Regeringens proposition

1995/96:44

Riktlinjer för upphandling av Gotlandstrafiken m.m.

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 3 oktober 1995

Mona[REDACTED_EFTERNAMN]

 Ines[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Kommunikationsdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I denna proposition läggs bl.a. fram vissa riktlinjer för en ny upphandling av

färjetrafiken till och från Gotland.

 Staten skall även fortsättningsvis garantera en tillfredsställande person- och

godstrafikförsörjning mellan fastlandet och Gotland. Den framtida färjetrafiken

skall inte kosta mer för staten än dagens trafiksystem och skall kännetecknas av

att den är passagerarvänlig, näringslivsanpassad, säker och miljöanpassad.

Utgångspunkten skall vara en av staten garanterad bastrafik på två

fastlandshamnar. Regeringen anser att det nuvarande avtalet med[REDACTED_EFTERNAMN] &
[REDACTED_EFTERNAMN] bör sägas upp per den 31 december 1997.

 Vidare föreslås att lagen (1970:871) om linjesjöfart på Gotland upphävs och

ersätts av en lag om begränsning av rätten att bedriva linjesjöfart på Gotland.

 I propositionen föreslås även en avveckling av högstprisregleringen och

Gotlandstillägget, vilket innebär att lagen (1979:1035) med bemyndigande om

utjämning av taxor för vissa lastbilstransporter upphävs. Avvecklingen skall ske

med 0,2 procentenheter per år med start den 1 januari 1997.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut................................ 3

2 Lagtext.................................................... 3

 2.1 Förslag till lag om begränsning av rätten att bedriva

 linjesjöfart på Gotland............................. 3

 2.2 Förslag till lag om upphävande av lagen (1979:1035) med

 bemyndigande om utjämning av taxor för vissa lastbils-

 transporter......................................... 3

3 Ärendet och dess beredning................................. 3

4 Färjetrafiken till och från Gotland........................ 5

5 Riktlinjer för den fortsatta färjetrafiken till och från Gotland 6

 5.1 Passagerarvänlig och näringslivsanpassad trafik..... 6

 5.2 Säker och miljöanpassad färjetrafik................. 9

6 Lag om begränsning av rätten att bedriva linjesjöfart på Gotland 10

7 Högstprisregleringen och Gotlandstillägget................. 12

 7.1 Bakgrund............................................ 12

 7.2 Upphävande av lagen (1979:1035) med bemyndigande om utjämning

 av taxor för vissa lastbilstransporter.............. 13

8 Ikraftträdandebestämmelser................................. 15

 8.1 Förslaget till lag om begränsning av rätten att bedriva

 linjesjöfart på Gotland............................. 15

 8.2 Förslaget till lag om upphävande av lagen (1979:1035) med

 bemyndigande om utjämning av taxor för vissa lastbils-

 transporter......................................... 15

9 Författningskommentar...................................... 15

 9.1 Förslaget till lag om begränsning av rätten att bedriva

 linjesjöfart på Gotland............................. 15

 9.2 Förslaget till lag om upphävande av lagen (1979:1035) med

 bemyndigande om utjämning av taxor för vissa lastbils-

 transporter......................................... 16

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 3 oktober 1995.. 17

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

 1. antar regeringens förslag till lag om begränsning av rätten att bedriva

 linjesjöfart på Gotland,

 2. antar regeringens förslag till lag om upphävande av lagen (1979:1035) med

 bemyndigande om utjämning av taxor för vissa lastbilstransporter vid

 utgången av december 1998,

 3. godkänner de riktlinjer som regeringen förordar för den framtida

 färjetrafiken till och från Gotland.

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om begränsning av rätten att bedriva linjesjöfart på

Gotland

1 § Regeringen bemyndigas att meddela föreskrifter om begränsning av rätten att

utföra regelbundna sjötransporter mellan Gotland och svensk hamn utanför

Gotland.

2 § Den som bryter mot föreskrift som har meddelats med stöd av 1 § döms till

böter.

_________________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998 då lagen (1970:871) om linjesjöfart

på Gotland skall upphöra att gälla.

2.2 Förslag till lag om upphävande av lagen (1979:1035) med bemyndigande om

utjämning av taxor för vissa lastbilstransporter

 Härigenom föreskrivs att lagen (1979:1035) med bemyndigande om utjämning av

taxor för vissa lastbilstransporter skall upphöra att gälla vid utgången av

december 1998.

3 Ärendet och dess beredning

Riksdagen beslutade den 15 december 1970 att linjesjöfart på Gotland endast

skall få bedrivas efter särskilt tillstånd av regeringen, s.k. koncession.

Reglerna lades fast i lagen (1970:871) om linjesjöfart på Gotland. Lagen tillkom

i syfte att garantera en tillfredsställande transportförsörjning till och från

Gotland till lägsta samhällsekonomiska kostnad. Genom koncessionskravet och

genom att taxor och turplaner för trafiken skulle fastställas av staten

tillförsäkrade staten sig ett inflytande över färjetrafiken till och från

Gotland.

 Regeringen gav i juni 1991 Sjöfartsverket i uppdrag att genomföra en översyn

av Gotlandstrafiken. I juni 1992 redovisade Sjöfartsverket rapporten Vägval i

Gotlandstrafiken. På lång sikt föreslog verket att statens åtagande skulle bestå

av en garanterad bastrafik med kompletterande trafik i konkurrens under

högsäsong. Detta skulle innebära att lagen om linjesjöfart slopades och att den

statliga trafiken avtalsreglerades som hittills. Vidare föreslog verket ett

statligt trafikåtagande på endast en fastlandshamn.

 Sjöfartsverkets rapport redovisades i Kommunikationdepartementets bilaga till

1993 års budgetproposition. Där anfördes bl.a. att verkets rapport var ett

värdefullt underlag för de fortsatta diskussionerna men inte utgjorde

tillräckligt underlag för ett definitivt ställningstagande.

 I det av riksdagen godkända utskottsbetänkandet (bet. 1992/93:TU18, rskr.

1992/93:244) underströk trafikutskottet bl.a. vikten av att färjetrafiken till

och från Gotland får en långsiktig lösning och att en sådan förbereds i god tid.

Utskottet uttalade därför att en parlamentarisk kommitté skulle tillsättas.

 Regeringen bemyndigade den 17 juni 1993 den dåvarande chefen för

Kommunikationsdepartementet att tillkalla en särskild kommitté med uppdrag att

lämna förslag till långsiktiga lösningar för färjetrafiken till och från

Gotland.

 Kommittén redovisade sitt arbete den 15 april 1995 i rapporten Fram-

tidsanpassad Gotlandstrafik, SOU 1995:42. Rapporten har remissbehandlats.

Remissvar har inkommit från Vägverket, Sjöfartsverket, Luftfartsverket,

Kommunikationsforskningsberedningen, Riksrevisionsverket, Närings- och

teknikutvecklingsverket, Konkurrensverket, Glesbygdsmyndigheten, Nämnden för

Offentlig Upphandling, Konsumentverket, Statens naturvårdsverk, Länsstyrelsen i

Stockholms län, Länsstyrelsen i Kalmar län, Länsstyrelsen i Gotlands län,

Länsstyrelsen i Södermanlands län, Länsstyrelsen i Östergötlands län, Gotlands

kommun, Nynäshamns kommun, Oskarshamns kommun, Oxelösunds kommun, Västerviks

kommun, Svenska Maskinbefälsförbundet, Svenska Sjöfolksförbundet, Sveriges

Redareförening, Sveriges Fartygsbefälsförening, Svenska Åkeriförbundet,

Bilspedition, ASG, Östsvenska handelskammaren, Gotlands Turistförening,

Västervikståget 2000, Borgholms kommun, Gotlands Allting, Gotlands näringsliv i

samverkan, Gotlandspartiet, Tjänstemännens centralorganisation,

Turistdelegationen, Försvarsmakten och Överstyrelsen för civil beredskap.

 Efter remisstidens utgång har även Stockholms kommun, Sveriges

Industriförbund, Moderaterna Gotlands län och Himmerfjärdens naturvårdsförening

avgivit yttrande.

 Samtliga remissvar finns tillgängliga på Kommunikationsdepartementet,

diarienummer K95/1654/2.

 I enlighet med artikel 9 i rådets förordning (EEG) nr 3577/92 av den

7 december 1992 om tillämpning av principen om frihet att tillhandahålla

tjänster på sjötransportområdet inom medlemsstaterna har samråd inletts med

kommissionen om de förslag som behandlas i denna proposition.

4 Färjetrafiken till och från Gotland

Sedan lagen om linjesjöfart tillkom har staten ingått fyra avtal om

färjetrafiken till och från Gotland. Varje avtal har i praktiken inneburit en

ensamrätt för trafikutövaren att bedriva regelbunden person- och godstrafik,

s.k. linjesjöfart, mellan fastlandet och Gotland.

 Den nuvarande koncessionen, som sträcker sig till den 31 december 1997,

innehas sedan den 1 januari 1988 av[REDACTED_EFTERNAMN] &[REDACTED_EFTERNAMN]. De tidigare

koncessionerna har innehafts av Rederi AB Gotland (Gotlandsbolaget). Om det

nuvarande avtalet med[REDACTED_EFTERNAMN] &[REDACTED_EFTERNAMN] inte sägs upp under år 1995 förlängs

avtalet med ytterligare fem år.

 Färjetrafik till Gotland (Visby) sker i dag från två fastlandshamnar -

Nynäshamn och Oskarshamn. Antalet passagerare uppgick under år 1994 till ca

1 054 000 och översteg därmed för första gången 1 miljon. Av dessa reste ca

688 000 passagerare på den norra linjen (Nynäshamn) och ca 366 000 passagerare

på den södra linjen (Oskarshamn).

 Trafiken utförs i dag av två s.k. kombinationsfärjor - Nord Gotlandia och

Graip - som har certifikat för 2 000 resp. 1 600 passagerare. En tredje mindre

färja - Nord Neptunus - med plats för 410 passagerare sätts främst in under hög-

och mellansäsong.

 Antalet passagerare och bilar som transporteras i färjetrafiken varierar stort

över året. Ungefär en tredjedel av alla transporter av passagerare och bilar

sker under juli månad då färjekapaciteten är i det närmaste maximalt utnyttjad.

Färjetrafiken under juli månad är exempelvis ca 10 gånger större än den trafik

som sker under någon av månaderna januari-mars. Ett maximalt utnyttjande av

färjekapaciteten sker även vid vissa veckoslut och storhelger. Förutom

variationer i säsongen uppvisar trafiken variationer mellan olika veckodagar och

med hänsyn till förekomst av skollov, helger etc.

 Godstrafiken utvisar till skillnad från persontrafiken en någorlunda jämn

beläggning över året och är tämligen jämnt fördelad mellan den södra och norra

linjen.

 Sjöfartsverket fastställer taxorna för linjesjöfarten på Gotland. Taxorna

fastställs med utgångspunkt i dels avtalet mellan staten och[REDACTED_EFTERNAMN] &[REDACTED_EFTERNAMN],

dels det anslag som riksdagen årligen beslutar.

5 Riktlinjer för den fortsatta färjetrafiken till och från Gotland

5.1 Passagerarvänlig och näringslivsanpassad trafik

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Staten skall även fortsättningsvis garantera|

| en tillfredsställande trafikförsörjning med fartyg till och från|

| Gotland. Den framtida färjetrafiken skall inte kosta mer för |

| staten än dagens trafiksystem och skall kännetecknas av att den |

| är passagerarvänlig och näringslivsanpassad. Utgångspunkten skall|

| vara en av staten garanterad bastrafik på två fastlandshamnar. |

| Regeringen anser att det nuvarande avtalet med[REDACTED_EFTERNAMN] & |

|[REDACTED_EFTERNAMN] skall sägas upp per den 31 december 1997. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Utredningen har översiktligt beräknat det sammanlagda

subventionsbehovet för ett skisserat trafiksystem till 140-160 miljoner kronor

per år. Utredningen anser att villkoren måste förbättras för persontrafiken och

att en separering bör eftersträvas mellan gods- och persontrafiken tidsmässigt

under dygnet. Bastrafiken bör utföras med konventionella kombinationsfärjor för

att säkerställa trafikförsörjning året runt. Vidare anser utredningen att

kompletterande färjeförbindelser bör upprätthållas under dagtid, med sittplatser

för alla resande, vilket också skulle innebära att behovet av hyttkapacitet

minskar. För persontrafiken bör möjlighet införas att resa med snabbfärja.

Utredningen anser även att Nynäshamn och Oskarshamn bör vara de två

fastlandshamnar som skall trafikeras. Utredningen föreslår att Gotlands kommun

får huvudmannaskapet för Gotlandstrafiken men att staten även fortsättningsvis

bör ha ett ekonomiskt och politiskt ansvar.

 Remissinstanserna: Sjöfartsverket finner ingen anledning att ifrågasätta

ambitionen med två fastlandshamnar men vill samtidigt erinra om verkets tidigare

förslag om en fastlandshamn. Sjöfartsverket menar att en sådan trafikuppläggning

sannolikt, särskilt under lågsäsong, skulle ge en frekventare och flexiblare

turläggning till en lägre kostnad.

 Kommunikationsforskningsberedningen tillstyrker utredningens förslag att

separera gods- och persontrafiken för att därvid bäst kunna tillgodose ökade

krav på en effektiv materialadministration för industrin på Gotland.

 Konsumentverket, Glesbygdsverket, Riksrevisionsverket (RRV) och Sveriges

Redareförening instämmer i utredningens bedömning att det behövs fler än en

fastlandshamn. Länsstyrelsen i Kalmar län, Länsstyrelsen i Gotlands län,

Gotlands kommun, Nynäshamns kommun, Oskarshamns kommun, Gotlands Turistförening,

Gotlands Allting och Gotlands näringsliv i samverkan anser att de två

fastlandshamnarna bör vara Nynäshamn och Oskarshamn.

 RRV kan på basis av befintligt underlag inte ta ställning till om även

kompletterande passagerartrafik på dagtid bör inkluderas i det som definieras

som bastrafik.

 Närings- och teknikutvecklingsverket (NUTEK) och Länsstyrelsen i Gotlands län

anser att det är positivt att komplettera nuvarande trafik med snabbgående

färjor för persontrafik.

 Glesbygdsverket, Gotlands kommun, Gotlands näringsliv i samverkan och Gotlands

Turistförening anser att villkoren för transporter mellan Gotland och fastlandet

måste få en långsiktig lösning som garanterar vägpriser , dvs. kostnaderna för

transporterna till och från Gotland. Gotland skall vara jämförbart med

transportkostnaderna i övriga landet. Även Länsstyrelsen i Gotlands län anser

att en sänkning av taxorna bör komma till stånd på längre sikt.

 Länsstyrelsen i Gotlands län anser att färjetrafiken skall tillgodose

näringslivets och medborgarnas transportbehov i enlighet med målen för

samhällets trafikpolitik och inte utformas från ett i förväg bestämt stödbelopp.

Med hänsyn till den stora betydelse turistnäringen har för Gotland vill

Länsstyrelsen i Gotlands län, Gotlands Turistförening och Gotlands näringsliv i

samverkan att kapaciteten i färjetrafiken höjs.

 Länsstyrelsen i Södermanlands län och Oxelösunds kommun anser att Oxelösund

bör vara bashamn på fastlandet.

 Utredningens synpunkter på en framtidsanpassning av färjetrafiken och

förslaget till trafikuppläggning överensstämmer i huvudsak med Gotlands kommuns

syn på den framtida färjetrafiken. Enligt Gotlands kommun finns det både för-

och nackdelar med ett statligt fartygsägande. Ägandefrågan får dock inte låsa

förhandlingssituationen.

 RRV anser att tanken med statligt ägt tonnage är tillräckligt intressant för

att undersökas närmare. Konkurrensverket anser emellertid att ett statligt ägt

tonnage torde innebära minskade förutsättningar för behovsanpassade

trafiklösningar vid upphandlingarna och att det från konkurrenssynpunkt inte

finns några övervägande skäl som talar för ett statligt ägt tonnage.

Redareföreningen menar att det är svårt att tänka sig att den statliga

subventionen till trafiken skulle minska om staten även ägde fartygen.

 Nynäshamns kommun stöder utredningens förslag om att trafiken bättre bör

anpassas till passagerarnas krav på förbättrad komfort, kortare restider,

lämpligare avgångstider m.m.

 Oskarshamns kommun vill att både Nynäshamn och Oskarshamn får kompletterande

dagtrafik även under låg- och mellansäsong. Vidare vill kommunen att även

trafiken på Oskarshamn skall kunna ske med snabbgående färja.

 Länsstyrelsen i Kalmar län, Västerviks kommun och Västervikståget 2000 menar

att Västervik, främst under sommartid, är lämplig hamn för färjetrafik.

 Borgholms kommun vill att förutsättningarna för en kompletterande trafik under

sommarsäsongen mellan Öland och Gotland utreds.

 Gotlands kommun, Gotlands näringsliv i samverkan, Gotlandspartiet och

Tjänstemännens centralorganisation (TCO) anser att vägen mellan fastlandet och

Gotland skall jämställas med det övriga statliga vägnätet.

 Sjöfartsverket, RRV, NUTEK och Länsstyrelsen i Gotlands län anser att det

gotländska inflytandet över trafiken bör öka. Gotlands kommun menar att staten

även fortsättningsvis bör ha ansvaret för att trygga en grundläggande

basstandard i färjetrafiken och att det samlade ansvaret bör ligga hos en

statlig myndighet. En liknande uppfattning har Oskarshamns kommun, Nynäshamns

kommun, Västerviks kommun, Gotlands Turistförening, Gotlands Allting och Svenska

Maskinbefälsförbundet. Sveriges Redareförening vill betona att trafiken är en

riksangelägenhet och att ansvaret därför måste behållas av staten.

 Skälen för regeringens förslag: Det årliga transportstödet till Gotland uppgår

för närvarande till ca 175 miljoner kronor. Regeringen bedömer att en

tillfredsställande trafikförsörjning med färja till och från Gotland kan

erhållas inom nuvarande ekonomiska ramar. Dessa ramar bör inte överskridas.

Dagens färjetrafik tillgodoser näringslivets behov av godstransporter på ett

förtjänstfullt sätt. Samtidigt har dagens trafiksystem, som till stor del bygger

på det gotländska näringslivets behov av godstransporter, inneburit att trafiken

inte är tillräckligt passagerarvänlig. Dagens turlista innebär att vissa

avgångar sker vid olägliga tider på dygnet. Ett framtida trafiksystem måste

utformas med större hänsyn till persontrafikens behov för att därigenom bl.a.

främja den för Gotland så viktiga turistnäringen. Ett naturligt önskemål i detta

sammanhang är att persontrafiken utformas efter passagerarnas önskemål.

Utredningens förslag om en separering av person- och godstrafiken kan vara en

möjlig väg att uppnå en mer passagerarvänlig färjetrafik. Det är samtidigt

viktigt att färjetrafiken även fortsättningsvis tillfredsställer näringslivets

behov av transporter. Den tekniska utvecklingen av snabba färjor ger också stora

möjligheter till framför allt snabbare persontrafik. Det bör därför eftersträvas

att erbjuda sådana möjligheter för persontrafiken i det nya trafiksystemet.

 Det nya avtalet bör utformas i enlighet med riksdagens beslut om att införa

ett tak för de offentliga utgifterna. Fr.o.m. år 1998 får anslaget till

Gotlandstrafiken därför inte överskridas utan riksdagens medgivande annat än för

att korrigera fluktuationer över tiden.

 Regeringen kan konstatera att det kan finnas vissa fördelar med att endast en

hamn ingår i den av staten garanterade bastrafiken. Utredningen anser emellertid

att de fördelarna inte uppväger de längre anslutningsresorna och längre

transportsträckorna för person- och godstrafiken. Vidare ger också

remissinstanserna ett brett stöd för att två fastlandshamnar bör ingå i

trafiksystemet. De fastlandshamnar som utpekas av remissinstanserna är främst

Nynäshamn och Oskarshamn. Regeringen anser att utgångspunkten även

fortsättningsvis bör vara att den av staten garanterade bastrafiken sker på två

fastlandshamnar. Vid valet av fastlandshamnar bör utgångspunkten vara att noga

överväga vilka hamnar som, inom de ekonomiska ramar som ovan angivits, ger det

ur passagerar- och näringslivssynpunkt mest fördelaktiga trafiksystemet.

 I avsnitt 6 redogörs närmare för villkoren för den trafik som kan komma att

bedrivas utöver den av staten garanterade bastrafiken.

 Regeringen anser att det nuvarande avtalet med[REDACTED_EFTERNAMN] &[REDACTED_EFTERNAMN] skall sägas

upp per den 31 december 1997. Med utgångspunkt från de riktlinjer för den

framtida Gotlandstrafiken som regeringen redovisat bör en upphandling genomföras

och ett nytt avtal tecknas för en period av längst 10 år.

 Regeringen bedömer i likhet med bl.a. Gotlands kommun att staten bör bibehålla

huvudmannaskapet för färjetrafiken till och från Gotland. Detta huvudmannaskap

bör handhas av Sjöfartsverket och beslut om taxor och tidtabeller bör i likhet

med i dag fattas i samråd med Gotlands kommun.

5.2 Säker och miljöanpassad färjetrafik

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Den framtida trafiken till och från Gotland|

| skall vara säker och miljöanpassad. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Utredningen anser att kommande trafiklösningar måste

bygga på de säkerhetskrav som förutses bli följden av den pågående revideringen

av sjösäkerheten. Vidare menar utredningen att trafiklösningen skall utformas så

att den kan ingå i uppbyggnaden av ett miljöanpassat system. Utredningen

föreslår att krav bör ställas på att katalytisk avgasrening och lågsvavligt

fartygsbränsle skall användas.

 Remissinstanserna: Remissinstanserna är i huvudsak positiva till utredningens

förslag. Ingen remissinstans har motsatt sig förslaget.

 Skälen för regeringens bedömning: Dagens kombinerade last- och

passagerarfärjor utgör ett modernt och effektivt sjötransportsystem. Den

successiva utvecklingen av färjetrafiken har under en lång rad år kunnat ske

utan allvarliga olyckshändelser. De senaste årens tragiska förlisningar av

passagerarfärjor har medfört ett starkt behov av att utveckla detta

transportsystem ur sjösäkerhetssynpunkt. Regeringen har bl.a. tillsatt en

särskild kommitté med uppgift att ta fram ett handlingsprogram för ökad

sjösäkerhet, i första hand med avseende på den passagerartrafik som berör

Sverige.

 Ett annat viktigt arbete för att utveckla sjösäkerheten är det arbete som sker

inom ramen för International Maritime Organization, IMO. I detta arbete intar

Sverige tillsammans med bl.a. våra nordiska grannländer en ledande roll och

stöder den expertpanel som IMO tillsatt för att se över säkerheten på

passagerarfärjor. Expertpanelens arbete syftar bl.a. till att uppnå enhetliga

stabilitetskrav för passagerarfartyg. Regeringen anser att det är av största

vikt att färjetrafiken till och från Sverige, såväl som inom landets gränser,

kännetecknas av högsta möjliga sjösäkerhet. Den utveckling av sjösäkerheten som

ovan beskrivits bör av naturliga skäl även avspeglas i färjetrafiken till och

från Gotland.

 Vid ett effektivt kapacitetsutnyttjande ger sjöfartens höga energieffektivitet

i jämförelse med andra transportslag låga utsläpp av miljöfarliga ämnen per

transporterat ton. Få åtgärder har emellertid vidtagits för att begränsa

sjöfartens utsläpp av luftföroreningar, vilka huvudsakligen består av svavel-

och kväveoxider, och sjöfartens andel av utsläppen av dessa ämnen är betydande.

En minskning av sjöfartens utsläpp av svaveloxider sker genom användning av

lågsvavligt fartygsbränsle, vilket också används i dag av den nuvarande kon-

cessionsinnehavaren. För att påtagligt minska sjöfartens utsläpp av kväveoxider

krävs katalytisk avgasrening. Då sjöfarten är en internationell näring bedrivs

arbetet med att minska sjöfartens luftföroreningar främst internationellt.

Vidare pågår sedan en tid tillbaka ett svenskt arbete med regionala lösningar

för att minska sjöfartens luftföroreningar.

 Gotlandstrafiken bedrivs med statligt stöd och regeringen anser i likhet med

utredningen att miljöaspekter bör ingå som en viktig del vid valet av

trafikutövare för den av staten garanterade bastrafiken. Regeringen avser därför

att ställa miljökrav vid den kommande upphandlingen av Gotlandstrafiken.

6 Lag om begränsning av rätten att bedriva linjesjöfart på Gotland

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Lagen (1970:871) om linjesjöfart på Gotland|

| upphävs och ersätts av en lag om begränsning av rätten att bedriva|

| linjesjöfart på Gotland. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Utredningen har föreslagit att möjligheter införs för

konkurrerande trafik som ett komplement till den av staten garanterade

bastrafiken. Konkurrerande trafik kan exempelvis komma i fråga på vissa

 sommarlinjer eller s.k. via-trafik i Östersjöregionen. Utredningen föreslår

att bestämmelser om ett speciellt tillstånd för att utöva trafik till och från

Gotland skall införas i lagen (1970:871) om linjesjöfart. Tillståndsskyldigheten

behövs, menar utredningen, för att förhindra att den konkurrerande trafiken

undergräver den allmänna trafiken så att ökade anspråk ställs på statliga medel.

Utredningen anser att lagen om linjesjöfart kan synas vara överflödig men bör

ses som en speciallag som förtydligar behovet av garantier för Gotlands

trafikförsörjning och därmed bör behållas med vissa justeringar. Utredningen

menar vidare att ett allmänt tillståndskrav inte kan anses vara oförenligt med

rådets förordning (EEG) nr 3577/92 av den 7 december 1992 om tillämpning av

principen om frihet att tillhandahålla tjänster på sjötransportområdet inom

medlemsstaterna (cabotage), eftersom ett sådant krav kan vara en viktig faktor

för att den allmänna trafiken och därmed trafikförsörjningen till ön skall

fungera. Tillstånd att bedriva linjesjöfart på Gotland föreslås prövas av

regeringen efter samråd med Gotlands kommun.

 Remissinstanserna: Sjöfartsverket anser att en trafikuppläggning som undandrar

trafik från den av staten subventionerade trafiken bör undvikas och tillstyrker

förslaget om att tillstånd prövas av regeringen.

 Konkurrensverket konstaterar att några förslag avseende principer för

ersättning till den upphandlade trafiken inte redovisats i utredningen.

Konkurrensverket vill peka på att konkurrerande trafik i praktiken omöjliggörs

om inte den konkurrerande trafiken tillåts tära på den allmänna trafiken.

Konkurrensverket ifrågasätter vidare nödvändigheten av att beviljandet av

tillstånd även fortsättningsvis görs beroende av kravet på nytta för

näringslivet och befolkningen på Gotland. Utredningen har inte redogjort för på

vilka grunder nyttan skall värderas eller varför nyttobegreppet kopplas samman

med tillståndsgivningen menar Konkurrensverket.

 Konsumentverket anser att det är positivt om hamnar som inte omfattas av

bastrafiken kan trafikeras.

 Länsstyrelsen i Stockholms län finner det positivt att utredningen föreslår

ett ökat inslag av konkurrens i trafiken. Länsstyrelsen finner det emellertid

beklagligt att utredningen inte i större utsträckning har slutfört resonemangen

och presenterat ett mer konkret förslag till trafiklösning. Exempelvis framgår

inte om tillståndskravet även innefattar den internationella transittrafiken.

Erfarenheter från avregleringar av andra trafikslag har visat att en

behovsprövning i samband med tillståndsgivning starkt hämmar möjligheterna för

nya företag anser länsstyrelsen och menar att behovsprövningen i samband med

tillståndsgivningen bör tas bort.

 Länsstyrelsen i Gotlands län anser att reguljära förbindelser med flera hamnar

ökar förutsättningarna för Gotland att få del av den framväxande via-trafik

som kan förväntas i Östersjöregionen och som måste tillåtas även om den innebär

viss konkurrens med koncessionstrafiken.

 Svenska Sjöfolksförbundet anser att utredningen lägger för stor vikt vid

konkurrensbegreppet och avreglering och menar att Gotlandstrafiken i första hand

bör bedömas utifrån regionalpolitiska kriterier.

 Skälen för regeringens förslag: Rådets förordning (EEG) nr 3577/92 av den

7 december 1992 om tillämpning av principen om frihet att tillhandahålla

tjänster på sjötransportområdet inom medlemsstaterna (cabotage), nedan kallad

cabotageförordningen, trädde i kraft den 1 januari 1993. Cabotageförordningen

innebär en etappvis liberalisering fram till år 2004 av kustsjöfarten mellan

länderna i Europeiska unionen, EU. För närvarande gäller i princip fritt

cabotage för all trafik norr om Frankrike. Cabotageförordningen är gällande rätt

i Sverige sedan den 1 januari 1995 i förhållande till övriga EU-medlemsstater.

Den svenska kusten är därmed öppen för alla inrikes sjötransporter med fartyg

som är registrerade i en annan EU-medlemsstat. Enligt cabotageförordningen får

en medlemsstat dock som villkor för rätten att tillhandahålla cabotagetjänster

till, från och mellan öar ingå avtal med rederier om allmän trafik eller ange

förpliktelser vid allmän trafik.

 Cabotageförordningen hindrar inte att staten även fortsättningsvis ger stöd

till Gotlandstrafiken. Staten har, utöver möjligheten att ingå avtal om allmän

trafik, även möjlighet att ange särskilda förpliktelser för de rederier som utan

att de slutit avtal om allmän trafik vill utöva färjetrafik till och från

Gotland. Sådana förpliktelser får avse vilka hamnar som skall anlöpas,

regelbundenhet, kontinuitet, turtäthet, kapacitet att utföra tjänsten,

fraktsatser och bemanning av fartyget. Utredningens förslag om att bibehålla

nuvarande system med tillståndsplikt för den som vill utöva trafik till och från

Gotland har däremot inget stöd i cabotageförordningen.

 Regeringen anser att den av staten garanterade bastrafiken utgör stommen för

en tillfredsställande trafikförsörjning med färja till och från Gotland. En

utveckling i Östersjöregionen kan emellertid innebära en efterfrågan av

internationell färjetrafik via Gotland. Vidare ger den tekniska utveckling som

sker på fartygssidan nya möjligheter till flexibla lösningar med snabba

persontransporter med höghastighetsfärjor. Regeringen anser att dessa nya

omständigheter tillsammans med cabotageförordningen kan innebära vissa

möjligheter att tillåta andra trafikutövare som inte ingått avtal om allmän

trafik att, under vissa villkor, utöva trafik till och från Gotland.

 Cabotageförordningens regler ger dock staten möjlighet att föreskriva att

avtal om allmän trafik på Gotland skall vara ett krav för rätten att utöva

trafik på Gotland. Staten kan också ingå avtal om allmän trafik på Gotland och

sedan i författning meddela vilka förpliktelser som skall uppfyllas av de

rederier som vill utöva trafik på Gotland men som inte ingått avtal om allmän

trafik. Sådana föreskrifter måste kunna meddelas för att inte undergräva statens

möjligheter att till en rimlig kostnad tillgodose en tillfredsställande

trafikförsörjning med färja till och från Gotland.

 Med anledning av vad som ovan angivits kommer hänsyn tas för möjligheter till

konkurrerande trafik i den kommande upphandlingen. Det är emellertid viktigt att

den konkurrerande trafiken inte får sådana ekonomiska konsekvenser att statens

kostnad för Gotlandstrafiken överstiger de ekonomiska ramarna som tidigare

angivits. Regeringen anser att upphandlingen, och de trafiklösningar som därvid

föreslås av anbudsgivarna, får visa om och i så fall vilka föreskrifter som

skall meddelas för de rederier som vill utöva trafik på Gotland men som inte

ingått avtal om allmän trafik.

7 Högstprisregleringen och Gotlandstillägget

7.1 Bakgrund

Genom det statliga transportstödet till färjetrafiken på Gotland subventioneras

både person- och godstrafiken. Utöver detta stöd subventioneras dessutom

godstrafiken enligt ett särskilt system med högstprisreglering och ett s.k.

Gotlandstillägg. Högstprisregleringen innebär att transportförmedlingsföretagens

taxor för godstransporter till eller från Gotland skall motsvara taxan för en

transport av motsvarande längd i landet i övrigt. För att kompensera transport-

förmedlingsföretagen får dessa debitera ett frakttillägg i all inrikes

fjärrtrafik, det s.k. Gotlandstillägget. Detta tillägg är i dag 0,6 % på

nettofraktsumman i varje enskilt fraktavtal. När regleringen infördes betonade

trafikutskottet att regleringen var provisorisk och borde få så kort varaktighet

som möjligt (bet. 1975/76:TU15).

 Frågan om högstprisregleringen och det s.k. Gotlandstillägget har varit

föremål för ett flertal utvärderingar den senaste tiden. RRV ansåg i sin senaste

utvärdering Godstrafiken till och från Gotland - en analys av

högstprisregleringen och Gotlandstillägget, maj 1991 att det provisoriska

stödsystemet med högstprisreglering och Gotlandstillägg borde avvecklas. RRV

menade bl.a. att det finns indikationer som tyder på att

transportförmedlingsföretagens intäkter från Gotlandstillägget i flera fall är

större än de verkliga merkostnaderna. Detta gäller särskilt de företag som av

sin totala verksamhet endast har en liten andel transporter till och från

Gotland.

 I 1992 års budgetproposition föreslogs att det särskilda stödsystemet skulle

avskaffas. Riksdagen beslutade dock att stödet skulle bibehållas i avvaktan på

en förnyad genomgång av konsekvenserna av ett borttagande (bet. 1991/92:TU24).

Regeringen uppdrog den 9 april 1992 åt Sjöfartsverket att vid fullgörande av

tidigare uppdrag om en översyn av färjetrafiken till och från Gotland också

belysa konsekvenserna för fraktpriserna och för Gotlands näringsliv av att

högstprisregleringen och Gotlandstillägget avvecklas i enlighet med vad som

anförts härom i trafikutskottets betänkande 1991/92:TU24. Sjöfartsverket

föreslog därefter i sin redovisning Vägval i Gotlandstrafiken, juni 1992 att

högstprisregleringen och Gotlandstillägget avvecklas. Sjöfartsverkets

beräkningar i redovisningen tyder på att Gotlandstillägget är alltför högt

tilltaget för att enbart utgöra en kompensation för transportförmedlings-

företagens merkostnader.

7.2 Upphävande av lagen (1979:1035) med bemyndigande om utjämning av taxor för

vissa lastbilstransporter

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Lagen (1979:1035) med bemyndigande om |

| utjämning av taxor för vissa lastbilstransporter upphävs. Avveck-|

| lingen skall ske med 0,2 procentenheter per år med start den |

| 1 januari 1997. |

--------------------------------------------------------------------

 Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: Utredningens förslag att stegvis avveckla Gotlandstillägget

och den s.k. högstprisregleringen tillstyrks av Sjöfartsverket, RRV, NUTEK och

Konkurrensverket.

 Enligt Konkurrensverket bör en något snabbare avveckling av Gotlandstillägget

övervägas. Ett skäl till detta är den konkurrensbegränsande effekt

Gotlandstillägget har inte minst för utländska transportförmedlare, vilket inte

torde vara förenligt med EU:s regler.

 RRV anser att ett ytterligare skäl som tillkommit för ett avskaffande är EU:s

regler om förbud mot diskriminering. Vidare anser RRV att det är mycket viktigt

att Konkurrensverket noga utreder särskilt de små företagens transportberoende

och transportekonomi om regelverket avskaffas.

 Utredningens förslag att avveckla Gotlandstillägget och högstprisregleringen

utan kompenserande åtgärder är ett allvarligt risktagande som skapar osäkerhet

och troligtvis inverkar menligt på den gotländska näringslivsutvecklingen menar

Glesbygdsverket.

 Högstprisregleringen och Gotlandstillägget har varit förutsättningen för den

s.k. vägprincipen för godstransporter anser Länsstyrelsen i Gotlands län.

Uppföljningen av avskaffandet måste även följas av en sänkning av

längdmetertaxan motsvarande intäktsbortfallet eller beredskap att kompensera

oacceptabla fraktprishöjningar anser länsstyrelsen vidare.

 Gotlands kommun och Gotlands näringsliv i samverkan kan inte acceptera en

avveckling av högstprisregleringen och Gotlandstillägget utan att näringslivet,

dvs. fraktköparna, kompenseras på annat sätt.

 Det är viktigt att inte gotländska företag missgynnas genom högre

transportkostnader tycker Gotlands näringsliv i samverkan, Gotlands

Turistförening och Gotlands Allting.

 Gotlands kommun, Gotlands näringsliv i samverkan och Svenska Åkeriförbundet

föreslår ett system där en myndighet erhåller de medel som Gotlandstillägget

inbringar varifrån transportförmedlingsföretagen sedan får kompensation för

verifierade merkostnader. Ett annat alternativ kan vara att överföra medel från

dieselskatten menar Gotlands kommun. Svenska Åkeriförbundet föreslår att

merkostnaderna även kan kompenseras i form av regionalpolitiska stödmedel.

 Svenska Åkeriförbundet, Bilspedition och ASG bedömer att den subvention som

Gotlandstillägget utgör inte kan tas bort utan att fraktpriserna ökar i

motsvarande mån.

 Skälen för regeringens förslag: De senaste årens utvärderingar har konstaterat

att det är mycket svårt att göra en exakt bedömning av merkostnaderna för

godstransporter till och från Gotland. Det är således svårt att följa upp

regleringarnas verkan. Regeringen anser att högstprisregleringen och

Gotlandstillägget är ett otillfredsställande system och att stödsystemet på sikt

skall avvecklas. Avvecklingen skall ske med 0,2 procentenheter per år med start

den 1 januari 1997 vilket innebär att lagen (1979:1035) med bemyndigande om

utjämning av taxor för vissa lastbilstransporter skall upphävas den 31 december

1998. Regeringen vill samtidigt betona att staten även fortsättningsvis har ett

ansvar för att godstrafiken till och från Gotland erbjuds tillfredsställande

villkor och utvecklingsmöjligheter. Staten kommer även fortsättningsvis att via

transportstödet för Gotland subventionera godstrafik till och från Gotland.

Regeringen avser att ge berörda myndigheter i uppdrag att följa upp avvecklingen

av Gotlandstillägget och högstprisregleringen. I detta sammanhang bör särskilt

de mindre gotländska företagens konkurrensvillkor och utvecklingsmöjligheter

belysas. Berörda myndigheter bör årligen rapportera avvecklingens effekter till

regeringen. Om effekterna blir negativa för Gotlands näringsliv är regeringen

beredd att återkomma i frågan.

8 Ikraftträdandebestämmelser

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Lagen om begränsning av rätten att bedriva |

| linjesjöfart på Gotland träder i kraft den 1 januari 1998 då lagen|

| (1970:871) om linjesjöfart på Gotland upphör att gälla. Lagen |

| (1979:1035) med bemyndigande om utjämning av taxor för vissa |

| lastbilstransporter upphör att gälla vid utgången av december |

| 1998. |

--------------------------------------------------------------------

8.1 Förslaget till lag om begränsning av rätten att bedriva linjesjöfart på

Gotland

Enligt artikel 4.3 i cabotageförordningen får existerande avtal om allmän trafik

fortsätta att gälla tills de löper ut. Nuvarande avtal mellan staten och
[REDACTED_EFTERNAMN] &[REDACTED_EFTERNAMN] löper ut den 31 december 1997, dock med viss automatisk

förlängning om det inte sägs upp senast den 31 december 1995. Enligt vad som

tidigare anförts är det regeringens avsikt att säga upp avtalet senast den 31

december 1995. Lagen (1970:871) om linjesjöfart på Gotland kan därmed fortsätta

att gälla fram till utgången av december 1997 då lagen med bemyndigande för

regeringen att förordna om begränsningar av rätten att bedriva linjesjöfart på

Gotland föreslås träda i kraft.

8.2 Förslaget till lag om upphävande av lagen (1979:1035) med bemyndigande om

utjämning av taxor för vissa lastbilstransporter

Det s.k. Gotlandstillägget uppgår i dag till 0,6 % på nettofraktsumman i varje

enskilt fraktavtal. Enligt regeringens förslag skall en successiv nedtrappning

med 0,2 procentenheter per år ske med början år 1997. Detta innebär att

Gotlandstillägget kommer att uppgå till 0,4 % under år 1997 och 0,2 % under år

1998. Lagen (1979:1035) med bemyndigande om utjämning av taxor för vissa

lastbilstransporter föreslås därmed upphöra att gälla vid utgången av december

1998.

9 Författningskommentar

9.1 Förslaget till lag om begränsning av rätten att bedriva linjesjöfart på

Gotland

1 § Regeringen bemyndigas att meddela föreskrifter om begränsning av rätten att

utföra regelbundna sjötransporter mellan Gotland och svensk hamn utanför

Gotland.

 Som angivits ovan medför cabotageförordningens bestämmelser en möjlighet att

meddela vissa förpliktelser för icke avtalsbunden trafik på Gotland. I denna lag

bemyndigas regeringen att meddela sådana förpliktelser. Regeringen är givetvis

bunden av cabotageförordningens bestämmelser beträffande vilka områden som det

är möjligt att meddela förpliktelser om. Cabotageförordningen möjliggör även för

medlemsstaterna att meddela förordnande om att rätten att utöva öcabotage

förutsätter att transportutövaren ingått avtal med staten. Bemyndigandet i 1 §

överför även denna rätt till regeringen.

 Lagens tillämpningsområde överensstämmer med vad som gäller i dag enligt lagen

(1970:871) om linjesjöfart på Gotland. Det innebär att all trafik mellan hamn

inom Gotlands kommun och hamn i övriga Sverige omfattas av regleringen. Även

s.k. via-trafik omfattas vad gäller sträckan mellan Gotland och svensk hamn

utanför Gotland.

2 § Den som bryter mot föreskrift som har meddelats med stöd av 1 § döms till

böter.

 Straffbestämmelsen omfattar både fallet att någon utövar trafik utan att

uppfylla de förpliktelser som har föreskrivits härför och fallet att någon,

trots att detta har föreskrivits som krav för rätten att trafikera Gotland,

utövar sådan trafik utan att ha ingått avtal därom med staten. Sakligt sett

finns i dag en motsvarande bestämmelse i 9 § första punkten lagen (1970:871) om

linjesjöfart på Gotland enligt vilken den som bedriver linjesjöfart på Gotland

utan att ha rätt till det döms till böter.

9.2 Förslaget till lag om upphävande av lagen (1979:1035) med bemyndigande om

utjämning av taxor för vissa lastbilstransporter

I enlighet med vad som angivits ovan under 8.2 skall en successiv nedtrappning

av det s.k. Gotlandstillägget ske varför lagen (1979:1035) med bemyndigande om

utjämning av taxor för vissa lastbilstransporter kan upphöra att gälla vid

utgången av december 1998.

Kommunikationsdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 3 oktober 1995

Närvarande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden

Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Heckscher,[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1995/96:44 Riktlinjer för upphandling av

Gotlandstrafiken m.m.