Regeringens proposition

1998/99:94

Vissa forskningsfrågor

Prop.

1998/99:94

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 15 april 1999

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Thomas[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Utbildningsdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

Regeringen lämnar i propositionen förslag om vilka uppgifter staten skall

ha inom forskningsområdet. Enligt förslagen skall staten ha ett särskilt

ansvar för att garantera forskningens frihet samt för grundforskning och

forskarutbildning.

I propositionen föreslås också att de statliga resurserna för

grundforskning och forskarutbildning skall öka i synnerhet vad gäller

teknik och naturvetenskap. Lärosätena bör förfoga över merparten av de

medel för studiefinansiering som krävs för att uppnå examensmålen för

forskarutbildningen. Examensmålen bör på sikt höjas.

Regeringen gör i propositionen bedömningen att högskolelagens

bestämmelse om att universitet och högskolor skall samverka med det

omgivande samhället och informera om sin verksamhet bör ligga fast. En

modell skall tas fram för beräkning av full kostnadstäckning av

forskningsverksamhet vid universitet och högskolor. Förbättrade

möjligheter till kommersialisering av forskningsuppfinningar föreslås.

Enligt propositionen bör en särskild forskningspolitisk proposition

överlämnas till riksdagen en gång per mandatperiod. De

forskningspolitiska propositionerna bör bygga på ett underlag i form av

bl.a. kunskaps- och forskningsstrategier som tas fram av lärosäten,

forskningsråd och samtliga övriga berörda myndigheter.

Regeringen redovisar i propositionen även de utgångspunkter som bör

gälla för den utredning som regeringen avser att tillsätta med uppdrag att

föreslå en förnyad myndighetsorganisation på forskningsområdet.

Slutligen redovisar regeringen vissa överväganden som rör

forskningsstiftelserna och det internationella forskningssamarbetet

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 3

2 Ärendet och dess beredning 4

3 Bakgrund 5

4 Statens uppgifter i fråga om forskning och utvecklingsarbete 8

5 Formerna för forskningspolitiken 12

6 Forskningens omfattning, inriktning och fördelning 18

6.1 Övergripande frågor 18

6.2 Lärosätenas förutsättningar och möjligheter att bedriva

forskning och forskarutbildning 25

6.3 Forskarutbildning 28

7 Samverkan mellan universitet och högskolor och samhället i övrigt 33

7.1 Samverkansuppgiften 33

7.2 Forskning och uppfinningar 35

7.3 Full kostnadstäckning 37

8 Forskningsstiftelserna 39

8.1 Forskningsstiftelsernas styrelsesammansättning och livslängd 39

9 Myndighetsstrukturen för finansiering av forskning 44

10 Vissa internationella frågor 48

10.1 EU:s ramprogram för forskning 48

10.2 Resurser för internationellt forskningssamarbete 50

Förteckning över remissinstanserna 52

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 15 april 1999 56

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

1. godkänner vad regeringen föreslår om statens uppgifter inom

 forskningsområdet (avsnitt 4),

2. godkänner vad regeringen föreslår om principer för ökade resurser

 för grundforskning och forskarutbildning (avsnitt 6),

3. godkänner vad regeringen föreslår om en modell för beräkning av

 full kostnadstäckning av forskningsverksamhet vid universitet och

 högskolor (avsnitt 7.3).

2 Ärendet och dess beredning

Med stöd av regeringens bemyndigande tillkallade chefen för

Utbildningsdepartementet en kommitté med uppdrag att göra en översyn

av den svenska forskningspolitiken (dir. 1996:97). Kommittén antog

namnet Forskning 2000 (U1997:9). Kommitténs uppdrag var att:

- analysera de svenska statliga forskningsinsatserna med utgångspunkt

från samhällets behov och forskningens möjligheter,

- analysera ansvarsfördelningen mellan statsmakterna och myndig-

heterna, mellan myndigheter och andra finansiärer liksom mellan

myndigheterna inbördes,

- lämna förslag till övergripande och långsiktig inriktning av de statliga

forskningsinsatserna inför den planeringsperiod som inleds år 2000,

- lämna förslag rörande utformningen av forskningsorganisation och

ansvarsfördelningen mellan berörda organ, och

- lämna förslag som främjar nära samverkan och ömsesidigt

kunskapsutbyte mellan universitet och högskolor och samhällslivet i

övrigt.

Vidare fick Forskning 2000 den 18 december 1997 genom

tilläggsdirektiv i uppdrag att följa upp hur de små och medelstora

högskolorna utnyttjar tilldelade forskningsmedel samt att föreslå kriterier

för den framtida fördelningen av forskningsmedel till dessa högskolor

(dir. 1997:154).

Kommittén lade i november 1998 fram betänkandet Forskningspolitik

(SOU 1998:128). Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning av

remissinstanserna finns i bilaga 1. En sammanställning av remiss-

yttrandena finns tillgänglig på Utbildningsdepartementet (dnr

U1998/4107/F).

3 Bakgrund

Det förestående sekel- och tusenårsskiftet föranleder tillbakablickande

jämförelser inom en rad områden. Den moderna forskningen kan dock

visa på genomgripande resultat och stora förändringar redan i ett

betydligt kortare perspektiv än seklet eller årtusendet. Bara under de

senaste åren har utvecklingen varit mycket snabb inom en rad områden.

Möjligheterna inom forskningen har ökat bl.a. tack vare informa-

tionsteknikens utveckling. Ökade kunskaper hos breda befolk-

ningsgrupper leder samtidigt till att forskningsrönen kan komma fler till

del.

Den snabba vetenskapliga utvecklingen har bidragit till att förvänt-

ningarna ofta är stora på att forskning skall bidra till att lösa i det

närmaste alla slags problem. Forskning förväntas också mer allmänt

bidra till ekonomisk tillväxt, bra miljö och gott hälsotillstånd för att

bara peka på ett par områden.

Nya kunskaper är obestridligen en viktig faktor för förändring.

Forskning är emellertid ofta riskprojekt, som inte kan garantera

omedelbar utdelning. Vare sig det rör sig om grundforskning eller

tillämpad forskning, forskarinitierad eller beställarinitierad forskning går

det inte att garantera revolutionerade forskningsresultat, som genast kan

omsättas i praktisk tillämpning. Forskning kan emellertid innebära helt

oväntade och omvälvande framsteg. Det utmärkande för forskningen är

det systematiska kunskapssökandet i former som innebär högsta krav på

tillförlitlighet och kvalitet men samtidigt ger stort utrymme för kreativitet

och originalitet. Grunden för forskningsresultaten är oftast ett tålmodigt

och långsiktigt arbete. Det gäller generellt för all forskning.

Forskningens stora betydelse för alla delar av samhället och dess

långsiktiga karaktär innebär att staten, som företrädare för det

gemensamma intresset, här måste ta ett betydande ansvar. Så är fallet i

alla länder, oavsett vilken ideologi eller politisk uppfattning som är

styrande.

I Sverige har de statliga insatserna för forskning en lång tradition som,

med en viss tänjning av begreppen, sträcker sig flera hundra år bakåt i

tiden. Det började med universiteten, och även om dessa under lång tid

knappast svarade för forskning i dagens bemärkelse var de statens första

åtaganden för att fördjupa och sprida kunskaper. I syfte att främja

vetenskapens nyttjande i samhällets tjänst inrättades på sent 1700-tal och

tidigt 1800-tal Kungl. Vetenskapsakademien resp. Kungl. Lantbruks-

akademien, sedemera Kungl. Skogs- och Lantbrukskademien. Under

1800-talet blev verksamheten vid universiteten mer omfattande för att

sedan öka under hela 1900-talet och då med synnerligen kraftig

utbyggnad under vissa perioder. Nya lärosäten har inrättats över hela

landet. Från att ha varit en angelägenhet för ett fåtal professorer

sysselsätter forskningen vid universitet och högskolor nu tiotusentals

personer i en landsomfattande organisation. Forskarutbildningen har

också ökat kraftigt i omfattning. Vid slutet av 1900-talet deltar i det

närmaste lika många i forskarutbildning som på 1950-talet gick igenom

gymnasiet. Många nya forskningsområden har också tillkommit.

Under 1940-talet inrättades statliga forskningsråd för medicinsk,

teknisk, naturvetenskaplig resp. skogs- och jordbruksforskning med

uppgift framför allt att fördela ekonomiskt stöd till forskning inom olika

områden. Successivt har det sedan tillkommit en rad sektorsmyndigheter

som beställare av forskning för att utveckla skilda samhällssektorer. Åren

1994 och 1995 inrättades stiftelser med uppgift att finansiera forskning.

Stiftelserna fick som stiftelsekapital stora belopp som härrörde från

löntagarfonderna. Genom medlemskapet i EU samverkar Sverige i

finansieringen av europeiska forskningsprojekt och i utvecklingsarbete.

Sverige är också engagerat i annat internationellt forskningssamarbete

såväl inom Europa som i ett ännu vidare internationellt sammanhang.

Vid sidan av universitet och högskolor finns ett antal fristående

forskningsinstitut där forskning och utvecklingsarbete bedrivs.

Huvudregeln i Sverige har dock varit att forskning, oavsett finansierings-

källa, så långt möjligt skall utföras vid universiteten och högskolorna.

Den moderna forskningspolitiken har i Sverige, liksom i andra länder,

vuxit fram som ett särskilt politikområde huvudsakligen sedan 1960-

talet. Med början år 1982 har regeringen regelbundet lagt fram samlade

forskningspolitiska propositioner, som innehållit principiella och

övergripande förslag och i flertalet fall också budgetförslag avseende den

statligt finansierade forskningen. Den senaste samlade forsknings-

politiska propositionen lades fram hösten 1996.

Forskningspolitiken innebar under lång tid att nya resurser

kontinuerligt kunde tillföras forskningen och att statsmakternas

övergripande prioriteringar kunde göras genom resurstillskott. De

försämrade statsfinanserna under 1990-talet har dock lett till vissa

nedskärningar av anslagen till forskning och forskarutbildning. Samtidigt

har nya finansiärer tillkommit, bl.a. forskningsstiftelser och EU-

forskningen som i viss mån kompenserat neddragningarna inom

statsanslagen.

Dagens organisation för forskning och forskningsfinansiering har vuxit

fram successivt under en lång tid. Forskning är en långsiktig verksamhet

och det är rimligt att rambetingelserna är så stabila som möjligt. De

successiva förändringarna har givit möjligheter att med beaktande av

detta ändå ta hänsyn till nya önskemål och prioriteringar.

Forskningssystemet måste dock från tid till annan analyseras och

omprövas utifrån en ny tids behov och förutsättningar. Det var mot denna

bakgrund som den parlamentariska kommittén för översyn av den

svenska forskningspolitiken, Forskning 2000, tillsattes i juni 1997.

Forskning 2000 gavs ett brett uppdrag att såväl analysera nuvarande

förhållanden som lämna förslag i fråga om den framtida forsknings-

politiken. Kommittén har inte tagit upp teknikpolitiska frågeställningar.

I Forskning 2000 har ingått företrädare för alla partier som är

företrädda i riksdagen. Forskning 2000 lämnade sitt betänkande i

november 1998. Kommittén var enig om nästan alla sina förslag.

Betänkandet har remitterats till ett stort antal myndigheter, organisationer

m.fl. Utöver yttrandena från dessa har ytterligare ett stort antal yttranden

inkommit. Forskning 2000:s förslag har också fått stor uppmärksamhet i

den offentliga debatten. Såväl stöd för som kritik av vissa förslag, bl.a.

om en ny organisation för finansiering av forskning, har framförts.

Forskning 2000 har tagit fram ett underlag för såväl diskussioner som

ställningstaganden. Forskning 2000 har fokuserat på de forsknings-

politiska kärnfrågorna: varför staten skall finansiera forskning, hur

mycket staten skall svara för, vilken inriktning insatserna skall ha, hur

forskningsfinansiering och forskning skall organiseras och bedrivas, var

forskningen skall bedrivas, vem eller vilka som skall fatta olika beslut.

Regeringen kommer i det följande att ge en första reaktion på Forskning

2000:s olika förslag mot bakgrund av bl.a. de synpunkter som kommit in.

Regeringens bedömningar i denna proposition skall ses som ett steg i

en långsiktig process där vissa utgångspunkter för den fortsatta

forskningspolitiken presenteras. Detta innebär att regeringen inte tar

ställning till kommitténs alla förslag. Forskningsfrågornas stora betydelse

för alla delar av samhället innebär att inte minst frågorna om finansiering

av forskning, prioriteringar och resursanvändning måste behandlas

utifrån ett brett beslutsunderlag. Regeringen kommer under år 2000 att

lägga fram en proposition om forskning och forskarutbildning. Inför

denna proposition kommer universitet, högskolor, forskningsråd, samt

övriga berörda myndigheter och organisationer att få lämna redovis-

ningar av starka och svaga sidor i dagens forskning samt av behov och

önskemål inför framtiden. I förberedelsearbetet inför denna proposition

skall det också ingå bl.a .särskilt anordnade forskarkonferenser, som

skall ge möjligheter för en bred krets av forskare, forskningsfinansiärer

och praktiker att framföra synpunkter på dagens och morgondagens

svenska forskning.

Målen för forskningspolitiken är att Sverige skall vara en framstående

forskningsnation, där all forskning håller hög kvalitet och där

forskningsinsatserna ger utrymme för både bredd och specialisering. Av

kvalitets-, rättvise- och demokratiska skäl skall, liksom inom övriga

politikområden, jämställdhetsfrågorna ges fortsatt stor vikt i forskningen

och forskningspolitiken. Det är också av stor betydelse att för det

svenska samhället betydelsefulla forskningsresultat kommer fram, att det

finns hög beredskap att ta tillvara forskningsresultat och att formerna för

samverkan mellan forskarna och avnämarna kontinuerligt utvecklas.

I dessa mål ligger krav på en god forskarutbildning, goda

forskningsmiljöer och goda arbetsvillkor för forskarna, kompetenta

beslutsorgan och beställarorganisationer, välfungerande processer för

politik, planering och medelsfördelning. I detta ligger också krav på

adekvata resurser för forskning och forskarutbildning och på en lämplig

fördelning mellan olika områden. Härför krävs också goda kontakter

mellan forskarvärld och det omgivande samhället och utvecklade former

för forskningsinformation. Enligt regeringens mening är det angeläget

att, när den ekonomiska situationen så medger, tillföra forskningen nya

resurser. Detta innebär dock självfallet att omprioriteringar trots det kan

behöva göras mellan olika forskningsområden och att höga krav måste

ställas på att de betydande resurser som redan ställs till förfogande för

forskning utnyttjas på bästa sätt, också i ett internationellt perspektiv.

Statens insatser inom forskningsområdet kommer i det moderna

kunskapssamhället att ha stor spännvidd. Statens ansvar gäller således att

initiera och finansiera forskning till stöd för särskilda behov i samhället

och till stöd för de politiska målen inom olika samhällssektorer. Denna

forskning bör komma till stånd genom en aktiv dialog med forskningens

beställare om kunskapsbehoven inom olika samhällssektorer.

Staten har ett övergripande ansvar för forskningssystemets utformning,

för avvägningar mellan resurserna för olika ändamål och för att stimulera

processer så att för samhället betydelsefulla forskningsresultat kommer

fram. Inom ett område har staten ett särskilt ansvar eftersom ingen annan

kan förväntas ta ett sådant. Det gäller grundforskning och forskarut-

bildning, genom vilka grunden ges för kvalificerad utbildning på olika

nivåer men också för insatser inom annan kunskapsutveckling och

kunskapsförmedling tillämpad forskning, utvecklingsarbete och

information.

4 Statens uppgifter i fråga om forskning och

utvecklingsarbete

Regeringens förslag: Sverige skall utveckla sin ställning som

kunskapsnation. Staten har ett övergripande ansvar för att det svenska

samhället utvecklar och tar tillvara ny kunskap.

Staten har ett särskilt ansvar

 för att garantera forskningens frihet, och

 för grundforskning och forskarutbildning.

Staten skall vidare

 i samverkan med kommuner och landsting främja forskning och

utvecklingsarbete till stöd för de verksamheter som bedrivs i

offentlig regi, där så är påkallat,

 främja forskning och utvecklingsarbete för andra samhällssektorer

och till stöd för de politiska målen inom dessa, när detta är av stor

betydelse för att utveckla dessa sektorer och det är befogat att staten

bidrar med finansiering,

 ge organisatoriska ramar för utförande av forskningen,

 ge förutsättningar för deltagande i internationellt

forskningssamarbete, och

 utveckla former för forskningsinformation och medverka till att

forskningsrön kan tas tillvara i alla delar av det svenska samhället.

Kommitténs förslag: Forskning 2000 föreslår att statens

huvuduppgifter i fråga om forskning och utvecklingsarbete skall läggas

fast som en utgångspunkt för forskningspolitiken. Det är enligt

kommitténs mening angeläget att definiera rollfördelningen mellan staten

och andra aktörer inom forskningssystemet, t.ex. lärosäten,

forskningsråd, näringsliv, m.fl. Detta gäller för många olika typer av

beslut, bl.a. resurser och inriktning, organisation och det internationella

samarbetet. Kommittén föreslår följande huvuduppgifter.

1. Staten skall garantera forskningens frihet.

2. Staten har ett huvudansvar för grundforskning och forskarutbildning.

3. Staten skall svara för forskning till stöd för de verksamheter som

bedrivs i statlig regi.

4. Staten skall främja forskning för andra samhällssektorer, när detta

bedöms vara de bästa insatserna för att utveckla dessa sektorer.

5. Staten skall ge organisatoriska ramar för utförande av forskning.

6. Staten skall ge förutsättningar för deltagande i internationellt

forskningssamarbete.

Kommittén anser att dessa uppgifter skall ersätta de mål för

forskningen och riktlinjer för forskningspolitiken som beslutades av

riksdagen med anledning av den forskningspolitiska propositionen 1996

(1996/97:5, bet. 1996/97:UbU3, rskr. 1996/97:99).

Remissinstanserna: Den övervägande delen av de remissinstanser

som kommenterar förslaget tillstyrker det. Vissa remissinstanser vill

markera att statens stöd till grundforskning och forskarutbildning är

särskilt viktig.

Skälen för regeringens förslag: Forskning och utvecklingsarbete är

viktiga för kunskapsutveckling, förändring och tillväxt inom de flesta

samhällssektorer. Staten kan, och bör, självfallet inte ensam svara för att

främja insatser inom forskning och utvecklingsarbete. Det moderna

kunskapssamhället kräver ett brett ansvar för kunskapsutvecklingen. I

detta ligger att forskning och utvecklingsarbete till stor del måste vara

åtaganden för näringsliv, kommuner, landsting och organisationer. Det är

därför nödvändigt att klarlägga vilka huvuduppgifterna för staten skall

vara på forskningsområdet. Med dessa som utgångspunkt kan sedan

politiken utvecklas i takt med skiftande behov och förutsättningar.

Regeringen anser att de av kommittén föreslagna huvuduppgifterna, med

vissa förändringar och tillägg, sammanfattar de olika uppgifter staten

skall ha. Särskild vikt måste dock ges de två första uppgifterna eftersom

de ger grunden för allt kunskapssökande och staten här har ett unikt

ansvar.

Regeringen anser vidare att de mål för forskningen och riktlinjer för

forskningspolitiken som beslutades av riksdagen med anledning av den

forskningspolitiska propositionen år 1996 (prop. 1996/97:5, Forskning

och samhälle) tills vidare bör ligga fast.

Uppgifter som måste säkerställas av staten

1. Staten skall garantera forskningens frihet.

Det demokratiska samhället måste värna forskningens frihet. Det

demokratiska samhällsskicket är i sig den bästa garantin för forskningens

frihet genom att det värnar yttrandefrihet och åsiktsfrihet. Omvänt är det

genom utrymmet för fritt tänkande och ohindrad kreativitet som

forskningen kan ge sina oumbärliga bidrag till samhället.

Det ligger i framförallt grundforskningens natur att resultaten och

innebörden av dessa inte kan förutsägas. I detta ligger självfallet

samtidigt risker för att forskningen kan leda till resultat som kan innebära

eller uppfattas som hot mot etablerade intressen eller som inte anses

önskvärda utifrån olika värderingar. Riskerna för olämpliga resultat får

dock inte tas till intäkt för att vare sig styra eller hindra det fria

kunskapssökandet. Att styra forskningen till att enbart ta fram, eller i

varje fall enbart redovisa, lämpliga resultat strider mot forskningens

själva grundidé. Det strider också mot det öppna demokratiska samhällets

grundidé.

Det är angeläget att staten garanterar forskningens frihet. Principen om

forskningens frihet finns nu inskriven i lag. Den återfinns således i 1 kap.

6 § högskolelagen (1992:1434). Där anges att för forskningen skall som

allmänna principer gälla att forskningsproblem får väljas fritt,

forskningsmetoder får utvecklas fritt och forskningsresultat får

publiceras fritt. Denna frihet innebär samtidigt att ett stort ansvar läggs

på forskarna att verka för kvalitet och relevans i forskningen och för att

resultaten kommer samhället till godo. Forskarna har också ansvar för att

upprätthålla av samhället godtagbara etiska principer för val av

forskningsobjekt, metoder och användning av resultaten. Universitet,

högskolor och andra myndigheter inom forskningsområdet har likaså ett

stort ansvar för att principer om forskningens frihet respekteras.

Allmänna samhälleliga regler måste gälla också för forskningen.

Resurstillgång måste också få sätta gränser för i vilken omfattning

forskning kan bedrivas. Ingen kan i forskningens namn således kräva

obegränsad tillgång till vare sig statens eller andra resurser. Inget av detta

är heller vad som åsyftas när forskningens frihet framhålls som den

väsentliga basen för kunskapssökandet.

2. Staten har det primära ansvaret för grundforskning och

forskarutbildning.

Statens ansvar måste framför allt gälla sådan verksamhet som är viktig

för hela samhället och som inte utförs av någon annan och därför bör

finansieras gemensamt med offentliga medel.

Grundforskning och forskarutbildning är grunden för annan

kunskapsutveckling och för riktad och tillämpad forskning. Grundforsk-

ningen har ofta ett så långsiktigt perspektiv och kan vara förenad med

sådan osäkerhet i fråga om kommande användning och nytta av

resultaten att den utan offentlig finansiering inte skulle komma till stånd.

Likaså kan endast offentlig finansiering garantera att samhällets behov

av kompetens på ett långsiktigt och uthålligt sätt tillgodoses genom en

ämnesmässigt allsidig forskarutbildning. Detta stöd är ofta en

förutsättning för annan forskning och utvecklingsarbete inom såväl

näringslivet som den offentliga sektorn.

Utöver dessa båda fundamentala uppgifter har staten också andra

uppgifter inom området forskning och utvecklingsarbete.

Andra statliga uppgifter

3. Staten skall i samverkan med kommuner och landsting främja

forskning och utvecklingsarbete till stöd för de verksamheter som bedrivs

i offentlig regi, där så är påkallat.

Samhället har blivit allt mer beroende av kunskap och kunskaps-

utveckling i vid bemärkelse. All offentlig verksamhet måste kontinuerligt

utvecklas och förändras i takt med skiftande omvärldsfaktorer och i

övrigt förändrade förutsättningar. Liksom i annan verksamhet utgör

forskning och utvecklingsarbete viktiga faktorer i strävanden för att

främja kvalitén i den offentliga verksamheten. Det är viktigt att berörda

myndigheter tar initiativ till och stödjer relevant forskning. Likaså har

kommuner och landsting ansvaret för att initiera relevanta forsknings-

insatser inom respektive område.

De senaste årens samhällsutveckling har inneburit att kommunerna tar

ett allt starkare ansvar för utvecklingen inom för medborgarna viktiga

samhällsområden, medan staten har ansvar att genom lagstiftning och

tillsyn säkra att den gemensamma sektorn håller hög och god kvalitet i

hela landet. Landstingen har som sjukvårdshuvudmän, i samverkan med

utbildningarna inom det medicinska området, en forskningstradition

medan den fortfarande är av mer ringa omfattning i primärkommunerna.

4. Staten skall främja forskning och utvecklingsarbete för andra

samhällssektorer och till stöd för de politiska målen inom dessa, när detta

är av stor betydelse för att utveckla dessa sektorer och det är befogat att

staten bidrar med finansiering

Staten har ett vidare samhälleligt ansvar, som inte gäller bara den

offentliga verksamheten. Det kan t.ex. gälla näringslivets utveckling eller

områden, där föreningslivet har ett särskilt intresse. Forskning kan vara

ett medel att uppnå sådana målsättningar. Staten bör därför initiera och

stödja forskning och utvecklingsarbete även till stöd för andra

samhällssektorer än de offentliga när detta, utifrån samhällets

övergripande intresse, bedöms vara av stor betydelse för att utveckla

berörda sektorer. Detta gäller särskilt nya forskningsområden där

underlaget för t.ex. företagsfinansiering kan vara svagt eller staten av

andra skäl vill säkra att viktig kunskap växer fram. Statens ansvar måste

alltid noggrannt prövas utifrån vilka möjligheter som finns till annan

finansiering. Företag och organisationer har huvudansvaret för relevanta

forskningsinsatser inom respektive område.

5. Staten skall ge organisatoriska ramar för utförande av forskning.

Staten skall ansvara för att det finns universitet, högskolor, andra

myndigheter eller organ som har goda organisatoriska förutsättningar för

att utföra forskning. I detta ligger också att staten har ansvar för att

granska och utvärdera forskningsorganisationen samt att vid behov

anpassa den efter ändrade förhållanden.

Detta innebär inte att all forskning eller ens huvuddelen av forskningen

behöver utföras i statlig regi eller inom statliga myndigheter. I Sverige

har offentligt finansierad forskning hittills huvudsakligen bedrivits inom

universitet och högskolor. Industriforskningsinstituten, som finansieras

gemensamt av stat och näringsliv, bedriver forskning och utvecklings-

arbete till förmån för främst företagens utveckling.

6. Staten skall ge förutsättningar för deltagande i internationellt

forskningssamarbete.

Internationellt samarbete utgör ett viktigt element i stora delar av den

moderna forskningen. Huvuddelen av detta samarbete initieras av och

genomförs av enskilda forskare och forskargrupper utan formaliserat stöd

eller reglering från staten. I vissa fall är emellertid samarbetet av en

sådan art att det förutsätter samarbetsavtal på mellanstatlig nivå. Staten

har ansvar för att främja sådant samarbete och att verka med hänsyn till

de svenska förutsättningarna. Samtidigt bör denna form av

forskningsstöd kontinuerligt prövas och bedömas på samma sätt som

annat statligt stöd till forskning.

7. Staten skall utveckla former för forskningsinformation och medverka

till att forskningsrön kan tas tillvara i alla delar av det svenska samhället.

Det är av största vikt att forskningen inte blir en angelägenhet enbart

för en begränsad grupp bestående av forskare och ett antal avnämare av

forskningsresultat. Information om forskning och forskningsresultat

måste nå ut till myndigheter, företag, organisationer och andra i vars

verksamheter forskningens resultat kan komma till nytta. Informationen

måste också nå ut till en bredare allmänhet. Detta är viktigt inte bara för

att samhällsutvecklingen ställer krav på ökad spridning av de kunskaper

forskningen genererar, utan också för att värna om demokratin och skapa

en öppen debatt kring bl.a. etiska frågor inom forskningen och

forskningsresultatens tillämpning i samhället. Till de statliga uppgifter

som föreslagits av Forskning 2000 bör därför fogas uppgiften att främja

spridning av information om forskningen och dess resultat. Denna

uppgift bör vara en angelägenhet för såväl forskarna själva som för

lärosäten, forskningsråd m.fl. organisationer.

5 Formerna för forskningspolitiken

Regeringens bedömning: En särskild forskningspolitisk proposition bör

överlämnas till riksdagen en gång per mandatperiod.

Forskningspropositionerna bör bygga på ett allsidigt och högkvalitativt

underlag. Forskningsråd, lärosäten och samtliga övriga berörda myndig-

heter bör regelbundet ta fram kunskaps- och forskningsstrategier.

Dessutom bör forskningsråden få i uppdrag att anordna särskilda

forskarkonferenser. Studier av forskning bör främjas.

Kommitténs förslag: Forskning 2000 förordar att en övergripande

bedömning av fördelningen av de samlade offentliga resurserna för

forskning görs en gång per valperiod. Särskilda forskningspolitiska

propositioner bör läggas fram vart fjärde år, andra året efter ett valår. Det

ger en tillträdande regering möjlighet att styra förberedelserna för och

beredningen av forskningspropositionerna. Förslagen hinner också träda i

kraft och kan börja tillämpas under valperioden.

Forskning 2000 föreslår att två nya typer av dokument,

kunskapsstrategier och forskningsstrategier, regelmässigt tas fram som

underlag för statsmakternas beslut och myndigheternas planering och

verksamhet. Kunskapsstrategierna bör utarbetas område för område av

ansvariga myndigheter. I kunskapsstrategierna bör analyser av

kunskapstillgång och kunskapsutveckling göras mot bakgrund av

bedömningar av framtida utveckling och behov inom berörda områden.

Forskningsstrategier för forskning och forskarutbildning bör tas fram

av universitet, högskolor och forskningsråd. Utifrån bedömningar av

vetenskaplig utveckling och forskningsbehov bör en övergripande

långsiktig planering och policy avseende centrala frågor redovisas.

Forskningsråden bör få i uppdrag att regelbundet anordna forskar-

konferenser, där en bred krets av forskare inom vart och ett av de berörda

områdena får möjlighet att både redovisa pågående verksamhet och

lämna synpunkter på behov och framtida möjligheter. Forskarkon-

ferenserna bör ske i systematisk form och de som lämnar synpunkter

måste vara beredda att stå för dessa offentligt.

Ett fristående institut för studier av forskning och högre utbildning bör

inrättas. Institutet bör vara fristående från andra aktörer inom FoU-

området. Huvuduppgifterna bör vara att regelbundet ta fram samlade

översikter och analyser av svensk forskning och högre utbildning i ett

internationellt perspektiv. Institutet bör vidare på eget initiativ utreda och

analysera olika frågor inom verksamhetsområdet. Forskning 2000 har

inhämtat att några forskningsstiftelser har för avsikt att etablera ett sådant

institut. Institutet bör på uppdrag av regeringskansliet och olika

myndigheter utföra utredningar och analyser. Institutet bör få ett statligt

bidrag.

Remissinstanserna: Remissinstansernas synpunkter stämmer överens

med kommitténs vad avser planeringsperioden för forskningspolitiska

propositioner och är positiva till förslaget om kunskaps- och

forskningsstrategier.

Få remissinstanser har berört frågan om forskarkonferenser.

Forskningsråden och flera av högskolorna är positiva till förslaget. Vissa

sektorsmyndigheter anser att även andra berörda bör ges möjlighet att

delta.

Många remissinstanser anser att det finns behov av att bredda och

fördjupa studier och analyser av forskning och högre utbildning. Det

finns olika uppfattningar om vilken instans som skall utföra denna

uppgift. Vissa myndigheter anser att den borde utföras av

Högskoleverket.

Skälen för regeringens bedömning

Forskningspolitiska propositioner

Forskningsfrågor har alltid varit föremål för engagemang från riksdag

och regering, medan forskningspolitik som ett särskilt politikområde är

en relativt ny företeelse. Under 1940-talet inrättades flertalet av

forskningsråden. Under 1960-talet etablerades i de flesta OECD-länder

en mer tydlig forskningspolitik. I Sverige byggdes universiteten och

högskolorna ut och reformerades under samma period. Även

forskningsråden fick utökade resurser och den sektorsanknutna

forskningen utvecklades i snabb takt.

År 1974 gav riksdagen regeringen i uppdrag att utreda formerna för

planering av de statliga insatserna för forskning och utvecklingsarbete.

Forskningsrådsutredningen, FRU, kom att föreslå i sitt betänkande (SOU

1977:52) att regeringen regelbundet skulle lägga fram princip-

propositioner för den samlade statliga FoU-politiken och att regeringens

FoU-program skulle lämnas en gång per valperiod. Med anledning av

RU:s förslag beslutade regering och riksdag år 1979 att förslaget om

FoU-program skulle prövas och ge erfarenheter och ledning för det

fortsatta arbetet (prop. 1978/79:119, bet. 1978/79:UbU44,

rskr.1978/79:391). Det beslutades också att forskningspolitiken skulle

kompletteras med sektorsvisa bedömningar.

Den första samlade forskningspolitiska propositionen lades fram år

1982. Samordningen var dock begränsad till i huvudsak forskningen

inom Utbildnings- och Jordbruksdepartementens verksamhetsområden.

Nästa forskningsproposition kom redan år 1984 för att ligga i fas med

den flerårsplanering som redan tillämpades med avseende på det statliga

stödet till näringslivsmotiverad FoU. Därefter har forskningspolitiska

propositioner lagts fram vart tredje år.

Forskningspropositionerna är ett instrument för forskningspolitiken. I

likhet med övriga politikområden består forskningspolitiken av

prioriteringar och resursavvägningar men också av mål och resultatkrav.

Verksamheten vid såväl universitet, högskolor och forskningsråd som

övriga berörda myndigheter måste ges rimligt stabila förutsättningar för

planering och måluppfyllelse. Det ställer krav på långsiktighet när det

gäller både beslut och förväntningar på resultat. Insatserna måste ibland

börja inom forskarutbildningen. En ny forskningsmiljö kan behöva

byggas upp. Själva forskningen är ofta ett tålmodigt arbete med

materialinsamling, experiment och långvarigt analysarbete innan några

resultat kan redovisas. I regel kan inte heller forskningsarbetet avbrytas

utan rimliga avvecklingstider.

Självklart måste prioriteringar och resursavvägningar regelbundet

ifrågasättas och omprövas. Samtidigt som regeringen vill betona

långsiktigheten i forskningspolitiken och i de forskningsinsatser som

görs, får inte forskningssystemet utformas så att flexibilitet och snabba

insatser omöjliggörs.

Regeringen anser att en övergripande bedömning av fördelningen av

resurserna för forskning och utvecklingsarbete bör göras en gång per

mandatperiod, som regel år två efter ett valår. Det ger en tillträdande

regering möjlighet att styra förberedelserna för och beredningen av de

forskningspolitiska propositionerna. Förslagen hinner också behandlas av

riksdagen och träda i kraft och tillämpas under mandatperioden. Nästa

forskningspolitiska proposition bör läggas fram år 2000. Inför de

samlade forskningspolitiska propositionerna bör myndigheterna utarbeta

s.k. kunskapsstrategier och forskningsstrategier. Forskningsråden bör ges

i uppdrag att anordna särskilda forskarkonferenser.

Kunskaps- och forskningsstrategier

Inför de forskningspolitiska propositionerna behöver regeringen ett väl

utarbetat underlag om den vetenskapliga utvecklingen och behoven för

att kunna göra en rimlig bedömning av det samlade behovet och fördela

de resurser som finns. Inför tidigare forskningspolitiska propositioner har

regeringen beslutat om fördjupade anslagsframställningar i fråga om

forskning och utveckling för treårsperioder.

Regeringen anser att de av kommittén föreslagna s.k. kunskaps- och

forskningsstrategierna bör tas fram av vissa myndigheter. Det vore

värdefullt om även andra organ som t.ex. Kungl. Vetenskapsakademien

och Ingenjörsvetenskaps-akademien tog fram sådana strategier.

Strategidokumenten bör användas både som underlag för statsmakternas

beslut men också för myndigheternas egen planering och verksamhet.

Det är viktigt att alla berörda myndigheter, universitet, högskolor,

forskningsråd och andra organ lämnar relevant underlag som regeringen

kan använda för bedömningar och förslag till beslut avseende både

resurser och verksamhet som berör den nationella och internationella

forskningen.

Kunskapsstrategier utvecklas redan idag av flera ansvariga

myndigheter. Sådana strategier bör fortsatt utarbetas område för område

av samtliga berörda myndigheter och organ. Kunskapsstrategierna bör

mot bakgrund av bedömningar av framtida utveckling och behov inom

berörda områden innehålla analyser av kunskapstillgång och

kunskapsutveckling. Där så är möjligt bör även bedömningar i ett

internationellt perspektiv göras.

Kunskapsstrategierna bör innehålla bedömningar avseende utbild-

ningsnivåer och utbildningsinriktning samt strategier avseende fort- och

vidareutbildning för befintlig personal men också strategier för

nyrekrytering av personal med olika typer av kompetens. Myndigheterna

bör utifrån det perspektiv som den egna verksamheten ger, ge synpunkter

på innehåll och uppläggning av olika utbildningar men också bedöma

omfattning och inriktning av den forskning och det utvecklingsarbete

som pågår eller behöver initieras. Slutligen bör kunskapsstrategierna

innehålla program för inhämtande och spridning av information inom

verksamhetsområdet.

I budgetpropositionen för år 1998 (prop. 1997/98:1, utg.omr. 14)

redovisade regeringen sin avsikt att synliggöra myndigheternas

kompetensförsörjningsfrågor. Fr.o.m. år 1997 skall myndigheterna

årligen lämna uppgifter till regeringen som rör kompetensförsörjning och

de mål som gäller för detta. Redovisningskrav utgår från tre övergripande

kompetensnivåer: ledarkompetens, kärnkompetens och stödkompetens.

Dessutom skall myndigheten utifrån sina verksamhetsmål och

bedömning av arbetsmarknadsläget, årligen redovisa sina mål för

kompetensförsörjningen för tre år framåt. I detta uppdrag ligger också att

myndigheten skall lyfta fram andra kompetensförsörjningsfrågor som

myndigheten avser ägna särskild uppmärksamhet. En sådan

kompetensredovisning rapporterar universiteten, högskolorna,

forskningsråden och andra berörda myndigheter redan idag. Universitet

och högskolor skall dessutom lämna för området verksamhetsanpassad

redovisning av personal i årsredovisningarna.

Kunskapsstrategierna går således utöver och kompletterar det årliga

kompetensförsörjningsuppdrag myndigheterna har. Vissa redovisnings-

krav tangerar varandra men det är angeläget att dessa uppdrag bedöms

var för sig och i delvis olika sammanhang.

Universitet, högskolor och forskningsråd bör ta fram särskilda

övergripande strategier för arbetet med forskning och forskarutbildning.

Lärosätena arbetar redan idag med dessa frågor i de årliga

budgetunderlag som de lämnar. Regeringen vill ytterligare förtydliga den

roll lärosätena och forskningsråden har att, utifrån bedömningar av

vetenskaplig utveckling och forskningsbehov, redovisa sin långsiktiga

planering och policy. Dessa dokument, forskningsstrategierna, blir ett

underlag åt regeringen inför de forskningspolitiska propositionerna.

Lärosätena och forskningsråden kan också använda forsknings-

strategierna i sin interna verksamhetsplanering tillsammans med andra

relevanta dokument, liksom i de dialoger som förs med regeringskansliet.

Forskningsstrategierna bör innehålla analyser av nationella och

internationella trender inom forskningen samt en bedömning av, om och

hur detta påverkar lärosätets planering. Forskningsstrategierna bör även

innehålla bedömningar av svaga och starka sidor i den egna

organisationen och verksamheten, bl.a. utifrån genomförda utvärderingar

och kvalitetsutvecklingsarbete. Lärosäten och råd bör lämna strategiska

underlag i fråga om den ämnesmässiga bredden men också beskriva

profilering och specialisering inom forskning och forskarutbildning. Det

är viktigt att också beskriva de strategier som avser forskarutbildningens

inriktning, uppläggning och genomförande samt lärarnas arbete inom

forskning.

Alla forskningsfinansiärer, men framförallt forskningsråden, ansvarar

för att bedöma och bevaka områden som kan vara viktiga för Sveriges

vetenskapliga utveckling och konkurrenskraft. Forskningsråden värnar

också om förnyelsen och kvaliteten i forskningen samt medverkar till att

skapa kreativa forskningsmiljöer.

De första kunskaps- och forskningsstrategierna bör redovisas så att de

kan användas i den forskningspolitiska proposition som regeringen har

för avsikt att lägga fram för riksdagen år 2000. Regeringen har redan

givit vissa myndigheter, bl.a. Skogs- och Jordbrukets forskningsråd, i

uppdrag att utveckla forskningsstrategier. Regeringen avser att under

våren 1999 ge alla berörda organ och myndigheter i uppdrag att utarbeta

särskilda kunskaps- och forskningsstrategier.

Forskarkonferenser

Regeringen anser att det är viktigt att synpunkter på forskningspolitiken

får framföras av personer som själva är direkt engagerade i forskning i

dialog med företrädare för viktiga verksamheter i samhälle och

näringsliv. Regeringen anser därför att forskningsråden skall anordna

särskilda forskarkonferenser där forskare och andra intressenter i

verksamheten kan framföra sina synpunkter avseende forskningsbehov

och resursavvägningar, men också ge råd i forskningspolitiska frågor.

Forskarkonferenserna kan vara ett komplement till arbetet inom

Forskningsberedningen, vilken regeringen har tillsatt under våren 1999,

men också en arena där aktuella forskningspolitiska frågor kan ventileras.

De synpunkter som framförs skall kunna användas som del i de

överväganden som regeringen gör. Forskningsråden bör i särskilda

rapporter redovisa de diskussioner och förslag som framkommit under

forskarkonferenserna.

Regeringen har för avsikt att tillsammans med Forskningsberedningen,

forskningsråden och Högskoleverket redan under hösten 1999 anordna en

forskarkonferens för att inleda en sådan dialog mellan regering,

forskarsamhälle ochföreträdare för olika verksamheter. Konferensen

kommer att vara öppen för alla intressenter och skall också vara en

kontaktpunkt mellan forskningen och folket i likhet med vad som

förekommer inom försvarsområdet. Konferenserna kan komma att utgöra

startpunkten i förberedelserna för nästkommande forskningspolitiska

proposition.

Studier av forskning och högre utbildning

Regeringen anser att det finns ett stort behov av studier av forskning och

högre utbildning. Ett antal myndigheter och organ utför analyser som

delvis täcker behovet. Högskoleverkets och NUTEKs insatser är

värdefulla, liksom de som görs av Statistiska Centralbyrån, Forsknings-

rådsnämnden och Industriförbundet.

I flera utredningar om universitet och högskolor samt högre utbildning

och forskning under 1990-talet har föreslagits att ett särskilt organ ett

institut skulle inrättas för studier av forskning och högre utbildning. I

många andra länder finns redan etablerade fristående analysfunktioner.

Vissa forskningsstiftelser samt Kungl. Vetenskapsakademien och

Ingenjörvetenskapsakademien har planer på att etablera ett fristående

institut för studier av forskning och högre utbildning. Institutet skulle få

en basfinansiering av grundarna men i övrigt arbeta på uppdrag.

Regeringen anser att det behövs ett flertal instanser som kan bedriva

både utredningsarbete, studier och analyser, bl.a. som ett stöd för den

samlade forskningspolitiken. Högskoleverket har redan till uppgift att

analysera och göra studier av högre utbildning och forskarutbildning

liksom av frågor som gäller forskning och samverkansuppgiften.

Regeringen har erfarit att Högskoleverket kommer att intensifiera sitt

utrednings- och analysarbete inom forskningsområdet i vid bemärkelse.

Regeringen väkomnar Högskoleverkets initiativ. Regeringen anser att det

även inom ramen för en förnyad forskningsfinansieringsstruktur bör

kunna göras samlade översikter och analyser av svensk forskning i ett

nationellt och internationellt perspektiv. Regeringen kan härigenom få

bedömningar i såväl aktuella forskningspolitiska frågor som bättre

tillgång till sakkunskap inom olika forskningsområden.

Regeringen avser att återkomma i frågan i den forskningspolitiska

propositionen år 2000.

6 Forskningens omfattning, inriktning och

fördelning

6.1 Övergripande frågor

Regeringens förslag: Resurserna för grundforskning och forskarutbildning

skall öka, i synnerhet vad gäller teknik och naturvetenskap.

Regeringens bedömning: En målsättning för forskningspolitiken bör vara

att Sverige befäster sin position som framstående nation inom forskning och

utveckling. Svensk forskning bör ha en ämnesmässig bredd, med

koncentrerade insatser inom ett antal högkvalitativa forskningsmiljöer.

Statliga myndigheter bör i ökad omfattning inom ramen för sina resurser

använda forskning för att utveckla sin verksamhet.

Avvägningar mellan vetenskapsområden, mellan fasta och rörliga resurser

och för resurser till för landet viktiga forskningsområden samt beträffande

lokaliseringen av forskningen bör göras på statsmaktsnivå.

Kommitténs förslag: Sverige är det land som avsätter störst andel av

bruttonationalprodukten (BNP) till forskning och utvecklingsarbete. Enligt

Forskning 2000 är de svenska forskningsresursernas omfattning jämfört med

andra länder mindre än vad som framgår av de mått som brukar användas.

Kommittén anser att den mest angelägna åtgärden för svensk

forskningspolitik är att öka resurserna för grundforskning och forskar-

utbildning.

Beträffande grundforskning anser kommittén att det främst är tre

avvägningar som bör göras på statsmaktsnivå: avvägning mellan fasta och

rörliga medel för forskning vid lärosätena, avvägning mellan olika

forskningsområden och avvägningar i fråga om den geografiska

lokaliseringen av forskning och forskarutbildning. Kommittén framhåller att

det är angeläget att en korrekt kostnadsfördelning mellan universitet och

externa finansiärer uppnås, där de senare bör bära hela kostnaden för den

verksamhet som de förlägger till universitet och högskolor. I avvägningen

mellan forskningsområden förordar kommittén förstärkningar av områdena

naturvetenskap och teknik, medan resurserna för samhällsvetenskaplig

forskning på sikt bedöms kunna minska. I frågan om lokaliseringen av

forskningsresurserna anser kommittén att besluten om att alla lärare skall

forska och att alla lärosäten skall ha egna forskningsresurser är viktiga

utgångspunkter, men att statsmakterna måste kunna fatta beslut om resurser

också utifrån allmänna värderingar och politiska prioriteringar.

Kommittén föreslår, angående forskning för särskilda behov, att

beställarstyrd forskning för utveckling av den statliga verksamheten skall

öka inom ramen för de medel som myndigheterna disponerar.

Remissinstanserna: I stort sett alla remissinstanser delar kommitténs

uppfattning om angelägenheten av att resurserna för grundforskning och

forskarutbildning skall öka och ser detta som väsentligt. Några

remissinstanser vill därtill också öka de totala forskningsresurserna, dvs.

också resurserna för tillämpad forskning. NUTEK och Sveriges

Industriförbund anser ej att resurserna för grundforskning och

forskarutbildning bör öka. NUTEK anser att resurserna i stället bör öka

inom tillämpade och tvärvetenskapliga teknikområden och Sveriges

Industriförbund hävdar att huvudproblemet för Sverige är den otillräckliga

industrirelevanta forskningen. Den syn som Forskning 2000 har angående

avvägningen mellan fasta och rörliga resurser och vikten av en korrekt

kostnadsfördelning mellan universitet och högskolor stöds av de

remissinstanser som kommenterar förslaget. I avvägningen mellan

vetenskapsområden finns bland remissinstanserna ett starkt stöd för en

ökning till naturvetenskap och teknik. Förslaget om minskade resurser för

samhällsvetenskaplig forskning avvisas samstämmigt av remissopinionen.

Skälen för regeringens förslag och bedömning:

De offentliga resursernas omfattning och inriktning

De statliga forskningsinsatserna uppgår för år 1998, enligt SCB, till

sammanlagt cirka 15 miljarder kronor. Näringslivets finansiering av FoU-

insatser kan uppskattas till cirka 40 miljarder kronor. Andra finansiärers

insatser, bl.a. forskningsstiftelsernas, uppskattas av Forskning 2000 till cirka

3,5 miljarder kronor. Med reservation för att samlade uppgifter inte finns att

tillgå för år 1998 kan den sammanlagda FoU-finansieringen i Sverige under

år 1998 uppskattas till drygt 58 miljarder .

Sverige har ofta framhållits som det land som satsar allra mest på FoU,

mätt som FoU-resurser i förhållande till bruttonationalprodukten, BNP. I

absoluta tal är USA världsledande, följt av Japan, Tyskland, Frankrike och

Storbritannien. USA svarar ensamt för drygt 40 % av FoU-insatserna inom

OECD området. Sveriges insatser motsvarar drygt 1 % av FoU-insatserna.

Sveriges förstaplacering när det gäller FoU-andel av BNP bygger framför

allt på stora insatser från några få storföretag och på fram till nu

relativt

stora försvarsforskningsinsatser. Även en svag utveckling av den svenska

BNP har inverkat på relationstalet.

Sverige ligger, trots den omfattande försvarsforskningen som ingår i

statistiken, under OECD-genomsnittet när det gäller den andel av

forskningsresurserna som är statligt finansierad, vilket delvis beror på den

stora omfattningen av företagens FoU. Om man emellertid ser till statens

FoU-utgifter i förhållande till BNP ligger Sverige också förhållandevis lågt.

I Sverige svarade staten år 1995 för cirka 29 % av de totala FoU-resurserna.

Genomsnittet för OECD var närmare 34 %.

Under 1990-talet har forskningsinsatserna minskat i flertalet OECD-

länder. I de flesta länder var detta resultatet av nedskärningar av den statliga

budgeten. Nu har man i flera länder, bland annat Finland, Japan,

Storbritannien och Tyskland beslutat att väsentligt öka resurserna för

forskning.

I Sverige har försvarsforskningen enligt SCB minskat väsentligt. Även

anslagen för grundforskning till forskningsråd, Rymdstyrelsen och

internationellt forskningssamarbete samt till fakulteterna har minskat.

FoU-utgifterna inom det svenska näringslivet har ökat under 1990-talet.

Näringslivets FoU är framförallt koncentrerad till tillverkningsindustrin.

Bara en mindre del av näringslivets FoU är grundforskning eller tillämpad

forskning.

Resurserna för grundforskning utgörs huvudsakligen av anslagen till

universitet, högskolor och forskningsråd. Forskning 2000 uppskattar att

ungefär 15 % av de samlade FoU-insatserna i Sverige avser grundforskning,

medan ungefär 85 % avser annan FoU.

Resurserna för grundforskning är emellertid i praktiken mindre än vad

anslagsbeloppen anger då viss del av de svenska universitets- och

högskoleanslagen till forskning är öronmärkta för studiefinansiering av

doktorander. Till detta kommer krav på att forskningen skall vara av mer

omedelbar nytta, en beställning som alltmer kommit att riktas även mot vad

som traditionellt varit grundforskning inom forskningsråd, universitet och

högskolor. Universitetens och högskolornas resurser omfördelas också

genom att externt finansierad verksamhet inte fullt ut svarar för sina

kostnader, vilka därför täcks med medel avsedda för grundforskning.

Sammantaget innebär nedskärningarna på det statliga området och

tillkomsten av nya finansiärer med en huvudsaklig inriktning mot tillämpad

eller industrinära forskning att det skett en inriktningsförskjutning inom

svensk forskning under de senaste åren.

Forskning 2000 gör bedömningen att för att klara de höga ambitionerna

beträffande ekonomisk, social och kulturell utveckling måste ett land av

Sveriges storlek göra relativt mer omfattande forskningsinsatser än större

länder. Inget land kan vara självförsörjande när det gäller forskning att ta

del av andras resultat är en förutsättning för att följa den snabba

kunskapsutvecklingen. Det egna forskningsarbetet är emellertid nödvändigt

för att kunna följa och föra hem resultat och att sedan kunna nyttja dem. Det

krävs både bredd och specialisering för att ge grunden för tillräcklig

kompetensutveckling inom landet. Samspelet med utbildningen och

behoven i samhälle och näringsliv förutsätter också ett brett spektrum av

forskningsinsatser, vilket ställer särskilda krav på ett litet land. Samtidigt

måste ett litet land som Sverige kunna göra koncentrerade insatser inom

områden där det finns särskilda förutsättningar till framgångsrik forskning.

Sist men inte minst måste Sverige, som en industriellt och kulturellt

utvecklad nation, solidariskt svara för sin del av arbetet med att vidga den

mänskliga kunskapen.

Regeringen instämmer i kommitténs bedömning att Sverige bör ha högt

ställda mål beträffande forskningens omfattning och kvalitet. Sverige bör ha

som målsättning att vara ett av världens mest FoU-intensiva länder. Det

kräver fortsatt stora insatser av både staten och näringslivet.

Regeringen anser i likhet med kommittén och remissinstanserna att det är

angeläget att ökade resurser avsätts till grundforskning, bl.a. mot bakgrund

av grundforskningens roll som bas för andra former av forskning och med

hänsyn till de förstärkningar som tillförts andra typer av forskningsinsatser

genom forskningsstiftelserna och genom EU:s ramprogram för forskning.

Regeringen har därför i 1999 års ekonomiska vårproposition (prop.

1998/99:100) föreslagit ökade resurser inom utgiftsområde 16 för

grundforskning och forskarutbildning.

Regeringen anser också att det är angeläget att det även fortsättningsvis

ges stöd till forskning som motiveras utifrån olika samhällssektorers behov

av kunskap. Enligt regeringens mening är det även angeläget att sätta

kunskapsfrågorna i fokus i allt fler sammanhang. Statliga myndigheter bör

därför inom ramen för sina resurser öka sin kompetens att utnyttja

forskning. En god beställarkompetens avseende FoU är i detta sammanhang

av avgörande betydelse.

Statsmakternas avvägningar

Beslutsfattandet på forskningsområdet har utvecklats mot allt större

decentralisering. Tidigare beslutade statsmakterna på central nivå om

resursanvändningen i detalj, inrättande av professurer och tillsättning av

tjänster kan nämnas som exempel. I dagens system har universitet och

högskolor samt forskningsfinansierande myndigheter i allt högre grad givits

ansvar för beslut om forskningens inriktning och resursanvändning.

Forskning 2000 påpekar att när det gäller grundforskning har statsmakterna

under senare tid ägnat stor uppmärksamhet åt strukturfrågor som

jämställdhet, tvärvetenskap och samverkansfrågor och att viktiga frågor som

forskningens kvalitet, omfattning och övergripande inriktning inte har

behandlats med den grundlighet som deras centrala karaktär motiverar.

Regeringen vill i detta sammanhang framhålla att forskningspolitiken främst

måste grundas på inomvetenskapliga behov och behoven inom olika

samhällssektorer. Strävan att närma utbildning och forskning får inte leda

till att utbildningens expansion helt avgör forskningens inriktning. Det är

således nödvändigt att utforma forskningspolitiken med utgångspunkt i

såväl utbildningens som forskningens egna behov. Enligt regeringens

mening är det statsmakternas ansvar att göra de övergripande avvägningarna

beträffande forskningens inriktning, mellan fasta och rörliga resurser och

beträffande forskningens lokalisering. I det följande redovisas regeringens

bedömning i dessa frågor. Övriga avvägningar bör i huvudsak göras inom

forskningssystemet.

Avvägning mellan fri grundforskning och forskning för särskilda

samhällsbehov

Statens ansvar omfattar både grundforskning och forskning för särskilda

samhällsbehov. Det har varit och är en forskningspolitisk fråga i sig om, och

i vilken utsträckning, båda dessa slag av forskning skall behandlas inom

ramen för forskningspolitiken eller om forskning för särskilda samhälls-

behov skall behandlas i anslutning till andra överväganden. Forskning 2000

representerar här ett synsätt där forskningspolitikens uppgift huvudsakligen

gäller den fria forskningen, medan andra forskningsinsatser är ett ansvar för

politik och planering inom berörda verksamhetsområden.

Resurserna för grundforskning och forskning för särskilda samhällsbehov,

sektorsforskning, har vuxit fram i en växelverkan mellan olika områden.

Initiativen till att avsätta medel för sektorsforskning har ofta tagits av dem

som varit verksamma inom berörda områden. Ytterligare resurser kan sedan

ha kommit till som ett resultat av forskningspolitiska överväganden. Omvänt

har vid några tillfällen resurser förts över från en sektor för att ge stöd till

anknytande grundforskning.

Den samordnade forskningspolitik, som har kommit till uttryck framför

allt i de forskningspolitiska propositionerna från början av 1980-talet och

framåt, bygger på en grundsyn att statens olika forskningsinsatser bör kunna

ses i ett sammanhang, men att de samhällsinriktade forskningsinsatserna

samtidigt också måste kunna ses i perspektiv av behoven inom berörda

samhällssektorer. Denna grundsyn bör, enligt regeringens mening, gälla

också i fortsättningen. I detta ligger att forskningspolitiken måste utformas

med beaktande inte bara av behoven av grundforskning utan också behoven

av forskning till stöd för att främja utvecklingen inom olika

samhällsområden. Beträffande grundforskning har dock staten ett särskilt

ansvar.

Utvecklingen under senare tid har inneburit att nya resurser framför allt

tillförts forskning med mer eller mindre tydlig direkt inriktning mot olika

samhällsområden. Det gäller den forskningsfinansiering som erbjuds via

EU:s ramprogram för forskning. Det gäller också den forskningsfinansiering

som sker genom de svenska forskningsstiftelserna. Tillkomsten av dessa

resurser innebär dock givetvis inte att statens ansvar för insatser för

forskning för särskilda samhällsbehov upphör. Regeringens bedömning är

att kvalificerade forskningsinsatser med inriktning mot särskilda samhälls-

behov också i fortsättningen i betydande utsträckning måste finansieras med

statliga medel och att sådana insatser är ett viktigt led i forskningspolitiken.

Därför är det angeläget att statliga myndigheter har en god beställar-

kompetens avseende FoU.

Avvägning mellan vetenskapsområden

En central forskningspolitisk fråga är avvägningen mellan resurser till olika

områden. Medlen för forskning och forskarutbildning under

Utbildningsdepartementet anvisas fr.o.m. år 1999 i termer av fyra

vetenskapsområden: humaniora-samhällsvetenskap, medicin, naturveten-

skap och teknik. Denna indelning har ersatt en tidigare indelning i

fakultetsområden. Regeringen delar Forskning 2000:s uppfattning att

indelningen i vetenskapsområden ger en lämplig struktur för statsmakternas

beslut om de resurser som ställs direkt till universitetens och högskolornas

förfogande för forskning och forskarutbildning. Indelningen i

vetenskapsområden för de återkommande budgetbesluten hindrar dock inte

att regeringen vid behov också kan göra andra markeringar av

forskningspolitiska behov. Medel till lantbruksvetenskaplig forskning

fördelas från Jordbruksdepartementet till Sveriges lantbruksuniversitet.

Forskning 2000 har förordat att indelningen i vetenskapsområden som

används vid fördelning av medel till lärosäten används också för

statsmakternas beslut om de medel till forskning som nu fördelas via

forskningsråd och vissa sektorsforskningsorgan. Regeringen anser inte att

denna indelning nödvändigtvis bör användas i dessa sammanhang. Denna

fråga hör nära samman med frågan om myndighetsorganisation för

fördelning av dessa delar av den statliga forskningsfinansieringen och bör

därför prövas i anslutning till ställningstagande därtill.

De närmare förslagen om resurser till och avvägningar mellan olika

vetenskapsområden kommer att presenteras i budgetpropositionen för år

2000 och i kommande forskningspolitiska proposition. Regeringen vill

emellertid redan nu redovisa sin övergripande syn på dessa frågor med

utgångspunkt i de bedömningar som gjorts av Forskning 2000.

Forskning 2000 gör bedömningen att det största behovet av ökade

forskningsresurser finns inom det teknikvetenskapliga men också inom det

naturvetenskapliga området, bl.a. med motiveringen att dessa områden är

viktiga som bas för kunskapsutvecklingen för industri och näringsliv i

övrigt. Regeringen instämmer i denna bedömning och vill liksom Forskning

2000 särskilt framhålla den teknikvetenskapliga forskningen. De ökade

resurserna inom områden som sysselsätter forskare med teknisk eller

naturvetenskaplig bakgrund har i någon mån dolt behoven av adekvata

resurser också för mer grundläggande forskningsinsatser inom teknik- och

naturvetenskap. För den långsiktiga kunskapsutvecklingen - och därmed

också för den långsiktiga samhällsutvecklingen som är beroende av denna -

är det oundgängligt att det också inom teknik och naturvetenskap finns

erforderligt utrymme för grundläggande forskning. Inom ramen för bl.a. den

tekniska forskningen pågår en förstärkning av forskning som syftar till en

utveckling mot ett ekologiskt hållbart samhälle. Det är angeläget att detta

arbete fortsätter. Betydelsen av dessa frågor belyses i Forsknings-

rådsnämndens rapport Forskning för hållbar utveckling - en nationell

strategi.

En vital och högklassig forskning är en förutsättning för Sveriges

konkurrensförmåga och tillväxt. Näringslivet svarar redan idag för stora

FoU-insatser och ambitionen måste vara att dessa skall öka. I detta ligger

samtidigt krav på forskningen vid universitet och högskolor, som både ska

ge en bas för näringslivets insatser och erbjuda en kvalificerad miljö för

näringslivet att samspela med. I detta ligger självfallet också stora krav på

forskarutbildad arbetskraft inom det tekniska och naturvetenskapliga

området. Den kraftiga utbyggnaden av högre utbildning inom naturveten-

skap och teknik ställer likaså krav på ökad forskning och forskarutbildning

inom dessa områden. Förhållandet att materielanknuten FoU inom

försvarsområdet tenderar att minska och begränsas till färre teknikområden

kan leda till konskevenser för annan teknisk forskning. Flertalet

remissinstanser har liksom regeringen delat kommitténs bedömning av det

angelägna i att förstärka teknikvetenskaplig och naturvetenskaplig forskning

och forskarutbildning. Forskning 2000, som enligt sina direktiv inte kunde

föreslå ökade nettoutgifter på den statliga budgeten, förordade att vissa

omfördelningar skulle göras mellan vetenskapsområdena i syfte att

finansiera dessa förstärkningar. Remissinstanserna framhåller dock att

förstärkningarna för teknik- och naturvetenskap inte får ske på bekostnad av

andra vetenskapsområden, eller på bekostnad av forskning som åtgärd inom

prioriterade politikområden, utan bör göras i form av tillskott av nya

resurser.

Kommitténs förslag och remissinstansernas kommentarer till detta visar

på svårigheterna att göra avvägningar mellan forskning inom olika områden.

Forskning inom alla vetenskapsområden ger värdefulla bidrag inte bara till

kunskapsutvecklingen i sig utan också till utvecklingen i samhället.

Regeringen uppfattar kommitténs förslag till omprioriteringar och därmed

neddragningar för viss forskning som motiverat av kravet att inte föreslå

ökningar av statsutgifterna och inte primärt som uttryck för en uppfattning

att forskningen inom ett visst område skulle vara mindre angelägen.

Samhällsvetenskaplig forskning, som Forskning 2000 angav skulle kunna

minskas för att till viss del finansiera ökningar inom teknik- och

naturvetenskap, är nödvändig inte bara för de bidrag den ger till förståelsen

av människan som samhällsvarelse och av villkoren och utvecklingen i

samhället utan också för att finna lösningar på olika samhällsproblem.

Samhällsvetenskap liksom humaniora behövs också i tvärvetenskapliga

insatser i samspel med till exempel teknik för att behandla de komplicerade

frågor som möter dagens samhälle. Sådana insatser är exempel på just det

tvär- och mångvetenskapliga arbete, som enligt regeringens mening, inom

ramen för existerande resurser bör öka i omfattning. Både kunskaps- och

samhällsutvecklingen förs framåt av möten mellan olika vetenskaper när

metoder och teorier appliceras på nya områden och när frågeställningar

undersöks med gemensamma insatser av olika forskningsinriktningar.

Regeringen är således inte beredd att föreslå nedskärningar inom

samhällsvetenskap eller humaniora. Regeringen återkommer, som angivits, i

annat sammanhang till resursfrågorna och de närmare avvägningarna mellan

resurser till olika vetenskapsområden och övriga forskningsresurser.

Bredd och koncentration

Den svenska forskningen har en stor bredd i såväl den utförande

organisationen som i den ämnesmässiga inriktningen. Den forsknings-

utförande organisationen består av bl.a. universiteten och högskolorna samt

forskningsinstituten, och tillsammans utgör de ett stort antal organisationer

av mycket olika karaktär. Forskning inom enskilda ämnen kan bedrivas vid

ett stort antal lärosäten.

Den ämnesmässiga bredden kan belysas med antalet

forskarutbildningsämnen som för närvarande uppgår till ungefär 550, vilka

inom sig har ett stort antal specialinriktningar. Antalet forskarut-

bildningsämnen har ökat med mer än 50 % under de senaste tio åren. Det

största antalet finns inom det tekniska området, men även naturvetenskap

och medicin har ett stort antal ämnen. Den särskilda problematiken med ett

stort antal små ämnen har emellertid uppmärksammats mest inom

humaniora. Där tydliggörs svårigheten i avvägning mellan koncentration

och bredd i frågan om hur många forskningsmässigt små språk ett land av

Sveriges storlek kan klara att upprätthålla forskning i. Regeringen gav i

december 1997 Humanistisk-samhällsvetenskapliga forskningsrådet i

uppdrag att redovisa s.k. småämnen inom sitt verksamhetsområde och

komma med förslag till ansvar för sådana ämnen. Rådet har lämnat sitt

förslag till regeringen, som avser återkomma till riksdagen i denna fråga.

Den svenska forskningen svarar endast för en procent av den forskning

som utförs i världen. Det är därför angeläget att inom landet upprätthålla en

bred kompetens för att göra det möjligt att följa och dra nytta av forskning

från andra länder. Bredden är även nödvändig för samspelet med

utbildningen vid universitet och högskolor. Samtidigt är det viktigt att

Sverige kan göra koncentrerade satsningar på områden där det finns

förutsättning att skapa särskilt excellenta forskningsmiljöer och för att stödja

särskilt framträdande forskare och forskargrupper. Forskningsråden bör ha

ett särskilt nationellt ansvar för att bevaka forskningens utveckling och

uppmärksamma områden som bör etableras eller ges ökat stöd i Sverige.

Forskningsråden bör även bevaka vilka områden som kan ges minskat stöd

till förmån för andra, mer angelägna, satsningar.

I huvudsak är avvägningen mellan bredd och koncentration i den

ämnesmässiga inriktningen ett ansvar för lärosätena. Det är angeläget att

lärosätena i sin planering söker åstadkomma profilering och

arbetsfördelning sig emellan, särskilt inom områden som kräver stora

investeringar.

6.2 Lärosätenas förutsättningar och möjligheter att

bedriva forskning och forskarutbildning

Regeringens bedömning: De fasta resurserna för grundforskning

och forskarutbildning bör öka, i första hand vid de nya universiteten.

Universitet och högskolor bör ta ett tydligare ansvar för prioritering

av egna forskningsresurser.

Kommitténs förslag: Universitet och högskolor skall ha egna medel

som i rimlig utsträckning kan finansiera tid för forskning för de anställda

lärarna och andra forskningsresurser. En konsekvent tillämpning av

principen om full kostnadstäckning är en viktig förutsättning för detta.

Därigenom kan universitetens och högskolornas egna anslag användas

för sådana insatser inom forskning och forskarutbildning som prioriteras

av lärosätena.

Forskningen vid de mindre och medelstora högskolorna måste kunna

svara mot samma kvalitetskrav som verksamheten vid universiteten.

Detta måste även beaktas vid medelsanvisningen till forskning vid dessa

högskolor. Enligt kommittén förutsätter en ytterligare utbyggnad av fasta

forskningsresurser vid de små och medelstora högskolorna att andelen

forskarutbildade lärare ökar och att forskningen visar sig uppfylla vissa

kvalitetskriterier, t.ex. genom att andelen medel som erhålls i

vetenskaplig konkurrens från forskningsråden ökar.

Det är viktigt att universitetens och högskolornas forskningsanslag

behandlas som de centrala forskningsresurser de är. Kommittén

ifrågasätter rimligheten av de mekaniska fördelningssystem som används

på många håll. Medvetna prioriteringar och nya t.ex. tvärvetenskapliga

insatser försvåras. Prioriteringar och planering måste beredas och

diskuteras aktivt i kortare och längre tidsperspektiv. Universitet och

högskolor bör därför upprätta forskningsstrategier där övergripande

prioriteringar samt planering anges.

Remissinstanserna: Så gott som samtliga remissinstanser betonar det

angelägna i att universitetens och högskolornas fasta forskningsresurser

ökar för att på så sätt erhålla en bättre balans mellan dessa och de stora

externa anslagen för forskning. Tillräckliga resurser för en fri forskning

är en garanti för att universiteten och högskolorna skall kunna

upprätthålla hög vetenskaplig kvalitet på grundutbildning och forskning.

När de externa forskningsresurserna blir för stora påverkas lärosätenas

förmåga att besluta om självständiga prioriteringar inom forskningen.

Flera lärosäten framhåller att nya lärare har anställts i samband med

expansionen av grundutbildningen och för att garantera en rimlig kvalitet

inom grundutbildningen bör dessa nya lärare beredas tid för forskning.

Många remissinstanser instämmer i kommitténs förslag beträffande

forskningen vid de mindre och medelstora högskolorna. Några

universitet och högskolor menar att kommittén inte tillräckligt har

analyserat problemen kring resurser för de nya universiteten och

högskolorna. De senares ställning i systemet för forskningsfinansiering

bör bli föremål för ytterligare analys. Flera högskolor hävdar att

forskningsråden är alltför disciplinorienterade och inte gynnar

tvärvetenskaplig forskning.

En övervägande del av de remissinstanser som har kommenterat frågan

om lärosätenas egna prioriteringssystem framhåller vikten av att

statsmakterna gör de övergripande prioriteringarna av forskningens

inriktning medan lärosätena själva tar ansvar för uppbyggandet av en

organisation som kan ansvara för vetenskapliga prioriteringar och

utvärdering av forskningen.

Skälen för regeringens bedömning: Forskning vid universitet och

högskolor finansieras från många håll. Lärosätena erhåller permanenta

anslag för forskning och forskarutbildning (universiteten och högskolor

med vetenskapsområde) eller anslag för forskning (övriga högskolor).

Stöd och bidrag för forskning erhålls även från externa finansiärer, såsom

forskningsråden, olika sektorsorgan, forskningsstiftelserna, näringslivet

och EU. Dessa olika finansiärer förknippar ofta olika villkor med

bidragen. Under senare år har intresset för samverkan med

högskolevärlden ökat och andelen externa forskningsmedel till

universitet och högskolor i förhållande till deras totala forskningsresurser

har också ökat. Budgetåret 1997 hade t.ex. Lunds universitet och Luleå

tekniska universitet externa forskningsresurser som var större än det

direkta statliga anslaget för forskning och forskarutbildning.

De nya resurser som har tillförts svensk forskning under de senaste

åren har ofta primärt avsett forskning för andra ändamål än den

inomvetenskapliga utvecklingen. Så är medel från EU:s ramprogram för

forskning och utveckling huvudsakligen ägnade åt att stärka

konkurrenskraften hos den europeiska industrin och forskningsprojekten

genomförs ofta i samarbete med företag. Forskning som är finansierad

med medel från EU har mer än fördubblats mellan budgetåren 1995/96

och 1997. Det bidrag som kommer från EU motsvarade drygt 5 % av

fakultetsanslagen. Bidragen bygger på att forskningsutföraren själv

bidrar med en hälftenfinansiering, oftast från respektive lärosätes

fakultetsanslag men också via medel som ställts till förfogande av

Stiftelsen för internationalisering av högre utbildning och forskning

(STINT).

De forskningsstiftelser som bildades med medel som härrörde från

löntagarfonderna har stadgar som anger att en betydande andel av medlen

skall ägnas strategisk forskning av betydelse för Sveriges framtida

konkurrenskraft eller skall främja andra särskilda behov. Även de statliga

resurserna för forskning har i allt högre grad förenats med villkor

beträffande samhällsrelevans. Både forskningsråd och universitet har fått

nya uppgifter med krav på att forskningen skall komma till nytta.

Samtidigt har deras anslag fått vidkännas besparingar.

En ökad extern finansiering av forskning vid universitet och högskolor

speglar det ökade forskningsbehov som uppstår i det moderna

kunskapssamhället. Med den ökade externa finansieringen följer också

en ökad samverkan och ömsesidighet i intresset för forskningens former

och resultat. Det är emellertid viktigt att lärosätenas egna resurser är så

stora att de möjliggör ett självständigt agerande och egna prioriteringar

när det gäller forskningens inriktning och omfattning. Det är därför

angeläget med en konsekvent tillämpning av principen om full

kostnadstäckning. Det är en viktig uppgift för statsmakterna att medverka

till att universitet och högskolor blir starka och attraktiva parter i

samverkan med externa intressenter. För det svenska näringslivet är det

också viktigt att det skapas intressanta högkvalitativa forskningsmiljöer

som också kan öka möjligheterna att rekrytera kvalificerade forskare.

Mot bakgrund av den utveckling som skett mot en ökad andel tillämpad

och direkt nyttorela-terad forskning anser regeringen det angeläget att i

första hand förstärka de statliga resurserna för grundforskning och

forskarutbildning.

Basen i det svenska forskningsystemet är de redan etablerade

universiteten. De har successivt byggts upp till lärosäten med betydande

forskningskapacitet och en mångfasetterad specialisering av hög kvalitet.

De kännetecknas alla av ett utvecklat samarbete med samhällslivet och

näringslivet. En förstärkning av medel för grundforskning vid de redan

etablerade universiteten är en förutsättning för att dessa lärosäten även i

framtiden ska kunna vara viktiga instrument för att hävda Sveriges

position som ledande kunskapsnation. Det är också väsentligt att

förstärka medlen för forskarutbildningen vid dessa universitet, dels för

att utveckla forskningen vid det egna lärosätet, dels för att möjliggöra för

de mindre och medelstora högskolorna att rekrytera kvalificerad

personal. Behovet av att förstärka grundforskning och forskarutbildning

vid de etablerade universiteten kommer att beaktas vid fördelningen av

de ökade resurser för grundforskning och forskarutbildning inom

utgiftsområde 16 som föreslagits i 1999 års ekonomiska vårproposition

(prop. 1998/99:100).

De mindre och medelstora högskolorna har sedan budgetåret 1995/96

förfogat över egna resurser för forskning. Resurserna har successivt

utökats fram till och med budgetåret 1998. Högskolorna har ett

omfattande samarbete med näringslivet och andra samhällssektorer på

lokal nivå. Utbildningen och forskningen utgör viktiga drivkrafter i

respektive regions utveckling. Det är regeringens uppfattning att de egna

forskningsresurserna vid högskolorna skall bidra till att skapa intressanta

forskningsmiljöer inom vissa profilområden, men även med nära

koppling till regionens samhälls- och näringsliv. Statens roll är att skapa

förutsättningar så att högskolorna blir attraktiva parter för det omgivande

samhället. Vid sidan av den direkta statliga finansieringen bidrar den

externa finansieringen till en positiv utveckling av forskningen vid

högskolorna. Regeringen avser att noga följa utvecklingen vid de mindre

och medelstora högskolorna samt hur staten kan stödja forskningen vid

dessa.

Regeringens beslut i juli 1998 att högskolorna i Karlstad, Växjö och

Örebro skall benämnas universitet från och med den 1 januari 1999 samt

bedömningen i samma beslut att Mitthögskolan skulle kunna få rätt att

benämnas universitet inom en snar framtid innehöll åtaganden om ökade

resurser.

I Högskoleverkets yttrande över högskolornas ansökningar om rätt att

benämnas universitet framhålls att för att Högskolan i Karlstad skall

kunna fullgöra och ansvara för alla åtaganden som åvilar ett universitet

krävs en adekvat förstärkning av resurser som ger högskolan möjlighet

att fullfölja sitt professorsprogram och i övrigt utveckla verksamheten.

Beträffande högskolorna i Växjö och Örebro framhåller verket att de

behöver ytterligare resurser för att bygga upp verksamheten inom de av

högskolorna strategiskt utpekade och relativt nystartade områdena

naturvetenskap och teknik samt för att fullfölja professorsprogrammet.

Det är därför angeläget att de nya universiteten och Mitthögskolan

erhåller tillräckliga egna resurser för forskning så att de kan utveckla och

förstärka de egna forskningsprofilerna och bidra till att täcka ett växande

behov av forskarutbildade. Följaktligen avser regeringen att, med början

år 2000, utnyttja en del av de ökade resurser för grundforskning och

forskarutbildning som föreslagits i vårpropositionen för att stärka

forskningen vid de nya universiteten. De nya universiteten och

Mitthögskolan bör koncentrera sina forskningsresurser till de områden

där forskning och forskarutbildning av hög kvalitet kan utvecklas.

Det är regeringens uppfattning att de svenska universiteten och

högskolorna genom samverkan mellan forskningsgrupper och

institutioner vid olika lärosäten kan optimera användningen av

forskningsmedel.

Mekanismer för prioriteringar

Universitet och högskolor förfogar över betydande egna medel för

forskning. Det är angeläget att lärosätena noga prövar hur dessa medel

används och att fördelning av resurserna inte sker på ett mekaniskt sätt

vilket också Forskning 2000 framhållit. Beslutande organ vid varje

universitet och högskola bör i högre utsträckning ta ansvar för att

resurserna fördelas utifrån uttalade prioriteringar i syfte att skapa

slagkraftiga forskningsmiljöer men också för att lärosätena har en väl

fungerande infrastruktur, t.ex. bibliotek. Prioriteringar bör bygga bl.a. på

utvärderingar av forskningen vid respektive lärosäte.

Högskolestyrelserna bör därför ges i uppdrag att årligen, i samband

med dialogen om budgeten med Utbildningsdepartementet respektive

Jordbruksdepartementet redovisa hur utvärderingar av lärosätets

forskning och andra åtgärder som syftar till att säkra kvalitetén i

forskningen har påverkat fördelningen av lärosätets egna resurser. För

lärosäten med vetenskapsområden bör redovisningen ske per område.

Det är viktigt att lärosätena utarbetar mekanismer för omprioriteringar så

att även nya och tvärvetenskapliga forskningsinriktningar kan

tillgodoses. Redovisningen bör även inkludera resultat som härrör från

utvärderingar av själva forskningsmiljön vid lärosätet.

6.3 Forskarutbildning

Regeringens bedömning: Lärosätena bör förfoga över merparten av de

medel för studiefinansiering som krävs för att uppnå statsmakternas

examensmål. Examensmålen för forskarutbildningen bör höjas på sikt.

 Vid anställning som forskarassistent bör, liksom enligt nuvarande

ordning, i första hand den komma i fråga som har avlagt examen högst

fem år före ansökningstidens utgång. Tiden bör dock kunna förlängas,

om det finns särskilda skäl som föräldraledighet eller ledighet på grund

av sjukdom.

Kommitténs förslag: Universitet och högskolor skall ha det fulla

ansvaret för forskarutbildningen och ges tillräckliga resurser för

forskarutbildningen. En fortsatt öronmärkning av statsmakterna av medel

för studiefinansiering i forskarutbildningen kan vara motiverad.

Forskningsråden bör ta ett mer aktivt ansvar för forskarutbildningen

genom att svara för särskilda insatser inom bl.a. nya ämnen.

Statsmakternas examensmål är en rimlig miniminivå vad gäller det totala

antalet doktorsexamina. Fördelningen mellan vetenskapsområden bör

dock ändras. Antalet forskarutbildade inom teknik och naturvetenskap

bör öka. En tidsbegränsad anställning för nyblivna doktorer som

biträdande lektor bör inrättas.

Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser instämmer i att

universitet och högskolor skall ha det fulla ansvaret för

forskarutbildningen och också ges tillräckliga resurser för det. Ett par

remissinstanser stöder förslaget att forskningsråden skall ta ett mer aktivt

ansvar för forskarutbildningen, medan andra avstyrker förslaget.

Samtliga remissinstanser som yttrat sig om det framtida behovet av

forskarutbildade menar att det sannolikt är underskattat. Många

remissinstanser instämmer i kommitténs förslag att öka antalet

forskarutbildade inom vetenskapsområdena teknik och naturvetenskap.

Remissinstanserna har olika åsikter när det gäller förslaget om

anställning som biträdande lektor. Ett par remissinstanser ställer sig

positiva till förslaget, medan vissa anser att anställning som

forskarassistent redan fyller det önskade behovet. Andra anser att

förslaget är oklart och bör utredas ytterligare.

Skälen för regeringens bedömning: En väl fungerande

forskarutbildning är en av de viktigaste förutsättningarna för Sveriges

utveckling som framgångsrikt kunskapssamhälle. Genom

forskarutbildningen skall återväxt och expansion av våra utbildnings- och

forskningsinstitutioner garanteras och det övriga samhällets växande

behov av forskarutbildade tillgodoses. Forskarutbildningen ger utöver

meriter inom ett visst forskningsområde också generella färdigheter

såsom erfarenheter av att hålla samman en stor arbetsuppgift och att

arbeta långsiktigt och självständigt. Det ger också kontakter med den

akademiska världen, nationellt och internationellt, och inblick i

kunskapsutvecklingens villkor. Anställda med forskarutbildning behövs

inte bara för att utföra forskning, utan även för att kunna förstå,

tillgodogöra sig och tillämpa forskningsresultat i annan verksamhet.

Ansvar och dimensionering

I avsnitt 4 i denna proposition behandlas statens uppgifter inom

forskningsområdet. Staten skall bl.a. ha ett huvudansvar för forskar-

utbildningen. Av högskolelagen framgår att staten som huvudman via

universitet och högskolor skall anordna forskarutbildning. Sedan år 1997

ges varje lärosäte med rätt att utfärda doktorsexamen, med undantag för

Handelshögskolan i Stockholm, ett särskilt uppdrag som innehåller

kvantitativa mål för examinationen inom forskarutbildningen. Examens-

målen preciseras efter samråd med respektive universitet eller högskola

och fastställs i det regleringsbrev som avser det första året i en

treårsperiod. Den första treårsperioden avsåg åren 1997 1999. Målen

avser minsta antal examina inom de fyra vetenskapsområdena

(humanistisk-samhällsvetenskapligt, medicinskt, naturvetenskapligt och

tekniskt).

Det verkliga behovet av forskarutbildade överstiger de examensmål

som regeringen tidigare ansett det realistiskt att sätta upp för kommande

perioder. Efterfrågan på personer med forskarutbildning ökar inom alla

samhällssektorer. De beräkningar som gjorts inom Utbildnings-

departementet visar att examensmålen knappt täcker högskolans eget

behov av forskarutbildade lärare. Fler forskarutbildade behövs, t.ex. inom

lärarutbildningarna och behovet av forskarutbildade på arbetsmarknaden

utanför högskolan är också stort. För att svenskt näringsliv skall fortsätta

att utvecklas krävs också fler forskarutbildade.

Beräkningar som gjorts av Statistiska centralbyrån (SCB), Närings-

och teknikutvecklingsverket (NUTEK) och Sveriges akademikers

centralorganisation (SACO) visar att det årliga behovet av forskar-

utbildade kan uppskattas till ca 3 000 examina från år 2005. Detta skall

jämföras med det uppsatta målet för innevarande period om i genomsnitt

ca 2 000 examina per år. I finansplanen 1997 bedömde regeringen att 50

% av sysselsättningen i Sverige år 2010 finns i kunskapsproducerande

verksamhet. Detta innebär ett betydande behov av forskarutbildade inom

samtliga vetenskapsområden.

Regeringen anser därför att examensmålen bör höjas på sikt. För att

löpande kunna bedöma framtida behov av högre utbildning inom olika

samhällsområden har regeringen uppdragit åt Högskoleverket att

sammanfatta och analysera tillgängliga underlag avseende tillgång och

efterfrågan på högskoleutbildade inklusive forskarutbildade på

arbetsmarknaden. Uppdraget skall slutredovisas senast den 1 december

1999. En delredovisning skall dock ske senast den 1 juni 1999.

Högskoleverkets rapport skall utgöra en del av underlaget för regeringens

ställningstaganden till dimensionering och inriktning av forskarutbild-

ningen.

Inom de ramar som ges av statsmakterna har de enskilda lärosätena ett

ansvar för att forskarutbildningens dimensionering och inriktning också

grundas på en omvärldsanalys. Högskolestyrelsernas ställningstaganden

till dimensionering och inriktning av forskarutbildningen bör ingå i de

forskningsstrategier som lärosätena bör utarbeta enligt regeringens

bedömning i avsnitt 5 i denna proposition. Dessa dokument utgör också

underlag för regeringens beslut om mål för examinationen inom de olika

vetenskapsområdena. Regeringen avser att återkomma till frågan om

examensmål och prioriteringar mellan olika vetenskapsområden i

budgetpropositionen för år 2000. Redan nu finner regeringen emellertid

det önskvärt att lärosäten med examensrätt i forskarutbildningen aktivt

engagerar sig för att förbättra lärarförsörjningen för att tillgodose behovet

av forskarutbildade lärare vid lärosäten som saknar egen rätt att

examinera i forskarutbildningen.

Utbildningens uppläggning och genomförande

Av betydelse för examinationen, och därmed för dimensioneringen, är

forskarutbildningens uppläggning och genomförande. Regeringen anser i

likhet med kommittén att dessa frågor bör ägnas ökad uppmärksamhet.

Forskarutbildningens organisation i form av särskilda forskarskolor kan

t.ex. ha positiva effekter på vidareutvecklingen av utbildningen. Den kan

också bidra till att luckra upp strukturer som motverkar tvär- eller

mångvetenskaplig utveckling och utbyte på vetenskaplig nivå mellan

högskolor och omvärld. Kunskapen om forskarskolornas inverkan och

möjligheter i förhållande till forskarutbildningen behöver öka.

Regeringen har därför givit Högskoleverket i uppdrag att bl.a. kartlägga

förekomsten och utvecklingen av forskarskolor vid svenska universitet

och högskolor samt redovisa för- och nackdelar som

forskarutbildningens organisation i form av forskarskolor har. Uppdraget

skall redovisas senast den 1 december 1999. Regeringen avser också att

ändra instruktionen för Högskoleverket så att Grundutbildningsrådet vid

verket också har ansvar för att stödja utvecklingen av

forskarutbildningen.

Antagningen till forskarutbildningen är också av betydelse för

examinationen. Kommittén framhåller att det är angeläget att följa upp de

ändringar i högskoleförordningen om tillträde till forskarutbildningen

som trädde i kraft den 1 april 1998. Ändringarna innebär att endast så

många doktorander får antas som kan erbjudas handledning och

godtagbara studievillkor i övrigt och som har en säkrad studie-

finansiering. Regeringen har uppdragit åt Högskoleverket att, med

utgångspunkt i gällande författningsbestämmelser och statsmakternas

intentioner med den reformerade forskarutbildningen, kartlägga,

analysera och bedöma de lokalt utformade bestämmelserna om antagning

till forskarutbildningen samt konsekvenserna av dem. Uppdraget skall

redovisas senast den 1 juni 1999.

Finansiering

Forskarutbildningen är i första hand ett åtagande inom ramen för

lärosätenas resurser. För perioden 1997 1999 motsvarar den öronmärkta

studiefinansieringen 65 % av det antal doktorander som behöver vara

antagna för att nå examensmålet. För att nå examensmålen kan lärosätena

utnyttja anslaget för forskning och forskarutbildning utöver de

öronmärkta beloppen, vilket minskar resurserna för annan verksamhet,

eller utnyttja externa medel. Det senare sker främst inom tekniskt och

medicinskt vetenskapsområde.

Den externa finansieringen av forskarutbildningen kan således utgöra

en väsentlig och nödvändig förstärkning av lärosätets direkta resurser för

ändamålet. Det ingår också i lärosätenas samverkansuppgift att

forskarutbildningen skall kunna utformas i samspel med externa

intressenter. Det bör emellertid slås fast att även om lärosätena skall vara

lyhörda för synpunkter från avnämare utanför högskolan så är det

universitet och högskolor själva som är ansvariga för forskarutbild-

ningens inriktning, utformning och dimensionering. Regeringen anser

därför att lärosätena bör förfoga över merparten av de medel för

studiefinansiering som krävs för att uppnå statsmakternas examensmål.

Medel för studiefinansiering inom forskarutbildningen bör även

fortsättningsvis anvisas under anslagen till vetenskapsområden till

universitet och högskolor, och anges som det minsta belopp som får

avsättas.

Som redovisats ovan har regeringen givit Högskoleverket i uppdrag att

utreda vissa frågor som berör forskarutbildningen. De avser bl.a. tillgång

och efterfrågan på forskarutbildade, lokalt utformade bestämmelser om

antagning samt forskarskolor. Det finns emellertid andra frågor som

berör forskarutbildningens uppläggning och genomförande och den

interna organisationen för forskarutbildningen, examinationen, kostnader

och finansiering av forskarutbildningen samt den internationella

dimensionen i forskarutbildningen vilka kan behöva en fördjupad och

långsiktig analys. Regeringen har erfarit att Högskoleverket har inlett ett

flerårigt arbete med dessa frågor och välkomnar att de ges hög prioritet i

Högskoleverkets verksamhet.

Anställning som forskarassistent

Doktorandernas motivation att bli färdiga med forskarutbildningen är

viktig för examinationen. Det är därför angeläget att möjliga karriärvägar

för nyutexaminerade doktorer synliggörs. Kommittén menar att det

saknas en form för anställning av lärare vid universitet och högskolor

som ger nyblivna doktorer möjlighet att både forska och undervisa och

föreslår därför att en biträdande lektor skall kunna anställas.

Enligt högskoleförordningen (1993:100) får högskolorna anställa

lärare som professorer (inbegripet adjungerade professorer), lektorer

(inbegripet adjungerade lektorer), adjunkter (inbegripet adjungerade

adjunkter) forskarassistenter, timlärare och gästlärare. Högskolorna får

inte anställa andra kategorier av lärare.

Regeringen delar kommitténs syn på behovet av en tidsbegränsad

anställning för nydisputerade. Enligt regeringens bedömning fyller

emellertid anställning som forskarassistent i stor utsträckning den

funktionen. Denna anställning ger de nyexaminerade doktorer som

högskolan vill rekrytera möjlighet att meritera sig, främst vetenskapligt

men också pedagogiskt. Det är redan nu möjligt att inom ramen för

denna anställning förordna på kortare tid än två år. Vidare kan en färdig

doktor behålla sin doktorandanställning ytterligare ett år. Frågan om en

postdoktoral anställning bör emellertid utredas ytterligare. Regeringen

avser därför att ge Högskoleverket i uppdrag att se över frågan.

Vid anställning som forskarassistent bör, liksom enligt nuvarande

ordning, i första hand den komma i fråga som har avlagt examen högst

fem år före ansökningstidens utgång. Tiden bör dock förlängas vid

ledighet på grund av sjukdom, för tjänstgöring inom totalförsvaret eller

för förtroendeuppdrag inom fackliga organisationer och student-

organisationer eller vid föräldraledighet. Regeringen anser det således

angeläget att ledighet av ovannämnda skäl inte negativt påverkar en

sökandes möjligheter att få anställning som forskarassistent

7 Samverkan mellan universitet och högskolor

och samhället i övrigt

7.1 Samverkansuppgiften

Regeringens bedömning: Det bör inte göras någon ändring av

högskolelagens bestämmelse om att universiten och högskolorna skall

samverka med det omgivande samhället och informera om sin

verksamhet.

Kommitténs förslag: Kommittén anser att bestämmelsen i

högskolelagen om universitetens och högskolornas primära uppgifter,

utbildning och inomvetenskapligt motiverad forskning, inte är tillräckligt

tydligt markerade. Den anser dessutom att innebörden av ordet

samverkan är oklar. Den nuvarande lydelsen i högskolelagen om

högskolans uppgifter bör därför preciseras och formuleringen om

högskolans samverkan med det omgivande samhället bör tas bort.

Remissinstanserna: Många av remissinstanserna kommenterar

förslaget om en ändring av högskolelagen, framför allt frågan om

universitetens och högskolornas samverkan med det omgivande

samhället. Endast ett fåtal stödjer kommitténs förslag om en förändring

av högskolelagen i detta avseende. En majoritet framhåller vikten av att

högskolelagen även fortsättningsvis innehåller krav på läroanstalterna att

samverka med det omgivande samhället. Dessa måste vara öppna för

olika samhällssektorers behov och att det finns fördelar även för

högskolan av denna samverkan. Att ändra i högskolelagen skulle enligt

många sända fel signaler och riskera den dialog och de resultat som

hittills uppnåtts. I vissa remissvar föreslås att högskolelagen bör

förtydligas för att betona att samverkan inte skall ses som en verksamhet

vid sidan av grundutbildningen och forskningen utan skall vara

integrerad i högskolans hela verksamhet.

Skälen för regeringens bedömning: Verksamheten vid universitet och

högskolor regleras genom bl.a. bestämmelsen i 1 kap. 2§ högskolelagen

där det föreskrivs följande,

Staten som huvudman skall anordna högskolor för

1. utbildning som vilar på vetenskaplig eller konstnärlig grund samt

beprövad erfarenhet, och

2. forskning och konstnärligt utvecklingsarbete samt annat utveck-

lingsarbete.

Högskolorna skall också samverka med det omgivande samhället och

informera om sin verksamhet.

Frågan om högskolans samverkan med det omgivande samhället

behandlades i det betänkande som den sk. NYFOR-utredningen lämnade,

Nyttiggörande av forskningsresultat och samverkan mellan högskolan

och näringslivet (SOU 1996:70). Vidare behandlades frågan ingående i

den senaste forskningspolitiska propositionen Forskning och samhälle

(prop. 1996/97:5). Ändringen av högskolelagen vad avser högskolans

samverkan med det omgivande samhället beslutades av riksdagen med

anledning av regeringens beslut i budgetpropositionen för år 1997 (prop.

1996/97:1, bet. UbU1. rskr. 100). I nämnda propositioner redogjordes

utförligt för bakgrunden till och syftet med att utvidga högskolans

samverkansuppgift, den s.k. tredje uppgiften, från att enbart innefatta en

skyldighet att informera om sin verksamhet till ett mandat att även

samverka med det omgivande samhället vid fullgörande av uppgifterna

utbildning och forskning. Det framhölls bl.a. att en ökad samverkan

bidrar till att högskoleutbildningarna förnyas och tillgodoser arbets-

marknadens föränderliga behov och att forskningen stimuleras till att

fördjupa kunskapen om aktuella frågeställningar i samhället.

Utbyggnaden av högskolan över hela landet sades dessutom öka

högskolans möjligheter till kontakter och samarbete med samhälle och

näringsliv, och att bidra till utvecklingen i närområdet.

Under de senaste åren har utvecklingen inom högskolesektorn

dominerats av arbetet med ökad samverkan. Många högskolor har

beslutat om program för samverkan och på en rad högskoleorter har

inrättats organ för samverkan mellan högskolan och näringslivet.

Formerna för och innehållet i denna samverkan utvecklas kontinuerligt

och varierar helt naturligt beroende på olika förutsättningar på de skilda

högskoleorterna, något som ligger helt i linje med syftet med den aktuella

reformen.

Forskning 2000 menar att samverkan inte är en från undervisning och

forskning skild verksamhet utan ett sätt att utnyttja resurser. Regeringen

instämmer i att samverkan skall vara en integrerad del av högskolans

totala verksamhet. Det innebär t.ex. att högskolan skall bedriva

grundutbildning och forskning på ett sådant sätt att den tillsammans med

det omgivande samhället gemensamt utvecklar kunskaper och former för

att dra nytta av forskningen. Däremot instämmer regeringen inte i att

samverkan bara skulle vara en fråga om resurser. Bl.a. ger samverkan

möjligheter till en ömsesidig kunskapsbildning som annars inte skulle

komma till stånd. Samverkan ger också ett inflöde av idéer till lärosätet

som bör få effekt på undervisning och forskning. Att universitet och

högskolor förmår utveckla en god samverkan med externa intressenter

inom såväl grundutbildning som forskning, utan att lärosätets integritet

riskeras, är en viktig kvalitetsaspekt för verksamheten. Samtidigt är det

viktigt att betona högskolans samverkan med hela det omgivande

samhället, kommuner, landsting, myndigheter, organisationer, allmänhet,

och inte bara företag och näringsliv. Samverkansuppgiften är också en

ömsesidig verksamhet som endast kan göras möjlig om samtliga parter,

såväl högskolan som näringsliv, myndigheter och organisationer har ett

engagemang.

Det finns således för närvarande inget som talar för att ändra

högskolelagen i enlighet med förslaget från Forskning 2000. Det har inte

heller framkommit något som tyder på att de skäl som anfördes för att

utvidga den tredje uppgiften inte längre skulle vara giltiga. Bestäm-

melserna i högskolelagen har dessutom inte varit i kraft så länge att det

går att med säkerhet uttala sig om dess långsiktiga effekter. Studier har

dock inletts inom området och kommer inom en nära framtid att bidra

med kunskaper om samverkansuppgiftens roll och effekter. Redan nu

finns exempel på hur enskilda företag och regioner har haft stor nytta av

högskolans intensifierade ansträngningar att nå ut med sin utbildnings-

och forskningsverksamhet.

Regeringen följer upp den samverkan som etablerats mellan högskolor

och övriga samhället. Det sker bl.a. genom den ordinarie verksamhets-

dialogen med högskolorna och genom särskild återrapportering. Samtliga

lärosäten skall under våren 1999 till regeringen redovisa handlingsplaner

för samverkansuppgiften. Vid Högskoleverket pågår också ett

handläggnings- och analysarbete av universitetens och högskolornas

olika lösningar på samverkansformer.

7.2 Forskning och uppfinningar

Regeringens bedömning: Resultaten av forskningen vid universitet

och högskolor i form av uppfinningar bör i högre utsträckning

kunna kommersialiseras. Högskolelärarna bör dock behålla rätten

till sina uppfinningar. Förhandlingar mellan parterna på

arbetsmarknaden bör inledas i syfte att det träffas ett kollektivavtal

som förbättrar möjligheterna till kommersialisering av

forskningsuppfinningar.

Kommittén: Forskning 2000 föreslår att ett avtal sluts, där

universitets- och högskolelärarnas rätt till patent och andra immateriella

rättigheter överlåts till universiteten och högskolorna och där regler för

ekonomisk ersättning till lärarna för denna överlåtelse anges.

Remissinstanserna: Ett mindre antal av remissinstanserna har yttrat

sig över kommitténs förslag om de immateriella rättigheterna och

flertalet av dessa är negativa till förslaget. Några av de större

universiteten och högskolorna anser att det krävs en mer ingående

utredning av dessa frågor innan beslut kan fattas.

Skälen för regeringens bedömning: Frågan om immateriella

rättigheter inom högskoleområdet behandlades ingående i den senaste

forskningspolitiska propositionen Forskning och samhälle (prop.

1996/97:5) med anledning av förslagen från den s.k. NYFOR-

utredningen, Nyttiggörande av forskningsresultat och samverkan mellan

högskolan och näringslivet (SOU 1996:70)

Nämnda utredning hade i uppdrag att bl.a. se över det undantag som

idag gäller för högskolelärare enligt lagen (1949:345) om rätten till

arbetstagares uppfinningar, som ger dessa i motsats till övriga

arbetstagare rätten till de uppfinningar som de gör inom anställningen.

Utredningen fann att även om detta s.k. lärarundantag upphävdes skulle

inte rätten till forskarnas uppfinningar övergå till universiteten och

högskolorna, om inte dessa genom en ändring i högskolelagen fick som

en av sina uppgifter att kommersiellt exploatera de anställdas

uppfinningar, en ordning som dock inte utredningen ansåg sig kunna

rekommendera. Regeringen följde utredningens förslag i den forsknings-

politiska propositionen och föreslog därför inte någon ändring av lagen

rörande lärarundantaget, men betonade att universiteten och högskolorna

har ett ansvar när det gäller rådgivning och stöd till forskarna avseende

patentering av forskningsresultaten.

Som regeringen tidigare framhållit har ett betydande antal bolag och

organisationer inrättats i anslutning till lärosätena under de senaste åren

med uppgift att dels främja samarbetet mellan läroanstalterna och det

omgivande samhället, dels medverka till att de forskningsresultat som

kan utvecklas till uppfinningar tas tillvara och kommersialiseras. Som

exempel på sådana universitetsnära enheter kan nämnas

forskningsbyar/science parks, teknikbrostiftelser, holdingbolag och

forskarpatentbolag.

Från närings- och forskningspolitisk synpunkt är det naturligtvis

angeläget att så många uppfinningar som möjligt som härstammar från

forskningen vid universitet och högskolor exploateras. Därigenom kan

tillväxt och sysselsättning främjas. Samtidigt bör framhållas att

nyttiggörandet av uppfinningar är ekonomiskt mycket riskfyllda projekt,

där både de interna och externa hindren är betydande, t.ex. patent-

kostnader, riskkapital, kunskapsbrister, meriteringskriterier och där

vägen till framgång är synnerligen osäker. De exploateringshinder som

finns utanför universiteten bör i möjligaste mån undanröjas genom en

kombination av närings- och forskningspolitiska åtgärder. Motsvarande

hinder inom universitetssektorn bör begränsas genom en tydlig

forskningspolitisk strategi som både betonar universitetens ansvar

gentemot forskarna när det gäller rådgivning och stöd i fråga om

patentering av forskningsresultat med kommersiell potential men också

forskarnas ansvar att på olika sätt medverka till nyttiggörandet av

forskningsresultaten.

I Danmark har regeringen vid årsskiftet 1998/99 lagt fram ett förslag

till en ny lag, som reglerar rätten till forskarnas uppfinningar vid

universiteten och andra offentliga forskningsinstitutioner. Förslaget

innebär att rätten till dessa uppfinningar tillkommer forskaren. Forskaren

är emellertid skyldig att informera universitetet om att en exploaterbar

uppfinning har gjorts och universiteten är skyldiga att bedöma

uppfinningens tekniska och kommersiella potential. Efter gemensamma

förhandlingar kan universitetet antingen välja att ta över rätten till

uppfinningen mot ersättning till forskaren eller överlåta till forskaren att

själv exploatera uppfinningen mot avtalad ersättning till universitetet.

Den aktuella danska lagstiftningen förefaller väl avvägd genom att

rättigheter och skyldigheter tillkommer såväl de berörda forskarna som

värduniversiteten, samtidigt som samhällets intresse av att på ett effektivt

sätt ta till vara kommersiellt exploaterbara forskningsresultat. En

liknande ordning är tänkbar också i Sverige, men i stället för lagstiftning

bör förhandlingar inledas mellan parterna på arbets-marknaden. Det

danska lagförslaget borde därvid kunna utgöra en förebild. Detta

förfarande ger också en möjlighet för parterna att utforma avtalets

närmare innehåll så att det kan anpassas till förhållandena inom det

svenska utbildnings- och forskningsområdet.

7.3 Full kostnadstäckning

Regeringens förslag: En modell skall tas fram för beräkning av full

kostnadstäckning av forskningsverksamhet vid universitet och

högskolor. Det bör undersökas om och på vilket sätt viss ersättning

för kompetensutveckling kan ingå i denna beräkningsmodell.

 Regeringens bedömning: Principen att externa finansiärer av

forskning vid universitet och högskolor skall betala såväl direkta som

indirekta kostnader bör stå fast.

Kommitténs förslag: Forskning 2000 anser att en korrekt

kostnadsfördelning är fundamental för att forskningspolitiken skall bli

meningsfull. Alla finansiärer av forskning skall bära sina egna kostnader,

en princip som redan fastslagits av riksdagen. Mot bakgrund av de

långvariga konflikter som trots detta kännetecknar frågan om

kostnadsfördelningen bör regeringen utfärda föreskrifter i dessa frågor.

Alla externa finansiärer skall också, utöver de fullständiga direkta och

indirekta kostnaderna, betala ett av regeringen fastställt särskilt påslag

för lärosätenas kompetensuppbyggnad.

Remissinstanserna: Ett flertal av remissinstanserna anser att full

kostnadstäckning skall tillämpas, bland dem de flesta universitet och

högskolor och flera forskningsinstitut. Flera forskningsråd och

sektorsorgan anser att externa finansiärer inte skall betala för indirekta

kostnader. NUTEK anser att frågan skall lösas över statsbudgeten.

Cancerfonden vill slippa ytterligare påslag med hänvisning till att fonden

finansieras av gåvor. Vitterhetsakademin varnar för att privata stiftelser

vid en nyordning kan få problem i förhållande till sina stadgar.

Ekonomistyrningsverket har gjort en längre analys och anser att frågan är

tillräckligt reglerad men att inre styrning och redovisning vid universitet

och högskolor behöver utvecklas. Flera remissinstanser anser att

universitet och högskolor redan är basfinansierade för att utföra även

externt finansierad forskning i samhällets tjänst.

Av det 30-tal remissinstanser som kommenterat frågan om påslag för

kompetensuppbyggnad instämmer knappt hälften, de flesta av dem

universitet och högskolor medan drygt hälften, de flesta av dem externa

forskningsfinansiärer, är emot. De senare anser att de redan genom sina

bidrag till anställningar och projekt finansierar kompetensuppbyggnad

vid universitet och högskolor.

Skälen för regeringens förslag och bedömning: Principen om att alla

finansiärer fullt ut skall svara för kostnaderna för den egna verksamheten

gäller sedan länge. I budgetpropositionen för 1994/95 (prop.

1993/94:100, bil. 9 s. 97) angavs att full kostnadstäckning skall tillämpas

enligt avgiftsförordningen (1992:191) för den externfinansierade

verksamheten. Vidare har regeringen i prop. 1994/95:100, bil. 9 s. 129

anfört följande. Som ett led i den pågående uppstramningen av statens

ekonomiska redovisning i syfte att få en mer rättvisande bild av

kostnader i förhållande till uppnådda mål är det än mer angeläget att

principen om att alla finansiärer skall bidra till alla kostnadsslag

tillämpas. Detta gäller även för den verksamhet inom universitet och

högskolor vilken finansieras av myndigheter inom andra departements

områden . I enlighet härmed skall alla forskningsfinansiärer erlägga

ersättning för alla kostnader, även lokalkostnader. En omfördelning av

medel från universitet och högskolor gjordes, först till forskningsråden

och senare även till andra myndigheter, för att alla forskningsfinansiärer

skulle kunna ersätta alla kostnader fullt ut.

Grundprincipen är således, för universitet och högskolor liksom för

statlig verksamhet i övrigt, att externa finansiärer skall täcka samtliga

kostnader som uppstår i samband med det uppdrag eller projekt som

finansieringen avser. Detta gäller självfallet direkta kostnader för t.ex.

löner, lokaler och material men också kostnader för del i den

infrastruktur i vid bemärkelse som finns inom högskolan och utan vilken

arbetet inte skulle kunna bedrivas. Med infrastruktur avses här bibliotek,

administration, gemensam service och utrustning etc.

Vid universitet och högskolor bedrivs forskning och forskarutbildning

med medel dels från staten direkt till respektive lärosäte och dels från

externa finansiärer som forskningsråd, statliga myndigheter, stiftelser

m.m. Av Högskoleverkets årsrapport för år 1997 framgår att intäkterna

för forskning vid universiteten var 13,7 miljarder kronor, varav 6,4

miljarder kronor kom direkt från intäkter av anslag, 6,6 miljarder kronor

var intäkter av bidrag och 0,7 miljarder kronor avsåg uppdragsforskning.

I betänkandet från Forskning 2000 betonas att en korrekt

kostnadsfördelning är fundamental för att forskningspolitiken skall bli

meningsfull. De övergripande prioriteringar som statsmakterna gör får

inte sättas ur spel genom att olika typer av direkta eller indirekta

subventioner gör anslag olika mycket värda.

Enligt Forskning 2000 betalas de direkta kostnaderna inte alltid fullt ut

av externa finansiärer. Detta beror delvis på redovisningssvårigheter på

grund av att personal i allmänhet arbetar med flera olika uppgifter. När

det gäller gemensamma och indirekta kostnader tillämpas en schablon

som inte beaktar eventuella kostnadsskillnader mellan vetenskaps-

områden eller lärosäten. Det föreligger också enligt kommittén en

intressemotsättning mellan forskare/externfinansiär å ena sidan och

lärosätet å den andra, och det förekommer inte sällan försök att undvika

att gemensamma kostnader tas ut. Särskilt tydlig blir den externa

styrningen och uppbindningen av högskolans resurser när externa

finansiärer också kräver direkt ekonomisk medverkan från de

institutioner där deras projekt utförs.

Kostnadsfördelningen för verksamhet vid universitet och högskolor

har kommit att bli en alltmer betydelsefull fråga med växande andel

extern finansiering. Principen om full kostnadstäckning gäller, men trots

detta tillämpas inte full kostnadstäckning av alla aktörer, varför

lärosätena ej fått alla kostnader täckta. De medel som anvisas under

forskningsanslag direkt till universitet och högskolor måste kunna

disponeras enligt beslut som fattas av berörda instanser vid lärosätena.

Samverkansmönstren mellan lärosäten och externfinansiärer är

komplexa. Villkor och kostnader varierar mellan ämnesområden, mellan

lärosäten och bland finansiärer. Universiteten och högskolorna behöver

vidareutveckla den ekonomiska redovisningen. Som ett stöd i detta arbete

kommer regeringen att ge Ekonomistyrningsverket i uppdrag att efter

samråd med Högskoleverket utveckla en modell för beräkning av full

kostnads-täckning av forskningsverksamheten.

Universitetens och högskolornas uppgift att utan bindningar utveckla

kunskap och därvid kunna kritiskt granska företeelser i omvärlden står i

viss motsatsställning till uppgiften som samhällets forskningsinstitut där

ramarna för forskningen ofta är snävare. Den fria forskningen ökar å

andra sidan lärosätenas möjligheter att fungera som effektiv utförare av

externfinansierad forskning, eftersom många forskningsuppdrag kommer

att falla inom områden där kompetens redan kunnat byggas upp genom

den fria forskning. Lärosätenas möjligheter att själva initiera och driva

forskning är således av stor betydelse för båda dessa uppgifter.

Utvecklingen mot en allt högre grad av externfinansiering begränsar

emellertid lärosätenas möjligheter därvidlag, samtidigt som det inte är

möjligt att öka fakulteternas anslag till vetenskapsområden i den

utsträckning som skulle vara nödvändig för att balansera extern-

finansieringen. En möjlig lösning vore att universitet och högskolor, på

samma sätt som konsulter och kunskapsföretag, genom uttagna kostnader

garanteras ersättning för egen kompetensutveckling. En sådan ersättning

kan betraktas som en del av de indirekta kostnaderna för externt

finansierad verksamhet. Det bör därför undersökas om och på vilket sätt

viss ersättning för kompetensutveckling kan ingå i en utvecklad modell

för full kostnadstäckning.

8 Forskningsstiftelserna

8.1 Forskningsstiftelsernas styrelsesammansättning och

livslängd

Regeringens bedömning: Forskningsstiftelsernas styrelser bör vara

allsidigt sammansatta och anpassade efter varje stiftelses verksamhets-

inriktning. Det bör alltid ingå forskare i styrelserna.

Kommitténs förslag: För att nå en god överensstämmelse med

statsmakternas forskningspolitik bör forskningsstiftelsernas styrelser

bestå av riksdagsledamöter. Styrelseledamöterna bör utses bland

företrädare för partier som är företrädda i riksdagen eller nomineras av

dessa. Antalet ledamöter från respektive parti bör avspegla

mandatfördelningen i riksdagen. Forskningsstiftelserna bör anpassa sin

utdelning av medel till den långsiktiga realavkastningen på

stiftelsekapitalet i stället för att göra omfattande men tidsbegränsade

åtgärder.

Remissinstanserna: Ett fyrtiotal instanser uttalar sig i frågan om

styrelsernas sammansättning. Endast någon enstaka instans är klart

positiv. Alla övriga instanser avvisar förslaget. Flera instanser kan tänka

sig att styrelserna består av bara forskare och politiker, men lika många

instanser vill behålla nuvarande ordning med en bredare representation i

styrelserna. Några instanser påpekar särskilt att näringslivet bör vara

representerat i styrelserna och ett par instanser menar att även

doktorander bör ingå i styrelserna. Några instanser anser att

forskarrepresentanterna i styrelserna bör kunna utses genom en form av

nomineringsförfarande som liknar det som tillämpas för forskningsråden.

Ett trettiotal instanser uttalar sig om stiftelsernas livslängd. Ungefär en

tredjedel är positiva till kommitténs förslag. En tredjedel är direkt

negativa till kommitténs förslag och menar att stiftelserna även i

fortsättningen bör kunna dela ut forskningsmedel i en takt som överstiger

den årliga realavkastningen. Ytterligare en tredjedel av instanserna

avvisar inte direkt förslaget, men påtalar antingen behovet av en

övergångsperiod, vill ge stiftelserna möjlighet att dela ut viss del av

realavkastningen eller varnar för att förslaget skulle medföra ett allvarligt

bortfall av forskningsmedel på kort sikt. Stiftelsen för miljöstrategisk

forskning, Stiftelsen för internationalisering av högre utbildning och

forskning, Stiftelsen för vård- och allergiforskning och Stiftelsen för

forskning inom områden med anknytning till Östersjöregionen och

Östeuropa påpekar att de redan tillämpar en sådan utdelningspolicy som

kommittén föreslår.

Skälen för regeringens bedömning

Bakgrund

Under åren 1993 och 1994 bildade staten sammanlagt elva stiftelser med

medel som härrörde från avvecklingen av löntagarfonderna. Sju av

stiftelserna har till ändamål att främja forskning och därtill anknytande

verksamhet:

 Stiftelsen för strategisk forskning (SSF) som stödjer

 naturvetenskaplig, teknisk och medicinsk forskning inom områden

 av särskild betydelse för Sveriges framtida konkurrenskraft,

 Stiftelsen för miljöstrategisk forskning (MISTRA) som stödjer

 forskning av strategisk betydelse för en god livsmiljö,

 Stiftelsen för kunskaps- och kompetensutveckling (KK-stiftelsen)

 som stödjer kunskaps- och kompetensutbyte, forskning vid mindre

 och medelstora högskolor samt främjar informationsteknologi,

 Stiftelsen för vård- och allergiforskning (Vårdal) som stödjer

 forskning och forskarutbildning inriktad mot vårdområdet samt

 allergier och annan överkänslighet,

 Stiftelsen för internationalisering av högre utbildning och forskning

 (STINT) som stödjer internationalisering av högre utbildning och

 forskning,

 Stiftelsen för forskning inom områden med anknytning till

 Östersjöregionen och Östeuropa som skall bidra till uppbyggnad och

 finansiering av forskning och forskarutbildning i södra delen av

 Stockholmsområdet, och

 Stiftelsen för internationella institutet för industriell miljöekonomi

 vid Lunds universitet.

Härtill kommer att Riksbankens Jubileumsfond av staten fick en särskild

donation avsedd för kulturvetenskaplig forskning.

Stiftelserna och Riksbankens Jubileumsfond via kulturvetenskapliga

donationen väntas fatta beslut om drygt två miljarder kronor i stöd till

forskning under år 1999. Stiftelsen för strategisk forskning har den klart

största bidragsramen (ca en miljard kronor) och är i dag den största

externa finansiären av forskning vid högskolor och universitet. Bland

övriga stiftelser har t.ex. Stiftelsen för miljöstrategisk forskning och

Stiftelsen för kunskaps- och kompetensutveckling bidragsramar på 280

respektive 275 miljoner kronor, Stiftelsen för internationalisering av

högre utbildning och forskning 240 miljoner och Stiftelsen för vård- och

allergiforskning 100 miljoner kronor.

Stiftelsernas styrelsesammansättning

Efter ändringar i stiftelselagen och i stiftelsernas stadgar är det från och

med den 1 januari 1997 regeringen som utser ledamöterna i

forskningsstiftelsernas styrelser (prop. 1996/97:22, bet. 1996/97:LU2,

rskr. 1996/97:62 och prop. 1996/97:5, bet. 1996/97:UbU3, rskr.

1996/97:99). Syftet med denna ordning är att möjliggöra ett demokratiskt

inflytande över forskningsstiftelserna och öka förutsättningarna för ett

närmare samarbete mellan stiftelser, forskningsråd, sektorsorgan samt

universitet och högskolor.

Forskning 2000:s förslag till ny sammansättning av stiftelsernas

styrelser motiveras av en önskan att öka den offentliga kontrollen över

utnyttjandet av de stora ekonomiska resurser som stiftelserna förfogar

över. Tanken är att den föreslagna styrelsesammansättningen skall bringa

stiftelsernas verksamhet mer i samklang med de övergripande

forsknings-politiska prioriteringar som anges av regering och riksdag.

Kommittéförslaget skulle innebära stora förändringar i förhållande till

hur stiftelsernas styrelser är sammansatta i dag. De styrelser som är

utsedda för perioden 1997 1999 är allsidigt sammansatta och innehåller

förutom forskare även företrädare för forskningsråd och statliga

myndigheter, representanter för näringslivet, företrädare för intresse-

organisationer samt riksdagsledamöter. Sammansättningen av de

enskilda styrelserna är avpassad efter inriktningen av respektive stiftelses

verksamhet. Enligt kommitténs förslag skulle däremot alla stiftelser

oavsett verksamhetsinriktning få en styrelse med samma

sammansättning.

Som kommittén påtalat kan en styrelse bestående av enbart politiker i

sak bara svara för mer strategiska och övergripande beslut. En styrelse

utan forskare bör inte göra prioriteringar och fatta beslut som rör

tilldelning av anslag till enskilda forskningsprogram eller

forskningsprojekt. Sådana beslut skulle, om kommittéförslaget genom-

fördes, i än högre grad än tidigare komma att hanteras av särskilda

beredningsorgan och endast rent formellt tas i styrelsen. Flera

remissinstanser har menat att en så utpräglad arbetsfördelning skulle

skapa en svår situation för styrelserna och försvåra stiftelsernas arbete.

Politikerna i styrelsen skulle tvingas ta det fulla ansvaret för beslut om

forskningsanslag som de inte rimligen kan bedöma till fullo.

Härtill kommer att förslaget från Forskning 2000 visserligen skulle ge

politikerna ökad möjlighet till insyn och påverkan vad gäller stiftelsernas

verksamhet, men skulle samtidigt minska dessa möjligheter för andra

intressenter. Eftersom flera av forskningsstiftelserna har inskrivet i sina

stadgar att samverkan mellan högskolor och näringsliv skall främjas,

förefaller det t.ex. problematiskt att ha styrelser utan några representanter

från näringslivet. Styrelser med enbart politiker skulle också ta bort de

värdefulla möjligheter till dialog och utbyte i forskningsfrågor mellan

företrädare för olika intressen som en mer allsidig styrelsesamman-

sättning kan ge.

Regeringens bedömning är därför att kommitténs förslag om styrelser

bestående av enbart politiker inte bör genomföras. I likhet med flertalet

remissinstanser anser regeringen att det framförallt är väsentligt att

forskningsstiftelsernas styrelser även i fortsättningen har en stark

representation av forskare som garanterar vetenskaplig kvalitet och

trovärdighet. Det är också regeringens uppfattning att styrelserna bör

fortsätta att ha en allsidig sammansättning som medger insyn för och en

dialog mellan andra än enbart forskare och politiker.

En fråga som tagits upp av några remissinstanser är formerna för hur

forskarna i styrelserna utses. Dessa utses i dag direkt av regeringen utan

något formaliserat system för nominering eller rekommendation från

forskarsamhället, medan forskarna i forskningsråden nomineras av

forskarna själva genom ett elektorsförfarande. Möjligen skulle

forskningsstiftelsernas vetenskapliga trovärdighet och anseende bland

forskare ytterligare stärkas om samma system för att utse forskar-

representanter kunde användas för forskningsstiftelserna som för råden.

Samtidigt står det klart att forskningsstiftelserna inte i samma

utsträckning som forskningsråden kan styras av inomvetenskapliga

bedömningar. Regeringen anser därför att det inte finns tillräckligt starka

skäl för att införa någon särskild procedur för att utse forskare till

stiftelsernas styrelser.

 En annan viktig fråga är hur en god samverkan mellan

forskningsstiftelserna och olika statliga forskningsfinansiärer skall

främjas. För närvarande sker samverkan bl.a. genom att flera företrädare

för forskningsråd och andra statliga forskningsfinansiärer också är

ledamöter i forskningsstiftelsernas styrelser. Denna ordning har varit

funktionell under ett skede då forskningsstiftelserna etablerat sig i

forskningssystemet och dessutom övertagit en del forskningssatsningar

från statliga finansiärer. Samtidigt är det så att en liten krets av personer

därmed fått ett betydande inflytande över forskningsfinansieringen. Den

jävsproblematik som kan ligga i detta har krävt stor försiktighet hos

företrädare för andra finansiärer i stiftelsernas styrelser. Det är därför

regeringens ambition att begränsa denna typ av utnämningar så långt som

möjligt.

Slutligen har några remissinstanser hävdat att det är rimligt att även

doktoranderna blir representerade i stiftelsernas styrelser, eftersom

stiftelserna finansierar ett stort antal doktorander. Regeringen anser att

detta kan vara motiverat i vissa stiftelser där just finansieringen av

forskarstudier är omfattande.

Forskningsstiftelsernas livslängd

Forskning 2000 har tagit upp frågan om vilken omfattning

forskningsstiftelsernas årliga utdelning av forskningsmedel bör ha för att

bäst gagna forskningen och Sveriges konkurrensförmåga. Kommittén

uttalar sig för en ordning där den årliga utdelningen av forskningsmedel

begränsas till den långsiktiga realavkastningen på stiftelsekapitalet. Detta

skulle ge stiftelserna i princip evig livslängd.

Frågan om stiftelsernas livslängd behandlades redan när de första

forskningsstiftelserna inrättades. Den dåvarande regeringen ansåg att

stiftelsemedlen i sin helhet skulle förbrukas under en femtonårsperiod

(prop. 1992/93:171). Utbildningsutskottet uppfattade den av regeringen

angivna tidsramen som ett riktmärke och menade att stiftelsernas

verksamhet med en framgångsrik förmögenhetsförvaltning borde kunna

utsträckas på obestämd tid (bet. UbU 1992/93:16).

Regeringen kan konstatera att nästan alla forskningsstiftelsernas

stadgar innehåller bestämmelser som ger stiftelserna möjlighet att på sikt

förbruka inte bara avkastningen på sitt kapital utan också själva

grundkapitalet. Frågor om utdelningstakt och livslängd måste därmed i

flertalet fall avgöras genom självständiga beslut av varje enskild stiftelse.

För de flesta stiftelserna gäller dock att styrelsens handlingsutrymme

begränsas av att en minsta tidsperiod inom vilken kapitalet får förbrukas

har lagts fast i stadgarna. Det är främst Stiftelsen för strategisk forskning

och Stiftelsen för miljöstrategisk forskning som inte har några sådana

bestämmelser i sina stadgar.

För närvarande har flera stiftelser bl.a. Stiftelsen för miljöstrategisk

forskning, Stiftelsen för internationalisering av högre utbildning och

forskning och Stiftelsen för vård- och allergiforskning beslutat att

begränsa sin utdelning till den reala avkastningen av stiftelsens kapital.

Stiftelsen för strategisk forskning har emellertid tills vidare beslutat om

en utdelningstakt som förväntas förbruka kapitalet till år 2015, men dess

styrelse för fortsatta diskussioner i frågan.

Stiftelsernas utdelningstakt och livslängd påverkar förutsättningarna

för den nationella forskningspolitiken. Regeringen kommer därför bl.a.

inom ramen för sin dialog med forskningsstiftelserna att noggrant följa

stiftelsernas beslut vad gäller dessa frågor.

9 Myndighetsstrukturen för finansiering av

forskning

Regeringens bedömning: Det bör tillsättas en arbetsgrupp med

uppdrag att föreslå myndighetsorganisation för

forskningsfinansiering. Följande utgångspunkter bör gälla för

utredningsarbetet:

- De medel som avsätts för forskning måste fördelas med

utgångspunkt i krav på hög inomvetenskaplig kvalitet.

- De medel som avsätts för forskning till stöd för verksamheten inom

ett visst samhällsområde måste fördelas även med utgångspunkt i

relevansen för området.

- Samspelet mellan olika slag av forskning liksom mellan forskning

och samhälle måste utvecklas.

- Ansvarsförhållandena mellan olika myndigheter måste vara

tydliga.

- Det måste finnas adekvata former för att ge stöd till

tvärvetenskaplig forskning.

- Arbetet med att fördela forskningsresurser måste bedrivas effektivt.

Kommitténs förslag: Den parlamentariska kommittén Forskning

2000, med uppdrag att se över det svenska forskningssystemet, har i sitt

betänkande Forskningspolitik (SOU 1998:128) pekat på vissa problem i

dagens forskningspolitik, däribland bristande samband mellan

grundforskning och mer tillämpad forskning, ett alltför splittrat

finansieringssystem och otillräcklig granskning av relevans och

vetenskaplig kvalitet i forskningen. Kommittén har lämnat förslag till en

förenkling av forskningssystemet med fokus på en hög vetenskaplig

kvalitet i all forskning.

Kommittén anser att dagens forskningssystem bygger på en konstlad

uppdelning mellan grundläggande och tillämpad forskning och mellan

disciplininriktad och tvärvetenskaplig forskning. De grundvetenskapliga

forskningsråden under Utbildningsdepartementet stödjer idag

grundforskning enbart efter strikt vetenskapliga kriterier medan den mer

tillämpade forskningen stöds av en rad olika sektorsorgan samt

forskningsråden under Social- och Jordbruksdepartementen. Dessa råd

stöder även grundforskning. Detta leder till ett starkt splittrat

forskningssystem där olika beslutsformer och kvalitetskriterier tillämpas

och tvärvetenskapliga insatser försvåras.

För att åstadkomma en förenkling av forskningssystemet och ett stärkt

samband mellan grundforskning och tillämpad forskning föreslår

kommittén att dagens forskningsråd läggs ner och att resurserna överförs

till nya myndigheter forskningsråd med breda ansvarsområden

avseende både grundforskning och tillämpad forskning samt

tvärvetenskap. Även sektorsorganen förslås läggas ned och resurserna

bör överföras till de nya myndigheterna. De myndigheter som föreslås

inrättas är:

- Forskningsrådet för humaniora och samhällsvetenskap med ansvar för

inomdisciplinär forskning inom humaniora, juridik,

samhällsvetenskap och teologi samt tvärvetenskaplig forskning och

tillämpad forskning rörande kulturella och sociala frågor,

arbetslivsfrågor och andra samhällsfrågor.

- Forskningsrådet för naturvetenskap med ansvar för inomdisciplinär

forskning inom naturvetenskap och rymdforskning samt

tvärvetenskaplig forskning och tillämpad forskning rörande energi,

naturresurser och miljö.

- Forskningsrådet för teknik med ansvar för inomdisciplinär forskning

inom teknik samt tvärvetenskaplig forskning och tillämpad forskning

rörande industri och kommunikationer.

- Forskningsrådet för medicin med ansvar för inomvetenskaplig

forskning inom farmaci, medicin och odontologi samt

tvärvetenskaplig forskning och tillämpad forskning rörande hälsa,

vård och omsorg.

- Forskningsrådens samverkansnämd med ansvar och resurser för

tvärvetenskaplig forskning som inte faller inom ansvarområdet för de

enskilda forskningsråden, genusforskning och övergripande

forskningsinformation.

De nya forskningsråden föreslås arbeta forskarstyrt och liksom dagens

forskningsråd ha en majoritet av forskare i styrelserna vilka utses av

elektorsförsamling. Övriga ledamöter utses av regeringen. Merparten av

forskningsrådens medel föreslås fördelas efter vetenskapliga kriterier.

Dessa skall kunna kompletteras med relevansbedömningar med

utgångspunkt i olika samhällsområden. Kommittén anser att stats-

makterna i huvudsak inte närmare skall besluta om inriktningen av

myndigheternas satsningar men menar ändå att statsmakterna i vissa fall

bör kunna inrätta särskilda delegationer under rådens styrelser med

ansvar för forskning inom angelägna problemområden.

Vidare anser kommittén att statliga myndigheter i ökad omfattning bör

använda forskning som stöd för att utveckla sin verksamhet. Den

beställarstyrda forskningen bör därför öka genom att statliga

myndigheter inom ramen för sina medel finansierar forskning.

Remissinstanserna: Förslaget har stöd av många företrädare för

forskningsvärlden, bl.a. universitet, högskolor och grundforskningsråd.

Kommitténs förslag har emellertid också väckt debatt och kritik, särskilt

bland olika företrädare för näringslivet, samhällssektorer och

sektorsforskningen. De flesta som är emot eller tveksamma till

utredningens förslag befarar att problemområdesinriktad forskning inte

kommer att kunna hanteras av den nya organisationen eller att resurserna

för denna skulle minska. Man befarar att tvärvetenskapliga insatser

skulle få svårt att hävda sig. Miljöforskningen har nämnts som ett

exempel. Framför allt har det framförts att det saknas tillräcklig analys av

konsekvenserna av förslaget. De allra flesta remissinstanser instämmer i

att en översyn av organisationen behövs och att man bör sträva efter färre

organ. Många förordar en översyn av sektorsforsk-ningsorganisationen.

Skälen för regeringens bedömning: De statliga forskningsinsatserna

har flera syften. Staten svarar för att främja såväl grundforskning som

forskning till stöd för verksamheten inom olika samhällsområden. En av

de mest centrala forskningspolitiska frågorna gäller avvägningen av

resurser till forskning med olika ändamål och inriktning.

Resursutvecklingen på senare tid har inneburit att balansen mellan olika

slag av forskningsinsatser förskjutits.

Dagens organisation för forskningsfinansiering har vuxit fram under

lång tid och byggts upp genom successiva tillskott och förändringar. Det

är därför naturligt att en sådan organisation kan behöva omprövas utifrån

gjorda erfarenheter och nya krav och förutsättningar.

Regeringen är emellertid inte för närvarande beredd att lägga fram

förslag angående den närmare utformningen av en ny myndighetsstruktur

för finansiering av forskning. En mer ingående analys av den nuvarande

organisationens omfattning och inriktning behöver göras innan ett sådant

förslag kan presenteras för riksdagen. Detta arbete bör, enligt regeringens

mening, genomföras som en utredning inom regeringskansliet med

anlitande av extern expertis.

Rollfördelningen mellan statsmakter och myndigheter bör vara en

utgångspunkt för översyn av organisationen. Statsmakterna skall fatta

övergripande beslut om forskningsresurser för olika ändamål som säkrar

tillgången för samhälle och näringsliv av såväl samhällsinitierad

forskning inom olika områden som grundforskning av hög inom

vetenskaplig kvalitet. Den närmare fördelningen av resurserna skall göras

utifrån vetenskapliga kvalitetskriterier samt när det gäller forskning för

särskilda samhällsbehov även utifrån kvalificerade bedömningar av

relevansen i forskningsinsatserna. Statsmakterna måste från ansvariga

organ kunna få en tydlig återföring av hur anvisade medel använts och

vad som uppnåtts med dessa.

Utredningsuppdraget bör i första hand omfatta de statliga myndigheter

som Forskning 2000 har tagit upp. Detta bör emellertid inte utesluta att

även andra myndigheter som på nationell nivå svarar för fördelning av

medel avsedda för forskning och utvecklingsarbete också kan komma att

beröras. Uppdraget omfattar dock inte universitet och högskolor.

Utredningens uppdrag bör omfatta att - avseende alla berörda

forskningsfinansierande myndigheter - redovisa den nuvarande

verksamhetens omfattning och inriktning samt organisationens upp-

byggnad och arbetssätt. Särskild uppmärksamhet bör ägnas vilka

beslutskriterier som tillämpas vid beslut om anslag till forskning samt

hur de vetenskapliga bedömningarna respektive relevansbedömningarna

görs.

Följande utgångspunkter bör gälla för utredningens förslag till ny

myndighetsorganisation:

- De medel som avsätts för forskning måste fördelas med utgångspunkt

i krav på hög inomvetenskaplig kvalitet.

- De medel som avsätts för forskning till stöd för verksamheten inom ett

visst samhällsområde måste fördelas också med utgångspunkt i

relevansen för området.

- Samspelet mellan olika slag av forskning liksom mellan forskning och

samhälle måste utvecklas.

- Ansvarsförhållandena mellan olika myndigheter måste vara tydliga.

- Det måste finnas adekvata former för att ge stöd till tvärvetenskaplig

forskning.

- Arbetet med att fördela forskningsresurser måste bedrivas effektivt.

I dessa utgångspunkter ligger att antalet myndigheter kan minska

jämfört med idag. Utredningens uppdrag bör omfatta att lämna förslag i

fråga om vilka myndigheter med forskningsfinansierande uppgifter som

skall finnas och precisera ansvarsområdet för var och en av dessa.

Forskning 2000 anser att den hittillsvarande uppdelningen mellan

tillämpad forskning och grundforskning inte är lämplig som

indelningsgrund för myndigheternas ansvarsområden. Många, men inte

alla, remissinstanser delar detta synsätt. Detta bör beaktas i arbetet.

Regeringen anser att utredningen om den så finner lämpligt skall kunna

lägga fram förslag om myndigheter som svarar för fördelning av medel

från mer än ett utgiftsområde på statsbudgeten.

Förslag bör också lämnas när det gäller hur ledningen av de

forskningsfinansierande myndigheterna skall utformas. Huvudfrågan är

här hur respektive myndighets beslutsorgan skall vara utformat och

framför allt vilken kompetens och vilka intressen som skall vara

företrädda i dessa. Den närmare balansen mellan olika slag av ledamöter

i de organ som beslutar om forskningsfinansiering bör övervägas. Medel

avsedda för grundforskning fördelas både i Sverige och i andra länder

normalt av beslutsorgan där personer med hög vetenskaplig kompetens

utgör majoriteten av ledamöterna. Om myndigheter ges ansvar för både

inomvetenskapligt motiverad forskning och forskning som stöd till

verksamheten inom olika samhällsområden är det naturligt att det breda

verksamhetsansvaret avspeglas i sammansättningen av beslutsorganet.

När det gäller medel huvudsakligen avsedda för forskning till stöd för

olika samhällsområden bör utredningen belysa relationen mellan ansvaret

för forskningsmedlen och ansvaret för andra uppgifter inom respektive

område. För de medel som kan behöva fördelas via en särskild

forskningsfinansierande myndighet bör utredningen lämna förslag till

utformning av beslutsorgan som innebär att kvalificerade bedömningar

av relevansen kan göras vid medelsfördelningen.

I uppdraget bör ingå att precisera beslutsorganens storlek och

sammansättning och även ange hur olika ledamöter skall utses.

Utredningen skall inte föreslå åtgärder som innebär ökade kostnader

för staten.

Arbetet bör avslutas i sådan tid att förslag kan presenteras för

riksdagen inför nästa forskningspolitiska proposition.

10 Vissa internationella frågor

10.1 EU:s ramprogram för forskning

Regeringens bedömning: Innehåll och arbetsformer för EU:s femte

ramprogram för forskning under perioden 1998 2002 har nyligen

lagts fast efter ett omfattande förhandlingsarbete. Regeringen avser att

återkomma till riksdagen om den fortsatta utvecklingen av EU:s

forskningsprogram i nästa forskningspolitiska proposition. När det

gäller nationell medfinansiering av forskningsprojekt med EU-stöd

bör universitet och högskolor samt forskningsfinansierande organ ta

ett större ledningsmässigt ansvar. Även till denna fråga återkommer

regeringen i den forskningspolitiska propositionen.

Kommittén: Forskning 2000 anser att svenska företrädare bör arbeta

för att EU:s forskningsprogram i större utsträckning skall ha karaktär av

forskarstyrd verksamhet, dvs. bygga på forskares initiativ och fördelas av

kollegialt utsedda forskningskompetenta organ utifrån vetenskapliga

kriterier. Inga särskilda former för nationell medfinansiering av EU-

projekt bör finnas. Sådana projekt bör kunna bedömas och prioriteras

nationellt som annan verksamhet som skall finansieras med anslag till

forskning. Svenska företrädare bör verka för att det inom EU etableras ett

enhetligt synsätt i frågan om nationell medfinansiering, samt arbeta aktivt

för att den administrativa proceduren kring EU:s forskningsinsatser

förenklas.

Remissinstanserna: Många remissinstanser har avstått från att lämna

synpunkter på dessa frågor. Några universitet och högskolor, ett par

forskningsråd och andra forskningsorgan instämmer i förslaget om

förstärkning av forskarinflytandet inom EU:s forskningsprogram. Vissa

sektorsmyndigheter och andra instanser menar att kommitténs förslag i

detta avseende är orealistiska eller att de strider mot den målsättning för

forskningsprogrammet som lagts fast i Maastrichtfördraget och nyligen

godkänts av kommissionen, ministerrådet och parlamentet genom

beslutet om det femte ramprogrammet. Meningarna är delade om

systemet för medfinansiering, och några instanser efterlyser på denna

punkt ytterligare analys eller utredning

Skälen för regeringens bedömning: EU:s femte ramprogram för

forskning, teknisk utveckling och demonstration under nästa

fyraårsperiod (1998 2002) fastställdes av forskningsministrarna den 22

december 1998 efter ett långvarigt förhandlingsarbete mellan

kommissionen, ministerrådet och parlamentet. Sverige deltog aktivt i

denna förhandlingsprocedur och nådde framgång på flera för oss viktiga

områden. Den grundläggande inriktningen i den svenska

förhandlingspositionen presenterades för riksdagen redan i 1996 års

forskningsproposition (prop. 1996/97:5, s. 123 ff).

Ramprogrammets huvudlinjer har alltså utformats på basis av

kommissionens förslag och genom en sammanvägning av olika

nationella synpunkter och politiska prioriteringar. I denna process har

forskarsamhällets synpunkter på olika sätt vägts in såväl på unionsnivå

genom kommissionen som, för Sveriges del, vid utarbetandet av de

svenska ståndpunkterna. Det är regeringens uppfattning att forskarnas

synpunkter även i fortsättningen måste tillmätas en betydande vikt vid

utformningen av den europeiska forskningspolitiken, samtidigt som

andra hänsyn givetvis också kommer att påverka innehållet i de politiska

besluten. Regeringen, som förutser att förberedande diskussioner redan

inom kort kommer att tas upp på europeisk nivå om utvecklingen efter

det femte ramprogrammet, avser att återkomma till dessa frågor i nästa

forskningspolitiska proposition.

När det gäller den faktiska verksamhet som bedrivs inom

ramprogrammet är det regeringens uppfattning att denna redan i hög grad

är forskarstyrd vid initierandet av projekt och vid bedömningen och

urvalet av projektförslag. De olika delprogrammen är av starkt skiftande

karaktär men den vetenskapliga kvaliteten, som bedöms av oberoende

vetenskapliga experter, är genomgående ett fundamentalt kriterium vid

prövningen av projektförslag. I en studie, som nyligen utförts av Kungl.

Vetenskapsakademien på initiativ av och med stöd av regeringen, om

kvalitativa aspekter på det svenska deltagandet i EU:s forskningsprogram

har också själva urvalsprocessen ansetts ha en hög kvalitet, enligt många

citerade bedömares mening "minst lika välfungerande och

kvalitetssäkrad som våra nationella bedömningsprocedurer". Det saknas

enligt regeringens uppfattning anledning att aktualisera en sådan ändring

av urvalssystemet som föreslagits av utredningen.

Möjligheterna till administrativ förenkling av EU-programmen har

diskuterats ingående under förhandlingarna om det femte

ramprogrammet och till och med varit föremål för ett särskilt informellt

ministermöte i London under april 1998. Åtgärder har beslutats i syfte att

förenkla de administrativa procedurerna. Det gäller nu för Sveriges del

att uppmärksamt följa och vid behov påverka utvecklingen, framför

allt genom våra företrädare i de ansvariga programkommittéerna.

Stiftelsen för internationalisering av högre utbildning och forskning,

som under det fjärde ramprogrammet fördelat resurser för nationell

medfinansiering av EU-projekt, avser att på sikt upphöra med detta stöd.

Stiftelsen har dock beslutat att avsätta medel för en fortsatt

medfinansiering under de två första åren av det femte ramprogrammet,

dvs. fram t.o.m. år 2000. Enligt regeringens uppfattning bör universitet

och högskolor och forskningsfinansierande organ på sikt ta ett större

ledningsmässigt ansvar för de frågor som aktualiseras i detta

sammanhang. Regeringen avser att återkomma till denna fråga i nästa

forskningspolitiska proposition.

10.2 Resurser för internationellt forskningssamarbete

Regeringens bedömning: Resurserna för deltagande i internationella

forskningsorganisationer bör även i fortsättningen anvisas inom

ramen för huvudansvariga myndigheters anslag för att möjliggöra en

avvägning mellan kostnaderna för internationella och nationella

åtaganden. Regeringen avser att i budgetpropositionen för år 2000

lämna förslag om hur tidigare beslutade besparingar skall genomföras

för att medge fortsatt finansiering av bl.a. medlemskap i den

europeiska kärnforskningsorganisationen CERN.

Kommitténs förslag: Forskning 2000 framhåller i sitt betänkande

vikten av det internationella forskningssamarbetet och att en av statens

huvuduppgifter inom forskningsområdet är att ge förutsättningar för

svenskt deltagande i sådant forskningssamarbete. Beträffande visst

internationellt forskningssamarbete sluts avtal på statsmaktsnivå. För

dessa samarbeten har tidigare medel anvisats särskilt på statsbudgeten.

Från och med år 1998 anvisas dessa medel under ansvariga myndigheters

forskningsanslag. Kommittén föreslår att särskilda medel återigen bör

anvisas och anser även att deltagandet ej bör bedömas utifrån enbart

vetenskapliga motiv.

Remissinstanserna: Bland de fåtal remissinstanser som kommenterat

kommitténs bedömning instämmer merparten i att resurserna för

internationellt forskningssamarbete inte bör minskas och några instanser

instämmer även i att särskilda medel bör anvisas för detta samarbete.

Skälen för regeringens bedömning: Det internationella

forskningssamarbetet är en central del i den moderna forskningen. Den

största, och viktigaste, delen utgörs av de samarbeten som initieras av

och genomförs i samarbeten enskilda forskare och forskargrupper

emellan. I andra fall har samarbetsavtal slutits på statsmaktsnivå, för att

möjliggöra samarbete där forskningens komplexitet och kostnader gör att

ett enskilt land inte kan bedriva forskning.

Avtal har t.ex. slutits när forskningen är av en sådan art att mycket

stora och kostsamma anläggningar krävs. Detta gäller kanske främst för

viss naturvetenskaplig forskning t.ex. på fysikområdet, men även andra

forskningsområden som kemi och biologi kan behöva nyttja mycket

storskaliga anläggningar. Sverige är medlem i flera sådana

organisationer, däribland CERN, som bedriver forskning inom partikel-

fysik. Resurserna för medlemskap har tidigare anvisats över ett särskilt

anslag.

Som ovan redovisats innebär denna typ av forskning ofta stora

kostnader och det är enligt regeringens mening angeläget att

kontinuerligt pröva både forskningens inriktning och omfattning och att

göra en avvägning av kostnaderna för medlemskapen mot kostnaderna

för den nationella forskningen. För att möjliggöra denna avvägning har

resurserna fr.o.m. år 1998 anvisats inom de ansvariga myndigheternas

anslag. Enligt regeringens mening bör ingen förändring göras av detta.

Möjligheterna att göra dessa avvägningar är på kort sikt begränsade, men

ur ett långsiktigt perspektiv finns starka skäl för de ansvariga

myndigheterna att aktivt söka påverka organisationernas framtida

verksamhet. I detta ligger att kontinuerligt bedöma det vetenskapliga

värdet av medlemskapen och att föreslå eventuella vetenskapligt

motiverade förändringar av medlemskapen till regeringen. Denna har

sedan att bedöma och sammanväga olika skäl för deltagande i

samarbetet, varvid stora hänsyn bör tas till forskarsamhällets

prioriteringar.

Mot ovanstående bakgrund anser regeringen att resurserna för

deltagande i internationella forskningsorganisationer fortsatt bör anvisas

inom ramen för huvudansvariga myndigheters anslag. Inom dessa

resurser återfinns anslagen till de myndigheter som är huvudansvariga för

det internationella forskningssamarbetet. I detta sammanhang kan

nämnas att Stiftelsen för Strategisk forskning beslutat att för år 2000

finansiera vissa forskningssatsningar som innebär en viss avlastning för

bl.a. det Naturvetenskapliga forskningsrådets finansieringsansvar.

Regeringen avser att i budgetförslaget för år 2000 återkomma till hur

tidigare beslutade besparingar ska genomföras för att medge fortsatt

finansiering av svenskt medlemskap i bl.a. CERN.

Förteckning över remissinstanserna

Prop. 1998/99:94

Bilaga 1

1. Rikspolisstyrelsen

2. Statens kriminaltekniska laboratorium

3. Brottsförebyggande rådet

4. Brottsoffermyndigheten

5. Styrelsen för internationellt utvecklingssamarbete

6. Svenska institutet

7. Stiftelsen Stockholms internationella

 fredsforskningsinstitut, SIPRI

8. Stiftelsen Östekonomiska institutet

9. Försvarsmakten

10. Försvarets materielverk

11. Försvarshögskolan

12. Överstyrelsen för civil beredskap

13. Statens räddningsverk

14. Försvarets forskningsanstalt

15. Flygtekniska försöksanstalten

16. Riksförsäkringsverket

17. Socialstyrelsen

18. Rättsmedicinalverket

19. Smittskyddsinstitutet

20. Statens institut för psykosocial miljömedicin

21. Folkhälsoinstitutet

22. Statens beredning för utvärdering av medicinsk metodik

23. Hälso- och sjukvårdens utvecklingsinstitut, Spri

24. Statens institutionsstyrelse

25. Handikappinstitutet

26. Socialvetenskapliga forskningsrådet

27. Banverket

28. Vägverket

29. Statens väg- och transportforskningsinstitut

30. Kommunikationsforskningsberedningen

31. Statens geotekniska institut

32. Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut

33. Statskontoret

34. Statistiska centralbyrån

35. Riksrevisionsverket

36. Ekonomistyrningsverket

37. Konjunkturinstitutet

38. Statens skolverk

39. Folkbildningsrådet

40. Högskoleverket

41. Kungl. biblioteket

42. Arkivet för ljud och bild

43. Forskningsrådsnämnden

44. Humanistisk-samhällsvetenskapliga forskningsrådet

45. Medicinska forskningsrådet

46. Naturvetenskapliga forskningsrådet

47. Teknikvetenskapliga forskningsrådet

48. Polarforskningssekretariatet

49. Institutet för rymdfysik

50. Rådet för forsknings- och utvecklingssamarbete

 mellan Sverige och EU

51. Centrala studiestödsnämnden

52. Stockholms universitet

53. Kungl. Tekniska högskolan

54. Karolinska institutet

55. Lärarhögskolan i Stockholm

56. Idrottshögskolan i Stockholm

57. Södertörns högskola

58. Danshögskolan

59. Dramatiska institutet

60. Konstfack

61. Kungl. Konsthögskolan

62. Kungl. Musikhögskolan i Stockholm

63. Operahögskolan i Stockholm

64. Teaterhögskolan i Stockholm

65. Uppsala universitet

66. Mälardalens högskola

67. Högskolan Dalarna

68. Högskolan Gävle

69. Högskolan i Örebro

70. Linköpings universitet

71. Lunds universitet

72. Högskolan i Halmstad

73. Högskolan i Kalmar

74. Högskolan i Karlskrona/Ronneby

75. Högskolan i Kristianstad

76. Högskolan i Växjö

77. Göteborgs universitet

78. Högskolan i Borås

79. Högskolan i Karlstad

80. Högskolan i Skövde

81. Högskolan i Trollhättan/Uddevalla

82. Umeå universitet

83. Luleå tekniska universitet

84. Mitthögskolan

85. Chalmers tekniska högskola AB

86. Stiftelsen Högskolan i Jönköping

87. Högskolan på Gotland

88. Malmö högskola

89. Statens jordbruksverk

90. Statens veterinärmedicinska anstalt

91. Fiskeriverket

92. Skogs- och jordbrukets forskningsråd

93. Sveriges lantbruksuniversitet

94. Arbetsmarknadsstyrelsen

95. Arbetslivsinstitutet

96. Arbetarskyddsstyrelsen

97. Rådet för arbetslivsforskning

98. Institutet för arbetsmarknadspolitisk utvärdering

99. Statens kulturråd

100. Riksarkivet

101. Språk- och folkminnesinstitutet

102. Riksantikvarieämbetet

103. Naturhistoriska riksmuseet

104. Närings- och teknikutvecklingsverket

105. Konkurrensverket

106. Sveriges geologiska undersökning

107. Skogsstyrelsen

108. Rymdstyrelsen

109. Glesbygdsverket

110. Statens institut för regionalforskning

111. Statens energimyndighet

112. Byggforskningsrådet

113. Lantmäteriverket

114. Ungdomsstyrelsen

115. Statens naturvårdsverk

116. Kemikalieinspektionen

117. Statens strålskyddsinstitut

118. Stiftelsen institutet för vatten och luftvårdsforskning

119. Stiftelsen för Internationella institutet för industriell

 miljöekonomi vid Lunds universitet

120. Kungl. Vetenskapsakademien

121. Kungl. Vitterhets Historie och

 Antikvitets Akademien

122. Kungl. Skogs- och Lantbruksakademien

123. Kungl. Ingenjörsvetenskapsakademien

124. Stiftelsen Riksbankens Jubileumsfond

125. Utrikespolitiska institutet

126. Cancerfonden

127. Svenska Kommunförbundet

128. Landstingsförbundet

129. Sveriges Industriförbund

130. Tjänstemännens Centralorganisation

131. Sveriges Akademikers Centralorganisation

132. Landsorganisationen i Sverige

133. Svenska Arbetsgivareföreningen

134. Sveriges förenade studentkårer

135. Industriforskningsinstitutet/IRIS

136. Knut o. Alice Wallenbergs stiftelse

137. Stiftelsen för Strategisk Forskning

138. Stiftelsen för Miljöstrategisk forskning

139. Stiftelsen för internationalisering av

 högre utbildning och forskning

140. Stiftelsen för kunskaps- och kompetensutveckling

141. Stiftelsen för vård- och allergiforskning

142. Stiftelsen för forskning inom områden med anknytning

 till Östersjöregionen och Östeuropa

143. IMEGO aktiebola

Utbildningsdepartementet

Prop. 1998/99:94

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 15 april 1999

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-
[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Engqvist,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1998/99:94 Vissa forskningsfrågor

Prop. 1998/99:94

55

1

Prop. 1998/99:94

Prop. 1998/99:94

Prop. 1998/99:94

Bilaga 1