Regeringens proposition

1997/98:140

Beskattning av elpannor och vissa andra

punktskattefrågor

Prop.

1997/98:140

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 26 mars 1998

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Thomas[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Finansdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att förhöjd energiskatt för elektrisk kraft som

förbrukas i elpannor inom fjärrvärmesektorn tas ut under perioden den 1

oktober den 31 mars, dvs. under den period då vattentillgången normalt

sett är låg och elpannorna därför inte har någon reglerande funktion.

I propositionen föreslås vidare vissa ändringar i lagen om skatt på

energi avseende beskattningsreglerna för finsk, rödmärkt olja. Sålunda

föreslås att även innehållet i normal fordonstank på fordonsslagen lastbil

och buss skall undantas från förbudet mot användning av sådan olja. En

justering föreslås även av reglerna för beskattning av finsk, rödmärkt olja

som i Sverige förbrukas för uppvärmningsändamål.

Ändringarna föreslås träda i kraft den 1 juli 1998.

I propositionen föreslås även ändringar i försäljningsskattelagen.

Ändringarna föranleds av ändringar i bilavgaslagstiftningen.

Försäljningsskatten för lätta lastbilar och bussar i miljöklass 3 sätts ned

till samma nivå som för fordon i miljöklass 1 och 2. Försäljningsskatten

för tunga fordon slopas helt. För elbilar föreslås en fortsatt skattefrihet på

tre år. Ändringarna i försäljningsskattelagen föreslås träda i kraft den 1

oktober 1998. Bestämmelsen om elbilar föreslås dock tillämpas för tid

från och med den 1 januari 1998.

Slutligen föreslås att spelskatt enligt lagen (1972:820) om skatt på spel

skall tas ut på varuspelsautomater. Bestämmelserna föreslås träda i kraft

den 1 juli 1998.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 4

2 Lagtext 4

2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1776) om skatt på

energi 4

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1978:69) om

försäljningsskatt på motorfordon 7

2.3 Lag om ändring i lagen (1972:820) om skatt på spel 10

2.4 Lag om ändring i lagen (1991:1482) om lotteriskatt 12

3 Ärendet och dess beredning 13

4 Skatt på elektrisk kraft till elpannor 15

4.1 Bakgrund 15

4.1.1 Energiskatt på elektrisk kraft 15

4.1.2 Avkopplingsbara elpannor 15

4.2 Höjd energiskatt under perioden den 1 november den 31

mars 16

4.3 Minimigräns på 2 MW 17

5 Beskattningen av finsk, rödmärkt olja 19

5.1 Bakgrund 19

5.1.1 Svensk lagstiftning och bakomliggande

gemenskapsrätt 19

5.1.2 Finsk lagstiftning 20

5.1.3 Svenska lagändringar under senare år 21

5.2 Användning i lastbilar och bussar 22

5.3 Användning för uppvärmning 24

6 Skärpta avgaskrav och ändrad beskattning för vissa fordon 27

6.1 Ändrad beskattning för vissa fordon 27

6.2 Elfordon 28

7 Skatt på spel 29

7.1 Bakgrund 29

7.2 Skatt på varuspelsautomater 30

7.3 Ändrade regler för skattefrihet från lotteriskatt 32

7.4 Ekonomiska konsekvenser 32

Bilaga 1 Lagförslag i promemorian Elpanneskatt 34

Bilaga 2 Förteckning över remissinstanser promemorian

 Elpanneskatt 36

Bilaga 3 Förteckning över remissinstanser promemorian

 Skattpå varuspelsautomater 37

Bilaga 4 Lagrådsremissens lagförslag 38

Bilaga 5 Lagrådets yttrande 46

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde

den 26 mars 1998 48

Rättsdatablad 49

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

1. lag om ändring i lagen (1994:1776) om skatt på energi,

2. lag om ändring i lagen (1978:69) om försäljningsskatt på

motorfordon,

3. lag om ändring i lagen (1972:820) om skatt på spel,

4. lag om ändring i lagen (1991:1482) om lotteriskatt.

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1776) om

skatt på energi

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1994:1776) om skatt på energi

dels att 2 kap. 9 a § och 11 kap. 3 § skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 9 kap. 8 a §, av följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

9 a §

Bestämmelserna i 9 § första och andra styckena gäller även, såvitt

avser bränsletank som förser motor på motordrivet fordon med bränsle,

oljeprodukt som är eller har varit försedd med sådana av regeringen i

föreskrift angivna andra märkämnen än de som avses i 8 § första stycket.

Första stycket gäller inte

bränsletank som förser motor på

annat motordrivet fordon än lastbil

eller buss med bränsle, om bränslet

Första stycket gäller inte

bränsletank som förser motor på

motordrivet fordon med bränsle,

om bränslet

1. för privat ändamål förts in till Sverige i fordonets tank eller i

reservdunk som rymmer högst 10 liter, eller

2. förts in till Sverige i en normal bränsletank på fordonet eller till

fordonet kopplad släpvagn som används yrkesmässigt.

9 kap.

8 a §

Om någon har förbrukat en

oljeprodukt, som är eller har varit

försedd med sådana av regeringen i

föreskrift angivna andra

märkämnen än de som avses i 2

kap. 8 § första stycket, för

uppvärmning eller för drift av

stationära motorer, medger

beskattningsmyndigheten efter

ansökan återbetalning av ett belopp

som motsvarar skillnaden mellan

det skattebelopp som betalats för

oljeprodukten enligt 2 kap. 1 §

första stycket 3 b och det

skattebelopp som gäller enligt

2 kap. 1 § första stycket 3 a.

Ansökan om återbetalning enligt

första stycket skall omfatta ett

kalenderkvartal och skall lämnas in

till beskattningsmyndigheten inom

ett år efter kvartalets utgång.

11 kap.

3 §

Energiskatten utgör

1. 0 öre per kilowattimme för elektrisk kraft som förbrukas i industriell

verksamhet i tillverkningsprocessen eller vid yrkesmässig växthusodling,

2. 9,6 öre per kilowattimme för annan elektrisk kraft än som avses

under 1 och som förbrukas i kommuner som anges i 4 §,

3. 12,9 öre per kilowattimme för elektrisk kraft som förbrukas för el-,

gas-, värme- eller vattenförsörjning i andra kommuner än de som anges i

4 §, och

4. 15,2 öre per kilowattimme för elektrisk kraft som förbrukas i övriga

fall.

För elektrisk kraft som under

tiden den 1 november den 31 mars

förbrukas i elektriska pannor som

ingår i en elpanneanläggning vars

installerade effekt överstiger 2

megawatt, utgör dock energiskatten

1. 11,9 öre per kilowattimme vid

förbrukning i kommuner som anges

i 4 § för annat ändamål än

industriell verksamhet i

tillverkningsprocessen eller

yrkesmässig växthus-odling, och

2. 15,2 öre per kilowattimme vid

förbrukning för el-, gas-, värme-

eller vattenförsörjning i andra

kommuner än de som anges i 4 §.

För kalenderåret 1999 och

efterföljande kalenderår skall de i

första stycket angivna

skattebeloppen räknas om på det

sätt som i fråga om skatt på

bränslen anges i 2 kap. 10 §.

Belopp som anges i tiondels ören

skall dock avrundas till hela

tiondels ören.

För kalenderåret 1999 och

efterföljande kalenderår skall de i

första och andra styckena angivna

skattebeloppen räknas om på det

sätt som i fråga om skatt på

bränslen anges i 2 kap. 10 §.

Belopp som anges i tiondels ören

skall dock avrundas till hela

tiondels ören.

________

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998. Äldre föreskrifter gäller

fortfarande i fråga om förhållanden som hänför sig till tiden före

ikraftträdandet.

2. Den nya lydelsen av 2 kap. 9 a § tillämpas dock för tid från och med

den 1 januari 1996.

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1978:69) om

försäljningsskatt på motorfordon

Härigenom föreskrivs att 2, 4, 8 och 8 a §§ lagen (1978:69) om

försäljningsskatt på motorfordon1 skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 §2

Beteckningar som används i denna lag har samma betydelse som i

fordonskungörelsen (1972:595) och i bilregisterkungörelsen (1972:599).

Med miljöklasserna 1, 2, 3, 1 E

eller 1 H avses i denna lag de

miljöklasser som anges i 2 a § bil-

avgaslagen (1986:1386).

I fråga om fordon, som är inrättat för drift med elektricitet från

batterier, skall vid beräkning av tjänstevikten avdrag göras för vikten av

batterierna och de särskilda anordningar som fogar samman

battericellerna.

4 §3

Försäljningsskatt tas ut för

fordon som registreras i

bilregistret och som är

1. buss med en totalvikt av högst

3 500 kilogram samt övriga bussar

om de är försedda med

dieselmotor och om de hänförs till

miljö-klass 3,

2. lastbil med en totalvikt av

högst 3 500 kilogram och lastbilar

med en totalvikt som överstiger

3 500 kilogram, om de är försedda

med dieselmotor och om de

hänförs till miljöklass 3,

Försäljningsskatt tas ut för

fordon som registreras i

bilregistret och som är

1. buss med en totalvikt av högst

3 500 kilogram,

2. lastbil med en totalvikt av

högst 3 500 kilogram,

3. motorcykel.

Fordon som enligt bilregistret är av en årsmodell som är trettio år eller

äldre är inte skattepliktiga.

8 §4

Nuvarande lydelse

Skatten tas ut för skattepliktiga bussar och lastbilar med belopp som

framgår av följande uppställning. Skatten beräknas till helt tiotal kronor

så att överskjutande krontal bortfaller.

Fordonsslag

miljöklass 1

miljöklass 2

miljöklass 3

1.

buss

med en totalvikt av

högst 3 500

kilogram

6 kronor 40 öre per

kilogram tjänstevikt

6 kronor 40 öre per

kilogram tjänstevikt

6 kronor 40 öre per

kilogram tjänste-

vikt, ökat med 2 000

kronor

med en totalvikt

överstigande 3 500

kilogram

6 000 kronor

2.

lastbil med

skåpkarosseri

med en totalvikt av

högst 3 500

kilogram

6 kronor 40 öre per

kilogram tjänstevikt

6 kronor 40 öre per

kilogram tjänstevikt

6 kronor 40 öre per

kilogram tjänste-

vikt, ökat med 2 000

kronor

med en totalvikt

överstigande 3 500

kilogram

6 000 kronor

3.

lastbil utan

skåpkarosseri

med en totalvikt av

högst 3 500

kilogram

4 000 kronor

4 000 kronor

6 000 kronor

med en totalvikt

överstigande 3 500

kilogram

6 000 kronor

Skatten tas ut för motorcykel med 1 340 kronor om tjänstevikten inte

överstiger 75 kilogram, med 1 760 kronor om tjänstevikten är högre men

inte överstiger 160 kilogram, med 2 700 kronor om tjänstevikten är högre

än 160 kilogram men inte överstiger 210 kilogram, samt i annat fall med

4 480 kronor.

För lastbilar och bussar som är inrättade för drift med elektricitet från

batterier i fordonet skall skatt tas ut med motsvarande belopp som gäller

för miljöklass 1.

Föreslagen lydelse

Skatten tas ut, för buss med en totalvikt av högst 3 500 kilogram och

för lastbil med skåpkarosseri och en totalvikt av högst 3 500 kilogram

med 6 kronor 47 öre per kilogram tjänstevikt samt för annan lastbil med

en totalvikt av högst 3 500 kilogram med 4 043 kronor. Skatten beräknas

till helt tiotal kronor så att överskjutande krontal bortfaller.

Skatten tas ut för motorcykel med 1 354 kronor om tjänstevikten inte

överstiger 75 kilogram, med 1 779 kronor om tjänstevikten är högre men

inte överstiger 160 kilogram, med 2 729 kronor om tjänstevikten är högre

än 160 kilogram men inte överstiger 210 kilogram, samt i annat fall med

4 528 kronor.

Skatten tas inte ut för lastbilar och bussar som är inrättade för drift

med elektricitet från batterier i fordonet om skattskyldigheten inträder

under perioden den 1 oktober 1998 den 31 december 2000.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

8 a §5

För fordon som anges i 8 § tas

skatten för år 1996 ut med de i den

paragrafen angivna beloppen. För

tiden efter utgången av år 1996

skall skatten på de fordon som

anges i 8 § tas ut med de i

paragrafen angivna beloppen,

omräknade enligt andra stycket.

För kalenderåret 1997 och

efterföljande kalenderår skall

skatten tas ut med belopp som

efter en årlig omräkning motsvarar

de i 8 § angivna skattebeloppen,

multiplicerade med det

jämförelsetal, uttryckt i procent,

som anger förhållandet mellan

prisläget i oktober månad året

närmast före det år beräkningen

avser och prisläget i oktober 1995.

För fordon som anges i 8 § tas

skatten för år 1998 ut med de i den

paragrafen angivna beloppen. För

tiden efter utgången av år 1998

skall skatten på de fordon som

anges i 8 § tas ut med de i

paragrafen angivna beloppen,

omräknade enligt andra stycket.

För kalenderåret 1999 och

efterföljande kalenderår skall

skatten tas ut med belopp som

efter en årlig omräkning motsvarar

de i 8 § angivna skattebeloppen,

multiplicerade med det

jämförelsetal, uttryckt i procent,

som anger förhållandet mellan

prisläget i oktober månad året

närmast före det år beräkningen

avser och prisläget i oktober 1997.

Regeringen fastställer före november månads utgång de omräknade

skattebelopp som enligt denna lag skall tas ut för påföljande kalenderår.

Beloppen avrundas till hela kronor och ören.

_____________

1. Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1998. Äldre föreskrifter gäller

fortfarande i fråga om förhållanden som hänför sig till tiden före

ikraftträdandet.

2. Den nya lydelsen av 8 § tredje stycket tillämpas dock för tid från

och med den 1 januari 1998.

2.3 Lag om ändring i lagen (1972:820) om skatt på spel

Härigenom föreskrivs att 1, 4, 10 och 19 §§ lagen (1972:820) om skatt

på spel skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §1

Spelskatt betalas enligt denna

lag till staten för sådant roulettspel

som kräver tillstånd enligt

lotterilagen (1994:1000).

Spelskatt betalas enligt denna

lag till staten för sådant roulettspel

och spel på varuspelsautomater

som kräver tillstånd enligt

lotterilagen (1994:1000).

Kortspel och tärningsspel jämställs i denna lag med roulettspel.

4 §2

Skattskyldig är den som har

tillstånd som avses i 1 §. I fråga

om roulettspel med utrustning som

upplåtes av någon med fast

driftställe inom landet, är dock den

som upplåter utrustningen

skattskyldig.

Skattskyldig är den som har

tillstånd som avses i 1 §. I fråga

om roulettspel och spel på varu-

spelsautomater med utrustning

som upplåts av någon med fast

driftställe inom landet, är dock den

som upplåter utrustningen

skattskyldig.

10 §3

Spelskatt utgår, för varje

kalendermånad då skattskyldighet

föreligger, med

Spelskatt för roulettspel tas ut,

för varje kalendermånad då

skattskyldighet föreligger, med

2 000 kronor för tillstånd som innebär rätt till spel på ett spelbord,

4 000 kronor för tillstånd som innebär rätt till spel på två spelbord,

9 000 kronor för tillstånd som innebär rätt till spel på tre spelbord,

18 000 kronor för tillstånd som innebär rätt till spel på fyra spelbord

och med

25 000 kronor för tillstånd som innebär rätt till spel på fem spelbord.

Föreligger rätt till spel på flera

spelbord än fem utgår skatten för

vart och ett av dessa bord med

5 000 kronor per månad.

Föreligger rätt till spel på flera

spelbord än fem tas skatten för

vart och ett av dessa bord ut med

5 000 kronor per månad.

Spelskatt för spel på varuspels-

automater tas ut med 1 500 kronor

per varuspelsautomat för varje

kalendermånad då skattskyldighet

föreligger.

19 §4

Den som bedriver roulettspel med

utrustning som upplåtits till honom

är ansvarig för spelskatt för vilken

skattskyldighet åvilar upplåtaren

och som denne ej erlagt. Vid

upplåtelse av spelutrustning i flera

led gäller motsvarande för en

upplåtare som själv ej är

skattskyldig.

Den som bedriver roulettspel

eller spel på varuspelsautomater

med utrustning som upplåtits till

honom är ansvarig för spelskatt för

vilken skattskyldighet åvilar

upplåtaren och som denne inte

betalat. När spelutrustning upplåts

i flera led gäller motsvarande för

en upplåtare som själv inte är

skattskyldig.

___________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

2.4 Lag om ändring i lagen (1991:1482) om lotteriskatt

Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1991:1482) om lotteriskatt skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §1

Lotteriskatt skall betalas enligt denna lag till staten för svenskt lotteri.

Skatt tas ut med 36 procent av

den behållning som återstår sedan

de till vinnarna i lotteriet

utbetalade sammanlagda vinsterna

avräknats från de sammanlagda

insatserna.

Skatt tas ut med 36 procent av

den behållning som återstår sedan

de sammanlagda vinster som

betalats ut till vinnarna i lotteriet

räknats av från de sammanlagda

insatserna.

Med utbetalade vinster avses de vinster som betalats ut inom 90 dagar

från skattskyldighetens inträde.

Skatt skall inte betalas för

1. sådant lotteri som avses i lagen (1972:820) om skatt på spel,

2. sådant lotteri som avses i lagen (1991:1483) om skatt på

vinstsparande m.m.,

3. vinstdragning på här i landet utfärdade premieobligationer,

4. lotteri som har anordnats av sådan sammanslutning som avses i 15 §

lotterilagen (1994:1000),

5. lotteri som har anordnats av

Svenska Penninglotteriet

Aktiebolag, Aktiebolaget

Tipstjänst eller det av staten ägda

bolag som äger aktierna i dessa

bolag, eller

5. lotteri som har anordnats av

AB Svenska Spel eller helägt

dotterbolag till detta bolag, eller

6. lotteri där vinsterna inte utgörs av pengar.

Beteckningen lotteri har samma betydelse i denna lag som i 3 § lotteri-

lagen (1994:1000).

____________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

3 Ärendet och dess beredning

Regeringen föreslog i prop. 1996/97:84 En uthållig energiförsörjning att

åtgärder skulle vidtas för att minska användningen av elektrisk kraft i

fjärrvärmesystemen som en av flera metoder för att ersätta bortfallet av

elektrisk kraft från Barsebäcksverket. I budgetpropositionen för 1998

(prop. 1997/98:1) aviserade regeringen att den under våren 1998 avsåg

att presentera ett förslag till beskattning av elektrisk kraft som används i

fjärrvärmesystemens elpannor med ikraftträdande den 1 juli 1998. I

december 1997 upprättades en promemoria inom Regeringskansliet,

Elpanneskatt, med förslag till höjd energiskatt för elektrisk kraft som

förbrukas inom fjärrvärmesektorn. Promemorian har remissbehandlats

och dess lagförslag finns i bilaga 1. En förteckning över de instanser som

yttrat sig över promemorian finns i bilaga 2. En sammanställning över

remissyttrandena finns tillgänglig i Finansdepartementet, dnr Fi97/3705.

Regeringen avser nu att ta upp förslagen i promemorian.

Kommissionens generaldirektorat XXI för tullunion och indirekta

skatter hävdade i en skrivelse till Sverige under våren 1997 att den som i

en annan medlemsstat fyllt bränsletanken på ett motordrivet fordon med

olja som där lagligen frigjorts för konsumtion, skulle kunna passera den

svenska gränsen utan att drabbas av vare sig beskattningskonsekvenser

eller andra sanktioner. I anledning av den analys av frågan som företogs

med utgångspunkt från kommissionens skrivelse, beslutade riksdagen

under våren 1997 om vissa ändringar i lagen (1994:1776) om skatt på

energi. Dessa hänförde sig till införseln av finsk, rödmärkt olja i

fordonstanken på andra motordrivna fordon än lastbilar och bussar (prop.

1996/97:122, bet. 1996/97:SkU26, rskr. 1996/97:279, SFS 1997:592).

Mot bakgrund av vad som nu framkommit om de finska reglerna

rörande användning av rödmärkt olja i lastbilar och bussar, anser

regeringen att vissa förändringar i lagen om skatt på energi bör företas

beträffande även dessa fordonsslag. Vidare bör en ändring i lagen om

skatt på energi göras så att den lägre energiskattesatsen tas ut på finsk,

rödmärkt olja som förs in till Sverige och här används för uppvärmning. I

propositionen läggs fram förslag i de angivna delarna.

Författningsförslagen har utformats i samråd med Generaltullstyrelsen

och Riksskatteverket.

Medlemskapet i EU innebär att de svenska avgaskraven skall utvecklas

inom ramarna för det gemensamma regelverket. Medlemsländerna får

enligt de berörda direktiven gynna försäljningen av fordon om de möter

en av EU beslutad, men ännu ej obligatorisk, kravnivå. Den dag

kravnivån blir obligatorisk skall incitamenten upphöra.

Enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 96/69/EG om ändring av

rådets direktiv 70/220/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas

lagstiftning om åtgärder mot avgasutsläpp från motorfordon skärps

avgaskraven den 1 oktober 1998 för lätta lastbilar och bussar med en

referensmassa överstigande 1250 kg.

Genom Europaparlamentets och rådets direktiv 96/1/EG av den 22

januari 1996 om ändring av direktiv 88/77/EEG om tillnärmning av med-

lemsstaternas lagstiftning om åtgärder mot utsläpp av gas- och partikel-

formiga föroreningar från dieselmotorer som används i fordon infördes

ett lindrigare partikelkrav för en grupp dieselmotorer som huvudsakligen

används i vissa tunga fordon. Detta undantag upphör den 1 oktober 1998.

Regeringen lägger mot bakgrund härav fram förslag om ändringar i

försäljningsskattelagen.

Försäljningsskatten för elbilar slopades den 1 januari 1995. Den

förmånliga behandlingen skulle gälla under en introduktionsperiod på tre

år. Denna introduktion bör förlängas. Regeringen föreslår därför

ändringar i försäljningsskattelagen. Bestämmelsen bör tillämpas för tid

från och med den 1 januari 1998.

De förslag som rör ändringar i försäljningsskattelagen har utformats i

samråd med Riksskatteverket.

I en skrivelse till regeringen den 25 april 1997 från Lotteriinspektionen

påtalades vissa problem med s.k. varuspelsautomater. Tidigare utgjordes

varuvinster från varuspelsautomater av dockor, klockor, chokladkakor

och liknande. Nu utgörs vinsterna ofta av smycken i pollettform. Dessa

löses, enligt Lotteriinspektionen, in på spelplatsen mot kontanter eller

används som betalningsmedel. Lotteriinspektionen är av den

uppfattningen att varuvinsterna i dessa fall blir ett värdebevis och att

spelet därmed blir att betrakta som ett värdeautomatspel, vilka bara får

bedrivas av spelföretag som ägs av staten. Spelet på varuspelsautomater

bedrivs enligt Lotteriinspektionens uppfattning på ett sätt som strider mot

riksdagens och regeringens intentioner med automatspelet. Inspektionen

anser att lotterilagen måste förtydligas, så att en klar åtskillnad kan göras

mellan varuspelsautomater och värdeautomater. Enligt

Lotteriinspektionen har varuspelsautomaterna ökat betydligt i antal och

tillströmningen av nya ansökningar är fortfarande stor.

Vid regeringssammanträde den 9 oktober 1997 beslutades

kommittédirektiv till en översyn av lotterilagstiftningen. En särskild

utredare har tillkallats. Utredarens uppdrag skall vara slutfört senast den

1 oktober 1998. I utredarens uppdrag ingår att se över lotterilagens

automatbegrepp och definitioner. Regeringen delar Lotteriinspektionens

bedömning att lagen måste förtydligas så att en klar åtskillnad kan göras

mellan varu-spelsautomater och värdeautomater.

En arbetsgrupp inom Finansdepartementet har tagit fram ett förslag till

beskattning av varuspelsautomater, vilket i september 1997

sammanställdes i en promemoria. Promemorian om skatt på

varuspelsautomater har remissbehandlats. En förteckning över de

instanser som yttrat sig över promemorian finns i bilaga 3. En

sammanställning av remissyttrandena har gjorts inom

Finansdepartementet och finns tillgänglig i lagstiftningsärendet (dnr

Fi97/2776).

År 1997 bildades det statliga bolaget AB Svenska Spel genom att det

statligt ägda moderbolaget fusionerades med dotterbolagen Svenska

Penninglotteriet AB och AB Tipstjänst. Skattefriheten i lagen

(1991:1482) om lotteriskatt som nu gäller det statligt ägda moderbolaget

föreslås därför i stället gälla AB Svenska Spel eller helägt dotterbolag till

detta bolag.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 5 mars 1998 att inhämta Lagrådets yttrande

över de lagförslag som finns i bilaga 4.

Lagrådets yttrande finns i bilaga 5. Regeringen har i propositionen

följt Lagrådets förslag.

4 Skatt på elektrisk kraft till elpannor

4.1 Bakgrund

4.1.1 Energiskatt på elektrisk kraft

Det tas inte ut någon energiskatt på elektrisk kraft som förbrukas i

industriell verksamhet i tillverkningsprocessen eller vid yrkesmässig

växthusodling. För annan förbrukning gäller från den 1 januari 1998 att

energiskatt tas ut med 9,6 öre per kWh i vissa Norrlandskommuner, med

12,9 öre för elektrisk kraft som förbrukas inom el-, gas-, vatten- och

värmeförsörjningen och med 15,2 öre i övriga fall. Det innebär alltså att

energiskatten på elektrisk kraft som förbrukas i elpannor i

fjärrvärmesystemen uppgår till 12,9 öre per kWh, utom i vissa

Norrlandskommuner där den lägre skattesatsen 9,6 öre i stället tas ut.

Skatten på olja, som är ett alternativt bränsle i värmeproduktionen,

uppgår till ett belopp motsvarande 18 öre per kWh.

4.1.2 Avkopplingsbara elpannor

S.k. avkopplingsbara elpannor har länge använts inom industrin och

fjärrvärmeverken för att utnyttja el under tider då elpriset är lågt. Under

1970-talet och 1980-talets första hälft ökade användningen av elpannor

beroende på det höga oljepriset. Under åren 1984 1991 var elektrisk

kraft till elpannor skattebefriad under förutsättning att pannorna inte

utnyttjades när fossilt bränsle användes i det svenska

elproduktionssystemet. I fjärrvärmesystemen används normalt elpannor

jämsides med bränsleeldade pannor. Elpannorna är därför

avkopplingsbara i den meningen att de kan stängas av samtidigt som

värmebehovet tillgodoses med hjälp av bränslepannor.

Efter år 1991 har användningen av elektrisk kraft i fjärrvärmesystemen

varierat från år till år och uppgick enligt NUTEK:s statistik till 5,8 TWh,

5,3 TWh, 2,6 TWh och 3,2 TWh under åren 1992 1995. År 1996

användes, enligt uppgifter från Fjärrvärmeföreningens statistik, 1,5 TWh el

i fjärrvärmeverkens elpannor. Tillgången på elektrisk kraft till låga priser

var under 1996 betydligt begränsad till följd av torrår. Under 1997

förbrukades ca 2 TWh el inom fjärrvärmesektorn enligt preliminär

bedömning från branschen.

Sedan skattebefrielsen för elektrisk kraft till s.k. avkopplingsbara

elpannor upphörde år 1991 har motivet för att göra dem avkopplingsbara

minskat väsentligt. Andra typer av leveranskontrakt, som inte innefattar

någon förbindelse från kundens sida att vara avkopplingsbar, tillämpas

också numera.

4.2 Höjd energiskatt under perioden den 1 november

den 31 mars

Regeringens förslag: Energiskatten höjs för elektrisk kraft som förbrukas

i elektriska pannor inom fjärrvärmesektorn. Höjningen, som träder i kraft

den 1 juli 1998, inskränks till att avse perioden den 1 november den 31

mars.

Promemorians förslag: Stämmer överens med regeringens förslag

utom så vitt avser den högbeskattade perioden som i promemorian

föreslogs omfatta även april månad och att den förhöjda

energiskattesatsen skulle vara densamma i hela landet.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser avstyrker eller

ifrågasätter förslaget och hänvisar till den översyn av

energibeskattningen som pågår inom Regeringskansliet. För det fall

förslaget ändå genomförs föreslår flera remissinstanser att den förhöjda

energiskatten endast skall gälla under perioden november mars.

Riksskatteverket och Statens Naturvårdsverk tillstyrker förslaget. Några

remissinstanser anser att skattehöjningen bör vara 2,3 öre per kWh i hela

landet.

Skälen för regeringens förslag: Regeringen föreslog i prop.

1996/97:84 En uthållig energiförsörjning att åtgärder skulle vidtas för att

minska användningen av elektrisk kraft i fjärrvärmesystemen. I

propositionen pekade regeringen på att ca 3 TWh el per år under de senaste

tre åren hade använts i fjärrvärmenätens elpannor. I slutet av 1980-talet och

början av 1990-talet var utnyttjandet högre, 5 6 TWh per år. Det angavs

att en minskad användning av dessa elpannor kunde bidra till en avsevärt

minskad elanvändning under ett normalår.

Enligt Energikommissionens prognoser (SOU 1995:139) är ett minskat

utnyttjande av elektrisk kraft i fjärrvärmenäten den anpassningsåtgärd som

först tillgrips på elmarknaden för att möta tendenser till elprisstegring. Det

är en anpassning som kan ske snabbt och utan nyinvesteringar. Den kan

väntas ske före andra åtgärder som t.ex. ett ökat utnyttjande av

oljekondensanläggningarna. I kommissionens scenarier förutsattes att

användningen av elektrisk kraft i elpannorna skulle minska som en följd av

ökade elpriser. Den minskade elproduktionen skulle således balanseras i

dessa kalkyler med en minskad elanvändning, som en följd av stigande

generella elpriser.

En minskad användning av elkraft i fjärrvärmesystemen, som är

resultatet av en riktad skattehöjning som inte leder till en generell

elprisökning, kan beräknas att få en liknande effekt och regeringen föreslår

därför att en sådan höjning görs. Enligt regeringens bedömning bör

energiskatten, för att få den avsedda styrande effekten, under en del av året

tas ut med 11,9 öre per kWh i vissa Norrlandskommuner och med 15,2 öre

per kWh i övriga landet när elektrisk kraft används i fjärrvärmesystemens

elpannor.

En utgångspunkt är att elanvändningen skall minska främst när så är

ekonomiskt och miljömässigt motiverat utifrån driftsförhållandena i det

samlade el- och värmeförsörjningssystemet. Under sommarmånaderna,

då det normalt finns god tillgång på vattenkraft, fyller elpannorna en

viktig reglerande funktion. De högre skattesatserna bör därför inte

användas under den perioden. Därmed kan vattenkraft även sedan

höjningen trätt i kraft användas effektivt under s.k. våtår, då

vattentillrinningen under vårfloden annars inte kan tas till vara i

vattenmagasinen. I promemorian Elpanneskatt föreslogs att förhöjd

energiskatt skulle tas ut under perioden november april. Det har

framkommit att den förhöjda energiskatten inte bör omfatta april månad

om elpannornas reglerande funktion bäst skall kunna tas till vara.

Regeringen föreslår därför att den högre energiskatten endast skall tas ut

under perioden den 1 november den 31 mars. Av promemorians

lagförslag framgick att den förhöjda energiskattesatsen borde vara

densamma i hela landet. Regeringen anser dock att den nuvarande

skillnaden i skattenivå mellan vissa Norrlandskommuner och övriga

Sverige skall bestå även rörande den förhöjda energiskatten. Själva

skattehöjningen föreslås således bli densamma, 2,3 öre per kWh, i hela

Sverige.

4.3 Minimigräns på 2 MW

Regeringens förslag: Skattehöjningen inskränks till elpannor med en

installerad effekt som överstiger 2 MW.

Promemorians förslag: Stämmer överens med regeringens förslag.

Remissinstanserna: De få remissinstanser som har kommenterat

effektgränsen tillstyrker förslaget.

Skälen för regeringens förslag: En följd av den lägre energiskatten på

elektrisk kraft i vissa Norrlandskommuner skulle, i kombination med den

förhöjda energiskatten på elkraft som förbrukas i fjärrvärmesektorns

elpannor, bli en lägre skattebelastning (9,6 öre per kWh) på den elkraft

som förbrukas i t.ex. flerbostadshusens elpannor än den elkraft som

förbrukas i fjärrvärmeverkens elpannor (11,9 öre per kWh).

I mindre, fristående värmesystem, som inte är sammankopplade med

centralortens fjärrvärmesystem (t.ex. flerbostadshusens blockcentraler),

består produktionsapparaten i en del fall av små elpannor. I dessa fall får

skattehöjningen på kort sikt ingen styreffekt, eftersom en alternativ panna

saknas.

Ett sätt att minska problemet med gränsdragning mellan elpannor i

övrigsektorn och elpannor inom fjärrvärmesektorn i vissa

Norrlandskommuner, är att införa en minimigräns vid vilken skatten tas

ut. Flertalet av pannorna i fristående värmesystem finns inom

storleksområdet 0,5 2,0 MW. Elpannor i enskilda fastigheter är ännu

mindre.

En genomgång av fjärrvärmebranschens statistik visar att den totala

elenergiförbrukningen för elpannorna upp till storleken 2,0 MW är liten.

Den torde endast ha uppgått till ca 10 % av förbrukningen i elpannor i

fjärrvärmesystem under 1996. Ungefär 50 elpannor finns inom detta

storleksområde, vilket motsvarar ca 30 % av beståndet inom

fjärrvärmesektorn. Mot nu angiven bakgrund anser regeringen att den

förhöjda energiskatten på elektrisk kraft endast bör omfatta elpannor som

har en installerad effekt som överstiger 2 MW. Därmed undviks större

delen av problemet med att övrigsektorns elpannor får en lägre

energiskattesats än elpannor i fjärrvärmesektorn i vissa

Norrlandskommuner. Effektgränsen bör avse den sammanlagda,

installerade effekten hos elpannorna i en anläggning på en viss plats.

Förslaget innebär följande skattesatser under vinterperioden. Inom

parantes anges nuvarande skattesatser.

Öre per kWh

Vissa norrlands-

kommuner

Resten av landet

Industri/växthusnäring

0 (0)

0 (0)

El-, gas-, värme- och

vattenverk

 elpannor # 2 MW

9,6 (9,6)

12,9 (12,9)

 elpannor > 2 MW

11,9 (9,6)

15,2 (12,9)

 perioden nov mars

Övrig förbrukning

 elpannor # 2 MW

9,6 (9,6)

15,2 (15,2)

 elpannor > 2 MW

11,9 (9,6)

15,2 (15,2)

 perioden nov mars

 Energiskattehöjningen för elektrisk kraft som förbrukas i stora

elpannor (> 2 MW) under höglastperioden den 1 november den 31

mars uppgår således till 2,3 öre per kWh. Höjningen är beloppsmässigt

lika stor i hela landet. I de Norrlandskommuner som i dag har en

generellt lägre energiskattesats på elektrisk kraft omfattas dock de stora

elpannorna, oavsett om de används inom fjärrvärme- eller övrigsektorn. I

övriga delar av landet berör den föreslagna ändringen endast

fjärrvärmesektorn, eftersom elförbrukning inom övrigsektorn redan

belastas med den högsta energiskattesatsen, dvs. 15,2 öre per kWh.

Den föreslagna energiskattehöjningen beräknas inte nämnvärt påverka

skatteintäkterna med hänsyn till att syftet med ändringen är att förhindra

fjärrvärmesektorns elpanneanvändning under vinterperioden.

Förslaget föranleder ändring i 11 kap. 3 § lagen (1994:1776) om skatt

på energi.

Genom ett nytt andra stycke i paragrafen regleras skattesatserna för

elektrisk kraft som utanför tillverkningsindustri- och växthussektorerna i

vissa Norrlandskommuner förbrukas i elpannor som har en installerad

effekt som överstiger 2 MW samt för den elkraft som förbrukas i sådana

pannor i övriga landet om förbrukning sker för el-, gas-, värme- eller

vattenförsörjning. Av andra stycket 1 följer att skattesatsen 11,9 öre per

kWh tas ut för all förbrukning av elkraft i de stora pannorna i vissa

Norrlandskommuner, medan andra stycket 2 reglerar skattesatsen för

förbrukning av elkraft i de stora pannorna i övriga delar av landet. Andra

stycket 2 gäller dock endast under förutsättning att pannan används för

el-, gas-, värme- eller vattenförsörjning. I praktiken torde det endast

förekomma sådana stora pannor inom ramen för värmeförsörjningen,

dvs. i fjärrvärmeverken. Om pannan används för annat ändamål än för el-

, gas-, värme- eller vattenförsörjning (t.ex. i en blockcentral utanför

fjärrvärmesystemet) tillämpas visserligen beloppsmässigt samma

skattesats 15,2 öre per kWh vilket dock lagtekniskt följer av första

stycket 4.

5 Beskattningen av finsk, rödmärkt olja

5.1 Bakgrund

5.1.1 Svensk lagstiftning och bakomliggande gemenskapsrätt

Den som för privat ändamål för in motorbränsle till Sverige från ett annat

EG-land är skyldig att betala svensk skatt för bränslet, om det är fråga

om bränsle som förs in på annat sätt än i fordonstank eller reservdunk

som rymmer högst 10 liter. Deklaration över bränslet skall lämnas till

beskattningsmyndigheten inom fem dagar från införseln och skatten skall

betalas inom samma tid. Motsvarande gäller den som för privat ändamål

till Sverige på annat sätt än genom distansförsäljning för in flytande

bränsle som är avsett för uppvärmning.

Om bränsle förs in till Sverige från ett annat EG-land för att användas

för annat än privat ändamål, är den som för in eller tar emot leveransen

av bränslet skyldig att betala skatt i Sverige. Om en utländsk säljare

ansvarar för leveransen av bränslet är det dock han som är skyldig att

betala skatten (distansförsäljning). Skattskyldighet föreligger dock inte

för bränsle som förs in till Sverige i normal bränsletank på motordrivet

fordon eller till fordonet kopplad släpvagn som används yrkesmässigt om

bränslet är avsett att användas i motor på fordonet eller släpvagnen.

De ovan nämnda reglerna i den svenska lagen (1994:1776) om skatt på

energi grundar sig på gemenskapsrätten, se artiklarna 7 och 9.3 i rådets

direktiv 92/12/EEG av den 25 februari 1992 om allmänna regler för

punktskattepliktiga varor och om innehav, flyttning och övervakning av

sådana varor (EGT nr L 76, 23.3.1992, s. 1, Celex 392L0012) samt

artikel 8 a i rådets direktiv 92/81/EEG av den 19 oktober 1992 om

harmonisering av strukturerna för punktskatter på mineraloljor

mineraloljedirektivet (EGT nr L 316, 31.10.1992, s. 12, Celex

392L0081), i dess lydelse enligt rådets direktiv 94/74/EG av den 22

december 1994 om ändring av nämnda direktiv (EGT nr L 365,

31.12.1994, s. 46, Celex 394L0074).

För att den inre marknaden skall kunna fungera tillfredsställande har

rådet bedömt det som nödvändigt att utforma gemensamma regler för

märkning för beskattningsändamål av dieselbrännolja och fotogen som

inte har beskattats enligt den normala skattesats som är tillämplig på

dessa mineraloljor när de används som drivmedel. Dessa regler finns i

rådets direktiv 95/60/EG av den 27 november 1995 om märkning för

beskattningsändamål av dieselbrännolja och fotogen, märkningsdirektivet

(EGT nr L 291, 6.12.1995, s. 46, Celex 395L0060).

Av artikel 3 i märkningsdirektivet framgår att medlemsstaterna skall

vidta nödvändiga åtgärder för att försäkra sig om att oriktig användning

av märkta produkter undviks och särskilt säkerställa att mineraloljorna i

fråga inte kan användas för förbränning i motorn på fordon avsedda för

vägtrafik, eller förvaras i bränsletankarna till sådana fordon, om inte

medlemsstaternas behöriga myndigheter tillåter sådan användning i

särskilda fall. Av artikeln följer vidare att medlemsstaterna skall se till att

deras nationella lagstiftning förbjuder en sådan användning av de berörda

mineraloljorna i situationer som nyss nämnts. Varje medlemsstat skall

säkerställa att bestämmelserna i märkningsdirektivet tillämpas fullt ut

och skall särskilt fastställa de sanktioner som skall tillämpas vid

överträdelse av de ovan nämnda bestämmelserna. Sanktionerna skall vara

effektiva, stå i rimlig proportion till överträdelsen och verka

avskräckande.

Arbete pågår i kommissionens regi i syfte att välja ut det märkämne

(en s.k. Euromarker) som skall användas. Avsikten är att detta märkämne

skall användas i samtliga medlemsstater för att skilja mellan hög- och

lågbeskattad olja. I avvaktan på att märkämnet väljs ut är

bestämmelserna i märkningsdirektivet ännu inte direkt tillämpliga.

Oljan beskattas olika i såväl Sverige som Finland beroende på

användningsområde. System med märkning av de lågbeskattade

oljeprodukterna tillämpas i båda länderna för att skattemässigt skilja på

olja med skilda användningsområden. I Sverige används en kombination

av märk- och färgämnen i sådan mängd att oljan får en grön färg, medan

den finska regleringen medför att den där lågbeskattade oljan är

rödmärkt. Motsvarande regler gäller även i princip i samtliga övriga

medlemsstater, däremot förekommer tillsats av olika typer av märk- och

färgämnen.

I Sverige är det förbjudet att använda lågbeskattad, grön , olja i alla

typer av motordrivna fordon (dvs. såväl personbilar, bussar och lastbilar

som traktorer och motorredskap). Lågbeskattad olja får alltså endast

användas för drift av stationära motorer och för uppvärmning.

Användningsförbudet är sanktionerat med särskilda avgifter.

5.1.2 Finsk lagstiftning

Även den finska lagstiftningen har till syfte att hindra förbrukning av

lågbeskattad, rödmärkt olja i personbilar, bussar och lastbilar, men är av

administrativa skäl uppbyggd på ett annat sätt än motsvarande svenska

reglering. Användningen av bränsle för olika ändamål regleras i lagen

om skatt på motorfordon (722/1966) och i lagen om bränsleavgift

(337/1993).

I finsk lagstiftning finns inget förbud mot användning av lågbeskattad,

rödmärkt olja i något fordonsslag. Förbrukningen av sådan olja i

personbilar, bussar och lastbilar medför dock skyldighet att betala en

tilläggsskatt, som uppgår till så höga belopp att användningen i praktiken

motverkas på ett effektivt sätt. Bestämmelser om tilläggsskatt finns i 14

22 §§ lagen om skatt på motorfordon.

Tilläggsskatt tas ut för motordrivna fordon i vilka lågbeskattad,

rödmärkt olja används. Undantag gäller dock för motorredskap och för

traktorer som används inom jord- och skogsbruk. Tilläggsskatten tas ut

för helt kalenderår (skatteår) och uppgår för buss och trafiktraktor till

60 000 mark och för övriga tilläggsskattepliktiga fordon till belopp som

motsvarar 20 gånger gällande fordonsskatt. För en fordonskombination

bestående av lastbil och släp kan tilläggsskatten sålunda uppgå till cirka

300 000 mark. Särbestämmelser gäller för jordbrukstraktorer, som mot

erläggande av en mindre dagavgift (30 mark) kan använda rödmärkt olja

i fordonstanken vid godstransporter och liknande. Tilläggsskatten skall

betalas innan fordonet under året drivs med lågbeskattad olja. Systemet

med tilläggsskatten tillämpas dock endast på fordon som är registrerade i

Finland eller där används oregistrerade.

Utöver tilläggsskatten kan också en bränsleavgift tas ut. Till skillnad

från tilläggsskatten tillämpas denna avgift på såväl finska som utländska

fordon. Bränsleavgift tas dock endast ut för en begränsad grupp fordon.

Avgiften skall sålunda betalas när bränsle som beskattas lindrigare än

dieselolja används i paketbil, lastbil eller buss som är försedd med

dieselmotor. Bränsleavgiften skall betalas för det antal dagar som det

lindrigare beskattade bränslet används i fordonet, dock högst 60 dagar

per gång. Bränsleavgiftens belopp uppgår till 500 mark för paketbil, 1

000 mark för lastbil samt till 750 mark för buss. Om tilläggsskatt skall

betalas för ett fordon, räknas den bränsleavgift som betalats under

aktuellt skatteår av från tilläggsskatten.

 Om lindrigare beskattat bränsle börjar användas i paketbil, lastbil eller

buss är fordonets ägare skyldig att anmäla detta till

Fordonsförvaltningscentralen innan bränslet tas i bruk. Om sådan

anmälan inte gjorts och fordon påträffas med lågbeskattat bränsle i

tanken, påförs bränsleavgift uppgående till tredubbelt belopp. Den

angivna myndigheten utfärdar ett betalningsföreläggande och

bränsleavgiften skall betalas inom 30 dagar från betalningsföreläggandet.

Ett i utlandet registrerat fordon för vilket bränsleavgift skall uppbäras får

inte föras ut ur landet förrän bränsleavgiften betalats eller godtagbar

säkerhet har ställts för betalningen. En anmälan som gäller ett fordon

som förs in i landet kan även lämnas till tullmyndigheten.

Enligt uppgifter från det finska Finansministeriet har kommissionen

uppmärksammat den finska tillämpningen och i en skrivelse till Finland

under våren 1997 hävdat att den strider mot gemenskapsrätten. Så vitt

framkommit har dock inte Finland för avsikt att ändra sin lagstiftning och

kommissionen har i en skrivelse till Finland i december 1997 konstaterat

att Finland bryter mot regler i såväl mineraloljedirektivet som

skattesatsdirektivet (rådets direktiv 92/82/EEG av den 19 oktober 1992

om tillnärmning av punktskattesatser för mineraloljor, EGT nr L 316,

31.10.1992, s. 19, Celex 392L0082) samt att Finland därför har underlåtit

att uppfylla sina skyldigheter enligt EG-fördraget.

I januari 1998 har den finska regeringen lagt fram en proposition med

förslag till lag om ändring av lagen om bränsleavgift. I propositionen

föreslås att bränsleavgift också skall tas ut för personbilar vid

användning av bränsle som beskattas lindrigare än dieselolja.

Bränsleavgiften föreslås för personbilar bli 1 000 mark per dag. Vidare

föreslås en tredubbling av gällande avgifter för övriga fordonsslag, vilket

skulle innebära att avgiften per dag skulle tas ut med 1 500 mark för

paketbil, 2 000 mark för buss och med 3 000 mark för lastbil. Det

maximala antalet dagar som en anmälan om användning kan omfatta

föreslås sänkt från 60 till 20 dagar, i syfte att behålla avgiftens

maximibelopp per debitering.

5.1.3 Svenska lagändringar under senare år

Den finska skatten på rödmärkt olja är avsevärt lägre än den svenska

skatten på sådan omärkt högbeskattad olja som enligt svensk

lagstiftning skall användas i motordrivna fordon. Detta förhållande har

skapat en påtaglig risk för betydande skatteundandraganden genom

införsel till Sverige av rödmärkt olja. Medlemskapet i EU medförde

kontrollproblem vad gäller införsel av olja från Finland till Sverige. En

omfattande gränshandel med rödmärkt olja förekom, särskilt i de norra

delarna av Sverige. Endast undantagsvis betalades svensk skatt för

inköpen.

Riksdagen beslutade mot den angivna bakgrunden under hösten 1995

att förbudet i lagen om skatt på energi mot användning av grönmärkta

oljeprodukter från och med den 1 januari 1996 skulle utvidgas till att

omfatta även olja som var försedd med sådana märkämnen som

föreskrivs i finsk lagstiftning, dvs. röd olja (prop. 1995/96:57, bet.

1995/96:SkU17, rskr. 1995/96:120, SFS 1995:1525). Åtgärden bedömdes

som nödvändig för att stävja skatteundandragandet.

Kommissionens generaldirektorat XXI för tullunion och indirekta

skatter hävdade i en skrivelse till Sverige under våren 1997 att den som i

en annan medlemsstat fyllt bränsletanken på ett motordrivet fordon med

olja som där lagligen frigjorts för konsumtion, skulle kunna passera den

svenska gränsen utan att drabbas av vare sig beskattningskonsekvenser

eller andra sanktioner. För svensk del aktualiserades frågan beträffande

den i Finland lågbeskattade, rödmärkta oljan, eftersom sådan olja även i

fordonstank omfattades av det gällande användningsförbudet i Sverige.

Mot bakgrund av vad som framkom vid en analys av frågan ansåg

regeringen att användningsförbudet mot rödmärkt olja i motorredskap

och traktorer borde ändras. Regeringen föreslog därför att

användningsförbudet inte skulle omfatta rödmärkt olja som fördes in till

Sverige i normal fordonstank på de angivna fordonsslagen. Vad gäller

personbilar konstaterade regeringen att gemenskapsrätten inte gav

utrymme för användning av lågbeskattad i det finska fallet rödmärkt

olja. Mot bakgrund av att Sverige inte ensidigt genom sin nationella

lagstiftning kan kompensera att en annan medlemsstat inte uppfyller sina

förpliktelser enligt gemenskapsrätten, ansåg regeringen emellertid att det

svenska förbudet mot användning av rödmärkt olja i personbilar inte

kunde behållas. Motsvarande inskränkning till innehållet i fordonstank

som föreslogs beträffande motorredskap och traktorer borde gälla även

för personbilarnas del. Riksdagen beslutade i enlighet med propositionen

(prop. 1996/97:122, bet. 1996/97:SkU26, rskr, 1996/97:279, SFS

1997:592).

Ändringarna innebar, så vitt gäller de angivna typerna av motordrivna

fordon, således i princip en återgång till vad som gällde före den

lagändring som trädde i kraft den 1 januari 1996.

5.2 Användning i lastbilar och bussar

Regeringens förslag: Förbudet mot användning av finsk, rödmärkt

olja i lastbilar och bussar slopas för olja som förts in till Sverige i

normal bränsletank på dessa fordon.

Skälen för regeringens förslag: I prop. 1996/97:122 konstaterade

regeringen att gemenskapsrätten inte i något fall medger att lågbeskattad

olja får användas i lastbilar och bussar. Den bedömningen gjordes att den

finska lagstiftningen i den delen var i överensstämmelse med

gemenskapsrätten. Regeringen ansåg mot den bakgrunden att det svenska

förbudet mot användning av rödmärkt olja i lastbilar och bussar kunde

behållas och att det inte heller fanns anledning att beträffande dessa

fordonsslag utesluta innehållet i fordonstankar vid gränspassage från att

omfattas av det sanktionerade förbudet.

Det får dock numera anses ha klarlagts att den finska lagstiftningen

inte kan sägas innehålla något formellt förbud mot användning av

rödmärkt olja i lastbilar och bussar. Användningen av lågbeskattad,

rödmärkt olja motverkas dock i praktiken genom krav på att tilläggsskatt

eller bränsleavgift uppgående till mycket höga belopp skall betalas. Även

om sådan skatt eller avgift inte skulle ha betalats inträder emellertid de

facto inget förbud mot att köra fordonet på rödmärkt olja.

Beloppen för tilläggsskatt respektive bränsleavgift är så höga att det

torde anses praktiskt taget uteslutet att reglerna skulle utgöra en

möjlighet för förbrukare att finna det lönsamt att betala avgifterna i

förhållande till att betala den skatt som belöper på det högbeskattade

bränsle, som enligt normalordningen skall användas i fordonen. I den

proposition om ändring av de finska reglerna som den finska regeringen

nyligen lämnat, redovisas beräkningar som innebär att användning av

rödmärkt olja skulle kunna bli lönsam först vid en dygnskörning om 150

mil. Om de i propositionen föreslagna höjningarna av avgiftsbeloppen

antas av den finska riksdagen skulle motsvarande körsträcka behöva

uppgå till 500 mil för en personbil och till 300 mil för övriga

fordonsslag.

Reglerna får således anses effektiva så till vida att de i förening med

företagna kontroller synes verka avhållande på användningen av

lågbeskattad, rödmärkt olja i lastbilar och bussar. Enligt uppgifter från

företrädare för det finska Finansministeriet har det praktiskt taget aldrig

förekommit att någon anmälan om erläggande av tilläggsskatt har gjorts.

Bränsleavgifter har betalats i några tiotal fall per år, av vilka en tredjedel

gäller utländska fordon.

Enligt kommissionens uppfattning medför regelverket med

tilläggsskatt respektive bränsleavgift att Finland inte fullt ut genomfört

mineral-oljedirektivets reger i sin nationella lagstiftning. Regeringen

delar den uppfattningen. Oaktat detta ger inte gemenskapsrätten en

enskild medlemsstat rätt att införa bestämmelser i sin nationella

lagstiftning som syftar till att ensidigt kompensera att en annan

medlemsstat inte uppfyller sina förpliktelser enligt gemenskapsrätten.

Tjänstemän vid kommissionen har också i kontakter under hand med

Finansdepartementet hävdat att en möjlighet i den svenska lagstiftningen

måste införas för förbrukare som uppfyllt de finska reglerna oakttat

dessa strider mot gemenskapsrätten att utan att drabbas av sanktioner i

Sverige här förbruka den aktuella finska oljan.

Så vitt regeringen har erfarit har visserligen de svenska reglerna

avseende lastbilar och bussar inte medfört praktiska problem i samband

med gränspassagen på samma sätt som tidigare varit fallet med vissa

andra fordonsslag. Det har endast förekommit enstaka fall då en ägare av

lastbil eller buss påförts särskild avgift för överträdelse mot

användningsförbudet. Inte i något av dessa fall har så vitt är känt

gjorts gällande att finsk tilläggsskatt eller bränsleavgift skulle ha betalats.

Mot den ovan angivna gemenskapsrättsliga bakgrunden kan dock inte det

svenska förbudet mot användning av rödmärkt olja i lastbilar och bussar

behållas för närvarande. Motsvarande inskränkning till innehållet i

fordonstank som gäller för motorredskap, traktorer och personbilar bör

gälla även för lastbilarnas och bussarnas del. Samtliga motordrivna

fordon kommer således genom förslaget att behandlas lika.

Den nu föreslagna lösningen innebär alltså att rödmärkt olja som förts

in till Sverige i fordonstanken på motordrivna fordon utan sanktioner får

förbrukas här i landet. Detta skiljer sig från rödmärkt olja som kan ha

kommit in hit på annat sätt. Det finns risk för att förslaget kan medföra

vissa kontrollsvårigheter för de svenska myndigheterna. Regeringen

utesluter därför inte att det kan finnas anledning att vidta ytterligare

åtgärder i syfte att stävja missbruk av de svenska reglerna. Sedan det

klarlagts hur den finska lagstiftningen för samtliga fordonsslag kommer

att vara utformad, har regeringen således anledning att överväga om

sådana åtgärder behöver införas.

Förslaget kan inte antas ha några statsfinansiella effekter.

Förslaget föranleder ändringar i 2 kap. 9 a § lagen (1994:1776) om

skatt på energi. Den nya lydelsen av paragrafen bör tillämpas retroaktivt

från och med den 1 januari 1996. Eftersom detta gällt beträffande de

fordonsslag som hittills omfattats av lättnaderna i användningsförbudet,

eller med andra ord personbilar, motorredskap och traktorer, uppnås

härigenom en lika behandling av samtliga fordonsslag.

5.3 Användning för uppvärmning

Regeringens förslag: Den lägre energiskattesatsen tas ut för finsk,

rödmärkt olja som förts in till Sverige och har använts för uppvärmning.

Skälen för regeringens förslag: Vid försäljning och leverans av

oljeprodukter mellan medlemsstater skiljer sig de gemenskapsrättsliga

reglerna åt beroende på om bränslet transporteras under s.k.

skattesuspension eller om bränslet frigjorts för konsumtion i en

medlemsstat och först därefter levereras till ett annat land i gemenskapen.

I det första fallet förvärvas bränslet i förbrukarlandet av någon som i

egenskap av registrerad upplagshavare, varumottagare eller

skatterepresentant är skyldig att betala skatt för oljan först när den lämnar

suspensionsordningen, t.ex. vid leverans till den slutlige förbrukaren.

Gemenskapsrätten medger att olja som köpts i beskattat skick i en

annan medlemsstat beskattas på nytt i förbrukarlandet om oljan

transporteras med ovanliga transportsätt av enskilda individer eller för

deras räkning. Med ovanliga transportsätt avses, så vitt avser flytande

uppvärmningsbränsle, transport av sådant bränsle på annat sätt än med

tankrar som används vid yrkesmässig handel. De nu nämnda reglerna

finns i artikel 9.3 i rådets direktiv 92/12/EEG av den 25 februari 1992 om

allmänna regler för punktskattepliktiga varor och om innehav, flyttning

och övervakning av sådana varor (EGT nr L 76, 23.3.1992, s. 1, Celex

392L0012).

Gemenskapsrätten innehåller regler om miniminivåer för beskattning

av mineraloljeprodukter som används som drivmedel respektive för

uppvärmning. I princip samtliga medlemsstater tillämpar system med

märkning av lågbeskattade oljeprodukter för att skattemässigt kunna

skilja på olja med olika användningsområden. Det förekommer tillsats av

olika typer av märk- och färgämnen i de olika medlemsstaterna.

I Sverige tas punktskatt ut med sammanlagt 1 801 kr per m3 (743 kr

energiskatt och 1 058 kr koldioxidskatt) för märkt olja. Sådan olja får

inte användas för drift av motordrivna fordon. Inte heller båtar med

vissa undantag får drivas med märkt olja. Energiskattesatsen för omärkt

olja uppgår i Sverige beroende på miljöklass till mellan 1 614 och

2 138 kr per m3. Koldioxidskattesatsen är densamma för omärkt och

märkt olja. I Finland tas punktskatt på lätt brännolja ut med 290 mark (ca

420 kr) per m3, medan punktskatten på dieselolja varierar mellan 1 635

och 1 785 mark (ca 2 371 och 2 588 kr) per m3.

I Sverige används en kombination av märk- och färgämnen i sådan

mängd att oljan får en grön färg. Tillsats av dessa märk- och färgämnen

är en förutsättning för att den lägre energiskattesatsen enligt 2 kap. 1 §

första stycket 3 a lagen (1994:1776) om skatt på energi, LSE, skall tas ut.

Denna regel får till följd att olja, som har frigjorts för konsumtion i en

annan medlemsstat och där lågbeskattats och märkts enligt det landets

regler, i Sverige beskattas efter den högre energiskattesatsen enligt 2 kap.

1 § första stycket 3 b LSE. Detta gäller oavsett om oljan används som

drivmedel eller för uppvärmning

Situationen kan inte aktualiseras i de fall då transporten över gränsen

sker under skattesuspension och oljan frigörs för konsumtion först i

Sverige. I detta fall torde oljan under transporten regelmässigt vara

omärkt och de nationella, svenska reglerna om tillsats av märk- och

färgämnen tillämpas. Denna märkning sker senast i samband med att

skyldigheten att betala skatt inträder. Vad gäller de fall då olja förs in till

Sverige utanför suspensionsordningen kan det emellertid röra sig om olja

som har märkts enligt en annan medlemsstats nationella regler om

märkning.

För svensk del torde frågan huvudsakligen kunna aktualiseras vid

oljeleveranser över den svensk-finska gränsen. Det kan röra sig om en

svensk näringsidkare som själv ombesörjer en oljeleverans från Finland

och därigenom blir skattskyldig enligt 4 kap. 1 § första stycket 4 LSE

samt den som för privat ändamål för in uppvärmningsolja till Sverige (se

4 kap. 1 § första stycket 8 LSE). Slutligen kan även en finsk säljare

ansvara för transporten till Sverige genom reglerna om distansförsäljning

(se 4 kap. 1 § första stycket 5 LSE).

I de nu nämnda fallen har oljan frigjorts för konsumtion i Finland och

kan vara rödmärkt enligt finska nationella regler. Som framgått av

redogörelsen ovan skall svensk skatt betalas för förvärven. För att

undvika att den högre svenska energiskattesatsen tas ut måste i sådant

fall oljan tilläggsmärkas enligt svenska nationella bestämmelser. Denna

lösning är av flera skäl mindre lämplig och regeringen anser därför att en

annan ordning bör skapas i syfte att säkerställa att energiskatt efter den

lägre nivån tas ut i fall då i Finland rödmärkt olja används i Sverige för

uppvärmning eller vilket endast undantagsvis torde förekomma för

drift av stationära motorer.

Av kontrollskäl bör ett återbetalningssystem väljas. Den som har

förbrukat oljan för uppvärmning eller drift av stationära motorer bör

alltså ges en möjlighet att hos beskattningsmyndigheten ansöka om att få

tillbaka ett belopp som motsvarar skillnaden mellan de båda svenska

energiskattesatserna. Det rör sig med andra ord om skillnaden mellan det

högre energiskattebelopp som tagits ut för oljan och det lägre energi-

skattebelopp som gällt vid förbrukningen av oljan. Energiskatt efter den

högre nivån bör alltså även i fortsättningen oavsett användningsområde

för oljan tas ut när skyldigheten att betala svensk skatt inträder. Först i

och med att oljan har förbrukats för uppvärmning eller drift av stationära

motorer bör förbrukaren, genom att visa på sådan användning, kunna få

återbetalning med sådant belopp att energiskatt motsvarande den lägre

nivån slutligen belastar oljan. Så vitt regeringen kan bedöma torde dock

den föreslagna ändringen endast komma att aktualiseras i enstaka fall,

eftersom gränshandeln med rödmärkt olja för uppvärmning torde vara

begränsad. Inte heller kan förändringarna antas få några statsfinansiella

effekter.

Förslaget föranleder att en ny paragraf införs i lagen (1994:1776) om

skatt på energi, 9 kap. 8 a §. Regeringen har vid utformningen av

paragrafen beaktat vad Lagrådet anfört i denna del.

6 Skärpta avgaskrav och ändrad beskattning för

vissa fordon

6.1 Ändrad beskattning för vissa fordon

Regeringens förslag: I samband med att avgaskraven skärps den 1

oktober 1998 ändras försäljningsskatten. Försäljningsskatten sänks för

lätta lastbilar och bussar i miljöklass 3 till samma nivå som för fordon i

miljöklass 1 och 2. Försäljningsskatten för tunga fordon slopas helt.

Skälen för regeringens förslag: Regeringens uppfattning är att

miljöklassystemet för fordon även i fortsättningen skall utvecklas inom

de ramar som ges av medlemskapet i EU. I år förväntas att EU når en

gemensam position om nya kravnivåer för lätta fordon som det är

regeringens avsikt att föra in i systemet. Regeringen avser att återkomma

i denna fråga i den miljöpolitiska propositionen som lämnas till

riksdagen under våren 1998.

Enligt bilavgasdirektiven får medlemsländerna gynna försäljning för

att stimulera ett förtida införande av teknik som uppfyller en inom EU

beslutad men ännu inte obligatorisk kravnivå. Den dag kravnivån blir

obligatorisk skall incitamenten upphöra.

Skärpningen av de obligatoriska avgaskraven medför därför vissa

förändringar i bilavgaslagstiftningen som i sin tur medför ändringar i

lagen (1978:69) om försäljningsskatt på motorfordon.

Lätta lastbilar och bussar

I bilavgasförordningen (1991:1481) anges vilka utsläppskrav som gäller

för lätta lastbilar och bussar över 1 250 kg. Miljöklass 3 motsvarar de

krav som ställs i rådets direktiv 93/59/EEG av den 28 juni 1993 om

ändring av direktiv 70/220/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas

lagstiftning om åtgärder mot luftförorening genom avgaser från

motorfordon (EGT nr L186, 28.07.93, s.21, Celex 393L0059). Miljöklass

2 motsvarar de krav som ställs i direktiv 96/69/EG av den 8 oktober 1996

om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om åtgärder mot

luftföroreningar genom avgaser från motorfordon (EGT nr L282,

01.11.1996, s. 64, Celex 396L0069). Miljöklass 1 motsvarar USAs

TLEV-standard.

Den 1 oktober 1998 kommer kraven att skärpas så att de krav som i

dag gäller för miljöklass 2 i fortsättningen skall gälla för miljöklass 3.

För lätta lastbilar med skåpkarosseri och bussar är försäljningsskatten

6 kronor 47 öre per kilogram tjänstevikt i miljöklasserna 1 och 2. För

miljöklass 3 ökas skatten med 2 021 kronor. För lätta lastbilar utan

skåpkarosseri är försäljningsskatten 4 043 kronor. För miljöklass 3 är

försäljningsskatten 6 064 kronor.

Regeringens avsikt är att ändra bilavgasförordningen (1991:1481) så

att miljöklass 2 lämnas utan gränsvärden från och med den 1 oktober

1998. Dagens avgaskrav för miljöklass 2 kommer således att gälla för

miljöklass 3.

Försäljningsskatten för lätta lastbilar och bussar i miljöklass 3 bör på

grund härav sänkas till samma nivå som miljöklass 1 och 2.

Efter de nu föreslagna ändringarna blir det inte någon skillnad mellan

olika miljöklasser i fråga om försäljningsskatten. Tabelluppställningen

med de olika miljöklasserna kan därför slopas.

Tunga fordon

Tunga fordon indelas i miljöklasser om de är försedda med dieselmotor.

Miljöklass 3 motsvarar de krav som ställs i Europaparlamentets och

rådets direktiv 96/1/EG av den 22 januari 1996 om ändring av direktiv

88/77/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om

åtgärder mot utsläpp av gas- och partikelformiga föroreningar från

dieselmotorer som används i fordon (EGT nr L040, 17.02.1996, s.1,

Celex 396L0001). Miljöklass 2 motsvarar kravnivån B i rådets direktiv

91/542/EEG av den 1 oktober 1991 om ändring av direktiv 88/77/EEG om

tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om åtgärder mot utsläpp av

gasformiga föroreningar från dieselmotorer som används i fordon (EGT nr

L295, 25.10.1991, s.1, Celex 391L0542). Miljöklass 1 saknar i dag

kravnivå.

Miljöklass 3 är avsedd för bilar med motorer som tillåts ha ett högre

partikelgränsvärde. Den 1 oktober 1998 upphör den övergångsperiod

under vilken det högre gränsvärdet gällt. Detta innebär att samtliga nya

tunga fordon kommer att uppfylla dagens krav för miljöklass 2. En

förändring av bilavgasförordningen med detta innehåll bör därför ske.

För tunga fordon i miljöklass 2 tas för närvarande ingen

försäljningsskatt ut. De avgaskrav som idag gäller för tunga fordon i

miljöklass 2 kommer från och med den 1 oktober 1998 att gälla för tunga

fordon i miljöklass 3. Försäljningsskatten för tunga fordon i miljöklass 3

bör därför slopas helt.

Indexering

De försäljningsskattebelopp som gäller för år 1998 fastställdes genom

den indexeringsförordning som utfärdades hösten 1997 (SFS 1997:1142).

I de nu föreslagna ändringarna av försäljningsskattelagen tas även de

indexerade beloppen med. Detta innebär att indexeringsförordningen bör

upphävas när ändringarna i försäljningsskattelagen träder i kraft den 1

oktober 1998.

6.2 Elfordon

Regeringens förslag: Försäljningsskatten slopas för lastbilar och bussar

som är inrättade för drift med elektricitet från batteriet i fordonet.

Skälen för regeringens förslag: Den förmånliga beskattningen som

gällt för elfordon var tänkt under ett introduktionsskede på tre år. Den

förmånliga beskattningen upphörde således vid årsskiftet. Härefter har

dock framkommit att introduktionstiden varit för begränsad för denna typ

av fordon.

Regeringen anser därför att det finns skäl att ytterligare förlänga tiden

något för att underlätta för elbilarna att introduceras på marknaden.

Skattefriheten föreslås till följd härav gälla under de närmaste tre åren.

Tiden bör dock räknas från den 1 januari 1998 eftersom det är lämpligt

att den nya perioden på tre år kommer i direkt anslutning till den tidigare.

Förslaget föranleder ändring i 8 § lagen (1978:69) om försäljningsskatt

på motorfordon.

7 Skatt på spel

7.1 Bakgrund

Regler om lotterier finns i lotterilagen (1994:1000), senast ändrad

(1996:1168). Med lotterier avses enligt denna lag en verksamhet där en

eller flera deltagare, med eller utan insats, kan få en vinst till ett högre

värde än vad var och en av de övriga deltagarna kan få. Till lotteri

hänförs lottning, gissning, vadhållning och liknande förfaranden,

marknads- och tivolinöjen samt bingospel, automatspel, roulettspel,

tärningsspel, kortspel, kedjebrevsspel och liknande spel. Begreppet lotteri

har alltså här en vidare omfattning än vad det har i allmänhet och

omfattar även t.ex. vadhållning.

Lotteriinspektionen är central förvaltningsmyndighet med ansvar för

tillsyn av den svenska lotteri- och spelmarknaden och lotterilagens

efterlevnad.

Skattepliktiga lotterier beskattas enligt olika lagar beroende på vilken

typ av spel eller lotteri det är fråga om och vem som arrangerar spelet.

Enligt lagen (1991:1482 ) om lotteriskatt, senast ändrad (1997:322), skall

lotteriskatt betalas till staten för svenskt lotteri med 36 procent. Skatten

tas ut på spelarinsatserna efter avdrag för vad som utbetalats till

vinnarna. Organisationer som får tillstånd enligt 15 § lotterilagen, dvs.

ideella föreningar som har till huvudsakligt syfte att bedriva allmännyttig

verksamhet, är undantagna från lotteriskatt. Även de lotterier som

anordnas av det av staten ägda spelbolaget AB Svenska Spel är sedan den

1 juli 1996 undantagna från lotteriskatt.

Bankernas vinstsparande, de s.k. miljon- och vinnarkontona, beskattas

enligt lagen (1991:1483) om skatt på vinstsparande med 30 procent av

lotterivinstens värde.

För roulett-, kort- och tärningsspel regleras beskattningen i lagen

(1972:820) om skatt på spel. Punktskatt tas ut med ett fast belopp per

bord och månad. Skatten är 2 000 kr per månad och bord, för de första

två spelborden. Därefter ökar skatten per bord för varje ytterligare

spelbord.

Spel på mekaniska spelautomater har förekommit under lång tid.

Under senare år har de mekaniska spelautomaterna kommit att

kompletteras med, och ersättas av elektroniska spelautomater.

Automatspelen, både de mekaniska och de elektroniska, är en form av

lotteri som regleras av 6 § lotterilagen. I lagen definieras fyra olika typer

av automatspel; varuspels-automat, penningautomat, värdeautomat och

skicklighetsautomat. Med varuspelsautomat menas en spelautomat som

betalar ut vinst i form av varor och där vinstmöjligheterna helt eller

delvis beror på slumpen.

Lotterier får, enligt 9 § lotterilagen, bara anordnas efter tillstånd om

inte annat följer av lagen. Lotteriinspektionen prövar frågor om tillstånd

att anordna spel på varuspelsautomater enligt 25 § lotterilagen. Tillstånd

får lämnas om spelet anordnas i samband med offentlig nöjestillställning,

hotell- och restaurangverksamhet eller bingospel.

Enligt Lotteriinspektionen har varuspelsautomaterna ökat betydligt i

antal. Fram till 1995 fanns det endast ca 70 tillstånd till spel på varu-

spelsautomater i hela landet. Till och med december 1997 hade Lotteri-

inspektionen meddelat 2 167 tillstånd för 4 459 varuspelsautomater.

Tillströmningen av nya ansökningar till Lotteriinspektionen är

fortfarande stor.

7.2 Skatt på varuspelsautomater

 Regeringens förslag: Lagen om skatt på spel utvidgas till att

omfatta även sådana varuspelsautomater som kräver tillstånd enligt

lotterilagen. Skatten tas ut för varje kalendermånad då skattskyldighet

föreligger med 1 500 kronor per automat.

Arbetsgruppens förslag: Överensstämmer i huvudsak med

regeringens förslag. Dock har arbetsgruppen föreslagit att skatten skall

vara 2 000 kr per automat och månad som tillståndet gäller.

Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna är tveksamma till att

genomföra beskattningsförslaget innan översynen av lotterilagen är

genomförd. Riksskatteverket anser att det ur ett skatterättsligt perspektiv

inte finns något att invända och Lotteriinspektionen har inga synpunkter

på förslaget. Alla privata företag som ställer ut dessa automater anser att

det föreslagna beloppet 2 000 kr per automat och månad är för högt.

Organisationer och företag med bingoanknytning anser att denna typ av

skatt inte skall tas ut på denna verksamhet eftersom den syftar till att

generera intäkter till ideell verksamhet. Ett antal yttranden behandlar att

traditionella varuspelsautomater som främst finns på tivolin och

marknader inte bör omfattas av förslaget.

Skälen för regeringens förslag: Varuspelsautomaterna har, som

nämns ovan, ökat betydligt i antal. Den största delen varuspelsautomater

är numera elektroniska automater som till stor del påminner om de s.k.

enarmade banditerna. Skillnaden är att automaten inte betalar ut några

vinster i pengar utan i varor. Tillstånden till dessa varuspelsautomater

innehas i huvudsak av privatägda spelföretag, restauranger,

kasinoföretag, och bingoserviceföretag. Ett antal ideella organisationer

bedriver också spel på varuspelsautomater i samband med bingospel.

Totalt fanns enligt Lotteriinspektionen per den 31 december 1997 156 st

innehavare av tillstånd för varuspelsautomater.

En utgångspunkt för nuvarande lotterilag är att spel- och

lotteriverksamheten i allt väsentligt bör vara förbehållen staten,

hästsporten och folkrörelserna. Endast i undantagsfall och inom vissa väl

avgränsade områden har kommersiella intressen accepterats när det gäller

lotteri- och spelverksamhet. Ett sådant område är restaurangkasinospel.

Dessa spel får bedrivas av kommersiella företag. I gengäld tar staten ut

en punktskatt på dessa spel. När nu varuspelsautomaterna ökat i

omfattning och i huvudsak bedrivs av kommersiella företag anser

regeringen att en punktskatt bör tas ut även för dessa.

Det är viktigt att skapa en enkel och rak beskattning av

varuspelsautomaterna, liksom den som redan idag gäller

restaurangkasinospelen. Spelskatten bör därför, på samma sätt som

exempelvis roulettspel, gälla oavsett vem som bedriver spelet. Samtliga

typer av varuspelsautomater bör bli föremål för beskattning. Skatten

kommer att gälla även ideella organisationer om de bedriver spel på

varuspelsautomater.

Liksom för restaurangkasinospel bör det vara den som bedriver

spelverksamhet med varuspelsautomater som innehar speltillståndet.

Enligt regeringens mening kommer tillsyn och kontroll att underlättas om

spelskatten, på samma sätt som gäller för roulettspel, knyts till den tid då

tillståndet löper. Regeringen utgår ifrån att Lotteriinspektionen i rimlig

utsträckning anpassar tillståndstiden till den tid automaterna är i drift.

Regeringen anser att spelskatten bör bestämmas så att den ger staten en

lämplig andel av den vinst varuspelsautomaterna genererar. Många av de

tillfrågade remissinstanserna anser att det av arbetsgruppen föreslagna

skattebeloppet på 2 000 kr per automat och månad är för högt.

Arbetsgruppens förslag har baserats på storleken på den skatt som tas ut

av andra aktörer på spelmarknaden (skatt på spel och vinstsparande samt

lotteriskatt), och de belopp som Lotteriinspektionen uppskattar att

varuspels-automaterna omsätter. Flera remissinstanser föreslår i stället en

skatt på mellan 500 och 1 000 kr per automat och månad. Ingen av de

tillfrågade remissinstanserna har dock redogjort för hur de kommit fram

till de lägre beloppen.

Regeringens bedömning är att en skatt på 1 500 kr per automat och

månad som tillståndet gäller är lämplig. Även om spel inte bedrivs skall

skatt betalas under den tid tillståndet gäller.

Lagändringen föreslås träda i kraft den 1 juli 1998. De som då har

tillstånd att bedriva spel på varuspelsautomater blir skattskyldiga från

denna tidpunkt. Förslaget föranleder ändring i 1, 4, 10 och 19 §§ lagen

(1972:820) om skatt på spel.

En översyn av lotterilagstiftningen pågår för närvarande (se avsnitt 3).

I utredarens uppdrag ingår bl.a. att se över lotterilagens automatbegrepp.

En tydlig definition av vad som är att anse som varuspelsautomat skall

tas fram av utredaren. När lotterilagen förtydligas på detta sätt kan antalet

varuspelsautomater förväntas minska ytterligare.

Regeringen bedömer att skattemyndighetens resursåtgång för att

administrera denna nya skatt på kort sikt blir jämförbar med

resursåtgången för att administrera den nuvarande skatten på

restaurangkasinospel. På längre sikt kan resursåtgången komma att

minska, då antalet automater förväntas minska. Kostnaden för

skattemyndighetens administration finansieras med en mindre del av de

skatteintäkter som följer av förslaget.

7.3 Ändrade regler för skattefrihet från lotteriskatt

Regeringens förslag: Skattefriheten i lagen (1991:1482) om lotteri-

skatt ändras från att avse det av staten ägda bolag som äger aktierna i

Svenska Penninglotteriet AB och AB Tipstjänst till att avse AB

Svenska Spel, och skattefriheten från lotteriskatt utvidgas till att

omfatta även helägda dotterbolag till AB Svenska Spel.

Skälen för regeringens förslag: När riksdagen våren 1996 beslutade

att det nybildade, statligt ägda, moderbolaget till Svenska

Penninglotteriet AB och AB Tipstjänst skulle undantas från lotteriskatt,

visste man ännu inte detta bolags namn (prop. 1995/96:169, bet.

1995/96:FiU14, rskr. 1995/96:248). Under våren 1997 fusionerades

moderbolaget med dotterbolagen Svenska Penninglotteriet AB och AB

Tipstjänst till ett bolag. Detta bolag fick namnet AB Svenska Spel.

Skattefriheten i lagen (1991:1482) om lotteriskatt ändras därför, från att

avse det av staten ägda bolag som äger aktierna i Svenska

Penninglotteriet AB och AB Tips-tjänst, till att avse AB Svenska Spel.

För att AB Svenska Spel skall ha möjlighet att välja att bedriva lotteri i

ett helägt dotterbolag utvidgas skattefriheten i lagen om lotteriskatt till att

avse även helägt dotterbolag till AB Svenska Spel.

Förslaget föranleder ändring i 1 § lagen (1991:1482) om lotteriskatt.

7.4 Ekonomiska konsekvenser

Antalet varuspelsautomater som finns utställda är färre än antalet som det

lämnats tillstånd för. Lotteriinspektionen uppskattar att endast ca 60 till

70% av de tillåtna automaterna finns i spel ute i bingohallar och

restauranger. Flera av remissinstanerna har också uppgivit denna andel

aktiva automater. Det totala antalet varuspelsautomater förväntas minska

till följd av beskattningen.

Enligt uppgifter från Lotteriinspektionen fanns per den 31 december

1997 tillstånd för 4 459 varuspelsautomater. Av dessa är

uppskattningsvis 2 675 till 3 000 i bruk. Efter införandet av

beskattningen kan ca 40% av dessa förväntas försvinna eller endast

ställas ut under en viss del av året p.g.a. försämrad lönsamhet. Kvar blir

ca 1 600 1 800 varuspels-automater. Staten kommer då att få 18 000 kr

per år och automat i spelskatt, från ca 1 600 till 1 800 automater, dvs.

uppskattningsvis 29 till 32 mkr årligen.

Förslaget förväntas inte nämnvärt påverka Lotteriinspektionens eller de

allmänna förvaltningsdomstolarnas arbetsbelastning.

Lagförslag i promemorian Elpanneskatt

Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1776) om skatt på

energi

Härigenom föreskrivs att 11 kap. 3 § lagen (1994:1776) om skatt på

energi skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

11 kap.

3 §

Energiskatten utgör

1. 0 öre per kilowattimme för elektrisk kraft som förbrukas i industriell

verksamhet i tillverkningsprocessen eller vid yrkesmässig växthusodling,

2. 9,6 öre per kilowattimme för

annan elektrisk kraft än som avses

under 1 och som förbrukas i

kommuner som anges i 4 §,

2. 9,6 öre per kilowattimme för

annan elektrisk kraft än som avses

under 1 och som förbrukas i

kommuner som anges i 4 §, med

undantag för sådan elektrisk kraft

som förbrukas under tiden den 1

november den 30 april i

elektriska pannor som ingår i en

elpanneanläggning vars

installerade effekt överstiger två

megawatt,

3. 12,9 öre per kilowattimme för

elektrisk kraft som förbrukas för

el-, gas-, värme- eller

vattenförsörjning i andra

kommuner än de som anges i 4 §,

och

3. 12,9 öre per kilowattimme för

elektrisk kraft som förbrukas för

el-, gas-, värme- eller

vattenförsörjning i andra

kommuner än de som anges i 4 §,

med undantag för sådan elektrisk

kraft som förbrukas under tiden den

1 november den 30 april i

elektriska pannor som ingår i en

elpanneanläggning vars

installerade effekt överstiger två

megawatt, och

15,2 öre per kilowattimme för elektrisk kraft som förbrukas i övriga

fall.

För kalenderåret 1999 och efterföljande kalenderår skall de i första

stycket angivna skattebeloppen räknas om på det sätt som i fråga om

skatt på bränslen anges i 2 kap. 10 §. Belopp som anges i tiondels ören

skall dock avrundas till hela tiondels ören.

____________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998. Äldre föreskrifter gäller

fortfarande i fråga om förhållanden som hänför sig till tiden före

ikraftträdandet.

Förteckning över remissinstanser promemorian

Elpanneskatt

Riksskatteverket, NUTEK, Organisationskommittén för Statens energi-

myndighet, Svenska Kraftnät, Svenska Kommunförbundet, Svenska

Kraftverksföreningen, Svenska Fjärrvärmeföreningen, Vattenfall AB,

Sydkraft AB, Sveriges Industriförbund, Riksbyggen, HSB, SBC, SABO,

Fastighetsägarföreningen, Svenska Gasföreningen, Svebio, Svenska

Petroleuminstitutet, Konkurrensverket, Statens Naturvårdsverk, Svenska

Naturskyddsföreningen, Riksrevisionsverket.

Förteckning över remissinstanser promemorian

Skatt på varuspelsautomater

Astromat AB, Bjuvia Fritid AB, Bell Casino AB, Cherryföretagen AB,

Göteborgs stad, Knutssonbolagen AB, Lotteriinspektionen, Nygab

Service AB, PAF Sverige AB, Riksidrottsförbundet, Riksskatteverket,

Ring Bingo AB, AB Svenska Spel, Sveriges allmännyttiga lotterier AB

(SALAB), Sveriges Automatägares Riksförbund (SVAR), Sveriges

Bingoarrangörers Centralorganisation (Svebico), Sveriges Hotell dessa överensstämmer ju beloppsmässigt med vissa

skattebelopp enligt första stycket. Orden i första stycket bör därför

ändras till i första och andra styckena .

Förslaget till lag om ändring i lagen om försäljningsskatt på

motorfordon

8 §

Efter de nu föreslagna ändringarna blir det inte någon skillnad mellan

olika miljöklasser i fråga om försäljningsskatten. Tabelluppställningen

bör därför slopas och i paragrafen anges att skatt tas ut, för buss med en

totalvikt av högst 3 500 kilogram och för lastbil med skåpkarosseri och

en totalvikt av högst 3 500 kilogram med 6 kronor 47 öre per kilogram

tjänstevikt samt för annan lastbil med en totalvikt av högst 3 500

kilogram med 4 043 kronor. Beträffande lastbilar och bussar som är

inrättade för drift med elektricitet från batterier i fordonet behöver endast

anges att skatt inte tas ut för sådant fordon, om skattskyldigheten inträder

under perioden den 1 oktober 1998 den 31 december 2000; för övriga

tider följer de huvudregeln.

Övriga lagförslag

Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.

Finansdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 26 mars 1998

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds, Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1997/98:140 Beskattning av elpannor

och vissa andra punktskattefrågor.

Rättsdatablad

Författningsrubrik

Bestämmelser som

inför, ändrar, upp-

häver eller upprepar

ett normgivnings-

bemyndigande

Celexnummer för

bakomliggande EG-

regler

Lag om ändring i lagen

(1994:1776) om skatt på

energi

392L0012

394L0074

 Senaste lydelse 1997:592.

 Senaste lydelse 1997:450.

1 Lagen omtryckt 1984:159.

2 Senaste lydelse 1995:1640.

3 Senaste lydelse 1996:1410.

4 Senaste lydelse 1996:1410.

5 Senaste lydelse 1995:915.

1 Senaste lydelse 1994:1003.

2 Senaste lydelse 1994:1003.

3 Senaste lydelse 1994:1003.

4 Senaste lydelse 1978:761.

1 Senaste lydelse 1997:322.

 Senaste lydelse 1997:450.

Prop. 1997/98:140

32

1

Prop.1997/98:140

Bilaga 1

34

34

33

Prop.1997/98:140

Bilaga 2

36

36

35

Prop.1997/98:140

Bilaga 3

37

37

36

Prop.1997/98:140

Bilaga 5

47

38

39

Prop.1997/98:140

48

48

39

Prop.1997/98:140

49

49

40