Regeringens proposition

1997/98:50

Avveckling av allemanssparreglerna

Prop.

1997/98:50

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 15 Januari 1998

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Erik[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Finansdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

Lagen om allemanssparande innehåller bestämmelser om sparande dels

på allemanssparkonto i bank som enligt avtal med Riksgäldskontoret

förmedlar sparandet, dels i allemansfond där sparade medel placeras i

värdepapper. Lagen infördes år 1984 i syfte att stimulera hushållens spa-

rande. Ett ökat sparande skulle underlätta finansieringen av det statliga

budgetunderskottet och tillföra näringslivet riskkapital. Sparstimulansen

skulle uppnås genom att räntan på allemanssparkonto samt utdelningen

och försäljningsvinsten för andelarna i allemansfond var skattefria.

Skatteförmånerna för allemanssparandet är sedan årsskiftet 1996/97

helt avskaffade. Mot bakgrund av detta föreslår regeringen nu att lagen

om allemanssparande tas bort. Förslaget innebär att allemansfonderna i

fortsättningen kommer att omfattas av samma regler som gäller för van-

liga värdepappersfonder. Genom övergångsbestämmelser underlättas en

ombildning av de företagsanknutna allemansfonderna till s.k. nationella

fonder och vanliga värdepappersfonder.

Vidare innebär förslaget att allemanssparkontona inte längre kommer

att vara lagreglerade. Om sparformen kommer att finnas kvar eller inte

beror på om samarbetet mellan bankerna och Riksgäldskontoret fortsätter

sedan lagen upphävts.

 Lagen om allemanssparande föreslås bli upphävd vid utgången av juni

1998.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 4

2 Lagtext 5

 2.1 Förslag till lag om upphävandet av lagen (1938:890) om

 allemanssparande 5

 2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1941:416) om

 arvsskatt och gåvoskatt 6

 2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1947:576) om statlig

 inkomstskatt 7

 2.4 Förslag till lag om ändring i föräldrabalken 9

 2.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1993:931) om

 individuellt pensionssparande 10

3 Ärendet och dess beredning 11

4 Inledning 12

5 Allemanssparandets utveckling 14

6 Lagregleringen av allemanssparandet tas bort 16

7 Allemanssparkonto 18

8 Allemansfond 20

 8.1 Fondandelsäganrnas inflytande 20

 8.2 Utdelning till ideella organisationer 22

 8.3 Övergångsregler för de företagsanknutna ellemans-

 fonderna 24

9 Avgifter 27

 9.1 Uttagsavgift 27

 9.2 Överföringsavgift 29

10 Ekonomiska konsekvenser 31

11 Författningskommentarer 32

 11.1 Förslag till lag om upphävandet av lagen (1938:890) om

 allemanssparande 32

 11.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1941:416) om

 arvsskatt och gåvoskatt 33

 11.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1947:576) om statlig

 inkomstskatt 33

 11.4 Förslag till lag om ändring i föräldrabalken 33

 11.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1993:931) om

 individuellt pensionssparande 34

Bilaga 1 Sammanfattning av betänkandet Allemanssparande

 en översyn 35

Bilaga 2 Utredningens förslag 38

Bilaga 3 Förteckning över remissinstanser 47

Bilaga 4 Lagrådsremissens lagförslag 48

Bilaga 5 Lagrådets yttrande 54

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 15 Januari 1998 55

Rättsdatablad 56

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

1. lag om upphävande av lagen (1983:890) om allemanssparande,

2. lag om ändring i lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt,

3. lag om ändring i lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt,

4. lag om ändring i föräldrabalken,

5. lag om ändring i lagen (1993:931) om individuellt pensionsspa-

rande.

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om upphävande av lagen (1983:890)

om allemanssparande

Härigenom föreskrivs att lagen (1983:890) om allemanssparande skall

upphöra att gälla vid utgången av juni 1998.

___________

1. En företagsanknuten allemansfond skall till utgången av år 1998 an-

ses som en värdepappersfond enligt lagen (1990:1114) om värdepappers-

fonder. Om det för en företagsanknuten allemansfond före utgången av år

1998 ansökts om tillstånd enligt nämnda lag, gäller detsamma till dess

ansökan slutligt prövats. I fråga om en företagsanknuten allemansfond

som skall anses som en värdepappersfond skall dock iakttas dels att

10 a § lagen om värdepappersfonder inte skall tillämpas, dels att 19 §

första meningen samt 22 och 23 §§ lagen om allemanssparande skall

tillämpas.

2. I fråga om tillstånd enligt 3 § lagen om värdepappersfonder skall det

bolag som förvaltar en företagsanknuten allemansfond jämställas med ett

sådant fondbolag som avses i 1 § 3 samma lag.

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1941:416) om

arvsskatt och gåvoskatt

Härigenom föreskrivs att 37 § 3 mom. lagen (1941:416) om arvsskatt och

gåvoskatt skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

37 §

3 mom. Gåvoskatt utgår för utdel-

ning från en allemansfond enligt

18 § sista stycket lagen (1983:890)

om allemanssparande. En sådan

utdelning skall vid tillämpning av

denna lag anses utgöra en gåva från

fonden.

3 mom. Gåvoskatt utgår för utdel-

ning från en värdepappersfond en-

ligt lagen (1990:1114) om värde-

pappersfonder till annan än an-

delsägare i fonden. En sådan utdel-

ning skall vid tillämpning av denna

lag anses utgöra en gåva från fon-

den.

__________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998 och tillämpas på utdelning som

lämnas efter ikraftträdandet.

2.3

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1947:576) om

statlig inkomstskatt

Härigenom föreskrivs att 2 § 10 mom. lagen (1947:576) om statlig in-

komstskatt skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 §

10 mom. Vid inkomstberäkningen för ett investmentföretag gäller, ut-

över vad som följer av övriga bestämmelser i denna lag,

1. att hänsyn inte tas till vinst eller förlust vid avyttring av aktier och

andra värdepapper som avses i 27 § 1 mom.,

2. att som intäkt tas upp 2 procent för år räknat av värdet vid ingången

av beskattningsåret av egendom som avses i 27 § 1 mom.,

3. att avdrag får göras för annan utdelning än som avses i 3 § 7 mom.

fjärde stycket som företaget har beslutat för beskattningsåret, dock inte

med så stort belopp att det föranleder underskott.

Med investmentföretag avses ett svenskt aktiebolag eller en svensk

ekonomisk förening som uteslutande eller så gott som uteslutande för-

valtar värdepapper eller likartad lös egendom och vars uppgift väsentli-

gen är att genom ett välfördelat värdepappersinnehav erbjuda aktie- eller

andelsägare riskfördelning och vari ett stort antal fysiska personer äger

aktier eller andelar.

Ett företag som inte längre uppfyller kraven enligt föregående stycke

skall när det inte är fråga om att företaget upplöses genom likvidation

som intäkt ta upp ett belopp som svarar mot 40 procent av det högsta av

värdena av tillgångar som avses i första stycket 1 vid ingången av be-

skattningsåret eller något av de fem föregående beskattningsåren, dock

tidigast vid ingången av år 1991. Som intäkt får i stället tas upp summan

av de realisationsvinster och realisationsförluster som företaget haft från

och med ingången av år 1991 på tillgångar som avses i första stycket 1.

Vad som föreskrivits i första

stycket för investmentföretag gäller

också för värdepappersfonder. För

värdepappersfonder utgör intäkten

enligt första stycket 2 dock 1,5 pro-

cent.

Vad som föreskrivits i första

stycket för investmentföretag gäller

också för värdepappersfonder med

följande avvikelser:

1. Intäkten enligt första stycket 2

utgör 1,5 procent.

2. I fråga om utdelning till annan

än andelsägare i fonden får avdrag

enligt första stycket 3 inte göras

med ett större belopp än 2 procent

av fondens värde vid utgången av

beskattningsåret.

__________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998 och tillämpas första gången vid

1999 års taxering. För utdelning som lämnas före ikraftträdandet tilläm-

pas äldre bestämmelser.

2.4 Förslag till lag om ändring i föräldrabalken

Härigenom föreskrivs att 13 kap. 5 § föräldrabalken skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

13 kap.

5 §

Den omyndiges tillgångar får utan samtycke av överförmyndaren place-

ras i

1. skuldförbindelser som har utfärdats eller garanterats av stat eller

kommun,

2. skuldförbindelser som har utfärdats av Sveriges allmänna hypoteks-

bank, Svenska skeppshypotekskassan eller av en bank eller av ett kredit-

marknadsföretag enligt lagen (1992:1610) om finansieringsverksamhet

eller av ett utländskt bankföretag eller ett annat utländskt kreditinstitut

som är underkastat en offentlig reglering som väsentligen stämmer över-

ens med den som gäller för banker eller andra kreditinstitut här i landet,

med undantag för förlagsbevis eller andra skuldförbindelser som medför

rätt till betalning först efter utfärdarens övriga fordringsägare, eller

3. andelar i en värdepappersfond som avses i lagen (1990:1114) om

värdepappersfonder eller i ett utländskt fondföretag som är underkastat

en offentlig reglering som väsentligen stämmer överens med den som

gäller för värdepappersfonder här i landet.

Den omyndiges tillgångar får vi-

dare utan överförmyndarens sam-

tycke användas för allemansspa-

rande enligt lagen (1983:890) om

allemanssparande eller lånas ut

mot säkerhet av panträtt på grund-

val av inteckning i fast egendom

inom sextio procent av det senast

fastställda taxeringsvärdet.

Den omyndiges tillgångar får vi-

dare utan överförmyndarens sam-

tycke lånas ut mot säkerhet av pant-

rätt på grundval av inteckning i fast

egendom inom sextio procent av

det senast fastställda taxerings-

värdet.

___________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

2.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1993:931) om

individuellt pensionssparande

Härigenom föreskrivs att 2 kap. 1 och 3 §§ samt 3 kap. 6 § lagen

(1993:931) om individuellt pensionssparande skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

1 §

Individuellt pensionssparande får

ske i en eller flera av sparformerna

1. inlåning,

2. andelar i värdepappersfond

och allemansfond samt

3. andra fondpapper.

Individuellt pensionssparande får

ske i en eller flera av sparformerna

1. inlåning,

2. andelar i värdepappersfond

och

3. andra fondpapper.

3 §

Vid sparande i värdepappersfond

och allemansfond skall pensions-

sparmedlen för spararens räkning

placeras i en sådan värdepappers-

fond som avses i lagen (1990:1114)

om värdepappersfonder eller i en

allemansfond enligt lagen

(1983:890) om allemanssparande.

Pensionssparmedlen får även place-

ras i ett utländskt fondföretag som

är underkastat lagstiftning eller an-

nan offentlig reglering som väsent-

ligen stämmer överens med den

som gäller för värdepappersfonder

här i landet.

Vid sparande i värdepappersfond

skall pensionssparmedlen för spara-

rens räkning placeras i en sådan

värdepappersfond som avses i lagen

(1990:1114) om värdepappersfon-

der. Pensionssparmedlen får även

placeras i ett utländskt fondföretag

som är underkastat lagstiftning eller

annan offentlig reglering som vä-

sentligen stämmer överens med den

som gäller för värdepappersfonder

här i landet.

3 kap.

6 §

Fondpapper eller andelar i alle-

mansfond får inte förvärvas eller

avyttras till ett pris som avviker

från det gällande marknadsvärdet.

Fondpapper får inte förvärvas eller

avyttras till ett pris som avviker

från det gällande marknadsvärdet.

___________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

3 Ärendet och dess beredning

Regeringen tillsatte år 1993 en utredning om översyn av allemanssparan-

det. Utredningens uppdrag var att mot bakgrund av att skattegynnandet

av allemanssparandet hade tagits bort lägga fram förslag om hur en

avveckling av de särskilda spar- och placeringsreglerna som då fanns i

lagen om allemanssparande kunde genomföras (dir. 1993:128). Utred-

ningen överlämnade i mars 1994 betänkandet Allemanssparandet en

översyn (SOU 1994:50), i vilket det bl.a. föreslås att de särskilda lagbe-

stämmelserna om allemanssparande successivt skall tas bort. Betänkan-

det har remissbehandlats.

En sammanfattning av utredningens betänkande finns i bilaga 1. Ut-

redningens lagförslag finns i bilaga 2 och en förteckning över remissin-

stanserna i bilaga 3. En sammanställning av remissyttrandena har upp-

rättats inom Finansdepartementet och finns tillgänglig i lagstiftningsären-

det (Fi97/3456).

Med utgångspunkt i utredningens förslag har lättnader i lagregleringen

för allemanssparandet genomförts vid ett par tillfällen (se prop.

1995/96:63, bet. 1995/96:FiU2, rskr. 1995/96:51, SFS 1995:1288 och

prop. 1996/97:1 utg. omr. 2, bet. 1996/97:FiU1, rskr. 1996/97:53, SFS

1996:1175). Dessutom har Riksgäldskontoret genom att ett undantag

införts i bankrörelselagen getts möjlighet att i egen regi ta emot inlå-

ning på konto från allmänheten. Även denna fråga berördes av utred-

ningen (prop. 1996/97:150, bet. 1996/97:FiU20, rskr. 1996/97:284, SFS

1997:679).

Regeringen tar i detta ärende upp återstående frågor som rör avskaf-

fandet av den särskilda lagregleringen för allemanssparandet.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 27 november 1997 att inhämta Lagrådets ytt-

rande över de lagförslag som finns i bilaga 4.

Lagrådet har lämnat förslagen utan erinran. Efter lagrådsgranskningen

har några redaktionella ändringar gjorts i lagtextförslagen. Lagrådets

yttrande finns i bilaga 5.

4 Inledning

Lagstiftningen om allemanssparandet infördes den 1 april 1984 (prop.

1983/84:30, bet. 1983/84:FiU13, rskr. 1983/84:32). Sparande kan ske

dels på allemanssparkonto i bank som enligt avtal med Riksgäldskontoret

förmedlar sparandet, dels i allemansfond där sparade medel placeras i

aktier och andra värdepapper. Särskilda regler finns för anställda i ett

visst bolag eller en koncern som vill spara i värdepapper som ges ut av

det bolag i vilket de är anställda eller om bolaget ingår som moderbo-

lag i en koncern i vars dotterbolag de är anställda, s.k. företagsanknutna

allemansfonder.

Räntan på allemanssparkonto samt försäljningsvinsten och utdelningen

på andelar i allemansfond var till en början skattefria. Efter hand reduce-

rades emellertid skattefördelarna (se prop. 1995/96:63 s. 11 med hänvis-

ningar). Sedan skatteförmånerna fr.o.m. år 1994 helt tagits bort föreslog

utredningen om översyn av allemanssparandet (SOU 1994:50) att regel-

verket för detta sparande skulle avvecklas. Emellertid återinfördes skat-

telättnader för sparande i allemansfonder fr.o.m. inkomståret 1995 varför

det inte vidtogs någon genomgripande förändring av regelverket på det

sätt som utredningen hade föreslagit (se prop. 1995/96:63, bet.

1995/96:FiU2, rskr. 1995/96:51, SFS 1995:1288).

Skatteförmånerna för sparande i allemansfond avskaffades åter fr.o.m.

inkomståret 1997 (se prop. 1995/96:222, bet. 1995/96:FiU15, rskr.

1995/96:307, SFS 1996:839). Därmed aktualiserades på nytt frågan om

avveckling av allemanssparreglerna. Efter riksdagsbeslut hösten 1996

upphävdes ett antal bestämmelser i lagen om allemanssparande vid års-

skiftet 1996/97 (prop. 1996/97:1 utg. omr. 2 avsnitt 4.4, bet.

1996/97:FiU1, rskr. 1996/97:53, SFS 1996:1175). Detta gällde bestäm-

melser om att

 allemanssparande inte fick ske på mer än ett allemanssparkonto och i

fler än två allemansfonder,

 insättningar var begränsade till 2 000 kronor i månaden,

 överlåtelse och pantsättning inte kunde ske av medel som sparas i alle-

mansfonder,

 räntan för medel på allemanssparkonton skulle vara lägst diskonto

minskat med tre procentenheter,

 placering och riskspridning i allemansfonderna skulle ske på visst sätt,

 sparare mellan 18 och 28 år hade rätt att få bosparlån under vissa vill-

kor och att bestämmelserna om allemanssparkonto fick tillämpas på spa-

rande i HSB:s sparkassa samt på bosparande anordnat av Riksbyggen.

I den proposition som låg till grund för beslutet att utmönstra de

nämnda bestämmelserna anförde regeringen att vissa frågor som rör av-

skaffandet av allemanssparregerna fordrade ytterligare överväganden och

att man därför skulle återkomma med förslag beträffande de kvarvarande

bestämmelserna.

Efter den utmönstring av bestämmelser i lagen om allemanssparande

som skedde vid årsskiftet 1996/97 innehåller lagen i huvudsak regler om

att

 den bank eller det fondbolag som ombesörjer en överföring inom alle-

manssparandet har rätt att ta ut ersättning av spararen med högst

150 kronor för sina kostnader för överföringen,

 sparare vid uttag av medel inom allemanssparandet betalar en avgift

motsvarande en procent av det uttagna beloppet, dock minst 20 kronor,

 de pengar som sätts in på ett allemanssparkonto skall av banken föras

över till Riksgäldskontoret som svarar för administration och kontroll av

allemanssparandet,

 räntan på allemanssparkontona utgår enligt föreskrifter som

meddelas av regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer,

 utdelning av allemansfonders värde får ske till vissa ideella samman-

slutningar,

 det för allemansfonder skall anordnas årliga fondandelsägarstämmor

och att andelsägarna skall vara representerade i styrelsen för det fondbo-

lag som förvaltar fonden,

 företagsanknutna allemansfonder skall ha viss minsta del av tillgång-

arna placerade i värdepapper utgivna av det företag som fonden är knuten

till och att kapitaltillskott får göras endast av anställda i det företaget

5 Allemanssparandets utveckling

Allemanssparandet blev redan från introduktionen en mycket populär

sparform. Som framgår av diagram 5.1 och 5.2 dominerade sparkontona

inledningsvis. Efter hand växte fondsparandet i kapp och år 1990 fanns

ungefär lika många sparkonton som fondkonton. När det pre-

miegrundande allemanssparandet inleddes i september 1992 ökade

antalet fondkonton med en tredjedel. Sedan skatteförmånerna för spar-

kontona tagits bort vid årsskiftet 1992/93 har sparandet på dessa minskat

kraftigt.

I samband med börsnedgången i början av 1990-talet sjönk

behållningen i fondsparandet. Detta visade sig dock vara tillfälligt.

Börsuppgången de senaste åren har medfört att fondvärdet i

allemansfonderna ökat markant, trots att nettot av insättningar och uttag

minskat.

Vid årsskiftet 1996/97 fanns ca 3,3 miljoner konton, varav 2,3 miljoner

fondkonton och en miljon sparkonton. Vid utgången av september 1997

var den sammanlagda behållningen i allemanssparandet ca 151 miljarder

kronor, varav knappt 34 miljarder kronor på sparkonton och 117

miljarder kronor i fonder. Behållningen på sparkontona har därefter

ytterligare minskat.

Det finns för närvarande 16 företagsanknutna allemansfonder med ett

sammanlagt fondvärde om ca 855 miljoner kronor.

Diagram 5.1 Antal konton i allemanssparandet

Diagram 5.2 Behållningen i allemanssparandet

Källa: Riksgäldskontoret, Svensk Fondstatistik

6 Lagregleringen av allemanssparandet tas bort

Regeringens förslag: Lagen om allemanssparande upphävs vid

utgången av juni 1998.

Utredningens förslag: Utredningen föreslår att det sker en successiv

avveckling av lagstiftningen om allemanssparandet. I ett första skede tas

rätten att föra över medel mellan de två sparformerna inom

allemanssparandet bort. Tre månader senare upphävs reglerna om

allemansfond. Reglerna om allemanssparkonto finns kvar under en

treårig avveck-

lingsperiod för att bereda Riksgäldskontoret möjlighet att anordna en

fortsättning på detta sparande som inte bygger på lagreglering.

Remissinstanserna: Utredningens förslag tillstyrks eller lämnas utan

erinran av flertalet remissinstanser. Svenska Bankföreningen stöder

visserligen förslaget om en avveckling av allemanssparandet men

föreslår att bestämmelserna om allemanssparkonto upphävs redan efter

ett års avvecklingstid. Svenska Fondhandlareföreningen ansluter sig till

Svenska Bankföreningens yttrande. Pensionärernas Riksorganisation

menar att lagregleringen för allemanssparkontona bör finnas kvar till

dess frågan om deras framtid har lösts. Fondbolagens förening

ifrågasätter behovet av att i ett inledande skede ta bort rätten till

överföring av medel inom allemanssparandet. Vidare föreslås att de

företagsanknutna allemansfonderna i första hand bör få finnas kvar i sin

nuvarande form.

Skälen för regeringens förslag: Lagstiftningen om allemanssparande

infördes i syfte att stimulera hushållens sparande. Ett ökat sparande

skulle dels underlätta finansieringen av det statliga budgetunderskottet,

dels tillföra näringslivet riskkapital. Sparstimulansen skulle uppnås

genom att räntan på allemanssparkonto samt utdelningen och

försäljningsvinsten för andelar i allemansfonder var skattefria (se prop.

1983/84:30 s. 20 23).

Skatteförmånerna för allemanssparandet är helt avskaffade sedan

årsskiftet 1996/97. Som konstaterades redan i den proposition som låg till

grund för den utgallring av bestämmelser i lagen om allemanssparande

som skedde vid samma årsskifte har skälen för den särskilda

lagregleringen av allemanssparandet därmed förlorat sin betydelse (se

prop. 1996/97:1 utg.omr. 2 avsnitt 4.4). Några andra skäl att ha kvar

lagregleringen finns enligt regeringens mening inte. Slutsatsen är därför

att den bör tas bort helt. Den övergripande frågan nu är hur och när detta

bör ske.

Utredningen anför som skäl för sitt förslag om en successiv avveckling

av den del av allemanssparandet som kanaliseras till Riksgäldskontoret

att det av statsfinansiella skäl är angeläget att undvika ett stort utflöde av

sparmedel från kontoret. Den väl tilltagna avvecklingstiden om tre år

motiveras med att Riksgäldskontoret behöver ha god tid på sig att an-

ordna en fortsättning av sparformen. Sedan utredningen presenterade sitt

betänkande våren 1994 har förändringar inträtt både vad gäller det stats-

finansiella läget och förutsättningarna för Riksgäldskontoret att bedriva

upplåning på hushållsmarknaden. Det senare har skett genom att Riks-

gäldskontoret undantagits från bankrörelselagens tillämpningsområde

och att därmed utrymme öppnats för kontoret att ta emot inlåning på

konto från allmänheten i egen regi. På så sätt har Riksgäldskontoret fått

en ytterligare valmöjlighet när det gäller att finna sparformer som kan

ersätta det nuvarande allemanssparandet. Riksgäldskontoret har under

november 1997 startat en egen inlåningsverksamhet som är inriktad på

hushållens sparande, s.k. riksgäldsspar. Mot bakgrund av detta anser re-

geringen att det inte längre finns behov av att genomföra avvecklingen

stegvis. De lagregler som är knutna till det allemanssparande som till-

handahålls av Riksgäldskontoret bör kunna upphöra att gälla vid halvårs-

skiftet 1998.

För allemansfonderna gäller redan väsentligen samma bestämmelser

som för de vanliga värdepappersfonderna. Det som skiljer är regleringen

av avgiftsuttaget, fondandelsägarinflytandet, rätten till utdelning av fon-

dens värde samt de speciella bestämmelser som finns för de

företagsanknutna allemansfonderna. I de följande avsnitten behandlas

frågor som rör dessa bestämmelser och som aktualiseras vid ett bortta-

gande av särlagstiftningen för allemansfonderna. Som framgår av den

fortsatta framställningen anser regeringen att all särreglering bör tas bort.

Detta innebär att de allemansfonder som inte är företagsanknutna i sin

helhet kommer att falla in under den reglering som finns i lagen om

värdepappersfonder. För de företagsanknutna fonderna aktualiseras en

ombildning till i första hand s.k. nationella fonder.

Allemanssparlagens regler om allemansfonder bör i likhet med

övriga bestämmelser i lagen kunna tas bort vid halvårsskiftet 1998,

dock att vissa övergångsbestämmelser kan behövas beträffande de

företagsanknutna fonderna.

7 Allemanssparkonto

Regeringens bedömning: Frågan om utbetalning av sparmedel som

finns kvar på allemanssparkonton när lagen om allemanssparande

upphävs behöver inte regleras i lag.

Utredningens förslag: För det fall samarbetet mellan Riksgäldskonto-

ret och bankerna avslutas och Riksgäldskontoret inte startar någon egen

inlåningsverksamhet när lagen upphävs, föreslår utredningen en särskild

övergångsregel, enligt vilken Riksgäldskontoret betalar ut de sparmedel

som finns kvar på allemanssparkontona till spararna när lagen upphävs.

Utredningen anser att om någon eller några banker fortsätter samarbetet

med Riksgäldskontoret bör Riksgäldskontoret erbjuda spararna att föra

över medlen till de banker som fortsätter samarbetet med

Riksgäldskontoret. Om Riksgäldskontoret startar inlåningsverksamhet i

egen regi bör spararna enligt utredningen i stället erbjudas att få sina

medel överförda till Riksgäldskontoret. Vidare föreslås att Riks-

gäldskontoret betalar ut de medel som finns kvar på allemanssparkontona

till de sparare som inte är intresserade av detta och som inte avslutat sina

konton när lagen upphävs.

Remissinstanserna: Utredningens förslag lämnas utan erinran av

flertalet remissinstanser. Svenska Bankföreningen framhåller dock att

förslaget om att Riksgäldskontoret bör betala ut medel till spararna

saknar stöd i lag och att det strider mot de avtal som finns mellan

Riksgäldskontoret och bankerna. Svenska Fondhandlareföreningen

ansluter sig till Svenska Bankföreningens yttrande.

Skälen för regeringens bedömning: Allemanssparkonto är en form

av statlig upplåning som förmedlas av bankerna. Den som vill delta i al-

lemansspar avtalar med någon av bankerna om inlåning på ett allemans-

sparkonto. Enligt lagen om allemanssparande överförs de medel som

sätts in på sådana konton från banken till Riksgäldskontoret. I avtal som

träffas mellan bankerna och Riksgäldskontoret föreskrivs att bankerna

skall gottgöra kontohavarna den ränta som Riksgäldskontoret bestämmer,

att Riksgäldskontoret ersätter bankerna för deras räntekostnader och att

bankerna får viss ersättning av Riksgäldskontoret för sin förmedling av

allemanssparandet.

Att lagen om allemanssparande tas bort innebär inte att allemansspar-

konto med automatik upphör som sparform. Riksgäldskontoret och

bankerna har även efter det att lagen tagits bort möjlighet att sluta avtal

om ett fortsatt samarbete med liknande innehåll som hittills. Vad gäller

den situationen att samarbetet mellan Riksgäldskontoret och en bank

upphör kan konstateras att lagen om allemanssparande inte reglerar hur

en avveckling av sparformen skall genomföras. Några särskilda

bestämmelser om detta finns inte heller i avtalen mellan bankerna och

Riksgäldskontoret. Av avtalen framgår dock att det är banken som svarar

för de ekonomiska förpliktelserna mot spararen och att Riksgäldskontoret

endast står som garant för fullgörandet av dessa förpliktelser. Även i

förarbetena till lagen om allemanssparande understryks att det är banken

som är gäldenär mot hushållen och att relationen mellan kontohavare och

bank är densamma som vid andra typer av bankinlåning (se prop.

1983/84:30 s. 31 33). Följaktligen ankommer det inte på Riksgälds-

kontoret att betala ut några sparmedel direkt till spararna utan

Riksgäldskontoret har i stället att reglera sin skuld till bankerna.

Regeringen utgår från att en bank som inte fortsätter sitt samarbete med

Riksgäldskontoret kommer att avsluta samtliga allemanssparkonton som

finns i banken. I en sådan situation kommer spararen att kunna ge banken

i uppdrag att exempelvis föra över medlen på något annat bankkonto, till

riksgäldsspar eller att betala ut medlen kontant. I de fall kontohavaren

förhåller sig passiv och inte anger vad som skall ske med medlen får

dessa föras över till något annat konto som disponeras av spararen eller

betalas ut kontant till spararen.

Regeringen anser att det, med hänsyn till vad som nu sagts, saknas skäl

att i lag särskilt reglera frågan om utbetalning av sparmedel som finns

kvar på allemanssparkontona när lagen om allemanssparande upphävs.

Frågan om rätt att ta ut uttags- eller överföringsavgifter i samband med

att lagregleringen av allemanssparandet upphävs behandlas i avsnitt 9.

8 Allemansfond

8.1 Fondandelsägarnas inflytande

Regeringens bedömning: De särskilda lagbestämmelserna om an-

delsägarnas inflytande i allemansfonder bör inte behållas genom

införande av en särskild bestämmelse för de tidigare allemansfon-

derna i lagen om värdepappersfonder.

Utredningens förslag: Utredningen föreslår att de nuvarande reglerna

om andelsägarnas inflytande behålls för de tidigare allemansfonderna

genom införande av en särskild bestämmelse i lagen om värdepappers-

fonder.

Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker förslaget eller

lämnar det utan erinran. Fondbolagens förening invänder dock att det

inte finns behov av någon lagreglering om andelsägarrepresentation för

allemansfonderna. Svenska Fondhandlareföreningen och Svenska Bank-

föreningen har samma uppfattning.

Skälen för regeringens bedömning: Bestämmelserna om andelsägar-

inflytande finns i 13 14 och 17 §§ lagen om allemanssparande. Regle-

ringen innebär i korthet att andelsägarna vid en årlig andelsägarstämma

skall välja flertalet av ledamöterna i fondbolagets styrelse, att andelsägar-

stämmans val av styrelseledamöter skall beredas av en valberedning

utsedd av andelsägarstämman och att endast de styrelseledamöter som

utsetts av andelsägarna har rätt att besluta i frågor som rör utövande av

rösträtt för fondens aktier. Vidare gäller vissa restriktioner beträffande

dessa ledamöters anknytning till det fondbolag och förvaringsinstitut som

är knutna till fonden. Några motsvarande lagregler finns inte för vanliga

värdepappersfonder. Det finns dock inte något hinder mot att fondbe-

stämmelserna för värdepappersfonder innehåller regler om andelsägarnas

inflytande i bl.a. de avseenden som gäller för allemansfonder.

Bestämmelserna om andelsägarnas inflytande i allemansfonderna

måste ses mot bakgrund av de regler som tidigare gällde för kollektiva

investeringar i värdepapper. Före lagen om värdepappersfonder gällde

aktiefondslagen (1974:931). Enligt den fick fondandelsägarna utse en

ledamot i fondbolagets styrelse för varje påbörjat tretal ledamöter. Hur

valet skulle gå till reglerades inte i lagen. Enligt fondbestämmelserna i

flertalet fonder hölls varje år en andelsägarstämma vid vilken bl.a. styrel-

seledamöter valdes. För att stimulera hushållen till regelbundet och

långsiktigt sparande infördes år 1979 ett sparande i speciella aktiefonder,

s.k. aktiesparfonder. Enligt lagen (1978:428) om aktiesparfonder utsågs

två av styrelseledamöterna i fondbolaget av regeringen och minst hälften

av de övriga ledamöterna av andelsägarna.

Trots de generösa möjligheterna att utse styrelseledamöter var fondan-

delsägarnas inflytande i aktiefonderna och aktiesparfonderna i praktiken

litet. I förarbetena till lagen om allemanssparande konstateras att det

finns flera orsaker till detta, bl.a. att ägarna måste söka sig fram för att

finna metoder att ta tillvara det intresse för fondens verksamhet som

borde finnas. Det ansågs angeläget att öka möjligheterna för

andelsägarna att påverka förvaltningen av fondernas medel. I lagen om

allemanssparande förstärktes därför andelsägarnas inflytande (se prop.

1983/84:30 s. 36).

När aktiefondslagen vid årsskiftet 1990/91 ersattes med lagen om vär-

depappersfonder togs den lagstadgade rätten för fondandelsägarna att

utse styrelseledamöter i fondbolagens styrelser bort. I propositionen an-

förde föredragande statsrådet att andelsägarnas intresse av att närvara vid

stämmor och delta i valet av styrelseledamöter fortfarande var mycket

litet och att det skett en förskjutning vad gäller andelsägarnas beteende,

från den enskilde andelsägarens önskemål att kunna påverka den egna

fondens verksamhet till en efterfrågan av kvalificerade förvaltartjänster.

Vidare framhölls att det för fondbolagen var både kostsamt och administ-

rativt betungande att anordna andelsägarstämmorna. Det ansågs därför att

rätten för andelsägarna att utse styrelseledamöter inte längre borde vara

lagreglerad (prop. 1989/90:153 s. 39 41). För att säkerställa att andels-

ägarnas intressen ändå tillgodosågs infördes en bestämmelse om att

fondbolaget och förvaringsinstitutet skall handla oberoende av varandra

och uteslutande i andelsdelägarnas gemensamma intresse (1 §). Fond-

bolaget är således skyldigt att tillvarata andelsägarnas intresse också när

det t.ex. gäller att företräda fondens aktier. Vidare vidgades skyldigheten

att ge information till andelsägarna i överensstämmelse med EG:s krav

(26 29 §§).

Flera skäl talar för att upphäva den lagstadgade rätten till andelsägarin-

flytande i allemansfonderna när skatteförmånerna för sparande i sådana

fonder avskaffats. Det kan konstateras att andelsägarnas intresse av att

närvara vid stämmor och delta i valet av styrelseledamöter i allemans-

fonderna varit mycket begränsat. En undersökning som utredningen gjort

bland fondbolagen visar att flertalet andelsägarstämmor i allemansfon-

derna besöks av endast 0,2 0,5 procent av andelsägarna. I likhet med vad

som konstaterats gälla för vanliga värdepappersfonder synes andels-

ägarna i allemansfonderna i första hand vara intresserade av att medlen

förvaltas professionellt och att fonden tillhandahåller information om

placeringsinriktning och fondens utveckling i jämförelse med andra

fonder. Även om de utvalda representanterna har mandat att rösta för

fondens aktieinnehav framstår stödet från andelsägarna inte som särskilt

starkt. Lagregleringen kan således knappast sägas ha uppnått sitt syfte;

att åstadkomma ett mer aktivt ägarinflytande i förvaltningen av fonderna.

Till detta kommer att det vore en otymplig lösning att ha olika regler för

olika värdepappersfonder som i övrigt omfattas av samma lagreglering.

I ett remissyttrande framhålls att andelsägarstämmorna fyller en viktig

funktion i det att de utnyttjas till att ge information om fondens och aktie-

marknadens utveckling, att besvara frågor från andelsägarna och att de

allmänt erbjuder tillfälle för spararna att tränga in i aktiemarknadens

funktionssätt. Regeringen instämmer visserligen i att det är viktigt att

andelsägarna informeras om fondernas verksamhet. Emellertid bör det i

likhet med vad som sker i vanliga värdepappersfonder finnas till-

räckliga möjlighet att tillgodose detta behov genom anordnande av mer

informella informationsmöten, till vilka andelsägarna bjuds in.

Sammanfattningsvis anser regeringen att de skäl som tidigare åbero-

pats till stöd för att avskaffa den lagstadgade rätten till andelsägarinfly-

tande i vanliga värdepappersfonder gör sig gällande även för allemans-

fonderna sedan skatteförmånerna för dessa tagits bort och att det således

inte finns anledning att ha kvar de obligatoriska bestämmelserna om an-

delsägarinflytande. De allemansfonder som så önskar har givetvis möj-

lighet att i fondbestämmelserna reglera andelsägarnas inflytande på mot-

svarande sätt som hittills.

Eftersom de tidigare fondbestämmelserna om andelsägarinflytande får

tillämpas även sedan lagen om allemanssparande upphävts finns det inte

behov av några övergångsregler i det avseendet.

8.2 Utdelning till ideella organisationer

Regeringens förslag: Gåvoskatt skall utgå för utdelning från en

värdepappersfond till annan än andelsägare i fonden. En sådan ut-

delning skall i skatterättsligt hänseende anses som en gåva från

fonden. Vid beräkning av skattepliktig inkomst för fonden får avdrag

för utdelning göras med högst 2 % av fondens värde.

Utredningens förslag: När det gäller ändringarna i lagen om arvsskatt

och gåvoskatt överensstämmer utredningens förslag med regeringens.

Dessutom föreslår utredningen att det i lagen om värdepappersfonder

införs en bestämmelse som innebär att högst två procent av en

värdepappersfonds värde årligen får delas ut till vissa ideella

organisationer.

Remissinstanserna: Alla remissinstanser tillstyrker förslaget eller

lämnar det utan erinran.

Skälen för regeringens förslag: Enligt 18 § sista stycket lagen om

allemanssparande får fondbestämmelserna för en allemansfond ange att

ett belopp motsvarande högst 2 % av fondens värde vid utgången av det

närmast föregående året skall delas ut årligen till viss stiftelse, visst

trossamfund eller annan sammanslutning om mottagaren är en svensk

juridisk person och inte har till syfte att tillgodose medlemmarnas eller

andra enskildas ekonomiska intressen. Bestämmelsen infördes år 1988.

Syftet var att möjliggöra ett fondsparande med ideella inslag där spararen

avstod från en del av avkastningen till förmån för någon ideell

organisation. Ett sådant sparande förutsågs kunna attrahera framför allt

yngre personer. Det framhölls att utdelning från en allemansfond tidigare

inte kunnat ske, varken till andelsägarna eller andra personer (se prop.

1987/88:60 s. 26 28).

För vanliga värdepappersfonder finns inte någon motsvarande

begränsning i fråga om utdelning av medel till andra än andelsägarna i

fonden. Trots det är möjligheten att införa sådana fondbestämmelser inte

helt oinskränkt. Enligt 1 § andra stycket samma lag skall fondbolaget

nämligen handla uteslutande i andelsägarnas gemensamma intresse.

Denna skyldighet innebär bl.a. vissa begränsningar vad gäller

vederlagsfria utbetalningar till andra än delägare i fonden, såväl när det

gäller betalningarnas storlek som deras mottagare.

Regeringen konstaterar att allemansfonderna fortsättningsvis kommer

att omfattas av bl.a. de nyss nämnda reglerna som gäller för vanliga

värdepappersfonder. Det finns inte behov av att i lagen om

värdepappersfonder utöver den begränsning som redan ligger i att

fondbolagen skall handla i andelsägarnas intresse införa någon sådan

reglering av utdelningar till ideella organisationer som finns i lagen om

allemanssparande. Liksom hittills får frågan om i vilken utsträckning

utdelning bör få ske till exempelvis ideella organisationer avgöras från

fall till fall med beaktande av vad som ligger i andelsägarnas

gemensamma intresse. Det kan konstateras att de allemansfonder som för

närvarande har fondbestämmelser om utbetalning till ideella

organisationer kan ha kvar dessa även utan en sådan särskild reglering

som finns i 18 § lagen om allemanssparande.

Enligt 37 § 3 mom. lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt utgår

gåvoskatt för utdelning som en allemansfond lämnar till ideella

organisationer. En sådan utdelning är i skatterättsligt hänseende att anse

som en gåva från fonden (angående motiven till bestämmelsen se prop.

1987/88:60 s. 29 och 30). Bestämmelsen bör justeras så att den blir

tillämplig på utdelning från en värdepappersfond till andra än andel-

sägarna i fonden.

Av 2 § 10 mom. lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt framgår att

en värdepappersfond vid inkomstberäkningen får göra avdrag för

utdelning som beslutats för beskattningsåret, dock inte med så stort

belopp att det föranleder underskott. Med hänsyn till att det i lagen om

värdepappersfonder inte tas in någon sådan spärr för utdelningar som nu

finns i lagen om allemanssparande anser regeringen att det i lagen om

statlig inkomstskatt bör införas ett skattemässigt utdelningstak för

utdelning till andra än andelsägarna i fonden. Den föreslagna

bestämmelsen innebär att avdrag för sådan utdelning medges med högst

2 % av fondens värde vid utgången av beskattningsåret. Genom

bestämmelsen förhindras att utdelningar i högre utsträckning än i dag

lämnas i form av enkelbeskattade medel i de fall gåvomottagaren inte

betalar någon gåvoskatt.

8.3 Övergångsregler för de företagsanknutna

allemansfonderna

Regeringens förslag: För företagsanknutna allemansfonder skall till

utgången av år 1998 de bestämmelser tillämpas som gäller för vanliga

värdepappersfonder med de avvikelser som hittills gällt i fråga om

kapitaltillskott, placering av fondens medel, avgivande av

halvårsredogörelse och förordnande av revisor. Bestämmelsen i

10 a § lagen om värdepappersfonder om att en värdepappersfond inte

får ombildas till någon annan form av kapitalbildning skall dock inte

tillämpas för företagsanknutna allemansfonder. Om det för en

företagsanknuten allemansfond före utgången av år 1998 ansökts om

tillstånd att ombilda fonden till en s.k. nationell fond eller vanlig

värdepappersfond skall regleringen för vanliga värde- pappersfonder

med nämnda undantag gälla till dess ansökan slutligt prövats. Bolag

som förvaltar en företagsanknuten allemansfond skall kunna få

tillstånd att förvalta fonden också om den ombildas till en nationell

fond.

Utredningens förslag: Utredningen föreslår att en övergångsregel

införs som innebär att om det för en företagsanknuten allemansfond

ansökts om tillstånd för ombildning till nationell fond innan lagen om

allemanssparande upphör att gälla, skall den lagen få tillämpas så länge

tillståndsprövningen pågår.

Remissinstanserna: Nästan alla remissinstanser lämnar förslaget utan

erinran. Finansinspektionen anser att övergångsbestämmelsen också bör

omfatta en ombildning till vanlig värdepappersfond. Vidare föreslås att

bolag som förvaltar en företagsanknuten allemansfond, vid ansökan om

tillstånd att få ombilda den till nationell fond, bör få jämställas med ett

sådant fondbolag som avses i lagen om värdepappersfonder. Inspektio-

nen anser även att vissa redaktionella justeringar bör göras i den över-

gångsregel som utredningen föreslagit. Fondbolagens Förening och

Svenska Fondhandlareföreningen framför liknande synpunkter.

Skälen för regeringens förslag: Som tidigare nämnts anser rege-

ringen att regleringen av de företagsanknutna allemansfonderna bör tas

bort sedan skatteförmånerna för dessa avskaffats. Frågan är om det finns

behov av några övergångsregler med anledning av det.

De företagsanknutna allemansfonderna skiljer sig åt från andra

allemansfonder framför allt i det att kapitaltillskott i en sådan fond får

göras endast av den som är anställd i ett visst bolag eller i en koncern

eller vars anställning upphört till följd av pension. Vidare skall minst

25 % av fondens värde placeras i sådana värdepapper som har utfärdats

av det aktiebolag i vilket de som tillskjuter kapital till fonden är anställda

eller om bolaget ingår som moderbolag i en koncern i vars

dotterbolag de är anställda. Särskilda bestämmelser finns också om bl.a.

avgivande av halvårsredogörelse och förordnande av revisor.

Att lagen om allemanssparande tas bort innebär inte att de

företagsanknutna allemansfonderna med nödvändighet måste upplösas.

För de fondbolag som vill fortsätta fondverksamheten är en möjlighet att

ombilda de företagsanknutna fonderna till vanliga värdepappersfonder.

En sådan ombildning förutsätter att placeringsbestämmelserna anpassas

till de regler som gäller enligt lagen om värdepappersfonder. Vidare

måste kapitaltillskott få göras av allmänheten. Fondbestämmelser som

begränsar rätten att förvärva andelar till anställda i ett visst företag eller

koncern måste följaktligen ändras.

För de fondbolag som inte vill anpassa placeringsbestämmelserna till

de regler som gäller för vanliga värdepappersfonder är ett alternativ att

ombilda den företagsanknutna fonden till en s.k. nationell fond. För

nationella fonder finns en särskild bestämmelse i 3 § lagen om

värdepappersfonder. Finansinspektionen har enligt den bestämmelsen

möjlighet att meddela tillstånd för att bedriva annan näringsverksamhet

som inte är fondverksamhet enligt denna lag och där allmänheten

erbjuds att för gemensam räkning delta i förvärv och förvaltning av

fondpapper och andra finansiella instrument . I praktiken innebär detta

att inspektionen kan medge undantag från de placeringsregler som gäller

för vanliga värdepappersfonder. Med hänsyn till det generella kravet på

riskspridning i 17 § lagen om värdepappersfonder, som även gäller för

nationella fonder, får dock inte hela fondförmögenheten placeras i

samma företag. En ombildning till nationell fond förutsätter således att

fondbestämmelser som tillåter en sådan placering ändras. I likhet med

vad som gäller för vanliga värdepappersfonder förutsätts vidare att

fonden riktar sig till allmänheten (se närmare prop. 1989/90:153 s. 37 39

och 51).

Några av remissinstanserna påpekar att en ombildning till nationell

fond innebär praktiska problem i fråga om förvaltningen av fonden.

Kritiken går ut på följande. Enligt 3 § lagen om värdepappersfonder kan

endast fondbolag och annan som står under tillsyn av inspektionen få

tillstånd att förvalta en nationell fond. Som fondbolag anses endast bolag

som förvaltar vanliga värdepappersfonder. Eftersom de flesta bolag som

förvaltar företagsanknutna allemansfonder ingår i den koncern där

delägarna är anställda och inte förvaltar vanliga värdepappersfonder kan

de följaktligen inte få tillstånd att förvalta någon nationell fond. I stället

blir de tvungna att överlåta förvaltningen till ett fristående fondbolag.

Som remissinstanserna påpekar är detta otillfredsställande. För att

undvika en sådan effekt anser vi att en övergångsbestämmelse bör införas

som innebär att ett bolag som förvaltar en företagsanknuten allemansfond

vid ansökan om tillstånd enligt 3 § skall jämställas med ett sådant

fondbolag som avses i paragrafen.

Det bör i sammanhanget nämnas att verksamheten i de före-

tagsanknutna allemansfonderna givetvis alternativt kan drivas vidare i

aktiesparklubbar eller andra sammanslutningar vid de företag där

delägarna är anställda. Förutsatt att verksamheten inte riktar sig till

allmänheten så omfattas den inte av tillståndsplikten i lagen om

värdepappersfonder.

Regeringen anser att de bolag som förvaltar företagsanknutna alle-

mansfonder bör ges rimlig tid att överväga om verksamheten skall fort-

sätta sedan lagen om allemanssparande upphört att gälla och i så fall i

vilken form detta skall ske. Under en övergångstid bör verksamheten

därför få bedrivas enligt de bestämmelser som gäller för vanliga värde-

pappersfonder med de undantag som hittills gällt i fråga om kapitaltill-

skott, placering av fondens medel, avgivande av halvårsredogörelse och

förordnande av revisor. Under övergångstiden ges också möjlighet att

avveckla fonderna enligt 33 38 §§ lagen om värdepappersfonder. För att

möjliggöra en ombildning till nationella fonder bör det i övergångsbe-

stämmelserna anges att regeln i 10 a § lagen om värdepappersfonder som

förbjuder ombildning av en värdepappersfond till någon annan form av

kollektiv kapitalbildning inte skall tillämpas för de företagsanknutna

allemansfonderna.

En övergångstid om sex månader bedöms som tillräcklig. Om det före

utgången av år 1998 ansökts om tillstånd att ombilda en företagsanknuten

allemansfond till nationell fond eller vanlig värdepappersfond bör

regleringen för vanliga värdepappersfonder med nämnda undantag dock

få tillämpas till dess ansökan slutligt prövats. Har någon ansökan om om-

bildning inte getts in till Finansinspektionen före den 1 januari 1999

innebär det att det tillstånd som finns att förvalta den företagsanknutna

fonden upphör. Därmed kommer fonden inte att omfattas av

lagstiftningen för värdepappersfonder och således inte heller att stå under

tillsyn av Finansinspektionen.

9 Avgifter

9.1 Uttagsavgift

Regeringens bedömning: Någon särskild reglering av uttagsavgiften

vid upphävandet av lagen om allemanssparande behövs inte.

Utredningens förslag: När det gäller sparandet i allemansfond

föreslås i förtydligande syfte en övergångsregel om att uttagsavgift inte

skall debiteras i anledning av att lagreglerna om allemansfond upphävs.

För det fall allemanssparandet inte fortsätter i någon form sedan lagen

upphävts föreslås en övergångsregel, enligt vilken de medel som finns

kvar på allemanssparkonto betalas ut när lagen upphävs, varvid ut-

tagsavgift skall debiteras. För det fall allemanssparandet skulle fortsätta

föreslås en övergångsregel, enligt vilken ingen uttagsavgift skall

debiteras för medel på allemanssparkontona i samband med att lagen

upphävs.

Remissinstanserna: Utredningens förslag tillstyrks eller lämnas utan

erinran av flertalet remissinstanser. Beträffande de föreslagna övergångs-

reglerna för allemanssparkonto invänder Svenska Bankföreningen att

bankerna bör får debitera uttagsavgift oavsett när och på vilket sätt alle-

manssparandet avslutas och att om sparformen avslutas på sådant sätt att

det anses orimligt att spararen skall betala uttagsavgiften bör banken från

Riksgäldskontoret erhålla ett belopp som motsvarar uttagsavgiften.

Riksbanken, Konsumentverket, Sveriges Bankkunders Riksförbund och

Pensionärernas Riksorganisation motsätter sig att uttagsavgift debiteras i

samband med utbetalningar på grund av att lagregleringen upphävs.

Enligt dessa remissinstanser är det oskäligt att ta ut avgifter vid en åter-

betalning som inte initierats av spararna.

Skälen för regeringens bedömning: Enligt 6 § lagen om allemans-

sparande betalar spararen vid uttag från ett allemanssparkonto eller en

allemansfond en avgift motsvarande en procent av det uttagna beloppet,

dock minst 20 kronor. Avgiften tillfaller banken respektive fondbolaget.

Uttagsavgiften inträder för att markera sparandets långsiktiga karaktär

(se prop. 1983/84:30 s. 28 och 29). Att lagen om allemanssparande upp-

hävs innebär att även bestämmelsen om uttagsavgift upphör att gälla.

Frågan är om det finns behov av att införa någon särskild reglering av

uttagsavgiften i samband med upphävandet av lagen om allemansspa-

rande.

 För allemansfonderna innebär ett upphävande av lagen om

allemanssparande att fonderna kommer att finnas kvar och att de i

fortsättningen kommer att vara underkastade samma regler som gäller för

vanliga värdepappersfonder (se avsnitt 8). Enbart den omständigheten att

lagen om allemanssparande tas bort föranleder således inte någon

utbetalning av sparmedel ur fonderna. Det finns inte några lagregler om

uttagsavgifter för vanliga värdepappersfonder. Från och med den 1 juli

1998 kommer frågan om eventuella uttagsavgifter följaktligen

uteslutande att regleras av de fondbestämmelser som gäller för varje

fond. Vid uttag som görs innan lagen upphävs har fondbolagen däremot

rätt att debitera uttagsavgift enligt 6 §. När det gäller allemansfonderna

finner regeringen att det inte finns behov av någon särskild lagreglering

av uttagsavgiften i samband med att lagen om allemanssparande upp-

hävs.

För allemanssparkontona kan ett upphävande av lagen om

allemanssparande innebära att samarbetet mellan Riksgäldskontoret och

en eller flera av bankerna avslutas; antingen per den dag då lagen upphör

att gälla, dvs. den 1 juli 1998, eller vid en tidigare tidpunkt. Som angetts i

avsnitt 7 utgår regeringen från att en bank som inte fortsätter sitt

samarbete med Riksgäldskontoret kommer att avsluta samtliga

allemanssparkonton i banken.

Det står givetvis varje sparare fritt att ta ut sina sparmedel redan innan

den dag kontot avslutas av banken. Ett sådant uttag omfattas dock av 6 §

lagen om allemanssparande och ger banken rätt att debitera uttagsavgift.

När allemanssparkontona i en bank avslutas kommer den behållning som

då finns kvar att antingen betalas ut kontant till kontohavaren eller föras

över till något annat konto som disponeras av spararen. Sådana åtgärder

är enligt regeringens mening inte att betrakta som uttag enligt 6 § lagen

om allemanssparande. Följaktligen medför de inte någon rätt för banken

att påföra spararen uttagsavgift. Som nämnts är syftet med bestämmelsen

om uttagsavgift att den skall främja ett långsiktigt sparande. Det syftet

gör sig uppenbarligen inte gällande vid utbetalningar som sker i samband

med att banken avslutar samtliga allemanssparkonton i banken. Det

spelar härvid inte någon roll om spararen själv angett vad som skall ske

med sparmedlen eller om spararen förhållit sig passiv och inte besvarat

eventuella förfrågningar från banken.

Det finns enligt regeringens mening inte skäl att, såsom Svenska

Bankföreningen hävdat, ålägga Riksgäldskontoret att ersätta en bank för

uttagsavgifter i samband med att bankens samtliga allemanssparkonton

avslutas.

Slutligen bör påpekas att om samarbetet mellan bankerna och

Riksgäldskontoret skulle fortsätta efter utgången av juni 1998 får frågan

om eventuella uttagsavgifter efter den tidpunkten lösas på avtalsrättslig

väg. Inte heller i detta fall finns det behov av någon övergångsregel om

uttagsavgiften.

9.2 Överföringsavgift

Regeringens bedömning: Någon särskild reglering av överförings-

avgiften vid upphävandet av lagen om allemanssparande behövs inte.

Detta innebär att alla överföringar som görs inom allemanssparandet

före den 1 juli 1998 omfattas av bestämmelsen om överföringsavgift i

3 § andra stycket samma lag.

Utredningens förslag: Utredningens förslag innebär att rätten att föra

över medel mellan allemansfond och allemanssparkonto tas bort i ett

inledande skede. Vad gäller överföringar mellan allemanssparkonton

föreslås att bestämmelsen om överföringsavgift skall finnas kvar till dess

lagen om allemanssparande upphävs. För det fall samarbetet mellan ban-

kerna och Riksgäldskontoret avslutas och Riksgäldskontoret startar

inlåningsverksamhet i egen regi föreslås en övergångsbestämmelse om

att spararna skall kunna föra över sina medel till Riksgäldskontoret utan

att debiteras någon överföringsavgift. Också i det fall någon eller några

banker fortsätter samarbetet med Riksgäldskontoret på ren avtalsrättslig

grund skall spararna kunna föra över sina medel till den eller de banker

som fortsätter samarbetet med Riksgäldskontoret utan att debiteras någon

avgift.

Remissinstanserna: De flesta remissinstanser har inte någon erinran

mot förslaget. Svenska Bankföreningen invänder emellertid beträffande

den föreslagna övergångsbestämmelsen att bankerna även om alle-

manssparandet fortsätter i någon form bör få debitera överföringsav-

gifter och att om det trots allt skulle anses olämpligt att kunden betalar

avgiften så bör Riksgäldskontoret ersätta bankerna med ett belopp per

överfört konto som motsvarar avgiften.

Skälen för regeringens bedömning: Av 3 § första stycket lagen om

allemanssparande framgår att en sparare får flytta sina sparmedel inom

allemanssparandet. Enligt andra stycket i samma paragraf har den bank

eller det fondbolag som ombesörjer överföringen rätt till ersättning med

högst 150 kronor av spararen för sina kostnader för överföringen. Någon

uttagsavgift enligt 6 § skall inte betalas i dessa fall.

Rätten att överföra sparmedel inom allemanssparandet kommer enligt

regeringens förslag att finnas kvar till dess lagen om allemanssparande

upphävs. I konsekvens med detta bör också bestämmelsen om överfö-

ringsavgift finnas kvar under samma tid. Överföringar som görs före den

1 juli 1998 kommer således att omfattas av bestämmelsen. Detta gäller

såväl överföringar mellan allemansfond och allemanssparkonton som

överföringar inom respektive sparform. Frågan är om det finns anledning

att införa en särskild reglering av överföringsavgiften i samband med att

lagen om allemanssparande upphävs.

Vad först gäller det fallet att samarbetet mellan Riksgäldskontoret och

någon eller några banker fortsätter sedan lagregleringen upphävts och en

sparare före den 1 juli 1998 vill flytta över sina medel från en bank

som avslutar sitt samarbete med Riksgäldskontoret till en annan bank gör

regeringen följande bedömning. Syftet med bestämmelsen om över-

föringsavgift är att tillförsäkra bankerna ersättning för sina kostnader för

överföringen (se prop. 1983/84:30 s. 30). Regeringen anser att bankerna

inte bör fråntas möjligheten att få sina kostnader täckta så länge

lagregleringen om allemanssparkonto finns kvar. Detta innebär att

överföringar som före den 1 juli 1998 görs till banker som avtalar med

Riksgäldskontoret om fortsatt samarbete i liknande former som hittills

bör omfattas av bestämmelsen om överföringsavgift.

Om samarbetet mellan bankerna och Riksgäldskontoret avslutas och

spararna önskar göra en överföring till ett inlåningskonto hos

Riksgäldskontoret (riksgäldsspar) framgår av förarbetena till 3 § lagen

om allemanssparande att denna bestämmelse endast omfattar

överföringar dels från ett allemanssparkonto till ett annat sådant konto

eller en allemansfond, dels från en allemansfond till en annan

allemansfond eller ett allemanssparkonto. Överföringar till andra typer av

inlåningskonton eller värdepappersfonder omfattas däremot inte

(prop. 1983/84:30 s. 29 och 30 och prop. 1989/90:31 s. 5 7). Ett uttag för

insättning på ett konto hos Riksgäldskontoret bör följaktligen inte ses

som en överföring enligt 3 § utan som ett uttag enligt 6 § lagen om

allemanssparande och berättigar därför inte banken att debitera någon

överföringsavgift.

Mot bakgrund av vad som anförts finns enligt regeringens mening inte

något behov av att införa någon bestämmelse om överföringsavgiften i

samband med att lagen om allemanssparande upphävs. Detta gäller även

beträffande överföringar som görs från sparande i allemansfond.

10 Ekonomiska konsekvenser

De samhällsekonomiska effekterna av ett upphävande av lagen om

allemanssparande torde vara marginella. Allemanssparandet har

visserligen attraherat en stor del av svenska folket att spara stora belopp.

Det finns dock enligt regeringens bedömning inte anledning att förvänta

några markanta förändringar i hushållens val mellan sparande och

konsumtion om lagen om allemanssparande upphävs. Allemansfonderna

kommer även i fortsättningen att finnas kvar fast som

värdepappersfonder och det saknas skäl att anta att spararna i någon

större utsträckning kommer att ta ut sina medel ur fonderna. Som tidigare

nämnts bygger allemanssparkontona på avtal mellan bankerna och

Riksgäldskontoret. Ett upphävande av lagen om allemanssparande

innebär inte med nödvändighet att avtalsförhållandet avslutas. Även om

samarbetet skulle upphöra kan dock såväl Riksgäldskontoret som ban-

kerna erbjuda fullgoda sparalternativ.

I det fall samarbetet mellan Riksgäldskontoret och bankerna upphör

kan det påverka statens kostnader för statsskuldens finansiering.

Upplåningen genom allemanssparkonto har historiskt inneburit avsevärda

besparingar jämfört med annan upplåning. Under de senaste åren har

dock besparingarna minskat kraftigt. Besparingarna uppgick under

budgetåret 1995/96 till 253 miljoner kronor. Det fortsatta utflödet ur al-

lemanssparkonto tillsammans med trendmässigt högre administrativa

kostnader hos de förmedlande bankerna för upplåningsformen riskerar att

medföra att besparingarna helt kommer att upphöra.

Regeringen har i budgetpropositionen för 1998 (prop. 1997/98:1 utg.

omr. 2) påtalat att det är angeläget att Riksgäldskontoret prioriterar

upplåningen på hushållsmarknaden för att uppnå fortsatt låga upplå-

ningskostnader för staten. I detta syfte har ett arbete inletts inom Riks-

gäldskontoret för att se över kontorets produktutbud. Visar denna över-

syn att allemanssparkontona långsiktigt bidrar till kostnadsbesparingar

för staten, förutsätter regeringen att Riksgäldskontoret fortsätter samar-

betet med bankerna på ren avtalsrättslig grund.

11 Författningskommentar

11.1 Förslaget till lag om upphävande av lagen (1983:890)

om allemanssparande

Övergångsbestämmelser

I övergångsbestämmelserna ges de fondbolag som enligt nuvarande

bestämmelser förvaltar företagsanknutna allemansfonder tid att överväga

om verksamheten skall fortsätta och i så fall i vilken form detta skall ske.

Som närmare utvecklas i avsnitt 8.3 är en möjlighet att ombilda fonderna

till nationella fonder enligt 3 § lagen om värdepappersfonder eller till

vanliga värdepappersfonder. En annan möjlighet är att de drivs vidare i

aktiesparklubbar eller andra sammanslutningar vid de företag där

delägarna är anställda.

Av första punkten framgår att en företagsanknuten allemansfond skall

anses som en vanlig värdepappersfond under en övergångstid om sex

månader. Det innebär att bestämmelserna i lagen om värdepappersfonder

liksom hittills kommer att gälla för de företagsanknutna allemans-

fonderna. Enligt övergångsbestämmelsen skall vidare den särreglering

som hittills gällt i fråga om kapitaltillskott, placering av fondens medel,

avgivande av halvårsredogörelse och förordnande av revisor gälla under

övergångstiden (19 § första meningen samt 22 och 23 §§ lagen om

allemanssparande). Av 10 a § lagen om värdepappersfonder följer att en

värdepappersfond inte kan ombildas till någon annan form av kollektiv

kapitalbildning. För att möjliggöra en ombildning av de företagsanknutna

allemansfonderna till nationella fonder anges i övergångsbestämmelsen

att den paragrafen inte gäller för de företagsanknutna allemansfonderna.

Fondbolag som före utgången av år 1998 ansökt om tillstånd att bedriva

verksamhet enligt lagen om värdepappersfonder får tilllämpa regleringen

för vanliga värdepappersfonder med nämna undantag till dess ansökan

slutligt prövats.

 Av 13 a § lagen om allemanssparande framgår att en styrelseledamot

som har utsetts av en sådan fondandelsägarstämma som enligt 14 §

samma lag skall hållas årligen för varje fond, inte får vara anställd hos

fondbolaget eller förvaringsinstitutet. 21 § lagen om allemanssparande

innehåller ett undantag från detta förbud såvitt gäller företagsanknutna

allemansfonder. Av paragrafen följer nämligen att det till styrelseleda-

möter i ett fondbolag som förvaltar en företagsanknuten fond för an-

ställda hos ett kreditinstitut får utses anställda i institutet utan hinder av

att fondbolaget anlitar kreditinstitutet som förvaringsinstitut för fonden.

Eftersom 13 a § upphör att gälla vid utgången av juni 1998 finns det för

de företagsanknutna allemansfonderna inte behov av att tillämpa 21 §

lagen om allemanssparande efter detta datum. Övergångsbestämmelsen

innehåller därför inte någon hänvisning till 21 §. I avsnitt 8.1 konstateras

att det inte finns något som hindrar att allemansfonderna även efter ut-

gången av juni 1998 har kvar fondbestämmelser om andelsägarinflytande

på motsvarande sätt som hittills. Detta gäller givetvis också för de före-

tagsanknutna allemansfonderna.

Sammanfattningsvis kan konstateras att de företagsanknutna allemans-

fonderna kommer att kunna fortsätta sin verksamhet under

övergångstiden och att fondbestämmelserna för fonderna inte måste

ändras fr.o.m. den 1 juli 1998. Till följd av att fonderna skall anses som

vanliga värdepappersfonder kommer vad som anges om

värdepappersfonder i andra författningar under övergångstiden att gälla

även för de företagsanknutna allemansfonderna. Sådana hänvisningar

finns exempelvis i 37 § 3 mom. lagen om arvsskatt och gåvoskatt, 2 § 10

mom. lagen om statlig inkomstskatt samt 13 kap. 5 § föräldrabalken.

 Bolag som endast förvaltar företagsanknutna allemansfonder ges i

andra punkten möjlighet att ansöka om tillstånd enligt 3 § lagen om

värdepappersfonder.

11.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1941:416) om

arvsskatt och gåvoskatt

37 §

Paragrafens 3 mom. har ändrats som en följd av att lagen om allemans-

sparande upphävts. Som nämns i avsnitt 8.2 finns viss möjlighet för van-

liga värdepappersfonder att dela ut medel till andra än andelsägare i

fonderna. Genom ändringen klargörs att gåvoskatt utgår för sådan utdel-

ning och att gåvan vid tillämpningen av lagen om arvsskatt och gåvoskatt

anses utgöra en gåva från fonden.

11.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1947:576) om

statlig inkomstskatt

2 § 10 mom.

I momentet har införts ett skattemässigt avdragstak för utdelning som

lämnas till annan än andelsägare i fonden. Beräkningen av utdelningsta-

ket har en annan utgångspunkt än beräkningen av intäkten enligt första

stycket andra punkten. Avdrag får inte göras med ett större belopp än

2 % av fondens värde vid utgången av beskattningsåret. Av första stycket

andra punkten framgår dock att avdrag sammantaget inte får göras med

ett så stort belopp att det föranleder underskott.

11.4 Förslaget till lag om ändring i föräldrabalken

13 kap. 5 §

Paragrafen har ändrats som en följd av att lagen om allemanssparande

upphävs.

11.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1993:931) om

individuellt pensionssparande

2 kap. 1 och 3 §§ samt 3 kap. 6 §

Ändringarna i dessa paragrafer är föranledda av att lagen om allemans-

sparande upphävs.

Sammanfattning av betänkandet Allemanssparandet

en översyn

När dessa rader skrivs har det nästan på dagen gått tio år sedan allemans-

sparandet introducerades den 1 april 1984. Sparformen blev omedelbart

mycket populär och i dag sparar omkring tre miljoner personer i något av

de två alternativen allemansspar och allemansfond. Behållningen på

allemanssparandet uppgick vid årsskiftet till 135 miljarder kronor, nästan

lika fördelat mellan allemansspar och allemansfond.

Under dessa tio år har det skett betydande förändringar i sparandets

allmänna villkor. När allemanssparandet infördes beskattades sparandet

ganska högt. För den som inte hade utgiftsräntor att kvitta emot var

skattesatsen på sparande 50 80 procent. Allemanssparandet liksom

dess företrädare skattesparandet blev små skattegynnade fickor där spa-

rarna kunde få en positiv real avkastning på sina sparade medel.

Genom skattereformen några år senare sänktes skatten på sparande i

allmänhet, samtidigt som en mer enhetlig beskattning eftersträvades.

Detta ledde till att allemanssparandet började beskattas, först till en del

men efter hand fullt ut. Den sista förmånen togs bort vid årsskiftet.

Därmed har förutsättningarna för allemanssparandet förändrats på ett

avgörande sätt. I och med att allemanssparandet inte längre är skattegyn-

nat har det egentliga skälet att ha de särskilda spar- och placeringsregler

som återfinns i lagen om allemanssparande fallit bort.

Regeringen har därför tillsatt denna utredning med uppgift att göra en

översyn av allemanssparandet. Viktiga utgångspunkter har varit dels att

reglerna för allemansfond helt skall integreras med dem som gäller för

vanliga värdepappersfonder, dels att förändringarna i allemansspar inte

skall framkalla ett stort utflöde av sparmedel. Det senare är inte minst

viktigt för statsskuldsförvaltningen.

Allemansfond

Beträffande allemansfond menar utredningen att nuvarande placerings-

regler i jämförelse med dem som gäller för vanliga värdepappersfonder

 ger allemansfonderna ett sämre utgångsläge vad gäller möjligheterna

att erhålla en hög avkastning samt att sprida riskerna.

Vidare anser utredningen att de invändningar som tidigare rests mot

förslaget att likställa allemansfondernas regler med dem som gäller för

vanliga värdepappersfonder inte längre äger någon bärighet.

Mot denna bakgrund föreslår utredningen att allemansfonderna ombil-

das till vanliga värdepappersfonder. För att de anpassningar i allemans-

fondernas placeringar som blir nödvändiga genom ändrade regler inte

skall leda till några förluster för spararna, föreslås en allmän anpassning-

speriod på ett år.

Situationen för allemansfondspararna förändras inte i någon större ut-

sträckning. Vid ombildning utgår inte den uttagsavgift som i dag belastar

spararen vid uttag. Beskattningen påverkas inte heller av själva ombild-

ningen. Däremot måste fondbolaget fastställa vilken avgiftsstruktur och

placeringsinriktning som skall gälla framöver. Fondbolagen anmodas

göra detta i god tid före ombildningen så att spararna om de så önskar

kan byta fond till de nuvarande reglerna.

Likställandet av reglerna för allemansfonderna och vanliga värdepap-

persfonder får några följdeffekter. De fondbolag som administrerar alle-

mansfonder har i dag uppgiftsskyldighet för fondspararnas reavinster och

reaförluster vid en försäljning av fondandelar. Motsvarande skyldighet

existerar inte för fondbolag som har vanliga värdepappersfonder. Utred-

ningen föreslår nu att uppgiftsskyldigheten vidgas till att gälla samtliga

värdepappersfonder.

Ett annat området där reglerna i dag skiljer sig är andelsägarnas infly-

tande. Lagen om allemanssparande garanterar fondspararna ett visst in-

flytande genom att andelsägarna väljer delar av fondens styrelse. En mot-

svarande rätt fanns tidigare för dem som sparar i vanliga värdepappers-

fonder men denna rätt togs bort år 1991.

Utredningen anser emellertid att det finns nackdelar med att slopa fon-

dandelsägarnas inflytande utan att några andra ändringar genomförs. Ett

sådant förfarande kan leda till ökad maktkoncentration i näringslivet.

Samtidigt kan det konstateras att andelsägarnas intresse för att bevista

andelsägarstämmor och aktivt utöva inflytande är svagt. Utredningen

anser att denna fråga bör sättas in i ett större sammanhang där frågan om

fondernas ägaransvar i allmänhet behandlas. I avvaktan på resultatet från

en sådan utredning föreslås nuvarande regler bestå, trots att det innebär

att olika värdepappersfonder får skilda regler på detta område. Denna

situation förutsätts dock bara bestå under en kortare period.

Allemansspar

Vad gäller allemansspar konstaterar utredningen att en lagreglering inte

är nödvändig på sikt. Samtidigt som utredningen i enlighet med detta

föreslår att lagregleringen upphör, finns det ur statens synvinkel ingen

anledning att avveckla allemansspar. Sparformen kan mycket väl fortleva

och förhållandet mellan Riksgäldskontoret och bankerna kan i framtiden

regleras genom avtal.

Förändringarna innebär emellertid att allemansspar de facto kommer

att skilja sig allt mindre från vanligt banksparande. Det kan därför inte

uteslutas att bankernas eller spararnas reaktioner blir sådana att sparfor-

men inte kan fortleva utan måste avvecklas. Med tanke på den stora be-

hållningen på allemansspar och behovet av stabilitet i statsskuldsförvalt-

ningen bör en eventuell avveckling av allemansspar ske under ordnade

former. Nuvarande avtal mellan Riksgäldskontoret och bankerna är ett-

åriga och reglerar inte hur en eventuell avveckling skall gå till. Frågan

har inte ansetts vara aktuell tidigare. I avsaknad av en framtida lagstift-

ning bör Riksgäldskontoret upprätta långsiktiga samarbetsavtal med ban-

kerna. Därvidlag bör parterna bland annat reglera hur ett eventuellt fram-

tida avvecklande skall genomföras.

I avvaktan på att sådana avtal föreligger bör allemansspar regleras ge-

nom lag. Samtidigt anser utredningen att ett slutdatum för lagstiftningen

bör fastställas. Detta bland annat för att klargöra vad som gäller om det

skulle visa sig att det saknas grund för ett långsiktigt samarbete mellan

Riksgäldskontoret och bankerna. Utredningen föreslår därför att lagen

om allemanssparande upphävs vid utgången av 1997.

Detta innebär att om Riksgäldskontoret och bankerna inte kommer

överens om en fortsättning och om Riksgäldskontoret inte fortsätter i

egen regi eller med någon annan samarbetspartner så avslutas alle-

mansspar enligt utredningens förslag vid årsskiftet 1997/98. De medel

som vid den tidpunkten kvarstår på allemanssparkonton betalas då ut till

spararen.

Vid en slutåterbetalning utgår uttagssavgiften om 1 procent. Ur spara-

rens synvinkel kan en uttagsavgift synas som ohemul då uttaget eller

återbetalningen inte initieras av spararen. Utan uttagsavgift skulle emel-

lertid incitamentet att behålla medlen på kontot till slutdagen bli starkt.

Med tanke på statsskuldsförvaltningen vore det olyckligt om en bety-

dande del av behållningen skulle återbetalas på en och samma gång.

Övrigt

Den lånerätt som varit knuten till allemanssparandet tas bort. Lånerätten

har i praktiken inte haft någon reell betydelse sedan kreditmarknaden

avreglerades.

Avslutningsvis diskuteras vilka informationsinsatser som de föreslagna

förändringarna påkallar. Utredningen föreslår att Riksgäldskontoret er-

håller 10 miljoner kronor i anslag för att informera om de förestående

förändringarna i allemanssparandet.

Utredningens lagförslag

1. Förslag till lag om ändring i lagen (1983:890) om allemans-

sparande

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1983:890) om allemanssparande

dels att 8 a, 26 - 28 §§ skall upphävas

dels att 1, 3, 8, 9 och 25 §§ skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

I denna lag behandlas den särskilda

sparform (allemanssparande) som

är förenad med skattelättnader en-

ligt 2 § lagen (1988:847) om skat-

telättnader för allemanssparande.

Lagen gäller, med de undantag som

anges i andra stycket, även för så-

dant sparande som sker i andelar i

allemansfond enligt lagen

(1993:931) om individuellt pen-

sionssparande.

Bestämmelserna i 3 § andra

fjärde styckena, 4, 6, 8, 8a, 9 och

19 28 §§ skall inte tillämpas i fråga

om sådant sparande i allemansfond

som sker enligt lagen om individu-

ellt pensionssparande.

I denna lag behandlas den särskilda

sparformen allemanssparande. La-

gen gäller, med de undantag som

anges i andra stycket, även för så-

dant sparande som sker i andelar i

allemansfond enligt lagen

(1993:931) om individuellt pen-

sionssparande.

Bestämmelserna i 3 § andra

fjärde styckena, 4, 6, 8, 9 och 19

25 §§ skall inte tillämpas i fråga om

sådant sparande i allemansfond som

sker enligt lagen om individuellt

pensionssparande.

3 §

Sparmedlen skall sättas i en svensk

bank som enligt överenskommelse

med Riksgäldskontoret förmedlar

allemanssparande. En sparare får

inte spara på mer än ett allemans-

sparkonto och i fler än två alle-

manssparfonder. Han får flytta sina

sparmedel inom allemanssparan-

det.

Den bank eller det fondbolag

som ombesörjer en överföring är

berättigad till ersättning med högst

150 kronor av spararen för sina

kostnader för överföringen. Någon

uttagsavgift enligt 6 § skall inte

betalas.

Vad som föreskrivs i första

stycket och annars i denna lag i

fråga om bank gäller, med undan-

tag för bestämmelserna om lån för

förvärv av bostad och för bosätt-

ning i övrigt (bosparlån) i 8 a § och

26 28 §§, också i fråga om spar-

kassa.

Sparmedlen skall sättas in i en bank

som enligt överenskommelse med

Riksgäldskontoret förmedlar alle-

manssparande. En sparare får inte

spara på mer än ett allemansspar-

konto och i fler än två allemansfon-

der. Han får inte flytta sina sparme-

del mellan allemansspar och alle-

mansfond. Om en bank upphör att

förmedla allemanssparande får en

sparare överföra sin behållning på

allemanssparkonto till sådant konto

i annan bank.

Den bank eller det fondbolag

som ombesörjer en överföring är

berättigad till ersättning med högst

150 kronor av spararen för sina

kostnader för överföringen. Vid en

överföring enligt första stycket sista

meningen skall dock ingen överfö-

ringsavgift utgå. Någon uttagsav-

gift enligt 6 § skall inte betalas.

Vad som föreskrivs i första

stycket och annars i denna lag i

fråga om bank gäller också i fråga

om sparkassa.

För visst sparande på sparkonto hos HSB:s Riksförbunds Sparkassa

(HSB:s Sparkassa) samt för visst sparande som är anordnat av Riksbyg-

gen ekonomisk förening gäller särskilda bestämmelser enligt 24 och

25 §§.

8 §

Om rätten till sparmedel genom

överlåtelse eller på annat sätt över-

går till någon annan eller om spara-

ren pantsätter sin fordran, skall in-

nestående medel betalas ut.

Om en sparare överskrider de begränsningar som gäller enligt 3 §

första stycket eller 4 §, skall de oriktigt insatta sparmedlen betalas ut till

honom. Någon ränta eller värdeökning på dessa medel skall ej gottskri-

vas spararen. Om det för sparmedlen har förvärvats andelar i en alle-

mansfond och om andelsvärdet därefter har sjunkit, skall beloppet jämkas

i motsvarande mån.

Vid utbetalning enligt första

stycket skall uttagsavgift enligt 6 §

erläggas.

9 §

De medel som sätts in på ett allemanssparkonto skall överföras från ban-

ken till Riksgäldskontoret.

På de medel som satts in på ett

allemanssparkonto utgår årlig ränta

som skall motsvara lägst det av

riksbanken fastställda, vid varje tid

gällande diskontot, minskat med tre

procentenheter. Regeringen eller

den myndighet regeringen bestäm-

mer meddelar närmare föreskrifter

om vilken räntesats som vid varje

tidpunkt skall gälla.

På de medel som sätts in på ett

allemanssparkonto utgår årlig ränta.

Regeringen eller den myndighet

som regeringen bestämmer medde-

lar närmare föreskrifter om vilken

räntesats som vid varje tidpunkt

skall gälla.

25 §

Den som bosparar i HSB eller

Riksbyggen får under det kalen-

derår han fyller 28 år överföra hela

eller den del av sparandet enligt

24 § till allemanssparkonto eller

allemansfond.

Den som bosparar i HSB eller

Riksbyggen får överföra hela eller

del av sparandet enligt 24 § till al-

lemanssparkonto eller allemans-

fond.

__________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1995.

2. Förslag till lag om ändring i lagen (1983:890) om

allemanssparande

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1983:890) om allemansspar--

ande

dels att 10 25 §§ skall upphävas

dels att 1, 3, 4, 6 och 8 §§ skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

I denna lag behandlas den särskilda

sparformen allemanssparande. La-

gen gäller, med de undantag som

anges i andra stycket, även för så-

dant sparande som sker i andelar i

allemansfond enligt lagen

(1993:931) om individuellt pen-

sionssparande.

Bestämmelserna i 3 § andra

fjärde styckena, 4, 6, 8, 9 och 19

25 §§ skall inte tillämpas i fråga

om sådant sparande i allemansfond

som sker enligt lagen om individu-

ellt pensionssparande.

I denna lag behandlas den särskilda

sparformen allemanssparande.

3 §

Sparmedlen skall sättas in i en bank som enligt överenskommelse med

Riksgäldskontoret förmedlar allemanssparande. En sparare får inte spara

på mer än ett allemanssparkonto och i fler än två allemansfonder. Han får

inte flytta sina sparmedel mellan allemansspar och allemansfond. Om en

bank upphör att förmedla allemanssparande får en sparare överföra sin

behållning på allemanssparkonto till sådant konto i annan bank.

Den bank eller det fondbolag som ombesörjer en överföring är berätti-

gad till ersättning med högst 150 kronor av spararen för sina kostnader

för överföringen. Vid en överföring enligt första stycket sista meningen

skall dock ingen överföringsavgift utgå. Någon uttagsavgift enligt 6 §

skall inte betalas. Vad som föreskrivs i första stycket och annars i denna

lag i fråga om bank gäller också i fråga om sparkassa.

För visst sparande på sparkonto

hos HSB:s Riksförbunds Sparkassa

(HSB:s Sparkassa) samt för visst

sparande som är anordnat av Riks-

byggen ekonomisk förening gäller

särskilda bestämmelser enligt

24 och 25 §§.

4 §

Varje sparare får sätta in högst

2 000 kronor i månaden i allemans-

sparandet.

Varje sparare får sätta in högst

2 000 kronor i månaden i allemans-

sparandet eller det lägre belopp

regeringen eller den myndighet

regeringen bestämmer meddelar

närmare föreskrift om.

6 §

Vid uttag betalar spararen till ban-

ken eller fondbolaget en avgift mot-

svarande en procent av det uttagna

beloppet, dock minst 20 kronor.

Vid uttag betalar spararen till ban-

ken en avgift motsvarande en pro-

cent av det uttagna beloppet, dock

minst 20 kronor.

8 §

Om en sparare överskrider de be-

gränsningar som gäller enligt 3 §

första stycket eller 4 §, skall de

oriktigt insatta sparmedlen betalas

ut till honom. Någon ränta eller

värdeökning på dessa medel skall ej

gottskrivas spararen. Om det för

sparmedlen har förvärvats andelar

i en allemansfond och om andel-

svärdet därefter har sjunkit, skall

beloppet jämkas i motsvarande

mån.

Om en sparare överskrider de be-

gränsningar som gäller enligt 3 §

första stycket eller 4 §, skall de

oriktigt insatta sparmedlen betalas

ut till honom. Någon ränta på dessa

medel skall ej gottskrivas spararen.

__________

1. Denna lag träder i kraft den 1 april 1995.

2. Placeringsregeln i 16 § andra stycket första meningen gäller för al-

lemansfonderna intill utgången av mars 1996.

3. Om en företagsanknuten allemansfond före den 1 april 1995 har an-

sökt om tillstånd till annan näringsverksamhet enligt 3 § lagen

(1990:1114) om värdepappersfonder skall bestämmelserna i lagen

(1983:890) om allemanssparande gälla så länge tillståndsprövningen

pågår.

4. Någon uttagsavgift enligt 6 § skall inte utgå i anledning av att

reglerna om allemansfond upphävs.

3. Förslag till lag om ändring i lagen (1990:1114) om

värdepappersfonder

Härigenom föreskrivs att det i lagen (1990:1114) om värdepappersfonder

skall införas två nya paragrafer, 6 a § och 9 a §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6 a §

I styrelsen för ett fondbolag som

förvaltar en värdepappersfond vil-

ken tidigare reglerats av lagen

(1983:890) om allemanssparande,

skall flertalet ledamöter, och bland

dem ordföranden, väljas av en årlig

fondandelsägarstämma. Om ett

fondbolag förvaltar flera sådana

fonder, skall för varje sådan fond i

fondbolagets styrelse ingå minst en

ledamot, som valts av fondandelsä-

garstämman i fonden.

I beslut om rösträtt för aktier i

fonden deltar endast de ledamöter i

fondbolagets styrelse som har ut-

setts av fondandelsägarstämman.

9 a §

En fond får årligen dela ut ett be-

lopp motsvarande sammanlagt

högst två procent av fondens värde

vid utgången av det närmast före-

gående kalenderåret till viss stif-

telse eller visst trossamfund eller

annan sammanslutning, dock endast

om mottagaren är svensk juridisk

person och inte har till syfte att i sin

verksamhet tillgodose medlemmar-

nas eller andra enskildas ekono-

miska intresse.

__________

Denna lag träder i kraft den 1 april 1995.

4. Förslag till lag om ändring i lagen (1941:416) om arvsskatt

och gåvoskatt

Härigenom föreskrivs att 37 § 3 mom. lagen (1941:416) om arvsskatt och

gåvoskatt skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

37 §

3 mom. Gåvoskatt utgår för utdel-

ning från en allemansfond enligt

18 § sista stycket lagen (1983:890)

om allemanssparande. En sådan

utdelning skall vid tillämpning av

denna lag anses utgöra en gåva från

fonden.

3 mom. Gåvoskatt utgår för utdel-

ning från en värdepappersfond en-

ligt 9 a § lagen (1990:1114) om

värdepappersfonder. En sådan ut-

delning skall vid tillämpning av

denna lag anses utgöra en gåva från

fonden.

__________

Denna lag träder i kraft den 1 april 1995.

5. Förslag till lag om ändring i lagen (1993:931) om

individuellt pensionssparande

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1993:931) om individuellt

pensionssparande att 2 kap. 1 och 3 §§ och 3 kap. 6 § skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

1 §

Individuellt pensionssparande får

ske i en eller flera av sparformerna

1. inlåning,

2. andelar i värdepappersfond

och allemansfond samt

3. andra fondpapper.

Individuellt pensionssparande får

ske i en eller flera av sparformerna

1. inlåning,

2. andelar i värdepappersfond

och

3. andra fondpapper.

3 §

Vid sparande i värdepappersfond

och allemansfond skall pensions-

sparmedlen för spararens räkning

placeras i en sådan värdepappers-

fond som avses i lagen (1990:1114)

om värdepappersfonder eller i en

allemansfond enligt lagen

(1983:890) om allemanssparande.

Pensionssparmedlen får även place-

ras i ett utländskt fondföretag som

är underkastat lagstiftning eller an-

nan offentlig reglering som väsent-

ligen stämmer överens med den

som gäller för värdepappersfonder

här i landet.

Vid sparande i värdepappersfond

och allemansfond skall pensions-

sparmedlen för spararens räkning

placeras i en sådan värdepappers-

fond som avses i lagen (1990:1114)

om värdepappersfonder. Pensions-

sparmedlen får även placeras i ett

utländskt fondföretag som är un-

derkastat lagstiftning eller annan

offentlig reglering som väsentligen

stämmer överens med den som

gäller för värdepappersfonder här i

landet.

3 kap.

6 §

Fondpapper eller andelar i alle-

mansfond får inte förvärvas eller

avyttras till ett pris som avviker

från gällande marknadsvärde.

Fondpapper får inte förvärvas eller

avyttras till ett pris som avviker

från gällande marknadsvärde.

__________

Denna lag träder i kraft den 1 april 1995.

6. Förslag till lag om upphävande av lagen (1983:890) om

allemanssparande

Härigenom föreskrivs att lagen (1983:890) om allemanssparande skall

upphöra den 31 december 1997.

___________

De sparmedel som finns kvar i allemansspar när lagen upphävs skall för

det fall allemansspar inte fortsätter i annan form utbetalas till spararna

varvid uttagsavgift enligt 6 § skall utgå. Om allemansspar fortsätter i

någon form efter den 31 december 1997 utgår ingen uttagsavgift enligt

6 § i samband med att lagen upphävs. Bank som upphör förmedla

allemansspar i samband med att lagen upphävs får ej ta ut överförings-

avgift enligt 3 § andra stycket.

Förteckning över remissinstanser

Efter remiss har yttrande över betänkandet Allemanssparandet en över-

syn avgetts av Riksbanken, Hovrätten för Västra Sverige, Kammarrätten

i Stockholm, Riksgäldskontoret, Finansinspektionen, Riksskatteverket,

Konkurrensverket, Konsumentverket, Aktiefrämjandet, Sveriges Aktie-

sparares Riksförbund, Svenska Bankföreningen, Sveriges Försäkrings-

förbund, Svenska Fondhandlareföreningen, Fondbolagens Förening,

Stockholms Fondbörs AB, Penningmarknadsinformation PMI AB, Sve-

riges Industriförbund, Pensionärernas Riksorganisation, Sveriges Bank-

kunders Riksförbund och HSB Riksförbund. Yttrande har dessutom in-

kommit från Axel Targama, styrelseordförande i Sparbankernas sjätte

allemansfond AB.

Lagrådsremissens lagförslag

Förslag till lag om upphävande av lagen (1983:890) om

allemanssparande

Härigenom föreskrivs att lagen (1983:890) om allemanssparande skall

upphöra att gälla vid utgången av juni 1998.

___________

1. I fråga om företagsanknutna allemansfonder får vad som föreskrivs i

lagen (1990:1114) om värdepappersfonder och annan författning om

värdepappersfonder med de avvikelser som följer av 19 § första

meningen samt 22 och 23 §§ lagen om allemanssparande tillämpas till

utgången av år 1998 eller, om det för en sådan fond före utgången av år

1998 ansökts om tillstånd enligt lagen om värdepappersfonder, till dess

ansökan slutligt prövats.

2. Vid en ansökan om tillstånd enligt 3 § lagen om värdepappersfonder

skall det bolag som förvaltar en företagsanknuten allemansfond jämstäl-

las med ett sådant fondbolag som avses i nämnda paragraf.

Förslag till lag om ändring i lagen (1941:416) om

arvsskatt och gåvoskatt

Härigenom föreskrivs att 37 § 3 mom. lagen (1941:416) om arvsskatt och

gåvoskatt skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

37 §

3 mom. Gåvoskatt utgår för utdel-

ning från en allemansfond enligt

18 § sista stycket lagen (1983:890)

om allemanssparande. En sådan

utdelning skall vid tillämpning av

denna lag anses utgöra en gåva från

fonden.

3 mom. Gåvoskatt utgår för utdel-

ning från en värdepappersfond en-

ligt lagen (1990:1114) om värde-

pappersfonder till annan än an-

delsägare i fonden. En sådan utdel-

ning skall vid tillämpning av denna

lag anses utgöra en gåva från fon-

den.

__________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

11.6

Förslag till lag om ändring i lagen (1947:576) om

statlig inkomstskatt

Härigenom föreskrivs att 2 § 10 mom. lagen (1947:576) om statlig in-

komstskatt skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 §

10 mom. Vid inkomstberäkningen för ett investmentföretag gäller, ut-

över vad som följer av övriga bestämmelser i denna lag,

1. att hänsyn inte tas till vinst eller förlust vid avyttring av aktier och

andra värdepapper som avses i 27 § 1 mom.,

2. att som intäkt tas upp 2 procent för år räknat av värdet vid ingången

av beskattningsåret av egendom som avses i 27 § 1 mom.,

3. att avdrag får göras för annan utdelning än som avses i 3 § 7 mom.

fjärde stycket som företaget har beslutat för beskattningsåret, dock inte

med så stort belopp att det föranleder underskott.

Med investmentföretag avses ett svenskt aktiebolag eller en svensk

ekonomisk förening som uteslutande eller så gott som uteslutande för-

valtar värdepapper eller likartad lös egendom och vars uppgift väsentli-

gen är att genom ett välfördelat värdepappersinnehav erbjuda aktie- eller

andelsägare riskfördelning och vari ett stort antal fysiska personer äger

aktier eller andelar.

Ett företag som inte längre uppfyller kraven enligt föregående stycke

skall när det inte är fråga om att företaget upplöses genom likvidation

som intäkt ta upp ett belopp som svarar mot 40 procent av det högsta av

värdena av tillgångar som avses i första stycket 1 vid ingången av be-

skattningsåret eller något av de fem föregående beskattningsåren, dock

tidigast vid ingången av år 1991. Som intäkt får i stället tas upp summan

av de realisationsvinster och realisationsförluster som företaget haft från

och med ingången av år 1991 på tillgångar som avses i första stycket 1.

Vad som föreskrivits i första

stycket för investmentföretag gäller

också för värdepappersfonder. För

värdepappersfonder utgör intäkten

enligt första stycket 2 dock 1,5 pro-

cent.

Vad som föreskrivits i första

stycket för investmentföretag gäller

också för värdepappersfonder. För

värdepappersfonder utgör intäkten

enligt första stycket 2 dock 1,5

procent. Vid utdelning till annan än

andelsägare i fonden får avdrag

enligt första stycket 3 dock inte

göras med ett större belopp än

2 procent av fondens värde vid

utgången av beskattningsåret.

__________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998 och tillämpas första gången vid

1999 års taxering. För utdelning som lämnas före ikraftträdandet tilläm-

pas äldre bestämmelser vid 1999 års taxering.

Förslag till lag om ändring i föräldrabalken

Härigenom föreskrivs att 13 kap. 5 § föräldrabalken skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

13 kap.

5 §

Den omyndiges tillgångar får utan samtycke av överförmyndaren place-

ras i

1. skuldförbindelser som har utfärdats eller garanterats av stat eller

kommun,

2. skuldförbindelser som har utfärdats av Sveriges Allmänna hypoteks-

bank, Svenska skeppshypotekskassan eller av en bank eller av ett kredit-

marknadsföretag enligt lagen (1992:1610) om finansieringsverksamhet

eller av ett utländskt bankföretag eller ett annat utländskt kreditinstitut

som är underkastat en offentlig reglering som väsentligen stämmer över-

ens med den som gäller för banker eller andra kreditinstitut här i landet,

med undantag för förlagsbevis eller andra skuldförbindelser som medför

rätt till betalning först efter utfärdarens övriga fordringsägare, eller

3. andelar i en värdepappersfond som avses i lagen (1990:1114) om

värdepappersfonder eller i ett utländskt fondföretag som är underkastat

en offentlig reglering som väsentligen stämmer överens med den som

gäller för värdepappersfonder här i landet.

Den omyndiges tillgångar får vi-

dare utan överförmyndarens sam-

tycke användas för allemansspa-

rande enligt lagen (1983:890) om

allemanssparande eller lånas ut

mot säkerhet av panträtt på grund-

val av inteckning i fast egendom

inom sextio procent av det senast

fastställda taxeringsvärdet.

Den omyndiges tillgångar får vi-

dare utan överförmyndarens sam-

tycke lånas ut mot säkerhet av

panträtt på grundval av inteckning i

fast egendom inom sextio procent

av det senast fastställda taxerings-

värdet.

___________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

Förslag till lag om ändring i lagen (1993:931) om

individuellt pensionssparande

Härigenom föreskrivs att 2 kap. 1 och 3 §§ samt 3 kap. 6 § lagen

(1993:931) om individuellt pensionssparande skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

1 §

Individuellt pensionssparande får

ske i en eller flera av sparformerna

1. inlåning,

2. andelar i värdepappersfond

och allemansfond samt

3. andra fondpapper.

Individuellt pensionssparande får

ske i en eller flera av sparformerna

1. inlåning,

2. andelar i värdepappersfond

och

3. andra fondpapper.

3 §

Vid sparande i värdepappersfond

och allemansfond skall pensions-

sparmedlen för spararens räkning

placeras i en sådan värdepappers-

fond som avses i lagen (1990:1114)

om värdepappersfonder eller i en

allemansfond enligt lagen

(1983:890) om allemanssparande.

Pensionssparmedlen får även place-

ras i ett utländskt fondföretag som

är underkastat lagstiftning eller an-

nan offentlig reglering som väsent-

ligen stämmer överens med den

som gäller för värdepappersfonder

här i landet.

Vid sparande i värdepappersfond

skall pensionssparmedlen för spara-

rens räkning placeras i en sådan

värdepappersfond som avses i lagen

(1990:1114) om värdepappersfon-

der. Pensionssparmedlen får även

placeras i ett utländskt fondföretag

som är underkastat lagstiftning eller

annan offentlig reglering som vä-

sentligen stämmer överens med den

som gäller för värdepappersfonder

här i landet.

3 kap.

6 §

Fondpapper eller andelar i alle-

mansfond får inte förvärvas eller

avyttras till ett pris som avviker

från det gällande marknadsvärdet.

Fondpapper får inte förvärvas eller

avyttras till ett pris som avviker

från det gällande marknadsvärdet.

___________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

Lagrådets yttrande

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1997-12-15

Närvarande: regeringsrådet Stig von Bahr, regeringsrådet Arne

Baekkevold, justitierådet Edvard[REDACTED_EFTERNAMN].

Enligt en lagrådsremiss den 27 november 1997 (Finansdepartementet)

har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1. lag om upphävande av lagen (1983:890) om allemanssparande,

2. lag om ändring i lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt,

3. lag om ändring i lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt,

4. lag om ändring i föräldrabalken,

5. lag om ändring i lagen (1993:931) om individuellt

pensionssparande.

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn Anne

Kuttenkeuler.

Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.

Finansdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 15 Januari 1998

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1997/98:50 Avveckling av

allemanssparreglerna.

Rättsdatablad

Författningsrubrik

Bestämmelser som

inför, ändrar, upp-

häver eller upprepar

ett normgivnings-

bemyndigande

Celexnummer för

bakomliggande EG-

regler

Lag (1983:890) om

allemanssparande

9 §

29 §

 Senaste lydelse av lagens rubrik 1974:857.

 Senaste lydelse 1987:1317.

 Senaste lydelse av lagens rubrik 1974:770.

 Senaste lydelse 1996:1227.

 Balken omtryckt 1995:974.

 Senaste lydelse 1997:458.

 Lagen omtryckt 1986:522.

 Senaste lydelse 1993:934.

 Senaste lydelse 1993:548.

 Senaste lydelse 1989:510.

 Lagen omtryckt 1986:522.

 Senaste lydelse 1994:000.

 Senaste lydelse 1993:548.

 Senaste lydelse 1994:000.

 Senaste lydelse av lagens rubrik 1974:857.

 Senaste lydelse 1987:1317.

 Senaste lydelse av lagens rubrik 1974:770.

 Senaste lydelse 1996:1227.

 Balken omtryckt 1995:974.

 Senaste lydelse 1997:458.

Prop. 1997/98:50

4

4

1

6

6

34

13

Prop. 1997/98:50

Bilaga 1

37

37

40

Prop. 1997/98:50

Bilaga 2

40

40

47

46

Prop. 1997/98:50

Bilaga 3

Prop. 1997/98:50

Bilaga 4

49

49

51

51

Prop. 1997/98:50

Bilaga 4

54

53

Prop. 1997/98:50

Bilaga 5

Prop. 1997/98:50

55

55

5

1

56

1

57

1