Regeringens proposition

1999/2000:77

Ändring i partnerskapslagens anknytningskrav

Prop.

1999/2000:77

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 9 mars 2000

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Laila Freivalds

 (Justitiedepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

Enligt lagen (1994:1117) om registrerat partnerskap får ett partnerskap

registreras endast om minst en av partnerna är svensk medborgare med

hemvist i Sverige.

I propositionen föreslår regeringen att lagens anknytningskrav mjukas

upp. Förslaget innebär att det blir möjligt att registrera partnerskap i

Sverige om en av partnerna har hemvist här sedan minst två år. Om en av

partnerna är medborgare i Sverige, Danmark, Island, Nederländerna eller

Norge, ställs inte något krav på att hemvistet skall ha varat i två år. Det är

då tillräckligt att den partnern har hemvist i Sverige.

Ändringen föreslås träda i kraft den 1 juli 2000.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 3

2 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1117) om registrerat

partnerskap 4

3 Ärendet och dess beredning 5

4 Ändrade anknytningsvillkor 5

5 Ikraftträdande 9

6 Kostnader 9

7 Författningskommentar 10

Bilaga 1 Sammanfattning av departementspromemorian Utländska

medborgares möjligheter att ingå partnerskap i Sverige

(Ds 1999:14) 11

Bilaga 2 Promemorians lagförslag 12

Bilaga 3 Förteckning över remissinstanserna 13

Bilaga 4 Lagrådsremissens lagförslag 14

Bilaga 5 Lagrådets yttrande 15

Bilaga 4 Lagrådsremissens

lagförslag..................................................14

Bilaga 5 Lagrådets

yttrande..................................................................15

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 9 mars 2000 ...........16

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till lag om

ändring i lagen (1994:1117) om registrerat partnerskap.

2 Förslag till lag om ändring i lagen

(1994:1117) om registrerat partnerskap

Härigenom föreskrivs att 1 kap. 2 § lagen (1994:1117) om registrerat

partnerskap skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

2 §

Registrering får ske endast om

minst en av partnerna är svensk

medborgare med hemvist här i

landet.

Registrering får ske om

1. en av partnerna har hemvist

här i landet sedan minst två år,

eller

2. en av partnerna är svensk

medborgare med hemvist här i

landet.

Med svensk medborgare jäm-

ställs medborgare i Danmark,

Island, Nederländerna och Norge.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000.

3 Ärendet och dess beredning

Enligt lagen (1994:1117) om registrerat partnerskap (partnerskapslagen)

kan två personer av samma kön låta registrera sitt partnerskap. För att

partnerskap skall få registreras i Sverige krävs att minst en av partnerna

är svensk medborgare med hemvist här i landet, dvs. med stadigvarande

bosättning i Sverige. Anknytningskrav som i stort sett motsvarar den

svenska lagens villkor fanns fram till den 1 juli 1999 i den danska

partnerskapslagen och finns alltjämt i de isländska och norska partner-

skapslagarna. Det finns dock en lucka i den nordiska regleringen. I vissa

situationer kan nämligen nordiska medborgare som är bosatta i ett annat

nordiskt land inte registrera partnerskap vare sig i det land där de har

hemvist eller i det land där de är medborgare, trots att både hemvistlandet

och medborgarskapslandet har regler om registrerat partnerskap.

Anknytningskraven i de nordiska partnerskapslagarna har tagits upp

vid överläggningar med företrädare för ansvariga departement i Dan-

mark, Finland, Island och Norge. Partnerskapslagens anknytningskrav

har även uppmärksammats i riksdagen (se bl.a. bet. 1998/99:LU18,

1997/98:LU10, 1996/97:LU8 och 1995/96:LU18). Riksdagen har därvid

hänvisat till de nordiska överläggningarna.

Inom Justitiedepartementet utarbetades departementspromemorian

Utländska medborgares möjligheter att ingå partnerskap i Sverige (Ds

1999:14). Promemorian har remissbehandlats.

En sammanfattning av promemorian finns i bilaga 1. Promemorians

lagförslag finns i bilaga 2. En förteckning över remissinstanserna finns i

bilaga 3. En remissammanställning finns tillgänglig i lagstiftningsärendet

(dnr Ju1999/1530).

Lagrådet

Regeringen beslutade den 24 februari 2000 att inhämta Lagrådets

yttrande över det lagförslag som finns i bilaga 4.

Lagrådet har lämnat förslaget utan invändning. Lagrådets yttrande

finns i bilaga 5.

4 Ändrade anknytningsvillkor

Regeringens förslag: Partnerskap skall kunna registreras i Sverige

om minst en av partnerna har hemvist här sedan minst två år. Om en

av partnerna är medborgare i Sverige, Danmark, Island, Neder-

länderna eller Norge, ställs inte något krav på att hemvistet skall ha

varat i två år. Det är då tillräckligt att den partnern har hemvist i

Sverige.

Promemorians förslag stämmer överens med regeringens utom så till

vida att promemorian, för de fall där medborgarskapskravet inte är upp-

fyllt, föreslår att båda partnerna skall ha haft hemvist här sedan minst två

år (se promemorian s. 25 f.).

Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker promemo-

rians förslag eller har inga invändningar mot det. Några remissinstanser

är kritiska men av olika skäl. Stockholms tingsrätt anser att svenska

medborgare med hemvist i ett land som har en partnerskapsreglering

motsvarande den svenska alltid skall få registrera ett partnerskap i

Sverige. Juridiska fakultetsstyrelsen vid Lunds universitet anser att

hemvist i Danmark, Island, Nederländerna och Norge bör jämställas med

hemvist i Sverige när det gäller möjligheten att registrera partnerskap.

Folkhälsoinstitutet, Ombudsmannen mot diskriminering på grund av

sexuell läggning (HomO) och Riksförbundet för sexuellt likaberättigande

(RFSL) menar att kravet på viss anknytning till Sverige för att få

registrera ett partnerskap bör slopas. I andra hand föreslår Folk-

hälsoinstitutet att det skall vara tillräckligt att en av partnerna har hemvist

här sedan minst två år. Ombudsmannen mot etnisk diskriminering (DO)

anser att registrering skall få ske om minst en av partnerna har hemvist i

Sverige. HomO framför samma förslag i andra hand. Juridiska fakultets-

nämnden vid Uppsala universitet ifrågasätter däremot om medborgare i

Nederländerna bör jämställas med svenska medborgare när det gäller

möjligheten att registera partnerskap i Sverige.

Skälen för regeringens förslag

Enligt partnerskapslagen kan två personer av samma kön registrera sitt

partnerskap. Registreringen innebär, med några få undantag, att de

bestämmelser som gäller för äktenskap och makar blir gällande också för

partnerskapet och partnerna. Till skillnad från ett äktenskap kan ett

partnerskap som registrerats här som regel inte förväntas få några

rättsverkningar eller endast begränsade rättsverkningar i andra stater, om

det inte finns motsvarande partnerskapsregler där. Partnerskapslag-

stiftning genomfördes år 1989 i Danmark, år 1993 i Norge och år 1996 i

Island. Sedan år 1998 har även Nederländerna en lag om registrerat

partnerskap. Mot bakgrund av registreringens begränsade internationella

verkan krävs det en viss anknytning till Sverige för att partnerskapet skall

få registreras här. Registrering får ske bara om minst en av partnerna är

svensk medborgare med hemvist i Sverige (1 kap. 2 §

partnerskapslagen). Vid utformningen av anknytningskravet

eftersträvades nordisk rättslikhet, och kravet stämmer överens med vad

som gällde i Danmark och Norge när den svenska lagen trädde i kraft den

1 januari 1995.

Den nordiska luckan bör åtgärdas

Den nuvarande utformningen av anknytningskravet leder i vissa situa-

tioner till att nordiska medborgare som är bosatta i ett annat nordiskt land

inte kan registrera partnerskap, trots att både hemvistlandet och med-

borgarskapslandet har regler om registrerat partnerskap. Som framgår av

avsnitt 3 har denna lucka i det nordiska regelverket behandlats vid

nordiska departementsöverläggningar. Vid överläggningarna har de

länder som har partnerskapslagar, dvs. Danmark, Island, Norge och

Sverige, enats om att se över sina nationella regler i syfte att undanröja

luckan. I Danmark har därefter partnerskapslagen ändrats så att

medborgarskap i Sverige, Island och Norge jämställs med danskt med-

borgarskap. I Norge föreslås i ett remitterat utkast till proposition mot-

svarande ändring i den norska partnerskapslagen.

I promemorian föreslås det att medborgare i Danmark, Island och

Norge skall likställas med svenska medborgare när det gäller möjligheten

att registrera partnerskap här. Dessa länder har regler om partnerskap,

och ett partnerskap som registreras i Sverige kommer att gälla också där.

Genom ändringen skulle man även för svensk del komma till rätta med

den lucka som finns i det nordiska regelverket. Inte någon remissinstans

har haft några invändningar mot förslaget, och även regeringen anser att

det bör genomföras.

Anknytningskravet bör mjukas upp ytterligare

Som nyss har påpekats kommer ett partnerskap som registreras i

Danmark, Island, Norge eller Sverige att gälla även i de andra tre

länderna, och bl.a. därför har de nordiska länderna ett gemensamt

intresse i vilka anknytningskrav som gäller i de nordiska

partnerskapslagarna. Vid de nordiska departementsöverläggningarna har

det diskuterats om det är lämpligt att mjuka upp anknytningsvillkoren

mer än vad som krävs för att komma åt den nordiska luckan och hur

anknytningsvillkoren i så fall bör utformas. Överläggningarna har lett till

att den danska partnerskapslagen nu ändrats så att den, förutom att

likställa isländskt, norskt och svenskt medborgarskap med danskt, även

ger möjlighet till registrering om båda partnerna har haft hemvist i

Danmark under de två år som föregått registreringen. Vidare ges

justitieministern ett bemyndigande att i framtiden jämställa även

medborgarskap i andra länder med danskt medborgarskap, på villkor att

det rör sig om ett land som har regler som motsvarar den danska

partnerskapslagen. Av motiven till den danska lagen framgår att man

närmast har partnerskapslagen i Nederländerna i åtanke. I det i Norge

remitterade utkastet till proposition föreslås motsvarande bemyndigande.

Frågan bereds för närvarande i Island. Det bör tilläggas att Finland inte

har någon partnerskapslag men att en arbetsgrupp, tillsatt av

Justitieministeriet, har lagt fram ett förslag till en lag där

anknytningskravet har utformats i huvudsak i enlighet med vad som

gäller i Danmark.

Enligt regeringens mening finns det goda skäl att utvidga möjlig-

heterna för utländska medborgare att registrera partnerskap i Sverige.

I enlighet med promemorians förslag bör också nederländska med-

borgare likställas med svenska medborgare när det gäller möjligheten att

registrera partnerskap här. Visserligen finns det inte någon lucka i för-

hållande till Nederländerna motsvarande den som finns i förhållande till

de nordiska länderna. Anknytningsvillkoren i den nederländska partner-

skapslagen är nämligen mycket generösa. Men som sägs i promemorian

finns det ändå starka skäl för att likställa medborgare i Nederländerna

med svenska medborgare. En nederländsk medborgare skulle ju ha

möjlighet att ingå partnerskap i Nederländerna om han eller hon var bo-

satt där, och ett partnerskap som registreras i Sverige kommer med all

sannolikhet att erkännas i Nederländerna. Det finns mot den bakgrunden

inte tillräckliga skäl att behandla nederländska medborgare annorlunda

än danska, isländska och norska medborgare. Den danska

partnerskapslagen utgår också från att nederländska medborgare skall

likställas med danska medborgare. Om en av partnerna är nederländsk

medborgare med hemvist i Sverige, bör det alltså gå att registrera

partnerskapet i Sverige.

I framtiden bör även medborgare i andra stater kunna jämställas med

svenska medborgare när det gäller möjligheten att registrera partnerskap,

om staterna inför regler om partnerskap vilka i tillräcklig grad motsvarar

den svenska partnerskapslagen. En sådan bedömning kan göras skynd-

samt. I Regeringskansliet övervägs för närvarande om det gäller för bl.a.

den i Frankrike nyligen antagna lagen Pacte Civil de Solidarité .

Som föreslås i promemorian bör det i lagen anges vilka medborgarskap

som är likställda med svenskt. Man undviker på så sätt att de som har att

tillämpa bestämmelsen, främst registreringsförrättarna, måste göra en

egen bedömning i enskilda fall huruvida den aktuella statens regler i

tillräcklig grad motsvarar den svenska partnerskapslagen.

Eftersom ett svenskt partnerskap som regel inte medför några rätts-

verkningar eller endast begränsade rättsverkningar i stater som saknar

partnerskap, bör det annars krävas en starkare anknytning till Sverige för

att registering skall kunna ske här. Som bl.a. HomO påpekar kan i och för

sig haltande rättsförhållanden och rättsosäkerhet uppkomma redan

genom de nuvarande reglerna, men risken för detta skulle öka betänkligt

om anknytningskravet helt slopades eller sattes alltför lågt. Vid de

nordiska departementsöverläggningarna har det också framhållits att man

inte heller bör bortse från att andra stater kan vara tveksamma till att

deras medborgare kan registera partnerskap här trots att de inte har

tillräcklig anknytning till landet.

Liksom hittills bör det alltså finnas ett anknytningskrav i partnerskaps-

lagen som skiljer ut dem som typiskt sett inte har sin framtid i Sverige.

Kravet bör utformas så att det omfattar de fall där partnerna har

tillräcklig anknytning till Sverige för att motivera svensk behörighet och

tilllämpning av svensk lag. Det nu gällande anknytningskravet är dock så

snävt att det onödigt begränsar möjligheten att registrera partnerskap. Det

finns en stor grupp människor som lever här men som inte är medborgare

i Sverige eller i en stat med motsvarande partnerskapsreglering. En del

har invandrat hit och bott här under lång tid, andra är födda och har levt

hela sitt liv här. Att partner som har en så stark anknytning till Sverige

inte skall ha möjlighet att registrera sitt partnerskap framstår inte som

skäligt.

Förslaget i promemorian är att anknytningskravet utvidgas så att

registrering även skall få ske om båda partnerna har hemvist i Sverige

sedan minst två år. Förslaget stämmer överens med vad som nu gäller i

Danmark och vad som nyligen har föreslagits i Finland. Som framhållits

tidigare har de nordiska länderna ett gemensamt intresse i vilka an-

knytningskrav som gäller i de nordiska partnerskapslagarna. Till detta

kommer att det finns starka skäl att undvika en splittring i det nordiska

regelverket när det gäller utformningen av regler som är av central

betydelse för homosexuella. Redan vid införandet av partnerskapslagen

framhölls att det var angeläget att eftersträva nordisk rättslikhet när

nordiska länder går i spetsen med lagstiftning om homosexuellas rättig-

heter och att detta särskilt gäller sådana regler som direkt har inter-

nationellt privaträttsliga konsekvenser, dvs. vilka anknytningsvillkor som

bör finnas (se bet. 1993/94:LU28 s. 15 f.). Intresset av nordisk rättslikhet

gör sig lika starkt gällande i dag, inte minst med tanke på det inledda

arbetet med internationella partnerskapsfrågor i Europarådet och Haag-

konferensen för internationell privaträtt.

Under remissbehandlingen har dock ifrågasatts om inte kravet att båda

partnerna skall ha haft hemvist i Sverige i två år är för strängt och i

onödan begränsar möjligheterna att registrera partnerskap här.

Regeringen instämmer i den bedömningen. Som Folkhälsoinstitutet

föreslår bör det vara tillräckligt att en av partnerna uppfyller detta krav.

En sådan utformning av anknytningsvillkoren kan inte anses komma i

konflikt med intresset av nordisk rättslikhet. Om en av partnerna har

hemvist i Sverige sedan minst två år, bör partnerskapet alltså kunna

registreras här.

Regeringen är inte i nuläget beredd att föreslå en längre gående upp-

mjukning av anknytningskraven. Det innebär emellertid inte att frågan

om möjligheterna att registrera partnerskap i Sverige är avgjord en gång

för alla. Det bör t.ex. undersökas om det som gäller för att ingå äktenskap

i Sverige på sikt kan gälla för möjligheten att ingå registrerat partnerskap

här. Frågan om ytterligare uppmjukning av anknytningsvillkoren av-

seende krav på hemvist och medborgarskap kommer att beredas bl.a. i

samråd med de andra nordiska länderna. Regeringen avser att återkomma

till riksdagen i frågan.

Ett par remissinstanser menar att det skulle kunna strida mot EG-rätten

att för unionsmedborgare ställa krav på kvalificerat hemvist i Sverige.

Det är emellertid oklart i vad mån EG-fördraget omfattar dessa frågor.

Även om frågorna skulle anses omfattas av EG-fördragets tillämpnings-

område torde medlemsstaterna i alla fall vara fria att reglera

anknytningsvillkoren på det sätt som staterna finner lämpligt till dess att

en harmonisering har beslutats på gemenskapsnivå (jfr prop. 1997/98:58

s. 55).

5 Ikraftträdande

Lagändringen bör träda i kraft den 1 juli 2000. Några särskilda över-

gångsregler behövs inte.

6 Kostnader

Förslaget kan medföra att ett större antal partnerskap kommer att

registreras än i dag. De kostnader detta kan ge upphov till för tingsrätter,

länsstyrelser, skattemyndigheter och andra myndigheter kan antas bli så

marginella att de ryms inom ramen för redan befintliga resurser.

7 Författningskommentar

1 kap. 2 §

Registrering får ske om

1. en av partnerna har hemvist här i landet sedan minst två år, eller

2. en av partnerna är svensk medborgare med hemvist här i landet.

Med svensk medborgare jämställs medborgare i Danmark, Island,

Nederländerna och Norge.

Paragrafen anger vilka villkor som måste vara uppfyllda för att ett

partnerskap skall få registreras i Sverige. En nyhet är att det blir möjligt

att registrera partnerskap i Sverige om minst en av partnerna har hemvist

här sedan minst två år. En annan nyhet är också att medborgare i Dan-

mark, Island, Nederländerna och Norge jämställs med svenska med-

borgare och alltså kan registrera partnerskap i Sverige om de har hemvist

här.

Enligt första stycket 1 får registrering ske om minst en av partnerna har

hemvist i Sverige sedan minst två år.

Begreppet hemvist definieras i svensk rätt i t.ex. 7 kap. 2 § lagen

(1904:26 s. 1) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äkten-

skap och förmynderskap. Den som är bosatt i en viss stat anses enligt den

definitionen ha hemvist där, om bosättningen med hänsyn till vistelsens

längd och omständigheterna i övrigt måste anses stadigvarande. Denna

definition anses vägledande också för tolkningen av andra internationellt

privat- och processrättsliga bestämmelser. Även vid tolkningen av

hemvistkravet i partnerskapslagen bör definitionen tjäna som vägledning.

Förutom att personen i fråga normalt skall vistas i Sverige ligger i

hemvistkravet också ett subjektivt kriterium. Han eller hon skall ha för

avsikt att stanna kvar här i landet, tills vidare eller under en mycket lång

tid. Tidsbegränsade resor till utlandet påverkar inte hemvistet. Har en

person väl tagit hemvist i Sverige, påverkas inte heller hemvistet av om

avsikten att stanna kvar här förändras. Uppehållstillstånd är i sig inte av-

görande för frågan om hemvist skall anses ha etablerats här eller inte.

Däremot är uppehållstillstånd många gånger en förutsättning för en per-

sons varaktiga vistelse här. Man torde i regel kunna utgå från att en

person som har vistats i landet i två år eller mer och som tveklöst har

hemvist här i dag uppfyller kravet på hemvist i minst två år.

Ett krav på hemvist här i landet sedan minst två år uppställs även i t.ex.

1 kap. 2 § andra stycket lagen (1904:26 s. 1) om vissa internationella

rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap.

Enligt första stycket 2 får registrering också ske om minst en av

partnerna är svensk medborgare med hemvist i Sverige. Av andra stycket

framgår att medborgare i Danmark, Island, Nederländerna och Norge

jämställs med svenska medborgare. Det innebär att t.ex. en isländsk med-

borgare som har hemvist i Sverige kan registrera sitt partnerskap här.

Sammanfattning av departementspromemorian

Utländska medborgares möjligheter att ingå

partnerskap i Sverige (Ds 1999:14)

I promemorian behandlas frågan om de anknytningsvillkor som måste

vara uppfyllda för att två personer av samma kön skall kunna låta

registrera partnerskap i Sverige.

I partnerskapslagen föreskrivs att registrering av partnerskap får ske

endast om minst en av partnerna är svensk medborgare med hemvist här i

landet. Bestämmelsen får till följd att två utländska medborgare som är

bosatta i Sverige aldrig kan ingå partnerskap här.

I promemorian föreslås att partnerskapslagens anknytningsvillkor

ändras i syfte att göra det möjligt för även utländska medborgare, som

har en stark anknytning till Sverige, att ingå partnerskap här. Ändringen

innebär för det första att medborgare i Danmark, Island, Nederländerna

och Norge jämställs med svenska medborgare när det gäller möjligheten

att ingå partnerskap i Sverige. Det hänger samman med att de nämnda

länderna har en partnerskapslagstiftning som motsvarar den svenska. Av-

sikten är att även medborgare i andra stater skall jämställas med svenska

medborgare i takt med att bestämmelser om registrerat partnerskap införs

där. För det andra blir det möjligt för två personer som inte uppfyller

partnerskapslagens medborgarskapskrav att ändå ingå partnerskap i

Sverige, om båda partnerna har hemvist i Sverige sedan minst två år.

Ändringarna föreslås träda i kraft den 1 mars 2000.

Promemorians lagförslag

Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1117) om registrerat

partnerskap

Härigenom föreskrivs att 1 kap. 2 § lagen (1994:1117) om registrerat

partnerskap skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

2 §

Registrering får ske endast om

minst en av partnerna är svensk

medborgare med hemvist här i

landet.

Registrering får ske endast om

1. minst en av partnerna är

svensk medborgare med hemvist

här i landet, eller

2. båda partnerna har hemvist

här i landet sedan minst två år.

Med svensk medborgare jäm-

ställs medborgare i Danmark,

Island, Nederländerna och Norge.

Denna lag träder i kraft den 1 mars 2000.

Förteckning över remissinstanserna

Efter remiss har yttrande över promemorian avgetts av Hovrätten över

Skåne och Blekinge, Stockholms tingsrätt, Statens invandrarverk, Folk-

hälsoinstitutet, Riksskatteverket, Juridiska fakultetsstyrelsen vid Lunds

universitet, Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms universitet,

Juridiska fakultetsnämnden vid Uppsala universitet, Ombudsmannen mot

etnisk diskriminering (DO), Länsstyrelsen i Stockholms län, Sveriges

advokatsamfund, Riksförbundet för sexuellt likaberättigande (RFSL),

Riksförbundet Ekumeniska grupperna för kristna homo- och bisexuella

(Riks-EKHO).

Föreningen för Svenskar i världen har beretts tillfälle att avge yttrande

men avstått från att yttra sig.

Yttrande över promemorian har också kommit in från Ombudsmannen

mot diskriminering på grund av sexuell läggning (HomO).

Lagrådsremissens lagförslag

Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1117) om registrerat

partnerskap

Härigenom föreskrivs att 1 kap. 2 § lagen (1994:1117) om registrerat

partnerskap skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

2 §

Registrering får ske endast om

minst en av partnerna är svensk

medborgare med hemvist här i

landet.

Registrering får ske om

1. en av partnerna har hemvist

här i landet sedan minst två år,

eller

2. en av partnerna är svensk

medborgare med hemvist här i

landet.

Med svensk medborgare jäm-

ställs medborgare i Danmark,

Island, Nederländerna och Norge.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2000.

Lagrådets yttrande

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 2000-02-28

Närvarande: f.d. justitierådet Lars Å.[REDACTED_EFTERNAMN], regeringsrådet Susanne

Billum, justitierådet Göran Regner.

Enligt en lagrådsremiss den 24 februari 2000 (Justitiedepartementet) har

regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till lag om

ändring i lagen (1994:1117) om registrerat partnerskap.

Förslaget har inför Lagrådet föredragits av kanslirådet Anita

Wickström.

Lagrådet lämnar förslaget utan erinran.

Justitiedepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 9 mars 2000

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Freivalds,
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN], Engqvist,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN].

Föredragande: statsrådet Freivalds

__________________

Regeringen beslutar proposition 1999/2000:77 Ändring i partnerskaps-

lagens anknytningskrav.

Prop. 1999/2000:77

10

1

Prop. 1999/2000:77

Prop. 1999/2000:77

Bilaga 1

Prop. 1999/2000:77

Bilaga 2

Prop. 1999/2000:00

16

Prop. 1999/2000:77

Bilaga 3

16

:

16

Prop. 1999/2000:77

Bilaga 4

16

Prop. 1999/2000:77

Bilaga 5

Prop. 1999/2000:77