats. Med betydande ledig produktionskapacitet och fortsatt låg

inflation i EU-länderna föreligger förutsättningar för att räntorna skall förbli

låga. Därmed finns en potential för god tillväxt.

 I Norden har tillväxten dämpats förhållandevis mycket under det senaste året,

men BNP fortsätter att öka snabbare än för Europa i övrigt. I år väntas särskilt

Norge och Finland få en hög tillväxt, medan uppgången 1997 blir mer jämnt

fördelad. Norden uppnår också bättre resultat när det gäller

inflationsbekämpningen, även om utsikterna för 1997 pekar på en något högre

prisökningstakt.

 Tillväxten i USA är god. Penningpolitiken lättades under 1995 och början av

1996. Efter en viss avmattning i slutet av 1995 har BNP-tillväxten ökat sedan

årsskiftet. Arbetslösheten har sjunkit och är drygt 5 procent. Löneökningstakten

har visserligen stigit på senare tid, men det finns ännu inga tydliga tecken på

tilltagande inflation. Exportutsikterna är goda och förtroendet bland hushåll

och företag är högt.

Tabell 3.1 Internationell utveckling

 1995 1996 1997

BNP-tillväxt, procent per år

OECD 2,0 2,0 2,4

EU 2,5 1,4 2,4

USA 2,0 2,8 2,5

Tyskland 1,9 0,52,1

Asien 8,4 7,7 7,6

Central- och Östeuropa 4,8 4,2 4,7

Världen 3,4 3,7 4,2

Konsumentpriser, procent per år

OECD 2,4 2,3 2,3

EU 3,1 2,6 2,3

Arbetslöshet, nivå i procent

OECD 6,8 7,7 7,6

EU 11,2 11,4 11,3

Källor: OECD och Finansdepartementet

 Japan befinner sig i en återhämtningsfas. En förbättring av företagens

vinstläge kombinerat med låga räntor väntas leda till ökade investeringar. Även

exporten väntas öka till följd av yenens depreciering samtidigt som

utflyttningen av industrikapacitet torde avta. Denna utveckling väntas få en

positiv inverkan på hushållens förväntningar och därmed på den privata

konsumtionen. Allmänt sett har de asiatiska ekonomierna fått en allt större

betydelse som OECD-ländernas exportmarknader. De asiatiska ekonomierna svarar

för 12 procent av den svenska exporten jämfört med 4 procent för tjugofem år

sedan.

 I Central- och Östeuropa har botten passerats och i år är det första året

sedan 1989 som produktionen ökar i området som helhet. Det finns emellertid

tydliga skillnader i ekonomiska framsteg mellan de länder som i ett tidigt skede

prioriterade ekonomisk stabilisering, inklusive sänkt inflation och

genomgripande reformer, och de länder som först senare har lagt om den

ekonomiska politiken. I flertalet länder i det forna Sovjetunionen har den

tidigare nedgången först nyligen vänt, medan tillväxten i bl.a. Tjeckien, Polen,

Ungern, Slovakien och Slovenien har varit mer stabil. Handeln mellan dessa

länder och EU-länderna börjar nu öka.

 Tillväxten i de baltiska länderna har ännu inte tagit fart. De påbörjade

reformprocessen något senare och under sämre betingelser än övriga

Centraleuropa. På kort sikt väntas handelsutbytet mellan Sverige och Baltikum

fortsätta att vara av volymmässigt begränsad betydelse, men som marknader nära

Sverige kommer de på sikt att spela en allt viktigare roll.

3.2.2 Den svenska ekonomin

Utgångsläget efter halva mandatperioden

Den ekonomiska politiken har i de flesta avseenden varit mycket framgångsrik den

första hälften av innevarande mandatperiod. BNP-tillväxten var 3,0 procent 1995

och beräknas bli 1,6 procent i år. Inflationen har kommit ner till bland de

lägsta i Europa. Från augusti 1995 till augusti 1996 ökade konsumentprisindex

(KPI) med bara 0,3 procent. Bytesbalansen har förbättrats markant och beräknas

ge ett överskott motsvarande 3,1 procent av BNP i år.

 De offentliga finanserna har också förstärkts kraftigt. Underskottet i de

offentliga finanserna väntas minska med ca 7 procent av BNP mellan 1994 och 1996

och den offentliga sektorns konsoliderade bruttoskuld beräknas minska med drygt

1 procent av BNP. De långa räntorna har fallit med 3,6 procentenheter sedan

april 1995. Under samma tid har kronan stärkts med 14 procent.

 Det största bekymret är arbetslösheten och sysselsättningen. Sysselsättningen

ökade 1995 med 61.000 personer men beräknas i år minska med 28.000 personer.

Arbetslösheten 1996 har reviderats upp jämfört med vårpropositionen, främst som

en följd av att produktiviteten och medelarbetstiden har ökat mer än väntat.

Prognos för 1997

Konjunkturbotten torde nu ha passerats. Det finns en rad positiva tecken som

pekar i denna riktning. Nationalräkenskaperna för första halvåret 1996 visade en

relativt god tillväxt och Konjunkturinstitutet reviderade i augusti upp sina

prognoser. Industrins produktion och orderingång har stigit påtagligt de senaste

månaderna. Även bilinköpen har stigit och vissa indikationer finns på ökad

omsättning i detaljhandeln. Hushållens förväntningar har blivit allt mer

optimistiska. BNP-tillväxten beräknas uppgå till 1,6 procent 1996.

 Tillväxten väntas fortsätta att förstärkas 1997. Den privata konsumtionen

förväntas stiga med närmare 2 procent. Låg inflation samt en markant förbättring

av ränteläge och offentliga finanser medför en ökad tillförsikt inför framtiden

och därmed en viss uppgång i konsumtionen. Hushållens behov av nya kapitalvaror

är också stort efter en lång period av återhållsamhet. Bruttoinvesteringarna

fortsätter att öka, men tillväxttakten beräknas bli lägre än under 1996.

Exportkonjunkturen torde bli fortsatt god. Under 1997 bedöms exporten fortsätta

att växa i hög takt och snabbare än importen. Bytesbalansen väntas uppvisa ett

överskott på hela 3,7 procent av BNP 1997.

 Även arbetsmarknadsläget väntas bli bättre under 1997. Den öppna

arbetslösheten beräknas minska till 6,9 procent. Sysselsättningen väntas

samtidigt stiga med 24.000 personer. Inflationstakten väntas tillta något under

1997 och mot slutet av året stabiliseras i närheten av 2 procent. Den offentliga

sektorns finansiella sparande förbättras snabbare än vad som beräknades i

vårpropositionen i april. Underskottet beräknas till 2,6 procent av BNP 1997.

Tabell 3.2 Försörjningsbalans

 MiljarderProcentuell volymförändring

 kr

 1995 1994 1995 1996 1997

BNP 1 634,9 2,6 3,0 1,6 2,3

Import 563,8 13,4 8,7 2,7 4,9

Tillgång 2 198,7 4,9 4,3 1,9 2,9

Privat konsumtion 853,5 0,8 0,3 0,9 1,8

Offentlig konsumtion422,6 -0,5 -2,3 -1,0 -0,5

 Stat 131,3 -0,1 -4,5 -1,0 0,0

 Kommuner 291,3 -0,7 -1,2 -1,0 -0,7

Bruttoinvesteringar 237,8 -0,2 10,6 8,1 2,0

 Näringsliv 171,6 14,4 24,5 9,6 2,0

 därav industri 60,9 28,6 37,5 16,0 -4,0

 Bostäder 26,7 -35,3 -27,9 16,1 2,7

 Myndigheter 39,4 10,6 1,6 -3,5 1,4

Lagerinvesteringar1 17,5 1,5 0,5 -1,5 0,5

Export 667,3 14,1 11,4 6,5 5,6

Användning 2 198,7 4,9 4,3 1,9 2,9

1 Bidrag till BNP-förändringen.

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet.

Tabell 3.3 Nyckeltal

Årlig procentuell förändring (om inte annat anges)

 1994 1995 1996 1997

Timlön, kostnad 2,4 3,4 5,6 4,5

KPI, dec.-dec. 2,6 2,6 1,0 2,2

NPI, dec.-dec. 1,7 1,0 0,5 0,8

Disponibel inkomst 1,1 -0,1 1,2 0,8

Sparkvot (nivå i procent) 8,6 8,2 8,5 7,5

Industriproduktion 13,8 9,4 2,5 5,3

Relativ enhetsarbetskostnad-4,5 0,3 14,3 0,5

Öppen arbetslöshet (nivå)1 8,0 7,7 7,7 6,9

Arbetsmarknadspolitiska åtg. (nivå) 15,24,4 5,0 5,4

Handelsbalans (miljarder kr)67,1 105,6 124,4 139,6

Bytesbalans (procent av BNP)0,4 2,0 3,1 3,7

1 I procent av arbetskraften.

Källor: Arbetsmarknadsstyrelsen, Statistiska centralbyrån, Riksbanken och

Finansdepartementet.

Utvecklingen på längre sikt

I bilaga 2 görs kalkyler över den ekonomiska utvecklingen de närmaste fyra åren.

Beräkningarna utgår från en fortsatt förbättring av de offentliga finanserna och

en penningpolitik inriktad på låg inflation. Därmed finns förutsättningar för en

krympande räntemarginal gentemot omvärlden. Beräkningarna utgår vidare från

hittills fattade beslut, och inkluderar inte effekterna av sådana ytterligare

åtgärder för ökad tillväxt och sysselsättning som kommer att vidtas för att

målet om en halverad öppen arbetslöshet år 2000 skall nås.

 I basalternativet antas BNP-tillväxten bli drygt 2 procent per år under

kalkylperioden. Det initialt låga resursutnyttjandet bör kunna medföra en högre

tillväxt under åren 1998 och 1999. Drivkraften i tillväxtprocessen är främst den

privata konsumtionen och investeringarna, men även exporten fortsätter att ge

ett positivt bidrag. De offentliga finanserna förbättras i snabb takt. Det

finansiella sparandet i den offentliga sektorn beräknas ge ett överskott på 2,3

procent av BNP år 2000. Under hela kalkylperioden väntas prisutvecklingen ligga

i nivå med inflationsmålet.

 Det stora problemet med den utveckling som beskrivs i basalternativet är att

arbetslösheten inte skulle minska i tillfredsställande takt. Eftersom den öppna

arbetslösheten enligt detta alternativ bara beräknas falla till 5,7 procent år

2000 måste ytterligare åtgärder vidtas. För att nå målet om en halvering av den

öppna arbetslösheten till 4 procent måste tillväxten höjas och ekonomin fungera

bättre. Arbetslösheten behöver reduceras med ytterligare 1,7 procentenheter,

vilket motsvarar omkring 70.000 personer. Det är ett mål som ligger klart inom

räckhåll, och regeringen kommer att vidta de ytterligare åtgärder som är

nödvändiga för att sysselsättningsmålet skall nås. Förslag till åtgärder som

stärker tillväxten och minskar arbetslösheten kommer i första hand att redovisas

i samband med riksdagens halvårsvisa uppföljning av sysselsättningsmålet.

 I en alternativ kalkyl, det s.k. tillväxtalternativet , antas att

arbetsmarknaden fungerar bättre än i basalternativet. Den avgörande faktorn är

en bättre fungerande lönebildning. För att en halvering av den öppna

arbetslösheten skall uppnås beräknas det krävas en tillväxt på ca 3 procent per

år under perioden 1997 - 2000. Regeringens strävan är att tillväxtalternativet

skall förverkligas.

Tabell 3.4 Nyckeltal för basalternativet

Procentuell volymförändring

 1996 1997 1998 1999 2000

BNP 1,6 2,3 2,6 2,4 2,0

Import 2,7 4,9 6,3 6,0 5,7

Privat konsumtion 0,9 1,8 2,4 2,5 2,2

Offentlig konsumtion-1,0 -0,5 -1,2 -0,5 0,2

Bruttoinvesteringar 8,1 2,0 8,5 6,1 3,7

Lagerbidrag -1,5 0,5 0,1 0,0 0,0

Export 6,5 5,6 5,6 5,2 5,0

Öppen arbetslöshet1 7,7 6,9 6,1 5,8 5,7

Arbetsmarknadspolitiska åtg.1 5,0 5,4 5,0 4,3 3,8

1 Nivå i procent av arbetskraften

Källor: Arbetsmarknadsstyrelsen, Statistiska centralbyrån och

Finansdepartementet

Tabell 3.5 Nyckeltal för tillväxtalternativet

Procentuell volymförändring

 1996 1997 1998 1999 2000

BNP 1,6 2,6 3,5 3,3 2,8

Import 2,7 5,1 6,3 6,1 5,8

Privat konsumtion 0,9 2,1 2,8 2,9 2,6

Offentlig konsumtion-1,0 -0,3 -0,4 0,3 1,0

Bruttoinvesteringar 8,1 2,5 10,4 7,9 5,0

Lagerbidrag -1,5 0,5 0,1 0,0 0,0

Export 6,5 5,8 6,1 5,7 5,5

Öppen arbetslöshet1 7,7 6,7 5,4 4,6 4,0

Arbetsmarknadspolitiska åtg.15,05,4 5,0 4,2 3,8

1 Nivå i procent av arbetskraften

Källor: Arbetsmarknadsstyrelsen, Statistiska centralbyrån och

Finansdepartementet

 32

3.3 Finans- och penningpolitik

3.3.1 Finanspolitik

Målen för budgetpolitiken är att statsskulden som andel av BNP skall

stabiliseras 1996, att underskottet i de offentliga finanserna skall understiga

3 procent av BNP 1997 samt att de offentliga finanserna skall vara i balans

1998. En bred majoritet i riksdagen har ställt sig bakom målet att nå balans i

de offentliga finanserna 1998.

 För att nå dessa mål fullföljs konsolideringsprogrammet om 126 miljarder

kronor, vilket motsvarar 8 procent av BNP. Budgetförstärkningarna fördelades

tidsmässigt så att de snabbt och påtagligt skulle få effekt. Orsaken till detta

var det svaga förtroende som tidigare fanns för den svenska ekonomin. Den förda

politiken har medfört ett ökat förtroende och därigenom möjliggjort lägre räntor

och starkare tillväxt.

Tabell 3.6 Konsolideringsprogrammet.

 Miljarder kr

Inkomstökningar 59,4

Utgiftsminskningar 66,1

Total effekt 125,5

 Genom en kombination av besparingar och skattehöjningar har

konsolideringsprogrammet fått en rimlig fördelningsprofil. Den femtedel av

hushållen som har den högsta ekonomiska standarden bidrar med nära 40 procent av

budgetförstärkningen, medan den femtedel som har den lägsta standarden bidrar

med ca 15 procent. Besparingarna har i möjligaste mån undvikit välfärdens kärna

- vård, omsorg och utbildning. Statens bidrag till kommuner och landsting har

därför fredats i konsolideringsprogrammet.

 De offentliga finanserna förbättras nu i snabb takt. År 1993 var underskottet

i de offentliga finanserna 12,3 procent av BNP. Enligt nuvarande beräkningar

kommer målet om både högst tre procents underskott 1997 och balans i de

offentliga finanserna 1998 att uppnås.

 De offentliga finanserna utvecklas t.o.m. bättre än tidigare prognosticerat.

Underskottet för 1996 beräknas bli ca 4 procent av BNP. Det är en nedrevidering

med 1,1 procentenheter jämfört med den senaste prognosen i den ekonomiska

vårpropositionen. Förbättringen beror främst på att skatteinkomsterna från bl.a.

mervärdesskatten har varit betydligt större än förväntat. Vidare beräknas

underskottet i de offentliga finanserna till 2,6 procent av BNP 1997 och 0,0

procent av BNP 1998. I vårpropositionen beräknades underskottet uppgå till 3,3

procent 1997 och 0,8 procent 1998. Förbättringen sedan dess beror främst på

förstärkningarna i samband med vårpropositionen.

 Regeringen gör bedömningen att det för närvarande inte behövs ytterligare

budgetförstärkande åtgärder för att de budgetpolitiska målen skall uppnås.

Regeringen kommer dock även fortsättningsvis att följa utvecklingen noga. Nästa

halvårsvisa uppföljning av konvergensprogrammet kommer i anslutning till den

ekonomiska vårpropositionen 1997.

Diagram 3.1 Den offentliga sektorns finansiella sparande

Procent av BNP

Källa: Finansdepartementet

 Den snabba förbättringen av de offentliga finanserna är anmärkningsvärd vid en

internationell jämförelse och saknar motstycke bland OECD-länderna. År 1993 hade

Sverige näst Grekland det största offentliga underskottet bland OECD-länderna.

Fem år senare kan Sverige vara ett av de få länder i Europa som har balans i de

offentliga finanserna. Det innebär att de offentliga finanserna mellan 1993 och

1998 skulle ha förbättrats med över 12 procent av BNP.

 Det finns vidare flera skäl till att Sverige i framtiden bör ha ett permanent

överskott i de offentliga finanserna. Sverige har en lång tradition av detta.

Under efterkrigstiden förenades full sysselsättning, stigande reallöner och en

snabb utbyggnad av näringslivet med låg inflation, en stark utrikesbalans och

ett positivt sparande i den offentliga sektorn. Överskott i de offentliga

finanserna är väsentligt för att kunna finansiera framtida investeringar och

samtidigt undvika omfattande bytesbalansunderskott. Det svenska pensionssystemet

innebär vidare att staten har gjort stora utgiftsåtaganden. För att undvika

underskott då andelen pensionärer ökar måste det finnas goda reserver. Dessutom

behövs ett offentligt sparande för att undvika alltför stora underskott i kon-

junkturnedgångar, särskilt i ett land som Sverige där de offentliga finanserna

är mycket känsliga för konjunktursvängningar. Det gör det möjligt att föra en

aktiv stabiliseringspolitik när konjunkturen försvagas. Målet för

budgetpolitiken efter 1998 bör därför vara att etablera ett överskott i den

offentliga sektorns finansiella sparande.

Budgeten

I syfte att skärpa kontrollen av budgetutvecklingen har flera institutionella

förändringar av budgetprocessen genomförts. Den mest genomgripande förändringen

är införandet av ett tak för de offentliga utgifterna. Utgiftstaket är treårigt

och nominellt. I samband med behandlingen av vårpropositionen, som utarbetades

tillsammans med centerpartiet, fastställde riksdagen utgiftstaket för staten

inklusive socialförsäkringssektorn för 1997 till 723 miljarder kronor, för 1998

till 720 miljarder kronor och för 1999 till 735 miljarder kronor. Besluten

rullas sedan årligen. Våren 1997 fastställes således utgiftstaket även för år

2000.

 Utgiftstaket ligger fast. Budgetförslaget för 1997 följer i stora delar den

preliminära fördelning på de 26 utgiftsområdena och socialförsäkringssektorn

vid sidan av statsbudgeten som redovisades i vårpropositionen. Vissa

omfördelningar har dock gjorts mellan de olika utgiftsområdena.

 Staten utövar inte något direkt inflytande över den del av det offentliga

utgiftstaket som avser kommunsektorn. Däremot sker en påverkan via de allmänna

ekonomiska förutsättningarna och lagregleringen av den kommunala verksamheten.

Regeringen har överlämnat ett förslag (prop. 1995/96:213) som syftar till att

motverka kommunala skattehöjningar 1997 och 1998. Regeringen kommer dessutom i

höst att överlämna en proposition till riksdagen som innehåller lagförslag

rörande krav på ekonomisk balans i kommuner och landsting.

 Regeringen har inför budgetpropositionen överlagt med Svenska Kommunförbundet

och Landstingsförbundet i enlighet med den uppgörelse som träffades i mars 1996.

Kommun- och Landstingsförbunden har bl.a. utfäst sig att verka för att skatterna

inte höjs i kommuner och landsting under 1997 och 1998 och att kommuner och

landsting i möjligaste mån undviker att säga upp fast anställd personal.

Regeringen har å sin sida bl.a. åtagit sig att hålla statsbidragen på en

nominellt oförändrad nivå och att ekonomiskt kompensera kommunsektorn för nya

och ändrade regler som påverkar skatteunderlaget och utgiftstrycket i kommuner

och landsting. Regeringens och de båda kommunförbundens gemensamma bedömning är

att kommuner och landsting skall kompenseras med hänsyn tagen till de förslag om

ändrade bilförmåner som redovisas i denna proposition. Därutöver anser parterna

att aviserade åtgärder t.o.m. denna proposition är neutrala för kommuner och

landsting.

Statsskulden

Statsskulden stabiliserades som andel av BNP redan 1995 och beräknas börja att

minska 1996. Därmed skulle det budgetpolitiska målet för 1996 uppnås. Den

offentliga sektorns konsoliderade bruttoskuld nådde sin kulmen redan i slutet av

1994 på 79,4 procent av BNP. Vid innevarande års slut beräknas den ha minskat

till 78,1 procent av BNP och minskningen väntas fortsätta även nästa år. Därmed

skulle Sverige i slutet av 1997 ha haft tre år med fallande skuldkvot, vilket

skulle vara betydelsefullt vid en bedömning av om Sverige då uppfyller EUs s.k.

konvergenskriterier. Den offentliga sektorns finansiella nettoskuld är dessutom

betydligt mindre än bruttoskulden, främst till följd av de omfattande tillgångar

som har byggts upp i AP-fonden. Nettoskulden uppgick vid slutet av 1995 till

bara 27,8 procent av BNP.

 Den statliga upplåningspolitiken är inriktad på att långsiktigt minimera

kostnaderna för statsskulden. Det samlade lånebehovet har reducerats kraftigt

från 185 miljarder kronor 1994 till en beräknad nivå på 40 miljarder kronor i

år. En betydande del av upplåningen under innevarande år sker i s.k.

realränteobligationer, där staten kompenserar långivaren för faktisk inflation

utöver den avtalade realräntan. Regeringen har också beslutat att minst 20

miljarder kronor skall nettoupplånas i utländsk valuta i år. Flexibiliteten

uppåt kan utnyttjas i den mån det är lämpligt med hänsyn till

marknadsförhållandena. Då summan av upplåningen i realränteobligationer och

utländsk valuta överstiger lånebehovet sker i år en nettoamortering av skulden i

traditionella statspapper denominerade i kronor.

 Regeringen aviserade i konvergensprogrammet att delar av statens finansiella

tillgångar bör avyttras för att på det sättet reducera statsskulden. Det gäller

bl.a. tillgångar som staten har förvärvat i samband med bankkrisen. I

konvergensprogrammet angavs att utförsäljningar skulle ske för sammantaget 50

miljarder kronor. Under 1995 såldes en aktiepost i Nordbanken, vilken gav

inkomster på 7 miljarder kronor, samt gav banken en extra utdelning på 2

miljarder kronor. Under hösten kommer Nordbanken att lösa in aktier vilket

garanterat kommer att inbringa 3.3 miljarder och vid en god kursutveckling

uppemot 5 miljarder kronor till staten. Resterande aktieinnehav i Nordbanken

kommer att avyttras när så bedöms lämpligt. Vidare kommer försäljning av

tillgångar i Securum att ge staten intäkter på drygt 10 miljarder kronor under

1997 och 1998. I samband med sysselsättningspropositionen aviserades att

inkomsterna från Securum delvis skall användas för att finansiera åtgärder för

att öka sysselsättningen. Samtidigt angavs att regeringen avser att sälja

statens aktieinnehav i Stadshypotek AB, vilket bedöms ge intäkter på 5 - 6

miljarder kronor.

 33

Diagram 3.2 Den offentliga sektorns bruttoskuld och nettoskuld

Procent av BNP

Källa: Finansdepartementet

 Trots den kraftiga förbättringen av de offentliga finanserna är Sveriges läge

fortfarande utsatt. Statsskulden var 1399 miljarder kronor den 31 augusti 1996 -

att jämföra med 622,3 miljarder kronor den 31 augusti 1991. Räntorna på

statsskulden är den enskilt största utgiftsposten i statsbudgeten. De beräknas i

år uppgå till 94,1 miljarder kronor.

3.3.2 Penning- och valutapolitik

Förtroendet för den svenska ekonomin har ökat. De långa räntorna har fallit från

ca 11 procent (5-årig statsobligation) i april 1995 till ca 7 procent i mitten

av september 1996. Regeringens bedömning är att de långa räntorna kan komma att

sjunka ytterligare eftersom inflationen och statsfinanserna är under god

kontroll. Den svenska kronan har förstärkts med ca 14 procent sedan april 1995.

 Den dämpade inflationen och det ökade förtroendet har möjliggjort för

Riksbanken att lätta på penningpolitiken under 1996 genom att sänka den s.k.

reporäntan vid ett flertal tillfällen. I början av året var reporäntan knappt 9

procent. I mitten av september har den reducerats till drygt 5 procent.

 Den övergripande uppgiften för penningpolitiken är att värna penningvärdet.

Riksbanken bedriver penningpolitiken självständigt och riksbanksfullmäktige har

definierat målet om prisstabilitet som att ökningen av konsumentprisindex skall

begränsas till 2 procent med en tolerans om 1 procentenhet uppåt respektive

nedåt. Regeringen stöder denna inriktning av penningpolitiken. Inflationsvägen

för svensk ekonomi är stängd. Historiskt har den drivit fram devalveringar som

hämmat den nödvändiga strukturomvandlingen i ekonomin. Stabila priser är en

förutsättning för att arbetslösheten uthålligt skall kunna bekämpas. En

ekonomisk politik inriktad på låg inflation bidrar även till förväntningar om

låg inflation och låga riskpremier samt låga räntor vilket främjar tillväxt och

sysselsättning.

 Regeringens uppfattning är att det inte är aktuellt att delta i det europeiska

växelkurssamarbetet ERM. Sedan november 1992 har Sverige en flytande växelkurs.

Prisstabilitet är det övergripande målet för penningpolitiken. Denna inriktning

av penning- och valutapolitiken har fungerat väl. En stabilitet i

växelkursutvecklingen är önskvärd och måste för att vara robust underbyggas med

låg inflation och god balans i de offentliga finanserna.

EMU

Under hösten 1997 skall riksdagen fatta beslut om Sveriges deltagande i den

europeiska valutaunionen EMU. För att ett deltagande skall vara möjligt krävs

att Sverige uppfyller inträdeskraven, de s.k. konvergenskriterierna. Endast

genom att uppfylla kraven får Sverige en reell handlingsfrihet. Det kommande

beslutet skall tas utifrån en styrkeposition. För Sverige ligger det inom

räckhåll att klara konvergenskriterierna.

 Under hösten kommer ett allt bättre underlag att föreligga för det kommande

svenska ställningstagandet till den gemensamma valutan. I slutet av oktober

kommer slutbetänkandet från den s.k. Calmforskommissionen, som utreder

konsekvenser för Sverige av att delta respektive inte delta i valutaunionen. Det

underlag som tas fram av denna kommission är unikt och omfattande.

 Regeringen har dessutom tillsatt en särskild utredare som har till uppgift att

till den 31 december 1996 utreda det nationella ansvaret för de övergripande

valutapolitiska besluten. Detta sker efter ett initiativ från Riksbanken i en

skrivelse till riksdagens finansutskott. Ett skäl för översynen är att

ansvarsfördelningen i Sverige mellan centralbank och regering skiljer sig från

förhållandena i andra EU-länder. Regeringen har vidare tillsatt en s.k.

eurokoordinator som har till uppgift att samordna de praktiska nationella

förberedelserna inför ett eventuellt svenskt införande av den gemensamma

valutan.

 EUs finansministrar, det s.k. Ekofinrådet, strävar efter att under hösten

klara ut vissa återstående frågor, som kommer att vara av stort intresse för

ställningstagandet till valutaunionen. Det gäller bland annat hur

budgetdisciplinen skall upprätthållas i de länder som deltar i EMU. Det gäller

även hur relationerna skall utformas mellan de EU-länder som deltar i

valutaunionen och de som inte gör det.

 Vissa lagändringar kan behöva göras till följd av Sveriges medlemskap i EU och

vid ett eventuellt inträde i EMU. En del av dessa måste genomföras vare sig

Sverige deltar i valutaunionen eller ej. Det gäller exempelvis bestämmelser

rörande Riksbankens ställning. Riksbankschefen skall endast få avsättas under

sin mandatperiod om han eller hon har gjort sig skyldig till allvarlig

försummelse eller inte längre uppfyller de krav som ställs för utövandet av

ämbetet. EG-fördraget anger vidare att Riksbanken inte får begära eller ta emot

instruktioner från bl.a. riksdag eller regering. Andra lagändringar aktualiseras

bara om Sverige skall delta i valutaunionen. Det gäller exempelvis

sedelutgivningen. I valutaunionen kommer nämligen den europeiska centralbanken

ECB att få ensamrätt till sedelutgivning. Regeringen avser att bjuda in

representanter för riksdagspartierna till överläggningar om dessa frågor.

 Det är väsentligt att en intensiv debatt förs inför beslutet om valutaunionen

och att alla infallsvinklar granskas. Det gäller inte minst att väga för- och

nackdelar mot varandra. Det bör emellertid understrykas att vi inte kan föra en

svag finanspolitik eller låta inflationen stiga om Sverige väljer att ställa sig

utanför valutaunionen. Tvärtom, med Sveriges historia av hög inflation och

budgetunderskott talar det mesta för att ett val att stå utanför valutaunionen

kräver en än mer konsekvent och uthållig disciplin i den ekonomiska politiken.

3.4 En politik för tillväxt och sysselsättning

Den ekonomiska politiken syftar till god tillväxt, full sysselsättning, stabila

priser och rättvis fördelning. Den stora utmaningen utgörs i dag av den höga

arbetslösheten. Arbetslösheten är alltid en olycka för den som drabbas av den.

Arbetslösheten skapar klyftor och påfrestningar för både vuxna och barn. Om

arbetslösheten stannar kvar på nuvarande nivå hotas fundamentet för välfärden.

Det svenska samhället är beroende av hög sysselsättning. Utan denna grund är

möjligheterna begränsade att i längden upprätthålla en godtagbar standard på

social service och trygghet. Kampen för full sysselsättning är därför ytterst en

kamp för att hålla samman Sverige.

 Riksdagen ställde sig i juli 1996 bakom målet att den öppna arbetslösheten

skall halveras från 8 procent 1994 till 4 procent år 2000. Det innebär att

förutsättningar finns för en nationell kraftsamling mot arbetslösheten. Sunda

statsfinanser och stabila priser är en förutsättning för en halverad

arbetslöshet. Men det är inte tillräckligt.

 I den s.k. tillväxtpropositionen (prop. 1995/96:25) hösten 1995 lade

regeringen fram en dagordning för regeringens arbete för att stärka tillväxten

och sysselsättningen. För det första måste kunskaps- och kompetensnivån höjas.

Sveriges främsta konkurrensmedel är en välutbildad, kvalificerad och välbetald

arbetskraft. För det andra måste arbetsmarknadens funktionssätt förbättras.

Sverige kan inte ha löneökningar och en inflationstakt som avviker nämnvärt från

våra konkurrentländers. För det tredje krävs goda villkor för företag och

företagande. Det är i huvudsak inom den privata sektorn som de nya jobben måste

komma. För det fjärde måste kampen mot arbetslösheten föras även på den

internationella nivån. EU och dess medlemsländer måste prioritera kampen mot

arbetslösheten.

 I den ekonomiska vårpropositionen (prop. 1995/96:150) konkretiserade

regeringen en rad av de föreslagna åtgärderna i tillväxtpropositionen samtidigt

som vissa förslag för en ökad tillväxt och sysselsättning presenterades.

Ytterligare åtgärder aviserades i propositionen En ekonomisk politik för att

halvera den öppna arbetslösheten till år 2000 (prop. 1995/96:207). Varje

halvår kommer regeringen att inför riksdagen redovisa en avstämning i

förhållande till målet om en halverad öppen arbetslöshet till år 2000. Den

första avstämningen skall göras våren 1997 i samband med vårpropositionen. Genom

en sådan procedur ställs arbetslöshetsproblemet i fokus och förutsättningarna

stärks för att målet skall förverkligas.

Utbildningspolitiken

Utbildningspolitiken har en central roll för tillväxt och sysselsättning. Utan

en välutbildad och kompetent arbetskraft kommer den svenska produktiviteten inte

att kunna öka i en tillfredsställande takt. Något som är av största vikt för att

svenskt näringsliv skall kunna behålla sin internationella konkurrenskraft. Vi

måste alla vara beredda på att kontinuerligt lära om och lära nytt.

Arbetslöshet och permanent utslagning skall förebyggas genom kompetenshöjning

för personer med svag ställning på arbetsmarknaden. Utbildningen måste främjas

och byggas ut. Vi måste finna nya vägar för stat, kommun och näringsliv att

investera i framtiden.

 Utbildningen måste främjas och byggas ut. Alla skall tillförsäkras en god

utbildning. Den särskilda vuxenutbildningssatsningen, som bygger på en

överenskommelse med centerpartiet, omfattar minst 100.000 heltidsstudieplatser

per år med start den 1 juli 1997 under fem år, samtidigt som ett särskilt

utbildningsbidrag i nivå med arbetslöshetsersättningen införs för det första

studieåret. Arbetslösa skall prioriteras i utbildningssatsningen. Kommunerna

skall ha frihet att organisera och genomföra utbildningen utifrån sina lokala

förutsättningar. De statliga medlen för satsningen kommer därför att fördelas

efter projektansökningar från kommunerna. Dessutom ökas antalet reguljära

platser vid universitet och högskolor med 30.000 platser.

 Utbildningssatsningen är finansierad. Att i dagens pressade budgetläge skapa

utrymme för närmare 10 miljarder kronor till en stor utbildningssatsning visar

vilken vikt regeringen och centerpartiet tillmäter utbildningspolitiken som en

del av strategin för en ökad sysselsättning.

 Regeringen presenterar vidare i samband med budgetpropositionen en

forskningspolitisk proposition. I denna presenteras regeringens

forskningspolitik för 1997 - 1999 inom de olika departementsområdena. Politiken

syftar till att behålla omfattningen av forskningsinsatserna på den höga nivå

som har varit utmärkande för Sverige vid internationella jämförelser. Regeringen

föreslår i propositionen övergripande mål för forskningen och allmänna

riktlinjer för forskningspolitiken.

Den aktiva arbetsmarknadspolitiken

Arbetsmarknadspolitiken syftar till att förbättra anpassningen på

arbetsmarknaden mellan företagens behov och de arbetssökandes kompetens. Den

aktiva arbetsmarknadspolitiken gör arbetsmarknaden mer flexibel och påskyndar

anpassningen mellan arbetssökande och lediga platser. Den minskar

inflationsbenägenheten i ekonomin. Den förhindrar utslagning och utanförskap.

Den uttrycker också ett viktigt vägval: aktivitet framför passivitet.

 Regeringen har sedan den tillträdde arbetat med att reformera den aktiva

arbetsmarknadspolitiken. Kompetenshöjning är ett centralt inslag i strategin för

att återföra arbetslösa till reguljärt arbete. Många av dem som har blivit

arbetslösa saknar den kompetens som behövs för att kunna få ett nytt jobb. Det

krävs ofta en ny kunskap för att möta de krav som de nya jobben ställer.

 Samtidigt har de lokala arbetsförmedlingarnas roll stärkts. Kommunerna har

fått ett starkare inflytande. De arbetsmarknadspolitiska medlen har blivit mer

flexibla och individinriktade. Konkreta och realistiska individuella

handlingsplaner upprättas i samarbete mellan de arbetsökande och

arbetsförmedlingen. Därigenom tydliggörs både den arbetssökandes och

arbetsförmedlingens ansvar. Syftet är att påskynda återgången till den reguljära

arbetsmarknaden.

 Det bekymmersamma läget på arbetsmarknaden gör att regeringen föreslår att

starten för anordnandet av offentliga tillfälliga arbeten för äldre arbetslösa

tidigareläggs från den 1 januari 1997 till den 1 november 1996. Vidare föreslår

regeringen en stimulansersättning vid offentliga tillfälliga arbeten för äldre

arbetslösa.

Lönebildning

Lönebildningen måste förbättras. För att uppnå en halverad arbetslöshet måste

Sverige - även vid denna lägre arbetslöshetsnivå - ha en lönekostnadsutveckling

på god europeisk nivå. Den s.k. Edingruppen, som består av ekonomer som

företräder de centrala arbetstagar- och arbetsgivarorganisationerna, har givit

uttryck för en liknande syn. Inom gruppen råder enighet om att löneökningarna i

Sverige inte bör vara högre än i övriga jämförbara länder i EU.

 För att ta Sverige ur massarbetslösheten behövs ett nytt kontrakt för

samverkan på lönebildningens område. I samband med vårpropositionen inbjöd

regeringen arbetsmarknadens parter att redovisa sin syn på den framtida

lönebildningen. Inbjudan speglar regeringens inställning att lönebildningen i

första hand är en fråga för arbetsmarknadens parter. Parterna fick därefter i

uppdrag att fram till den 31 mars 1997 gemensamt formulera nödvändiga

förändringar av förhandlings- och lönebildningsystemet för att säkerställa en

bättre fungerande lönebildning. Som ett första steg har Edingruppen fått i

uppdrag att under hösten 1996 granska utfallet av den senaste avtalsrörelsen.

Arbetsrätt

Regeringen har nyligen träffat en överenskommelse med centerpartiet om

förändringar i arbetsrätten. Inriktningen är att göra det lättare för företagen

att anställa, inte att göra det lättare att säga upp. En ny anställningsform,

överenskommen visstidsanställning, införs för att göra det lättare att anställa

personal. Ökade möjligheter till nyanställningar är särskilt viktigt i den

konjunkturuppgång som väntas. För att stärka främst kvinnor på arbetsmarknaden

föreslås dessutom rätt till ökad sysselsättningsgrad för deltidsarbetslösa och

en tidsgräns för vikariatanställningar.

 Kollektivavtal med avvikelser från lagen om anställningsskydd kommer att få

träffas på lokal nivå. Dessutom föreslås att företrädesrätten till

återanställning skall gälla under nio månader i stället för tolv månader.

Dessutom kommer regeringen att återkomma med förslag om arbetsrättsliga

skadestånd. Det bör bli möjligt att ta större hänsyn än nu till företagets

ekonomiska förmåga vid bestämmandet av skadestånd. Sammantaget bedömer

regeringen att förslagen kommer att leda till en snabbare sysselsättningsökning,

en ökad flexibilitet, förenklingar som har störst betydelse för de mindre

företagen och en välkommen förstärkning för kvinnor samt för svaga grupper på

arbetsmarknaden.

Arbetslöshetsförsäkringen

Arbetslöshetsförsäkringen skall vara en omställningsförsäkring under en

övergångstid för den som har drabbats av arbetslöshet. Regeringen har tidigare

markerat arbetslöshetsersättningens karaktär av omställningsförsäkring genom

förslaget att införa en tidsbegränsning, den s.k. bortre parentesen. Riksdagen

har dessutom beslutat om en rad andra åtgärder som stärker arbetslinjen i den

svenska arbetsmarknadspolitiken.

 Regeringen har vidare aviserat en höjning av ersättningsnivån i

arbetslöshetsförsäkringen från 75 till 80 procent fr.o.m. den 1 januari 1998.

Höjningen skall finansieras fullt ut med regelförändringar inom försäkringen.

Höjningen kostar ca 1,4 miljarder kronor.

Näringspolitiken

I sysselsättningspropositionen, som utarbetades tillsammans med centerpartiet,

redovisade regeringen riktlinjerna för en förnyelse av näringspolitiken som en

del i politiken för en halverad arbetslöshet. En viktig utgångspunkt för

reformarbetet är att det inte finns någon enkel formel för att främja

näringslivets förnyelse och tillväxt i olika delar av landet. Det är nödvändigt

att skillnader i regionala förutsättningar får påverka näringspolitikens

inriktning och utformning. En annan viktig utgångspunkt är det ökade behovet av

helhetslösningar och samverkan mellan olika aktörer på internationell,

nationell, regional och lokal nivå liksom mellan olika politikområden för att

skapa sunda villkor för näringslivet.

 Regeringen avser att ta initiativ till en bred samverkan i länen för att

uforma en mer tillväxtorienterad närings- och regionalpolitik. Syftet är att

engagera ett stort antal aktörer för att utarbeta förslag till regionala och

lokala åtgärder som främjar tillväxt och sysselsättning, att initiera ett

partnerskap för tillväxt.

 Landshövdingarna i samtliga län har fått ett förhandlingsuppdrag som bl.a.

innebär ett ansvar för att förslagen förankras hos alla berörda parter.

Gemensamma finansieringslösningar med medverkan från flera aktörer, bl.a. ökad

privat finansiering, bör eftersträvas i detta arbete. Om partnerskap för

tillväxt skall lyckas är det viktigt att såväl statliga organ som kommuner och

landsting deltar i arbetet tillsammans med fackliga organisationer och

företrädare för näringslivet.

 För att klara sysselsättningsmålet krävs en omfattande förnyelse av

näringslivet. De mindre företagen spelar en allt viktigare roll för att nå

detta. Förnyelsen måste bygga på investeringar i ny kunskap, på bättre

utnyttjande av kompetens och ny teknologi samt på innovationer. Riksdagen har

beslutat om ett program på 1 miljard kronor för småföretagsutveckling, förnyelse

och tillväxt. Programmet har en särskild inriktning på de små företagen och

syftar till att underlätta för Sverige att utveckla kunskapssamhället, göra det

enklare att vara företagare och påbörja omställningen mot en hållbar utveckling.

 Effektiva, säkra och miljöanpassade kommunikationer baserade på en väl

utvecklad infrastruktur är en förutsättning för ekonomisk tillväxt, ökad

sysselsättning och bibehållen välfärd i landets olika delar.

Informationstekniken, IT, har en viktig roll i detta sammanhang. Riksdagen har

lagt fast målen för en övergripande nationell IT-strategi. Strategin tar sikte

på att övergången till kunskapssamhället skall omfatta nationen i dess helhet

och att alla medborgare skall kunna dra nytta av informationsteknikens

möjligheter. Samtidigt skall en kvalificerad och innovativ användning av modern

IT stimuleras för att främja utveckling av nya tjänster och ny kompetens. Tre

samhällsområden har prioriterats när det gäller statliga insatser på IT-området:

lagstiftning, utbildning och informationsförsörjning.

 Tjänstesektorn svarar för en betydande del av sysselsättningen och

utvecklingen i denna sektor är därför viktig för att klara en halvering av

arbetslösheten. Regeringen har därför tillsatt en utredning med uppdrag att

analysera den privata tjänsteproduktionens samhällsekonomiska roll och dess

betydelse för sysselsättningen. Utredningen skall vidare analysera motiven för

och effekterna av olika tänkbara regeländringar, som syftar till att främja

utbud och efterfrågan på privata tjänster och sysselsättningen i denna del av

ekonomin.

 En annan viktig del av näringspolitiken är att skapa en större och effektivare

hemmamarknad. För det första bör produktivitets- och omvandlingstrycket

upprätthållas så att svenska företag långsiktigt bibehåller sin konkurrenskraft.

Detta är avgörande för att den nödvändiga förnyelsen av näringslivet skall

fortsätta. Endast konkurrenskraftiga företag kan skapa nya stabila jobb.

 Idag räcker det inte att vara bland de bästa i Sverige. Företagen måste vara

bland de effektivaste i världen. Därför är ett av målen att öka

internationaliseringen av svensk ekonomi. Svenska företag måste ständigt

konfronteras med de bästa. Detta innefattar att fler svenska företag tar sig ut

på andra marknader, utanför Sverige. Men även att fler utländska företag

etablerar sig på den svenska marknaden, antingen genom import eller genom

direktinvesteringar. Tillgången till den inre marknaden och de växande

ekonomierna kring Östersjön öppnar nya möjligheter för svenska företag i vår

närmiljö. Regeringen avser att verka för att stärka banden kring Östersjön till

den grad att det får en karaktär av hemmamarknad.

 Ett gott företagsklimat förutsätter vidare en internationellt

konkurrenskraftig företagsbeskattning och tillfredsställande villkor för

riskkapitalförsörjningen. För större företag med tillgång till de

internationella kapitalmarknaderna är villkoren goda. För små och medelstora

företag behöver försörjningen med riskkapital underlättas. Regeringen kommer

därför under hösten att lägga fram ett förslag till lättnader i

dubbelbeskattningen med inriktning mot dessa företag.

 Riksdagen har beslutat om att sänka lönekostnaderna för i första hand de

mindre företagen genom att arbetsgivaravgifterna från nästa år reduceras med fem

procentenheter på en lönesumma upp till 600.000 kr.

 Reglerna för att starta och driva företag måste förenklas. Därför har

regeringen tillsatt en delegation med uppgift att förenkla olika regler för de

mindre företagen.

 Ett nytt energisystem skall utvecklas. Regeringen har påbörjat överläggningar

med samtliga riksdagspartier om energipolitiken. En bred parlamentarisk

majoritet kring omställningen av energisystemet eftersträvas.

En uthållig tillväxt

En tillväxt som bygger på rovdrift av naturen är ingen långsiktigt hållbar

tillväxt. Den ekonomiska politiken skall utformas med hänsynstagande till

medborgarnas krav på god livskvalitet, miljö och välfärd i vid mening. Visionen

är att skapa det ekologiskt uthålliga samhället där tillväxt och god miljö

förenas. För att nå dit krävs omfattande insatser under lång tid inom flera

samhällsområden. Vårt sätt att omvandla naturresurser till nyttigheter behöver

moderniseras för att fungera effektivt under de ekologiska villkor vi känner

allt bättre.

 Miljöpolitiken har en viktig roll i en politik för tillväxt och

sysselsättning. De investeringar som moderniseringen av Sverige medför kan ge

ett väsentligt bidrag till kampen mot arbetslösheten. I allt fler sammanhang

efterfrågas miljöanpassade konsumtionsvaror. Tekniska system som är insatsvaror

i ländernas omställning till hållbarhet har en växande världsmarknad. Den

ekologiska moderniseringen bäddar för en långsiktig hållbarhet i såväl

industriell produktion som jordbruk.

 Det av riksdagen beslutade programmet om 1 miljard kronor under fem år för

miljöinvesteringar är ett led i denna utveckling. Inom jordbrukets område

föreslås en utökning av miljöprogrammet med 600 miljoner kronor per år varav 300

miljoner utgör medfinansiering från EU:s budget. Politiken för en uthållig

tillväxt drivs vidare på bred front. En ny miljöbalk skall läggas fram. Förslag

om det framtida transportsystemet förbereds. Plan- och bygglagen liksom stödet

till bostadsbyggandet ses över.

Stabila välfärdssystem

Tydliga och stabila regler i olika delar av ekonomin är av utomordentligt stor

betydelse för att efterfrågan och investeringar skall kunna förstärkas. Väl

fungerande och långsiktiga spelregler på t.ex. arbetsmarknads- och skatteområdet

samt tilltro till den svenska ekonomin behövs för att stärka företagens

investeringsvilja och öka sysselsättningen.

 En förutsättning för att företag skall investera är att det inom landet finns

en efterfrågan på deras varor. Detta kräver i sin tur att medborgarna känner

trygghet och tilltro till välfärdssystemen. Trygga individer förmår att ta

initiativ som driver utvecklingen framåt. Medborgarnas tilltro till olika

försäkringssystem måste därför stärkas. Tydliga och stabila regler måste gälla

vid sjukdom, arbetslöshet och pension.

 Det är angeläget med en bred politisk enighet kring framtidens pensioner.

Pensionsvillkoren skall inte förändras med skiftande riksdagsmajoritet. Ett

oförändrat ATP-system skulle ha svårt att klara påfrestningar under de kommande

decennierna och skulle kräva återkommande justeringar vid låg tillväxt. En

reformering av pensionssystemet är därför nödvändig för att skapa ett

långsiktigt stabilt regelsystem.

EU:s samarbete för tillväxt och sysselsättning

Sverige har en aktiv och pådrivande roll i det europeiska samarbetet för ökad

tillväxt och sysselsättning. Ett starkt europeiskt samarbete kan stödja de

nationella ansträngningarna i kampen mot arbetslösheten. Regeringen ger därför

sysselsättningsfrågan högsta prioritet i EU:s regeringskonferens och verkar för

att det nya fördraget skall innehålla en särskild avdelning om sysselsättning.

 EU bör markera en höjd ambitionsnivå genom stärkta målformuleringar.

Gemensamma principer för sysselsättningspolitiken bör uttryckas.

Övervakningsprocedurerna bör stärkas och likna dem som gäller för den ekonomiska

politiken i övrigt. En särskild sysselsättningskommitté bör inrättas för att

bl.a. utgöra en länk mellan finans- och arbetsmarknadsministrarna. De svenska

förslagen har fått ett betydande stöd bland medlemsländerna.

 Regeringen lägger vidare stor vikt vid arbetet med att steg för steg arbeta

för en samlad strategi för sysselsättningen, där länderna både samarbetar och

har stort utrymme för anpassningar av politiken till nationella förutsättningar.

Under hösten 1996 skall de nationella sysselsättningsprogrammen följas upp och

granskas i en gemensam procedur. Programmen bygger på de s.k. Essenpunkterna och

på de gemensamma sysselsättningsrapporter som Ekofin- och

arbetsmarknadsministrarna och kommissionen presenterade inför de två senaste

toppmötena i Florens och Madrid. Regeringen kommer inom kort att överlämna ett

uppdaterat sysselsättningsprogram till den Europeiska kommissionen. Det

beskriver de åtgärder som har vidtagits i syfte att bekämpa ungdoms- och

långtidsarbetslöshet samt strategier för att främja jämställdhet på

arbetsmarknaden.

 Kommissionens ordförande har tagit initiativ till en europeisk förtroendepakt

för sysselsättning. Initiativet bygger på EU:s tidigare beslutade aktionsplan

från 1993. Förtroendepakten siktar mot en utveckling av samarbetet och på att få

stöd och åtaganden också från arbetsmarknadens parter på europeisk och nationell

nivå.

Östersjöområdet

Europas ekonomiska och politiska karta har förändrats. De Central- och

Östeuropeiska ländernas omvandlingsprocess mot demokrati och marknadsekonomi har

skapat förutsättningar för ett ökat politiskt och mellanfolkligt samarbete.

Detta gäller inte minst länderna kring Östersjön. Genom en ökad politisk och

ekonomisk integration skapas en attraktiv näringsmiljö. En förutsättning för

att samarbetet skall fungera är att det finns ett utbyggt kommunikationssystem.

Östersjöländerna kan genom ett ökat utbyte av kunskap och kapital skapa växande

marknader och högre tillväxt. Detta gynnar inte endast de nyss etablerade

demokratierna, utan även Sverige. En ökning av detta utbyte förutsätter dock en

stabil politisk, social och samhällelig utveckling. Sverige kan på ett mycket

konstruktivt sätt bidra till att bygga upp en sådan genom det

utvecklingssamarbete som bedrivs med länderna i Östersjöområdet, dvs Estland,

Lettland, Litauen, Polen och de nordvästra delarna av Ryssland. Samarbetet, som

har pågått sedan slutet av 1980-talet, omfattar följande områden:

säkerhetsfrämjande, demokratifrämjande, ekonomiskt samarbete och miljösamarbete.

För budgetåret 1997 föreslås att 810 miljoner kronor anslås för samarbete med

Central- och Östeuropa, varav huvuddelen avser Östersjöländerna.

 För att ytterligare lyfta fram regionens betydelse har en fond omfattande 1

miljard kronor för Österjösamarbete inrättats. Medlen är avsedda att bekosta

åtgärder och projekt inom områdena svensk exportindustri, bl.a. på

livsmedelsområdet, energisystem, ömsesidigt kunskapsutbyte, infrastruktur och

miljöskydd.

 För att utveckla och stärka de mellanfolkliga förbindelserna kring Östersjön

är det nödvändigt med ett utbyte mellan högskolor och universitet. Lika viktigt

som samarbetet på högskolenivå är det regionala samarbete som finns på kommun-

och landstingsnivå. Vänortsamarbetet utgör en viktig del i detta. En ökad

satsning på språkutbildning och kulturutbyte underlättar den ekonomiska

utvecklingen.

 Flera av länderna kring Östersjön har ansökt om medlemskap i den europeiska

unionen. Sverige stöder dessa länders strävanden. För att östländerna skall

kunna ingå i EU måste deras marknader vara tillräckligt starka för att klara den

ökade konkurrensen. De associationsavtal som EU har med länderna bör utvidgas,

såväl för att östländerna skall få avsättning för sina varor och tjänster som

för att deras hemmamarknader skall utsättas för en ökad konkurrens. Ytterligare

ett område som måste förändras är jordbruks- och strukturpolitiken. Sverige är

ett av de länder som hårdast driver en sådan förändring så att östutvidgningen

kan förverkligas.

3.5 Budgetpolitiken

Följande utgångspunkter har väglett arbetet med budgetpropositionen:

* De budgetpolitiska målen ligger fast. Statsskulden som andel av BNP skall

stabiliseras 1996, den offentliga sektorns finansiella underskott skall ej

överstiga 3 procent av BNP 1997 och de offentliga finanserna skall vara i balans

1998.

* Utgiftstaket ligger fast. Riksdagen har fastställt utgiftstaket för staten

inklusive socialförsäkringssektorn till 723 miljarder kronor 1997, 720 miljarder

kronor 1998 och 735 miljarder kronor 1999.

* Konsolideringsprogrammet ligger fast. Det omfattar 126 miljarder kronor, eller

ca 8 procent av BNP. Regeringens bedömning är att detta är tillräckligt för att

uppnå de budgetpolitiska målen.

Sedan hösten 1994 har ett flertal förslag som förstärker de offentliga

finanserna lagts fram och antagits av riksdagen. Konsolideringsprogrammet följs

upp halvårsvis i budget- och vårpropositionerna. Senaste uppföljningen skedde i

vårpropositionen 1996.

 Riksdagen har fattat principbeslut om hela programmet och fördelat det på

departementsområden. För de flesta av åtgärderna finns också preciserade beslut

om hur de skall genomföras. Programmet delades vid den första uppföljningen in

i tre kategorier: 1) Preciserade beslut fattade av riksdagen. För denna kategori

gäller att inga ytterligare riksdagsbeslut är nödvändiga för genomförande. 2)

Aviserade beslut. Härmed avses åtgärder för vilka principbeslut om åtgärdens

inriktning och belopp finns, men där slutgiltigt beslut inte har fattats av

riksdagen. 3) Återstår att åtgärda. Dessa åtgärder är preciserade vad gäller

belopp men inte vad gäller inriktning.

 Av det totala konsolideringsprogrammet om 126 miljarder kronor tillhör 103,1

miljarder kronor den första kategorin, dvs. åtgärder som är färdigbehandlade av

riksdagen. I tabellen nedan visas konsolideringsprogrammet i dess helhet, både

vad gäller fördelningen mellan inkomst- och utgiftssidan och beslutsläget.

Utgiftsminskningarna i konsolideringsprogrammet redovisas i detalj i senare

kapitel. Till de direkta effekterna av konsolideringsprogrammet skall läggas att

statens ränteutgifter minskar med ca 19 miljarder kronor till följd av att

konsolideringsprogrammet ger en lägre statsskuld 1998.

Tabell 3.7 Konsolideringsprogrammets permanenta effekter

Miljarder kronor, nettoeffekt

 Inkomster Utgifter Totalt

Preciserade beslut fattade av

riksdagen 48,5 54,6 103,1

Förslag som har precicerats

i proposition 10,9 10,6 21,5

Aviserade beslut 0 0,9 0,9

Återstår att åtgärda 0 0 0

Summa budgetförstärkningar59,4 66,1 125,5

 Behovet av att få en bättre uppfattning om utvecklingen av de offentliga

finanserna tillsammans med det akuta statsfinansiella läget under inledningen av

1990-talet har föranlett regering och riksdag att genomföra flera

institutionella förändringar i syfte att skärpa kontrollen över bud-

getutvecklingen. Den mest genomgripande förändringen är införandet av ett

treårigt tak för de offentliga utgifterna.

 Utgiftstaket gäller i princip hela den offentliga sektorns utgifter. Det är

preciserat i miljarder kronor för den statliga sektorn inklusive de

socialförsäkringar som ligger utanför statsbudgeten. Det omfattar dock inte

statsskuldsräntorna. För den kommunala sektorn har utgiftstaket givits en annan

innebörd. Genom den kommunala självstyrelsen har staten inte något direkt

inflytande över sektorns utgifter. I stället kan utgifterna påverkas indirekt

genom åtgärder som reglerar hur stora inkomster i form av statsbidrag och

skatteinkomster som sektorn kan förfoga över. I kombination med ett lagstadgat

balanskrav på kommuner och landsting innebär detta en restriktion på

utgiftsnivån i den kommunala sektorn.

 Utgiftstaken för den offentliga sektorn bestäms nominellt för tre år i taget

och rullas årligen framåt. De statliga utgiftstaken får inte överskridas. Om det

krävs att utgifterna ökar på vissa områden måste detta lösas med

omprioriteringar inom ramen för det totala taket. Eventuella underskridanden

skall användas för att minska statsskulden.

 En förutsättning för att utgiftstaken skall kunna hållas är en kontinuerlig

och noggrann uppföljning av hur de olika utgiftsområdena utvecklas. Samtliga

departement gör varje kvartal en genomgång av hur respektive utgiftsområde

utvecklas och rapporterar detta till Finansdepartementet. I samband med vår- och

budgetpropositionerna redovisar regeringen uppföljningen för riksdagen och

presenterar eventuella åtgärder för att utgifterna skall kunna hållas inom de

angivna ramarna.

 Ett ytterligare led i de institutionella förändringarna är arbetet med en helt

ny lag om statsbudgeten. Regeringen har nyligen lagt fram en proposition med

förslag till en sådan lag.

 Den nya budgetprocessen innebär att regeringen ger förslag om den huvudsakliga

inriktningen av den ekonomiska politiken för det kommande budgetåret i den

ekonomiska vårpropositionen i april varje år. I propositionen föreslår

regeringen ett utgiftstak för den offentliga sektorn. Det innebär att

budgetpropositionen har en annan betydelse än tidigare. I huvudsak läggs den

ekonomiska politiken och de politiska prioriteringarna fast under våren. I

budgetpropositionen preciseras budgetförslaget på varje enskilt anslag, givet de

principer och restriktioner som har lagts fast av riksdagen.

 Regeringen är dock inte förhindrad från att i budgetpropositionen föreslå

förändringar från förslaget i den ekonomiska vårpropositionen. Förslag till

förändringar kan motiveras såväl utifrån nya ekonomiska antaganden som utifrån

ny kunskap inom vissa politikområden och tekniska justeringar. Samtliga förslag

till förändringar skall dock hållas inom det av riksdagen beslutade

utgiftstaket. I kapitel 4 redovisas de tekniska justeringar som regeringen

föreslår. Utöver dessa föreslår regeringen följande förändringar:

* Av fördelningspolitiska skäl föreslår regeringen att besparingen på

 barnpensioner ej genomförs. Denna har ersatts med andra besparingar.

* För att öka sysselsättningen inom byggsektorn föreslår regeringen att ett

 tillfälligt investeringsbidrag införs för anordnande av studentbostäder. Under

 våren har riksdagen också beslutat om att kraftigt öka antalet

 högskoleplatser. Det är angeläget att tillgången på studentbostäder ökar.

* Som en del inom utbildningssatsningen föreslår regeringen ett nytt stöd på 40

 miljoner kronor till utbildnings- och forskningsinsatser i de fackliga

 organisationerna och vissa andra organisationer. För att lyckas med det

 nationella kunskapslyft, som behövs i samhället och arbetslivet, krävs att

 alla grupper omfattas. Regeringen fäster i detta sammanhang stor vikt vid en

 aktiv rekrytering för att stimulera främst vuxna arbetslösa, som saknar

 treårig gymnasieutbildning. I detta sammanhang har studieförbunden och de

 lokala parterna en viktig roll. Kommunerna kan tillsammans med parterna på

 arbetsmarknaden utveckla nya former för uppsökande verksamhet och inventera

 den lokala arbetsmarknaden. De fackliga organisationerna och vissa andra

 organisationer kan här göra en viktig insats och de bör därför få bidrag från

 staten.

* För att främja en ekologiskt uthålligt tillväxt föreslår regeringen att

 miljöersättningsprogrammet från 1997 utökas med 300 miljoner kronor i

 nationell finansiering. Motsvarande medfinansiering erhålls från EG:s budget.

 Vid utformningen av det nya delprogrammet skall särskild hänsyn tas till

 behovet av att stimulera vallproduktionen.

* I enlighet med överenskommelsen mellan regeringen och Svenska Kommunförbundet

 och Landstingsförbundet reglerar regeringen statliga åtgärder som, utöver det

 s.k. 118-miljardersprogrammet, påverkar de kommunala skatteinkomsterna och det

 kommunala utgiftstrycket. Regeringens och de båda kommunförbundens gemensamma

 bedömning är att kommuner och landsting skall kompenseras med hänsyn tagen

 till förslag om ändrade bilförmåner som redovisas i denna proposition.

 Därutöver anser parterna att aviserade åtgärder t.o.m. denna proposition är

 neutrala för kommuner och landsting.

I samband med budgetpropositionen lägger regeringen fram propositioner om bl.a.

totalförsvar i förnyelse (prop. 1996/97:4), svensk migrationspolitik i globalt

perspektiv (prop. 1996/97:25), läkemedelsförmåner och läkemedelsförsörjning

(prop. 1996/97:27), kriterier för rätt till ersättning i form av sjukpenning och

förtidspension (prop. 1996/97:28), forskningspolitik (prop 1996/97:5) samt

kulturpolitik (prop. 1996/96:3).

 Alla initiativ och förslag till förändringar, som regeringen redovisar, sker

inom det av riksdagen fastställda utgiftstaket för staten. Vid finansieringen

har regeringen följt principerna, kraven och restriktionerna för

budgetpolitiken.

3.6 Skattepolitiken

Ett väl fungerande skattesystem är av grundläggande betydelse för

samhällsekonomin. Detta är speciellt viktigt i en ekonomi som den svenska, där

skatterna utgör en stor andel i relation till den samlade produktionen. Vid den

sanering av statsfinanserna som har genomförts sedan valet 1994 har

skattehöjningar utgjort en viktig del, både genom att bidra med ökade inkomster

till staten och genom att bördorna därigenom har kunnat fördelas efter bärkraft.

Det kommer knappast att vara möjligt att genomföra annat än marginella

förändringar av det totala skatteuttaget framöver. Däremot kan en del

justeringar och omfördelningar mellan olika skatter aktualiseras bl.a. mot

bakgrund av den fortgående internationaliseringen av den svenska ekonomin.

Önskemål om en ökad miljörelatering av skattesystemet kan också motivera

förskjutningar i skatteuttaget.

 Sverige har ett skattesystem som är förmånligt för företag och företagande,

även vid en internationell jämförelse. Ytterligare åtgärder för främst mindre

företag är emellertid motiverade. Senare under hösten kommer regeringen därför

att lägga fram förslag som förbättrar villkoren för nyinvesteringar för små och

medelstora företag. Regeringen förbereder också ett nytt system för betalning av

skatter och avgifter som kommer att underlätta och effektivisera både företagens

och skatteförvaltningens arbete. Arbetet är inriktat på att det nya systemet

med s.k. skattekonton skall genomföras från 1998. Regeringen har därtill nyligen

tillsatt en särskild utredare som skall analysera förutsättningarna för

tjänstesektorns tillväxt och i samband med detta uppdragit åt Riksskatteverket

att bl.a. se om det går att genomföra förenklingar och på andra sätt underlätta

för privatpersoner att på ett riktigt sätt redovisa skatter och avgifter.

 I anslutning till budgetpropositionen lägger regeringen även fram ett antal

andra förslag som har aviserats under våren. Beskattningen av bilförmån

förändras så att den nuvarande överbeskattningen elimineras samtidigt som

skatten ges en mera miljövänlig profil. För att stimulera nyanställningar sänks

socialavgifterna med särskild inriktning på mindre företag. Skattereglerna

förändras för att underlätta generationsskiften. En rad förslag, som lades fram

i sysselsättningspropositionen (prop. 1995/96:222), har redan beslutats av

riksdagen. Stämpelskatten på fastigheter har reducerats till en tredjedel fram

till 1997 års utgång. Försäljningsskatten har avskaffats för personbilar i

miljöklass 1 och 2.

 Att skatteregler och andra spelregler är långsiktigt stabila är av betydelse

för att både företag och privatpersoner skall kunna investera och göra

långsiktiga bedömningar. Skattereformen 1990-91 har på ett avgörande sätt

bidragit till att Sverige har ett hållbart skattesystem med förhållandevis enkla

regler baserade på sunda principer. Genom skattereformen och åtgärder därefter

har kontrollmöjligheterna förbättrats och administrationskostnaderna i många

avseenden minskats både för skatteförvaltning och skattskyldiga. Regeringen

kommer att redovisa sin slutgiltiga bedömning av skattereformen under 1997.

 För att medborgarna skall ha förtroende för skattesystemet krävs att

möjligheterna till fusk och felaktigt utnyttjande är små. Regeringen föreslår

därför att 100 miljoner kronor per år avsätts till särskilda insatser för att

förbättra statens kontrollfunktion. Tidigare har 200 miljoner kronor per år

avsatts till skatteförvaltningen som särskilda medel för förstärkt

skattekontroll. Regeringen har även lagt fram flera förslag som medfört att

skattekontrollen kan förbättras och effektiviseras. Generalklausulen mot

skatteflykt har återinförts och en ny utformning av lagen kommer att

presenteras. Skattebrottslagen har setts över och gjorts mer enhetlig och

sammanhållen. Skattemyndigheternas befogenheter att kontrollera transporter av

bl.a. olja, alkohol och tobak har stärkts. Flera förslag har presenterats,

vilka syftar till effektivare åtgärder mot skatteflykt och skatteundandragande

och kommer att leda till lagstiftning under det kommande året.

 Förutom att bidra till att finansiera de offentliga utgifterna fungerar

skatterna som ekonomiska styrmedel. Detta gäller särskilt på miljö- och

folkhälsoområdena. Skattereformen 1990-91 innebar att punktskatter på bl.a.

olja, bensin, alkohol och tobak fick en större betydelse som ekonomiska

styrmedel. En höjning av miljörelaterade energiskatter i två steg på sammanlagt

5 miljarder kronor bidrar till finansieringen av den kraftfulla satsningen på

utbildning. Regeringen har också tillsatt en utredning som skall se över

vägtrafikens samlade beskattning för att uppnå en bättre styreffekt vad avser

trafiksäkerhet och miljö. Till årsskiftet kommer dessutom den s.k.

skatteväxlingskommittén att redovisa sina överväganden och förslag.

 De internationella aspekterna blir allt viktigare på skatteområdet. Det

internationella samarbetet, främst inom EU respektive OECD, är viktigt för att

motverka skattekonkurrens mellan länderna och för att underlätta handel m.m.

Sverige beslutar om sina egna skatteregler, men särskilt vad gäller de indirekta

skatterna medför medlemskapet i EU en ökad inverkan av direktiv som har

beslutats av EU-länderna gemensamt. Den gränsöverskridande handeln ökar i

Sverige. Privatpersoners inköp av öl från främst Danmark försvagar den

alkoholpolitiska betydelsen av de svenska skatterna på alkohol. För att undvika

ökad privatimport av starköl, vilket inverkar skadligt på den totala

alkoholkonsumtionen och får negativa effekter för svensk bryggerinäring,

föreslår därför regeringen en ändring av alkoholskatterna.

 1996 års småhustaxering har inneburit att många fastighetsägare har fått

kraftigt höjda taxeringsvärden till följd av att marknadsvärdena stigit i vissa

områden sedan slutet av 1980-talet. För att dämpa effekterna av övergången till

nya taxeringsvärden föreslår regeringen i samband med budgetpropositionen en

skattereduktion för fastighetsskatt i vissa fall vid 1997 - 2001 års taxeringar.

3.7 Rättvis fördelning

Regeringens politik syftar till att minska inkomstklyftorna. Krisen i början av

1990-talet utgjorde ett kraftigt hot mot den svenska välfärden. En kraftigt

ökande statsskuld med växande statsskuldsräntor hotade att tränga ut andra

angelägna utgifter. Därför har saneringen av de offentliga finanserna varit

central även ur fördelningspolitisk synvinkel.

 Spridningen av löneinkomster är den faktor som har störst fördelningspolitisk

betydelse. De förslag som har lagts fram för att öka tillväxten och stimulera

sysselsättningen bidrar till att minska inkomstskillnaderna mellan de arbetslösa

och de som har ett arbete.

 Grunden vid utformningen av konsolideringsprogrammet har varit att bördorna -

och frukterna - skall bäras rättvist. Regeringen har därför fortlöpande

redovisat de fördelningspolitiska effekterna av den förda politiken.

Konsolideringsprogrammet omfattar både höjda skatter och besparingar för att

bördorna skall bäras rättvist.

 I budgetpropositionen föreslår regeringen vissa fördelningspolitiskt

motiverade justeringar av konsolideringsprogrammet. Bland annat ersätts

besparingen på barnpensioner med andra besparingar.

Diagram 3.3 Andel av den totala budgetförstärkningen i konsolideringsprogrammet

och sysselsättningspropositionen som respektive decilgrupp bidrar med

Källa: Finansdepartementet

 34

Diagram 3.4 Förändring av disponibel inkomst, justerad för försörjningsbörda,

till följd av konsolideringsprogrammet och åtgärder i

sysselsättningspropositionen

Källa: Finansdepartementet

 Den sammantagna effekten av konsolideringsprogrammet och de nu föreslagna

justeringarna bedöms ha en rimlig fördelningspolitisk profil. Sammantaget bidrar

den femtedel av hushållen som har högst ekonomisk standard med nära 40 procent

av budgetförstärkningen, medan den femtedel som har den lägsta ekonomiska

standarden bidrar endast med ca 15 procent. I dessa beräkningar ingår inte

effekterna av de kraftigt sänkta räntorna som följt av regeringens ekonomiska

politik. Lägre räntor medför att hushållens köpkraft ökar och utrymmet för

ekonomiska investeringar vidgas.

 Regeringen har vid ett flertal tillfällen aviserat en fördjupad för-

delningspolitisk analys av hur utbildning, sysselsättning och lönebildning

kortsiktigt och på längre sikt påverkar hushållens inkomstutveckling. I bilaga 4

lämnas en utförlig fördelningspolitisk redogörelse med analyser av in-

komstfördelningens utveckling 1975-1994 med tyngdpunkt på de senaste årens

förändringar.

 Resultatet pekar på att inkomstklyftorna ökade under 1980-talet och att

ökningen har fortsatt under 1990-talet, inte bara i Sverige utan också i många

andra länder. Åtskilligt tyder på att globala förändringar bidrar till de ökade

inkomstskillnaderna. De nordiska ländernas utveckling visar dock att sådana

globala processer delvis kan motverkas med effektiva sociala omfördelningsystem.

Sverige och de andra nordiska länderna har lyckats bevara en internationellt

sett jämn inkomstfördelning.

 Den största fördelningspolitiska orättvisan i dag finns mellan dem som saknar

jobb och dem som har ett arbete. Eftersom efterfrågan på välutbildad arbetskraft

är betydligt högre än den på lågutbildad, är regeringens utbildningssatsning med

inriktning på de lågutbildade av stor betydelse för fördelningspolitiken.

Åtgärder för att öka och förbättra utbildningen är således inte bara viktig för

den långsiktiga ekonomiska tillväxten. De är också motiverade ur en

fördelningspolitisk synvikel. En jämnt fördelad kunskap och kompetens bidrar

till utjämning av löner och sysselsättning och därmed också till en jämnare

fördelning av inkomsterna.

 Regeringen redovisade i samband med sysselsättningspropositionen en beräkning

av de fördelningspolitiska konsekvenserna av en halverad arbetslöshet. Analysen

illustrerar tydligt att en minskad arbetslöshet kan väntas öka inkomsterna

främst för de hushåll som nu har låg eller genomsnittlig ekonomisk standard.

Denna indikerar att minskad arbetslöshet är ett viktigt bidrag till ett mera

rättvist Sverige.

Diagram 3.5 Fördelningseffekter av en halverad öppen arbetslöshet

Källa: Finansdepartementet

 35

4 Utgiftstak för den offentliga sektorn -

 riksdagens beslut

4.1 Budgetpolitiken

Regeringen presenterade under våren, i proposition 1995/96:150, för första

gången ett förslag till utgiftstak för åren 1997 - 1999. Riksdagen ställde sig

bakom förslaget (1995/96:FiU10). I föreliggande kapitel presenteras regeringens

omräknade ramar för utgiftsområdena för åren 1997, 1998 och 1999. I bilaga 1

presenteras regeringens budgetförslag för år 1997 fördelat på anslag. De

budgetpolitiska åtaganden som tidigare presenterats i ett flertal propositioner

och som väglett regeringen i arbetet med 1997 års budgetförslag redovisas i

avsnitt 4.1.1. I förutsättningarna för beräkningarna av utgiftstaken i

vårpropositionen ingick dels antaganden om den ekonomiska utvecklingen, dels

analyser av vad tidigare beslut på det budgetpolitiska och andra områden

innebär. Därutöver påverkades beräkningarna av nya prioriteringar. I samband med

att regeringen nu presenterar sitt budgetförslag för 1997 har hänsyn tagits till

förändringar som skett i den allmänna ekonomiska utvecklingen. Sådana

förändringar återges i avsnitt 4.2 nedan. En uppföljning av det

konsolideringsprogram som regeringen under sin mandatperiod genomfört

presenteras i avsnitt 4.1.2. Slutligen presenteras i avsnitt 4.1.3 regeringens

bedömning av utvecklingen under innevarande budgetår, dvs. 1995/96.

4.1.1 Budgetpolitiska restriktioner

De budgetpolitiska restriktioner som regeringen föreslagit under innevarande

mandatperiod och som riksdagen ställt sig bakom har varit styrande i arbetet med

1997 års budgetförslag. De kan sammanfattas enligt följande:

- Skuldkvoten (statsskulden i relation till BNP) skall stabiliseras senast år

 1996 (prop. 1994/95:150, bet. 1994/95:FiU20, rskr. 1994/95:447).

- Underskottet i den offentliga sektorns finansiella sparande får inte överstiga

 3 procent av BNP år 1997 (Konvergensprogrammet juni 1995).

- De offentliga finanserna skall vara i balans år 1998 (prop. 1994/95:150).

- Utrymmet för ytterligare skattehöjningar är starkt begränsat (prop.

 1994/95:150).

- Anslagsöverskridanden under pågående budgetår skall finansieras, även när det

 gäller regelstyrda anslag (prop. 1994/95:150).

- EU-medlemskapet skall finansieras fullt ut (prop. 1994/95:40, bet.

 1994/95:FiU5, rskr. 1994/95:67).

 61

4.1.2 Uppföljning av konsolideringsprogrammet

Regeringen har sedan hösten 1994 i fem steg genomfört ett omfattande

konsolideringsprogram som för närvarande uppgår till 126 miljarder kronor netto.

Regeringen har för avsikt att vid två tillfällen per år avrapportera

beslutsläget vad gäller budgetförstärkningarna. Vid två tidigare tillfällen

(prop. 1995/96:25 och prop. 1995/96:150) har rapportering skett av beslutsläget

i det ursprungliga konsoliderings-programmet uppgående till 118 miljarder

kronor. I vårpropositionen gjordes bedömningen att det för att nå de mål som

regeringen satt upp för den offentliga ekonomin krävdes ytterligare

budgetförstärkningar. Varaktiga budgetförstärkningar om 8 miljarder kronor

aviserades därför samt ytterligare tillfälliga förstärkningar åren 1997 och 1998

för att nå målet om balans i det finansiella sparandet år 1998.

 Av konsolideringsprogrammets 118 miljarder kronor var vid förra

uppföljningstillfället nästan 100 miljarder kronor redan beslutade av riksdagen.

Dessa presenterades i detalj i bilaga till vårpropositionen. Det återstod då

bara ett fåtal poster, främst på utgiftssidan, att besluta. Sedan dess har

följande besparingar preciserats inom Socialdepartementets ansvarsområde och

beslutats av riksdagen, till ett totalbelopp om 3 miljarder kronor:

- Bostadsbidrag 2 300 miljoner kronor

- Assistansersättning 215 miljoner kronor

- Underhållsstöd 500 miljoner kronor.

 Av de i vårpropositionen aviserade budgetförstärkningarna har 570 miljoner

kronor beslutats av riksdagen. Detta betyder att de av riksdagen beslutade

budgetförstärkningarna nu uppgår till drygt 103 miljarder kronor och att enbart

drygt 22 miljarder kronor återstår till nivån 126 miljarder kronor. Av dessa

kommer 21,5 miljarder kronor att preciseras i propositioner som läggs fram i

riksdagen under hösten. I denna proposition läggs förslag om utgiftsminskningar

om 10,7 miljarder kronor samt inkomstökningar om 1,4 miljarder kronor. De

återstående besparingarna på inkomstsidan avser höjda egenavgifter i

sjukförsäkringen, om 9,4 miljarder kronor har förelagts riksdagen i proposition

1995/96:209, som kommer att behandlas under hösten. Resterande 0,9 miljarder

kronor i utgiftsminskningar är fördelade på departement och kommer att

preciseras i den ekonomiska vår-propositionen 1997.

 62

Tabell 4.1 Konsolideringsprogrammet

Varaktig effekt av 126 miljarderkronorspaketet

Miljarder kronor, nettoeffekt

 Inkomster Utgifter Totalt

Preciserade beslut fattade av riksdagen48,554,6103,1

Förslag som har preciserats i proposition10,910,621,5

Aviserade beslut 0 0,9 0,9

Återstår att åtgärda 0 0 0

Summa budgetförstärkningar 59,4 66,1 125,5

Ökade satsningar på miljö m.m.

Regeringen föreslår mot bakgrund av de höga ambitionerna för miljöarbetet i

jordbruket och det förbättrade samhällsekonomiska läget att

miljöersättningsprogrammet för jordbruket från år 1997 utökas med 300 miljoner

kronor i nationell finansiering. Motsvarande medfinansiering erhålls från EG:s

budget. Av ökningen av anslaget för miljöstödet är 200 miljoner kronor

ofinansierat för åren 1998 och 1999. Regeringen avser att återkomma till denna

fråga i den ekonomiska vårpropositionen 1997. Den utredning som kommer att

tillsättas med uppdrag att analysera hur den svenska livsmedelsindustrin kan

stärka sin konkurrenskraft skall också lägga förslag till finansiering av den

höjda ambitionsnivån för miljöstödet till jordbruket för återstoden av

programperioden.

 Regeringen föreslår på tilläggsbudget att ett tillfälligt investeringsbidrag

införs för tiden fram t.o.m. år 1999 för anordnande av studentbostäder. Bidrag

lämnas för upp till 15 000 bostäder med maximalt 25 000 kronor för varje

studentrum inom en ram på 300 miljoner kronor. Regeringens bedömning är att

högst 50 miljoner kronor av investeringsmedel behöver avsättas för ändamålet

fram t.o.m. år 1997. Finansiering föreslås tillfälligt ske under anslaget

Arbetsmarknadspolitiska åtgärder för budgetåret 1995/96. Regeringen avser att

återkomma till riksdagen med förslag till finansiering av den totala kostnaden

på 300 miljoner kronor.

 63

Tabell 4.2 Konsolideringsprogrammet

Uppföljning av 118 miljarderkronorspaketet, budgetförstärkningar

Miljoner kronor, nettoeffekt 1998

Preciserade beslut fattade av riksdagen

Inkomster 47 945

Utgifter 54 605

Summa preciserade beslut 102 550

Förslag som preciserats i proposition

Inkomster

- Höjd egenavgift till sjukförsäkringen9 400

Summa inkomster 9 400

Utgifter:

- Justitiedepartementet 600

- Socialdepartementet 2 660

 - Förtidspensioner 1 280

 - Sjukförsäkring 460

 - Läkemedel 920

- Miljödepartementet 222

- Näringsdepartementet 300

- Jordbruksdepartementet 46

- Kulturdepartementet 100

- Utrikesdepartementet 45

- Kommunikationsdepartementet 275

- Försvarsdepartementet 250

- Arbetsmarknadsdepartementet 100

- Inrikesdepartementet 455

 - Invandring 370

 - Ungdomsfrågor 5

 - Räntebidrag 80

Summa utgifter 5 053

Summa förslag som preciserats i proposition 14 453

Aviserade beslut

Utgifter

- Näringsdepartementet 260

- Socialdepartementet 480

Summa utgifter 740

Summa aviserade beslut 740

Summa budgetförstärkningar 117 743

De besparingar som i propositionen 1995/96:150 benämndes kollektiva är nu

fördelade på departement. Summan är nu något högre än vid förra

uppföljningstillfället i vårpropositionen.

Tabell 4.3 Varaktig effekt av tillkommande budgetförstärkningar från

proposition 1995/96:150

Miljoner kronor, nettoeffekt

Preciserade beslut fattade av riksdagen

Inkomstförstärkningar

200 kronor statlig skatt 600

Ändrad momsperiod -30

Summa inkomstförstärkningar 570

Förslag som preciserats i proposition

Utgiftsminskningar

UO2: Samhällsekonomi och finansförvaltning 4

UO3: Skatteförvaltning och uppbörd 26

UO4: Justitiedepartementets myndigheter 30

UO5: Fredsfrämjande verksamhet 250

UO6: Försvarsdepartementets myndigheter 200

UO9: Apoteksbolaget 400

UO10: Dagmarmedel 200

UO11: Växling folkpension/PTS efterlevandepension 55

UO11: BTP 515

UO11: Änkepension 515

UO11: Förkortad omställningspension 40

UO12: Underhållsstöd 635

UO12: Mamma/pappa-månad 135

UO14: Samhall 100

UO14: Arbetsmarknadsdepartementets myndigheter 30

UO15: Studiemedel 25

UO16: Skolforskning, fortbildning inom skolväsendet

 samt forskningsområdet 400

UO17: Studieförbund så har exempelvis utgifterna för

utbildningsvikariat, som tidigare reovisades som avdrag på budgetens

inkomstsida, nu överförts till utgiftssidan. Detta ger en ökning av

utgiftsnivån, som dock är saldoneutral.

 Inom utgiftsområde 6 redovisas från och med budgetåret 1997 en utgiftsökning

som sammanhänger med ändrad finansieringsprincip. Försvarets utgifter för

förskott kommer fortsättningsvis att lånefinansieras, vilket innebär att

utgifterna för innevarande budgetår minskar, samtidigt som de årliga kostnaderna

blir synliga på budgetens utgiftssida under kommande år.

 Vissa tidigare aviserade förslag till utgiftsminskningar har ersatts med andra

förslag. Detta har lett till att en växling skett mellan socialförsäkringarna

vid sidan av statsbudgeten och utgiftsområde 11.

 Vissa anslag kan påverkas av förändringar i antaganden om bl.a. den ekonomiska

utvecklingen. Dessa kan påverka de beräknade utgifterna inom ett utgiftsområde

både uppåt och nedåt. Sammantaget innebär de nu aktuella förändringarna en

budgetförstärkning.

 Vidare har anslag och utgiftsområden justerats med anledning av att återflöde

för olika ändamål från EG:s budget och därmed förknippade utgifter blir större

än vad tidigare beräkningar visat. Detta har skett inom utgiftsområdena 19

Regional utjämning och utveckling, 20 Allmän miljö- och naturvård och 23 Jord-

och skogsbruk, fiske med anslutande näringar. Dessa justeringar innebär

utgiftsökningar men motsvaras av inkomster på inkomsttitlar och är alltså

saldoneutrala.

Inkomster

Eftersom utgiftstaket har härletts från en saldorestriktion, kan regeländringar

som påverkar statens inkomster få effekt på utgiftstaket. Sådana förändringar

kan dock redovisas på olika sätt. Selektiva åtgärder av typen skatteförmåner är

närmast att jämställa med utgifter och bör redovisas på budgetens utgiftssida,

såsom nu sker exempelvis med utgifterna för utbildningsvikariaten. Generella

skattesänkningar har inte denna karaktär och bör därför, i den mån de är

ofinansierade, påverka utgiftstaket. För det fall detta inte sker, rör det sig

om en medveten stimulans. I regeringens proposition 1995/96:222 framfördes ett

antal förslag som försämrar det finansiella sparandet i staten, bl.a. en

reducering av socialavgifterna. Dessa förändringar finansierades stadigvarande

med andra regeländringar på inkomstsidan. Ett engångsvis underskott avseende år

1997 avses i stället täckas med en inleverans från Securum. Någon justering av

utgiftstaket med anledning av förändringar på inkomstsidan är därmed inte

påkallad.

 76

Budgeteringsmarginalen

Behovet av en budgeteringsmarginal motiverades i prop. 1995/96:150, avsnitt 4.1.

Det är huvudsakligen svårigheterna att med tillräcklig precision förutsäga

anslagsbelastningen som utgör motivet. I vissa fall påverkas anslagsbelastningen

av förhandlingar mellan staten och annan part, och det skulle i dessa fall skada

statens ekonomiska intressen att ange ett beräknat belopp på budgeten. Som

framgår av nämnda proposition är budgeteringsmarginalen i utgångsläget inte

finansierad. Den ingår alltså inte i saldoberäkningar och liknande och kan inte

heller tas i anspråk för nya utgifter utan att finansieringen garanteras i

särskild ordning. Farhågor att budgeteringsmarginalen i sig skulle försvaga

budgetdisciplinen är alltså ogrundade.

 I första hand bör en utgiftsökning finansieras genom en motsvarande sänkning

av utgifterna på annat håll. I detta fall påverkas inte de totala utgifterna och

budgeteringsmarginalen behöver inte heller tas i anspråk. Endast när

utgiftsökningen finansieras genom en regeländring på inkomstsidan, tas ett

utrymme inom marginalen i anspråk. En sådan regeländring underställs självfallet

riksdagen för beslut, varvid också effekten på utgiftsramar och utgiftstak

redovisas.

 I vissa fall löses finansieringsfrågan med automatik. Detta gäller exempelvis

då höjningen av utgiftsnivån beror på en vidgad tillämpning av

bruttobudgeteringsprincipen, eftersom det mot utgiftsökningen svarar en lika

stor ökning på budgetens inkomstsida. Det gäller också med god approximation om

exempelvis inflationsnivån blir högre än förväntat; en högre inflationstakt ökar

statens inkomster, och saldot påverkas svagt positivt av en ökning i

inflationstakten.

 Som framgått av redogörelsen ovan har förändrade förutsättningar påverkat

beräkningen av anslagsbelastningen under år 1997 och följande år jämfört med de

beräkningar som låg till grund för den ekonomiska vårpropositionen. Detta har

lett till justeringar av ramarna för berörda utgiftsområden, vilka sammantagna

innebär en viss nedjustering av de beräknade totala utgifterna i förhållande

till de i vårpropositionen publicerade nivåerna. De nya beräkningarna motiverar

dock ingen justering av utgiftstaket.

 Av denna redogörelse torde framgå att budgeteringsmarginalen och den praxis

som avses gälla kring den inte på något sätt är ägnad att försvaga

budgetdisciplinen. Tvärtom bidrar en väl avvägd marginal till att öka

trovärdigheten hos utgiftstaket. Inte heller påverkas utövandet av den

finansmakt som grundlagen tillskriver riksdagen eller regeringens befogenheter

på detta område.

4.4.2 Utgiftstak för offentlig sektor

Riksdagen fattade våren 1995 på regeringens förslag ett principbeslut att införa

ett tak för de offentliga utgifterna (prop. 1994/95:150, bet. 1994/95:FiU20,

rskr. 1994/95:447). Enligt beslutet ska utgiftstaket vara nominellt, flerårigt

och omfatta hela den offentliga sektorn. Att taket anges i nominella termer

innebär att det inte ska justeras med hänsyn till inflationen när det väl lagts

fast. I det förslag som riksdagen godkände år 1996 angavs utgiftstaket som

treårigt och omfattade således åren 1997, 1998 och 1999. Riksdagens beslut

innebär att utgiftsramar för staten inklusive socialförsäkringssektorn men

exklusive statsskuldsräntor lades fast. Det tak som då beslutades skall inte

omprövas, såvida inte särskilda omständigheter föranleder annat. När det gäller

kommunala sektorns utgifter ansåg regeringen i vårpropositionen att det inte är

lämpligt att slå fast ett nominellt utgiftstak. Istället godkände riksdagen den

beräkning som regeringen föreslog för kommunernas utgifter åren 1997 - 1999.

Regeringen anser inte att det sedan vårpropositionen framkommit ny information

som motiverar en omräkning av taket. Nedan presenteras beräkningen för

kommunernas utgifter, som alltså överenstämmer med det tak som presenterades i

vårpropositionen, samt en reviderad fördelning av det statliga utgiftstaket per

utgiftsområde.

4.4.3 Utgiftstak för offentlig sektor uppdelat på stat och kommun

De samlade utgifterna för offentliga sektorn erhålls som summan av statens

utgifter inklusive socialförsäkringar vid sidan av statsbudgeten och den

beräknade utgiftsnivån för kommunerna, med avdrag för det beräknade flödet

mellan staten och den kommunala sektorn och kostnaderna för statsskuldsräntor.

Utgiftstaket har, som nämndes ovan, för den kommunala sektorn givits en annan

innebörd än för statsbudgeten och socialförsäkringssektorn, eftersom staten

endast indirekt, främst genom statsbidragens nivå kan styra sektorns utgifter.

Det kommunala utgiftstaket utgörs därför av en beräkning av de förväntade

utgifterna i enlighet med de ekonomiska och regelmässiga förutsättningar som

gällde i den ekonomiska vårpropositionen. Riksdagen godkände i vårpropositionen

utgiftsnivån för den offentliga sektorn för åren 1997, 1998 och 1999 (prop.

1995/96:150) till 1042, 1051 respektive 1077 miljarder kronor. Nya beräkningar

av kommunernas förväntade utgifter tyder på en marginell minskning av utgifterna

jämfört med vårpropositionen. Regeringen avser dock inte att i nuläget föreslå

en ändring av den offentliga sektorns utgiftstak eftersom beräkningen endast

nedjusteras marginellt. Om beräkningen i vårpropositionen år 1997 tyder på en

fortsatt minskning av kommunala sektorns utgifter, återkommer regeringen med ett

förslag till utgiftstak för offentliga sektorn.

 77

Tabell 4.12 Utgiftstak för offentliga sektorn 1997 - 1999

Miljarder kronor, löpande priser

 1997 1998 1999

Staten inklusive social-

försäkringssektorn 723 720 735

Den kommunala sektorn 437 448 459

Interna transaktioner -118 -117 -117

Summa offentlig sektor1042 1051 1077

4.4.4 Utgiftstaket för staten inklusive socialförsäkringar vid sidan

av statsbudgeten fördelat på utgiftsområden

I det statliga utgiftstaket ingår samtliga utgiftsområden utom utgifter för

räntor på statsskulden. Vidare ingår de delar av socialförsäkringssektorn som

redovisas vid sidan av statsbudgeten, beräknad minskning av anslagsbehållningar

och en budgeteringsmarginal. Riksdagen fastslog efter förslag från regeringen i

den ekonomiska vårpropositionen det statliga utgiftstaket för år 1997 till 723

miljarder kronor, för år 1998 till 720 miljarder kronor och för år 1999 till 735

miljarder kronor. I vårpropositionen presenterades en preliminär fördelning per

utgiftsområde. Regeringen aviserade då att vissa tekniska justeringar kan komma

att ske av de enskilda utgiftsområdesramarna. I tabell 4.13 redovisas

regeringens reviderade fördelning av utgiftstaket per utgiftsområde. De största

förändringarna är tekniska omföringar mellan olika utgiftsområden eller

överföringar från inkomstsidan.

 En överföring från staten till kommunerna avseende mervärdesskatten och

förslag till ändrad bilförmån på sammanlagt 4 miljarder kronor har skett vilket

belastar utgiftsområde 25. Den ökade kompensationen för mervärdesskatten

förutsågs vid dimensioneringen av budgeterings-marginalen. Kompensationen för

ändrad bilförmån beaktades vid finansieringen av denna skatteändring. Sålunda

har budgeterings-marginalen minskats i motsvarande mån.

 Stödet för utbildningsvikariat, som tidigare utgick som en nedsättning av

arbetsgivaravgifter och minskade statsbudgetens inkomster, skall nu istället

betalas ut som ett stöd till företagen och belastar därmed utgiftsområde 14 med

ca 3 miljarder kronor.

 En växling har skett mellan socialförsäkringssystemet och utgiftsområde 11 så

tillvida att vissa utgiftsnedskärningar har flyttats från det förra området till

det senare.

 Inom utgiftsområde 6 redovisas 1997 en utgiftsökning i förhållande till

tidigare kalkyl som sammanhänger med en förändrad finansieringsprincip.

Försvarets utgifter för förskott till industrin kommer fortsättningsvis att

lånefinansieras, vilket innebär att utgifterna för innevarande budgetår minskar

med 14,6 miljarder kronor, samtidigt som de årliga ränte- och

amorteringskostnaderna blir synliga på budgetens utgiftssida. För år 1997 och

framåt innebär detta en årlig ökning med ca 1 miljarder kronor.

 Vissa anslag har påverkats av förändringar i antagandebilden. Dessa verkar

både uppåt och nedåt. Viktigare förändringar noteras inom utgiftsområde 13,

Ekonomisk trygghet vid arbetslöshet, som justeras upp med ca 1,5 miljarder

kronor år 1997 till följd av ändrade antaganden om arbetslösheten. Utgifterna

för pensioner både inom utgiftsområde 12, Ekonomisk trygghet vid ålderdom, och

socialförsäkringssektorn vid sidan av statsbudgeten har reviderats ned till

följd av lägre basbelopp för åren 1997 och 1999. Detta beräknas minska

utgifterna med ca 500 miljoner kronor per år. Kostnaderna för räntebidrag har

nedjusterats sedan förra beräkningstillfället till följd av lägre räntor. Detta

minskar utgifterna inom utgiftsområde 18 med ca 1 miljard kronor.

 Vid ingången av budgetåret 1997 beräknas ca 20 miljarder kronor på äldreanslag

disponeras av olika myndigheter. Dessa medel får användas under en tvåårsperiod

eller under ytterligare ett år om regeringen så beslutar. I vårpropositionen

beräknades minskningen av anslags-behållningar till 4,5 miljarder kronor år

1997. Regeringen gör nu bedömningen att utgifterna kommer att bli större.

Prognosen uppjusteras därför till 6 miljarder kronor år 1997, 4 miljarder kronor

år 1998 och 2 miljarder kronor år 1999.

 Budgeteringsmarginalen minskar år 1997 med 4 miljarder kronor till följd av

ovan nämda överföring till utgiftsområde 25.

 78

Tabell 4.13 Statligt utgiftstak 1997 - 1999

Miljoner kronor, löpande priser

 1997 1998 1999

UO 1: Rikets styrelse 3 781 3 990 3 933

UO 2: Samhällsekonomi och finansförvaltning 3 808 2 834 2 883

UO 3: Skatteförvaltning och uppbörd 5 715 5 777 5 975

UO 4: Rättsväsendet 20 825 21 115 21 817

UO 5: Utrikesförvalt. och internat. samverkan2 757 2 774 2 849

UO 6: Totalförsvar 42 373 41 366 44 276

UO 7: Internationellt bistånd 11 002 11 627 11 414

UO 8: Invandrare och flyktingar 3 453 3 675 3 712

UO 9: Hälsovård, sjukvård och social omsorg23 722 23 027 24 475

UO 10: Ekon. trygghet vid sjukdom och handikapp35 83336 578 38 317

UO 11: Ekon. trygghet vid ålderdom 63 975 64 305 65 007

UO 12: Ekon. trygghet för familjer och barn 35 161 36 538 37 171

UO 13: Ekon. trygghet vid arbetslöshet 35 250 34 466 29 733

UO 14: Arbetsmarknad och arbetsliv 52 046 46 844 46 590

UO 15: Studiestöd 16 884 19 235 19 981

UO 16: Utbildning och universitetsforskning 25 357 25 811 26 435

UO 17: Kultur, medier, trossamfund och fritid7 162 7 274 7 428

UO 18: Samhällsplan., bostadsförsörjn. och bygg33 36826 629 23 171

UO 19: Regional utjämning och utveckling 3 726 3 558 3 461

UO 20: Allmän miljö- och naturvård 1 330 1 174 1 139

UO 21: Energi 474 429 400

UO 22: Kommunikationer 25 063 24 511 25 472

UO 23: Jord- och skogsbruk, fiske med ansl. när.13 32413 310 13 378

UO 24: Näringsliv 2 860 2 594 2 579

UO 25: Allmänna bidrag till kommuner 83 612 83 662 83 762

(UO 26:Statsskuldsräntor m.m.)

UO 27: Avgiften till Europeiska gemenskapen 20 525 21 535 22 515

Summa utgiftsområden (exkl. statsskuldsräntor)573 386564 637567 874

Socialförsäkringar vid sidan av statsbudgeten131 957136 712 142 082

Minskning av anslagsbehållningar 6 000 4 000 2 000

Budgeteringsmarginal 11 212 14 513 22 496

Totalt staten 722 555 719 862 734 452

 79

4.4.5 Beskrivning av utgiftsområden m.m.

Vid behandlingen av den ekonomiska vårpropositionen (prop. 1995/96:150,

1995/96:FiU10, rskr. 1995/96:304) godkände riksdagen den preliminära

fördelningen av utgifterna på utgiftsområden för åren 1997 - 1999 som underlag

för regeringens budgetarbete. I regeringens budgetförslag för år 1997 har vissa

omfördelningar gjorts mellan utgiftsområdena. En närmare beskrivning av dessa

justeringar har tidigare lämnats i avsnitt 4.4.4. Vissa förslag kommer att

påverka fördelningen av utgifterna mellan de 27 utgiftsområdena även för åren

1998 och 1999. Mot bakgrund härav kompletteras regeringens förslag till

anslagsnivåer för år 1997 med en beräkning av anslagsnivåerna för åren 1998 och

1999. Uppgifterna för de två sista åren är endast en preliminär beräkning

utifrån nu kända förutsättningar vad avser antaganden om den ekonomiska

utvecklingen, volymutveckling och principbeslut om besparingar. I vissa fall har

aviserade besparingar tillsvidare fördelats schablonmässigt och de redovisade

beloppen skall alltså inte ses som fastlagda nivåer för åren 1998 och 1999.

Beräknad utgift för de regelstyrda anslagen bör i första hand ses som en

konsekvensberäkning utifrån gällande regler samt i budgetpropositionen

föreslagna regeländringar.

 80

Tabell 4.14 Statsbudgetens utgifter fördelade på utgiftsområden

Tusental kronor år 1997, miljoner kronor åren 1998 och 1999, löpande priser

 Förslag BeräknatBeräknat

 1997 1998 1999

 (tusental kr) (mkr) (mkr)

UO 1: Rikets styrelse 3 781 330 3 990 3 933

UO 2: Samhällsekonomi och finansförvaltning3 807 556 2 834 2 883

UO 3: Skatteförvaltning och uppbörd 5 714 708 5 777 5 975

UO 4: Rättsväsendet 20 824 537 21 115 21 817

UO 5: Utrikesförvalt. och internat. samverkan2 757 2032 774 2 849

UO 6: Totalförsvar 42 372 642 41 366 44 276

UO 7: Internationellt bistånd 11 002 200 11 627 11 414

UO 8: Invandrare och flyktingar 3 453 088 3 675 3 712

UO 9: Hälsovård, sjukvård och social omsorg23 721 78723 027 24 475

UO 10: Ekon. trygghet vid sjukdom och handikapp35 833 28236 57838 317

UO 11: Ekon. trygghet vid ålderdom 63 975 000 64 305 65 007

UO 12: Ekon. trygghet för familjer och barn35 161 050 36 538 37 171

UO 13: Ekon. trygghet vid arbetslöshet35 250 384 34 466 29 733

UO 14: Arbetsmarknad och arbetsliv 52 046 499 46 844 46 590

UO 15: Studiestöd 16 884 088 19 235 19 981

UO 16: Utbildning och universitetsforskning25 357 109 25 811 26 435

UO 17: Kultur, medier, trossamfund och fritid7 161 590 7 274 7 428

UO 18: Samhällsplan., bostadsförsörjn. och bygg33 368 19726 62923 171

UO 19: Regional utjämning och utveckling3 726 021 3 558 3 461

UO 20: Allmän miljö- och naturvård 1 329 871 1 174 1 139

UO 21: Energi 474 151 429 400

UO 22: Kommunikationer 25 063 442 24 511 25 472

UO 23: Jord- och skogsbruk, fiske med ansl. när.13 324 08413 31013 378

UO 24: Näringsliv 2 859 744 2 594 2 579

UO 25: Allmänna bidrag till kommuner 83 612 000 83 662 83 762

UO 26: Statsskuldsräntor m.m. 104 155 000 102 963 101 394

UO 27: Avgiften till Europeiska gemenskapen20 525 000 21 535 22 515

Summa utgifter 677 541 563 667 600 669 268

 81

Utgiftsområde 1:Rikets styrelse

Utgiftsområdet omfattar utgifter för statschefen, regeringen och riksdagen.

Dessutom ingår utgifter för den demokratiska processen, bl.a. allmänna val och

stöd till politiska partier. Vidare omfattar utgiftsområdet utgifter för

massmedier, bl.a. presstöd, samt myndigheterna Justitiekanslern,

Datainspektionen och Sametinget.

 I propositionen föreslås bland annat en höjning av partistödet med 30 miljoner

kronor. Regeringen har även föreslagit omprioriteringar från vissa

myndighetsanslag till regeringskanslianslaget. Vidare har riksdagens

förvaltningsstyrelses förslag till anslag för riksdagen beaktats.

 Regeringen beräknar ramen för utgiftsområde 1: Rikets styrelse för år 1997

till 3 781 miljoner kronor, för år 1998 till 3 990 miljoner kronor och för år

1999 till 3 933 miljoner kronor.

Utgiftsområde 2:Samhällsekonomi och finansförvaltning

Utgiftsområdet omfattar ett tiotal myndigheter och ett antal mindre nämnder.

Några av de större myndigheterna är Riksrevisionsverket, Statskontoret,

Statistiska centralbyrån, Konjukturinstitutet, Finansinspektionen och

Riksgäldskontoret. Andra större åtaganden inom utgiftsområdet är kostnaderna för

statsskuldens upplåning och låneförvaltning samt betalningen av Sveriges

kapitalandel i Europeiska investeringsbanken.

 I den ekonomiska vårpropositionen aviserade regeringen att en förstärkning av

kontrollfunktionen i staten bör göras. Utöver redan gjorda satsningar på

effektivare skattekontroll, föreslås att medel avsätts dels för att utreda hur

kontrollen i bidrags- och stödssystemen kan förbättras, dels för att genomföra

de åtgärder som föreslås.

 Den av riksdagen beslutade besparingen på statlig konsumtion (prop.

1994/95:100 bil. 1, bet. 1994/95:FiU 10, rskr. 1994/95:179) avseende bugetåren

1995/96, 1997 och 1998 ligger fast.

 Regeringen beräknar ramen för utgiftsområde 2: Samhällsekonomi och

finansförvaltning för år 1997 till 3 808 miljoner kronor, för år 1998 till 2 834

miljoner kronor och för år 1999 till 2 883 miljoner kronor.

Utgiftsområde 3:Skatteförvaltning och uppbörd

Utgiftsområdet omfattar Riksskatteverket, Skattemyndigheterna och Tullverket.

Regeringens förslag angående skatteförvaltningen är huvud-sakligen inriktade mot

en fortsatt rationalisering av grundhanteringen samt effektiviseringen av

kontrollverksamheten. Särskilda insatser föreslås även för att stärka

skatteförvaltningens medverkan i bekämpandet av den ekonomiska brottsligheten.

Skatteförvaltningens anslag har reducerats med ca 2 procent till följd av

tidigare beslutade besparingar på statlig konsumtion.

 Vad gäller Tullverket är en utvärdering av de effekter som

organisationsförändringen haft på kontrollverksamheten och tullverksam-heten i

övrigt planerad att påbörjas under hösten 1996. Det tidigare beslutade

besparingsprogrammet på 288 miljoner kronor under åren 1995/96 och 1997 ligger

fast.

 I denna proposition föreslås ytterligare besparingar för utgiftsområdet

fr.o.m. år 1998 på 26 miljoner kronor. Fördelningen kan komma att ändras mellan

utgiftsområde 2 och utgiftsområde 3, bl.a. beroende på resultatet av pågående

översyner.

 Regeringen beräknar ramen för utgiftsområde 3: Skatteförvaltning och uppbörd

för år 1997 till 5 715 miljoner kronor, för år 1998 till 5 777 miljoner kronor

och för år 1999 till 5 975 miljoner kronor.

Utgiftsområde 4:Rättsväsendet

Utgiftsområdet omfattar i huvudsak polisväsendet, åklagarväsendet,

domstolsväsendet, kriminalvården, kronofogdemyndigheterna och rätts-hjälpen.

 Rättssäkerheten och rättstryggheten skall värnas. För att möta ökade krav på

ett modernare och mer kostnadseffektivt rättsväsende vidtas en rad åtgärder inom

området. Inom polisen pågår ett arbete med att förändra myndighetsstrukturen,

införa ett problemorienterat arbetssätt och utveckla närpolisverksamheten. Vad

gäller åklagarväsendet har en ny organisation och nya arbetsformer införts.

Vidare skall arbetet med att utveckla nya samarbetsformer mellan polis och

åklagare intensifieras. Ett annat exempel på reformarbete är den utredning som

regeringen tillsatt för att se över den organisatoriska strukturen inom

domstolsväsendet. Inom kriminalvården har förändringen av vårdarrollen med bl.a.

verksamhetsanpassade arbetstider inneburit ett effektivare utnyttjande av

personalresurserna. Vidare planeras att häktes-, anstalts- och fri-

vårdverksamhet skall kunna bedrivas inom samma myndighet. Inom

exekutionsväsendet sker en sammanslagning av kronofogdemyndigheterna den 1

januari 1997.

 Utgifterna inom utgiftsområdet minskas med 630 miljoner kronor t.o.m.

budgetåret 1998, varav 300 miljoner kronor under budgetåret 1997. Huvuddelen av

besparingarna åläggs kriminalvården och rättshjälpen.

 Regeringen beräknar ramen för utgiftsområde 4: Rättsväsendet för år 1997 till

20 825 miljoner kronor, för år 1998 till 21 115 miljoner kronor och för år 1999

till 21 817 miljoner kronor.

Utgiftsområde 5:Utrikesförvaltning och internationell samverkan

Utgiftsområdet omfattar i huvudsak förvaltningskostnader för

Utrikesdepartementet och de 96 utlandsmyndigheterna, bidrag till vissa

internationella organisationer, nedrustnings- och säkerhetspolitiska frågor,

handelspolitik samt information om Sverige i utlandet.

 Utrikesdepartementet genomför för närvarande en mycket genomgripande

omorganisation för att anpassa departementet till de nya uppgifter som den

tilltagande internationaliseringen medfört. Till de områden som kommer att ägnas

särskild uppmärksamhet under de närmaste åren hör ett utvidgat och förstärkt EU-

samarbete, stöd till FN:s och andra internationella organisationers arbete för

internationell fred, säkerhet och mänskliga rättigheter. Bland de prioriterade

verksamheterna finns även ett utvidgat regionalt samarbete kring Östersjön.

 Inom utgiftsområdet genomförs besparingar om ca 335 miljoner kronor under

budgetåret 1997. De största besparingarna genomförs inom den fredsbevarande

verksamheten och inom utrikesförvaltningen.

 Regeringen beräknar ramen för utgiftsområde 5: Utrikesförvaltning och

internationell samverkan för år 1997 till 2 757 miljoner kronor, för år 1998

till 2 774 miljoner kronor och för år 1999 till 2 849 miljoner kronor.

Utgiftsområde 6:Totalförsvar

Utgiftsområdet omfattar verksamheter inom det militära och det civila försvaret,

Kustbevakningen, nämnder samt stödverksamhet till det militära och civila

försvaret. I utgiftsområdet ingår även den internationella fredsfrämjande

verksamhet som genomförts med svensk militär trupp utomlands.

 Totalförsvaret innefattar den verksamhet som är nödvändig för att förbereda

samhället inför yttre hot och för att ställa om samhället till

krigsförhållanden. För att stärka landets försvarsförmåga kan beredskapen höjas.

Totalförsvarsresurserna skall utformas för att även kunna användas vid

internationella fredsfrämjande och humanitära insatser samt för att stärka

samhällets förmåga att förebygga och hantera svåra påfrestningar på samhället i

fred.

 När det gäller frågor om totalförsvarets fortsatta utveckling hänvisar

regeringen till proposition 1996/97:4 Totalförsvar i förnyelse - etapp 2 som

avser perioden 1997 - 2001. Regeringens förslag innefattar, förutom ett förnyat

säkerhetspolitiskt ställningstagande, bl.a. ställningstaganden till den

kvantitativa och kvalitativa inriktningen av det militära försvarets

krigsorganisation, det militära försvarets organisation i fred samt inriktningen

av det civila försvarets verksamhet i krig och i fred.

 Regeringen beräknar ramen för utgiftsområde 6: Totalförsvar för år 1997 till

42 373 miljoner kronor, för år 1998 till 41 366 miljoner kronor och för år 1999

till 44 276 miljoner kronor.

Utgiftsområde 7:Internationellt bistånd

Utgiftsområdet omfattar utvecklingssamarbete med u-länder samt länder i Central-

och Östeuropa.

 Saneringen av statsfinanserna har nödvändiggjort att enprocentmålet för

biståndet inte kunnat upprätthållas. Ambitionen är att Sverige åter skall nå upp

till enprocentmålet när de statsfinansiella förutsättningarna föreligger.

Regeringen har i sitt förslag utgått från att biståndsramen skall uppgå till

0,7 procent av BNI. För år 1997 motsvarar detta 11 946 miljoner kronor. Beloppet

utgör en sänkning med 1 414 miljoner kronor på årsbasis jämfört med budgetåret

1995/96.

 Beträffande samarbetet med Central- och Östeuropa har riksdagen beslutat om

ett samarbetsprogram omfattande åren 1995/96, 1997, och 1998. 4 010 miljoner

kronor avsattes till programmet för hela perioden.Regeringen avser att under år

1998 lämna förslag på omfattningen och inriktningen för samarbetet efter år

1998. Huvuddelen av insatserna avser kunskapsöverföring och tekniskt samarbete,

men investeringar före-kommer på miljö- och energiområdet.

 Regeringen beräknar ramen för utgiftsområde 7: Internationellt bistånd för år

1997 till 11 002 miljoner kronor, för år 1998 till 11 627 miljoner kronor och

för år 1999 till 11 414 miljoner kronor.

Utgiftsområde 8:Invandrare och flyktingar

Utgiftsområdet omfattar migrationspolitik med frågor rörande flyktingpolitik,

invandringen till Sverige, mottagande av asylsökande, utlänningars rätt att

vistas här samt internationellt samarbete på det migrationspolitiska området.

Utgiftsområdet omfattar vidare invandrares integration med frågor rörande

invandrares introduktion och integration i Sverige, åtgärder mot

främlingsfientlighet, rasism och etnisk diskriminering samt ersättning till

kommunerna för flyktingmottagande.

 Regeringen avser att under hösten 1996 besluta om en migrationspolitisk

proposition som avses få effekter genom dels ändrade förutsättningar för

utlänningar att få uppehållstillstånd i Sverige, dels ändrad ansvarsfördelning

mellan utlänningsnämnden, statens invandrarverk och polismyndigheterna.

Beträffande skyddsbehövande utlänningar förtydligas utlänningslagen så att det

klart skall framgå vilka som kan få asyl. Detta bör leda till färre

asylansökningar. I fråga om anhöriginvandringen innebär förslaget vissa

inskränkningar för personer utanför kärnfamiljen. Ansvarsfördelningen mellan

myndigheterna kommer på sikt att resultera i rationaliseringsvinster.

 Regeringen prioriterar åtgärder för att underlätta invandrares integration. En

fortsatt satsning görs år 1997 på särskilda åtgärder i invandrartäta och

eftersatta storstadsområden och på åtgärder mot främlingsfientlighet och rasism.

 Kostnaderna inom utgiftsområde 8 minskas med 267 miljoner kronor t.o.m. år

1998, varav 21 miljoner kronor under budgetåret 1997. Huvuddelen av

besparingarna skall ske genom minskat flykting-mottagande hos kommunerna och

därigenom mindre behov av statliga ersättningsutbetalningar.

 Regeringen beräknar ramen för utgiftsområde 8: Invandrare och flyktingar för

år 1997 till 3 453 miljoner kronor, för år 1998 till 3 675 miljoner kronor och

för år 1999 till 3 712 miljoner kronor.

Utgiftsområde 9:Hälsovård, sjukvård och social omsorg

Utgiftsområdet omfattar merparten av statens utgifter för vård och omsorg

inklusive utgifterna för de flesta myndigheter under Socialdepartementet, bidrag

till organisationer samt olika stimulans- och utvecklingsbidrag inom det sociala

området.

 Det storleksmässigt helt dominerande anslaget är sjukvårdsförmåner. Det

omfattar statens utgifter för läkemedel och tandvård samt vissa ersättningar

till sjukvårdshuvudmännen. Därefter kommer utgifterna för statlig

assistansersättning. Tillsammans svarar de för ca 80 procent av utgifterna inom

området.

 Statens utgifter inom området utgör endast en liten del av de samlade

offentliga utgifterna för hälso- och sjukvård och social omsorg eftersom dessa

verksamheter i första hand är en kommunal angelägenhet.

 Regeringen föreslår i särskild proposition (prop. 1996/97:27)

Läkemedelsförmåner och läkemedelsförsörjning m.m. en omläggning av

läkemedelsförmånen fr.o.m. den 1 januari 1997. Förslaget innebär att

subventionerna i högre grad riktas till de grupper som har de högsta kostnaderna

för läkemedel. I propositionen föreslås också att kostnadsansvaret för

läkemedelsförmånen överförs från staten till landstingen den 1 januari 1998.

 Besparingsåtgärder genomförs inom utgiftsområdet i enlighet med vad som angavs

i den ekonomiska vårpropositionen. Dock senareläggs ikraftträdandet av reviderad

tandvårdstaxa fjorton dagar till den 15 oktober 1996.

 Regeringen beräknar ramen för utgiftsområde 9: Hälsovård, sjukvård och social

omsorg för år 1997 till 23 722 miljoner kronor, för år 1998 till 23 027 miljoner

kronor och för år 1999 till 24 475 miljoner kronor.

Utgiftsområde 10:Ekonomisk trygghet vid sjukdom och handikapp

Utgiftsområdet omfattar socialförsäkringsförmåner som lämnas vid ohälsa.

Förmånerna ges i form av dagersättningar såsom sjukpenning,

rehabiliteringsersättning, närståendepenning samt vissa yrkes-skadeersättningar.

Därutöver ingår folkpension och pensionstillskott i form av förtidspension i

utgiftsområdet. Inom detta område redovisas även administrationskostnaderna för

socialförsäkringsförmånerna, dvs. Riksförsäkringsverket och de allmänna

försäkringskassorna.

 Besparingsåtgärder genomförs inom utgiftsområdet i enlighet med vad som angavs

i den ekonomiska vårpropositionen. Regeringen avser att besluta om

tilläggsdirektiv till utredningen Översyn av inkomstbegreppen inom bidrags- och

socialförsäkringssystemet (dir. 1996:52). Tilläggs-direktivet innebär att

utredningens förslag skall leda till besparingar motsvarande 150 miljoner kronor

netto per år från och med år 1998.

 Regeringen överlämnar idag proposition Kriterier för rätt till ersättning i

form av sjukpenning och förtidspension (prop. 1996/97:28). I propositionen

föreslås att sjukförsäkringen och förtidspensioneringen renodlas till att bli

ett skydd vid sjukdom, repektive sjukdom eller annan nedsättning av fysiska

eller psykiska prestationsförmågan. Förslagen innebär att den sista delen av de

aviserade besparingarna på 3 000 miljoner kronor inom förtidspensioneringen och

sjukförsäkringen preciseras.

 Regeringen beräknar ramen för utgiftsområde 10: Ekonomisk trygghet vid sjukdom

och handikapp för år 1997 till 35 833 miljoner kronor, för år 1998 till 36 578

miljoner kronor och för år 1999 till 38 317 miljoner kronor.

Utgiftsområde 11:Ekonomisk trygghet vid ålderdom

Utgiftsområdet omfattar folkpension och pensionstillskott i form av

ålderspension, efterlevandepension till vuxna samt bostadstillägg till

pensionärer. Besparingsåtgärder genomförs inom utgiftsområdet i enlighet med vad

som angavs i den ekonomiska vårpropositionen. I propositionen uppskattades den

föreslagna besparingen vid inkomstprövning av änkepension minska utgifterna med

500 miljoner kronor per år. Vid detta tillfälle fanns dock inget färdigt förslag

till hur inkomstprövningen skulle göras. I samband med att förändringar av

regelverket har tagits fram har besparingseffekten kunnat räknas ut mer exakt.

Den verkliga besparingen blir således på årsbasis 300 miljoner kronor större per

år än vad som antogs i vårpropositionen.

 Regeringen beräknar ramen för utgiftsområde 11: Ekonomisk trygghet vid

ålderdom för år 1997 till 63 975 miljoner kronor, för år 1998 till 64 305

miljoner kronor och för år 1999 till 65 007 miljoner kronor.

Utgiftsområde 12:Ekonomisk trygghet för familjer och barn

Utgiftsområdet omfattar statens ekonomiska stöd till barnfamiljer förutom

bostadsbidragen, som återfinns i utgiftsområde 18. Stödet utgörs av allmänna

barnbidrag, föräldraförsäkring, underhållsstöd till barn med särlevande

föräldrar, folkpension i form av barnpension samt vårdbidrag för barn med

funktionshinder. Vidare ingår bidrag till omkostnader vid adoption av barn från

utlandet.

 Besparingsåtgärder genomförs inom utgiftsområdet i enlighet med vad som angavs

i den ekonomiska vårpropositionen. Regeringen föreslår dock inga förändringar i

reglerna för barnpension, vilket innebär att de besparingar som aviserades i den

ekonomiska vårpropositionen har ersatts med andra besparingar.

 Regeringen beräknar ramen för utgiftsområde 12: Ekonomisk trygghet för

familjer och barn för år 1997 till 35 161 miljoner kronor, för år 1998 till 36

538 miljoner kronor och för år 1999 till 37 171 miljoner kronor.

 82

Utgiftsområde 13:Ekonomisk trygghet vid arbetslöshet

Utgiftsområdet omfattar huvudsakligen utgifter för arbetslöshets-försäkringen,

kontant arbetsmarknadsstöd samt lönegarantiersättning. Utgiftsnivåerna påverkas

primärt av nivån på den öppna arbetslösheten vad gäller utgifterna för

arbetslöshetsersättning och kontant arbets-marknadsstöd och av antalet konkurser

vad gäller utgifterna för lönegarantiersättning. De samlade utgifterna inom

utgiftsområdet beräknas uppgå till 35 miljarder kronor under år 1997, varav

utgifterna för arbetslöshetsersättning och kontant arbetsmarknadsstöd utgör 94

procent.

 Utgifterna för arbetslöshetsförsäkringen och kontant arbetsmarknads-stöd har

ökat kraftigt under senare år, vilket i huvudsak beror på den allt högre öppna

arbetslösheten, men även genom att en allt större andel av de förvärvsarbetande

anslutit sig till arbetslöshetskassorna.

 I syfte att bl.a. finansiera den utbildningssatsning som kommer att påbörjas

under 1997 och höjningen av ersättningsnivån i arbetslöshets-försäkringen från

75 procent till 80 procent fr.o.m. den 1 januari 1998, föreslås att ett antal

besparingar genomförs inom detta utgiftsområde samt utgiftsområde 14:

Arbetsmarknad och arbetsliv. Bl.a. skärps kvalifikationskraven för rätt till

ersättning från arbetslöshetsföräkringen.

 Regeringen avser att återkomma till riksdagen under våren med ytterligare

förslag rörande bl.a. arbetslöshetsförsäkringen.

 Regeringen beräknar ramen för utgiftsområde 13: Ekonomisk trygghet vid

arbetslöshet för år 1997 till 35 250 miljoner kronor, för år 1998 till 34 466

miljoner kronor och för år 1999 till 29 733 miljoner kronor.

Utgiftsområde 14: Arbetsmarknad och arbetsliv

Utgiftsområdet omfattar arbetsmarknadspolitiska åtgärder, arbetslivsfrågor och

Arbetsmarknadsverkets förvaltningskostnader samt utgifter för statliga

arbetsgivarfrågor. Inom utgiftsområdet återfinns även utgifter för

jämställdhetspolitiska åtgärder bl.a. för Jämställdhetsombudsmannen (JämO).

 Utgiftsområdets kostnader för myndigheternas verksamhet styrs i huvudsak av

statsmakternas beslut om medelstilldelning. Denna medelstilldelning grundar sig

till stor del på det förväntade behovet av konjunkturberoende

arbetsmarknadspolitiska åtgärder, som bl.a. skall bidra till att utjämna

effekter av svängningarna i ekonomin. Vidare finns en koppling till regelverkets

utformning vad gäller bl.a. bidragsnivåer och de arbetsmarknadspolitiska

åtgärdernas längd och utformning.

 Vad gäller de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna har fr.o.m. budgetåret

1995/96 en rad åtgärder genomförts i syfte att hävda arbetslinjen och

upprätthålla flexibiliteten på arbetsmarknaden. Det gäller bl.a. skärpt

arbetsvillkor, förenklat regelverk sam rationaliseringar inom

rekryteringsstödet. Inom arbetslivsområdet har organisationen av

arbetslivsforskningen förändrats med en ny myndighetsstruktur. Inom

jämställdhetsområdet prioriteras åtgärder som leder till att ett

jämställdhetsperspektiv införlivas i alla politikområden. Riksdag och regering

har vidare beslutat att statliga arbetsgivare fr.o.m. den 1 juli 1995 skall

betala och redovisa lagstadgade arbetsgivaravgifter, allmän löneavgift och

särskild löneskatt på vissa förvärvsinkomster, enligt samma regler som gäller

för arbetsmarknaden i övrigt. För utgiftsområdet gäller generellt att det av

riksdagen fastlagda besparingskravet om elva procent på offentlig konsumtion

fullföljs.

 Regeringen beräknar ramen för utgiftsområde 14: Arbetsmarknad och arbetsliv

för år 1997 till 52 046 miljoner kronor, för år 1998 till 46 844 miljoner kronor

och för år 1999 till 46 590 miljoner kronor.

Utgiftsområde 15:Studiestöd

Under utgiftsområdet redovisas utgifter för olika former av ekonomiskt stöd till

enskilda i studier. Det gäller i huvudsak medel för studiehjälp till

gymnasiestuderande i form av studiebidrag, inackorderingstillägg m.m,

studiemedel i form av bidrag, räntesubventioner och avskrivning av studielån

samt olika former av vuxenstudiestöd.

 Som ett led i utbildningssatsningen som regeringen presenterade tidigare i år

(prop. 1995/96:222) har förslag om ett särskilt utbildningsbidrag för arbetslösa

aviserats. Detta studiestöd skall enligt förslaget gälla fr.o.m. den 1 juli 1997

och ges i första hand till arbetslösa mellan 25 och 55 år. Det särskilda

utbildningsbidraget motsvarar den ersättning som en person kan erhålla i

arbetslöshetsersättning och ges under ett studieår för studier på grundskolenivå

eller gymnasienivå.

 De förslag till besparingsåtgärder som redovisats i föregående

budgetproposition (prop. 1994/95:100, bil. 9) och i den ekonomiska vår-

propositionen preciseras och fullföljs.

 Regeringen beräknar ramen för utgiftsområde 15: Studiestöd för år 1997 till 16

884 miljoner kronor, för år 1998 till 19 235 miljoner kronor och för år 1999

till 19 981 miljoner kronor.

Utgiftsområde 16:Utbildning och universitetsforskning

Utgiftsområdet omfattar skola och barnomsorg, vuxenutbildning, kvalificerad

yrkesutbildning, högskoleutbildning och forskning samt centrala myndigheter inom

Utbildningsdepartementets område.

 Budgetförslaget för utgiftsområdet bygger på de förslag regeringen har

presenterat i den eknomiska vårpropositionen och i sysselsättnings-propositionen

(prop. 1995/96:222) om satsning på vuxenutbildningen med ca 100 000 platser -

varav 10 000 inom folkhögskolan under utgifts-område 17 - samt 30 000 nya

permanenta högskoleplatser. En ny högskola föreslås inrättas i Malmö. Vidare

föreslås att Gotland får en självständig högskola. Budgetförslaget innehåller

också förslag till anslag och andra ställningstaganden i anslutning till

politiken för forskning och forskarutbildning som regeringen har presenterat i

den forskningspolitiska propositionen (prop. 1996/97:5). Det förslag till

ändringar i stiftelselagen som regeringen har presenterat har betydelse för

regeringens budgetförslag inom utgiftsområdet. Regeringen tar upp de

resursmässiga konsekvenserna av de förslag som presenterats i IT-propositionen

(prop. 1995/96:125).

 De förslag till besparingsåtgärderna som redovisats i föregående

budgetproposition (prop. 1994/95:100, bil 9) och i den ekonomiska

vårpropositionen preciseras och fullföljs.

 Regeringen beräknar ramen för utgiftsområde 16: Utbildning och

universitetsforskning för år 1997 till 25 357 miljoner kronor, för år 1998 till

25 811 miljoner kronor och för år 1999 till 26 435 miljoner kronor.

Utgiftsområde 17: Kultur, medier, trossamfund och fritid

Utgiftsområdet omfattas av följande verksamhetsområden: Allmän kulturverksamhet;

Teater, dans och musik; Bibliotek, litteratur och kulturtidskrifter; Bild och

form samt konsthantverk; Ersättning och bidrag till konstnärer; Arkiv;

Kulturmiljö; Muséer och utställningar; Film och television; Forskning;

Trossamfund; Folkbildning; Ungdomsfrågor samt Folkrörelse- och idrottsfrågor.

 Som ett led i vuxenutbildningssatsningen föreslås att folkbildningen får 10

000 platser. Vidare föreslås att 40 miljoner kronor anvisas till stöd för

uppsökande verksamhet och utbildning i samhällsfrågor.

 I den kulturpolitiska propositionen (prop. 1996/97:3) läggs förslag till en

fortsatt långsiktig kulturpolitik, där tre centrala temata är kultur i hela

landet, kultur för barn och ungdomar samt kulturpolitikens roll i samhället.

Regionala satsningar kommer att göras, liksom särskilda insatser inom

litteratur- och biblioteksområdet. En ny stödform för inköp av kva-

litetslitteratur till folk- och skolbibliotek föreslås. Konstnärernas villkor

skall förbättras.

 Regeringen föreslår att en del av de medel som finns tillgängliga för

kulturområdet från och med år 1997 används både för reformer och för att täcka

besparingskrav under de kommande budgetåren. Besparings-kravet på statlig

konsumtion har tagits ut för år 1997 och för år 1998 inom ramen för dessa medel.

År 1998 och 1999 beräknas också vissa besparingar göras inom den regionala

musikverksamheten, vilka bl.a. beräknas användas för annan regional

kulturverksamhet.

 Regeringen beräknar ramen för utgiftsområde 17: Kultur, media, trossamfund och

fritid för år 1997 till 7 162 miljoner kronor, för år 1998 till 7 274 miljoner

kronor och för år 1999 till 7 428 miljoner kronor.

Utgiftsområde 18:Samhällsplanering, bostadsförsörjning och

byggande

Utgiftsområdet omfattar bygg- och bostadsväsendet, planering av markanvändning

och bebyggelse, geotekniska frågor, länsstyrelserna samt lantmäteri- och

fastighetsdataverksamhet. Det utgiftsmässigt största anslaget inom utgiftsom-

rådet är räntebidrag som för år 1997 uppgår till 23,4 miljarder kronor. Till

verksamhetsområdet hör också utgifter för Boverket, Bostadskreditnämndens

garantiverksamhet och bostadsbidragen.

 Kostnaderna för bostadsbidrag har ökat kraftigt under senare år. Den allmänna

ekonomiska utvecklingen med hög arbetslöshet, höga räntor och därmed höga

boendekostnader har tillsammans med regelförändringar och ökad

ansökningsfrekvens haft stor betydelse. Riksdagen har beslutat (prop.

1995/96:186, bet. 1995/96:BoU11, rskr 1995/96:229) om kraftfulla åtgärder för

att bryta kostnadsökningen. Dessa åtgärder beräknas leda till

kostnadsminskningar för bidragsgivningen på ca 2 300 miljoner kronor per år

fr.om. år 1997.

 Beslutade besparingar preciseras och fullföljs. Fr.o.m. år 1998 minskas

utgifterna med ytterligare 80 miljoner kronor inom utgiftsområdet. Besparingarna

görs bl.a. på länsstyrelserna och på anslaget för räntebidrag m.m.

 Regeringen beräknar ramen för utgiftsområde 18: Samhällsplanering,

bostadsförsörjning och byggande för år 1997 till 33 368 miljoner kronor, för år

1998 till 26 629 miljoner kronor och för år 1999 till 23 171 miljoner kronor.

Utgiftsområde 19:Regional utjämning och utveckling

Utgiftsområdet omfattar vad som brukar benämnas den "lilla" regionalpolitiken.

Med den "stora" regionalpolitiken avses sakområden av regionalpolitisk betydelse

inom andra samhällssektorer. Utvecklingen inom dessa andra sektorer är

sammantaget mer betydelsefull för den regionala utvecklingen än den lilla

regionalpolitiken.

 Utgiftsområdet omfattar främst olika former av företagsstöd samt medel som

länsstyrelserna förfogar över för en del av medfinansieringen av EG:s

strukturfondsprogram.

 På senare tid har verksamheten inom utgiftsområdet påverkats av förberedelser

för att ta del av återflödet av medel från EG:s strukturfonder. Det sammanlagda

återflödet av medel för regionalpolitiskt inriktade åtgärder beräknas under

perioden 1995-1999 komma att uppgå till ca 5,5 miljarder kronor, varav 915

miljoner kronor från EG:s regionalfond under år 1997.

 För att anslagsbehovet skall inrymmas inom resursramen föreslås regeländringar

avseende företagsstöd i form av driftstöd som lämnas i vissa regionalpolitiska

stödområden. Besparingar föreslås också på anslag för andra företagsstöd och

åtgärder. Genom det program för småföretagsutveckling, förnyelse och tillväxt

som riksdagen beslutat om (prop. 1995/96:222, bet. 1995/96:FiU15, rskr. 1995-

/96:357) kommer dock regionalpolitiskt angelägen verksamhet att totalt sett

erhålla en resurs-förstärkning.

 Den successiva minskningen av ramen för utgiftsområdet beror främst på den

tidsmässiga fördelningen av återflödet från EG:s regionalfond.Regeringen

beräknar ramen för utgiftsområde 19: Regional utjämning och utveckling för år

1997 till 3 726 miljoner kronor, för år 1998 till 3 558 miljoner kronor och för

1999 till 3 461 miljoner kronor.

Utgiftsområde 20:Allmän miljö- och naturvård

Utgiftsområdet omfattar frågor rörande biologisk mångfald och naturvård, vatten-

och luftvård, avfallsfrågor, bilavgasfrågor, miljöskydd, miljö-forskning,

avfallsforskning, kemikaliekontroll, strålskydd och säkerhets-frågor kopplade

till kärnkraften samt internationellt miljösamarbete. Riksdagen har under 1996

beslutat att anslå 1 miljard kronor för ett femårigt program för omställning

till en hållbar utveckling (prop. 1995/96:222, bet. 1995/96:FiU15, rskr.

1995/96:307).

 Regeringens förslag i denna proposition innebär att 22 miljoner kronor skall

sparas fr.o.m. år 1997 och ytterligare 177 miljoner kronor fr.o.m. år 1998.

Resterande medel från energiskatteöverenskommelsen, 58 miljoner kronor faller

bort fr.o.m. år 1999. Ambitionen är att vissa besparingar skall kunna

kompenseras genom medel från Stiftelsen för strategisk miljöforskning (MISTRA).

 Regeringen har som ambition att Sverige skall vara en pådrivande

internationell kraft och ett föregångsland i strävan att systematiskt bygga ett

ekologiskt hållbart samhälle. En effektiv politik för ekologisk omställning

måste omfatta även andra utgiftsområden. Prioriterade områden i regeringens

miljöarbete är ett grönare näringsliv (inklusive kretslopp/avfall, kemikalier

och trafik), Östersjön/Östeuropa, naturvård och miljöpolitiska styrmedel.

Insatserna för ett mer miljöanpassat näringsliv bör fortsätta. Företagens

miljöanpassning kan bidra till ökad tillväxt och sysselsättning. En viktig

uppgift är att driva på miljöarbetet inom olika sektorer. Sektorsansvaret för

miljöfrågorna måste öka.

 Regeringen beräknar ramen för utgiftsområde 20: Allmän miljö- och naturvård

för år 1997 till 1 330 miljoner kronor, för år 1998 till 1 174 miljoner kronor

och för år 1999 till 1 139 miljoner kronor.

Utgiftsområde 21:Energi

Utgiftsområdet omfattar insatser för omställning och utveckling av

energisystemet samt energiforskning. Utgiftsområdet omfattar också de statliga

insatserna för krigslagring av olja. Närings- och teknik-utvecklingsverket

(NUTEK) och Statens oljelager är verksamma inom utgiftsområdet. Under detta

utgiftsområde redovisar regeringen även sina överväganden och förslag avseende

Nätmyndigheten vid NUTEK och Affärsverket svenska kraftnät.

 För närvarande pågår överläggningar om energipolitiken i vilka samtliga

riksdagspartier deltar. Syftet med överläggningarna är att på grundval av 1991

års överenskommelse, Energikommissionens betänkande och remissvaren nå en bred

parlamentarisk överenskommelse om den framtida energipolitiken. Regeringen avser

att återkomma till riksdagen med en proposition om energipolitiska riktlinjer

m.m.

 Ramen för utgiftsområdet kan enligt den ekonomiska vårpropositionen komma att

påverkas av beslut med anledning av den energipolitiska propositionen. Åtgärder

som beslutas i den energipolitiska propositionen skall vara statsfinansiellt

neutrala.

 Regeringen beräknar ramen för utgiftsområde 21: Energi för år 1997 till 474

miljoner kronor, för år 1998 till 429 miljoner kronor och för år 1999 till 400

miljoner kronor.

Utgiftsområde 22:Kommunikationer

Utgiftsområdet omfattar frågor om vägtrafik, järnvägstrafik, sjöfart, luftfart,

postbefordran, telekommunikationer och övergripande informationsteknologifrågor.

I utgiftsområdet ingår sektorsforskning och miljöfrågor. Goda, miljöanpassade

och säkra kommunikationer med en väl utvecklad infrastruktur är en förutsättning

för ekonomisk tillväxt, ökad sysselsättning och bibehållen välfärd i landets

olika delar. Det är viktigt att värna om rikstäckande kommunikationssystem som

är tillgängliga för alla. Detta gäller såväl transporter som telekommunikationer

och post.

 Transportsystemet bör förändras för att klara de krav som resenärer och

transportköpare ställer på funktionella och effektiva transporter samtidigt som

miljö- och hälsoproblemen kan bemästras. Miljöanpassningen av det svenska

transportsystemet kräver en bred politisk förankring eftersom den medför

förändringar i det svenska samhället.

 Kostnaderna inom utgiftsområdet minskas med 305 miljoner kronor fr.o.m. år

1998, varav 210 miljoner kronor redan under år 1997. Besparingen för år 1997

skall ske genom minskningar av vissa investeringsanslag till Banverket och

Vägverket.

 Regeringen beräknar ramen för utgiftsområde 22: Kommunikationer för år 1997

till 25 063 miljoner kronor, för år 1998 till 24 511 miljoner kronor, och för år

1999 till 25 472 miljoner kronor.

Utgiftsområde 23:Jord- och skogsbruk, fiske med anslutande

näringar

Utgiftsområdet omfattar jord- och skogsbruk, fiske med anslutande näringar samt

utgifter inom ramen för EG:s gemensamma jordbrukspolitik (CAP), den gemensamma

fiskepolitiken (CFP) samt nationellt beslutade åtgärder inom dessa näringar.

Vidare ingår utgifter för växtskydd, djurskydd och djurhälsovård samt livs-

medelskontroll. Utgiftsområdet innefattar också anslag till högre utbildning och

forskning som rör vård och utnyttjande av biologiska naturresurser. Vidare ingår

anslag till Skogsvårdsorganisationen, skogsbruk och rennäringen.

 Efter år 1997 kommer huvuddelen av de utgifter som härrör från 1990 års

omställningsbeslut rörande livsmedelssektorn att ha upphört. Den dominerande

delen av utgifterna är numera förknippade med CAP vilket innebär att utgifterna

inom utgiftsområdet till stor del styrs av EG:s regelverk och de förändringar av

CAP som kan komma att vidtas framöver. I flera fall är anslagsbelastningen också

beroende av den svenska kronans utveckling.

 Besparingarna genomförs inom flera sektorer. Den mest betydande är

neddragningen av stödet till beredskapslagring av livsmedel med 100 miljoner

kronor. I propositionen föreslås vidare bl.a. en höjning av anslaget för den

svenska finansieringen av miljöstödet med 300 miljoner kronor, vilket ger

ytterligare 300 miljoner kronor från EG:s budget.

 Regeringen beräknar ramen för utgiftsområde 23: Jord- och skogsbruk, fiske med

anslutande näringar för år 1997 till 13 324 miljoner kronor, för år 1998 till 13

310 miljoner kronor och för år 1999 till 13 378 miljoner kronor.

Utgiftsområde 24:Näringsliv

Utgiftsområdet omfattar en mycket bred verksamhet, där den gemensamma nämnaren

är insatser för tillväxt och förnyelse i svenskt näringsliv. Regeringen avser

att fortsätta satsa på utvecklingen av småföretag och på turistnäringen i syfte

att dessa delar av näringslivet ska bidra till en högre tillväxt och

sysselsättning. Modern IT-teknik på bl.a. Patent- och registreringsverket ska

göra information mer lättillgänglig. Ett ökat samarbete mellan Konkurrensverket

och länsstyrelserna bör utveckla det konkurrensfrämjande området ytterligare.

Regeringen prioriterar även fortsättningsvis insatser inom området teknisk

forskning och utveckling.

 Fortsatta satsningar görs på exportfrämjande verksamhet och systemet för

exportkreditgarantier effektiviseras. De konsumentpolitiska mål som riksdagen

beslutade om år 1995 fullföljs. Ambitionen är att huvuddelen av den besparing på

200 miljoner kronor som görs inom teknisk forskning och utveckling skall kunna

kompenseras genom stiftelsemedel.

 Riksdagens beslut om ett program för småföretagsutveckling, förnyelse och

tillväxt (prop. 1995/96:222, bet. FiU:15, rskr. 1995/96:307) innebär en

förstärkning av de tillväxtinriktade insatserna samt en effektivisering genom

ökad samverkan mellan lokala, regionala och centrala insatser.

 Regeringen beräknar ramen för utgiftsområde 24: Näringsliv för år 1997 till 2

860 miljoner kronor, för år 1998 till 2 594 miljoner kronor och för år 1999 till

2 579 miljoner kronor.

Utgiftsområde 25:Allmänna bidrag till kommuner

Utgiftsområdet omfattar merparten av statens bidrag till kommuner och landsting.

Bidragen lämnas främst i form av allmänt finansiellt stöd till verksamhet i

kommuner och landsting, men även som bidrag för att, i kombination med avgifter

från kommuner och landsting, åstadkomma likvärdiga förutsättningar mellan

kommuner och landsting. Dessutom kan bidrag lämnas till särskilda insatser i

vissa kommuner och landsting.

 Anslagen till kommunsektorn fastställs årligen av riksdagen och grundas på en

bedömning av sektorns skattefinansierade utrymme. De senaste åren har bidragen i

huvudsak hållits nominellt oförändrade med undantag av sådana justeringar som

gjorts i enlighet med finansierings-principen.

 I syfte att skapa stabila planeringsförutsättningar för kommunsektorn har

regeringen och företrädare för Svenska Kommunförbundet och Landstingsförbundet

träffat en överenskommelse om den kommunala ekonomin för åren 1997 och 1998.

Regeringen har haft överläggningar med de båda kommunförbunden om de ekonomiska

regleringar som skall göras med hänsyn till överenskommelsen. I denna

proposition föreslår regeringen därför att ekonomisk kompensation skall lämnas

till kommuner och landsting med anledning av förslag om ändrad beskattning av

bilförmån, vilket beräknas minska de kommunala skatteinkomsterna. Dessutom

föreslås ytterligare kompensation för det fr.o.m. år 1996 ändrade systemet för

återbetalning av mervärdesskatt till kommuner och landsting.

 Regeringen beräknar ramen för utgiftsområde 25: Allmänna bidrag till kommuner

för år 1997 till 83 612 miljoner kronor, för år 1998 till 83 662 miljoner

kronor och för år 1999 till 83 762 miljoner kronor.

Utgiftsområde 26:Statsskuldsräntor mm.

Utgiftsområdet omfattar utgifter för räntorna på statsskulden samt oförutsedda

utgifter. Även beräkningsposten minskning av anslags-behållningar tillhör

utgiftsområdet men dessa utgifter redovisas separat. Anslaget för

statsskuldsräntor ingår inte i utgiftstaket.

 Utgifternas nivå varierar med ett flertal faktorer som storleken på

statsskulden vid periodens början samt hur stort primärt lånebehov2 som

förväntas uppstå under perioden. Dessutom varierar statsskuldsräntornas nivå med

förändringar av inhemska och utländska räntesatser samt växelkurser.

 Utöver dessa faktorer tillkommer ett antal tekniska faktorer vars effekter

styr ränteutgifternas storlek. Dessa faktorer utgörs till stor del av olika

upplåningstekniker som Riksgäldskontoret använder vid sin förvaltning av

statsskulden.

 Prognoser på utvecklingen av ränteutgifterna försvåras av de olika

upplåningsteknikerna eftersom de med nuvarande redovisningsprinciper kan leda

till stora svängningar i ränteutgifterna mellan budgetåren.

 För att tydliggöra den underliggande utvecklingen av ränteutgifterna kan en

kostnadsmässig redovisning av statsskuldsräntorna vara lämplig. En

kostnadsmässig redovisning innebär en omperiodisering av utgifter och inkomster

till den period då resursförbrukningen sker.

 En mer ingående redovisning av statsskuldsräntorna lämnas i volym 9, under

utgiftsområde 26 Statsskuldsräntor m.m.

 Regeringen beräknar ramen för utgiftsområde 26: Statsskuldsräntor m.m. för år

1997 till 104 155 miljoner kronor, för år 1998 till 102 963 miljoner kronor och

för år 1999 till 101 394 miljoner kronor.

**FOOTNOTES**

 2 Med primärt lånebehov avses Statens lånebehov

exklusive utgifterna för statsskuldsräntor, dvs. summan av

delposterna primärsaldo och Riksgäldskontorets

nettoutlåning.

 83

Utgiftsområde 27:Avgiften till Europeiska gemenskapen

Utgiftsområdet avser Sveriges avgift till budgeten i enlighet med Europeiska

unionens fördrag. Utgifterna för år 1997 beräknas för Sveriges betalningar under

budgetåret till Europeiska kommissionen avseende EG-budgeten enligt

kommissionens förslag. Avgiften kan under året förändras till följd av faktisk

uppbörd avseende tullar och importavgifter, utfallet av EG-budgeten tidigare år,

tilläggsbudgetar på gemenskapsnivå, valutakurs samt andra korrigeringar av

avgiften.

 Återbetalning av delar av avgiften enligt den s.k. infasnings-överenskommelsen

budgeteras under inkomsttitel 7111 Återbetalning avseende avgiften till

gemenskapsbudgeten.

 Utgiftsområdet beräknas för år 1997 till 20 525 miljoner kronor. Avgiften har

reviderats i förhållande till de beräkningar som presenterades i den ekonomiska

vårpropositionen. Förändringarna föranleds till större delen av justering av

antagandena för utvecklingen av tullar och importavgifter, men även av justering

av antagandena för utveckling av mervärdesskattebas och bruttonationalinkomst

samt med hänsyn till Europeiska kommissionens budgetförslag för år 1997.

 Regeringen beräknar ramen för utgiftsområde 27: Avgiften till Europeiska

gemenskapen för år 1997 till 20 525 miljoner kronor, för år 1998 till 21 535

miljoner kronor och för år 1999 till 22 515 miljoner kronor.

Socialförsäkringssektorn vid sidan av statsbudgeten

Huvuddelen av socialförsäkringarna redovisas på statsbudgeten. Vid sidan av

statsbudgeten finns dock den allmänna tilläggspensionen (ATP), delpensionen samt

arbetsskadeförsäkringen.

Besparingsåtgärder genomförs i enlighet med vad som angavs i den ekonomiska

vårpropositionen. Regeringen föreslår dock inga förändringar i reglerna för

barnpension vilket innebär att de besparingar som aviserades i den ekonomiska

vårpropositionen har ersatts med andra besparingar.

 Regeringen beräknar ramen för socialförsäkringssektorn vid sidan av

statsbudgeten för år 1997 till 131 957 miljoner kronor, för år 1998 till 136 712

miljoner kronor och för år 1999 till 142 082 miljoner kronor.

 84

4.4.6 Utgiftsbemyndiganden

R

Regeringens förslag: Regeringen får under det kommande budget-

året besluta att ett ramanslag får överskridas under förutsättning att följande

villkor är uppfyllda:

1. ett riksdagsbeslut om anslag på tilläggsbudget hinner inte inväntas,

2. överskridandet ryms inom utgiftstaket för staten samt

3. överskridandet är nödvändigt för att ett av riksdagen beslutat ändamål med

anslaget skall kunna uppfyllas.

egeringens överväganden

Införandet av utgiftstak och utgiftsramar samt regeringens förslag till lag om

statsbudgeten (prop. 1995/96:220) ställer stora krav på kvaliteten på de

beräkningar, riskbedömningar vad avser garantier m.m. som ligger till grund för

budgetförslaget. Även med en hög kvalitet i dessa avseenden kommer det att

finnas svårigheter att med hög precision budgetera re-gelstyrda verksamheter,

icke påverkbara EU-relaterade utgifter, garantiutgifter samt utgifterna för

räntorna på statsskulden. Därtill kommer att vissa anslag skall finansiera

verksamheter där regeringen förhandlar med tredje part om att verksamheten skall

bli utförd till ett visst pris. I det av riksdagen faställda utgiftstaket för

staten (1995/96:FiU10, rskr.1995/96:304) har inom budgeteringsmarginalen utrymme

reserverats för vissa saldoneutrala förändringar som av olika skäl inte bör

synliggöras på budgeten.

 Under pågående budgetår kan det vidare vara nödvändigt att göra utbetalningar

som inte ryms inom anvisade anslag. Som exempel kan nämnas infriandet av

statliga garantier. Om en garanti infrias, måste betalning alltid kunna göras

för att undvika att staten hamnar i en situation som innebär

betalningsinställelse. Därutöver kan det uppstå utgiftsbehov som är av så

brådskande art att ärendena inte hinner underställas riksdagen, samtidigt som

utgifterna inte lämpligen kan täckas av andra medel som står till regeringens

förfogande. För denna typ av utgifter finns ett särskilt anslag benämnt

Oförutsedda utgifter. På detta anslag, som innevarande budgetår är ett

förslagsanslag, har de senaste åren 1 miljon kronor anvisats. Utfallet har under

budgetåren 1990/91 - 1994/95 varierat mellan 6 och 40 miljoner kronor.

 Tillkommande utgiftsbehov som uppstår under pågående budgetår tillgodoses

normalt genom att riksdagen beslutar om anslag på tilläggsbudget. I de fall ett

riksdagsbeslut inte hunnit inväntas har tillkommande utgiftsbehov som följer av

regelverk, oförutsedda händelser etc. hanterats på något av följande tre sätt.

Regeringen har för det första haft rätt att överskrida förslagsanslag i de fall

detta varit nödvändigt för att ett av riksdagen beslutat ändamål med anslaget

skulle kunna uppfyllas. Under vissa villkor har regeringen för det andra kunnat

besluta om merutgift på ramanslag för förvaltningsändamål. Riksdagen har för det

tredje bemyndigat regeringen att enligt vissa villkor besluta om

sysselsättningsåtgärder intill ett visst belopp (finansfullmakten).

 I tidigare nämnda förslag till budgetlag föreslås att nuvarande förslagsanslag

avskaffas. Utgifter som tidigare anvisats på förslagsanslag kommer i

normalfallet att anvisas på ramanslag. I lagen föreslås att regeringen

tillfälligt får överskrida ett ramanslag genom att ta i anspråk en anslagskredit

motsvarande högst tio procent av anvisat anslag. Vidare föreslås att regeringen,

under förutsättning att riksdagen givit ett bemyndigande, får besluta att ett

ramanslag får överskridas, om detta är nödvändigt för att i en verksamhet täcka

särskilda utgifter som inte var kända då anslaget anvisades eller för att ett av

riksdagen beslutat ändamål med anslaget skall kunna uppfyllas.

 Enligt regeringens bedömning bör utgiftsökningar som inte kan påverkas från

de utgiftsansvarigas sida normalt kunna rymmas inom den maximala kreditgränsen

på 10 procent. För ramanslag som används för förvaltningsändamål torde det

nästan aldrig bli aktuellt att under pågående budgetår utöka anslagsutrymmet mer

än vad som ryms inom den maximala kreditgränsen. Sådana tillfälliga

utgiftsbehov, som uppkommit utanför myndighetens kontroll (force-majeure-

liknande förhållanden), kan i avvaktan på ett riksdagsbeslut likvidmässigt

hanteras med en utökad kredit på myndighetens räntekonto inom den allmänna, av

riksdagen fastställda, kreditramen. Något särskilt bemyndigande som ger

regeringen befogenhet att överskrida ett ramanslag som anvisats för

förvaltnings-ändamål bör enligt regeringen därför inte inhämtas.

 När det gäller ramanslag som anvisats för regelstyrd verksamhet, icke

påverkbara EU-relaterade utgifter, garantier och utgifter för räntor på

statsskulden (inkl. förvaltningen av denna) kan så snabba förändringar inträffa

att utgifterna inte ryms inom den maximala kreditmöjligheten. När så är fallet

avser regeringen att återkomma till riksdagen med förslag om tilläggsanslag.

Hinner ett tilläggsanslag inte anvisas, bör regeringen få besluta om

överskridande för att det ändamål riksdagen beslutat med anslaget skall kunna

uppfyllas. Anslaget för oförutsedda utgifter bör även omfattas av ett sådant

bemyndigande. Enligt regeringens bedömning kommer det endast i undantagsfall

vara nödvändigt att utnyttja en överskridanderätt.

 När det gäller utgifter för räntor på statsskulden, som ligger utanför det

statliga utgiftstaket, bör överskridanderätten knytas till anslaget för detta

ändamål. Någon beloppsgräns för överskridandet bör ej fastställas. Regeringen

lägger förslag om ett bemyndigande under utgiftsområde 26 Statsskuldsräntor m.m.

 För övriga ramanslag bör regeringen, givet de villkor som redovisats ovan, få

ett generellt bemyndigande att besluta om ett överskridande under förutsättning

att detta ryms inom det statliga utgiftstaket. Bemyndigandet bör avse det

kommande budgetåret och därefter prövas årligen. Med en utökad användning av

ramanslag finns enligt regeringens bedömning inget behov av ett särskilt

bemyndigande motsvarande nuvarande finansfullmakt.

 En redovisning av ett eventuellt utnyttjande av utgiftsbemyndigandena samt

hur detta har finansierats kommer att ingå i de utfallsredovisningar som

framöver kommer att lämnas till riksdagen.

4.5 Budgeteffekter av förändrade skatte- och avgiftsregler

Den inkomstberäkning som redovisats i avsnitt 4.3.1 baseras förutom på

bedömningar av den ekonomiska utvecklingen m.m. även på de förändringar i

skatte- och avgiftsregler som presenterats i form av lagförslag i olika

propositioner under våren och sommaren 1996. Därutöver har regeringen i andra

propositioner, utan att lämna lagförslag, aviserat vissa förändringar. En del av

dessa aviseringar preciseras nu, antingen i denna proposition eller i särskilda

propositioner. I detta avsnitt redovisas budgeteffekterna av dessa förslag

liksom av andra förslag på skatte- och avgiftsområdet.

 Effekterna för statsbudgeten och för hela den offentliga sektorn för åren 1997

- 1999 återges i tabell 4.15. Redovisningen är kassamässig vilket innebär att

olika slag av uppbördsförskjutningar i skatte- och avgiftsuttaget har beaktats.

Därigenom kan effekten för ett enskilt år inkludera flöden av skatter och

avgifter som avser inkomster från ett tidigare år. Vid bedömningen har hänsyn

också tagits till olika slag av indirekta effekter på andra skattebaser och på

offentliga utgifter. Exempelvis ger en förändring av en punktskatt effekter på

mervärdesskatten men även, via KPI-förändringar, på inkomstskatten för fysiska

personer och på basbeloppsanknutna offentliga utgifter. De senare effekterna

uppkommer med viss tidsfördröjning.

 Vid redovisningen av effekterna på statsbudgeten bör i princip nettoeffekten

fördelas på berörda inkomst- och utgiftstitlar med hänsynstagande till de

indirekta effekterna. De indirekta effekterna är dock i normalfallet

förhållandevis små. Som en förenkling har därför i denna redovisning hela

nettoeffekten hänförts till den inkomsttitel regelförändringen primärt avser.

För den detaljerade redovisningen ger detta en viss missvisning, men effekterna

på statsbudgetens saldo blir korrekta.

 För flertalet förslag gäller att effekterna för statsbudgeten avviker från dem

för den konsoliderade offentliga sektorn. Avvikelserna beror på indirekta

effekter på sådana skatter och avgifter som tillfaller kommunerna och/eller

socialförsäkringssektorn.

 Utöver kalenderårseffekterna för staten och den offentliga sektorn redovisas

också de varaktiga effekterna för offentliga sektorn av de olika förslagen.

Avvikelser mellan varaktiga effekter och olika årseffekter beror bl.a. på

fördröjd övervältring av vissa skatter på andra skattebaser. I vissa fall sker

övervältringen förhållandevis snabbt, medan den i andra fall antas ske med en

betydande tidsfördröjning. Den varaktiga effekten är såvitt gäller den höjda

insättningsgarantin för bankerna, där avgifterna tidigareläggs, och den

temporärt gällande nedsättningen av fastighetsskatten, beräknad som en

ränteeffekt.

 Med undantag för förslaget om nedsättning av fastighetsskatten i vissa fall,

som skall tillämpas redan vid 1997 års taxering (inkomståret 1996), och för

förslaget om förändrad energibeskattning, som träder i kraft 1 juli 1997, avses

samtliga förslag gälla fr.o.m inkomståret 1997.

4.5.1 Förslag i budgetpropositionen

I prop. 1995/96:222 Vissa åtgärder för att halvera arbetslösheten till år 2000

m.m. aviserades en förändring av inkomstskatten för fysiska personer i form av

en begränsning av uppräkningen av skiktgränsen i skatteskalan för inkomståret

1997. Förslag om detta lämnas nu. Den varaktiga inkomstförstärkningen för

offentlig sektor uppgår till 0,92 miljarder kronor.

 Förslag lämnas också om höjningar av energiskatten på el och fossila bränslen

som finansierar ett återtagande av det andra steget av tidigare beslutade

höjningar av produktionsskatterna på el från kärnkraftverk och vattenkraftverk

från den 1 juli 1997 (de tidigare förslagen lämnades i prop. 1995/96:198

Ekonomisk-politiska åtgärder på skatte- och avgifts-området). På

energiskatteområdet föreslås också att produktionsskatten på el från äldre

vattenkraftverk ersätts med en fastighetsskatt. Omläggningen har tidigare

aviserats bl.a. i prop. 1995/96:222. Det förra förslaget ger en varaktig

budgetförstärkning för offentlig sektor på 0,10 miljarder kronor medan det

senare förslaget bedöms vara finansiellt neutralt.

 I denna proposition lämnas också förslag om förändringar i beskattningen av

alkolhol och tobak. Den varaktiga inkomstförstärkningen på 0,03 miljarder kronor

avses finansiera informationsinsatser på alkoholområdet. Slutligen föreslås

också en höjning av insättningsgarantin för bankerna.

4.5.2 Förslag i andra propositioner

Nedan redovisas i korthet de förslag som presenteras i särskilda propositioner i

anslutning till budgetpropositionen. Enbart sådana förslag som bedömts ge

budgeteffekter tas med i redovisningen.

 I prop. 1996/97:12 Vissa justeringar i lagen om räntefördelning vid

beskattning, m.m. föreslås en halvering av företagens avdrag för

representation. Förslaget, som tidigare har aviserats i prop. 1995/96:198,

beräknas ge en varaktig inkomstförstärkning på 0,50 miljarder kronor.

 I prop. 1996/97:10 Mervärdesskatt inom kultur-, utbildnings- och

idrottsområdet föreslås att mervärdesskatt införs på kulturområdet m.m. Den

varaktiga inkomstförstärkningen uppgår till 0,02 miljarder kronor.

 I prop. 1996/97:19 Beskattning av bilförmån, m.m. föreslås förändrade regler

vid beskattningen av bilförmån. Förslaget, som tidigare har aviserats i prop.

1995/96:222, beräknas medföra en varaktig budgetförsvagning på 1,04 miljarder

kronor.

 I prop. 1996/97:21 Nedsättning av socialavgifter, m.m. föreslås reducerade

socialavgifter med viss inriktning på mindre företag. Förslaget har tidigare

aviserats i prop. 1995/96:222 och beräknas ge en varaktig budgetförsvagning på

2,30 miljarder kronor. I samma proposition föreslås vidare att särskild

löneskatt införs på avsättningar till vinstandelsstiftelser. Förslaget

aviserades i den ekonomisk-politiska propositionen hösten 1994 (prop.

1994/95:25) och beräknas ge en inkomstförstärkning på 0,10 miljarder kronor.

 I prop. 1996/97:29 Höjning av koldioxidskatten för industrin och

växthusnäringen föreslås en höjning av koldioxidskatten för industrin och

införandet av vissa nedsättningsregler. Den varaktiga inkomstför-stärkningen

uppgår till 0,25 miljarder kronor.

 I prop. 1996/97:14 Vissa punktskattefrågor föreslås också ett slopande av

miljöskatten på inrikes flygtrafik till en varaktig kostnad om 0,10 miljarder

kronor. Detta förslag och förslaget om höjd koldioxidskatt har tidigare

aviserats i prop. 1995/96:198.

 I prop. 1996/97:17 Skattereduktion för innehav av fastighet i vissa fall

föreslås vissa nedsättningar i fastighetsskatten i form av en särskild

skattereduktion. Nedsättningen trappas av och föreslås upphöra inkomståret 2001.

 Utöver nu redovisade förslag återkommer regeringen med ytterligare förslag

senare i höst. Det gäller dels vissa lättnader i dubbelbeskattningen av

inkomster hos mindre företag, dels en begränsning av rätten till

periodiseringsfondsavsättningar för företagen. Båda förslagen har aviserats i

prop. 1995/96:222. De förändrade reglerna avses träda i kraft 1 januari 1997 men

bedöms inte ge några effekter för statsbudget eller offentlig sektor för år 1997

beroende på förskjutningar i skatteuppbörden. Behovet av finansiering för senare

år tillgodoses bl.a. genom utnyttjande av den särskilda ram som avsattes för

åtgärder på företagsskatteområdet hösten 1994 (prop. 1994/95:25). Delar av denna

ram har tidigare tagits i anspråk som finansiering av bl.a. en utvidgad

kvittningsrätt för enskilda näringsidkare och införandet av ett temporärt

riskkapitalavdrag. Som aviserats i prop. 1995/96:222 tas i princip hela

återstoden av denna ram, i anspråk för inkomståren 1997 och framåt.

 85

Tabell 4.15 Budgeteffekter av förändrade skatte- och avgiftsregler. Effekter

för statsbudget och offentlig sektor för åren 1997-1999 samt varaktiga effekter

för offentlig sektor. Miljarder kronor.

 Inkomst-Statsbudget Offentlig sektorVaraktig

 titel effekt

 1997 1998 1999 1997 1998 1999 offentlig

 sektor

A. Förslag i BP97

Justering av skiktgräns 1111 0,84 0,92 0,92 0,84 0,92 0,92 0,92

Slopad skatt vattenkraftel 1/1 19971434-2,06-2,07-2,08-1,78-1,71-1,69-1,88

Fastighetsskatt vattenkraft 1/1 199713121,721,881,881,721,881,881,88

Höjd energiskatt el och bränsle 1/7 199714280,481,071,060,471,090,930,92

Sänkt skatt kärnkraftel 1/7 19971431-0,29-0,64-0,64-0,25-0,53-0,52-0,50

Ej höjd skatt vattenkraftel 1/7 19971434-0,19-0,41-0,41-0,16-0,34-0,33-0,32

Sänkt skatt maltdrycker 1427 -0,60-0,59 -0,59-0,60-0,54-0,54 -0,54

Höjd skatt spritdrycker 1425 0,04 0,04 0,04 0,04 0,03 0,03 0,03

Höjd skatt tobak 1424 0,60 0,59 0,59 0,60 0,54 0,54 0,54

Höjd insättningsgaranti banker11210,00-0,20-0,200,95 0,75 0,75 0,07

 Summa förslag i BP97 0,54 0,59 0,57 1,83 2,09 1,97 1,12

B. Förslag i andra propositioner

Halvering representationsavdrag11210,200,500,50 0,20 0,50 0,50 0,50

Moms på kultur m.m. 1411 0,08 0,09 0,09 0,02 0,02 0,02 0,02

Förändrad beskattning bilförmån1111-0,27-0,35-0,35-0,95-1,04-1,04-1,04

Reducerade socialavgifter 1254 -2,65-2,96 -2,96-2,10-2,30-2,30 -2,30

Särskild löneskatt vinstandelar12910,000,100,10 0,00 0,10 0,10 0,10

Höjd CO2-skatt industri 1428 0,45 0,45 0,46 0,38 0,37 0,36 0,25

Slopad miljöskatt inrikes flyg1481-0,18-0,22-0,22-0,15-0,15-0,14-0,10

Nedsättning fastighetsskatt1312-0,07-0,05 -0,02-0,07-0,05-0,02 -0,01

 Summa förslag i andra propositioner-2,44-2,44-2,40-2,67-2,55-2,52-2,58

Summa förslag i BP97 och andra propositioner-1,90-1,86-1,84-0,84-0,46-0,56-1,46

 86

5 Ekonomisk styrning

5.1 Uppföljning av räntekontomodellen

Den 1 juli 1993 infördes en modell för räntebeläggning av vissa statliga

betalningsmedel, främst förvaltningskostnadsanslag, avgifter och bidrag.

Syftet med införandet av modellen var bl.a.

- att få minskat upplåningsbehov och därmed minskade räntekostnader för staten

 genom förbättrad kassahållning,

- att få en mer rättvisande redovisning av räntekostnaderna genom att de visas

 där de uppstår på respektive myndighet,

- att få en höjning av myndigheternas ekonomiadministrativa kompetens genom

 systemets stimulans till bättre kassahållning.

 Riksrevisionsverket har i sin årliga rapport till regeringen 1995 (RRV:29-95-

3231) konstaterat att många myndigheter redovisar stora tillgodohavanden på

räntekontona. Den 30 juni 1995 hade myndigheterna ett sammanlagt tillgodohavande

på Riksgäldskontoret om ca 18 miljarder kronor. Riksrevisionsverket ansåg i den

årliga rapporten att med hänsyn taget till ovanstående, en översyn bör göras av

nuvarande utformning av räntekontomodellen. Regeringen gav i april 1996

Riksrevisionsverket och Riksgäldskontoret i uppdrag att göra en sådan översyn. I

översynen ingick att finna orsakerna till myndigheternas stora tillgodohavanden

på räntekontona. Uppdraget redovisades i maj 1996.

Regeringens bedömning: De höga tillgodohavandena på räntekontona beror främst på

ett högt anslagssparande hos myndigheterna. Indragning genom någon generell

metod är inte aktuell.

Skälen för regeringens bedömning: Räntekontomodellen bygger på att myndigheterna

får ränta på behållningar på räntekontot och erlägger ränta på utnyttjad kredit.

Dag för utbetalning av anslagsmedel har valts på ett sådant sätt att, med ett

oförändrat betalningsmönster, saldoeffekten blir noll. Om myndigheterna sköter

sin kassahållning väl, skall en ränteintäkt kunna uppstå som myndigheterna i

normalfallet bör kunna använda för att finan-siera sin verksamhet.

 Vid enkätundersökningar hos myndigheterna framgår att myndigheterna anser att

räntebeläggning i kombination med ramanslagsmodellen har haft övervägande

positiva effekter. Myndigheterna hävdar att kassahållningen har förbättrats. Hur

mycket detta har inneburit på aggregerad nivå exakt i kronor är inte möjligt

att få fram med nuvarande analysmetoder.

 Myndigheternas behållningar på sina räntekonton har de senaste åren varit

höga. Dessa uppgick till 18 miljarder kronor 30 juni 1995. Saldona på

räntekontona varierar dock kraftigt beroende på när man mäter i månaden. En

motsvarande mätning den 24 augusti 1995 visade ett saldo på ca 11 miljarder

kronor.

 Huvuddelen av de 11 miljarderna kan förklaras av de s.k. ingångsvärdena. Det

ingångsvärde som åsyftas är de medel som tillfördes räntekontona vid införandet

av modellen. Ingångsvärdena uppgick till ett belopp på 8,3 miljarder kronor. De

höga ingångsvärdena i sin tur uppkom på grund av myndigheternas anslagssparande.

 Till räntekontona har också förts betydande räntebelopp. Fr.o.m budgetåret

1993/94 t.o.m år 1995 har 2,8 miljarder kronor påförts.

 Till största delen kan alltså behållningarna förklaras av höga ingångsvärden

som i sin tur består av ett anslagssparande från tiden före införandet.

Regeringen anser att man ej bör justera anslagen, för det anslagssparande eller

behållningar på räntekontona som finns, genom någon generell metod. Att göra

generella indragningar kan förstöra stimulansen hos myndigheterna att föra en

god kassahållning. Dessutom finns en risk att myndigheterna återfaller i ett

mönster där anslagsmedlen till varje pris måste förbrukas. Ett högt

anslagssparande eller goda ränteintäkter bör i stället uppmärksammas inom ramen

för det ordinarie årliga budgetarbetet. Detta har också skett inom vissa områden

i det nu aktuella budgetarbetet och kommer framöver regelmässigt att ingå i den

årliga prövningen av myndigheternas resursbehov. Särskild uppmärksamhet kommer

att ägnas en eventuell trendmässig ökning av anslagsbehållningen.

Regeringens bedömning: För att förbättra den finansiella kontrollen över

myndigheternas räntekonton bör varje myndighet åläggas att årligen till

regeringen rapportera sammansättningen av saldot på räntekontot med angivande av

de viktigaste faktorerna bakom utvecklingen av saldot. Detta görs lämpligen i

myndighetens årsredovisning.

Skälen för regeringens bedömning: Idag är det svårt att få en samlad bild av

sammansättningen på myndigheternas räntekonto. För regeringen kan det exempelvis

vara intressant att få en uppfattning om hur stor andel av saldot på räntekontot

som förklaras av medel som beror på ett anslagssparande och hur stor andel som

kan härledas till den avgiftsfinansierade verksamheten. Myndigheterna bör

därför åläggas att till regeringen rapportera sammansättningen av saldot på

räntekontot med angivande av de viktigaste faktorerna bakom utvecklingen av

saldot. Detta görs lämpligen i myndigheternas årsredovisningar.

5.2 Uppföljning av systemet med avräkning av ingående

mervärdesskatt inom staten.

Statliga myndigheters ställning inom mervärdesskattesystemet ändrades fr.o.m.

budgetåret 1991/92 (prop. 1989/90:111, SkU 1989/90:31, rskr. 1989/90:357 och

prop. 1990/91:100, 1990/91:FiU20, rskr. 1990/91:132). Det främsta syftet med

reformen var att uppnå konkurrensneutralitet mellan verksamhet i egen regi och

entreprenadverksamhet. En viktig utgångspunkt var att reformen inte skulle

medföra någon belastning på statsbudgeten, dvs den skulle vara saldomässigt

neutral. Regeringen aviserade i samband med beslutet att man avsåg att återkomma

till riksdagen dels med en permanent lösning för den särlösning som föreslagits

för myndigheter med externa medel inom universitets- och högskoleområdet samt

vissa kulturmyndigheter, dels med en uppföljning av reformen som helhet.

 Regeringen gav i december 1995 Riksrevisionsverket i uppdrag att följa upp

mervärdesskatteomläggningens effekter på myndigheternas resurs-utrymme och

effekten för staten som helhet, samt lämna förslag till ett system för hur

mervärdesskatt skall hanteras då myndigheter erhåller externa medel.

Riksrevisionsverket inkom till regeringen med en rapport i juni 1996. Rapporten

har legat till grund för regeringens överväganden.

5.2.1 Omläggningen

Regeringens bedömning: På aggregerad nivå bedöms omläggningen av myndigheternas

ställning inom mervärdesskattesystemet som saldomässigt neutral. Variationer på

enskilda myndigheter förekommer, men osäkerheten i underlagsmaterialet samt

justeringar av anslagsbaser på ett antal områden och vid upprepade tillfällen

sedan omläggningen gör att sådana justeringar i dag ej kan göras på ett

tillförlitligt sätt och kan därmed ej anses som meningsfulla.

Skälen för regeringens bedömning: Det bör först konstateras att den

underliggande dokumentationen för undersökningen är av en sådan art att en

uppföljning ej låter sig göras utan problem. De siffror som presenteras måste

tolkas med stor försiktighet.

 Den nedjustering som gjordes av anslagen 1991/92 på grund av omläggningen av

myndigheternas redovisning av mervärdesskatt uppgick till 4,6 miljarder kronor.

Den totalt avräknade ingående mervärdesskatten för samma år uppgick till 13,5

miljarder kronor. Skillnaden mellan nedjusterad och avräknad mervärdesskatt

uppgår till ca 9 miljarder kronor. Denna skillnad kan delvis förklaras av

följande faktorer.

Breddningen av mervärdesskatten

I samband med omläggningen av myndigheternas ställning inom

mervärdesskattesystemet gjordes även en breddning av mervärdesskatten som

främst påverkade utgifterna inom försvarets område.

 Inom försvaret uppgick den avräknade mervärdesskatten till 5,6 mil-jarder

kronor. Den totala nedjusteringen av anslagen uppgick till 1,1 miljard kronor.

En differens uppgående till 4,4 miljarder kronor kan m.a.o. konstateras av

vilka 3,4 miljarder kan förklaras av breddningen av mervärdesskatten inom

krigsmaterielområdet. Kvar att förklara är 1 miljard kronor. Osäkerheten i

underlaget är stort, men om man studerar hur mycket försvaret kompenserades för

mervärdesskatt under sista halvåret budgetåret 1990/91 uppgick denna summa till

1,4 miljarder kronor. Mycket tyder på att den nedjustering av anslagen som

gjordes på försvarets område ej var tillräcklig. Att nu justera anslaget för

denna effekt kan dock ej anses vara meningsfullt, eftersom försvarets resurser

omprövats vid ett flertal tillfällen efter denna tid.

 Om man studerar breddningens effekt på statsbudgetens anslag för övrigt,

uppgår denna till ca 1,1 miljard kronor.

 Totalt kan med försiktighet sägas att breddningen av mervärdesskatten kan

förklara 4,5 miljarder kronor av den differens på ca 9 miljarder kronor som

finns mellan avräknat mot inkomsttitel och den nedjustering som gjorts av

anslagen.

Verksamhet utanför statsbudgeten

Myndigheter som har verksamhet utanför statsbudgeten rekvirerar också ingående

mervärdesskatt. För denna del av den ingående mervärdesskatten har självklart

ingen anslagsjustering kunnat göras. Om man antar att myndigheternas medel

används på samma sätt oavsett finansieringskälla, skulle verksamheten utanför

statsbudgeten kunna förklara ca 1,5 miljarder kronor av differensen för den

totala ingående mervärdesskatten.

I följande tabell kan förklaringsvariablerna sammanfattas (i miljarder kronor):

Total ingående mervärdesskatt13,5

Breddning av mervärdesskatt -4,6

Verksamhet utanför statsbudgeten-1,5

För liten nedjustering hos försvaret-1,0

Nedjustering av anslagen -4,5

Återstående differens 1,9

Vid tiden för omläggningen av myndigheternas ställning i mervärdesskattesystemet

gjordes stora satsningar för att motverka den ökande arbetslösheten.

Arbetsmarknads- och utbildningsområdet fick ökade resurser. Att skilja ut dessa

ökningar av anslag från de minskningar som gjordes på samma anslag med anledning

av omläggningen låter sig inte göras efter den tid som gått efter omläggningens

ikraftträdande. Det är dock inte osannolikt att åtgärdspaketen med anledning av

den ökade arbetslösheten kan förklara återstående differens.

 Som förut har påpekats är osäkerheten i det underliggande materialet mycket

stor, vilket gör att siffrorna bör tolkas med stor försiktighet. Slutsatsen blir

dock att man inte kan säga att momsomläggningen på aggregerad nivå icke var

saldoneutral utan det sannolika är att de anslagsjusteringar som gjordes i

huvudsak var korrekta. Vidare har många förändringar skett i myndigheternas

anslagsbaser sedan budgetåret 1991/92, vilket gör att en justering av anslagen

med anledning av reformen inte kan anses som meningsfull.

5.2.2 Hantering av ingående mervärdesskatt vid erhållande av externa

medel

Regeringens bedömning: En schablonmetod bör även fortsättningsvis användas för

att hantera den ingående mervärdesskatten vid erhållande av externa medel inom

universitets- och högskoleområdet samt vissa kulturinstitutioner. Exakt hur den-

na metod skall utformas och hur externa medel skall definieras bör utredas

vidare.

 Skälen för regeringens bedömning: För närvarande inlevererar myndigheter som

erhåller externa medel inom universitets- och högskoleområdet samt vissa

kulturinstitutioner 8% av dessa till statsbudgeten. I gengäld får myndigheterna

avräkna ingående mervärdesskatt oavsett finansieringskälla. I beslutet som

grundlade principerna för hur den nya hanteringen av mervärdesskatt skulle ske

hos myndigheterna föreslogs denna schablonmetod, men samtidigt aviserades tankar

kring en mer permanent lösning. Den gick ut på att inte medge avdragsrätt för

mervärdesskatt för de varor som finansierats med externa medel. Detta skulle

dock kräva bättre internredovisningssystem hos myndigheterna.

 Inom högskolevärlden är det mycket vanligt med samfinansierade projekt, där

medel kommer ifrån såväl anslag som externa icke-statliga medel. Att urskilja

medlens ursprung vid avgörande av vilken finansieringskälla som använts vid

inköp är knappast möjligt. Detta gäller oavsett om internredovisningssystemen

blivit bättre. Vidare skulle man vid en särredovisning av finansieringskällor

kunna få oönskade effekter såsom att den finansieringskälla som berättigar till

avdrag av ingående mervärdesskatt, nämligen anslagsfinansiering, skulle

finansiera inköp av mervärdesskattepliktiga varor i högre grad än den

externmedelsfinansierade. Av dessa skäl vill regeringen inte föreslå en

särredovisning av medel i detta fall.

 Ett alternativ till särredovisning är att behålla något slags schablon. Om man

antar att alla medel som högskolorna erhåller, oavsett finansieringskälla,

används på likartat sätt, skulle en schablonmetod kunna vara att man från början

inbetalar en i förväg bestämd procentsats av externa medel. I efterhand kan man

justera detta belopp med det verkliga utfallet av de externa medlens andel av de

totala medlen i relation till total ingående mervärdesskatt. Förslagets

praktiska innebörd bör dock utredas vidare. Bl.a. bör man se över den

procentsats på 8% som för närvarande gäller, eftersom det visat sig att man inte

kan säga att denna verkar stämma särskilt väl för de enskilda myndigheterna.

Vidare bör en mer enhetlig definition av externa medel göras för att få ett mer

korrekt resultat vid tillämpningen av en schablonmetod.

5.3 Statlig garantigivning

5.3.1. Redovisning av verksamheten med statliga garantier

Riksrevisionsverket (RRV) har lämnat en redovisning av verksamheten statliga

kreditgarantier inklusive grundfondsförbindelser. Uppgifterna bygger på myndig-

heternas rapportering till RRV:s system för kreditgarantiredovisning (System KG)

samt myndigheternas och departementens årsredovisningar. Uppgifterna avser

garantistockens ställning per den 30 juni 1995. De redovisade uppgifterna för

verksamheten avser budgetåret 1994/95. Garantier i utländska valutor redovisas

till den kurs som gällde den 30 juni 1995.

 I redovisningen ingår uppgifter om statens ansvarsförbindelser i form av

kreditgarantier och borgen samt grundfondsförbindelser. Kreditgarantierna är

till skillnad från grundfondsförbindelserna kopplade till en viss kredit. En

kreditgaranti är ett statligt borgensåtagande som oftast gäller som för egen

skuld. En grundfondsförbindelse är en förbindelse att betala ett bestämt belopp

för att undvika likvidation eller se till att garantimottagarens kapital hålls

intakt.

Syftet med kreditgarantier

Kreditgarantierna används av staten som ett näringspolitiskt medel för att

stödja verksamheter av samhällsintresse. Kreditgarantier har använts för att

stödja t ex jordbruk, varvsindustri, energiförsörjning, export och

bostadsbyggande. Under senare år har kreditgarantier använts i samband med

bankkrisen och för investeringar i infrastrukturen.

Gällande garantiramar

Av riksdag och regering tilldelade, gällande, garantiramar per den 1 juli 1995,

uppgår till 254,7 miljarder kronor, vilket utgör en minskning jämfört med

föregående år med 24,7 miljarder kronor. Riksgäldskontorets (RGK) garantiram har

i redovisningen minskats med 27,7 miljarder kronor på grund av att ramar som

saknar utfärdade garantier inte har tagits med. Andra ändringar är en ökning av

Exportkreditnämndens (EKN) garantiram med 1 miljard kronor och under året har

Vägverket och Banverket utvidgat den garanti som ställs ut för Svensk-Danska

Broförbindelsen SVEDAB AB:s lån i Riksgäldskontoret. För de myndigheter och

departement som inte har en fastställd garantiram räknas garanterad kapitalskuld

som garantiram. Detta gäller Statens bostadskreditnämnd (BKN) och

Bankstödsnämnden (BSN).

Gjorda garantiutfästelser

Gjorda garantiutfästelser per den 30 juni 1995 uppgår till 219,8 miljarder

kronor vilket innebär en ökning med 11,1 miljarder kronor jämfört med föregående

år. Denna nettoökning beror på att Riksgäldskontoret har ökat med 9,7, Statens

bostadskreditnämnd med 3,7 och Exportkreditnämnden med 1,5 miljarder kronor.

Bankstödsnämnden har minskat sina utfästelser med 3,2 miljarder kronor. Gjorda

garantiutfästelser är summan av garanterad kapitalskuld och gjorda utfästelser

som ej tagits i anspråk. För de flesta myndigheter är tiden mellan utfästelser

och ianspråktagande kort vilket innebär att beloppen för utfästelser och

kapitalskuld är lika stora. Exportkreditnämnden har dock ett arbetssätt som

innebär att den alltid har en stor mängd utfästelser som inte är tagna i

anspråk. Den 30 juni 1995 uppgick dessa utfästelser till 47,8 miljarder kronor.

Garanterad kapitalskuld

Den garanterade kapitalskulden per den 30 juni 1995 var 171,9 miljarder kronor

vilket är 10,7 miljarder mer än året innan. Ökningen beror på lika stora

förändringar som redovisats vad gäller utfästelser per myndighet. De som

garanterat de största kapitalskulderna är Riksgäldskontoret 75,6,

Exportkreditnämnden 41,2, Bankstödsnämnden 17,1, Statens bostadskreditnämnd

23,6, Finansdepartementet 12,3 och Statens jordbruksverk (SJV) 1,7 miljarder

kronor. Dessa står för drygt 99,7 procent av den totalt garanterade

kapitalskulden.

Antalet garantier

Det fanns cirka 43 000 garantier per den 30 juni 1995 och medelvärdet för

kapitalskulden per garanti är ungefär 4 miljoner kronor. Den minsta enskilda

garantin är på 500 kronor och den största uppgår till 27 miljarder kronor. De

myndigheter som utfärdat det största antalet garantier är Statens

bostadskreditnämnd 22 000, Statens jordbruksverk 9 700 och Exportkreditnämnden

10 000 garantier. Dessa tre myndigheter står för 97 procent av det totala

antalet kreditgarantier. Övriga myndigheter och departement har tillsammans

drygt 1 000 garantier.

Utvecklingen under de senaste tio åren

Trenden för total garantiram, utfästelser och kapitalskuld var fram till och med

budgetåret 1991/92 svagt uppåtgående. Budgetåret 1992/93 visar en stor ökning

som nästan helt kan tillskrivas bankkrisen och omläggningen av bostadsstödet

(Bankstödsnämnden +29,8 och Statens bostadskreditnämnd +11,8 miljarder kronor).

Utgifter till följd av infriade garantier

Utgifterna till följd av infriade garantier under budgetåret 1994/95 (1993/94)

uppgår till 1 489,9 (21 682,9) miljoner kronor, knappt 1 procent av total

kapitalskuld. Den största andelen infriade garantier redovisas av Exportkredit-

nämnden med 978 (1240) och Statens bostadskreditnämnd med 472,8 (126,7) miljoner

kronor.

Inkomster från lämnade garantier

Inkomster från garantiavgifter under budgetåret 1994/95 uppgick till 1 157

miljoner kronor jämfört med 1 007 miljoner kronor föregående budgetår.

Inkomsterna genereras främst av Exportkreditnämnden (709), Riksgäldskontoret

(244) Statens bostadskreditnämnd (117) och Bankstödsnämnden (67).

Garantiavgifterna uppgår till knappt 0,7 procent av total kapitalskuld.

 Inkomster till följd av återbetalning av infriade garantier under budgetåret

1994/95 uppgick till 807 miljoner kronor jämfört med 1 526 miljoner kronor

föregående budgetår. Dessa inkomster härrör främst från exportkreditgarantierna

(788). Inkomsterna till följd av återbetalning uppgick till 0,5 procent av total

kapitalskuld.

Det ekonomiska utfallet av verksamheten

Summan av inkomsterna från garantiavgifter och återbetalningar för tidigare

infriade garantier har i förhållande till utgifterna för infriade garantier

resulterat i ett nettoöverskott på 475 miljoner kronor för budgetåret 1994/95.

Föregående budgetår visade ett stort nettounderskott på 19 150 miljoner kronor.

Exklusive Bankstödsnämnden blev utfallet ett överskott på 386 miljoner kronor.

Utvecklingen de senaste tio åren

Under de senaste tio åren har garantier infriats för totalt 58,1 miljarder

kronor. Inkomsterna i form av avgifter och återbetalningar är för samma period

6,3 respektive 7,5 miljarder kronor.

Sammanställning av statliga garantier

Tabellen nedan visar i sammandrag garantiramar, utfästelser och kapitalskuld för

samtliga statliga garantier per den 30 juni 1995 samt inkomster och utgifter för

statliga garantier under budgetåret 1994/95.

Tabell 5.1

Garantier Gällande Garanti- GaranteradUnder budgetåret 1994/95

utfärdade av garantiramutfästelserkapitalskuldUtgifter tillInkomster

Inkomster till

 1 juli 199530 juni 199530 juli 1995följd av infri-från

garanti- följd av åter-

Miljoner kronor ade garantieravgifterbetalningar

 av tidigare

 infriade

 garantier

Riksgäldskontoret121 254,075 588,175 588,1 0,0 244,0 0,0

Statens bostadskreditnämnd23 574,123 574,123 574,1472,8117,0 15,5

Bankstödsnämnden17 100,0 17 100,0 17 100,0 0,0 67,2 0,0

Finansdepartementet12 279,012 279,012 279,0 0,0 0,0 0,0

Statens jordbruksverk3 690,01 696,01 696,0 23,9 17,0 0,0

Delsumma 177 897,1130 237,2130 237,2 496,7 445,2 15,5

Övriga 2 800,1 543,8 543,8 14,8 3,2 3,6

Delsumma 180 697,2130 781,0130 781,0 511,5 448,4 19,1

Exportkreditnämnden74 000,088 997,041 173,0 978,5 708,9 788,1

Totalsumma 254 697,2219 788,0171 954,0 1 490,0 1 157,3 807,2

5.3.2 Ny modell för garantihanteringen i staten

Riksdagens beslut om ett tak för den offentliga sektorns utgifter har ökat

kraven på utgiftskontroll på alla områden. Detta gäller även den statliga

garanti- och långivningen. Den statliga kredit- och garantiverksamheten har, med

vissa undantag som exempelvis Exportkreditnämnden, haft en klart administrativ

prägel, men på senare år har allt högre krav på ekonomi ställts. Regeringen har

i sitt förslag till lag om statsbudgeten (prop. 1995/96:220) fastställt att för

statliga garantier skall en avgift tas ut och att denna avgift skall motsvara

den ekonomiska risk och övriga kostnader som garantin innebär för staten, om

inte riksdagen för ett visst fall beslutar annat. Även tidigare riksdagsbeslut

har haft liknande innebörd (prop. 1990/91:29, bet. 1990/91:FiU4, rskr.

1990/91:38). Detta har sedan en längre tid gällt den garantiverksamhet som

hanteras av Exportkreditnämnden.

 Regeringen gav i december 1995 Riksgäldskontoret och Riksrevisions-verket i

uppdrag att utreda ett antal frågor kring statens garanti- och låneverksamhet i

syfte att uppnå en bättre genomlysning av verksamheten, bättre kontroll över

utgiftsutvecklingen samt utveckla en ändamålsenlig modell för budgetering,

redovisning och finansiering av verksamheten.

 Riksgäldskontoret och Riksrevisionsverket inkom med en rapport i maj 1996.

Rapporten har remitterats till berörda myndigheter. Remissvar har lämnats av

Exportkreditnämnden, Statens bostadskreditnämnd, Glesbygds-verket, Banverket,

Jordbruksverket, Kammarkollegiet, NUTEK, Presstödsnämnden, SJ, Skogsstyrelsen,

Vägverket samt Länsstyrelserna i Stockholms, Södermanlands, Jönköpings, Kalmars,

Gotlands, Kristianstads, Malmöhus, Hallands, Göteborgs och Bohus, Älvsborgs,

Värmlands, Örebro, Västmanlands, Kopparbergs, Gävleborgs, Jämtlands,

Västerbottens, Uppsala, Kronobergs, Västernorrlands och Norrbottens län.

5.3.2.1 Den nya modellen

Regeringens förslag: En ny modell för garantihanteringen i staten bör införas.

Den föreslagna modellen innebär att risken i varje garantiengagemang eller grupp

av engagemang beräknas och att det därigenom sätts ett pris, i form av en årlig

avgift, på garantin. Till den del avgifter inte erhålls från garantitagaren är

det fråga om en statlig subvention. En sådan subvention skall belasta ett

anslag.

Rapportens förslag: Överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna:Remissinstanserna är genomgående positiva till rapportens

förslag att en ny modell för garantihanteringen i staten bör införas.

Glesbygdsverket menar att analys av om eventuella risker för försvårad

kapitalförsörjning till företag i landsbygd och glesbygd saknas för den ändrade

modellen för garantiverksamheten. Glesbygdsverkets mening är att en sådan analys

bör ske innan slutlig ställning kan tas till förslaget. Länsstyrelsen i

Jämtlands län anser att Landsbygdsstödet skall vara undantaget från förslagen.

Riskvärdering är där ointressant på grund av att den endast kan göras på

geografiska grunder. Avgiften för Landsbygdsstöd bör vara högst på nuvarande

nivå alternativt tas bort, enligt länsstyrelsen.

 Närings- och teknikutvecklingsverket (NUTEK) avstyrker modellen med en

genomgående individuell riskvärdering, och anför att detta kan överlåtas till

beslutande myndigheter som vid mindre belopp kan använda schabloner och vid

större belopp göra en individuell bedömning.

 Full kostnadstäckning för garantier innebär enligt Länsstyrelsen i Örebro län

en verksamhet som har stora likheter med kommersiell försäkringsverksamhet. Det

kan då ifrågasättas om det inte vore rimligare att låta den fria marknaden

hantera verksamheten.

 Bakgrund till regeringens förslag: Statliga garantier har genom åren medfört

betydande kostnader för staten. Riskbedömning och försöken att styra och förutse

kostnaderna har varit otillräckliga. Utgifterna har fått belasta statsbudgeten

efterhand på icke beloppssatta förslagsanslag.

 Värdering och prissättning av garantier är väsentlig av flera skäl. Det är

direkt avgörande för statens intäkter och för att olika statliga åtaganden skall

kunna jämföras. Vidare kan icke korrekt prissatta garantier leda till att

beteenden hos exempelvis långivare påverkas, medföra förmögenhetsomfördelningar

samt leda till att konkurrensen snedvrids om garantin lämnas till ett företag på

en konkurrensutsatt marknad.

 I förslag till budgetlag fastslås att statliga garantier skall beläggas med en

avgift som motsvarar den risk som garantin åsamkar staten. Riksdagen skall dock

ha möjlighet att besluta annat i vissa fall. I de fall som riksdagen beslutar

att avgift för den statliga garantin inte skall utgå, uppkommer en statlig

subvention som motsvarar den uteblivna avgiftsintäkten. För att stärka den

ekonomiska kontrollen bör denna subvention belasta ett anslag. Statsbudgetens

uppgift att styra resursutnyttjandet i staten vidmakthålls därmed.

 I regeringens förslag till lag om statsbudgeten föreslås vidare att statlig

verksamhet där statens kostnader helt täcks med verksamhetens intäkter inte

skall redovisas på inkomsttitlar och anslag. Av detta följer att statens

garantiverksamhet bör hanteras utanför statsbudgetens inkomsttitlar och anslag.

Att till största delen hantera garantiverksamheten vid sidan av statsbudgetens

anslag och inkomsttitlar ger ett tydligt ansvar till berörda myndigheter.

Resultatuppföljningen förbättras och redovisningen underlättas. Införandet av

utgiftstak och borttagande av förslagsanslag påverkar dessutom

garantiverksamheten på andra sätt. Staten måste alltid kunna infria sina

garantiåtaganden. Ett icke budgeterat infriande av en garanti som medför

revideringar av anslag och därmed kräver riksdagens godkännande, kan innebära

att staten inte kan uppfylla sina åtaganden på grund av den tid som behandling

av regeringens förslag tar i riksdagen. Detta problem undanröjs om

garantiverksamheten hanteras på föreslaget sätt. Regeringens förslag till

lösning på detta problem under budgetåret 1997 är att riksdagen bemyndigar

regeringen att under vissa omständigheter överskrida de anslag som finansierar

statlig garantiverksamhet.

 De grundläggande principerna bakom denna modell tillämpas redan av

Exportkreditnämnden, varvid förslagen inte innebär någon förändring av

myndighetens verksamhet.

 Det som Glesbygdsverket anför om att det kan finnas en risk för att

kapitalförsörjningen försvåras till företagen i landsbygd och glesbygd om

förslaget genomförs, anser regeringen inte föreligga. Riksdagen kan, om

synnerliga skäl finns, alltid besluta att garantiavgift skall utgå eller

minskas. Med den föreslagna modellen kommer dock alltid kostnaden för ett sådant

beslut att synliggöras. Regeringen föreslår också under utgiftsområde 19:

Regional utjämning och utveckling att systemet med kreditgarantier inom

landsbygdsstödet skall avskaffas och ersättas med regionala utvecklingslån.

 5.3.2.2 Garantireserv

Regeringens förslag: Avgifts- och anslagsmedel skall reserveras på ett konto hos

Riksgäldskontoret, en reserv per resultatområde. Eventuella återvinningar

tillförs garantireserven och reserven finansierar infrianden, administration och

andra utgifter. En obegränsad kredit bör kopplas till kontot.

Rapportens förslag: Riksgäldskontoret och Riksrevisionsverket föreslår i sin

rapport att med hänvisning till kraven på styrning och kontroll föreslås att

administrationskostnader budgeteras och finansieras över ett särskilt anslag

(eller anslagspost) som disponeras av respektive resultatansvarig myndighet samt

att en reglering i efterhand görs mellan garantireserven och en inkomsttitel.

 Remissinstanserna: Exportkreditnämnden avvisar utredningens huvudförslag att

administrationskostnaderna skall budgeteras och finansieras över särskilt

anslag. Någon risk för att verksamheten i annat fall skulle växa

oproportionerligt finns inte enligt Exportkreditnämnden.

 Bostadskreditnämnden förordar att garantimyndigheten bemyndigas att av

garantireserven använda ett visst belopp för administration.

 Bakgrunden till regeringens förslag: De riskrelaterade avgifter som inflyter

till garantiverksamheten och de anslagsmedel (subventioner) som avräknas

statsbudgetens anslag skall reserveras för att finansiera infrianden,

administration och andra utgifter. På sådant sätt kan modellen jämföras med en

försäkringsverksamhet. Statens garantiverksamhet kommer dock troligen att

uppvisa större slumpmässiga variationer avseende infrianden än motsvarande

försäkringsverksamhet, eftersom statens portfölj med risker kan innehålla en hel

del unika engagemang. Betydande periodvisa över- och underskott är att förvänta.

Över en längre tidsperiod bör dock positiva och negativa årsresultat i

garantiverksamheten jämna ut varandra.

 Avgifter, räntor och subventionsanslag inom ett resultatområde skall täcka

samtliga förväntade kostnader för garantierna inom resultatområdet. Reserven

skall även finansiera administrationskostnader. Regeringen anser med andra ord

att administrationskostnader ej bör finansieras via särskilt anslag. Ju större

resultatområdet är, desto större är möjligheten att utnyttja utjämningseffekter

(pooling) mellan olika grupper av garantier. För att underlätta bl.a.

resultatuppföljningen bör varje resultatområde tilldelas en egen reserv.

 Avgifts- och anslagsmedel bör lämpligast reserveras på ett eller flera

räntebärande konton hos Riksgäldskontoret. På så vis påverkar inte de statliga

subventioner som belastar anslag det statliga lånebehovet eller den offentliga

sektorns sparande utan blir endast interna statliga transaktioner. I den mån

reserverade medel inte räcker till vid ett infriande, får en kredit på kontot

utnyttjas. Denna bör inte begränsas av samma skäl som beskrevs ovan rörande

statens skyldighet att alltid infria garantier. Ränta beräknas på kontot och

därmed får verksamheten bära eventuella räntekostnader eller tillgodoräkna sig

eventuella ränteintäkter.

5.3.2.3 Ny organisation

Regeringens förslag: Garantiverksamheten i staten bör delas in i tre områden.

Tre myndigheter, Bostadskreditnämnden, Exportkreditnämnden och

Riksgäldskontoret, får resultatansvar för var sitt område. Riksgäldskontoret får

ansvar för den garantiverksamhet som för närvarande hanteras av övriga

myndigheter. Riksdagen bör löpande i vår- och budgetpropositionen informeras om

garantiverksamhetens omfattning och resultat.

Rapportens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: NUTEK anser att de myndigheter som har program för

kreditgarantier även i fortsättningen bör ha befogenhet att besluta om

garantier. NUTEK avstyrker förslaget med vad man kallar för ett centraliserat

beslutsfattande, som bedöms som svårhanterligt. Länsstyrelsen i Västmanlands län

föredrar en av de decentraliserade modellerna som beskrivs i rapporten i stället

för att lägga över ansvaret på tre myndigheter. Länsstyrelsen i Stockholms län

menar att rapporten innehåller ett antal oklara punkter, bl.a. den praktiska

konsekvensen för den sektoriella eller lokala myndigheten. Länsstyrelsen i

Älvsborgs län vill understryka vikten av att ansvarsfördelningen mellan

Riksgäldskontoret och Länsstyrelserna blir tydlig. Länsstyrelsen i Gotlands län

betonar vikten av ett lokalt inflytande över verksamheten även fortsättningsvis,

inte minst med tanke på att verksamheten har tydliga regionalpolitiska

förtecken.

 Länsstyrelsen i Södermanlands län menar att det för länsstyrelsens del vore

olyckligt om arbetet med kreditgarantier enbart skulle innebära att

länsstyrelsen initierar vissa ärenden och i övrigt utför vissa servicetjänster

åt en central myndighet. Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län betonar vikten

av att handläggning, beslut och uppföljning sker på samma myndighet.

 Länsstyrelsen i Kalmar län förutsätter att man även fortsättningsvis skall

hantera garantier i oförändrad omfattning, men att Riksgäldskontoret bistår med

erforderligt stöd. Länsstyrelsen i Västerbottens län anser att värderingen av

risker och prövning av garantiutfästelser även framdeles skall göras av

länsstyrelsen när det gäller garantier inom ramen för olika stödprogram.

 Exportkreditnämnden framhåller att det vid bestämning av de resultatkrav som

ska gälla för respektive myndighet är väsentligt att resultatkravet definieras

så att det klart framgår om resultatkravet är kassamässigt eller riskmässigt.

Exportkreditnämndens uppfattning är att resultatkravet bör anges med

utgångspunkt från ett riskmässigt synsätt.

 Exportkreditnämnden anför att om dess rapporteringsplikt skall utökas med

rapporter till Riksrevisionsverket, utgår man ifrån att dessa skall lämnas i

första hand för att möjliggöra kompletta RRV-sammanställningar över den statliga

garantigivningen. Exportkreditnämndens styrelse bör även fortsättningsvis ha

förstahandsansvaret att löpande följa upp och kontrollera garantiverksamheten.

 Glesbygdsverket anför att det är angeläget att skapa klara regler för

fördelningen av ansvaret för olika delar av hanteringen. Om man utgår från

nuvarande ordning med Glesbygdsverkets uppdrag att täcka förluster i anledning

av länsstyrelsernas garantiåtagande, bör ansvaret för att kontrollera risk ligga

hos de för garantiåtagandena beslutande länsstyrelserna. Med den föreslagna

modellen att Riksgäldskontoret svarar för utbetalning skulle Glesbygdsverkets

uppgift vara själva beslutet om infriandet samt rapportering, enligt

remissvaret.

 Presstödsnämnden anser att de presspolitiska bedömningarna i samband med

beviljande av kreditgarantier även fortsättningsvis bör göras av

Presstödsnämnden.

 Bakgrunden till regeringens förslag: En myndighet som utfärdar garantier kan

sägas ha fyra huvuduppgifter: värdering och prissättning, avtalskonstruktion och

säkerhetsarrangemang, skadehantering och återvinning samt kontroll av statens

portfölj och resultatuppföljning.

 I undersökningar har framkommit att hantering och verksamhetsorganisation

kring statens garantier delvis är bristfällig. Bl.a. har flera myndigheter

knapp eller ingen kunskap rörande riskvärdering och prissättning av garantier.

 Avseende ansvarsfördelning råder ibland oklarhet både vad gäller

resultatansvar och vem som ansvarar för den ekonomiska redovisningen och

rapporteringen. Regeringen vill därför föreslå en ny organisation för den

statliga garantihanteringen. Syftet med den nya organisationen är att få ett

tydligare resultatansvar och att få till stånd en kvalificerad

värderingsfunktion i staten. Förslaget kan beskrivas med nedanstående bild.

 En huvudmyndighet ges funktionsansvar för ovanstående områden inom sitt

resultatområde, medan marknadskontakt, information och uppföljning sker

decentraliserat hos myndigheter nära garantimottagarna. På så vis kan

stordriftsfördelar i exempelvis värderingsfunktionen och avtalskonstruktion tas

tillvara, samtidigt som lokal kännedom fortfarande kommer organisationen till

gagn. Därför bör exempelvis individuella säkerhetsprövningar och

marknadskontakt fortsättningsvis vara decentraliserade.

 I dag finns det tre myndigheter med en omfattande garantiverksamhet. Det är

Bostadskreditnämnden, Exportkreditnämnden och Riksgäldskontoret. Dessa

myndigheter har stor kunskap om garantier inom sitt respektive område och en

utvecklad organisation denna. Regeringen föreslår därför att dessa myndigheter

får ett huvudansvar för den statliga garantiverksamheten på respektive område.

Bostadskreditnämnden och Exportkreditnämnden bör alltså ansvara, som idag, för

garantierna inom bostadssektorn respektive inom exportfinansiering, och

Riksgäldskontoret får ansvar för alla övriga områden.

 Den exakta organisationen avseende lokala och centrala enheter samt

resurstilldelningen respektive resursomfördelning avseende garantiverksamheten

bör beredas vidare, och regeringen avser återkomma till riksdagen i dessa frågor

i samband med vårpropositionen 1997. Regeringen vill dock betona att med den

föreslagna modellen bevaras den lokala kännedomen om garantitagarna, som flera

av remissinstanserna har påpekat vara betydelsefull ur bl.a. regionalpolitisk

hänsyn, samtidigt som stordriftsfördelar tas tillvara i tekniskt avancerade och

specialistinriktade funktioner som riskvärdering och avtalskonstruktion.

 Den föreslagna modellen innebär att riksdagens prövning av garantiverksamheten

sker dels när subventionsanslagen prövas, dels när garantiramarna beslutas. Med

anledning av de stora belopp som garantiverksamheten omfattar är det av stor

vikt att riksdagen informeras löpande om garantiverksamhetens omfattning,

resultat och risk. Regeringen föreslår därför att information skall lämnas i

budgetpropositionen omfattande garantiramar, garantiutfästelser, garanterad

kapitalskuld, antal garantier, utgifter och inkomster. Vidare skall information

lämnas om verksamhetens intäkter och kostnader, garantireservens storlek och

förändring samt förväntade kostnader och riskbedömningar. I vårpropositionen bör

lämnas information om förändringar avseende riskbedömningar och garantireservens

storlek.

5.3.2.4 Införande

Regeringens förslag: Den föreslagna modellen för hanteringen av statens

garantier bör gälla för nya garantier fr.o.m. budgetåret 1997 och för redan

utfärdade garantier fr.o.m. budgetåret 1998. Vid en övergång till den nya

modellen bör garantiverksamheten delas upp i två resultatområden, nya och gamla

garantier. Resultatområdet med nya garantier bör vara helt självbärande medan

resultatområdet gamla garantier kan få kapitaltillskott från statsbudgeten om

ett underskott uppkommit som bedöms vara permanent.

Rapportens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: I fråga om hanteringen av befintliga garantiåtaganden

skulle Bostadskreditnämnden föredra om det skapades flera garantireserver inom

resultatområdet, om man ser Bostadskreditnämndens verksamhet som ett

resultatområde. Bostadskreditnämnden pekar i detta sammanhang på de skillnader i

risk som är förenade med garantier som är lämnade vid olika tidpunkter och

enligt olika regelverk.

 Vägverket påpekar att redan lämnade garantier i vissa fall skett under

förutsättningen att garantiavgifter inte skall tas ut. Presstödsnämnden anser

inte att villkoren för garantier skall ändras under löpande avtalsperiod.

 Bakgrunden till regeringens förslag: Regeringens förslag till ny modell och

organisation för garantiverksamheten i staten innebär alltså att

garantiverksamheten delas in i tre resultatområden för vilka

Bostadskreditnämnden, Exportkreditnämnden och Riksgäldskontoret är ansvariga.

Risk-relaterade avgifter reserveras på ett konto hos Riksgäldskontoret. Reserven

finansierar infrianden, administration och andra utgifter. Modellen bör kunna

tillämpas för nya garantier redan fr.o.m. budgetåret 1997.

 Vad gäller den befintliga stocken av garantier bör ett införande av modellen

för dessa garantier avvakta till budgetåret 1998. Exportkreditnämnden, som

redan tillämpar modellens principer, bör driva verksamheten som tidigare.

 För att erhålla en tydlig resultatuppföljning av nya och gamla garantier bör

dessa betraktas som två resultatområden. Till resultatområdet Gamla garantier

förs alla redan utfärdade garantier. Invärderingen av den befintliga stocken av

garantier bör ske på sådant sätt att dessa värderas till noll. Med detta menas

att de subventionsvärden som finns i den gamla stocken ej belastar budgeten och

tillförs reserven i detta skede. Avgifter som betalats in efter införandet av

den nya modellen tillfaller reserven. Vid eventuella infrianden täcks

kapitalbehovet genom inbetalda avgifter och lån. Om det vid riskvärdering av en

redan utfärdad garanti står klart att för låg avgift tas ut, bör avgiften om

möjligt höjas genom att avtal eller liknande ändras. Tillskott från anslag på

statsbudgeten kan göras om resultatområdet Gamla garantier uppvisar ett

underskott som bedöms vara permanent.

 Till det självbärande resultatområdet hänförs alla nya garantier som ställts

ut. Dit förs även så mycket som möjligt av den befintliga garanti-stocken efter

hand baserat på en individuell genomgång av befintliga garantier.

 Vad avser utfärdade och redan infriade garantier som redovisas som fordringar

på garantitagaren i den garantigivande myndighetens balansräkning, bör dessa

garantier helt lämnas utanför den nya modellen.

5.3.2.5 Lån till näringslivet

Regeringens förslag: En ny generell modell för redovisning och finansiering av

lån till näringslivet bör inte införas för närvarande. Istället föreslås att den

nya modellen för garantier följs upp två år efter införandet och att det senast

i samband därmed också utreds hur en motsvarande modell skulle kunna införas för

låneverksamheten.

Rapportens förslag: Överensstämmer med regeringens bedömning.

 Remissinstanserna: Enligt Kammarkollegiet tycks utredningen bara ta sikte på

lån till näringslivet, men kollegiet ifrågasätter om inte alla statliga lån

borde hanteras efter samma modell, i likhet med vad som föreslås för

garantierna.

 Bakgrunden till regeringens bedömning: Statens verksamhet med lån till

näringslivet liknar mycket verksamheten kring garantierna. Risken i engagemangen

är liknande, och därmed finns en värderings- och kontrollproblematik. Regeringen

är av den uppfattningen att lån till näringslivet bör kunna hanteras enligt

samma modell som garantierna. Lån till näringslivet uppgår dock till betydligt

mindre belopp än garantierna, och risken att slå i utgiftstaket finns inte på

samma sätt som för garantierna. Det är därför inte lika angeläget att införa en

ny modell för lånen. Det kan också vara lämpligt att inte samtidigt förändra och

omorganisera både garanti- och låneverksamheten. Det kan därför finnas skäl att

avvakta med ett generellt införande av modellen även för lånen. Den nya modellen

för garantier bör följas upp två år efter införandet, och i samband med detta

bör ställning tas till om motsvarande modell skall införas för lånen.

5.3.3 Höjning av vissa garantiavgifter

I vårpropositionen aviserade regeringen att man i budgetpropositionen skulle

återkomma med förslag avseende höjningar av garantiavgifter som beräknades öka

statens inkomster med 150 miljoner kronor fr.o.m. budgetåret 1997. Syftet var

dels att få en bättre överensstämmelse mellan risk och uttagen avgift, dels att

stärka det offentliga sparandet.

 Regeringen har nu klarlagt vilka höjningar av garantiavgifter som nu är

möjliga och lämpliga att genomföra. Ingen av dessa ändringar av garantiavgifter

kräver något beslut av riksdagen. I vissa av fallen krävs regeringsbeslut.

Avgiftshöjningarna väntas ge en inkomstförstärkning på totalt 200 miljoner

kronor.

5.4 Lån för myndigheters investeringar i

anläggningstillgångar för förvaltningsändamål samt

myndigheters räntekontokrediter i Riksgäldskontoret

Regeringens förslag: Regeringen får för budgetåret 1997 besluta om lån för

myndigheters investeringar i anläggningstillgångar för förvaltningsändamål i

Riksgäldskontoret intill ett sammanlagt belopp av

14 700 miljoner kronor. Vidare får regeringen för budgetåret 1997 besluta om

krediter för myndigheters räntekonton intill ett sammanlagt belopp av 13 000

miljoner kronor.

Riksdagen har godkänt ett generellt införande av lån i Riksgäldskontoret för

myndigheters investeringar i anläggningstillgångar för förvaltningsändamål

fr.o.m. budgetåret 1993/94 enligt de principer som redovisades i 1993 års

budgetproposition (prop.1992/93:100 bil.1, bet. 1992/93:FiU20, rskr.

1992/93:189). I regeringens förslag till budgetlag (prop. 1995/96:220)

fastställs att inom låneramar som riksdagen fastställer årligen får regeringen

besluta att anskaffning av anläggningstillgångar som används i statens verk-

samhet skall finansieras med lån i Riksgäldskontoret. Vidare fastslås att inom

en kreditram som riksdagen årligen fastställer får regeringen besluta att

rörelsekapital i statens verksamhet skall finansieras med krediter i

Riksgäldskontoret.

Lånebemyndigandet för budgetåret 1997

I följande tabell redovisas för varje utgiftsområde dels utfallet avseende

upptagna lån som finansierar anläggningstillgångar för förvaltningsändamål den

30 juni 1996, dels låneramar som regeringen tilldelat myndigheterna för

innevarande budgetår med hänsyn taget till regeringsbeslut som fattats t.o.m.

den 31 augusti 1996, samt beräknat sammanlagt behov av låneramar för budgetåret

1997.

 I enlighet med vad som beslutats om principerna för lånemodellen och i

enlighet med regeringens förslag till budgetlag, avser låneramsbeloppen den

totala skuld som regeringen via myndigheterna högst får ha till

Riksgäldskontoret under det aktuella budgetåret.

Tabell 5.2 Lånebemyndigandet för budgetåret 1997

Tusentals kronor

 Upptagna lånTilldelade låne-Låneramar

Utgiftsområde 1996-06-30ramar 1995/96 1997

UO1 Rikets styrelse 100 876 184 905 175 620

UO2 Samhällsekonomi och

finansförvaltning 85 199 131 890 127 200

UO3 Skatteförvaltning och uppbörd557 [REDACTED_TELEFONNUMMER] 000

UO4 Rättsväsende 1 708 785 2 621 340 2 638 800

UO5 Utrikesförvaltning och intern

samverkan 114 890 213 000 261 800

UO6 Totalförsvar 1 152 149 1 589 691 2 217 935

UO7 Internationellt bistånd39 897 44 750 45 550

UO8 Invandrare och flyktningar32 93650 800 37 500

UO9 Hälsovård, sjukvård och

social omsorg 99 877 210 500 190 420

UO10 Ekon. trygghet vid sjukdom

och handikapp 543 994 852 000 1 086 000

UO14 Arbetsmarknad och arbetsliv434 927559 150706 200

UO16 Utbildning och universitets-

forskning 2 085 996 3 378 711 3 876 503

UO17 Kultur, medier, trossamfund

och fritid 102 448 178 129 315 677

UO18 Samhällsplanering, bostads-

försörjning och byggande264 947 374 150 369 650

UO19 Regional utjämning och utveckling1 3291 4002 200

UO20 Allmän miljö- och naturvård34 26863 450 51 150

UO22 Kommunikationer 98 711 175 595 181 354

UO23 Jord- och skogsbruk, fiske

med anslutande näringar464 796 741 600 660 000

UO24 Näringsliv 73 505 139 970 199 390

Till regeringens disposition 30 969 692 051

Summa 7 996 609 12 400 000 14 700 000

 Upptagna lån t.o.m. den sista juni 1996 understiger väsentligt den totalt

tilldelade låneramen. Detta kan ha sin förklaring bl.a i att myndigheterna i

många fall endast tar upp lån två gånger per år och då vid halv- och

helårsskiften. Upptagna lån väntas därmed öka vid helårsskiftet. Stora ökningar

av låneramar mellan budgetåren 1995/96 och 1997 kan ses bl.a. på U06

Totalförsvar och UO10 Ekonomisk trygghet vid sjukdom och handikapp. Den ökade

låneramen på UO10 skall bl.a. finansiera ett nytt datasystem för det nya

pensionssystemet.

 Regeringen beräknar för budgetåret 1997 det samlade lånebeloppet till 14,7

miljarder kronor. Av beloppet beräknas 0,7 miljarder kronor ställas till

regeringens disposition för att möta oförutsedda behov, vilket utgör ca 5% av

det sammanlagda beloppet. Ökat utnyttjande av befintliga ramar och höjda ramar

gör att lånen ökar. Statens lånebehov för att finansiera detta kan därmed öka

med 6,7 miljarder kronor.

Bemyndigande för total kreditram år 1997

Sedan år 1993 ingår alla myndigheter i en modell för finansiering och placering

av kortfristig likviditet. Modellen innebär att myndigheterna placerar

tillfällig överskottslikviditet och finansierar tillfälliga

likviditetsunderskott i Riksgäldskontoret. Myndigheterna har för detta ändamål

ett räntekonto med kredit i Riksgäldskontoret.

 I följande tabell redovisas för varje utgiftsområde beräknat sammanlagt

kreditbehov för budgetåret 1997.

Tabell 5.3 Kreditbemyndigandet för budgetåret 1997

Tusentals kronor

 Kreditbelopp

Utgiftsområde 1997

UO1 Rikets styrelse 158 166

UO2 Samhällsekonomi och finansförvaltning 133 666

UO3 Skatteförvaltning och uppbörd 571 471

UO4 Rättsväsende 138 233

UO5 Utrikesförvaltning och intern samverkan168 124

UO6 Totalförsvar 5 071 073

UO7 Internationellt bistånd 41 231

UO8 Invandrare och flyktningar 57 807

UO9 Hälsovård, sjukvård och social omsorg 210 180

UO10 Ekon. trygghet vid sjukdom och handikapp564 121

UO14 Arbetsmarknad och arbetsliv 469 764

UO16 Utbildning och universitetsforskning1 606 995

UO17 Kultur, medier, trossamfund och fritid117 739

UO18 Samhällsplanering, bostadsförsörjning och byggande236 240

UO19 Regional utjämning och utveckling 3 943

UO20 Allmän miljö- och naturvård 75 206

UO21 Energi 6 737

UO22 Kommunikationer 2 188 962

UO23 Jord- och skogsbruk, fiske med anslutande näringar395 604

UO24 Näringsliv 106 902

Till regeringens disposition 677 837

Summa 13 000 000

 Detta är krediter som är kopplade till myndigheternas räntekonto och i de

flesta fall förvaltningskostnader. Utöver dessa räntekontokrediter finns andra

krediter kopplade till visst ändamål. Dessa krediter redogörs för under

respektive utgiftsområdesavsnitt.

 Regeringen beräknar för budgetåret 1997 det samlade kreditbeloppet för

myndigeterna till 13,0 miljarder kronor. Av beloppet beräknas ca 0,7 miljarder

kronor ställas till regeringens disposition för att möta oförutsedda behov,

vilket utgör ca 5% av det sammanlagda beloppet.

5.5 Staten i omvandling

Statskontoret har regeringens uppdrag att årligen göra en samlad och översiktlig

redovisning av utvecklingen inom statsförvaltningen. Syftet är att riksdagen

skall få en betydligt bättre och mer allsidig information än idag om de

strukturella förändringarnas inverkan på ekonomi och sysselsättning m.m.

Statskontoret har nu överlämnat sin första rapport till regeringen. Rapporten

beskriver tre huvudområden. Först belyser Statskontoret statens betydelse när

det gäller sysselsättning, konsumtion av statliga tjänster och

produktivitetsutveckling. Sedan redovisas konsekvenserna av den förda

förvaltningspolitiken i form av organisations-och strukturförändringar i staten.

Slutligen tas de förändringar upp som IT-utvecklingen har medfört för

statsförvaltningen.

Sysselsättningen i staten

Från 1960 till 1980- talets mitt skedde hela sysselsättningsökningen i Sverige i

den offentliga sektorn. Det var framför allt kommuner och landsting som byggdes

ut, men också i staten ökade sysselsättningen fram till 1980-talets början.

Sedan 1980 har antalet anställda i staten minskat. Om man korrigerar för

effekterna av sådana organisatoriska förändringar som byte av huvudmannaskap,

nybildningar och nedläggningar minskade sysselsättningen med 10 procent under

1980-talet. Under perioden 1990-1995 accelererade nedgången i antalet anställda

och uppgick även under denna period till 10 procent. 1995 sysselsatte staten

(exkl.affärsverken) knappt 200 000 personer. Det är 5 procent av

sysselsättningen i Sverige. När affärsverken och socialförsäkringssektorn räknas

in i den statliga sfären uppgår antalet till 242 000 eller 6 procent av

sysselsättningen. Om effekterna av de organistoriska förändringarna som har

skett under 1990-talet beaktas, har antalet anställda minskat från ca 410 000

till ca 242 000. Av minskningen hänför sig knappt 100 000 till bolagiseringarna

av affärsverk. Genom denna omfattande bolagisering av affärsverk som har skett

sedan 1990 finns det nu bara fyra kvar. Det är Luftfartsverket, Sjöfartsverket,

SJ och Svenska Kraftnät. De hade tillsammans drygt 20 000 anställda 1995 och

svarade för 0,5 procent av sysselsättningen i Sverige.

Not. Deltidsanställda är omräknade till helårspersoner i ovanstående stycke.

 116

Diagram 5.1 Sysselsättningen i den offentliga och privata sektorn år 1995.

Källa: SCB:s nationalräkenskaper och centrala företagsregistret.

Många uppsägningar

Om affärsverken undantas blir antalet uppsägningar drygt 27 000. De flesta

uppsägningarna gjordes dels inom försvaret, dels inom området näringsliv i

samband med AMU-Gruppens bolagisering och Vägverkets neddragning. Nästan lika

många uppsägningar rörde de allmänna tjänsterna vid framför allt

Invandrarverket, länsstyrelserna, Tullverket och skattemyndigheterna. Nedgången

motverkades dock av lågkonjunkturen. Den höga arbetslösheten medförde satsningar

på den högre utbildningen och arbets-marknadsåtgärder. Antalet anställda vid

universitet och högskolor steg liksom vid arbetsmarknadsinstitut,

länsarbetsnämnder och arbetsförmedlingar.

 I början av 1990-talet berodde uppsägningarna ofta på nedläggningar av

myndigheter. Orsakerna till uppsägningar de senaste tre åren har mera sällan

varit totala nedläggningar utan de berodde på besparingar och omstruktureringar

i befintliga verksamheter.

Personalen i staten

I genomsnitt är något över 40 procent av de statligt anställda kvinnor. På

grund av statens mycket heterogena karaktär varierar denna andel mycket kraftigt

mellan olika verksamhetsområden. Störst är kvinnodominansen inom

skatteförvaltningen med 70 procent. Även inom områden som exekutions- och

rättsväsende är kvinnornas andel hög. Männen finns framför allt inom

kommunikations-, försvars- och polisområdet. Inom de två förstnämnda svarar de

för omkring 80 procent av sysselsättningen medan andelen inom polisen är 65

procent. Neddragningarna inom framför allt länsstyrelserna, men också i

försvaret hittills under 1990-talet har medfört att andelen kvinnor har sjunkit

inom dessa områden. Inom kronofogdemyndigheterna och kommunikationsområdet har

kvinnorna däremot blivit fler relativt sett. Sammantaget innebär förändringarna

att andelen kvinnor anställda i staten är lika stor idag som 1990.

 En tredjedel av kvinnorna i staten arbetar deltid. Att arbeta deltid är

vanligast inom utbildningsväsendet, där omkring hälften av kvinnorna inte har

full arbetstid. Sedan 1990 har deltidsarbete minskat i betydelse inom så gott

som samtliga verksamhetsområden.

Ändrad åldersstruktur

Åldersstrukturen i staten har liksom på arbetsmarknaden i övrigt förändrats

kraftigt under den förhållandevis korta perioden 1990-1995. Det är framför allt

ungdomar som blivit arbetslösa eller inte ens kommit in på arbetsmark-naden. Det

har medfört att medelåldern på arbetsmarknaden på kort tid stigit. De anställda

inom staten har sedan länge haft den högsta medelåldern jämfört med

arbetsmarknaden i övrigt. Inom staten ökade medelåldern från 42,5 till 43 år.

Motsvarande tal för näringslivet var en uppgång med hela ett och ett halvt år,

från 38,5 till 40 år 1995.

 I staten liksom på övriga arbetsmarknaden minskade antalet ungdomar 1990-1995.

Andelen statsanställda under 25 år sjönk från 7 till 4 procent under

femårsperioden. Staten och landstingen har lägst andel unga bland sina

anställda.

 Även de äldsta på arbetsmarknaden har minskat i antal. Andelen statsanställda

mellan 60 och 64 år minskade med 1 procentenhet till 6 procent 1995. Även detta

mönster finns i övriga sektorer på arbetsmarknaden.

 De allra yngsta och personer över 55 år är överrepresenterade bland de

uppsagda inom statsförvaltningen.

Utbildningsnivån högst i staten

Den vanligaste grundutbildningen bland sysselsatta i Sverige är tvåårigt

gymnasium, men i staten är akademikergruppen störst. Andelen forskarutbildade är

också betydligt högre än för arbetsmarknaden i övrigt. Det statliga

utbildningsväsendet sysselsätter totalt 20 procent av de statsanställda, varav

ca en fjärdedel har forskarutbildning.

Besparingarna har inte minskat personalutbildningens omfattning

Besparingarna inom staten har inte haft några negativa konsekvenser när det

gäller personalutbildningens omfattning. Den låg åren 1994 och 1995 på en högre

nivå än under slutet av 1980-talet. Detta mönster går igen inom samtliga

sektorer på arbetsmarknaden.

 Genomgående har andelen som deltagit i personalutbildning varit betydligt

högre inom staten och övriga delar av den offentliga sektorn än inom

näringslivet. Första halvåret 1995 hade närmare 60 procent av de anställda inom

den offentliga sektorn deltagit i någon form av personalutbildning. Inom

näringslivet var motsvarande andel 34 procent. I staten var antalet

utbildningsdagar per deltagare i genomsnitt 10 dagar eller 6 procent av

arbetstiden. För landstingssektorn redovisades ett högre värde, närmare 12 dagar

per deltagare, medan övriga sektorer hade betydligt mindre tal. Genomsnittet för

arbetsmarknaden var knappt 7 dagar per deltagare, vilket motsvarade 3 procent av

arbetstiden.

Konsumtion av statliga tjänster

Konsumtionen av de statliga tjänsterna har inte haft samma entydiga utveckling

som sysselsättningen. Efter en tillbakagång under 1980-talets första hälft

började konsumtionsutgifterna att stiga mot slutet av årtiondet. Först berodde

ökningen av konsumtionen av statliga tjänster huvudsakligen på en uppgång i

utgifterna för försvaret, som en följd av 1987 års försvarsbeslut. Bidragande

till den ökande konsumtionen av statliga tjänster var också den successivt

ökande flyktingströmmen, som höjde konsumtionen av Invandrarverkets tjänster.

Efter 1990, då arbetslösheten började stiga, ökade dessutom satsningarna på

utbildning och arbetsmarknadsåtgärder, vilket gjorde att konsumtionen av sådana

tjänster ökade kraftigt.

 Under 1994 gick konsumtionen av statliga tjänster ned något, trots fortsatt

arbetslöshet och därmed stora utgifter för arbetsmarknadsåtgärder och

utbildning. En förklaring är att AMU ombildades till bolag under 1993, varför

hela kostnaden för arbetsmarknadsutbildning inte längre betraktas som konsumtion

av statliga tjänster. Även bolagiseringen av Byggnadsstyrelsen minskade

konsumtionen medan bildandet av Statens institutionsstyrelse ökade den.

 År 1995 minskade konsumtionen av statliga tjänster kraftigt, med 4,5 procent,

huvudsakligen beroende på en nedgång i försvarets inköp av varaktiga varor.

Genom att sådana investeringar inte bedöms ha någon civil användning påverkar de

värdet av konsumtionen. Korrigerat för dessa inköp stannade nedgången vid

omkring en halv procent.

 Minskningen av den statliga konsumtionen fortsatte även under första halvåret

1996. Den sjönk med närmare 4 procent och preliminära uppgifter pekar på att det

berodde på en mer allmän neddragning inom de statliga myndigheterna. Den

minskande invandringen bör ha bidragit till att hålla konsumtionsutgifterna

nere.

Statsförvaltningens produktivitetsutveckling

Sedan 1980-talet har ett antal produktivitetsstudier genomförts som avser

statsförvaltningen eller delar av den och som täcker in tiden från och med 1960.

Den största svårigheten vid produktivitetsstudier är att väga in kvaliteten på

de producerade tjänsterna. I stället får beräkningarna oftast kompletteras med

kommentarer kring separata mått på kvaliteten, i den mån sådana finns. Exempel

på vanliga kvalitetsmått är handläggningstider och överklagandefrekvens.

 Produktivitetsutvecklingen i statsförvaltningen exklusive försvaret var

sjunkande under 1960-talet fram till 1970-talets mitt. Det var framför allt

skatteförvaltningen, polisväsendet, utbildningsväsendet och

socialförsäkringssektorn som bidrog till de negativa förändringarna. Därefter

vände utvecklingen och produktiviteten ökade under perioden fram till 1980 för

så gott som samtliga statliga verksamhetsområden, med undantag främst för

socialförsäkringsområdet, där produktiviteten var ungefär oförändrad.

 Produktiviteten fortsatte att stiga även under 1980-talets första hälft, om än

i betydligt lägre takt. Under denna period var det främst den högre utbildningen

och näringslivstjänsterna som inverkade positivt på utvecklingen, medan

polisväsendet och rättskipningen motverkade den. Under 1980-talets andra hälft

var produktiviteten i stort sett oförändrad för staten som helhet. Det berodde

på att en svagt stigande produktivitet inom många statliga verksamhetsområden

uppvägdes av en negativ utveckling inom polisen.

 Inom försvaret var det en annan utveckling. Under 1970-talet minskade

produktiviteten svagt, under 1980-talet starkt.

 För de områden inom vilka produktivitetsberäkningar gjorts under 1990-talets

början kan, med något undantag, visas på en starkt positiv utveckling.

Arbetsförmedlingarna och Invandrarverket, som under perioden haft en mycket

stark ökning av efterfrågan på sina tjänster, kunde på grund av detta redovisa

höga positiva tal. I vilken grad ökningen i antalet arbetssökande i spåren av

lågkonjunkturen respektive antalet asylsökande beroende på oroligheter i

omvärlden inneburit försämrad kvalitet i tjänsterna har inte kunnat vägas in i

produktivitetsmåtten.

 De beräkningar som har gjorts baserade på statliga myndigheters

årsredovisningar för perioden 1992-1995 pekar på en fortsatt positiv

produktivitetsutveckling i de flesta studerade myndigheterna. Materialet är dock

för litet för att några slutsatser skall kunna dras om förändringen av

produktiviteten för hela statsförvaltningen.

 Produktiviteten varierar erfarenhetsmässigt starkt mellan olika år och mellan

olika myndigheter. Därför kan inte några långtgående slutsatser dras grundade på

enskildheter. Det kan dock finnas ett samband mellan produktivitetsförändringar

i staten och budgetpolitiken. Skärpta besparingskrav har sammantaget medfört

produktivitetsförbättringar för den civila statsförvaltningen.

 För perioden från och med 1993 finns det inga heltäckande beräkningar av

produktiviteten i staten. Faktorer som sysselsättningsnedgång, att utgifterna

för konsumtion av statliga tjänster gått ned under senare tid samt att lönernas

andel av produktionen långsiktigt har minskat, pekar dock på att produktiviteten

i statsförvaltningen har fortsatt att stiga.

Organisations- och strukturförändringar

Förvaltningspolitiken under 1980-talet skapade förutsättningar för de stora

förändringar av statsförvaltningen som hittills skett under 1990-talet. Det var

framför allt utvecklingen av mål- och resultatstyrningen och affärsverkens

successivt ökade ekonomiska självständighet som lade grunden till

förändringarna. En starkt bidragande orsak till att förändringstakten sedan

accelererade var de dramatiskt försämrade statsfinanserna under 1990-talets

första tre år. En samlad iakttagelse av organisations- och strukturföränd-

ringarna under 1990-talet är att de ofta har grundats på överväganden av

principiell och generell karaktär, medan tidigare beslut i allmänhet varit mer

ad hoc-inriktade. De principiella argumenten har använts framför allt för att

avgränsa mot affärsverksamheten och stärka rättssäkerheten. Nyckelord i

förändringsarbetet under 1990-talet har varit renodling, resultatstyrning,

decentralisering och effektivisering.

Förändringsmönster

Förändringsmönstret inom statsförvaltningen visar tre huvudlinjer hittills under

1990-talet.

 En huvudlinje är affärsverksamhetens bolagisering. Den resulterade i att fem

av de tidigare åtta affärsverken bolagiserades under loppet av fyra år och

närmare 100 000 anställda berördes. Även statlig verksamhet utanför

affärsverkssfären har ändrat verksamhetsform från myndighet till aktiebolag i

större omfattning än tidigare.

 En annan huvudlinje går ut på att tydligare skilja statens funktioner för

förvaltning och rättskipning från varandra. Denna form av renodling har

genomförts i större omfattning först på 1990-talet i och med utbyggnaden av

förvaltningsdomstolarnas uppgifter. Det grundläggande motivet för att skilja

förvaltning från rättsskipning är att stärka individens rättsskydd.

 Den tredje huvudlinjen berör förvaltningsmyndigheternas kärnverksamhet som

definieras genom de avgränsningar som gjorts mot affärsverksamhet och

rättskipning. Den statliga verksamheten i denna del skall inriktas på frågor som

rör kollektiva tjänster och myndighetsutövning och att myndighetsformen bör

tillämpas.

Decentralisering och centralisering

Decentraliseringstendenserna i staten hittills under 1990-talet har varit

särskilt påtagliga inom skolan och den högre utbildningen. Inom skolan har

ansvaret successivt gått över till kommunerna.

 Förändringarna inom den centrala högskoleadministrationen har karakteriserats

av uppsplittringen på flera organ och av en stor omsättning på myndigheter som

bildats och lagts ned. Decentraliseringen innebar att universiteten och

högskolorna också fick större frihet att styra sin verksamhet. Budgetåret

1993/94 lades systemet för resurstilldelning om så att den bestäms av de

faktiska prestationerna, s.k. studentpeng beroende på antalet studerande och

avklarade studiepoäng.

 Strukturförändringarna inom kärnverksamheten under 1990-talet har också haft

inslag av centralisering och koncentration. Ett exempel som berört många

statsanställda är försvarets omorganisation och bildandet av myndigheten

Försvarsmakten år 1994. Ett hundratal tidigare myndigheter ingår nu som enheter

i den nya myndigheten, som med 30 000 anställda är Sveriges största. Ett annat

exempel på centralisering är återföringen av huvudmannaskapet för

ungdomsvårdsskolor och annan tvångsvård från kommunerna till staten år 1994, då

Statens institutionsstyrelse bildades. Centralisering och koncentration

kännetecknar också rättsmedicinen, fordonsskatten, bilregistret och handels- och

föreningsregistret. I flera fall har också den regionala organisationen

koncentrerats. Skatteförvaltningen, Vägverket och lantmäteriorganisationen är

exempel på detta.

70 procent av de statsanställda är berörda av förändringarna

Perioden hittills under 1990-talet har alltså präglats av stora

omstruktureringar. Hela 70 procent av de statsanställda arbetar i myndigheter

som har berörts av att arbetsuppgifter har kommit till eller försvunnit.

 Omsättningen på myndigheter har också varit stor. Under perioden från 1990

till och med första halvåret 1996 har närmare 140 myndigheter avvecklats.

Åtgärder av denna typ är de vanligaste som ett led i strukturomvandlingen, näst

efter omfördelning av arbetsuppgifter eller av andra orsaker förändrad

inriktning av myndigheternas verksamhet. Totalt omfattades 30 procent av de

statsanställda av nedläggningar. Knappt 10 procent av dessa var faktiska

avvecklingar, dvs. de innebar att också verksamheten lades ned och statens

åtagande upphörde. Dessa avvecklingar berörde endast 300 anställda, varav

hälften fanns i Statens institut för personalutveckling och 60 i Försvarets

rationaliseringsinstitut samt 25 i Länsstyrelsernas organisationsnämnd.

Vanligare vid nedläggningar är att verksamheten övergår till en annan ny eller

befintlig verksamhet eller att den bolagiseras.

 En övervägande del av nedläggningarna förde med sig att nya myndigheter

bildades. Under perioden 1990 till och med första halvåret 1996 har närmare 90

nya myndigheter bildats. De svarade för drygt en fjärdedel av det totala antalet

anställda i staten. Drygt hälften avsåg omorganisationen av försvaret 1994, då

nya myndigheter bildades.

 En nyinrättad myndighet tar nästan alltid över uppgifter från en eller flera

myndigheter, som samtidigt avvecklas eller består med kvarvarande uppgifter. Det

finns dock några få undantag, bl.a. Alkoholsortimentnämnden.

Staten och informationstekniken

Takten i teknikutvecklingen och förändringsarbetet framstår nu som snabbare än

tidigare samtidigt som kraven att samordna information och funktioner successivt

har ökat. Informationsteknik är inte längre enbart ett verktyg för att snabba

upp befintliga rutiner och ärendehandläggning på myndigheter. Myndigheters

datornätverk och arbetsrutiner integreras gradvis inom myndigheter och vidare

över myndighets- och sektorsgränser.

 En tydlig trend är att nya serviceformer växer fram som underlättar för

företag och medborgare i deras myndighetskontakter. Flera myndigheter visar på

nya sätt att använda telefon och fax och många använder Internet och s.k. World

Wide Web-teknik för att sprida och hämta information.

 Sammantaget kan utvecklingen beskrivas som att statsförvaltningen är på väg

mot en elektronisk förvaltning . Det innebär att handläggnings- och

planeringsarbete i ökad utsträckning sker med elektroniska arbetsinstrument.

Utvecklingen är dock ännu i ett inledande skede.

Regeringens bedömning

Regeringen gör följande bedömningar med anledning av Statskontorets redovisning

av utvecklingen inom statsförvaltningen.

 Statskontorets rapport är ett viktigt underlag för bedömningen av

konsekvenserna av de förändringar som har genomförts i statsförvaltningen.

Regeringen kan konstatera att trots de mycket stora förändringarna inom

statsförvaltningen under 1990-talet så uppskattar Trygghetsstiftelsen andelen

arbetslösa bara till runt 2 procent bland dem som omfattas av det statliga

trygghetsavtalet. Det visar enligt regeringens uppfattning att de statsanställda

har ett mycket bra trygghetsavtal som är ett effektivt instrument för att

hantera övertaligheten hos staten. De statliga arbetsgivarna har också känt ett

stort ansvar och i allmänhet skött personalfrågorna på ett bra sätt i samband

med omstruktureringarna.

 Statsförvaltningen har krympt väsentligt och sysselsätter idag knappt 200

000 personer (årsarbetare). Det omstruktureringsarbete som pågår skall ses som

en fortlöpande process. Strukturförändringar är en integrerad del av förnyelsen

av förvaltningen. Syftet är att öka effektiviteten och verksamhetens

ändamålsenlighet i förhållande till de uppgifter och mål som har fastlagts av

riksdagen och regeringen. Det statsfinansiella läget kräver också fortsatta

besparingar och strukturförändringar i statsförvaltningen. Regeringens

inriktning i detta sammanhang är att värna om kärnverksamheterna och att i

största möjliga utsträckning fortsätta arbetet med att renodla den statliga

verksamheten.

 Med krympande resurser blir kravet på att åstadkomma en effektiv statlig

förvaltning allt viktigare. Fortsatta ansträngningar bör göras för att genom

anbudsupphandling och andra marknadsliknande lösningar åstadkomma en effektivare

verksamhet. Centralt är också att myndigheterna kontinuerligt ökar sin

produktivitet. Med en god produktivitetsutveckling kan myndigheterna bibehålla,

eller öka, kvalitet och omfattning på sin service till medborgarna inom ramen

för oförändrade eller minskade resurser. Statskontorets utredning visar att

produktivitetsredovisningarna ännu inte uppnått fullgod standard. Den största

svårigheten är att väga in kvaliteten på de producerade tjänsterna. Regeringen

har mot denna bakgrund gett Statskontoret och Riksrevisionsverket i uppdrag att

utvärdera hur väl och ändamålsenligt myndigheter med ansvar för olika typer av

verksamhet har redovisat produktivitet och kvalitet i årsredovisningarna. De

skall också lämna förslag till hur analyser av produktivitet och kvalitet bättre

kan utgöra ett redskap för regeringens styrning och uppföljning av

myndigheternas verksamhet i framtiden.

 Det svenska EU-medlemskapet innebär förändrade och delvis nya uppgifter som

spänner över samtliga departementsområden och berör ett stort antal

förvaltningsmyndigheter. Även om den svenska förvaltnings-modellen är

ändamålsenlig och i flera avseenden till fördel för statsförvaltningens arbete i

EU så kommer också fortsättningsvis statsförvaltningens organisation och

arbetsformer att behöva anpassas till de krav som den fortlöpande utvecklingen

av EU-samarbetet medför. Statskontorets studier visar att förutsättningarna för

statsförvaltningens arbete inom EU kan för-bättras och att det behövs

effektivitetshöjande åtgärder.

 IT är numera ett strategiskt verktyg som ger verksledningarna goda möjligheter

att ompröva och förnya myndighetens sätt att arbeta. Vissa rutiner kan slopas

helt och tidsåtgången för handläggning av vissa ärendetyper kan minskas

väsentligt.

 Årtionden av investeringar i IT har börjat ge både ekonomiska och

verksamhetsmässiga resultat. Framtida besparingar finns framför allt att hämta

vid ett ökat samarbete och genom förändringar som griper över myndig-hets- och

verksamhetsgränser. En bred användning av informationsteknik inom offentlig

sektor innebär att myndigheter kan frigöra resurser som bättre kan användas i

kärnverksamheten.

 Arbetet med att renodla och effektivisera den statliga verksamheten påverkar

alla politikområden och förändringstakten är hög. Det finns därför ett behov av

en principiell analys av hur det långsiktiga arbetet med strukturförändringar i

den statliga förvaltningen bör bedrivas. Den s.k. Förvaltningspolitiska

kommissionen, som regeringen tillsatte förra året, har bl.a. till uppgift att

göra en sådan analys. Kommissionen skall redovisa sina slutsatser under våren

1997.

Redovisning av personalkonsekvenser vid strukturförändringar och besparingar,

m.m.

Allmänt

I 1995 års budgetproposition (prop. 1994/95:100, bil. 8) redogjordes för

bedömningar av de personalkonsekvenser som blev en följd av förslagen i

budgetpropositionen och de andra särpropositioner som förelagts riksdagen.

Bedömningarna omfattade budgetåren 1995/96 - 1998.

 En uppföljning har gjorts av personalkonsekvenserna som redovisades i förra

årets budgetproposition. Det bör dock understrykas att det finns en betydande

osäkerhet i bedömningarna.

 Staten har för närvarande cirka 240 000 hel- och deltidsanställda (inkl.

affärsverken). Under budgetåren 1995/96 - 1998 beräknas överslagsmässigt cirka 9

200 statsanställda avgå med ålderspension. Detta antal kan komma att öka bl.a.

till följd av att arbetstagare kan avgå tidigare med pension eller

pensionsersättning motsvarande pension enligt övergångsbestämmelser i

pensionsavtalet och bestämmelser i trygghetsavtalet.

Trygghetsstiftelsen

Trygghetsstiftelsen är den organisation som enligt det statliga trygghetsavtalet

bistår dem som är övertaliga (försäkringskasseområdet omfattas inte av avtalet)

och som ansvarar för användningen av de medel som parterna har avsatt för

trygghetsåtgärder. Enligt vad regeringen inhämtat från Trygghetsstiftelsen, har

cirka 45 000 personer sagts upp under tiden april 1990 - juni 1996.

Trygghetsstiftelsen arbetar med en mycket markant arbetslinjeprofil. Detta har

lett till att arbetslösheten har kunnat hållas nere. Enligt Trygghetsstiftelsen

uppskattas andelen öppet arbetslösa ligga runt 2 % av dem som omfattas av

trygghetsavtalet. Den öppna arbetslöshet som redovisas av A-kassorna är dock

högre, eftersom den även omfattar anställda som inte omfattas av

trygghetsavtalet, dvs tillfälligt anställda, vikarier, anställda som själva sagt

upp sig m.fl.

 Myndigheterna avsätter enligt en överenskommelse mellan parterna på det

statliga avtalsområdet 0,7 % av lönesumman till Trygghetsstiftelsen. Inflödet

uppgår till cirka 310 miljoner kronor per år. Enligt uppgift från

Trygghetsstiftelsen uppgår stiftelsens kapital för närvarande till cirka 750

miljoner kronor. Av dessa skall drygt 150 miljoner kronor betalas ut enligt

redan fattade beslut om trygghetsåtgärder för uppsagda. Under perioden 1995-07-

01--1996-06-30 utbetalades cirka 320 miljoner kronor som stöd till upp-sagda.

Redovisningar av personalkonsekvenserna

Nedan följer en uppföljning av de personalkonsekvenser som redovisades i 1995

års budgetproposition samt de bedömningar som gjorts av de personalkonsekvenser

som blir en följd av förslaget i årets budgetproposition och de andra

särpropositioner som förelagts riksdagen. Bedömningarna är även i år preliminära

eftersom det finns många osäkra faktorer.

Sammanfattning

Nedan följer en sammanställning av de uppgifter som redovisas per departe-

mentsområde.

Departements- PersonalminskningPersonalökningarBedömd personal-Bedömda

område 950701-960630 950701-960630minskning personalför-

 (Ökning inom ändringarparentes)1997-

1998

 960701-961231

Justitiedepartementet3 698 1 866 867 - 1 651

Utrikesdepartementet 755 94 233 + 50

Försvarsdepartementet1 693 931 832 (+ 423) - 3 337

Socialdepartementet1 448 216 100 (+ 10) - 210

Kommunikationsdepartementet3 8041 234 625 (+ 102) - 260

Finansdepartementet 2 104 1 146 27 (+ 46) - 458

Utbildningsdepartementet4 0174 034 17 (+25) -

Jordbruksdepartementet 424 261 11 (+ 29)- 30 (> 30)

Arbetsmarknadsdepartementet1 023 137 474 (+280) - 950

Kulturdepartementet 314 297 101 (+9) - 30

Närings- och handels-

departementet 428 474 5 (+30) - 30

Inrikesdepartementet1 106 335 185 - 849

Miljödepartementet 92 124 21 (+ 13) -

Totalt 19 906 11 1493 498 (+ 967) - 7 755

1 exkl. försäkringskasseområdet

 Huruvida bedömda minskningar av personalen de facto leder till uppsägningar

och arbetslöshet är något som inte kan förutses.

 De statsanställda omfattas av ett unikt trygghetsavtal. De statsanställda

omfattas också av de åtgärder som Arbetsmarknadsverket har till sitt förfogande

och som kan användas vid olika sysselsättningslägen och i olika

omställningssituationer.

 Regeringen kommer årligen att informera riksdagen i dessa frågor.

Bedömningar per departementsområde

Justitiedepartementet redovisar följande bedömningar.

Inom polisväsendet är ca 1 100 personer uppsägningshotade under hösten 1996 och

år 1997. Inom kriminalvården beräknas ytterligare 300 personer bli övertaliga.

Inom åklagarväsendet minskar t.o.m. 1998 enligt prognos antalet åklagare med ett

trettiotal och antalet kanslipersonal med uppemot 200.

Utrikesdepartementet redovisar följande bedömningar.

De förslag som sannolikt får störst personalkonsekvenser för Statens

invandrarverk (SIV) är de som innebär att verket tar över grundutredningar i

asylärenden, förvarsverksamheten och utredningar i övriga utlänningsärenden

(utom verkställighetsärenden) från polismyndigheterna. De viktigaste

personalkonsekvenserna av ett övertagande framgår av den gemensamma rapport med

rubrik Förutsättningarna för och konsekvenserna av att flytta över vissa

verksamhetsuppgifter från polismyndigheterna till Statens invandrarverk , som

Rikspolisstyrelsen och SIV lämnade till departementet under maj månad i år.

 Av utredningen framgår att SIV:s behov av ytterligare resurser vid ett

övertagande är 30 miljoner kronor för asylärenden, 64 miljoner kronor för drift

av förvar och 92 miljoner kronor för övriga utlänningsärenden exklusive

verkställigheter. Merparten av kostnaderna utgörs av personalkostnader.

Resursbehovet avseende övertagande av grundutredningar i asylären-den är

beräknat till 65 årsarbetare. För de övriga verksamheterna pågår utred-ningar.

Därför är det svårt att precisera hur stort behovet av personalökningar är.

Personalkonsekvenserna kommer t.ex. att påverkas av i vilken utsträckning

förvaren kommer att drivas med egen respektive inhyrd personal.

 Det är dock sannolikt att ett antal anställda, som annars skulle riskera

uppsägning p.g.a. arbetsbrist som följd av att antalet asylsökande minskat, kan

komma att erbjudas fortsatt anställning. I viss mån kan även extern

nyrekrytering bli aktuell. SIV kommer också att utreda om lagen om anställ-

ningsskydds regler om verksamhetsövergång kan vara tillämpliga i något avseende.

 Under första halvåret 1997 är 10 personer uppsagda vid Sida p.g.a.

arbetsbrist. Ytterligare minskning av personalen bedöms komma att ske. Vid

Svenska institutet kommer personalen att minska med två personer p.g.a.

ålderspension under perioden 1997-1998.

Försvarsdepartementet redovisar följande bedömningar.

Personalkonsekvenser som Försvarsmakten bedömt blir en följd av den programplan

som inlämnats till regeringen:

 År 1997 beräknas personalminskningen till 1 737, varav 250 beräknas behöva

avvecklas p.g.a. arbetsbrist. Under samma år beräknas rekryteringsbehovet uppgå

till 400 personer. År 1998 beräknas personalminskningen till 2 300, varav 1 350

beräknas behöva avvecklas p.g.a. arbetsbrist. Rekryteringsbehovet beräknas detta

år uppgå till 260 personer.

Socialdepartementet redovisar följande bedömningar.

Folkhälsoinstitutet har 8 tidsbegränsat anställda, med nuvarande slutdatum 96-

12-31, direkt knutna till regeringsuppdraget inom alkohol och narkotika vars

anställningar kommer att upphöra om inga ytterligare medel beviljas. Institutet

har ytterligare 10 tidsbegränsat anställda vilkas förordnande även de upphör vid

årsskiftet. Deras fortsatta anställningar är beroende av medelstilldelningen för

ramanslaget för Folkhälsoinstitutet samt reserva-tionsanslaget för insatser mot

AIDS.

 En minskning med 1 miljon kronor även för 1997 för Smittskyddsinstitutet leder

till att institutet måste överväga att inte fylla vakanser vid naturliga

avgångar såväl efter tillsvidareanställda som tidsbegränsat anställda. En

minskning med tre procent för 1998 skulle däremot få kraftigare konsekvenser och

innebär att verksamheten eventuellt måste minskas med åtföljande minskningar

(eventuellt uppsägningar) av personal.

 Förslagen i årets budgetproposition ger dels Hälso- och sjukvårdens

ansvarsnämnd möjlighet att anställa ytterligare personal, dels Statens institut

för psykosocial miljömedicin möjlighet att planera för en à två nyanställningar,

dels Socialvetenskapliga forskningsrådet (SFR) viss resursförstärkning

(motsvarande två-tre nyanställningar) för att klara ökade krav på samordning av

forskningsfrågor inom Socialdepartementets område liksom ökade krav på ekonomisk

uppföljning av beviljade forskningsmedel.

 För Statens institutionsstyrelse innebär den vikande efterfrågan på platser

inom missbrukarvården att intäkterna minskar, samtidigt medför en ökad

efterfrågan av specialiserade platser inom ungdomsvården att kostnaderna inom

detta område ökar. De redovisade förändringarna i efterfrågebilden har medfört

att myndigheten under innevarande budgetår kommer att redovisa ett visst

underskott. För att uppnå ekonomisk balans kommer fortsatta besparingar att

erfordras. Vidare kommer myndigheten under hösten 1996 att fatta beslut om

nedläggningar av institutioner samt neddragning av platser inom

missbrukarvården. Vidare kommer ett fortlöpande rationaliseringsarbete att

genomföras. Sammantaget torde detta innebära att i storleksordningen 200

årsarbetskrafter försvinner under åren 1997 och 1998.

 Vid de allmänna försäkringskassorna, som inte är inkluderade i ovanstående

tabell, har antalet anställda minskat med ca 1 100 personer under tiden 1995-07-

01--1996-06-30. Prognosen vid ett sparbeting av försäkringskassornas ekonomiska

ram på tre procent per år under budgetåren 1997 och 1998 pekar på, om inga

åtgärder vidtas, resursbrister på 243 respektive 323 miljoner kronor. De flesta

kassorna bedömer att detta huvudsakligen innebär uppsägningar av personal.

Sådana åtgärder får betydande konsekvenser för verksamheten och personalen.

Kommunikationsdepartementet redovisar följande bedömningar.

Personalen vid Statens institut för kommunikationsanalys (SIKA) ökar med 4

personer p.g.a. utvidgad verksamhet om begärda medel erhålls. När det gäller

Sjöfartsverket bör i stort sett inga personalkonsekvenser bli följden av

förslagen i årets budgetproposition och kommande förslag. I budgetpropositionen

föreslås att två fyrar skall avbemannas, men enligt Sjöfartsverket skall

personalen om möjligt omplaceras till annat arbete.

 Luftfartsverket genomförde 1993/94 en rationalisering/strukturförändring som

resulterade i en kraftfull (ca 10 %) neddragning av personalkostnaderna,

framförallt genom en reducering av antalet anställda och en ökad flexibilitet i

organisationen. Därefter pågår en fortlöpande översyn av organisation och

bemanning och verket står i dag väl rustat att möta förslag som väntas läggas

under hösten och som omfattar mandatperioden t.o.m. 1998.

 Förslag som rör Post- och Telestyrelsens (PTS) verksamhet finns i

propositionen 1995/96:218 Ändringar i postlagen (1993:1684) m.m. samt i

departementspromemorian Moderna telekommunikationer åt alla (Ds 1996:38). Även

det kommande försvarsbeslutet kan påverka PTS verksamhet. Förslagen i

departementspromemorian är för närvarande under remiss-behandling.

 Banverket har i dag 6 429 personer tillsvidareanställda och cirka 1 000

personer visstidsanställda. Flertalet visstidsanställda är projektanställda på

de stora investeringsprojekt som pågår. I takt med att dessa projekt

färdigställs upphör deras anställning om deras kompetens och erfarenhet inte kan

tas tillvara i nystartade projekt. Förväntade anslagsminskningar kan även komma

att leda till övertalighet bland tillsvidareanställda. Den 1 november 1996

övertar Banverket ansvaret för trafikledningen från SJ. Inom trafikledningen

finns cirka 1 100 personer anställda. Banverket har för dagen inte underlag att

kunna uttala sig om personalbehoven inom trafikledningen t.o.m. år 1998.

 Vid Vägverket är 65 personer uppsagda och anställningarna upphör under 1997.

Uppskattningsvis kan ytterligare personalminskningar vara nödvändiga 1997/1998

med i storleksordningen 150 - 200 personer.

Finansdepartementet redovisar följande bedömningar.

Riksskatteverket (RSV) har i anslagsframställningen för perioden 1997-1999

beräknat personalminskningarna för skatteförvaltningen till 468 årsarbetskrafter

fördelade på 207 årsarbetskrafter 1997, 5 årsarbetskrafter 1998 samt 256

årsarbetskrafter 1999. I den ekonomiska vårpropositionen avisera-de regeringen

nygamla arbetsuppgifter genom återinförandet av ROT-avdrag. De beräkningar RSV

gjort med anledning härav, grundat på tidredo-visningen från förra tillfället,

tyder på att arbetsuppgiften kommer att kräva resurser i storleksordningen 30

årsarbetskrafter. Personalkonsekvenser beträffande övriga förslag som lagts och

som avses att läggas under hösten har inte beräknats. Bedömningen är att

förslagen inte kommer att medföra några större personalkonsekvenser.

 Besparingskrav innebär att Riksrevisionsverket måste minska personalstyrkan.

Förutom minskning av personal, innebär besparingskravet svårigheter med resurser

för kompetensutveckling.

 Finansinspektionen gör den bedömningen att en resursförstärkning i

storleksordningen 4 miljoner och ytterligare 1 miljon kronor genom en

utgiftssänkning kommer att innebära att inspektionen kan återbesätta 5-6 vakanta

tjänster. Vidare kan personalstyrkan vid insiderenheten utökas med två personer

för att klara de nya uppgifter som följer av ny lagstiftning.

 För Statistiska centralbyråns räkning kommer utvecklingen under den kommande

treårsperioden att innebära en fortsatt minskning av personal finansierad genom

anslag. Det totala personalbehovet är beroende av uppdragsverksamhetens

utveckling. Fortsätter den positiva utvecklingen av uppdragsfinansierad

verksamhet, kan personalminskningarna som följd av anslagsminskningen begränsas.

Vid oförändrad uppdragsvolym kan en minskning av personalvolymen på cirka 20 -

25 personer per år erfordras för att klara besparingskraven. Detta bör kunna ske

inom ramen för naturlig avgång.

Utbildningsdepartementet redovisar följande bedömningar.

För universitet och högskolor innebär förslagen i årets budgetproposition såväl

besparingar på per capita ersättningen i grundutbildningen som en expansion av

antalet platser. Därför är det svårt att uttala sig om vilka

personalkonsekvenser som bedöms bli en följd av förslagen i årets

budgetproposition och de särpropositioner som avses läggas och som omfattar

tiden t.o.m. år 1998.

 Skolverket räknar med personalbesparingar på 10-12% fram t.o.m. 1998.

Regeringen har i propositionen Vissa skolfrågor m.m. (prop. 1995/96:206) gjort

bedömningen att Statens skolverk övertar ansvaret för förskoleverksamhet och

skolbarnomsorg från Socialstyrelsen. Detta innebär en inte oväsentlig utökning

av verkets ansvarsområde som kommer att kräva resursförstärkning.

 Svenska EU Programkontoret startade den 1 juli 1995. I samband med starten

rekryterades 18 personer per den 1 juli 1995. Antalet anställda per den 30 juni

1996 är 52 personer.

Jordbruksdepartementet redovisar följande bedömningar.

Under 1997 och 1998 kommer den fasta organisationen vid Statens livsmedelsverk

att minskas med 30 tjänster. Under förutsättning att inga ytterligare

besparingskrav aviseras bedöms detta vara tillräckligt.

 Sveriges lantbruksuniversitet (SLU) beräknar att under andra halvåret 1996

inleda ytterligare avveckling på personalsidan motsvarande cirka 20 miljoner

kronor. Detta är huvudsakligen en följd av SLU:s statsanslags-minskning

budgetåret 1995/96. Om ytterligare nedskärningar skulle åläggas SLU kommer detta

att medföra ytterligare personalinskränkningar.

Arbetsmarknadsdepartementet redovisar följande bedömningar.

När det gäller Arbetsmarknadsverket kommer sannolikt konsekvenserna för

personalen att bli desamma som redovisades i förra årets budgetproposition, dock

med det tillägget att minskningen av personal blir större.

 Vad gäller Arbetarskyddsverket är 27 personer uppsagda vars uppsägningstid

löper ut efter den 1 januari 1997. Ytterligare minskning av personal-ramen som

föranleds av de ökade lönekostnaderna (löneavtal och höjda arbetsgivaravgifter)

kommer att ske med 40 årsarbetskrafter och genomförs under budgetåret 1997.

Denna minskning kan, till skillnad från minskningen 1995/96, komma att drabba

sakverksamheten. Minskningen kommer att ske genom naturlig avgång.

 Personalnedskärningarna vid Arbetslivsinstitutet är en direkt konsekvens av

besparingskraven. En grupp som kraftigt påverkas av nedskärningarna är den

administrativa personalen. De planerade nedskärningarna och omplaceringarna

bedöms i dagsläget som tillräckliga för att möta förslagen i den

forskningspolitiska propositionen samt budgetpropositionen.

 Personalkonsekvenserna av den i ekonomiska vårpropositionen föreslag-na

besparingen om 30 miljoner kronor på utgiftsområde 14:s myndighets-anslag är ej

säkra. En grov skattning är att besparingen innebär en personalminskning om 50

årsarbetskrafter.

Kulturdepartementet redovisar följande bedömningar.

Vid Riksantikvarieämbetet och statens historiska museer har 23 personer sagts

upp i juni 1996. Konsekvenserna kan bedömas först under 1997. Uppsägningar

p.g.a. konstaterad övertalighet vid UV-Mitt Stockholm kan ske tidigast under

1997. Omorganisation har skett inom myndigheten per 1996-07-01.

Bemanningsarbetet är ej slutfört. Eventuella uppsägningar till följd av

omorganisationen sker tidigast under oktober 1996. Nya projekt väntas komma

igång under hösten, vilket medför ökat personalbehov. Dock väntas tidsbegränsade

anställningar totalt minska.

 Naturhistoriska riksmuseets filialverksamhet har avvecklats. Uppsägningar av 8

personer kommer att löpa ut under år 1997. Beroende på framtida

medelstilldelning kan det bli tal om ytterligare uppsägningar av personal.

 Vid Statens musiksamlingar kan det behövas nedskärningar p.g.a. den minskning

av lönebidrag som nu sker. Kommer bidragen att minskas ytterligare under nästa

budgetår kan detta medföra att anställda sägs upp och att verksamheter eller del

av dessa inom myndigheten kommer att upphöra.

Närings- och handelsdepartementet redovisar följande bedömningar.

Genom införande av ny teknik kommer Patent- och registreringsverket (PRV) att

under de närmaste åren gå in i en övertalighetssituation. Dessutom kan

ärendetillströmningen komma att minska inom vissa av PRV:s verksamhetsområden

genom internationell konkurrens, främst europasamarbete.

 För att möta tidigare besparingskrav för 1997 och 1998 har Kommerskollegium i

sin fördjupade anslagsframställning för perioden 1997-1999 räknat med en

neddragning av de personella resurserna motsvarande sex årsarbetskrafter.

 För att svara upp mot de besparingar som föreslås för år 1997 och preliminärt

aviseras för år 1998 kan ytterligare neddragningar bli aktuella på ett flertal

myndigheter under Närings- och handelsdepartementet.

Inrikesdepartementet redovisar följande bedömningar.

Vid länsstyrelserna beräknas personalen minska med 379 personer under perioden

1997-1998, varav 190 personer under år 1997 och 189 personer under år 1998.

Beräkningen kan vara en underskattning då flera länsstyrelser ej lämnat

uppgifter på denna punkt.

 Nya processer inom lantmäteriområdet samt en finansiering av överskridande av

nedsättningsanslaget via förvaltningsanslaget innebär personalreduceringar

totalt med cirka 170 personer 1997. Nya processer inom lantmäteriområdet samt en

neddragning av förvaltningsanslaget på 75 miljoner kronor innebär

personalreduceringar totalt i storleksordningen 300 personer 1998.

Miljödepartementet redovisar följande bedömningar.

Personalkonsekvenser som bedöms bli en följd av förslagen i årets

budgetproposition och de särpropositioner som har lagts under våren 1996 och de

förslag som avses att läggas under hösten och som omfattar tiden t.o.m. år 1998

kan inte bedömas i dag. Det beror på hur den relativt omfattande besparingen för

år 1998 kommer att slutligt fördelas på förvaltningsanslag och andra anslag.

 Regeringens planerade proposition om en miljöbalk våren 1997 kan också komma

att påverka myndighetsuppgifterna inom många områden som rör miljö- och

hälsoskydd.

5.6 Beräkning av myndigheternas kostnader för vissa

avtalsstyrda förmåner

5.6.1 Ärendet och dess beredning

I 1992 års budgetproposition aviserade regeringen sin avsikt att låta utreda

möjligheterna att förändra systemet för beräkning av statliga myndigheters

avtalsenliga personalkostnader exkl. lön (prop. 1991/92:100 bil. 1 s. 48, bet.

1991/92:FiU20, rskr 1991/92:128). Regeringen beslöt den 17 juni 1993 att

tillkalla en särskild utredare med uppdrag att pröva möjligheterna att ersätta

den statliga sektorns lönekostnadspålägg med ett system för uppbörd av

lagstadgade arbetsgivaravgifter, särskild löneskatt och avgifter som följer av

kollektivavtal som motsvarar det system som gäller för den privata sektorn (dir

1993:89). Syftet var att göra anställningsförhållandena inom staten jämförbara

med dem som råder på arbetsmarknaden i övrigt och att förstärka ett

självständigt arbetsgivaransvar för de totala personalkostnaderna vid

myndigheterna.

 Utredningen har i februari 1995 lagt fram sitt betänkande Fullt ekonomiskt

arbetsgivaransvar (SOU 1995:9). Arbetet har bedrivits i tre etapper.

Utredningens förslag i etapperna 1 och 2, om de lagstadgade arbetsgivarav-

gifterna för statliga arbetsgivare och om finansieringen av ersättning för

arbetsskador, framlades i en särskild lägesrapport, som i huvudsak överens-

stämmer med betänkandet. Förslagen i den särskilda rapporten har efter

remissbehandling behandlats av riksdagen (prop. 1994/95:150 bil. 1 s. 103, bet.

1994/95:FiU20, rskr. 1994/95:448).

 Etapp 3 av utredningens arbete, som således inte omfattades av den nämnda

remissbehandlingen, gäller systemet för beräkning av statliga myndigheters

kostnader för avtalsenliga personalförmåner exkl. lön. Slutbetänkandet har

därför remissbehandlats med tyngdpunkt på denna fråga. En förteckning över

remissinstanser och en sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig i

Finansdepartementet (dnr Fi95/1550).

 Utredningen har bedrivits i samråd med Statens löne- och pensionsverk (SPV)

och Riksrevisionsverket (RRV), som även lagt fram var sin rapport i februari

1994, som legat till grund för utredningens arbete i fråga om systemet för

beräkning av statliga myndigheters kostnader för avtalsenliga personalförmåner

exkl. lön. Dessa förmåner, främst statlig tjänstepension, kompletterar de

lagstadgade förmånerna. I rapporterna föreslog de båda verken att det skulle

införas en försäkringsmodell för beräkning av de belopp som

anställningsmyndigheterna skall erlägga för att bekosta dessa förmåner. På

grundval av rapporterna redovisade regeringen i prop. 1993/94:150 bil. 1 s. 93

som sin bedömning att de avtalsstyrda förmåner som för närvarande finansieras

med lönekostnadspålägg (LKP) i stället bör finansieras med premier, som skall

motsvara ett försäkringsmässigt beräknat värde av de förmåner som intjänats

under året.

 Regeringen gav den 16 november 1995 Arbetsgivarverket (AgV) i uppdrag att

utreda hur personskade- och grupplivförsäkringarna bör anordnas inom det

statliga avtalsområdet och för vissa anställningar, tjänstgöringar m.m. med

statligt reglerade trygghetsförmåner.

5.6.2 Ersättning av lönekostnadspålägg med försäkringstekniskt

beräknade premier

Regeringens förslag:

Fr.o.m. år 1998 skall systemet med lönekostnadspålägg (LKP) ersättas med

försäkringstekniskt beräknade premier.

Utredningens respektive Arbetsgivarverkets förslag: Utredningen om

arbetsgivaravgifter för statliga myndigheter föreslår att av de förmåner, som

för närvarande finansieras med ett schablonmässigt beräknat LKP, skall

försäkringslösningar tillämpas för tjänstepensioner, gruppliversättningar och

personskadeersättning. Vidare föreslås att pensionsersättning, som är en

trygghetsförmån till vissa äldre anställda, som blir övertaliga, skall betalas

direkt av respektive anställningsmyndighet. Mot bakgrund av det självständiga

arbetsgivaransvaret för statliga myndigheter föreslår utredningen att en ny

myndighet inrättas. Myndigheten skall ha ett övergripande ansvar för

försäkringsmodellens tillämpning och besluta om premiesättning m.m.

 AgV, som i maj 1996 avrapporterade sitt uppdrag, föreslår att det skall bildas

försäkringsgivare, som är särskilda juridiska personer och gemensamma för de

berörda myndigheterna, för att trygga förmånerna.

 Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna är positiva till utred-

ningens förslag om finansiering av avtalsenliga förmåner. Rikspolisstyrelsen

förordar att premierna skall vara enhetliga åtminstone för de myndigheter vars

verksamhet är helt anslagsfinansierade. Arbetsgivarverket stödjer utredningens

förslag eftersom skillnader i de avtalade förmånernas omfattning på olika delar

av det statliga området får ett genomslag i arbetsgivarnas kostnader. Flera

remissinstanser betonar vikten av att anslagen räknas om vid införandet av

differentierade premier. Riksrevisionsverket och Rikspolisstyrelsen ifrågasätter

behovet av den nya myndigheten. Arbetsgivarverket anser att de statliga

arbetsgivarna bör ges ett ansvar för förvaltningen av influtna medel och att

statens roll som försäkringsgivare särskiljs från statens åtaganden i övrigt.

 Skälen för regeringens förslag: För att stärka det kostnadsansvar för den egna

verksamheten som myndigheterna har enligt systemet med rambudgetering föreslår

regeringen att det nuvarande systemet med ett schablonmässigt beräknat LKP

ersätts med ett system med försäkringsmässigt beräknade premier fr.o.m. den 1

januari 1998. Premierna bör beräknas särskilt för varje myndighet. Regeringen

har även för avsikt att låta pensionsersättningarna helt betalas av respektive

anställningsmyndighet eftersom myndigheten genom sitt sätt att utöva

arbetsgivarfunktionen kan påverka om förmånen skall utbetalas. Vid nedläggning

eller drastisk reduktion av en myndighets verksamhet får kostnaden för

pensionsersättningar redovisas som en del av avvecklingskostnaden.

 Det är av vikt att reformen utformas på sådant sätt att statens utgifter inte

ökas. Detta utesluter att det bildas särskilda försäkringsgivare eller fonder

utanför statsbudgeten. Framför allt under uppbyggnadsskedet skulle de premier

som myndigheterna erlägger, lämna statsbudgeten medan utgifterna för motsvarande

förmåner - till den del de redan intjänats respektive utbetalas till följd av

redan inträffade "försäkringsfall" - skulle betalas från statsbudgeten. Ett

bildande av särskilda försäkringsgivare skulle även medföra utgifter för att

bygga upp säkerhetsfonder och konsolideringskapital. Särskilda försäkringsgivare

eller fonder är inte heller nödvändiga för att trygga de anställdas rätt

eftersom fullgörandet av avtalens förmåner i sista hand garanteras av staten. De

premier som myndigheterna skall betala skall därför tillföras statsbudgeten och

utgående förmåner betalas av statsmedel.

 Myndigheternas nuvarande anslag är beräknade med hänsyn till bland annat att

dessa förmåner enligt hittills ingångna avtal finansieras med ett

schablonmässigt beräknat LKP med en för alla myndigheter gemensam nivå. I

samband med övergång till ett system med olika nivåer på premierna för

myndigheterna behöver en särskild omräkning ske av varje förvaltningsanslag.

 Regeringen ser inte för närvarande något behov av att förändra ansvaret för

administrationen av förmånssystemen.

 Grunderna för beräkning av premier i ett försäkringsmässigt system är inte

endast en teknisk fråga. De påverkar hur utgifterna fördelas över tiden mellan

intjänande och utbetalning av förmånerna. De påverkar även hur finansieringen

fördelas mellan olika myndigheter bland annat genom att det finns förmåner för

vilka en utjämning bör ske mellan arbetsgivarna.

 SPV administrerar två av de förmånssystem som här behandlas, pensioner och

gruppliversättning. Kostnaden för dem motsvarar ca 92 % av de förmåner som för

närvarande finansieras med LKP. I SPV finns även en försäkringsmässig kompetens

för den typ av frågor som här avses. Huvudansvaret för att det fastställs

grunder för beräkning av premier bör därför åvila SPV. Med tanke på den ovan

nämnda arbetsgivarpolitiska betydelsen av dessa frågor avser regeringen att ge

AgV ett inflytande vid fastställandet av grunderna för beräkning av premierna.

 Det är även av betydelse att parterna på den statliga sektorn i samband med

föreslagna förändringar av kollektivavtalen kan få uppgift om förändringarnas

kostnadskonsekvenser för myndigheterna. Vid utövande av dessa funktioner måste

frågornas statsfinansiella betydelse beaktas.

5.7 Konsekvenser för de statliga myndigheterna m.fl. av en

förlängning av sjuklöneperioden, höjning av den allmänna

löneavgiften m.m.

I proposition 1995/96:209 Försäkringsskydd vid sjukdom m.m. föreslår regeringen

bl.a. att arbetsgivarna ges ett lagstadgat ansvar för att utge ersättning till

arbetstagare i form av sjuklön under de första 28 dagarna av ett sjukfall, dvs.

att sjuklöneperioden förlängs. Vidare föreslås att den allmänna löneavgiften, de

särskilda löneskatterna och den särskilda premieskatten för grupplivförsäkringar

höjs. Ändringen avseende sjuklöneperioden föreslås träda i kraft den 1 januari

1997. Avgifts- och skattehöjningarna föreslås träda i kraft den 1 januari 1997

respektive 1 januari 1998.

 Statliga myndigheter har tidigare kompenserats för förändringar av

arbetsgivaravgifter och skatter. Detsamma har gällt vissa organisationer. När en

allmän löneavgift infördes och vissa skattehöjningar genomfördes fr.o.m. den 1

januari 1995 i enlighet med riksdagens beslut (prop. 1994/95:122, bet.

1994/95:SkU16, rskr. 1994/95:149) beslöt dock regeringen att statliga

myndigheter och organisationer inte skulle kompenseras fr.o.m. den 1 juli 1995

för kostnaderna för löneavgiften och skattehöjningarna.

 Regeringen har beslutat att myndigheter och organisationer inte skall

kompenseras för kostnaderna för den i prop. 1995/96:209 föreslagna förlängningen

av sjuklöneperioden eller för de föreslagna avgifts- och skattehöjningarna. I

budgetförslaget för år 1997 har därför inte någon kompensation beräknats för

dess förändringar. Regeringen avser inte heller att kompensera myndigheter och

organisationer för de avgifts- och skattehöjningar som föreslås ske fr.o.m. den

1 januari 1998.

 117

6 Förslag till tilläggsbudget till statsbudgeten för

budgetåret 1995/96

6.1 Inledning

Enligt 9 kap. 5 § regeringsformen kan riksdagen för löpande budgetår på

tilläggsbudget göra en ny beräkning av statsinkomster samt ändra och anvisa nya

anslag. Så har skett i ett antal propositioner under innevarande budgetår. De

ytterligare förändringar av gällande statsbudget som nu kan överblickas och

andra frågor som regeringen anser bör tas upp, redovisas i det följande.

 För att bibehålla förtroendet för de offentliga finanserna har regeringen

tidigare uttalat att utgiftsökningar och inkomstminskningar skall vara fullt

finansierade genom samtidigt beslutade utgiftsminskningar eller inkomstökningar

(prop. 1994/95:100 bil. 1). I tabell 6.1 redovisas förändringarna i

statsutgifterna under 1995/96.

Tabell 6.1 Budgetförändringar 1995/96, statsutgifterna

1000-tals kronor

 Utgiftsanslag

Statsbudgeten 940 010 749

Tilläggsbudget (1995/96:FiU8)+40 603 000

Proposition 105 + 2 099 237

Vårpropositionen (1995/96:FiU10)-1 300 676

Övriga propositioner

(prop. 106 och 128) + 29 000

Proposition 222 + 3 000 000

Förslag i denna proposition -13 522 852

 I avsnitt 4 ger regeringen en närmare beskrivning av såväl utgifts- som

inkomstutvecklingen under innevarande budgetår. I beskrivningen ingår en ny

beräkning av statsutgifterna och statsinkomsterna baserat bl.a. på nya

antaganden.

 Den av riksdagen godkända tekniska justeringen inom Försvarsdepartementets

område, med anledning av att de utestående förskotten ersatts med en kredit

(prop. 1995/96:105, bet. 1995/96:FöU3, rskr. 1995/96:175), medför att anslaget

A1 Försvarsmakten reduceras engångsvis med 14 583 miljoner kronor.

 De utgiftsökningar som föreslås i denna proposition uppgår till 1 224,9

miljoner kronor varav 100 miljoner kronor inom Utrikesdepartementets område,

88,3 miljoner kronor inom Socialdepartementets område, 4 miljoner kronor inom

Kommunikationsdepartementets område, 483 miljoner kronor inom

Finansdepartementets område, 167 miljoner kronor inom Utbildningsdepartementets

område, 318,6 miljoner kronor inom Jordbruksdepartementets område samt 64

miljoner kronor inom Miljö-departementets område. Finansiering sker i huvudsak

inom respektive departementsområde, förutom utgiftsökningen inom

Utrikesdepartementets område där finansiering sker såväl inom det egna

departementsområdet som genom neddragning av anslag inom Försvarsdepartementets

område. Vidare sker inom Finans, Jordbruks- och Miljödepartementens områden

finansiering helt eller delvis på statsbudgetens inkomstsida. Förslagen inom

Arbetsmarknadsdepartementets område påverkar inte anslagsnivåerna under

budgetåret 1995/96.

 Samtidigt föreslås utgiftsminskningar på totalt 14 747,8 miljoner kronor.

 Sammantaget föreslås i denna propositionen på tilläggsbudget till

statsbudgeten för budgetåret 1995/96 förändringar som innebär en

utgiftsminskning på 13 522,9 miljoner kronor.

 157

Tabell 6.2 Specifikation av förändringarna i utgiftsanslagen för budgetåret

1995/96 i förhållande till statsbudgeten

1000-tals kronor

 Belopp Förslag tillFörändring

 i stats-nytt anslags-Ökning (+)

 budgetenbelopp Minskning (-)

Utrikesdepartementet

Bidrag till vissa internationell organisationer,

reservationsanslag 1 352 808 1 452 808 +100 000

 Summa: 1 352 808 1 452 808 +100 000

Försvarsdepartementet

Försvarsmakten, ramanslag55 965 44041 282 688 -14 682 752

 Summa: 55 965 44041 282 688 -14 682 752

Socialdepartementet

Statens institutionsstyrelse: Vårdverksamhet,

ramanslag 719 973 808 273 + 88 300

 Summa: 719 973 808 273 + 88 300

Kommunikationsdepartementet

Utredningsarbete med anledning av

M/S Estonias förlisning 3 9401 7 940 + 4 000

 Summa: 3 940 7 940 + 4 000

Finansdepartementet

Särskilt bidrag till kommuners och

landstings mervärdesskattesystem år 19960483 000+483 000

 Summa: 0 483 000 +483 000

Utbildningsdepartementet

Försöksverksamhet med kvalificerad

yrkesutbildning, ramanslag 0 51 000 + 51 000

Bidrag till viss verksamhet inom det

kommunala skolväsendet, förslagsanslag1 644 6051 593 605-51 000

Högskoleverket, ramanslag 240 000 306 000 + 66 000

Vissa bidrag till forskningsverksamhet,

reservationsanslag 78 799 128 799 + 50 000

 Summa: 1 936 404 2 079 404 +116 000

1)Föreslaget i prop. 1995/96:105

Tabell 6.2 forts.

1000-tals kronor

 Belopp Förslag tillFörändring

 i stats-nytt anslags-Ökning (+)

 budgetenbelopp Minskning (-)

Jordbruksdepartementet

Från EG-budgeten finansierad kompensation

för revalvering av jordbruksomräknings-

kursen, reservationsanslag173 0002 489 600 +316 600

Sametinget, ramanslag 15 082 17 082 + 2 000

 Summa: 188 082 506 682 +318 600

Miljödepartementet

Investeringar inom miljöområdet,

reservationsanslag 285 668 335 668 + 50 000

Förvaltningskostnader för

Lantmäteriverket m.m., ramanslag7 32 356718 356- 14 000

Bidrag till Lantmäteritaxan, förslagsanslag10 35024 350+14 000

 Summa: 1 028 416 1 078 374 + 50 000

 Summa totalt: 61 222 02147 699 169 -13 522 852

2)Föreslaget i prop. 1995/96:150

 158

6.2 Statschefen och regeringen (första huvudtiteln)

Vissa frågor i anslutning till användningen av anslaget Samarbete och

utveckling inom Östersjöregionen

Det är ett mycket starkt svenskt intresse att en positiv utveckling runt

Östersjön fortskrider och drivs på. Riksdagen beslutade därför i juli 1996 att

på tilläggsbudget till statsbudgeten för budgetåret 1995/96 under första

huvudtiteln anvisa ett reservationsanslag på 1 miljard kronor till Samarbete och

utveckling inom Östersjöregionen (prop. 1995/96:222 avsnitt 5.4, bet.

1995/96:FiU15, rskr. 1995/96:307). Medlen är avsedda att bekosta åtgärder och

projekt inom de fem områdena svensk exportindustri, energisystem, ömsesidigt

kunskapsutbyte, stärkt infrastruktur och samarbete för att skydda miljön runt

Östersjön samt för att öka handeln och investeringarna och i övrigt stärka

samarbetet mellan stater och näringsliv i Östersjöregionen. Regeringen beslutar

om anslagets användning efter förslag från statsministerns Östersjöråd. Några

beslut om att ta anslaget i anspråk har ännu inte fattats av regeringen.

 För att det anvisade anslaget skall ge så stor effekt som möjligt är det

angeläget att det finns en betydande flexibilitet när det gäller sättet att

använda anslagsmedlen. Regeringen bör ha möjlighet att kunna gå in från svensk

sida i olika former, allt inom den ram som det anvisade anslaget utgör. Det är

inte alltid säkert att sådant utvecklingsstöd som anslaget är avsett för i

första hand bör ges i form av bidrag. Ofta kan ett lån vara en lämpligare

stödform. Olika former av garantier bör också kunna komma i fråga. I första hand

bör insatserna kanaliseras genom befintliga stödformer och organ.

 För att en garantigivning skall kunna komma i fråga krävs dock att riksdagen

medger detta. Regeringen lägger stor vikt vid att ett sådant medgivande ges.

Regeringen föreslår att garantier får ställas ut intill ett belopp av 2

miljarder kronor. Om det mot bakgrund av vunna erfarenheter senare befinns att

detta är otillräckligt återkommer regeringen med förslag om en ändring av

garantiramen.

 Som kommer till uttryck i det förslag till budgetlag, som riksdagen för

närvarande prövar (se prop. 1995/96:220), skall avgifter tas ut för garanti-

åtaganden. Syftet med garantiavgifterna är att täcka kostnader för

administration och eventuella förluster. Avgifterna skall motsvara den

ekonomiska risk och de övriga kostnader som åtagandena innebär för staten.

Riksdagen kan dock medge att en avgift får sättas lägre än vad som är betingat

från mera försäkringsmässiga utgångspunkter för vissa angivna åtaganden.

Regeringen anser att det i den verksamhet som det av riksdagen anvisade anslaget

Samarbete och utveckling inom Östersjöregionen är avsett för i många fall kan

finnas starka skäl för att inte ta ut så höga avgifter som annars skulle vara

motiverade från allmänna utgångspunkter och för att, om omständigheterna i vissa

fall motiverar det, helt underlåta att ta ut avgifter. Riksdagen bör ge

regeringen möjligheter härtill. Kostnaderna för subventioner och eventuella

förluster som kan uppkomma på grund av garantierna bör belasta det anvisade

anslaget. Om man beräkningsmässigt gör ett antagande om en riskfaktor på 20

procent kommer anslaget att belastas med 400 miljoner kronor med anledning av

garantiförlusterna. Även de administrationskostnader som inte täcks med avgifter

bör betalas från anslaget. Det finns anledning att noga följa garantiernas

riskutveckling och anpassa garantigivningen så att erforderliga medel finns på

anslaget för att täcka de beräknade garantiförlusterna.

 Återbetalningar av lån och andra medel som kan komma att inflyta i den

verksamhet som bekostas från anslaget kan inte, enligt de principer för

redovisning mot anslag och inkomsttitlar som förslaget till budgetlag ger

uttryck för, tillgodoföras anslaget och på nytt komma till användning inom ramen

för anslagets ändamål. För att detta skall vara möjligt efter budgetlagens

föreslagna ikraftträdande den 1 januari 1997 behövs ett särskilt medgivande av

riksdagen. Enligt regeringens mening talar starka skäl för att återbetalade

lånemedel m.m. får återföras till anslaget och tas i anspråk för nya stödprojekt

m.m. Någon ytterligare nettobelastning på statsbudgeten, utöver det anvisade

anslagsbeloppet, är inte avsedd.

 Tekniken med återförande av medel till anslaget, liksom andra moment av

redovisningsteknisk natur i stödverksamheten, bör kontinuerligt följas och

utvärderas mot bakgrund av vunna erfarenheter. Regeringen kommer att återkomma

till riksdagen om övervägandena i samband därmed ger anledning till detta.

 159

6.3 Utrikesdepartementet (tredje huvudtiteln)

B. Bidrag till vissa internationella organisationer

B 9.Fredsbevarande verksamhet

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta ändamål uppfört ett

reservationsanslag på 1 352 808 000 kronor.

 Anslaget, som är centralt för svensk utrikespolitik, används för civila och

militära fredsfrämjande och förebyggande insatser i olika delar av världen. Den

helt övervägande delen av beloppet, drygt en miljard kronor, har under

innevarande budgetår använts för insatser i f.d. Jugoslavien. Återstoden av

anslaget är i huvudsak intecknat av gjorda, pågående och planerade

internationella fredsfrämjande insatser.

 Försvarsmakten har hemställt att regeringen från anslaget också skall

finansiera merkostnader till följd av tillämpning av skattelagstiftningen för

personal i Försvarsmaktens utlandsstyrka. Denna merkostnad beräknas till 185,2

miljoner kronor.

 Regeringen föreslår att utgiftsökningen finansieras genom att anslaget A 1.

Försvarsmakten uppfört på fjärde huvudtiteln, minskas med 100 miljoner kronor.

Resterande 85,2 miljoner kronor finansieras genom följande utnyttjande av

anslaget B 9. Fredsbevarande verksamhet:

- 15 miljoner kronor avseende medel som inom anslaget reserverats för förlorad

FN-ersättning vid övergången från UNPROFOR till IFOR.

- 12,2 miljoner kronor som avsatts för FN:s Rapid Reaction Force i f.d.

Jugoslavien och som inte kommer att utnyttjas härför.

- 10 miljoner kronor som avsatts för eventuella oförutsedda materielförluster

inom IFOR.

 Återstoden, dvs. 48 miljoner kronor, finansieras genom att minska det utrymme

som finns kvar inom anslaget för fredsfrämjande insatser under återstoden av

budgetåret.

 Några ytterligare krav för nu pågående insatser från försvarsmakten avseende

anslaget B 9. eller det i budgetpropositionen föreslagna anslaget B 4., inom

utgiftsområde 5, föreligger inte och kommer inte att föreligga.

 160

6.4 Försvarsdepartementet (fjärde huvudtiteln)

A Försvarsmakten m.m.

A 1.Försvarsmakten

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för Försvarsmaktens verksamhet

uppfört ett ramanslag på 55 965 440 000 kronor.

 I avsnitt 6.3 föreslår regeringen att resursförstärkningar på 185,2 miljoner

kronor inom Utrikesdepartementets verksamhetsområde till del finansieras genom

en minskning inom Försvarsdepartementets verksamhetsområde. Regeringen föreslår

därför en minskning av ramanslaget A 1. Försvarsmakten med 100 000 000 kronor.

 Den av riksdagen godkända (prop.1995/96:105, bet. 1995/96:FöU3, rskr.

1995/96:175) tekniska justering, med anledning av att de utestående förskotten

ersatts med en kredit, medför att anslaget A 1. Försvarsmakten reduceras

engångsvis med 14 582 752 000 kronor.

 Totalt föreslås anslaget A1. Försvarsmakten reduceras med 14 682 752 000

kronor.

 161

6.5 Socialdepartementet (femte huvudtiteln)

F. Myndigheter under Socialdepartementet

F 16. Statens institutionsstyrelse: Vårdverksamheten

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta ändamål uppfört ett

ramanslag på 719 973 000 kronor.

Regeringens förslag: Statens institutionsstyrelse tillförs 88 300 000 kronor för

att täcka ett prognostiserat underskott i verksamheten budgetåret 1995/96.

Bakgrund: Statens institutionsstyrelse (SiS) bildades den 1 juli 1993 som

central förvaltningsmyndighet för de hem som avses i 12 § lagen (1990:52) med

särskilda bestämmelser om vård av unga (särskilda ungdomshem) samt 22 och 23 §§

lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM-hem). Från och med 1

april 1994 övertog SiS från landsting och kommuner det formella huvudmannaskapet

för de institutioner som bedömdes motsvara behovet av efterfrågan av

vårdplatser.

 Verksamheten finansieras dels genom anslag, dels genom vårdavgifter som tas

ut av kommunerna. I den proposition (1992/93:61) som låg till grund för

riksdagens beslut om statligt övertagande av huvudmannaskapet beräknades att

statens andel av kostnaderna skulle utgöra cirka hälften av ungdomshemmen och

cirka en tredjedel av LVM-hemmen. I dagsläget svarar den anslagsfinaniserade

delen för cirka 26 procent av kostnaderna för LVM-hemmen och 47 procent av

kostnaderna för ungdomshemmen. Fördelningen mellan anslagsfinansiering och

vårdavgifter överensstämmer således inte med vad propositionen avsåg.

 Verksamheten vid Statens institutionsstyrelse är mycket omvärldsberoende och

därför svårplanerad. Den är ständigt utsatt för krav på förändring och

anpassning. Därtill skall den vård som tillhandahålls tillgodose vitt skilda

behov och samtidigt ha en hög kvalitet. SiS är i hög grad beroende av intäkter

från vårdavgifter, varför en minskad efterfrågan av missbrukarvård har gett ett

ekonomiskt underskott.

 Sedan det statliga övertagandet har efterfrågan av LVM-placeringar minskat

kraftigt, vilket gett minskade intäkter och förorsakar ekonomiska problem. Vid

övertagandet den 1 april 1994 fanns cirka 1 000 LVM-platser mot idag cirka 625.

SiS har genomfört olika åtgärder för att få verksamheten i ekonomisk balans,

bl.a. har man minskat antalet platser inom missbrukarvården genom att avveckla

två institutioner samt skurit ned antalet platser vid samtliga institutioner.

Det kan bli nödvändigt med ytterligare neddragningar av LVM-platser. Efterfrågan

är större på ungdomssidan där man genomför utbyggnad. Anpassningen av verksam-

heten till efterfrågan är dock förenad med stora kostnader och tar även viss tid

att genomföra. I samband med nedläggning av institutioner uppstår kvardröjande

kostnader upp till 18 månader samtidigt som intäkter i form av avgifter helt

försvinner.

 För att öka intäkterna har ett nytt avgiftssystem, med ökade differentierade

avgifter, införts. Avgiftsnivån får dock inte avvika allt för mycket från

riksgenomsnittet för liknande institutioner som drivs av andra huvudmän.

Kommunerna är idag ytterst kostnadsmedvetna. En alltför hög avgiftsnivå riskerar

att ytterligare minska efterfrågan och därmed ge lägre avgiftsintäkter.

 Skälen för regeringens förslag: Regeringen bedömer att de åtgärder som SiS

genomfört för att effektivisera och omstrukturera vården vid institutionerna

varit nödvändiga. SiS bör även fortsättningsvis lägga största vikt vid att få

till stånd en optimal balans mellan den vård som efterfrågas och de resurser som

kan erbjudas, utan att vårdens kvalitet eftersätts.

 Trots att myndigheten genomfört kraftiga åtgärder för att få verksamheten i

ekonomisk balans beräknas ett underskott uppstå för innevarande budgetår. Det är

visserligen svårt att göra exakta prognoser för SiS verksamhet. Den senaste

uppföljningen pekar dock på att underskottet i verksamheten för innevarande

budgetår kommer att bli cirka 90 miljoner kronor.

 Regeringen föreslår att Statens institutionsstyrelse tillförs 88 300 000

kronor för innevarande budgetår. Regeringen har den 5 september 1996 uppdragit

åt Riksrevisionsverket att utvärdera Statens institutionsstyrelses

hittillsvarande verksamhet och lämna förslag till eventuella åtgärder som kan

skapa förutsättningar för en bättre balans mellan tillgång och efterfrågan av

platser vid de särskilda ungdomshemmen och LVM-hemmen.

 162

6.6 Kommunikationsdepartementet

 (sjätte huvudtiteln)

B. Sjöfart

B 8.Utredningsarbete med anledning av M/S Estonias förlisning

I statsbudgeten finns för innevarande år finns för detta ändamål uppfört ett

anslag på 3 940 000 kronor.

 Den 28 september 1994 förliste passagerarfärjan M/S Estonia sydväst om finska

Utö. Fartyget förde estnisk flagg. Regeringen uppdrog den 28 september 1994 åt

Statens haverikommission (SHK) att biträda i utredningsarbetet med anledning av

förlisningen.

 Riksdagen anvisade ett anslag på 3 940 000 kronor till utredningsarbete med

anledning av M/S Estonias förlisning på tilläggsbudget till statsbudgeten för

innevarande budgetår (prop. 1995/96:105, bet. 1995/96:TU15, rskr. 1995/96:205).

Utredningsarbetet beräknades då vara slutfört under våren 1996.

 Såvitt nu kan bedömas kommer utredningen att pågå under hela år 1996. De

tidigare anvisade medlen är nu förbrukade och SHK:s kostnader för det fortsatta

arbetet beräknas till 4 000 000 kronor.

D. Post och telekommunikation

D 4.Kostnader förenade med statens ägande i SOS Alarm Sverige AB

I statsbudgeten för innevarande år finns för detta ändamål uppfört ett

reservationsanslag på 210 000 000 kronor.

 Regeringen har med stöd av riksdagens bemyndigande (prop. 1993/94:150, bet.

1993/94:TU38, rskr. 1992/93:437) i juni 1994 tecknat ett alarmeringsavtal med

SOS Alarm Sverige AB i syfte att säkerställa en effektiv SOS-tjänst och

tillgodose behovet av alarmeringstjänster för den statliga räddningstjänsten.

Det anvisade anslaget skall täcka statens kostnader för grundtjänsten enligt

avtal. Enligt avtalet ingår däremot inte kostnader för införandet av ett nytt

nödnummer, 112.

 Eftersom introduktionen av det nya nödnumret kommer att påverka bolagets

verksamhet är det dock rimligt att SOS Alarm Sverige AB får använda anslaget

till att täcka en del av utgifterna i samband med den pågående

informationskampanjen för införandet av det nya nödnumret.

 Regeringen föreslår därför att SOS Alarm Sverige AB, utöver kostnader för

grundtjänsten enligt avtal, får utnyttja högst 4 miljoner kronor av anslaget

till kostnader för införandet av ett nytt nödnummer, 112.

 163

6.7 Finansdepartementet (sjunde huvudtiteln)

G. Bidrag och ersättning till kommunerna

G 7.Särskilt bidrag avseende kommuners och landstings

mervärdesskattesystem år 1996

Något anslag för detta ändamål finns inte uppfört i statsbudgeten för

innevarande år.

Regeringens förslag: 483 miljoner kronor anvisas för att år 1996 reglera

övergången till ett nytt mervärdesskattesystem för kommuner och landsting.

 Den 1 januari 1996 ändrades systemet för återbetalning av mervärdesskatt för

icke skattepliktig verksamhet (skola, omsorg och sjukvård m.m.). För att täcka

kommunernas och landstingens kostnader för att finansiera systemet gjordes en

ekonomisk reglering genom att de generella statsbidragen höjdes med 19 000

miljoner kronor fr.o.m. år 1996. Eftersom underlaget för att fastställa denna

reglering var osäkert uttalade regeringen under hösten 1995 att en uppföljning

skulle göras när säkrare uppgifter fanns att tillgå (prop. 1995/96:64, bet.

1995/96:FiU5, rskr. 1995/96:116).

 Riksskatteverket lämnade under maj månad nya uppgifter om kommunernas och

landstingens ingående och utgående mervärdesskatt för de senaste åren. Det finns

nu således ett mer fullständigt underlag för att göra en slutlig reglering för

år 1996. Den sammanlagda regleringen på helårsbasis skall enligt det nu

framtagna underlaget uppgå till 22 482 miljoner kronor. Underlaget har då

justerats med hänsyn till att mervärdesskatten på livsmedel sänktes den 1

januari 1996. Från detta belopp skall dras det tidigare reglerade beloppet om 19

000 miljoner kronor. Från det totala regleringsbeloppet dras för år 1996 också

ett belopp om 2 999 miljoner kronor till följd av de utbetalningar som i januari

och februari 1996 har gjorts från det ordinarie mervärdesskattesystemet och som

beror på den eftersläpningseffekt som finns i systemet. I januari och februari

1996 sker således utbetalningar som avser december 1995, vilka minskar

belastningen på mervärdeskattekontona med motsvarande belopp. På motsvarande

sätt kommer det under år 1997 att ske utbetalningar från kontona i januari och

februari som avser december 1996. Avdraget om 2 999 miljoner kronor från det

totala regleringsbeloppet är en förutsättning för att uppnå den statsfinansiella

neutralitet som förutsattes vid den ursprungliga regleringen. Vid ett eventuellt

avslutande av det nu införda systemet och en återgång till ett statligt

finansierat system kommer motsvarande eftersläpningseffekt att uppstå åt andra

hållet. Statens utgifter för den kommunala mervärdesskatten skulle då under det

första året bara motsvara 11 månader, medan kommuner och landsting skulle ha

kvar en månads utgifter in på införandeåret. Vid en eventuell ny förändring av

systemet skall därför utgå kompensation till kommuner och landsting motsvarande

utbetalningen denna överskjutande månad.

 Den återstående regleringen för år 1996 uppgår således till 483 miljoner

kronor. Mot denna bakgrund föreslår regeringen att sammanlagt 483 miljoner

kronor anvisas på ett särskilt anslag, Särskilt bidrag avseende kommuners och

landstings mervärdesskattesystem år 1996.

 För att justera för hanteringen av de landstingsfria kommunerna vid den

ursprungliga regleringen föreslås att hela bidraget tillförs landstingskontot

hos Riksgäldskontoret. Regeringen avser av samma anledning att uppdra åt

Riksskatteverket att föra över 63 miljoner kronor från kommunkontot till

landstingskontot.

 Regeringen föreslår i budgetpropositionen en höjning av de generella

statsbidragen med 3 482 miljoner kronor fr.o.m. år 1997 för att reglera

övergången till det nya systemet.

 Föreslagen reglering har beaktas genom att denna kommunala mervärdes-skatt

inte längre belastar statens inkomsttitel avseende mervärdeskatt.

 164

6.8 Utbildningsdepartementet (åttonde huvudtiteln)

A. Skolväsendet

A 18. Försöksverksamhet med kvalificerad yrkesutbildning

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta ändamål 51 miljoner

kronor anvisade under förslagsanslaget Bidrag till viss verksamhet inom det

kommunala skolväsendet m.m.

Regeringens förslag: En anslagsteknisk förändring genomförs som medger att medel

som anvisats till försöksverksamhet med kvalificerad yrkesutbildning hösten

1996, men inte utnyttjas, i stället kan användas under budgetåret 1997.

Skälen för regeringens förslag: Riksdagen har beslutat om en försöksverksamhet

med kvalificerad yrkesutbildning (prop. 1995/96:145, bet. 1995/96:UbU8,

rskr.1995/96:224) och har för budgetåret 1995/96 anvisat medel motsvarande 51

miljoner kronor avseende 1 700 platser med utbildningsstart hösten 1996 för

detta ändamål under anslaget A 9. Bidrag till viss verksamhet inom det kommunala

skolväsendet m.m. (Prop 1995/96:105 och prop 1995/96:150 bet. 1995/96:FiU10,

rskr.1995/96:304).

 Försöksverksamhet med kvalificerad yrkesutbildning har förberetts av en

organisationskommitté. Denna har omvandlats till en kommitté, Kommittén för

kvalificerad yrkesutbildning (U1996:02) med uppdrag att fullfölja

organisationskommitténs arbete och leda försöksverksamheten samt svara för

uppföljning samt för att en oberoende utvärdering kommer till stånd.

Verksamheten byggs ut under 1997 och 1998 till totalt 3 700 respektive 4 500

årsstudieplatser.

 Kommittén har i skrivelse till regeringen uppgett att intresset för den

kvalificerade yrkesutbildningen är omfattande. Antalet hittills inkomna

ansökningar är stort. Med hänsyn till de kvalitetskrav som bör ställas på de

utbildningar som får delta i försöksverksamheten, bedömer emellertid kommittén

att det är osäkert om alla de 1 700 platser kan påbörjas under hösten 1996.

Regeringen anser, mot bakgrund av det stora intresset för försöksverksamheten,

att det är mycket angeläget att de utbildningsplatser som ej kan tas i anspråk

under hösten 1996 istället kan starta år 1997.

 Medlen för försöksverksamheten är innevarande budgetår anvisade på

förslagsanslaget A 9. Bidrag till viss verksamhet inom det kommunala

skolväsendet och kan därför inte tas i anspråk nästkommande budgetår. Regeringen

föreslår att de under nämnda anslag beräknade medlen för försöksverksamheten med

den kvalificerade yrkesutbildningen - 51 miljoner kronor - istället anvisas

under ett nytt ramanslag A 18. Försöksverksamhet med kvalificerad

yrkesutbildning. Därmed ges möjlighet att disponera medel nästkommande budgetår.

Den av riksdagen beslutade omfattningen på försöksverksamheten med kvalificerad

yrkesutbildning kan då bibehållas oförändrad under perioden. Anslaget A 9.

Bidrag till viss verksamhet inom det kommunala skolväsendet m.m. minskas i samma

omfattning.

C. Universitet och högskolor m. m.

C 51. Högskoleverket

SUNET

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta ändamål 30 miljoner

kronor anvisade under anslaget till högskoleverket.

Regeringens förslag: 66 miljoner kronor anvisas som extra engångsbelopp för

SUNET såvitt avser universitet och högskolor och statliga muséer.

Skälen för regeringens förslag: Regeringen har i propositionen (1995/96:125) om

åtgärder för att bredda och utveckla användningen av informationsteknik tagit

upp frågor som berör Swedish University Computer Network (SUNET). Detta skall

ses som en nationell tillgång som skall kunna utnyttjas av ännu fler, t. ex.

hela biblioteksväsendet. För att SUNET skall kunna utvecklas i sin nuvarande

och utökade roll behövs en kraftig uppgradering av nätet. Detta gäller

ryggradsnätet - som omfattar universitetsorterna samt Luleå - samt

anslutningarna till övriga högskolor, och statliga muséer. Berörda kommuner

skall vidare av staten under ett inledande skede erbjudas anslutning till SUNET

av huvudbibliotek, länsbibliotek och länsmuséer.

 Regeringen tar upp frågan om målsättning, finansieringsformer och resurser

för SUNET i budgetpropositionen. För driften av ett uppgraderat SUNET för

universitetens och högskolornas del och för de statliga muséerna beräknas därvid

medel under ett nytt anslag. Särskilda medel beräknas för de kommunala

anknytningarna.

 Regeringen anser det vara motiverat att under det expansionsskede som förestår

under de närmaste åren underlätta måluppfyllelsen genom att anvisa ytterligare

medel för de statliga myndigheternas del utöver de reguljära medel som

beräknas under det nämnda anslaget i budgetpropositionen. Ett engångsbelopp om

66 miljoner kronor bör därför anvisas för att förbrukas under minst en

treårsperiod.

 165

D. Nationella och internationella forskningsresurser

D 21. Vissa bidrag till forskningsverksamhet

Tekniskt forskningsinstitut

Regeringens förslag: Möjligheterna att inrätta ett nytt tekniskt

forskningsinstitut i Göteborg skall utredas. Institutets verksamhet skall

bedrivas i samarbete med näringslivet. Som en utgångspunkt för det fortsatta

arbetet ställer staten en engångssumma av 100 miljoner kronor till förfogande,

varav 50 miljoner anvisas på tilläggsbudget, och 50 miljoner kronor får användas

av redan anvisade medel under anslaget C45. Vissa särskilda utgifter inom

universitet och högskolor m.m. under förutsättning att utredningen leder till

att projektet kan genomföras. Ställningstaganden till finansiering av

driftkostnader m.m. görs när utredningen presenterat sitt förslag.

Skälen för regeringens förslag: Det är angeläget, inte minst av

samhällsekonomiska skäl, att Sverige upprätthåller en hög nivå på den tekniska

forskningen. Detta framförs idag från flera håll. Ingenjörsvetenskapsakademien

(IVA) gör bedömningen att statens insatser för forskning och utbildning med

teknisk inriktning bör öka. IVA anser att det bärande motivet för samhället att

rikta ökade insatser mot forskning och utbildning framför allt inom det tekniska

området är den långsiktiga betydelsen för utveckling, tillväxt och

sysselsättning. IVA framhåller även vikten av goda kontakter mellan den

grundläggande kunskapsproduktionen och forskningen och näringslivets

utvecklingsarbete. Även Industriförbundet betonar vikten av satsningar inom det

teknikvetenskapliga området. Industrin är, enligt Industriförbundet, i starkt

stigande grad beroende av högskolans utbildning och forskning, särskilt inom

teknikområdet. Statens insatser för utbildning och forskning måste i högre

utsträckning tillgodose industrins behov. En bättre koppling mellan forskningen

och avnämarna är nödvändig. De forskningssatsningar som görs av stat och

näringsliv möts av ökade krav och förväntningar på att forskningen skall bidra

till att lösa problem i samhället och stärka näringslivets utveckling. Det är av

avgörande betydelse att högskolan och näringslivet i samverkan kan inrikta

forskningen mot strategiska områden och öka nyttiggörandet av forskningen.

Enligt NYFOR-kommittén, som har gjort en översyn av samverkan mellan högskolan

och näringslivet, existerar ett betydande gap mellan högskolans forskning och

industrins FoU-verksamhet.

 Det är viktigt att inom vissa områden genomföra koncentrerade statliga

satsningar som bidrar till ett utökat utbyte mellan högskoleforskningen och

näringslivet. Ett sådant område utgör den tekniska forskningen och

forskarutbildningen. En samlad insats inom det tekniska forskningsområdet med

syftet att stimulera samverkan mellan högskolan och näringslivet är en

långsiktig investering som kan ge mycket goda resultat.

 För att främja sambandet mellan den akademiska grundforskningen och företagens

behov av tillämpad forskning bör utredas möjligheterna att inrätta ett stort

nationellt tekniskt forskningsinstitut med en bred tvärvetenskaplig inriktning,

lokaliserat till Göteborg. En förebild bör kunna vara de tyska

Fraunhoferinstituten och inriktningen av institutets organisation och verksamhet

bör vara i huvudsak följande. Inriktningen av forskningen bestäms i huvudsak av

uppdragsgivaren (industrin) och dess kvalitet garanteras bl.a. av att

institutets forskare också är verksamma vid högskolan samt att chefen tillika är

professor vid ett universitet eller en högskola. Detta innebär en nära samverkan

mellan institut och universitet. Forskare och doktorander från både högskolor i

hela landet och industri kan engageras i verksamheten. Institutet bör emellertid

inte ha fasta forskartjänster. I stället bör forskare vid högskola och industri

tillfälligt kunna arbeta vid institutet, vilket bidrar till en ökad rörlighet

mellan högskola, institut och industri. Institutet kan på det viset möjliggöra

ett naturligt flöde mellan högskola, institut och industri, vilket kan leda till

en effektiv kunskaps- och kompetensöverföring i båda riktningarna. Institutet

bör, självt eller gemensamt med t.ex. Chalmers Tekniska högskola AB och

Göteborgs universitet, förfoga över laboratorieresurser. Det skall vara möjligt

för institutet att ta på sig uppdrag som innebär att, genom såväl forskning som

utvecklingsarbete, kunna utveckla nya produkter, från idé till färdig prototyp.

I den miljö som då skapas, inte minst genom uppdragsverksamhet, blir det ett

naturligt steg att forskningsresultat omsätts i innovationer. För den löpande

verksamheten bör institutet ha en statlig grundfinansiering, resten bör i

huvudsak vara uppdragsforskning med medel från industrin. Institutet och dess

forskare skall dessutom, på samma sätt som högskolans forskare, kunna söka

anslag för forskningsprojekt från statliga forskningsfinansiärer, stiftelser,

EU:s forskningsprogram etc.

 Institutets organisatoriska form bör utredas. Institutet bör, som en nationell

resurs, placeras på eller i anslutning till en högskola. Detta skulle möjliggöra

för studenter att praktisera på institutet, som därmed också skulle bli en väg

ut i näringslivet. I en svensk modell av ett Fraunhoferinstitut skulle dessutom

kontakterna mellan forskningen och skolan (grundskola såväl som gymnasieskola)

kunna utvecklas, för att på detta sätt på ett tidigt stadium öka intresset för

teknik. Institutet skulle därigenom kunna fungera som en länk mellan forskning,

skola och näringsliv.

 Regeringen avser att låta utreda möjligheterna för att inrätta ett nytt

tekniskt forskningsinstitut i Göteborg med den angivna inriktningen. Som en

utgångspunkt för det fortsatta arbetet bör staten vara beredd att ställa en

engångsumma av 100 miljoner kronor till förfogande under förutsättning att

utredningen leder till att projektet kan genomföras. Ställningstaganden till

finansiering av driftkostnader m.m. kommer att göras när utredningen

presenterat sitt förslag. Eventuella tillkommande kostnader för staten utöver de

100 miljoner kronor som här har föreslagits, skall finansieras genom

omprioritering inom befintliga ramar. 100 miljoner kronor bör avsättas för

ändamålet för senare användning dels genom att 50 miljoner kronor anvisas på

tilläggsbudget under anslaget D 21. Vissa bidrag till forskningsverksamhet, dels

genom att 50 miljoner kronor får användas av för innevarande budgetår anvisade

medel under reservationsanslaget C 45. Vissa särskilda utgifter inom universitet

och högskolor m. m.

 Regeringen tar upp frågan om det avsedda institutet även i den

forskningspolitiska propositionen.

Finansiering av förslag avseende tekniskt forskningsinstitut och

SUNET m. m.

Regeringen har beslutat att universiteten och vissa högskolor senast den 20

september 1996 skall återbetala sammanlagt 261 miljoner kronor till staten.

Regeringen anmäler detta även i budgetpropositionen för år 1997. Till följd av

den förstärkning av statsfinanserna som därigenom uppkommit anser regeringen att

det nu finns utrymme för de i det föregående nämnda satsningarna på ett tekniskt

forskningsinstitut och SUNET.

 166

6.9 Jordbruksdepartementet (nionde huvudtiteln)

B. Jordbruk och trädgårdsnäring

B 17. Från EG-budgeten finansierad kompensation för revalvering

av jordbruksomräkningskursen

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta ändamål uppfört ett

reservationsanslag på 173 000 000 kronor.

 Anslaget anvisades med anledning av att Sverige fick ge jordbrukssektorn av EG

finansierat kompensationsstöd till följd av revalveringen av

jordbruksomräkningskursen, den s.k. gröna kursen, i januari 1996. Kronans gröna

kurs har därefter åter revalverats, varför anslaget nu behöver ökas för att ta

hänsyn till ytterligare stöd. Anslaget föreslås ökas med samma belopp som kommer

att utbetalas från EG-budgeten under tre år.

 Europeiska unionens råd antog den 18 december 1995 en förordning om

kompensation för märkbara sänkningar av jordbruksomräkningskurserna före den 1

juli 1996 (förordning (EG) nr 2990/95, EGT nr L 312/7). Den 24 juli 1996

beslutade rådet att förlänga förordningens giltighet fram till den 31 december

1996. Förordningen föreskriver att Sverige, i det fall en sådan sänkning av

kursen sker, får bevilja stöd till jordbruket under tre på varandra följande

tolvmånadersperioder med början efter den månad då kursen revalverades. Beloppet

för den andra och den tredje perioden skall minskas med en tredjedel av det

belopp som ges under den första perioden. Stödet får inte inriktas på en viss

produktion.

 Den svenska kronans jordbruksomräkningskurs gentemot ecun revalverades första

gången den 11 januari 1996 med 3,3 procent. Den 6 juli skedde ytterligare en

uppskrivning, även denna gång med ca 3,3 procent. Det innebär att EG:s

förordning åter skall tillämpas för Sverige. Det nya kompensationsbelopp som

kommer att utgå från EG-budgeten uppgår till totalt 316,6 miljoner kronor,

vilket skall fördelas på tre år. För första tolvmånadersperioden är stödet 158,3

miljoner kronor (augusti 1996 - juli 97). Perioden därefter utgår följaktligen

två tredjedelar av detta belopp, dvs. 105,53 miljoner kronor. Den tredje

tolvmånadersperioden (augusti 1998 - juli 1999) kommer slutligen en tredjedel,

52,77 miljoner, att betalas ut.

 På den svenska statsbudgeten tas anslag upp motsvarande de belopp som Sverige

erhåller från EG-budgeten. Inkomsterna som tas upp på inkomsttitel ökar med

samma belopp. För utbetalning av det nya stödet krävs därför att anslaget ökas

med samma belopp.

 Tillämpningsreglerna för stödet fastställs i kommissionens förordning (EG) nr

2921/95 av den 18 december 1995 om närmare bestämmelser om kompensation för

sänkning av vissa jordbruksomräkningskurser (EGT nr L305/60).

 Förordningen tillåter att man, om stödet per jordbruksföretag och per år i

genomsnitt underskrider 400 ecu (omkring 3 500 kronor), avstår från att fördela

stödet direkt till företagen. Det stöd som kom Sverige till godo i och med

revalveringen i januari låg under denna gräns. Även denna gång är det

genomsnittliga stödbeloppet så lågt, högst ca 1 800 kronor per företag och år,

att kostnaden för att fördela och betala ut det till företagen skulle bli

orimlig i förhållande till stödets storlek. Det bör således i första hand bli

tal om utbetalning för kollektiva åtgärder.

 Därutöver föreskrivs att man i sådant fall får använda medlen antingen till

kollektiva åtgärder av allmänt intresse för jordbruket eller till andra ändamål

som av EG-kommissionen redan godkänts för nationellt stöd. Ytterligare ett krav

är att stödet inte får ersätta nationella utgifter, den s.k. additionalitets-

principen. Åtgärderna skall således till sin art eller storlek utgöra ett

komplement till åtgärder som Sverige skulle ha vidtagit om detta stöd inte

beviljats. De får inte heller åtnjuta annat stöd från gemenskapen.

 Fördelningen av stödet till olika ändamål skall godkännas av kommissionen

innan utbetalning får ske. Ansökan skall lämnas före den 30 juni 1997. Därefter

har kommissionen två månader till sitt förfogande att behandla ärendet och ge

sitt utlåtande.

 På samma sätt som för det stöd som gavs med anledning av den tidigare

revalveringen, avser regeringen att utforma detaljplanerna för den andra

omgångens stöd och sedan i enlighet med tillämpliga EG-regler underställa

kommissionen planerna för godkännande. Regeringen har för avsikt att tillämpa

samma principer för fördelningen som vid det tidigare tillfället. Det bör

noteras att även fiskerisektorn berörs av revalveringen varför denna också kan

komma i åtjnutande av stödet. Åtgärder som kan komma ifråga är inom forskning

och utveckling, markandsfrämjande åtgärder samt sociala- och miljöåtgärder.

Regeringen kommer att ta slutlig ställning till programmet efter samråd med

företrädare för näringen.

D. Sametinget och rennäringen m.m.

D 1. Sametinget

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta ändamål uppfört ett

ramanslag på 15 082 000 kronor.

 Sametinget är enligt sametingslagen ansvarig för att organisera valet till

tinget. Sametingets valnämnd är utsedd att ansvara för valet. Det är val vart

fjärde år. Nästa sametingsval äger rum i maj 1997. Arbetet med planeringen av

valet har påbörjats. Sametinget har i sin anslagsframställning för år 1997 och i

tilläggsansökan för innevarande budgetår yrkat 3 030 000 kronor för valet.

Beloppet avser bl. a. kostnader för annonsering och information om valet,

tryckning och utskick av röstkort och valsedlar, utbildning av valförrättare och

bidrag till partier.

 Eftersom medel för valet inte budgeterats under anslaget gör regeringen

bedömningen att 2 miljoner kronor bör tillföras Sametinget för att administrera

valet i enlighet med sametingslagen.

 Detta tillskott finansieras genom att förhandlingar med EG-kommissionen har

resulterat i att medel från EG:s budget kommer att erhållas för vissa utgifter

som ursprungligen budgeterats som nationella.

 167

6.10 Arbetsmarknadsdepartementet

 (tionde huvudtiteln)

A. Arbetsmarknad m.m.

Det svåra läget på arbetsmarknaden ställer krav på kraftfulla insatser från

statsmakternas sida. I regeringens proposition Vissa åtgärder för att halvera

den öppna arbetslösheten till år 2000, ändrade anslag för budgetåret 1995/96,

finansiering m.m. har regeringen tydliggjort att arbetslösheten skall bekämpas

med välutbildade kvinnor och män. En viktig del i detta arbete är den särskilda

utbildningssatsningen. Av de nya platserna i vuxenutbildningen är 30 000 platser

i högskolan. Fler studentbostäder är en förutsättning för att ungdomarna skall

kunna genomföra sin utbildning och lägga grunden till ett livslångt lärande och

därmed en stark ställning på arbetsmarknaden.

 Arbetslösheten inom byggsektorn är fortfarande hög. Att öka sysselsättningen

inom denna del av arbetsmarknaden innebär inte bara att arbetslösa

byggnadsarbetare ges sysselsättning utan också att investeringarna ökar och

därmed att tillväxtens goda cirkel etableras.

 De äldre arbetslösa har en svår ställning på arbetsmarknaden. Att snabbt ge

denna grupp kontakt med arbetslivet är av största vikt för att inte permanent

ställa dem utanför den reguljära arbetsmarknaden.

 Mot bakgrund av ovanstående föreslår regeringen nu insatser som verkar för

tillväxt och mot långa tider av arbetslöshet och passivitet.

A 2.Arbetsmarknadspolitiska åtgärder

Tillfälligt investeringsbidrag för anordnande av studentbostäder

Regeringens förslag: Ett tillfälligt investeringsbidrag införs för tiden fram

t.o.m. år 1999 för anordnande av studentbostäder. Bidrag lämnas för upp till

15 000 bostäder med maximalt 25 000 kronor för varje studentrum.

Högst 50 miljoner kronor av investeringsmedel under anslaget

Arbetsmarknadspolitiska åtgärder för budgetåret 1995/96 får under tiden fram

till utgången av budgetåret 1997 användas för bidraget.

Skälen för regeringens förslag: Under sommaren 1996 har riksdagen beslutat

(prop. 1995/96:222, bet. 1995/96:FiU15, rskr. 1995/96:307) att kraftigt öka

antalet utbildningsplatser inom högskolan - särskilt vid högskolor utanför

universitetsorterna - för att öka ungdomars möjligheter att stärka sin ställning

i arbetslivet. Sammanlagt 30 000 nya årsstudieplatser kommer till följd härav

att inrättas under åren 1997-1999.

 Den snabba utbyggnaden av antalet utbildningsplatser på de mindre

högskoleorterna kommer att starkt öka efterfrågan på ytterligare studentbostäder

från dem som inte redan är bosatta på studieorten. Det är angeläget att dessa

bostadsförsörjningsbehov kan tillgodoses och att den nyproduktion som behövs

kommer igång snabbt.

 Regeringen föreslår mot denna bakgrund att ett tillfälligt investeringsbidrag

lämnas för produktion av nya studentbostäder på dessa studieorter. Bidrag bör

kunna lämnas för bostäder för upp till 15 000 studerande med maximalt 25 000

kronor för varje studentrum i lägenheter för en eller två studerande. Det

innebär att studentbostadsbyggandet kommer att kunna mer än fördubblas i

förhållande till vad som annars kan förutsättas.

 Bidraget bör lämnas för bostäder som tillkommer genom sådana ny- eller

ombyggnader som stöds med statlig bostadsbyggnadssubvention och för vilka inte

samtidigt annat statligt investeringsstöd lämnas. Underlaget för

bostadsbyggnadssubventionen bör minskas med motsvarande belopp.

 Investeringsbidrag bör kunna lämnas för byggen som påbörjas under tiden den 1

oktober 1996 - den 31 december 1999 och som färdigställs inom ett och ett halvt

år från påbörjandet. Bidragsgivningen bör riktas in på sådant sätt att bidragen

går till de byggherrar som erbjuder de villkor som är förmånligast för de

boende. Det bör ankomma på regeringen att utfärda närmare bestämmelser i denna

del.

 Kostnaderna för investeringsbidraget bör få uppgå till sammanlagt högst 300

miljoner kronor. Endast en mindre del, ca 50 miljoner kronor, av denna kostnad

beräknas falla ut före utgången av budgetåret 1997.

 Under tionde huvudtitelns reservationsanslag A 2. Arbetsmarknadspolitiska

åtgärder har budgetåren 1994/95 och 1995/96 under särskilda anslagsposter

beräknats sammanlagt över 6,7 miljarder kronor för ROT-åtgärder m.m. resp.

byggnadsinvesteringar m.m. I fråga om vissa av de ändamål för vilka medel har

beräknats har också särskilda ramar beslutats av riksdagen. Sista dagen för

påbörjande av arbeten eller för ansökan om stöd har nu passerats såvitt gäller

flera av dessa stödformer. Såvitt redan nu kan bedömas kommer de fastställda

ramarna inte alltid att utnyttjas fullt ut.

 Motivet till att anvisa särskilda medel för insatser inom ROT- och

bygginvesteringsområdena var att öka byggsysselsättningen. Arbetslösheten inom

byggsektorn är fortfarande hög. Det är angeläget att de avsatta medlen utnyttjas

för att öka sysselsättningen inom denna del av arbetsmarknaden.

 Kostnaderna för investeringsbidraget för anordnande av studentbostäder bedöms

mot denna bakgrund under år 1997 kunna finansieras inom ramen för de åtaganden

som gjorts för de sysselsättningsprogram som beslutades under åren 1994 och

1995. En avstämning i denna del kan dock göras först sedan dessa program i

huvudsak genomförts. Regeringen avser att i anslutning till vårpropositionen

1997 återkomma till riksdagen med förslag till permanent finansiering av det nu

föreslagna investeringsbidraget.

 Överblicken över medelsbehovet för de redan pågående programmen behöver

förbättras. I fråga om vissa av de stödformer som ingår i programmen har någon

sista dag för ansökan om utbetalning av stöd inte ställts upp. Regeringen avser

därför att föreskriva att ansökan om utbetalning av stöd skall göras inom sex

månader efter det att de stödberättigade arbetena skall ha slutförts, såvida

inte annat redan finns föreskrivet eller - i det enskilda fallet - särskilda

skäl finns att medge en utsträckt tid. De som har ansökt eller fått beslut om

stöd kommer att underrättas om att en sista dag för utbetalning införs.

A 5.Bidrag till arbetslöshetsersättning m.m.

Tidigareläggning av offentliga tillfälliga arbeten för äldre arbetslösa

Regeringens förslag: Starten för anordnande av offentliga tillfälliga arbeten

för äldre arbetslösa tidigareläggs från den 1 januari 1997 till den 1 november

1996.

Kostnaderna för ersättning till deltagarna i åtgärden får belasta anslaget

Bidrag till arbetslöshetsersättning m.m.

Skälen för regeringens förslag: Regeringen föreslog i sysselsättnings-

propositionen (prop. 1995/96:222), att personer som fyllt 55 år och äldre och

som uppbär arbetslöshetsersättning skall få delta i offentliga tillfälliga

arbeten. Åtgärden vänder sig till personer som varit inskrivna som arbetslösa

vid arbetsförmedlingen i 24 månader eller längre. Åtgärden skall finnas under

åren 1997 och 1998. Ersättningen till den enskilde föreslogs vara densamma som

inom aktivitetsstödet. Riksdagen beslutade i enlighet med förslaget

(yttr.1995/96:AU6y, bet. 1995/96:FiU15, rskr. 1995/96:307). Lagen (1996:870) om

offentliga tillfälliga arbeten för äldre arbetslösa träder i kraft den 1 januari

1997.

 Det svåra läget på arbetsmarknaden gör att regeringen finner det angeläget att

så snart som möjligt ge de äldre arbetslösa tillfälle till en aktiv kontakt med

arbetslivet och därmed möjligheter att återgå till reguljär anställning. Ju

längre tid de äldre arbetslösa står utanför arbetslivet desto större är risken

för långvarig passivitet och bidragsberoende.

 Mot denna bakgrund föreslår regeringen att lagen (1996:870) om offentliga

tillfälliga arbeten för äldre arbetslösa träder i kraft redan den 1 november

1996. Förslaget innebär en ändring av ikrafträdandebestämmelsen av ovan nämnda

lag. Ett lagförslag har upprättats inom Arbetsmarknadsdepartementet. I 2 § lagen

görs en hänvisning till lagen (1973:370) om arbetslöshetsförsäkring och lagen

(1973:371) om kontant arbetsmarknadsstöd med utgångspunkt i dess respektive

lydelse per den 1 januari 1997. Detta torde dock sakna betydelse vid

tillämpningen av lagen.

 Kostnaden för åtgärden under innevarande budgetårs två sista månader beräknas

till högst 60 miljoner kronor och föreslås belasta anslaget A 5. Bidrag till

arbetslöshetsersättning m.m.

 168

Stimulansersättning vid offentliga tillfälliga arbeten för äldre arbetslösa

Regeringens förslag: De personer som deltar i offentliga tillfälliga arbeten för

äldre arbetslösa får ett tillägg med 45 kronor per dag på sitt aktivitetsstöd.

Skälen för regeringens förslag: Det är lika viktigt att skapa incitament för att

få de äldre arbetslösa att ta del i de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna som

arbetsförmedlingen erbjuder som att det är kvalitet i de insatser som skall

bedrivas inom den offentliga sektorn inom ramen för offentliga tillfälliga

arbeten för äldre arbetslösa. Det är angeläget att de individer som deltar i

åtgärden finner sina insatser menings- och värdefulla. Anvisningstidens längd,

karaktären på arbetsuppgifterna och målgruppens bakgrund när det gäller

erfarenhet och ålder medför att det är befogat att till aktivitetsstödet också

lägga en stimulansersättning. Denna ersättning bör lämpligen vara i form av ett

fast krontalsbelopp så att den får en fördelningspolitisk profil. Regeringen

föreslår därför ett tillägg med 45 kronor per dag utöver den ersättning

individen har enligt aktivitetsstödet. Kostnaden för denna stimulansersättning

är beräknad till 6 miljoner kronor. Finansieringen av dessa medel skall ske

genom en indragning av investeringsmedel från anslaget Arbetsmarknadspolitiska

åtgärder.

 169

6.11 Miljödepartementet (fjortonde huvudtiteln)

A. Miljövård

A 4. Investeringar inom miljöområdet

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta ändamål uppfört ett

reservationsanslag på 285 668 000 kronor.

 Sverige kan med stöd av LIFE-förordningen (Rådets förordning (EEG) nr 1973/92

om inrättande av ett finansiellt instrument för miljön - LIFE) få bidrag med 50

procent för naturvårdsprojekt som skall ingå i EU:s ekologiska nätverk Natura

2000. Bidrag kan beviljas av EG-kommissionen efter ansökan från myndigheter,

organisationer eller enskilda. Fördelningen av bidrag sker en gång per år. För

Sveriges del bedömer Naturvårdsverket vilka ansökta projekt som är de för

naturvården mest angelägna. Därefter lämnas prioriteringsförslag till

kommissionen. Kommissionen är inte bunden att följa Naturvårdsverkets

prioriteringar. Det finns inte heller bestämmelser om hur LIFE-medel skall

fördelas mellan medlemsländerna.

 Regeringen beräknar att kommissionen under budgetåret 1995/96, som innefattar

två fördelningstillfällen, fattar beslut om att bevilja Naturvårdsverket LIFE-

bidrag på i storleksordningen 50 miljoner kronor. Utbetalningen av LIFE-bidragen

delas ofta upp på flera år eftersom de sker i den takt projekten fortskrider.

Motsvarande belopp förs upp under inkomsttitel 6911 Övriga bidrag från EG.

C. Lantmäteri- och fastighetsdataverksamhet m.m.

C 3.Bidrag enligt lantmäteritaxan

I statsbudgeten för innevarande budgetår finns för detta ändamål uppfört ett

förslagsanslag på 10 350 000 kronor. Från anslaget betalas

utgifter för de s.k. nedsättningsbeloppen enligt förordningen (1995:1459) om

avgifter vid lantmäteriförrättningar.

 Anslaget beräknas under artonmånadersperioden komma att överskridas med

14 miljoner kronor beroende på att ett stort antal sakägare varit berättigade

till nedsatt taxa bl.a. i samband med större lantmäteriförrättningar. Med

anledning av detta förhållande bör 14 miljoner kronor tillföras anslaget C3.

Bidrag enligt lantmäteritaxan. Överskridandet finansieras genom att anslaget C1.

Förvaltningskostnader för Lantmäteriverket m.m. minskas med motsvarande belopp.

Regeringen behandlar i 1997 års budget närmare frågan om den framtida

utformningen av de s.k. nedsättningsbeloppen.

 170

7 Vissa skattefrågor

7.1 Inledning

Regeringen redovisar i denna proposition och i ett antal särskilda propositioner

skatteförslag med effekter för budgetåret 1997 och de därpå följande budgetåren.

 Förslagen har i flera fall aviserats i olika propositioner presenterade under

våren 1996. Hit hör förslaget om nedjustering av skiktgränsen vid beräkning av

statlig inkomstskatt på förvärvsinkomster, som aviserades i prop. 1995/96:222

Vissa åtgärder för att halvera arbetslösheten till år 2000, ändrade anslag för

budgetåret 1995/96, finansiering m.m. I samma proposition aviserades det nu

presenterade förslaget om att ersätta den nuvarande skatten på el från

vattenkraftverk med en fastighetsskatt.

 Utöver redan aviserade förslag redovisas här också förslag om vissa

justeringar av skatterna på energi. Vidare lämnas förslag om förändringar av

alkoholskatten m.m. Slutligen föreslås vissa begränsningar såvitt gäller

skattefriheten vid privatinförsel av vissa alkoholhaltiga drycker.

 Regeringen redovisar, utan att lämna förslag, också sin bedömning vad gäller

beskattningen vid s.k. självförvaltning av bostäder.

 Vid beredningen av lagförslagen har synpunkter inhämtats från Riksskatteverket

och Generaltullstyrelsen, vilka framfört vissa synpunkter av tekniskt slag.

 En fullständig redovisning av de olika förslagens effekter på statsbudget och

offentlig sektor återfinns i avsnitt 4.5.

Lagrådet

Lagförslagen i denna proposition avser ändrade skattesatser och andra

justeringar av tekniskt sett enkel beskaffenhet. Förslagen är enligt regeringens

bedömning därför av sådan beskaffenhet att Lagrådets hörande skulle sakna

betydelse.

7.2 Justering av skiktgränsen vid beräkning av statlig

 inkomstskatt

Regeringens förslag: Skiktgränsen vid beräkning av statlig inkomstskatt på

förvärvsinkomster skall för inkomståret 1997 uppgå till 209 100 kronor.

Justeringen av skiktgränsen inför efterföljande inkomstår baseras på denna nivå.

 Skälen för regeringens förslag: I prop. 1995/96:222 Vissa åtgärder för att

halvera arbetslösheten till år 2000, ändrade anslag för budgetåret 1995/96,

finansiering m.m. aviserade regeringen förslag om viss begränsning av

uppjusteringen av skiktgränsen för statlig inkomstskatt för inkomståret 1997.

Den aviserade förändringen har som bakgrund bl.a. den förändring av

beskattningen av bilförmån som samtidigt aviserades och som medför ett visst

inkomstbortfall för det allmänna.

 Skiktgränsen bestämmer den nivå för den beskattningsbara inkomsten över vilken

statlig inkomstskatt utgår. Hur skiktgränsen skall bestämmas finns angivet i 10

§ andra stycket lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt (SIL). Reglerna innebär

att skiktgränsen räknas upp inför varje nytt inkomstår. Uppjusteringen baseras i

princip på den procentuella förändringen i den allmänna prisnivån (KPI) med ett

tillägg av två procentenheter.

 Som ett led i saneringen av de offentliga finanserna beslutade riksdagen

hösten 1994 att uppjusteringen inför inkomståren 1995 - 1998 skulle begränsas i

viss utsträckning. Samma begränsning gäller vid beräkningen av

basbeloppsanknutna offentliga utgifter. Begränsningen innebär att enbart en viss

andel av den faktiska inflationen beaktas och att samma andel tillämpas när

tillägget beräknas. Vid uppjusteringen inför inkomståret 1997 uppgår denna andel

till 60 %. Med faktisk inflation avses fr.o.m. i år förändringen i

konsumentprisindex från juni månad andra året före inkomståret till juni månad

året före inkomståret. De tidsbegränsade ändringarna i skatteskalan togs in i en

särskild lag, lagen (1994:1852) om beräkning av statlig inkomstskatt på

förvärvsinkomster vid 1996-1999 års taxeringar.

 Vid gällande regler kan skiktgränsen för inkomståret 1997 beräknas till 212

200 kr. Denna beräkning baseras på en faktisk inflation under perioden juni 1995

- juni 1996 på 0,48 %. Då det särskilda tillägget och nedräkningen till 60 %

beaktas erhålls ovan redovisade nivå för skiktgränsen inkomståret 1997 före det

nu aktuella förslaget.

 Enligt regeringens mening är det önskvärt att korrigeringen av skiktgränsen

för inkomståret 1997 inte medför att denna i absoluta tal sjunker i förhållande

till den nivå som gäller för inkomståret 1996, dvs. 209 100 kr. Mot denna

bakgrund föreslås att skiktgränsen för inkomståret 1997 fastställs till 209 100

kr. Förändringen innebär att skiktgränsen kommer att ligga 3 100 kr lägre än

vid tillämpning av gällande regler. Justeringen av skiktgränsen inför därpå

följande inkomstår följer gällande regler men baseras på denna lägre nivå.

 Förslaget föranleder ändringar i 2 § lagen om beräkning av statlig

inkomstskatt på förvärvsinkomster vid 1996-1999 års taxeringar. För

taxeringsåren därefter, dvs. fr.o.m. inkomståret 1999, kommer enligt nu gällande

bestämmelser den årliga uppräkningen av skiktgränsen i stället att ske enligt

bestämmelserna i 10 § SIL. En justering av skiktgränsen i 10 § SIL så att den

ansluter till skiktgränsen enligt den särskilda lagen som gäller för 1996-1999

års taxeringar kommer då att bli nödvändig.

 Den föreslagna ändringen av skiktgränsen föreslås träda i kraft den 1 januari

1997 och tillämpas fr.o.m. 1998 års taxering med vissa undantag som närmare

anges i övergångsbestämmelserna.

 Enskilda näringsidkare kan i undantagsfall ha ett beskattningsår som inte

sammanfaller med kalenderår. Det innebär att de vid 1998 års taxering kan komma

att beskattas för inkomster som hänför sig till år 1996. Förslaget till

justering av skatteskalan kan ge upphov till skärpt beskattning som träffar

inkomster som hänför sig till tiden före ikraftträdandet. För att ändringarna

inte skall komma i strid med regeringsformens bestämmelser om förbud mot

retroaktiv skattelagstiftning bör den föreslagna ändringen av skiktgränsen inte

tillämpas för skattskyldiga med beskattningsår som börjat senast den dag då

denna proposition avlämnas till riksdagen. För att förhindra vissa möjligheter

till skatteplanering bör de nya reglerna emellertid gälla för näringsidkare vars

verksamhet påbörjats efter nämnda datum. Regeringen föreslår därför med stöd av

2 kap. 10 § regeringsformen att de nu berörda reglerna skall tillämpas från och

med den 21 september 1996.

 De föreslagna övergångsreglerna innebär att om äldre bestämmelser skall

tillämpas i fråga om beräkning av statlig inkomstskatt skall dessa tillämpas på

hela den skattskyldiges inkomst av förvärvsverksamhet.

7.3 Fastighetsskatt på elproduktionsenheter

7.3.1 Bakgrund

Vattenkraftsskatt regleras i dag i lagen (1982:1201) om skatt på viss elektrisk

kraft. Skatten tas ut av den som inom landet framställer elektrisk kraft i ett

vattenkraftverk med en installerad effekt av minst 1 500 kW. Pumpkraftverk har

uttryckligen undantagits. Under tiden 1 september 1996-30 juni 1997 uppgår

skatten till 5 öre per kWh för kraft som är producerad i anläggningar som tagits

i drift före år 1973. Om kraften produceras i anläggningar som tagits i drift

under åren 1973-1977 uppgår skatten till 2,5 öre per kWh. För anläggningar som

tagits i drift senare utgår ingen skatt (prop. 1995/96:198, bet. 1995/96:SkU31,

rskr. 1995/96:305, SFS 1996:689). Efter utgången av juni 1997 gäller att skatten

är 6 öre per kWh för anläggningar som tagits i drift före 1973 och 3 öre per kWh

för dem som tagits i bruk 1973-1977.

 Vattenkraftsskatten har varit föremål för översyn av utredningen om

kraftföretagens vinster vars förslag presenterades i betänkandet SOU 1991:8,

Beskattning av kraftföretag.

 Betänkandet har remissbehandlats. En remissammanställning finns tillgänglig i

ärendet (dnr 457/91).

7.3.2 Beskattning av vattenkraft

Den som producerar elkraft bedriver näringsverksamhet och inkomsterna härav

beskattas enligt de regler som gäller för sådana inkomster. Härut-över utgår

ytterligare skatter. En av dem är den särskilda skatt som utgår enligt den ovan

nämnda lagen om skatt på viss elektrisk kraft. Beskattning av vattenkraft

motiveras ofta av läges- eller knapphetsräntor, vilka uppkommer från ekonomiskt

värdefulla naturresurer som finns i begränsad mängd. När den nuvarande

vattenkraftsskatten infördes motiverades den bl.a. av behovet att förhindra en

alltför snabb prisutveckling vid försäljning av äldre vattenkraftstillgångar.

Anläggningarna förändras emellertid gradvis genom nyinstallationer. Till följd

av ökande förnyelseinvesteringar kommer allt fler anläggningar att behöva

omklassificeras åldersmässigt. Denna omständighet, tillsammans med att skatten

årligen tas ut med samma nominella belopp, innebär realt sett en minskad

skattebelastning på kraftföretagen.

 Den nuvarande skillnaden i beskattningen av gamla och nya anläggningar kan ge

upphov till betungande långsiktiga och kortsiktiga effektivitetsförluster.

Exempel på sådana förluster kan vara att kraftföretagen bygger om anläggningar

för tidigt och i allt för stor omfattning och att skatten snedvrider

kostnadsrangordningen mellan anläggningar inom sektorn.

 Enligt utredningen bör en skatt ur samhällsekonomisk synpunkt ha så liten

inverkan på produktions- och investeringsbeslut som möjligt. Detta innebär att

skatter som påverkar de rörliga produktionskostnaderna bör undvikas.

 Regeringen delar också utredningens bedömning att det finns grund för

påståendet att nuvarande beskattningsmodell innebär risk för ineffektivitet i

utnyttjandet av landets vattenkrafttillgångar. Särskilt stor är risken för att

handeln med el inom Norden påverkas.

 Den av regeringen föreslagna avregleringen av elmarknaden skapar

förutsättningar för en ökad integrering av de nordiska elmarknaderna. Därigenom

skall konsumenternas ställning på elmarknaden stärkas och de samlade

produktionsresurserna i Norden utnyttjas så effektivt som möjligt. Det är

angeläget att inte beskattningen av kraftproduktionen motverkar dessa syften.

Det finns därför starka skäl för att ändra beskattningsmodellen från den

nuvarande, som är begränsad till vissa årgångar av vattenkraftanläggningarna,

till en mer generell sådan.

7.3.3 Markvärdet som bas för en fastighetsskatt

Regeringens förslag: Nuvarande beskattning av vattenkraftverk med en skatt

baserad på producerade kWh ersätts med en fastighetsskatt baserad på markvärdet.

 Utredningens förslag: Överensstämmer i sak med regeringens. En förutsättning

är dock att markvärdena fastställs enligt nu gällande principer för

fastighetstaxering.

 Remissinstanserna: Bland remissinstanserna syns det inte finnas någon

avvikande mening från utredningens slutsats om vattenkraftsskattens långsiktiga

brister i effektivitetsavseende. Däremot redovisas delade meningar om för- och

nackdelarna med en särskild beskattning av just vattenkraftsindustrin.

 Bland de remissinstanser som är för en fortsatt särskild beskattning åberopas

möjligheterna till en direkt regional återföring av vattenkraftens vinster.

Näringsfrihetsombudsmannen, NO, är av principiella skäl mot en fortsatt särskild

beskattning. Om emellertid budgetskäl talar för en särskild beskattning anser NO

att utredningens förslag om skatt på lägesräntor är att föredra. Vattenfall

anser att det inte finns anledning till ytterligare skatt utöver bolagsskatt,

mervärdesskatt och vissa riktade avgifter. Om ytterligare skatteintäkter behövs

bör detta i så fall inte drabba kraftföretagen speciellt. Vattenfall anser

vidare inte att det finns några lägesräntor att beskatta men finner att

förslaget som sådant uppfyller de krav som bör ställas på en skatt som har till

uppgift att beskatta lägesräntor. Även Tjänstemännens Centralorganisation, TCO,

avstyrker en särskild beskattning och framhåller att frågan om beskattning av

elektrisk kraft hör till området för den allmänna energibeskattningen och

miljöavgiftsuttaget.

 Riksskatteverket, RSV, ser inget hinder från skatteadministrativ synpunkt att

använda markvärdena vid beskattning men anser det dock vara svårt att utläsa om

utredningen avsett att anläggningar med samma produktionsförmåga men med olika

återanskaffningskostnad kommer att få olika markvärden och därmed även olika

beskattning. Närings- och teknikutvecklingsverket, NUTEK, finner att

skatteförslagets principiella konstruktion måste underkastas en utförligare

analys innan det genomförs och befarar att det kan vara svårt att i praktiken ta

fram ett taxeringsunderlag som på ett tillförlitligt sätt återspeglar

anläggningarnas fallränta.

 Vattendomstolen vid Stockholms tingsrätt finner att den föreslagna skatten

teoretiskt skulle kunna inverka på kostnaderna hos ett anhängiggjort

vattenföretag och därigenom påverka domstolens bedömning av dess lönsamhet.

Emellertid anser domstolen att beskattningens inverkan är så marginell att man

torde kunna bortse från den.

 Länsstyrelsen i Norrbottens län anser det olämpligt att basera skatt på

markvärdet eftersom detta fastställs genom ett starkt schabloniserat

värderingsförfarande.

 Skälen för regeringens förslag: Den nuvarande vattenkraftsskatten innebär risk

för ineffektivt utnyttjande av landets vattenkrafttillgångar. Av denna anledning

har fråga uppkommit om det går att finna lämpliga alternativa baser för skatten

som inte medför nämnda negativa effekter.

 De tänkbara alternativ som utredningen anser står till buds är skatt per kW,

vinstskatt och fastighetsskatt. Utredningen har utförligt beskrivit dessa

skattemodellers respektive effekter från effektivitets- och för-

delningssynpunkter på både kort och lång sikt. Utredningens slutsats efter

genomgången av de olika alternativen är att fastighetsskatt är den modell som

bäst uppfyller önskemålet om att begränsa skatternas effektivitetskostnader. Som

utredningen påvisat kan den nuvarande utformningen av skatten leda till

effektivitetsförluster i framtiden. Skatten är inte förenlig med effektivitet på

en konkurrensutsatt elmarknad. Den teoretiskt mest tilltalande skattebasen är

lägesräntorna inom kraftproduktionen. Fördelarna med en beskattning av

lägesräntorna i förhållande till nuvarande skatteuttag kan sammanfattas enligt

följande:

- följsamhet gentemot elpriserna

- följsamhet gentemot anläggningarnas avkastningsförmåga

- ingen påverkan på de rörliga produktionskostnaderna

- ingen ökad övervältring mot konsumentledet jämfört med andra

 modeller.

 De principiella utgångspunkterna för utredningens slutsatser har inte

ifrågasatts av remissinstanserna.

 Vattenkraften är en begränsad naturresurs. Beskattningen av denna knappa

naturresurs bygger på det förhållandet att ägaren kan tillgodogöra sig ett

överskott vid nyttjandet av naturresursen. Det uppstår en s.k. knapphetsränta, i

detta fall benämnd lägesränta eller fallränta.

 Förekomsten av lägesräntor vid kraftproduktion lämpar sig särskilt väl för

beskattning. Sådan beskattning är nämligen förenad med låga samhällsekonomiska

effektivitetskostnader. I jämförelse med den nuvarande vattenkraftsskatten

framstår lägesräntan som den teoretiskt mest tilltalande skattebasen beträffande

vattenkraftproduktionen. Den del av avkastningen eller överskottet som är

hänförlig till just lägesränta går dock inte att utläsa i kraftföretagens

årsredovisningar vilket omöjliggör en direkt skatt på lägesräntor.

 Lägesräntan går dock att härleda genom en indirekt metod. Vid fastig-

hetstaxeringen av sådana elproduktionsenheter som utgörs av vattenkraftverk

används en avkastningsmetod för att få fram enhetens marknadsvärde. Metoden

bygger på en beräkning av nuvärdet av de framtida överskott som anläggningen

förväntas ge. En del av överskottet avser rimligtvis en avkastning på det

investerade realkapitalet, vilket i kapitaliserad form motsvarar byggnadsvärdet.

Restposten är således markvärdet och representerar därmed den del av den

kapitaliserade avkastningen som utgörs av lägesräntan. Nuvärdet av de årliga

lägesräntorna motsvaras alltså av det markvärde som framkommer vid

fastighetstaxeringen.

 Eftersom det taxerade markvärdet således från teoretiska utgångspunkter utgör

en lämpligare skattebas än nuvarande åldersdifferentierade skatt per kWh,

återstår för regeringen att ta ställning till om det markvärde som erhålls vid

fastighetstaxeringen i praktiken står i överensstämmelse med resonemanget om

lägesränta.

 Värderingen av elproduktionsenheter regleras i 15 kap. fastighetstaxe-

ringslagen (1979:1152, FTL). I begreppet elproduktionsenhet innefattas bl.a.

vattenkraftverk, outbyggt vattenfall som enligt verkställbart tillstånd får

byggas ut samt värmekraftverk.

Den övergripande värderingsmodellen

Produktionen av elkraft i Sverige sker både genom vattenkraft och olika slag av

värmekraft. Värderingen av vattenkraftverken grundas från och med 1981 års

allmänna fastighetstaxering på en renodlad avkastningsmetod. För

värmekraftverken tillämpas i stället en produktionskostnadsmetod, dvs.

värderingen görs med ledning av anläggningskostnaderna

(återanskaffningskostnaderna) varvid hänsyn tas till värdeminskning.

 Vad avser kraftproduktionen fungerar den svenska elmarknaden i stora drag så

att värmekraftanläggningarna bidrar till att vattenkraften kan utnyttjas på ett

optimalt sätt. Detta har att göra med att vattenkraften måste dimensioneras för

att säkra produktionen även under vattenfattiga år. Värderingsmodellen beaktar

att värmekraften således faktiskt innebär förhöjda avkastningsvärden för

vattenkraften. Därför jämkas vattenkraftens avkastningsvärden så att det

sammanlagda värdet av landets vatten- och värmekraftverk motsvarar det

avkastningsvärde som erhålls om landets samlade krafttillgångar skulle värderas

med ledning av gällande tariffer. Således utförs först en avkastningsvärdering

för kraftproduktionen som helhet. Därefter sker en reduktion med det åsatta

värde som ansetts som rimligt för värmekraften. Återstoden fördelas sedan på

vattenkraften.

Beräkning av taxeringsvärdet

Taxeringen av taxeringsenhet med vattenkraftverk inleds med att det totala

värdet i nybyggt skick bestäms. För ett nybyggt vattenkraftverk bestäms värdet

med utgångspunkt från dess utbyggnadseffekt. Denna betecknas taxeringseffekt och

bestäms efter skilda förhållanden beträffande utnytt-jandetid,

regleringsmöjlighet och belägenhet. Taxeringseffekten i kilowatt multipliceras

med ett riktvärde som i sin tur bestäms genom en kapitalisering av de årsnetton

som kan beräknas med ledning av gällande tariffer. Hänsyn tas därvid till att

årskostnaderna varierar med anläggningskostnaderna.

 Efter det att taxeringsenhetens totalvärde har erhållits uppdelas detta i ett

byggnadsvärde och ett markvärde. För ett vattenkraftverk bestäms byggnadsvärdet

till det tekniska nuvärdet enligt vissa närmare föreskrifter. Härvid får dock

inte 75 % av återanskaffningskostnaden överstiga enhetens totala värde. Vidare

beaktas den värdeminskning som har skett efter nybyggnadsåret.

 Markvärdet å andra sidan bestäms till skillnaden mellan enhetens totala värde

och 75 % av återanskaffningskostnaden för enhetens byggnader. Skulle 75 % av

återanskaffningskostnaden överstiga det totala värdet skall markvärdet bestämmas

till 0 kr.

 Enligt den prisnivå som tillämpades vid den senaste allmänna fastig-

hetstaxeringen av elproduktionsenheter år 1994 skall markvärdet sättas till 0 kr

vid en återanskaffningskostnad om 25 000 kr/kW.

 I Sverige finns 1 096 elproduktionsenheter som utgör bebyggda vattenfall.

Deras totala taxeringsvärde uppgår till ca 112 miljarder kr, varav markvärdet

utgör ca 73 miljarder kr.

 Som framgår av redogörelsen av reglerna för fastighetstaxeringen tas numera

hänsyn till skillnaderna i lönsamhet mellan olika vattenkraftanläggningar.

Förekommande olikheter i årskostnaderna blir nämligen beaktade genom de

varierande anläggningskostnaderna. Mindre lönsamma anläggningar är således de

med större andel återanskaffningskostnad.

 Vidare har framgått att det taxerade markvärdet varierar med anläggningens

återanskaffningskostnad. Ju högre återanskaffningskostnaden är desto lägre blir

markvärdet. För nyare anläggningar som har de högsta återanskaffningskostnaderna

hänför sig naturligtvis den övervägande delen av, eller t.o.m. hela avkastningen

till det investerade realkapitalet som byggnader och andra produktionsmedel. En

relativt mindre del eller ibland ingen del alls återspeglar då lägesräntan genom

markvärdet.

 En annan fördel med att utnyttja det taxerade markvärdet som skattebas är att

förändringar i relativpriset på el, som innebär förändrad lönsamhet för

befintliga anläggningar, får genomslag i taxeringsunderlaget. På så sätt

anpassas skatteuttaget till förändringar i elprisnivån.

 Det är mot bakgrund av ovanstående som regeringen anser att det taxerade

markvärdet på ett tillfredsställande sätt kan anses återspegla fallräntan i

respektive vattenkraftverk. Förutsättningen är dock, som utredningen påpekar,

att anläggningarnas byggnadsvärden beräknas på grundval av

återanskaffningskostnaden och inte efter bokföringsmässigt värde. Genom att

metoden beaktar återanskaffningskostnaden differentieras skatten med hänsyn till

vad anläggningen såsom ny hade kunnat avkasta. Skatten baseras således på den

potentiella avkastningsförmågan.

 Utredningen har i ett särskilt avsnitt i betänkandet behandlat frågan om skatt

på installerad effekt. Till skillnad mot vad Riksskatteverket, RSV, anfört

finner regeringen därför att utredningen beaktat att enheter med samma

produktionsförmåga kan få olika beskattning.

 Utredningen har ansett att berörda företag bör få möjlighet att granska

markvärdena eftersom värdena inte tidigare beskattats. I ett särskilt yttrande

till utredningens förslag anser en expert att nya taxeringsvärden måste inväntas

innan markvärdet beskattas, eftersom gällande taxeringsvärden inte åsatts med

tanke på att de skulle ligga till grund för beskattning. Även några

remissinstanser har berört frågan.

 Regeringen utgår från att kvalitéten på taxeringsvärdena inte påverkas av att

en fastighetskategori är undantagen från uttag av fastighetsskatt. De vid 1994

års allmänna fastighetstaxering fastställda markvärdena måste anses utgöra en,

även från dessa synpunkter sett, tillfredsställande bas för uttag av

fastighetsskatt.

7.3.4 Omläggning till fastighetsskatt på vissa

elproduktionsenheter

Regeringens förslag: Den nuvarande vattenkraftsskatten avskaffas.

Fastighetsskatt skall tas ut med sammanlagt 3,42 % av markvärdet på sådan

elproduktionsenhet som utgörs av vattenkraftverk och till sådana hörande andelar

i utbyggda regleringsanläggningar, taxeringsenhet med outbyggt vattenfall som

enligt verkställbart tillstånd får byggas ut samt taxeringsenhet vars

huvudsakliga värde utgör värde av andels- eller ersättningskraft.

 Utredningens förslag: Överensstämmer i sak med regeringens.Remissinstanserna:

Endast ett fåtal remissinstanser har yttrat sig över förslagen i lagtekniskt och

administrativt avseende. RSV anser att förändringen från elproduktionsskatt till

fastighetsskatt inte medför någon nämnvärd skillnad. Länsstyrelsen i Älvsborgs

län befarar att skatt kommer att tas ut på alla slag av elproduktionsenheter

utom värmekraftverken, t.ex. vindkraftanläggningar, om inte en tydligare

avgränsning görs av vad som avses med elproduktionsenhet.

 Skälen för regeringens förslag: Av skäl som redovisats i det föregående bör

beskattningen av vattenkraft läggas om från nuvarande åldersdifferentierade

skatt per kWh till en fastighetsskatt. Regeringen föreslår därför att den

nuvarande lagen om skatt på viss elektrisk kraft upphävs och ersätts med

bestämmelser som tas in i lagen (1984:1052) om statlig fastighetsskatt.

 Från och med den 1 januari 1996 tas fastighetsskatt ut med 0,5 % på

taxeringsvärdet på alla industrienheter inklusive elproduktionsenheter.

Riksdagsbeslutet om fastighetsskatt på industrienheter bygger på förslagen i

prop. 1994/95:203, Finansiering av medlemskapet i Europeiska unionen. Detta

innebär att bestämmelser om skatteplikt för elproduktionsenheter redan införts i

1, 3 och 4 §§ lagen om statlig fastighetsskatt.

 Vad gäller den närmare utformningen av lagtexten i 3 § fastighetsskattelagen

har regeringen valt att liksom utredningen anknyta till den definition av

elproduktionsbegreppet som återfinns i FTL. Begreppet är där uttömmande reglerat

och man kan utan svårighet ange vilka taxeringsenheter som omfattas av den nu

föreslagna fastighetsskatten och vilka taxeringsenheter som endast omfattas av

den redan beslutade fastighetsskatten om 0,5 %.

 De elproduktionsenheter som bör komma i fråga är dels taxeringsenhet med

vattenkraftverk och till detta hörande andelar i utbyggda reglerings-

anläggningar, dels taxeringsenhet med outbyggt vattenfall som enligt

verkställbart tillstånd får byggas ut, dels slutligen taxeringsenhet vars

huvudsakliga värde utgör värde av andels- eller ersättningskraft.

 Som framgår utgör de uppströms belägna regleringsanläggningarna inte egna

taxeringsenheter utan de beaktas vid taxeringen av det kraftverk som har nytta

av anläggningen. Vidare bör de outbyggda vattenfallen omfattas om de har

taxerats. Taxering av dessa sker nämligen endast om de med säkerhet kan

bebyggas.

 I den nu nämnda kretsen av elproduktionsenheter har även tagits med de

taxeringsenheter som har rätt till andels- eller ersättningskraft. Vad som

avses med andels- eller ersättningskraft framgår av 9 kap. vattenlagen

(1983:291). Den vars fallhöjd tas i anspråk i samband med utbyggnad av ett

vattenfall får under vissa förutsättningar del i kraftproduktionen genom

erhållande av kraft. Härtill är också knuten en skyldighet att bidra till

anläggningens utförande, drift och underhåll, allt i förhållande till andelens

storlek. Rätten till andelskraften är förenad med viss fastighet. Andelskraften

ersätter det tidigare institutet ersättningskraft, vilket var en ersättningsform

som kom i fråga när någons vattenkraft togs i anspråk. Ersättningen kunde då

utges i form av kraftöverföring.

 Det föreligger ett intimt samband mellan dessa rättigheter och de kraftverk

vilka belastas med leveransskyldighet av sådan kraft. I den mån det förekommer

skyldighet för ett kraftverk att leverera andels- eller ersättningskraft skall

detta beaktas när man bestämmer kraftverkens värde. Belastningen av andelskraft

skall i så fall dras av från både kraftstationens markvärde och byggnadsvärde

medan belastningen av ersättningskraft endast dras av från kraftstationens

markvärde. Förmåner av detta slag skall motsatsvis läggas till den

taxeringsenhet till vilken förmånen hör.

 Rätten till andelskraft torde främst tillkomma dem som själva är kraftpro-

ducenter men även stora konsumenter av kraft, t.ex stora industrier och

kommunala eldistributionsföretag innehar sådana rätter. Att så är fallet torde

bero på att det krävs ett betydande mått av resurser för att ta emot kraften.

 Eftersom det således förekommer taxeringsenheter vars huvudsakliga värde utgör

värde av erhållen andels- eller ersättningskraft med viss del av värdet

fastställt som markvärde, bör även elproduktionsenheter som utgör sådana

taxeringsenheter omfattas av förslaget.

 Värmekraftverken omfattas inte av det framlagda förslaget.

 Den nivå för uttaget av fastighetsskatt som föreslås, 3,42 %, motiveras

närmare i avsnitt 7.2.3.

 Förslaget föranleder en ändring i 3 § lagen om statlig fastighetsskatt och att

lagen om skatt på viss elektrisk kraft upphävs.

 Ändringarna föreslås träda i kraft den 1 januari 1997 och tillämpas från och

med 1998 års taxering.

 Ur praktisk synpunkt innebär omläggningen till fastighetsskatt följande.

Redovisningen av vattenkraftsskatt sker i deklaration avseende redovis-

ningsperioder om en månad. Sådan deklaration skall ha kommit in till

beskattningsmyndigheten senast den tjugofemte i månaden efter redovis-

ningsperiodens slut.

 Kraftföretagen debiteras preliminär F-skatt särskilt, vilket enligt

huvudregeln sker enligt schablon. Skatten skall avse den slutliga skatten, i

vilken fastighetsskatten ingår, med de justeringar som anges i 3 § 1 mom.

uppbördslagen (1953:272, UBL). En F-skattesedel skall översändas till den

skattskyldige senast den 18 januari under inkomståret. Preliminär F-skatt skall

beräknas med ledning av preliminär taxering, om det med sannolikhet kan antas,

att den skatt som avses i 13 § 3 mom. UBL enligt den årliga taxeringen året

efter inkomståret kommer att avvika från motsvarande skatt enligt den årliga

taxeringen året före inkomståret med minst en femtedel av sistnämnda skatt, dock

minst 2 000 kr. Preliminär F-skatt får beräknas på grundval av preliminär

taxering även i annat fall, om det är fråga om mer betydande skillnad mellan

annars utgående preliminär skatt och beräknad slutlig skatt eller det finns

andra särskilda skäl. Vid den preliminära taxeringen skall hänsyn tas till de

förhållanden som kan antas komma att ligga till grund för taxering under året

efter inkomståret. Preliminär taxering åsätts med ledning av preliminär

självdeklaration. Sådan taxering får också åsättas med stöd av annan uppgift

eller upplysning.

 Skattskyldig skall utan anmaning lämna preliminär självdeklaration om han har

debiterats preliminär F-skatt och den skatt som avses i 13 § 3 mom. UBL enligt

den årliga taxeringen året efter inkomståret, såvitt kan bedömas senast den 1

december, kommer att överstiga motsvarande skatt enligt den årliga taxeringen

året före inkomståret med minst en femtedel av sistnämnda skatt, dock minst 2

000 kr. Preliminär självdeklaration enligt nämnda bestämmelse skall avlämnas

senast den 1 december året näst före inkomståret. Hade skattskyldig varit

skyldig att utan anmaning avge preliminär självdeklaration men inte avlämnat

någon sådan inom föreskriven tid, får skattemyndigheten anmana den skattskyldige

att avge sådan deklaration. Antalet skattskyldiga som berörs av omläggningen

till fastighetsskatt uppgår till ca 100. De av dessa som har lämnat en

preliminär självdeklaration får inför uppbördsåret 1997 debiteras preliminär F-

skatt enligt preliminär taxering. I de fall någon preliminär självdeklaration

inte har lämnats utgår regeringen från att skattemyndigheterna genom tillämpning

av bestämmelsen i 13 § 1 mom. tredje stycket sista ledet UBL i möjligaste mån

förebygger ett för lågt uttag av preliminär skatt.

 Förslaget föranleder ingen författningsändring i denna del.

7.3.5 Ekonomiska frågor

För att skiftet från produktionsskatt till fastighetsskatt skall ge ett

varaktigt budgetneutralt utfall krävs en bedömning av intäkterna av

produktionsskatten, som sedan 1 september 1996 uppgår till 5 resp. 2,5 öre/kWh.

Vid kalibreringen av fastighetsskatten bör följaktligen beaktas det första

steget av de skattehöjningar som efter förslag i prop. 1995/96:198 beslutades av

riksdagen våren 1996. Som framgår av avsnitt 7.4 föreslår regeringen att

höjningen i det andra steget den 1 juli 1997 återtas och att skattebortfallet

kompenseras genom höjningar av energiskatten på el och fossila bränslen.

 Frågan är då vilka skatteintäkter som kan förväntas av produktionsskatten på

dess nuvarande nivå. Under perioden 1984-1993 uppgick inkomsterna från den

särskilda skatten till i genomsnitt drygt 1 miljard kronor per år. Om hänsyn tas

till förändringar av skattesatserna efter denna period, med en höjning från 2

resp. 1 öre/kWh till 5 resp. 2,5 öre/kWh, erhålls inkomster på 2,50 miljarder

kronor. För de närmaste åren ligger visserligen den beräknade inkomsten något

lägre, 2,33 miljarder kronor, men kraven på en ansvarsfull finansiering gör att

skattesatsen i fastighetsskatten bör baseras på den högre av dessa nivåer.

 Enligt 1994 års allmänna fastighetstaxering uppgick det samlade markvärdet för

taxeringsenheterna vattenkraft, anläggnings- och ersättningskraft till drygt 73

miljarder kronor, varav knappt 95 % avsåg vattenkraft. För att omläggningen

skall vara budgetneutral krävs sålunda att fastighetsskattesatsen sätts till

3,42 %.

 Med den föreslagna skattebasen uppnås ingen följsamhet gentemot den allmänna

prisutvecklingen, men däremot kommer prisutvecklingen inom elmarknaden att

påverka skattebasen. Vid en prisökning kommer en del av denna det allmänna till

godo, eftersom markvärdet kommer att öka. Omläggningen av skatteuttaget innebär

en större stabilitet både för staten och de skattskyldiga. Den föreslagna

modellen beaktar även på ett bättre sätt skillnaden mellan gamla och nya

produktionsanläggningar.

 Förändringen av skatteuttaget innebär följande bruttoeffekter på statsbudgeten

(miljarder kronor). De mer begränsade effekterna för 1997 beror

 182

på förskjutningar i skatteuppbörden. Vid redovisningen i avsnitt 4.5 och i

avsnitt 7.8 beaktas indirekta effekter på andra skattesatser.

 1997 1998 1999

Slopad elskatt -2,13 -2,33 -2,33

Fastighetsskatt 2,29 2,50 2,50

 Budgetutfallet på längre sikt blir beroende av prisutvecklingen på elkraft och

och dess inverkan på markvärdena.

7.4 Energiskatt

Regeringens förslag: Det andra steget av tidigare beslutade höjningar av

produktionsskatterna på elektrisk kraft återtas och ersätts av höjda

energiskatter på elektrisk kraft och fossila bränslen. Skattesatserna för

bränslen höjs med 2 % och skatten på elektrisk kraft med 0,8 öre per kWh.

 Skälen för regeringens förslag: I propositionen om ekonomisk-politiska

åtgärder på skatte- och avgiftsområdet (prop. 1995/96:198 s. 31 ff) föreslogs

att produktionsskatterna på elektrisk kraft från kärnkraft och äldre

vattenkraftverk skulle höjas i två steg, dels med 1 öre per kWh den 1 september

1996, dels en ytterligare höjning med samma belopp som skulle börja tillämpas 1

juli 1997. I propositionen föreslogs även höjningar av energiskatten på bränslen

och elektrisk kraft. Riksdagen har beslutat i enlighet med förslagen i

propositionen (bet. 1995/96:SkU31, rskr. 1995/96:305, SFS 1996:687-689).

 Efter presentationen av propositionen har kritik riktats mot de föreslagna

produktionsskattehöjningarna och effekterna av dem på de konkur-rensutsatta

företagen inom den elintensiva industrin. Det har hävdats att skattehöjningarna

övervältras direkt på såväl företag som hushåll genom ökade elpriser. Den 1

september 1996 steg också elpriserna som en direkt följd av

produktionsskattehöjningen vid samma tillfälle.

 I de överväganden som gjordes inför propositionen förutsattes att bördan av

skattehöjningarna skulle stanna hos de kraftproducerande bolagen och att

elpriserna därför inte skulle påverkas i någon större omfattning. Snedvridande

effekter på produktion och negativa effekter på sysselsättningen skulle därmed

också undvikas. Vid tillfredställande konkurrens på elmarknaden torde

kraftbolagens möjligheter att kunna övervältra skattehöjningar genom att höja

elpriserna på kort sikt vara tämligen begränsade.

 Vid årsskiftet infördes en ny lagstiftning på elområdet. Därmed skapades

förutsättningar för en ökad konkurrens på elmarknaden. Större delen av

elförsäljningen sker dock fortfarande i enlighet med avtal som ingåtts före

reformen. Marknadsförhållandena är därmed sådana att elproducenterna kan

övervältra skattehöjningar på konsumenterna genom att höja elpriserna. Den

nordiska elmarknaden är under utveckling. Det finns dock brister i

överföringskapaciteten mellan länderna vilket medför att handelsutbytet

begränsas. Därigenom begränsas även priskonkurrensen på den inhemska marknaden.

 En betydelsefull fråga av mer formell natur rör de avtal som gäller för

elleveranser. Konkurrensverket utreder för närvarande om elleverantörerna

tillämpar standardavtal som ger dem möjligheter att justera elpriserna för

skattehöjningar även i långsiktiga kontrakt på ett sätt som strider mot

konkurrenslagen.

 I takt med en fortsatt utveckling av den svenska och nordiska elmarknaden

torde företagens möjligheter till prisövervältring minska, men övervältring på

priserna kan under de närmaste åren medföra negativa effekter.

 Mot ovanstående bakgrund finns anledning att ompröva det andra steget av de

beslutade produktionsskattehöjningarna. Därför föreslås att höjningarna i detta

steg återtas och ersätts -- från den 1 juli 1997 -- av höjda energiskatter på

el och fossila bränslen. Genom denna växling bedöms att de totala snedvridande

effekterna av energiskatterna kommer att reduceras.

 Energiskatterna på el och fossila bränslen ger visserligen också snedvridande

effekter, främst via ökade energikostnader för hushållen. Dessa

allokeringsförluster bedöms dock vara mindre än de samhällsekonomiska

kostnaderna i form av minskad produktion och sysselsättning som skulle ha

uppkommit som en följd av produktionsskattehöjningen.

 Energiskattesatserna bör höjas i sådan grad att de ökade skatteintäkterna från

denna skatt ersätter skatteintäktsbortfallet av det återtagna andra steget av

höjningarna av produktionsskatterna på elektrisk kraft. För att uppnå detta bör

energiskatten på bränslen höjas med 2 % utöver de höjningar som beslutades av

riksdagen under våren 1996. På motsvarande sätt bör energiskatten på elektrisk

kraft höjas med 0,8 öre per kWh, beräknat på de energiskattebelopp som enligt

tidigare riksdagsbeslut skulle ha börjat tillämpas den 1 juli 1997. Eftersom

ingen energiskatt tas ut för energiför-brukningen vid tillverkningsprocessen i

industriell verksamhet eller för växthusuppvärmning vid yrkesmässig

växthusodling begränsas således den direkta effekten av de föreslagna

skattehöjningarna till annan verksamhet, bl.a. hushållssektorn.

 Vid beräkningen av de höjningar av energiskatten som riksdagen beslutade i

våras togs hänsyn till förväntade förändringar av konsumentprisindex fram t.o.m.

oktober månad 1997. De nu föreslagna höjningarna sker från dessa redan

indexerade nivåer. Den automatiska uppräkningen av energiskatten på dessa

skattebelopp bör därför först ske för skatteuttaget för år 1999.

 Förslaget föranleder ändringar i 2 kap. 1 § och 11 kap. 3 § lagen (1994:1776)

om skatt på energi.

 183

7.5 Skatten på öl m.m.

Regeringens förslag: En proportionell skatt föreslås för öl med en alkoholhalt

över 2,8 volymprocent. För öl med en alkoholhalt som inte överstiger 2,8

volymprocent föreslås en 0-skattesats. Samtidigt höjs skatten på sprit med 2

procent och skatten på tobaksvaror med 7,9 procent.

 I enlighet med riksdagens tidigare beslut om indexering av vissa punktskatter

föreslås en uppräkning av alkoholskatten för år 1997 med en uppskattad

förändring av prisnivån under perioden september 1995 - september 1996 på 1,2

procent. Efter denna indexering blir skatten på öl över 2,8 volymprocent 1,47

kronor per liter och volym-procent alkohol. Någon indexering av tobaksskatten

för år 1997 skall enligt gällande regler inte ske.

 En justering av skatten resp. tullen för resandeinförsel av alkoholdrycker och

tobaksvaror föreslås också.

 Bakgrunden till regeringens förslag: Skatten på öl skall enligt gällande EG-

regler beräknas med ledning av antingen dryckens stamvörtstyrka uttryckt i

måttenheten Plato eller faktisk alkoholhalt uttryckt i volymprocent per

hektoliter färdig dryck. Minimiskattesatsen på öl med en faktisk alkoholhalt

över 0,5 volymprocent är 0,748 ecu per hektoliter och grad Plato eller 1,87 ecu

per hektoliter och volymprocent alkohol. Reducerade skattesatser får tillämpas

för öl med en faktisk alkoholhalt om högst 2,8 volymprocent. Reducerade

skattesatser får vidare, under vissa förhållanden, tillämpas för öl som

tillverkas av mindre, fristående bryggerier. Sverige beskattar öl efter faktisk

alkoholhalt uttryckt i volymprocent och tillämpar reglerna om reducerad

skattesats för öl under 2,8 volymprocent när det gäller 0-skattesatsen på

lättöl, d.v.s. öl med en alkoholhalt som inte överstiger 2,25 volymprocent.

Reglerna om alkoholskatt finns i lagen (1994:1563) om alkoholskatt.

 Sverige har i förhandlingarna vid EU-medlemskapet fått en treårig övergångstid

från den 1 januari 1995 under vilken en reducerad skattesats får tillämpas för

s.k. folköl med en alkoholhalt som inte överstiger 3,5 volymprocent.

Övergångsbestämmelsen skulle möjliggöra för Sverige att anpassa beskattningen

till den ordning som gäller inom EU. Fr.o.m. den 1 januari 1998 måste således

allt öl med en alkoholhalt som överstiger 2,8 volymprocent ha samma skatt per

volymprocent alkohol.

 Skatten på s.k. folköl är f.n. 1,21 kronor per liter och volymprocent alkohol

och skatten på starkare öl är 2,38 kronor per liter och volymprocent alkohol.

Skatten på folköl höjdes den 1 januari 1996 från 91 öre till 1,21 kronor för att

motverka den sänkning av detaljhandelspriset på folköl som den beslutade

sänkningen av mervärdesskatten på livsmedel skulle medföra.

 Skälen för regeringens förslag: Förutsättningarna att bedriva en traditionell

svensk alkoholpolitik och använda prisinstrumentet som alkoholpolitiskt medel

har ändrats i och med det svenska EU-inträdet. Särskilt de ändrade reglerna för

införsel av alkohol men även avskaffandet av monopolen för tillverkning, import

och partihandel av alkoholdrycker reser krav på en förnyelse av

alkoholpolitiken.

 Gränshandeln i södra Sverige av framför allt danskt starköl har nu antagit så

stora proportioner att det enligt regeringens bedömning är nödvändigt att vidta

motverkande åtgärder. Den ökade gränshandeln medför, förutom att varan inköps

och beskattas utomlands, att människor köper större mängder och starkare öl än

annars. Alkoholens tillgänglighet i okontrollerade former ökar också genom att

ett stort antal privatpersoner i hemmet lagrar öl, m.m. som de infört från

utlandet. Sysselsättningen inom den inhemska bryggerinäringen kan dessutom komma

att äventyras och skatteintäkterna minskar trots att konsumtionen ökar.

 Målen för svensk alkoholpolitik är dels att minska den totala alkohol-

konsumtionen, dels förändra det svenska dryckesmönstret. Den svenska

alkoholpolitiken syftar bl.a. till att försöka förmå människor att gå över från

spritdrycker till drycker med lägre alkoholhalt för att på så sätt minska de

alkoholrelaterade skadorna. Ett sätt att ytterligare förstärka en sådan

konsumtionsförändring i riktning mot alkoholsvagare drycker samt motverka den

omfattande gränshandeln med öl är att sänka ölskatten och höja skatten på sprit.

Dessutom kan en förändring av nollskattegränsen för öl från nuvarande 2,25

volymprocent alkohol till 2,8 volymprocent ytterligare stimulera ölkonsumenterna

att prismässigt välja en alkoholsvagare produkt.

 Regeringen föreslår mot denna bakgrund att en enhetlig skatt införs för öl med

en alkoholhalt överstigande 2,8 volymprocent. I 1996 års prisnivå sätts

skattesatsen på öl till 1,45 kronor per liter och volymprocent alkohol.

Härigenom sker samtidigt redan nu en anpassning till EU:s regelsystem för

ölbeskattning.

 Den nya ölskattesatsen kan förväntas höja priset på folköl med i genomsnitt 8

procent och sänka priset på starköl som säljs på systembolaget med ca 17

procent. Det lägre priset på starköl kan förväntas minska gränshandeln med öl.

Trots detta kan den nya skattesatsen på öl antas leda till en marginell ökning

av konsumtionen av ren alkohol i öl. För att motverka denna konsumtionsökning

bör skattesatsen på sprit höjas med 2 procent. Det genomsnittliga priset på

sprit kan förväntas öka med 1,6 procent som en följd av denna skattehöjning.

Regeringens beräkningar visar att denna skattehöjning är tillräcklig för att

uppnå en oförändrad konsumtionsvolym av ren alkohol i öl, vin och sprit.

 De nya alkoholskattesatserna kan, med hänsyn till de efterfrågeanpassningar

som förändringarna ger upphov till, förväntas leda till en varaktig

nettobudgetförsvagning på 0,51 mdkr för den konsoliderade offentliga sektorn.

För att finansiera denna budgetförsvagning höjs tobaksskattesatserna med 7,9

procent utöver den höjning som riksdagen beslutat om tidigare i år (prop.

1995/96:222, bet. 1995/96:FiU15). Med hänsyn till den minskade

tobakskonsumtionen på cirka 1,5 procent som denna skattehöjning kan förväntas

medföra, blir den varaktiga nettobudgetförstärkningen 0,54 mdkr för den

konsoliderade offentliga sektorn.

 Eftersom prisinstrumentet som alkoholpolitiskt medel framöver troligen kommer

att försvagas kommer de förebyggande insatserna att bli än viktigare för att

motverka alkoholmissbrukets utbredning. Information, opinionsbildning och andra

alkoholförebyggande insatser, framför allt på lokal och regional nivå, får

därför en ökad betydelse i ansträngningarna att förändra dryckesvanorna i vårt

land. Regeringen avser därför att med en lokal och regional kraftsamling av

insatserna höja ambitionsnivån i det alkoholförebyggande arbetet.

Överfinansieringen på totalt 30 miljoner kr av den reformerade alkohol- och

tobaksbeskattningen motiveras av ökade informationsinsatser om alkoholens

skadeverkningar.

 Enligt 37 § lagen om alkoholskatt skall en årlig indexuppräkning ske av

alkoholskatten med hänsyn tagen till den allmänna prisutvecklingen. Regeringen

skall före oktober månads utgång fastställa de omräknade skattebelopp som skall

tas ut under påföljande år. Denna automatiska uppräkning skall första gången

göras hösten 1996 för skatteuttaget 1997. Vid beräkning av de nya skattesatserna

har hänsyn tagits till förväntade förändringar av konsumentprisindex under

perioden september 1995 - september 1996 på 1,2 procent. Även skattesatserna för

övriga alkoholdrycker har höjts på motsvarande sätt. Den automatiska

uppräkningen av alkoholskatten bör därför skjutas fram och ske först för

skatteuttaget för år 1998. Även enligt lagen om tobaksskatt finns regler om

indexering. Riksdagen har dock tidigare i år beslutat om en 15-procentig höjning

av tobaksskatten fr.o.m. den 1 januari 1997 och att en automatisk uppräkning av

skattesatserna skall ske först för skatteuttaget för år 1998.

 I lagen (1994:1565) om privatinförsel av alkoholdrycker och tobaksvaror från

land som är medlem i Europeiska unionen finns regler om skatteuttag vid viss

privat införsel av alkoholdrycker och tobaksvaror. I lagen (1994:1551) om frihet

från skatt vid import m.m. finns även regler om skatt och tull vid viss import

av alkohol- och tobaksvaror. Skattebeloppen resp. tullbeloppen är

schabloniserade för vissa grupper av dessa varor. Någon justering av

skattesatserna resp. tullbeloppen har inte skett efter lagarnas ikraftträdande.

Regeringen anser det lämpligt att även skattesatserna i dessa lagar justeras så

att de överensstämmer med nu föreslagna ändringar av skatten på alkohol och

tobak. Regeringen föreslår därför att en sådan justering nu görs samt att en

viss omräkning sker av tullbeloppen.

 184

7.6 Införsel av vissa alkoholdrycker

Regeringens förslag: Lagen (1994:1565) om beskattning av privatinförsel av

alkoholdrycker och tobaksvaror från land som är medlem i Europeiska unionen och

lagen (1994:1551) om frihet från skatt vid import, m.m. ändras så att samma

kvantitativa begränsningar som i dag gäller för att införa vin punktskattefritt

även skall gälla för punktskattefri införsel av sådana alkoholdrycker som har

högst 15 volymprocent alkohol och som inte är starköl. Motsvarande begränsningar

skall också gälla för mervärdesskattefri försäljning av sådana alkoholdrycker

varför ändringar föranleds även i mervärdesskattelagen (1994:200).

 Skälen för regeringens förslag: Bestämmelserna om frihet från punktskatt

avseende resandes införsel av alkoholdrycker regleras, såvitt avser annat EU-

land, i lagen (1994:1565) om beskattning av privatinförsel av alkoholdrycker och

tobaksvaror från land som är medlem i Europeiska unionen samt, när det gäller

införsel från ett land som inte är medlem i EU, i lagen (1994:1551) om frihet

från skatt vid import, m.m. Enligt dessa bestämmelser får skattefri införsel av

bl.a. alkoholvaror ske enligt vissa särskilt angivna kvoter. Dessa baseras, när

det gäller införsel från annat EU-land, på det undantag Sverige fick vid

förhandlingarna om ett svenskt medlemskap i EU. De avtalade restriktionerna

innebär bl.a. att en privatperson som inreser till Sverige från ett annat EU-

land får, utan att betala punktskatt, föra in en liter alkoholdryck med en

alkoholhalt som överstiger 22 volymprocent eller tre liter mousserande vin eller

alkoholdryck med en alkoholhalt som överstiger 15 men inte 22 volymprocent, fem

liter vin och 15 liter öl. Motsvarande begränsningar för resande från tredje

land är två liter när det gäller mousserande vin eller alkoholdryck med en

alkoholhalt som överstiger 15 men inte 22 volymprocent samt två liter

beträffande vin. I övrigt gäller, såvitt här är i fråga, samma kvoter som för

resande från annat EU-land. De nämnda begränsningarna hindrar emellertid inte,

såsom Generaltullstyrelsen påtalat i en skrivelse till regeringen den 30 maj

1996, privat skattefri införsel, utan restriktioner, av alkoholdrycker som har

en alkoholhalt som uppgår till högst 15 volymprocent och som inte faller in

under definitionen för vin eller starköl. Detta var inte avsikten när de

aktuella restriktionerna infördes. Den möjlighet till begränsning av

privatinförseln av alkohol som Sverige fått med stöd av undantaget i

anslutningsfördraget förlorar avsevärt i betydelse om inte åtgärder vidtas för

att stoppa den möjlighet att kringå bestämmelserna som nu har kommit fram.

 De aktuella bestämmelserna bör därför ändras. Detta bör ske genom att

definitionen av vin ändras så att den även avser annan alkoholdryck med en

alkoholhalt som överstiger 3,5 men inte 15 volymprocent och som inte är starköl.

Som en konsekvens härav bör en motsvarande ändring även göras i 3 kap. 30 c §

mervärdesskattelagen som innehåller bestämmelser om mervärdesskattefri

försäljning ombord på fartyg och luftfartyg i vissa fall. Även bestämmelserna

för försäljning i exportbutik i tullförordningen (1994:1558) kommer att behöva

ändras på motsvarande sätt. Ändringen kommer också att få betydelse för sådan

skattefri försäljning ombord på vissa fartygs- eller flyglinjer som avses i

förordningen (1994:1694) om viss proviantering m.m.

7.7 Hyresgästernas självförvaltning

Regeringens bedömning: Regeringen lägger inte fram något förslag om skattefrihet

för ersättning som en hyresgäst får av sin hyresvärd för arbete hyresgästen lagt

ned på s.k. självförvaltning.

 Demokratiutvecklingskommitténs förslag: Kommittén föreslår att i

kommunalskattelagen (1928:370) förs in bestämmelser om skattefrihet för belopp

intill ett halvt basbelopp som bostadshyresgäst erhåller för arbete som

hyresgästen gör för hyresvärdens räkning med stöd av en enligt

hyresförhandlingslagen (1978:304) träffad förhandlingsöverenskommelse om

självförvaltning.

 Remissinstanserna: Remissutfallet är blandat. Hyresgästernas Riksförbund,

Svenska Kommunförbundet, AB Svenska Bostäder och Sveriges Allmännyttiga

Bostadsföretag tillstyrker förslaget. AB Svenska Bostäder menar att det bör

finnas intresse för självförvaltning även vid en lägre nivå på skattefriheten.

Bolaget har under lång tid gett hyresgästerna möjlighet att mot hyresrabatt ta

över viss fastighetsskötsel. Den modell som använts har konstruerats på sådant

sätt att rabatten inte blir skattepliktig. Kammarrätten i Sundsvall har inget i

sak att erinra mot förslaget för det fall avsteget från skattelagstiftningens

principer om neutralitet kan godtas. Några, bl.a. Justitiekanslern, Svea

hovrätt, Stockholms Kooperativa Bostadsförening och Sveriges Fastighetsägareför-

bund, motsätter sig inte eller är positiva till förslaget om skattefrihet men

menar att skattefriheten inte bör begränsas till de fall där en s.k.

förhandlingsklausul finns i hyresavtalet. Sveriges Industriförbund har inte

något att erinra mot förslaget att undanta vissa hyresåterbetalningar från

beskattning under förutsättning att vissa andra frågor utreds närmare, bl.a.

krävs en analys om andra möjliga utvägar att lösa problemen är uttömda och hur

den skattemässiga bedömningen påverkas av hyresavtalens utformning.

Riksförsäkringsverket anser det väsentligt att den kompensation hyresgästerna

får för sina arbetsinsatser så långt möjligt utformas som en kollektiv

återbäring till dem som åtagit sig att utföra uppgifter. En möjlighet skulle

enligt verket kunna vara att hyran sätts till ett lägre belopp och en särskild

avgift tas ut av de hyresgäster som inte deltagit i självförvaltningen.

Riksskatteverket, Riksrevisionsverket, Länsrätten i Stockholms län,

Landsorganisationen i Sverige och Sveriges Bostadsrätters Centralorganisation

avstyrker förslaget. Riksrevisionsverket pekar bl.a. på att kommittén inte

redovisat några beräkningar av vad förslaget kan innebära i inkomstminskning för

det allmänna och inte heller föreslagit någon finansiering. Många

remissinstanser menar att frågan är otillräckligt utredd och måste få en mer

allsidig belysning.

 Skälen för regeringens bedömning: Demokratiutvecklingskommittén har bl.a. till

uppgift att överväga och föreslå åtgärder som kan bidra till att öka

medborgarnas inflytande och delaktighet i samhällsutvecklingen. Kommittén har i

en skrivelse till regeringen föreslagit skattefrihet intill ett visst belopp för

ersättning som en hyresgäst får för arbete med s.k. självförvaltning. Som

bakgrund till förslaget tar kommittén upp ett konkret fall, nämligen

hyresgästernas självförvaltning i bostadsområdena[REDACTED_EFTERNAMN] och Kroksbäck i Malmö.

De boende ges möjligheter att sköta vissa delar av fastighetsförvaltningen

själva. Det kan gälla skötsel av utemiljön såsom gräsklippning och rabattskötsel

och inre underhåll, t.ex. trappstädning. För den enskilde hyresgästen fastställs

hyran på vanligt sätt genom en förhandlingsöverenskommelse. Därefter prissätts

de olika förvaltningsuppgifterna som hyresgästerna själva kan stå för. I

systemet ingår också att det halvårsvis sker en avstämning. Den hyresgäst som

under perioden har medverkat i förvaltningen får en återbäring på hyran.

 Ett av de väsentligaste målen för 1990 års skattereform var att åstadkomma en

neutral beskattning av arbetsinkomster. Skattesystemet skulle vara utformat på

sådant sätt att alla slag av ersättningar för arbetsinsatser skulle beskattas på

ett likformigt sätt och beläggas med socialavgifter. Särregler skulle belasta

skattesystemet endast om det fanns starka skäl som talade för det.

 Enligt Riksskatteverket är det otvivelaktigt så att den återbetalning som

Demokratiutvecklingskommittén behandlar är skattepliktig. Inget hindrar

emellertid att hyresgästerna, utan skattekonsekvenser, som kollektiv utför

oavlönat arbete och därmed sänker kostnaderna i bostadsområdet. Även andra

remissinstanser har pekat på att andra konstruktioner av hyresavtalen skulle

kunna ge ett annat skattemässigt resultat än det man fått i[REDACTED_EFTERNAMN] och Kroksbäck.

 Ett av kommitténs argument för att införa skattefrihet intill ett visst belopp

är att hyresgäster liksom villaägare skall kunna hålla nere sina boendekostnader

genom eget arbete utan att beskattas. Det är naturligtvis fullt möjligt även för

hyresgäster att hålla nere sina boendekostnader genom eget arbete utan

skattekonsekvenser under förutsättning att särskild ersättning för det nedlagda

arbetet inte erhålls. En villaägare som klipper sin egen gräsmatta uppbär inte

någon ersättning för detta men håller nere sin boendekostnad genom att han inte

mot ersättning behöver anlita någon annan för gräsklippningen. Om däremot

villaägaren klipper grannens gräsmatta och får betalt för sitt arbete är

ersättningen naturligtvis skattepliktig. Någon olikformighet mellan hyresgästen

och villägaren i detta avseende föreligger således inte.

 Det är mycket angeläget att hyresgästerna engagerar sig i förvaltningen av

sitt bostadsområde. Detta har man lyckats åstadkomma i bostadsområdena[REDACTED_EFTERNAMN] och

Kroksbäck. Det går dock enligt regeringens mening inte att dra den slutsatsen

att de positiva effekter av självförvaltningen som uppkommit i dessa

bostadsområden enbart skulle vara beroende av att avtalsförhållandet

konstruerats på det sätt som skett där. Tillräckliga skäl kan därför inte anses

föreligga för att införa en skattefrihet för just denna typ av arbetsinkomster.

 Verksamheten i[REDACTED_EFTERNAMN] och Kroksbäck har samtidigt visat att det går att

åstadkomma en förnyelse av miljön i större bostadsområden. Det är av stor vikt

att finna former för att aktivt engagera de boende i skötseln av det egna

området. De frågor om formerna för och stödet till självförvaltning som

aktualiserats i skrivelsen från Demokratiutvecklingskommittén kommer att beredas

vidare.

7.8 Budgeteffekter i sammanfattning

För skatteförslagen i denna proposition redovisas i tabell 7.1 budgeteffekterna

för staten och den konsoliderade offentliga sektorn. Redovisningen avser åren

1997-1999 och är genomgående kassamässig. Det senare innebär att olika slag av

förskjutningar i skatteuppbörden har beaktats. Ett typiskt fall ges av en

inkomstskattehöjning, där vid ikraftträdande 1 januari enbart elva tolftedelar

av hela årets beräknade skatt kommer in det första året. Samma förhållande

gäller vid förändringar i olika punktskatter. Vid redovisningen har också i

förekommande fall beaktats olika indirekta effekter, på andra skattebaser och på

basbeloppsanknutna offentliga utgifter (via förändringar i konsumentprisindex).

Som en komplettering till redovisningen för olika år anges också den varaktiga

effekten för offentlig sektor. Redovisningen i detta avsnitt är översiktlig; för

mer detaljerade uppgifter, bl.a. inverkan på olika inkomsttitlar hänvisas till

avsnitt 4.5.

 Nedjusteringen av skiktgränsen för den statliga inkomstskatten på

förvärvsinkomster för år 1997 beräknas ge en inkomstförstärkning på 0,92

miljarder kronor. P.g.a. uppbördsförskjutning är effekten lägre för år 1997 än

för de senare åren.

 Förändringen i energibeskattningen såvitt avser växlingen från

produktionsskatter på el från kärnkraftverk och äldre vattenkraftverk till ökade

energi-skatter på el och bränslen beräknas ge en varaktig inkomstförstärkning på

0,10 miljarder kronor för offentlig sektor. Växlingen från produktionsskatt på

el från äldre vattenkraftverk till fastighetsskatt på markvärdet beräknas vara

budgetneutral på lång sikt.

 Förändringen av alkoholskatten och skatten på tobak beräknas ge ett varaktigt

överskott för offentlig sektor på 0,03 miljarder kronor.

 185

Tabell 7 Budgeteffekter för staten och för offentlig sektor av föreslagna

åtgärder. Kassamässiga effekter för åren 1997-1999 samt varaktiga effekter för

offentlig sektor. Miljarder kronor.

 Statsbudget Offentlig sektorVaraktig effekt

 1997 1998 19991997 1998 1999 off. sekt.

Justering skiktgräns0,840,920,920,840,920,92 0,92

Förändrad energi-00,02 0,010,06 0,22 0,08 0,10

beskattning

Skifte produktions--0,34-0,19-0,20-0,060,170,19 0

skatt vattenkraft/

fastighetsskatt

Förändrad alkohol-0,040,040,040,040,030,03 0,03

skatt m.m.

 186