Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås en stiftelselag. Lagförslaget

innehåller en civilrättslig reglering av stiftelseinstitutet samt

bestämmelser om tillsyn.

I lagförslaget finns en allmän definition av

stiftelsebegreppet. Definitionen är i huvudsak utformad

efter mönster av det stiftelsebegrepp som finns i lagen

(1929:116) om tillsyn över stiftelser (tillsynslagen). Lagen

reglerar också två former av stiftelser som inte faller in

under den allmänna definitionen av stiftelsebegreppet,

nämligen insamlingsstiftelser och kollektivavtalsstiftelser.

Stiftelser enligt lagen (1967:531) om tryggande av

pensionsutfästelse m.m. lämnas däremot utanför den

föreslagna lagen.

Enligt förslaget kan förvaltningen av en stiftelse ske i

form av egen förvaltning eller anknuten förvaltning. Vid

egen förvaltning vilar det huvudsakliga ansvaret för

förvaltningen på stiftelsens styrelse och vid anknuten

förvaltning på den juridiska person eller statliga myndighet

som är stiftelsens förvaltare. Förslaget innehåller åtskilliga

andra bestämmelser om förvaltningen av en stiftelse.

Enligt lagförslaget är stiftelser som har tillgångar till ett

värde som överstiger tio basbelopp (f.n. 344 000 kronor)

bokföringsskyldiga och skyldiga att upprätta offentlig

årsredovisning. De skall också ha kvalificerad revisor. I nu

nämnda avseenden föreslås att samma reglering skall gälla

för stiftelser som utövar näringsverksamhet eller är

moderstiftelse i en koncern.

I lagförslaget finns det vidare bestämmelser om

skadeståndsskyldighet för och entledigande av ledamöter i

en stiftelsestyrelse eller stiftelsens förvaltare. I fråga om

ändring m.m. av föreskrifter i ett stiftelseförordnande

innehåller den föreslagna lagen bestämmelser som i

huvudsak motsvarar de bestämmelser som f.n. finns i

permutationslagen (1972:205).

Enligt förslaget skall i princip alla stiftelser stå under

tillsyn. Tillsynen koncentreras till de stiftelser som är

årsredovisningsskyldiga. Om stiftaren i

stiftelseförordnandet har föreskrivit att stiftelsen inte skall

stå under tillsyn, skall tillsynsmyndigheten som regel ha

möjlighet att ingripa mot stiftelsen endast om styrelsen

eller förvaltaren åsidosätter stiftelselagens bestämmelser

om t.ex. årsredovisning eller revision. Samma ordning i

fråga om tillsynen skall enligt förslaget gälla för stiftelser

som har bildats av ett offentligt rättssubjekt eller som

förvaltas av en statlig myndighet.

Tillsynsmyndighet är i regel länsstyrelsen i det län där

stiftelsens styrelse eller dess förvaltare har sitt säte. Alla

årsredovisningsskyldiga stiftelser skall enligt förslaget vara

registrerade i länsvis förda stiftelseregister.

Det föreslås att stiftelselagen träder i kraft den 1 januari

1995. Den skall med vissa undantag tillämpas även på nu

befintliga stiftelser.

Propositionens lagförslag

1 Förslag till

Stiftelselag

Härigenom föreskrivs följande.

1 kap. Inledande bestämmelser

1 § En stiftelse bildas genom

1. förordnande enligt 2 §,

2. förordnande enligt 11 kap. 1 §,

3. förordnande i kollektivavtal enligt 11 kap. 3 §, eller

4. åtgärd för grundande av pensionsstiftelse eller

personalstiftelse enligt lagen (1967:531) om tryggande av

pensionsutfästelse m.m.

För sådana stiftelser som avses i första stycket 2 och 3

gäller bestämmelserna i denna lag endast i den utsträckning

som anges i 11 kap. För stiftelser som avses i första stycket

4 gäller endast lagen om tryggande av pensionsutfästelse

m.m.

2 § En stiftelse bildas genom att egendom enligt

förordnande av en eller flera stiftare avskiljs för att

varaktigt förvaltas som en självständig förmögenhet för ett

bestämt ändamål.

Stiftelsens egendom skall anses vara avskild när den har

tagits om hand av någon som har åtagit sig att förvalta den

i enlighet med stiftelseförordnandet.

3 § Ett stiftelseförordnande skall vara skriftligt och

undertecknat av stiftaren eller stiftarna.

Ett giltigt testamentariskt förordnande skall godtas som

ett stiftelseförordnande enligt denna lag utan hinder av

bestämmelsen i första stycket.

4 § En stiftelse kan förvärva rättigheter och ikläda sig

skyldigheter samt föra talan inför domstolar och andra

myndigheter.

För en stiftelses förpliktelser svarar endast stiftelsens

tillgångar.

5 § Om en stiftelse äger så många aktier eller andelar i

en svensk eller utländsk juridisk person att den har mer än

hälften av rösterna för samtliga aktier eller andelar, är

stiftelsen moderstiftelse och den andra juridiska personen

dotterföretag. Äger ett dotterföretag eller äger en

moderstiftelse och ett eller flera dotterföretag tillsammans

eller äger flera dotterföretag tillsammans så många aktier

eller andelar i en juridisk person som nyss har sagts, är även

den sistnämnda juridiska personen dotterföretag till

moderstiftelsen.

Om en stiftelse i annat fall på grund av aktie- eller

andelsinnehav eller avtal ensam har ett bestämmande

inflytande över en juridisk person och en betydande andel

i resultatet av dess verksamhet, är stiftelsen moderstiftelse

och den juridiska personen dotterföretag.

Moderstiftelse och dotterföretag utgör tillsammans en

koncern.

6 § En stiftelse skall ha ett namn. Namnet skall innehålla

ordet stiftelse.

Ingen annan än en stiftelse får i sitt namn använda ordet

stiftelse eller en förkortning av detta ord.

Bestämmelser om stiftelses firma finns i 8 kap.

7 § Bestämmelserna i 5 § och 6 § första stycket och 2--10

kap. gäller inte i fråga om stiftelser vilkas tillgångar enligt

stiftelseförordnandet får användas endast till förmån för

bestämda fysiska personer.

8 § I 9 kap. finns bestämmelser om att stiftelser står

under tillsyn av en tillsynsmyndighet. I 10 kap. finns

bestämmelser om att vissa stiftelser skall vara registrerade i

ett stiftelseregister.

2 kap. Förvaltning

Allmänt om förvaltningen

1 § Föreskrifterna i stiftelseförordnandet skall följas vid

förvaltningen av stiftelsens angelägenheter, om inte

föreskrifterna strider mot någon bestämmelse i denna lag.

2 § Om ett åtagande att förvalta stiftelsens egendom i

enlighet med stiftelseförordnandet görs av en eller flera

fysiska personer, föreligger egen förvaltning. Görs ett

sådant åtagande av en juridisk person, föreligger anknuten

förvaltning.

Den eller de fysiska personer som har åtagit sig att

förvalta stiftelsens egendom i enlighet med

stiftelseförordnandet bildar styrelse för stiftelsen. Vid ett

sådant omhändertagande av egendom som avses i 1 kap. 2 §

andra stycket får stiftelsen företrädas av någon som skall

ingå i styrelsen.

Den juridiska person som har åtagit sig att förvalta

stiftelsens egendom är förvaltare för stiftelsen. Om staten

har gjort ett sådant åtagande, är det i stället den myndighet

som har gjort åtagandet för statens räkning som är

förvaltare.

3 § Styrelsen eller förvaltaren svarar för att föreskrifterna

i stiftelseförordnandet följs.

Första stycket medför inte ansvar för styrelsen eller

förvaltaren för åtgärder som i enlighet med

stiftelseförordnandet vidtagits av någon annan än styrelsen

i fråga om att utse eller entlediga ledamöter eller

ordförande i styrelsen eller av någon annan än styrelsen

eller förvaltaren i fråga om att utse eller entlediga revisor i

stiftelsen eller att bestämma arvode åt styrelsen, förvaltaren

eller revisorerna.

Inte heller medför första stycket ansvar för styrelsen

eller förvaltaren för innehållet i en revisors uppdrag till den

del det finns föreskrifter om detta i stiftelseförordnandet.

4 § I den mån det inte följer av stiftelseförordnandet hur

stiftelsens förmögenhet skall vara placerad, svarar styrelsen

eller förvaltaren för att förmögenheten är placerad på ett

godtagbart sätt.

5 § En stiftelse får placera sin förmögenhet gemensamt

med andra stiftelser, om inte annat följer av

stiftelseförordnandet.

6 § En stiftelse får inte lämna penninglån till eller ställa

säkerhet till förmån för

1. stiftaren eller förvaltaren,

2. den som ensam eller tillsammans med andra

företräder stiftelsen enligt 16 eller 23 § eller företräder

förvaltaren eller, om stiftelsen förvaltas av ett handelsbolag,

den som är bolagsman i bolaget,

3. den som ensam eller tillsammans med andra har rätt

att företräda ett dotterföretag till stiftelsen eller, om

företaget är ett handelsbolag, är bolagsman i bolaget,

4. den som är gift med eller är syskon eller släkting i rätt

upp- eller nedstigande led till en person som avses i 1--3,

5. den som är besvågrad med en person som avses i 1--3

i rätt upp- eller nedstigande led eller så att den ene är eller

har varit gift med den andres syskon, eller

6. en juridisk person över vars verksamhet någon som

avses i 1--5 har ett bestämmande inflytande.

Vad som sägs i första stycket 4 och 5 skall även avse den

som på grund av samboförhållande på liknande sätt är

närstående till en person som avses i första stycket 1--3.

Första stycket 2--5 och andra stycket gäller inte vid

utlåning till någon som omfattas av dessa bestämmelser om

stiftelsen skall främja sitt syfte genom att lämna penninglån

till eller ställa säkerhet för enskilda personer och låntagaren

tillhör den personkrets som skall gynnas. Bestämmelsen i

första stycket 6 gäller inte om gäldenären är ett

dotterföretag till stiftelsen.

7 § Styrelsen eller förvaltaren skall besluta om stiftelsens

namn, om stiftelseförordnandet inte innehåller någon

föreskrift om namn för stiftelsen.

Vad som sägs i denna lag om föreskrifter i ett

stiftelseförordnande gäller också beslut som fattats enligt

första stycket.

8 § Styrelsen eller förvaltaren svarar för att stiftelsen

fullgör sin bokföringsskyldighet m.m. enligt 3 kap.

Styrelsen eller förvaltaren svarar för att

stiftelseförordnandet och övriga handlingar avseende

stiftelsen förvaras på ett ordnat och betryggande sätt.

Egen förvaltning

9 § Styrelsen skall utse och entlediga ledamöter om inte

annat följer av stiftelseförordnandet.

Ett uppdrag som ledamot i en styrelse med två eller flera

ledamöter upphör, om ledamoten anmäler det hos den som

har utsett honom eller, om denne inte kan nås, hos

styrelsen.

Ett uppdrag som ledamot i en styrelse med endast en

ledamot upphör, om ledamoten anmäler det hos

tillsynsmyndigheten och hos den som har utsett honom, om

denne kan nås.

10 § Styrelsen för en stiftelse får inte bestå av enbart

stiftaren eller stiftarna. Den som är underårig eller försatt i

konkurs eller som har förvaltare enligt 11 kap. 7 §

föräldrabalken kan inte vara styrelseledamot.

11 § Inom styrelsen skall en ledamot vara ordförande.

Ordföranden skall se till att sammanträden hålls när det

behövs. Styrelsen skall sammankallas om en

styrelseledamot begär det.

Ordföranden skall väljas av styrelsen. Vid lika röstetal

avgörs valet genom lottning.

Bestämmelserna i andra stycket gäller endast om inte

annat följer av stiftelseförordnandet.

12 § Styrelsen är beslutför, om mer än hälften av hela

antalet styrelseledamöter är närvarande. Om det i

stiftelseförordnandet föreskrivs att fler styrelseledamöter

måste vara närvarande, gäller i stället det. Om inte

stiftelseförordnandet föreskriver en särskild röstmajoritet,

gäller som styrelsens beslut den mening som mer än hälften

av de närvarande röstar för eller, vid lika röstetal, den

mening som ordföranden biträder.

13 § Över styrelsens beslut skall protokoll föras.

14 § En styrelseledamot får inte handlägga frågor som rör

avtal mellan honom och stiftelsen. Han får inte heller

handlägga frågor om avtal mellan stiftelsen och tredje man,

om han i frågan har ett väsentligt intresse som kan strida

mot stiftelsens. Med avtal jämställs annan rättshandling

samt rättegång eller annan talan.

Är styrelsen enligt första stycket förhindrad att företräda

stiftelsen, får tillsynsmyndigheten på styrelsens begäran

förordna en god man att företräda stiftelsen i styrelsens

ställe.

15 § En styrelseledamot har rätt till skäligt arvode i

efterskott för kalenderår. Beslut om arvode får fattas av

styrelsen.

Första stycket gäller endast om inte annat har

föreskrivits i stiftelseförordnandet.

16 § Styrelsen företräder stiftelsen och tecknar dess

namn och firma.

Styrelsen för en stiftelse som är registrerad i

stiftelseregistret kan bemyndiga någon annan att företräda

stiftelsen och teckna dess namn och firma. Styrelsen kan när

som helst återkalla ett sådant bemyndigande.

Bestämmelserna i 14 § gäller i fråga om den som har fått ett

sådant bemyndigande även om han inte är styrelseledamot.

Den som är underårig eller i konkurs eller som har

förvaltare enligt 11 kap. 7 § föräldrabalken får inte

bemyndigas att företräda stiftelsen.

En stiftelse som har försatts i konkurs företräds som

konkursgäldenär av den styrelse som finns vid konkursens

början. Bestämmelserna i 9 § gäller dock under konkursen.

17 § Om styrelsen eller någon annan företrädare för

stiftelsen har företagit en rättshandling för stiftelsen och

därvid överskridit sin befogenhet, gäller inte

rättshandlingen mot stiftelsen, om den mot vilken

rättshandlingen företogs insåg eller borde ha insett att

befogenheten överskreds.

18 § Om det finns suppleanter för styrelseledamöterna,

tillämpas bestämmelserna i denna lag om styrelseledamöter

också på suppleanterna.

Anknuten förvaltning

19 § Ett uppdrag som förvaltare upphör, om förvaltaren

anmäler det hos tillsynsmyndigheten och hos den som har

utsett honom, om denne kan nås.

Stiftaren får inte vara förvaltare. Den som är försatt i

konkurs får inte heller vara förvaltare.

20 § Över de beslut som förvaltaren fattar rörande

stiftelsen skall det föras protokoll.

21 § Förvaltaren får inte handlägga frågor som rör avtal

mellan honom och stiftelsen. Förvaltaren får inte heller

handlägga frågor om avtal mellan stiftelsen och tredje man,

om förvaltaren i frågan har ett väsentligt intresse som kan

vara stridande mot stiftelsens. Med avtal jämställs rättegång

eller annan talan.

Första stycket tillämpas också på företrädare för

förvaltaren.

Är förvaltaren enligt första stycket förhindrad att

företräda stiftelsen, får tillsynsmyndigheten på förvaltarens

begäran förordna en god man att företräda stiftelsen i

förvaltarens ställe.

22 § Förvaltaren har rätt till skäligt arvode i efterskott för

kalenderår. Beslut om arvode får fattas av förvaltaren.

Första stycket gäller endast om inte annat har

föreskrivits i stiftelseförordnandet.

23 § Förvaltaren företräder stiftelsen och tecknar dess

namn och firma.

Förvaltaren för en stiftelse som är registrerad i

stiftelseregistret kan bemyndiga någon annan att företräda

stiftelsen och teckna dess namn och firma. Förvaltaren kan

när som helst återkalla ett sådant bemyndigande.

Bestämmelserna i 21 § gäller i fråga om den som har fått ett

sådant bemyndigande även om han inte är företrädare för

förvaltaren.

Den som är underårig eller i konkurs eller som har

förvaltare enligt 11 kap. 7 § föräldrabalken får inte

bemyndigas att företräda stiftelsen.

En stiftelse som har försatts i konkurs företräds som

konkursgäldenär av den förvaltare som finns vid

konkursens början. Bestämmelserna i 19 § gäller dock

under konkursen.

24 § Har förvaltaren eller någon annan företrädare för

stiftelsen företagit en rättshandling för stiftelsen och därvid

överskridit sin befogenhet, gäller inte rättshandlingen mot

stiftelsen, om den mot vilken rättshandlingen företogs insåg

eller borde ha insett att befogenheten överskreds.

3 kap. Bokföring och årsredovisning m.m.

Bokföring

1 § En stiftelse som utövar näringsverksamhet eller är

moderstiftelse är bokföringsskyldig.

Om en stiftelse hyr ut en byggnad eller del av en

byggnad, är den dock bokföringsskyldig på grund av detta

endast om verksamheten är att anse som hotell- eller

pensionatrörelse eller omfattar mer än två lägenheter som

regelmässigt hyrs ut.

En stiftelse som har bildats av eller tillsammans med

staten, en kommun, ett landsting eller en kyrklig kommun

är alltid bokföringsskyldig.

2 § Utöver vad som följer av 1 § är en stiftelse

bokföringsskyldig

1. från tidpunkten för dess bildande, om värdet av

tillgångarna då överstiger ett gränsbelopp som motsvarar

tio gånger det gällande basbeloppet enligt lagen (1962:381)

om allmän försäkring, eller

2. från och med räkenskapsåret efter det vid vars utgång

värdet av stiftelsens tillgångar översteg det gränsbelopp som

anges i punkt 1.

En stiftelse kan av tillsynsmyndigheten undantas från

bokföringsskyldighet enligt första stycket, om stiftelsens

tillgångar vid utgången av de tre senaste räkenskapsåren har

varit lägre än det i första stycket angivna gränsbeloppet.

3 § På ansökan av en stiftelse som är bokföringsskyldig

enligt 2 § kan tillsynsmyndigheten undanta stiftelsen från

bokföringsskyldigheten för en viss tid, högst fem

räkenskapsår i följd, om stiftelsen skall främja sitt syfte

enbart genom att utge kontanta bidrag och den har sin

förmögenhet huvudsakligen placerad i sådana obligationer

som avses i 15 kap. 4 § tredje stycket föräldrabalken eller i

fordran hos Riksbanken eller Riksgäldskontoret eller i

fordran på svensk bank.

4 § Bokföringsskyldigheten enligt denna lag skall

fullgöras enligt bestämmelserna i bokföringslagen

(1976:125) och med iakttagande av följande:

1. Bokföringsskyldigheten omfattar all verksamhet som

stiftelsen utövar.

2. En stiftelse som har sin förmögenhet gemensamt

placerad med en annan stiftelses förmögenhet, får

beträffande den gemensamt placerade förmögenheten ha

en med den andra stiftelsen gemensam löpande bokföring.

3. En stiftelse som upphör att vara bokföringsskyldig

enligt 1 § skall i årsbokslutet ange värdet av stiftelsens

tillgångar vid räkenskapsårets slut.

Räkenskaper

5 § Stiftelser som inte är bokföringsskyldiga enligt denna

lag skall fortlöpande föra räkenskaper över belopp som har

inbetalats till eller utbetalats av stiftelsen. Det skall finnas

verifikationer för in- och utbetalningar. En stiftelse som har

sin förmögenhet gemensamt placerad med en annan

stiftelses förmögenhet, får beträffande den gemensamt

placerade förmögenheten ha räkenskaper som är

gemensamma med den andra stiftelsen.

Räkenskaperna skall avslutas med en sammanställning

för varje räkenskapsår. Av sammanställningen skall framgå

tillgångar och skulder vid räkenskapsårets början och slut

samt inkomster och utgifter under räkenskapsåret. I

sammanställningen skall även anges värdet av stiftelsens

tillgångar vid räkenskapsårets slut.

Räkenskapsmaterialet skall bevaras i ordnat skick och

på betryggande sätt inom landet under minst tio år från

utgången av det räkenskapsår som räkenskapsmaterialet

avser.

Räkenskapsåret för en sådan stiftelse som avses i första

stycket skall omfatta ett kalenderår. Stiftelsens första

räkenskapsår skall avkortas om det behövs för att

nästföljande räkenskapsår skall omfatta ett kalenderår.

Värdet av stiftelsens tillgångar

6 § Vid bestämmandet av det värde av stiftelsens

tillgångar som avses i 2 §, 4 § 3 och 5 § skall varje tillgång tas

upp till ett värde som motsvarar vad tillgången kan anses

betinga vid en försäljning under normala förhållanden.

Fastigheter och byggnader som är lös egendom tas dock upp

till taxeringsvärdet om ett sådant värde finns.

Årsredovisning m.m.

7 § En stiftelse som är bokföringsskyldig enligt denna lag

skall upprätta årsredovisning. Om stiftelsen vid

räkenskapsårets utgång är moderstiftelse och antalet

anställda hos koncernen under räkenskapsåret i medeltal

har varit minst tio, skall stiftelsen även upprätta

koncernredovisning.

Bestämmelsen i första stycket första meningen gäller

inte i fråga om en stiftelse som får använda sina tillgångar

uteslutande till förmån för medlemmar av en viss eller vissa

släkter och som är bokföringsskyldig endast på grund av 2 §.

Årsredovisningen består av den resultaträkning och den

balansräkning som har tagits in i årsbokslutet samt av en

förvaltningsberättelse med uppgift om hur stiftelsens

ändamål har främjats under räkenskapsåret.

8 § En stiftelse som har utövat näringsverksamhet under

räkenskapsåret eller som är moderstiftelse vid

räkenskapsårets utgång skall vid upprättandet av

årsredovisningen tillämpa god redovisningssed och lämna

uppgifter och upplysningar av det innehåll som anges i 2

kap. 6--8 §§ lagen (1980:1103) om årsredovisning m.m. i

vissa företag. Om det finns synnerliga skäl får

tillsynsmyndigheten medge att bruttoomsättningssumman

inte anges i årsredovisningens resultaträkning.

En stiftelse som skall upprätta koncernredovisning skall

vid upprättandet av årsredovisningen iaktta även 3 kap. 2 §

andra stycket, 3 och 4 §§ samt 8 § andra meningen lagen

(1980:1103) om årsredovisning m.m. i vissa företag och vid

upprättandet av koncernredovisningen 3 kap. 5 och 7 §§

samt 9 § första stycket samma lag. Ett dotterföretag till

stiftelsen skall vid upprättandet av sin årsredovisning iaktta

3 kap. 2 § andra stycket samt 8 § nämnda lag.

9 § Årsredovisningen skall skrivas under av samtliga

styrelseledamöter eller, i fråga om stiftelser med anknuten

förvaltning, av förvaltaren eller, om ett handelsbolag är

stiftelsens förvaltare, av samtliga de bolagsmän som

företräder bolaget. Vad nu sagts gäller även i fråga om

koncernredovisning.

Om en avvikande mening beträffande års- eller

koncernredovisningen har antecknats till styrelsens eller

förvaltarens protokoll, skall den avvikande meningen fogas

till redovisningen.

10 § En stiftelse som är skyldig att upprätta

årsredovisning enligt denna lag skall avlämna

årsredovisningen till revisorn senast fyra månader efter

räkenskapsårets utgång. Om stiftelsen är skyldig att

upprätta koncernredovisning enligt denna lag, gäller vad nu

sagts även i fråga om koncernredovisningen.

En stiftelse som inte är årsredovisningsskyldig enligt

denna lag skall avlämna årsbokslutet eller

sammanställningen över räkenskaperna till revisorn senast

fyra månader efter räkenskapsårets utgång.

11 § En stiftelse som är skyldig att upprätta

årsredovisning enligt denna lag skall senast sex månader

efter räkenskapsårets utgång sända en kopia av

revisionsberättelsen och av den av revisorn påtecknade

årsredovisningen till tillsynsmyndigheten. Om stiftelsen är

skyldig att upprätta koncernredovisning enligt denna lag,

gäller vad nu sagts även i fråga om

koncernrevisionsberättelsen och den av revisorn

påtecknade koncernredovisningen.

12 § Bestämmelsen i 11 § första meningen gäller inte i

fråga om sådana stiftelser som avses i 9 kap. 10 § första

stycket. En sådan stiftelse skall senast sex månader efter

räkenskapsårets utgång hålla en kopia av

revisionsberättelsen och av den av revisorn påtecknade

årsredovisningen tillgänglig för var och en som vill ta del av

den. Är stiftelsen skyldig att upprätta koncernredovisning,

gäller vad nu sagts även i fråga om

koncernrevisionsberättelsen och den av revisorn

påtecknade koncernredovisningen, om stiftelsen är sådan

som avses i 9 kap. 10 § första stycket 1 eller 2.

4 kap. Revision

1 § En stiftelse skall ha minst en revisor.

Om inte annat föreskrivs i stiftelseförordnandet, utses

och entledigas revisorn i en stiftelse med egen förvaltning

av styrelsen.

Om inte annat föreskrivs i stiftelselseförordnandet, utses

och entledigas revisorn i en stiftelse med anknuten

förvaltning av

1. förvaltarens högsta beslutande organ,

2. styrelsen om det finns en styrelse och annars av

myndighetens chef, om förvaltaren är en statlig myndighet,

eller

3. samtliga bolagsmän i förening, om förvaltaren är ett

handelsbolag.

2 § Om inte annat föreskrivs i stiftelseförordnandet, får

en stiftelse ha en eller flera revisorssuppleanter.

Bestämmelserna i denna lag om revisorer tillämpas också på

revisorssuppleanterna.

3 § Den som är underårig, i konkurs eller underkastad

näringsförbud eller som har förvaltare enligt 11 kap. 7 §

föräldrabalken får inte vara revisor.

En revisor skall ha den insikt i och erfarenhet av

redovisning och ekonomiska förhållanden som med hänsyn

till stiftelsens ändamål samt arten och värdet av stiftelsens

tillgångar fordras för uppdragets fullgörande.

Till revisor kan även ett auktoriserat eller godkänt

revisionsbolag utses. Vid tillämpningen av bestämmelserna

i detta kapitel likställs ett auktoriserat revisionsbolag med

auktoriserad revisor och ett godkänt revisionsbolag med

godkänd revisor. Ett bolag som utses till revisor skall till den

stiftelse som revisionen avser anmäla vem som är

huvudansvarig för revisionen. Den huvudansvarige skall i

ett auktoriserat revisionsbolag vara auktoriserad revisor

och i ett godkänt revisionsbolag vara auktoriserad eller

godkänd revisor. Bestämmelserna i 6 § tillämpas på den

huvudansvarige.

Till revisor i dotterföretag bör minst en av

moderstiftelsens revisorer utses, om det kan ske.

4 § Minst en revisor skall vara auktoriserad eller godkänd

revisor, om stiftelsen är skyldig att upprätta årsredovisning

enligt denna lag.

Stiftelsen skall ha auktoriserad revisor om stiftelsens

tillgångar eller, om stiftelsen är moderstiftelse, koncernens

tillgångar, värderade med tillämpning av 3 kap. 6 §, vid

utgången av de två senaste räkenskapsåren haft ett värde

överstigande ett gränsbelopp som motsvarar 1 000 gånger

det basbelopp enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring

som gällde vid utgången av respektive räkenskapsår. Minst

en revisor skall vara auktoriserad också om stiftelsen eller

koncernen under vart och ett av de två senaste

räkenskapsåren i medeltal haft mer än 200 anställda.

Regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer kan i fall som avses i andra stycket besluta att

en viss godkänd revisor får utses i stället för en auktoriserad

revisor. Sådana beslut meddelas för högst fem år i följd.

5 § I fråga om andra stiftelser än som avses i 4 § första

stycket får tillsynsmyndigheten besluta att minst en revisor

skall vara auktoriserad eller godkänd revisor.

6 § Den kan inte vara revisor som

1. är stiftelsens stiftare eller förvaltare,

2. ensam eller tillsammans med andra företräder

stiftelsen enligt 2 kap. 16 eller 23 § eller företräder

förvaltaren eller, om stiftelsen förvaltas av ett handelsbolag,

är bolagsman i bolaget,

3. ensam eller tillsammans med andra har rätt att

företräda ett dotterföretag till stiftelsen eller till förvaltaren

eller, om dotterföretaget är ett handelsbolag, är bolagsman

i företaget,

4. biträder vid förandet av stiftelsens räkenskaper eller

vid stiftelsens förmögenhetsförvaltning eller stiftelsens

kontroll däröver,

5. är anställd hos eller på annat sätt intar en underordnad

eller beroende ställning till stiftelsen eller till förvaltaren

eller till någon annan som avses i 1--4,

6. är verksam i samma företag som den som yrkesmässigt

biträder stiftelsen vid grundbokföringen eller förandet av

räkenskaper enligt 3 kap. 5 § eller vid stiftelsens

förmögenhetsförvaltning eller stiftelsens kontroll däröver,

7. är gift eller sambo med eller är syskon eller släkting i

rätt upp- eller nedstigande led till en person som avses i 1--

4 eller är besvågrad med en sådan person i rätt upp- eller

nedstigande led eller så att den ene är gift med den andres

syskon, eller

8. står i låneskuld till stiftelsen eller förvaltaren eller till

ett dotterföretag till stiftelsen eller till förvaltaren eller har

förpliktelser för vilka stiftelsen, förvaltaren eller

dotterföretag till stiftelsen eller förvaltaren har ställt

säkerhet.

I ett dotterföretag kan inte den vara revisor som enligt

första stycket inte är behörig att vara revisor i

moderstiftelsen.

En revisor får vid revisionen inte anlita någon som enligt

första och andra styckena inte är behörig att vara revisor.

Har moderstiftelsen eller dotterföretaget någon anställd i

sin tjänst med uppgift att uteslutande eller huvudsakligen ha

hand om stiftelsens eller dotterföretagets eller bådas interna

revision, får revisorn dock anlita en sådan anställd i den

utsträckning som det är förenligt med god revisionssed.

7 § En revisor utses för bestämd tid eller tills vidare.

Ett uppdrag att tills vidare vara revisor upphör när en ny

revisor har utsetts.

Ett uppdrag som revisor för bestämd tid upphör i förtid,

om revisorn anmäler det hos den som har utsett honom eller

om han entledigas av någon som enligt 1 § andra stycket har

rätt att göra det.

Upphör ett uppdrag att vara revisor för bestämd tid i

förtid, skall revisorn genast anmäla detta till

tillsynsmyndigheten, om uppdraget har gällt en stiftelse som

är skyldig att upprätta årsredovisning enligt denna lag.

Revisorn skall i anmälan lämna en redogörelse för

iakttagelserna vid den granskning som han har utfört under

den del av löpande räkenskapsår som hans uppdrag har

omfattat. För anmälan gäller i tillämpliga delar vad som

föreskrivs i 11 § tredje och fjärde styckena om

revisionsberättelse. Kopia av anmälan skall överlämnas till

stiftelsens styrelse eller förvaltare.

Bestämmelsen i fjärde stycket tillämpas inte om

uppdraget har gällt en sådan stiftelse som avses i 9 kap. 10 §

första stycket.

8 § Tillsynsmyndigheten kan förordna revisor för en

stiftelse, om

1. någon revisor inte är utsedd,

2. någon auktoriserad eller godkänd revisor inte är

utsedd när det krävs enligt 4 eller 5 §,

3. en utsedd revisor inte får vara revisor enligt vad som

föreskrivs i 3 § första stycket eller 6 §, eller

4. en föreskrift i stiftelseförordnandet om antalet

revisorer eller om revisors behörighet har åsidosatts.

I fall som avses i första stycket 1--4 är styrelsen eller

förvaltaren skyldig att göra anmälan till

tillsynsmyndigheten, om inte rättelse utan dröjsmål sker

genom den som utser revisor.

Förordnande enligt första stycket skall meddelas efter

det att stiftelsen har hörts och avse tid till dess att en annan

revisor har blivit utsedd. Vid förordnande av revisor i fall

som avses i första stycket 2--4 skall tillsynsmyndigheten

entlediga den tidigare utsedde revisorn.

9 § Revisorerna skall i den omfattning som följer av god

revisionssed granska stiftelsens räkenskaper och

årsredovisning, årsbokslut eller sammanställning enligt 3

kap. 5 § andra stycket samt styrelsens eller förvaltarens

förvaltning.

Om stiftelsen är en moderstiftelse som skall upprätta

koncernredovisning, skall revisorerna även granska

koncernredovisningen och koncernföretagens inbördes

förhållanden i övrigt.

Innehåller stiftelseförordnandet föreskrifter om revision

skall dessa iakttas, om de inte strider mot första eller andra

stycket eller mot någon annan bestämmelse i denna lag.

10 § Styrelsen eller förvaltaren skall ge revisorerna

tillfälle att verkställa granskningen i den omfattning som

dessa finner behövligt samt lämna de upplysningar och den

hjälp som revisorerna begär. Samma skyldighet har

företagsledningen och revisorerna i ett dotterföretag

gentemot en revisor i moderstiftelsen.

11 § Revisorerna skall avge en revisionsberättelse för

varje räkenskapsår.

I fråga om stiftelser som är skyldiga att upprätta

årsredovisning enligt denna lag skall revisionsberättelsen

innehålla ett uttalande om huruvida årsredovisningen har

gjorts upp enligt denna lag. Innehåller inte

årsredovisningen sådana upplysningar som skall lämnas

enligt 3 kap. 7 § tredje stycket eller 8 §, skall detta anges och

behövliga upplysningar lämnas i revisionsberättelsen, om

det kan ske.

I revisionsberättelsen skall det också anmärkas om

revisorerna vid sin granskning har funnit att

1. stiftelsens tillgångar har använts i strid med stiftelsens

ändamål eller att dess förmögenhet är placerad i strid med

stiftelseförordnandet eller med 2 kap. 4 eller 6 §,

2. någon annan åtgärd eller försummelse innebär att

föreskrifterna i stiftelseförordnandet eller bestämmelserna

i denna lag inte har följts, eller

3. vad som enligt 1 eller 2 ligger en styrelseledamot eller

förvaltaren till last eller annan åtgärd eller försummelse kan

föranleda ersättningsskyldighet enligt 5 kap. 1 § första

meningen eller entledigande enligt 9 kap. 6 §.

Om stiftelsen har utövat näringsverksamhet under

räkenskapsåret, skall revisionsberättelsen upprättas med

iakttagande av även 4 kap. 10 § fjärde stycket lagen

(1980:1103) om årsredovisning m.m. i vissa företag.

I en moderstiftelse skall revisorerna avge en särskild

revisionsberättelse för koncernen. Härvid skall andra

stycket och tredje stycket 2 och 3 tillämpas.

12 § Sedan revisorerna i en stiftelse som är skyldig att

upprätta årsredovisning enligt denna lag har slutfört

granskningen, skall de skriva en hänvisning till

revisionsberättelsen på årsredovisningen och, i en

moderstiftelse, på koncernredovisningen. Finner

revisorerna att balansräkningen eller resultaträkningen är

oriktig, skall de därvid anteckna även detta. I en

moderstiftelse gäller detsamma i fråga om

koncernbalansräkningen och koncernresultaträkningen.

13 § Revisorerna skall överlämna revisions- och

koncernrevisionsberättelsen samt den av dem påtecknade

års- och koncernredovisningen, årsbokslutet eller

sammanställningen till styrelsen eller förvaltaren senast fem

och en halv månader efter utgången av stiftelsens

räkenskapsår.

14 § Erinringar som revisorerna framställer till styrelsen

eller förvaltaren och som inte har tagits in i

revisionsberättelsen skall de anteckna i protokoll eller

någon annan handling. Handlingen skall överlämnas till

styrelsen eller förvaltaren.

15 § Revisorerna får inte lämna upplysningar till

utomstående om sådana stiftelsens angelägenheter som de

har fått kännedom om vid fullgörandet av sitt uppdrag, om

det kan vara till nackdel för stiftelsen.

Revisorerna är skyldiga att

1. till medrevisor, ny revisor, tillsynsmyndigheten och,

om stiftelsen har försatts i konkurs, konkursförvaltaren

lämna behövliga upplysningar om stiftelsens

angelägenheter, samt

2. på begäran lämna upplysningar om stiftelsens

angelägenheter till undersökningsledaren under

förundersökning i brottmål.

Bestämmelsen i första stycket 1 om

upplysningsskyldighet till tillsynsmyndigheten gäller inte

när det är fråga om sådan stiftelse som avses i 9 kap. 10 §

första stycket.

16 § Revisorerna har rätt att av stiftelsen få skäligt

arvode för sitt uppdrag.

5 kap. Skadestånd

1 § Om en styrelseledamot eller förvaltaren uppsåtligen

eller av oaktsamhet orsakar skada för stiftelsen då han

fullgör sitt uppdrag, skall han ersätta skadan. Detsamma

gäller när skadan tillfogas någon annan genom

åsidosättande av föreskrifterna i stiftelseförordnandet eller

denna lag.

2 § En revisor är ersättningsskyldig enligt de grunder som

anges i 1 §. Han ansvarar även för skada som uppsåtligen

eller av oaktsamhet orsakas av hans medhjälpare.

Om ett revisionsbolag är revisor, är det bolaget och den

som är huvudansvarig för revisionen som är

ersättningsskyldiga.

3 § Om någon är ersättningsskyldig enligt 1 eller 2 §, kan

skadeståndet jämkas efter vad som är skäligt med hänsyn

till handlingens beskaffenhet, skadans storlek och

omständigheterna i övrigt.

Skall flera ersätta samma skada, svarar de solidariskt för

skadeståndet i den mån inte skadeståndsskyldigheten har

jämkats för någon av dem enligt första stycket. Vad någon

har utgett i skadestånd får krävas tillbaka från de andra

efter vad som är skäligt med hänsyn till omständigheterna.

4 § Talan om skadestånd till stiftelsen enligt 1 eller 2 § kan

väckas, förutom av styrelsen eller förvaltaren, av

1. stiftaren eller, om stiftaren är avliden, dennes

efterlevande make eller sambo, arvinge, arvinges

avkomling, universell testamentstagare, boutredningsman

eller testamentsexekutor i dödsboet efter stiftaren,

2. en styrelseledamot,

3. den som enligt stiftelsens ändamål kan komma att få

förmån av stiftelsen,

4. den som genom stiftelseförordnandet har rätt att föra

sådan talan, samt

5. tillsynsmyndigheten.

Talan om skadestånd till stiftelsen enligt 1 eller 2 § kan

även väckas av stiftelsens konkursbo.

Den som har väckt talan med stöd av första stycket 1--5

eller andra stycket svarar för rättegångskostnaderna men

har rätt till ersättning av stiftelsen för den kostnad som täcks

av vad som har kommit stiftelsen till godo genom

rättegången.

Bestämmelsen i första stycket 5 gäller inte i fråga om en

sådan stiftelse som avses i 9 kap. 10 § första stycket.

5 § Sådan talan för stiftelsens räkning enligt 1 eller 2 §

som inte grundas på brott kan inte väckas mot

1. en styrelseledamot eller förvaltaren sedan tre år har

förflutit från utgången av det räkenskapsår då det beslut

eller den åtgärd som ligger till grund för talan fattades eller

vidtogs, eller

2. en revisor sedan tre år har förflutit från det att

revisionsberättelsen kom styrelsen eller förvaltaren till

handa.

Utan hinder av bestämmelserna i första stycket får

stiftelsens konkursbo väcka talan, om konkursansökan har

gjorts innan den tid som anges i första stycket har gått ut.

Efter utgången av nämnda tid kan sådan talan dock inte

väckas senare än sex månader från edgångssammanträdet.

6 kap. Ändring m.m. av föreskrifter i ett

stiftelseförordnande

Ändring m.m. efter tillstånd

1 § Styrelsen eller förvaltaren får inte utan tillstånd av

Kammarkollegiet ändra eller upphäva eller i särskilt fall

åsidosätta föreskrifter i stiftelseförordnandet som avser

1. stiftelsens ändamål,

2. hur stiftelsens förmögenhet skall vara placerad,

3. huruvida stiftelsen skall ha egen eller anknuten

förvaltning,

4. av vem en styrelseledamot eller förvaltaren entledigas

eller utses eller hur styrelsen skall vara sammansatt,

5. styrelsens beslutförhet eller omröstningsförfarande,

6. arvode till styrelsens ledamöter eller förvaltaren,

7. räkenskaper eller årsredovisning för stiftelsen,

8. revision, eller

9. rätt att föra talan om skadestånd till stiftelsen eller om

entledigande av styrelseledamot eller förvaltare.

Föreskrifterna får ändras, upphävas eller i särskilt fall

åsidosättas endast om de på grund av ändrade förhållanden

inte längre kan följas eller har blivit uppenbart onyttiga

eller uppenbart stridande mot stiftarens avsikter eller om

det finns andra särskilda skäl.

Vid ändring av föreskrifter om stiftelsens ändamål skall

vad som kan antas ha varit stiftarens avsikt beaktas så långt

möjligt.

2 § Frågor om tillstånd enligt 1 § prövas på ansökan av

styrelsen eller förvaltaren. Kammarkollegiets beslut får

överklagas hos regeringen.

Ändring m.m. utan tillstånd

3 § Om stiftaren i stiftelseförordnandet uttryckligen har

föreskrivit att styrelsen eller förvaltaren utan tillstånd av en

myndighet får ändra, upphäva eller åsidosätta särskilt

angivna föreskrifter i stiftelseförordnandet som angår en

annan fråga än som anges i 1 § första stycket 1, gäller vad

stiftelseförordnandet föreskriver utan hinder av 1 §.

Även om det inte följer av stiftelseförordnandet får

styrelsen eller förvaltaren i andra fall än som avses i 1 §

första stycket utan tillstånd ändra, upphäva eller i särskilt

fall åsidosätta en föreskrift i stiftelseförordnandet. Härvid

skall 1 § andra stycket tillämpas.

4 § Styrelsen eller förvaltaren skall underrätta

tillsynsmyndigheten om beslut som avses i 3 §. Beslutet

gäller från och med den dag då tre månader förflutit sedan

underrättelsen inkom till tillsynsmyndigheten, om inte

denna under tremånaderstiden förbjudit styrelsen eller

förvaltaren att tillämpa beslutet. Förbud av

tillsynsmyndigheten får grundas endast på att beslutet

strider mot denna lag.

Om tillsynsmyndigheten behöver längre tid för

prövningen, får den förlänga tidsfristen enligt första stycket

med högst tre månader. Om det fattas beslut om förlängning

skall stiftelsen underrättas om detta.

Upphörande av en stiftelse i visst fall

5 § Styrelsen eller förvaltaren får besluta om att förbruka

stiftelsens tillgångar för det ändamål vartill de är bestämda

eller för ett ändamål som så nära som möjligt motsvarar

detta, om

1. stiftelsen bildades för mer än 50 år sedan,

2. stiftelsen inte har kunnat främja sitt ändamål under de

senaste fem åren,

3. värdet av tillgångarna, värderade med tillämpning av

3 kap. 6 §, vid utgången av de tre senaste räkenskapsåren

har understigit det då gällande basbeloppet enligt lagen

(1962:381) om allmän försäkring, samt

4. stiftelsen saknar skulder.

Bestämmelserna i 4 § tillämpas på beslut enligt första

stycket.

7 kap. Likvidation och upplösning

Förutsättningar för likvidation m.m.

1 § Styrelsen eller förvaltaren för en stiftelse som utövar

näringsverksamhet skall ofördröjligen upprätta en särskild

balansräkning så snart det finns skäl att anta att värdet av

stiftelsens tillgångar understiger summan av stiftelsens

skulder. Samma skyldighet inträder om stiftelsen vid

verkställighet enligt 4 kap. utsökningsbalken befunnits

sakna utmätningsbara tillgångar. Visar balansräkningen att

värdet av tillgångarna understiger summan av skulderna,

skall styrelsen eller förvaltaren ansöka hos tingsrätt om att

stiftelsen försätts i likvidation. Sådan ansökan kan även

göras av styrelseledamot eller revisor.

2 § Vid beräkningen av värdet av stiftelsens tillgångar

skall det i den balansräkning som avses i 1 § inom linjen tas

upp en post som utvisar den ökning av tillgångarnas

sammanlagda värde som skulle följa, om de redovisades till

försäljningsvärdet med avdrag för försäljningskostnaderna.

Beträffande sådana anläggningstillgångar som undergår

fortlöpande värdeminskning gäller dock att de skall tas upp

till anskaffningsvärdet minskat med erforderliga

avskrivningar och nedskrivningar, om man därigenom får

ett högre värde.

Vid beräkningen av summan av stiftelsens skulder skall

hänsyn inte tas till skulder på grund av statligt stöd för vilket

återbetalningsskyldigheten är beroende av stiftelsens

ekonomiska ställning, om stödet, för det fall att stiftelsen

försätts i konkurs eller träder i likvidation, skall återbetalas

först sedan övriga skulder till fullo har betalats.

3 § Underlåter styrelseledamöterna eller förvaltaren att

fullgöra vad som åligger dem enligt 1 §, svarar de och andra

som med vetskap om denna underlåtenhet handlar på

stiftelsens vägnar solidariskt för de förpliktelser som

uppkommer för stiftelsen. En styrelseledamot eller

förvaltaren undgår dock ansvar, om han visar att

underlåtenheten inte beror på försummelse av honom.

Ansvarighet enligt första stycket gäller inte för

förpliktelser som uppkommer sedan likvidationsfrågan har

hänskjutits till domstols prövning eller sådan balansräkning

som avses i 4 § har blivit granskad av revisorerna och

godkänd av tillsynsmyndigheten.

4 § Tingsrätt skall besluta att stiftelsen skall träda i

likvidation, om det inte under ärendets handläggning i

domstolen styrks att en balansräkning, utvisande att

stiftelsen har tillgångar till ett värde som överstiger summan

av skulderna, har blivit granskad av revisorerna och

godkänd av tillsynsmyndigheten.

Förfarandet hos domstolen

5 § Görs ansökan om likvidation enligt 1 §, skall

domstolen genast kalla stiftelsen och borgenärer som vill

yttra sig i ärendet att inställa sig för domstolen på en

bestämd dag, då frågan om skyldighet för stiftelsen att träda

i likvidation skall prövas. Kallelsen skall delges stiftelsen,

om delgivningen kan ske på annat sätt än enligt 15--17 §§

delgivningslagen (1970:428). Kallelsen skall kungöras

genom domstolens försorg i Post- och Inrikes Tidningar

minst två och högst fyra månader före inställelsedagen.

6 § Har sökanden haft kostnader för delgivning eller

kungörelse samt för expeditioner i ett ärende enligt 1 §,

skall kostnaderna betalas av stiftelsens medel, om stiftelsen

förpliktas träda i likvidation eller om domstolen i annat fall

finner det skäligt.

Genomförande av likvidationen

7 § En domstol som fattar beslut att en stiftelse skall

träda i likvidation skall samtidigt utse en eller flera

likvidatorer. Likvidatorerna träder i styrelsens eller

förvaltarens ställe och har till uppgift att genomföra

likvidationen.

Likvidatorerna skall för registrering i stiftelseregistret

genast anmäla beslut om likvidation och förordnande av

likvidator.

Bestämmelserna i denna lag om styrelse och

styrelseledamöter tillämpas på likvidatorerna, i den mån

inte annat följer av detta kapitel. En likvidator har alltid rätt

till skäligt arvode.

En stiftelse är alltid bokföringsskyldig under

likvidationen.

Ett uppdrag att vara revisor upphör inte genom att

stiftelsen träder i likvidation. Bestämmelserna i 4 kap.

tillämpas under likvidationen. Revisionsberättelsen skall

innehålla ett uttalande om huruvida enligt revisorernas

mening likvidationen onödigt fördröjs.

8 § När stiftelsen har trätt i likvidation, skall styrelsen

eller förvaltaren genast avge en redovisning för sin

förvaltning av stiftelsens angelägenheter under den tid för

vilken redovisningshandlingar inte förut har lämnats till

revisorerna. Redovisningen skall lämnas till revisorerna så

snart det kan ske. Bestämmelserna om årsredovisning och

revisionsberättelse skall tillämpas.

Om tiden även omfattar det föregående räkenskapsåret,

skall en särskild redovisning avges för detta år. I en

moderstiftelse skall denna särskilda redovisning även

omfatta koncernredovisning.

9 § Likvidatorerna skall genast söka kallelse på

stiftelsens okända borgenärer.

10 § Likvidatorerna skall så snart det kan ske genom

försäljning på offentlig auktion eller på annat lämpligt sätt

förvandla stiftelsens tillgångar till pengar, i den mån det

behövs för likvidationen, samt betala stiftelsens skulder.

Stiftelsens näringsverksamhet får fortsättas om det behövs

för en ändamålsenlig avveckling eller för att de anställda

skall få skälig tid på sig att skaffa sig nya anställningar.

11 § När den anmälningstid som bestämts i kallelsen på

stiftelsens okända borgenärer har gått ut och alla kända

skulder blivit betalda, skall likvidatorerna använda

återstående tillgångar för det ändamål vartill de är

bestämda eller för ett ändamål som så nära som möjligt

motsvarar detta. Om det inte är möjligt att använda

tillgångarna på detta sätt, skall de överlämnas till Allmänna

arvsfonden. Om något skuldbelopp är tvistigt eller inte

förfallet till betalning eller av annan orsak inte kan betalas,

skall dock så mycket av överskottet behållas som kan

behövas för denna betalning.

12 § När likvidatorerna har fullgjort sitt uppdrag, skall de

så snart det kan ske avge slutredovisning för sin förvaltning

genom en förvaltningsberättelse som avser likvidationen i

dess helhet. Till berättelsen skall de foga

redovisningshandlingar för hela likvidationstiden.

Berättelsen och redovisningshandlingarna skall avlämnas

till revisorerna. Dessa skall inom en månad därefter till

likvidatorerna avge en revisionsberättelse över

slutredovisningen och förvaltningen under likvidationen.

Likvidatorerna skall därefter genast sända en kopia av

revisions- och förvaltningsberättelserna till

tillsynsmyndigheten.

13 § När likvidatorerna har sänt revisions- och

förvaltningsberättelserna till tillsynsmyndigheten, är

stiftelsen upplöst. Detta förhållande skall likvidatorerna

genast anmäla för registrering i stiftelseregistret.

Om likvidatorerna finner att stiftelsen är på obestånd

och inte kan betala likvidationskostnaderna, skall de

ansöka om att stiftelsen försätts i konkurs.

14 § Om det efter stiftelsens upplösning enligt 13 § visar

sig att stiftelsen har tillgångar eller om talan väcks mot

stiftelsen eller det av någon annan orsak uppkommer behov

av en likvidationsåtgärd, skall likvidationen fortsättas.

Detta skall genast anmälas av likvidatorerna för registrering

i stiftelseregistret.

15 § Om ett likvidationsbeslut har blivit upphävt genom

ett beslut av domstol som har vunnit laga kraft, träder

stiftelsens tidigare styrelse eller förvaltare i likvidatorernas

ställe. Likvidatorerna skall genast anmäla beslutet för

registrering i stiftelseregistret.

När likvidation har upphört enligt första stycket, skall

12 § tillämpas.

Likvidation efter konkurs

16 § Om en stiftelse som utövar näringsverksamhet är

försatt i konkurs och denna avslutas med överskott, skall

styrelsen eller förvaltaren inom en månad från det att

konkursen avslutades besluta att stiftelsen skall träda i

likvidation och genast anmäla detta till tingsrätten. Denna

skall därefter utan dröjsmål utse en eller flera likvidatorer.

Om stiftelsen var i likvidation när den försattes i

konkurs, skall likvidationen fortsättas enligt 14 §.

17 § Om det inte fattas ett sådant beslut som avses i 16 §

första stycket, skall tingsrätten besluta att stiftelsen skall

träda i likvidation.

Frågan om likvidation enligt första stycket prövas på

anmälan av tillsynsmyndigheten eller på ansökan av en

styrelseledamot eller en borgenär.

Om tillsynsmyndigheten eller sökanden har haft

kostnader för delgivning eller kungörelse samt för

expeditioner i ett ärende enligt andra stycket, skall

kostnaderna betalas av stiftelsens medel.

Upplösning utan likvidation

18 § I fall som avses i 6 kap. 5 § är stiftelsen upplöst när

tillgångarna förbrukats.

När en stiftelses konkurs har avslutats utan överskott är

stiftelsen upplöst.

8 kap. Stiftelses firma

1 § En stiftelses firma skall tydligt skilja sig från andra

firmor som förut är införda i stiftelseregistret. I en firma

som skiljer sig från stiftelsens namn får inte ordet stiftelse

eller en förkortning av detta ord ingå. I övrigt finns

bestämmelser om registreringen i firmalagen (1974:156).

2 § I firmalagen (1974:156) finns bestämmelser om

förbud mot användning av firma och om hävande av

firmaregistrering.

3 § Om en i stiftelseförordnandet angiven firma inte kan

registreras, får styrelsens eller förvaltarens beslut om ny

firma tillämpas utan att bestämmelserna i 6 kap. iakttas.

4 § Skriftliga handlingar som utfärdas för en stiftelse i

dess näringsverksamhet bör undertecknas med angivande

av stiftelsens firma. Vid angivande av firma som inte

sammanfaller med stiftelsens namn skall på lämpligt sätt

alltid anges att det är en stiftelse som innehar firman.

Har styrelsen eller förvaltaren eller någon annan

företrädare för stiftelsen utfärdat en handling utan

firmateckning och framgår det inte av handlingens innehåll

att den har utfärdats på stiftelsens vägnar, svarar de som har

undertecknat handlingen solidariskt för förpliktelsen enligt

handlingen. Detta gäller dock inte, om

1. det framgick av omständigheterna vid handlingens

tillkomst att handlingen utfärdades för stiftelsen, samt

2. medkontrahenten har fått ett av stiftelsen behörigen

undertecknat godkännande av handlingen utan oskäligt

dröjsmål efter det att antingen en begäran om sådant

godkännande har framställts eller personlig ansvarighet har

gjorts gällande mot undertecknarna.

9 kap. Tillsyn m.m.

Inledande bestämmelser

1 § Tillsynsmyndighet för en stiftelse med egen

förvaltning är länsstyrelsen i det län där stiftelsens styrelse

har sitt säte eller, om säte inte är bestämt, där förvaltningen

huvudsakligen utövas. En stiftelse med anknuten

förvaltning står under tillsyn av länsstyrelsen i det län där

förvaltaren har sitt säte eller, om säte inte är bestämt, där

förvaltarens egen förvaltning huvudsakligen utövas eller,

om ett handelsbolag är förvaltare, där bolagets

huvudkontor är inrättat.

Regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer får besluta att en annan myndighet än som följer

av första stycket skall vara tillsynsmyndighet för en stiftelse.

Att det för vissa stiftelser gäller särskilda bestämmelser

om tillsynen framgår av 10 §.

2 § Regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer får meddela föreskrifter om avgifter för

tillsynsmyndigheternas verksamhet enligt denna lag.

Tillsynens innebörd m.m.

3 § Tillsynsmyndigheten skall ingripa, om det kan antas

att stiftelsens förvaltning eller revisionen av stiftelsen inte

utövas i enlighet med stiftelseförordnandet eller

bestämmelserna i denna lag eller att en styrelseledamot

eller förvaltaren annars missköter sitt uppdrag.

Tillsynsmyndigheten skall ge stiftelserna råd och

upplysningar.

4 § Tillsynsmyndigheten får

1. begära in handlingar eller upplysningar från stiftelsen,

2. kalla till och delta vid sammanträde med stiftelsens

styrelse eller förvaltare, samt

3. om särskild anledning föreligger utföra inspektion hos

stiftelsen på tid och sätt som myndigheten bestämmer.

I fall som avses i första stycket 3 är stiftelsens styrelse

eller förvaltare skyldig att hålla stiftelsens kassa,

värdehandlingar och övriga tillgångar samt

räkenskapsmaterial och protokoll tillgängliga för dem som

utför inspektionen.

5 § Tillsynsmyndigheten kan

1. skilja en styrelseledamot från hans uppdrag om han är

obehörig enligt 2 kap. 10 § eller enligt lagen (1986:436) om

näringsförbud samt skilja en förvaltare som är obehörig

enligt 2 kap. 19 § andra stycket från uppdraget,

2. förelägga en eller flera styrelseledamöter eller

förvaltaren att fullgöra sina åligganden,

3. förbjuda en eller flera styrelseledamöter eller

förvaltaren att verkställa ett beslut eller, om beslutet har

verkställts, förelägga en eller flera styrelseledamöter eller

förvaltaren att göra rättelse om det kan ske.

Att tillsynsmyndigheten har även andra befogenheter

framgår av 4 kap. 5 och 8 §§ samt 5 kap. 4 §.

Beslut om föreläggande eller förbud enligt första stycket

2 och 3 får förenas med vite. Tillsynsmyndigheten skall

pröva frågan om att döma ut ett vite som förelagts enligt

första stycket 2, om föreläggandet endast avser åliggande

att inge en eller flera handlingar till tillsynsmyndigheten. I

övriga fall prövas frågan av länsrätten enligt lagen

(1985:206) om viten.

6 § Om en styrelseledamot eller förvaltaren missköter sitt

uppdrag, kan han entledigas av allmän domstol.

Entledigandet får begränsas till viss tid.

I fråga om rätt till talan om entledigande gäller 5 kap. 4 §

första och fjärde styckena.

Har tillsynsmyndigheten väckt talan om entledigande av

en styrelseledamot eller förvaltaren, får

tillsynsmyndigheten entlediga denne för tiden till dess att

domstolen har slutligt prövat saken eller bestämt

annorlunda.

7 § I en stiftelse med egen förvaltning skall

tillsynsmyndigheten förordna

1. ny styrelseledamot, om detta behövs för att styrelsen

skall bli beslutför, samt

2. ordförande i styrelsen i fall då någon annan än

styrelsen skall utse ordförande men inte gör detta.

Förordnandet gäller intill dess att en ny ledamot eller

ordförande har blivit utsedd i behörig ordning. Har den

förre ledamoten entledigats för en viss tid, gäller dock

förordnandet för den nye ledamoten för den tid

entledigandet avser.

8 § Tillsynsmyndigheten skall förordna ny förvaltare för

en stiftelse med anknuten förvaltning, om stiftelsen saknar

förvaltare.

Förordnandet gäller tills vidare. Har den förre

förvaltaren entledigats för en viss tid, gäller dock

förordnandet för den nye förvaltaren för den tid

entledigandet avser.

9 § Om ett testamentariskt stiftelseförordnande inte kan

verkställas därför att det saknas ett sådant åtagande som

avses i 1 kap. 2 § andra stycket, skall länsstyrelsen på

begäran av någon som förvaltar dödsboet verka för att ett

sådant åtagande lämnas. Länsstyrelsen får därvid besluta

om en annan förvaltningsform än den som har föreskrivits

av stiftaren.

Behörig länsstyrelse är länsstyrelsen i det län där

stiftaren hade sitt hemvist.

Tillsynens innebörd i fråga om vissa stiftelser

10 § Bestämmelserna i 3 § första stycket, 4 § samt 5 §

första stycket 2 och 3 gäller inte i fråga om

1. stiftelser som bildats av eller tillsammans med staten,

en kommun, ett landsting eller en kyrklig kommun,

2. stiftelser som förvaltas av en statlig myndighet, eller

3. stiftelser som enligt stiftarens förordnande skall vara

undantagna från tillsyn enligt denna lag och som varken

under innevarande eller de tre närmast föregående

räkenskapsåren har utövat näringsverksamhet eller varit

moderstiftelse.

I fråga om stiftelser som avses i första stycket gäller dock

bestämmelserna i 3 § första stycket, 4 § första stycket 1 och

2 samt 5 § första stycket 2 och 3 om det kan antas att

1. stiftelsen saknar namn,

2. stiftelsen inte har upprättat års- eller

koncernredovisning eller inte har avlämnat års- eller

koncernredovisning, årsbokslut eller sammanställning över

räkenskaperna till revisorn,

3. stiftelsen inte håller års- eller koncernredovisning eller

revisions- eller koncernrevisionsberättelse tillgänglig för var

och en,

4. stiftelsen saknar behörig revisor, eller om

5. fråga uppkommer om sådant beslut som avses i 4 kap.

5 §.

Överklagande

11 § Tillsynsmyndighetens beslut enligt denna lag får

överklagas hos kammarrätten. Detta gäller dock inte beslut

om att väcka talan enligt 5 kap. 4 § första stycket eller 9 kap.

6 § första stycket eller beslut enligt 9 kap. 6 § tredje stycket.

Tillsynsmyndighetens beslut enligt 4 kap. 8 §, 6 kap. 4 §

eller 5 § andra stycket, 9 kap. 5 § första stycket 3, i den del

beslutet avser verkställighetsförbud, eller 9 kap. 7 eller 8 §

gäller även om de överklagas.

Om tillsynsmyndighetens beslut överklagas, skall

tillsynsmyndigheten föra talan för det allmänna. Överklagas

kammarrättens beslut av tillsynsmyndigheten, skall

överklagandet ha kommit in inom tre veckor från den dag

då det överklagade beslutet meddelades.

Länsstyrelsens beslut enligt 9 § överklagas hos

kammarrätten. Bestämmelserna i tredje stycket om

tillsynsmyndigheten och dess beslut gäller i sådant fall

länsstyrelsen och dess beslut.

10 kap. Registrering

Allmänna bestämmelser om registrering

1 § En stiftelse skall vara registrerad om

1. den är skyldig att upprätta årsredovisning enligt denna

lag, eller

2. det följer av de av stiftaren i stiftelseförordnandet

meddelade föreskrifterna att den skall vara registrerad.

Registreringsmyndighet för en stiftelse är den

länsstyrelse som med tillämpning av bestämmelserna i 9

kap. 1 § första stycket skall vara tillsynsmyndighet för

stiftelsen.

Ett stiftelseregister skall föras hos

registreringsmyndigheten för registreringar enligt denna

lag.

Regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer får meddela föreskrifter om avgifter för

registrering i stiftelseregistret.

2 § Om inte annat följer av 6 § andra stycket skall en

stiftelses styrelse eller förvaltare anmäla stiftelsen för

registrering i stiftelseregistret

1. i fall som avses i 1 § första stycket 2 senast sex månader

efter det att stiftelsen bildades,

2. i övriga fall senast sex månader efter det att stiftelsen

blev bokföringsskyldig enligt denna lag.

Anmälan enligt första stycket skall innehålla uppgift om

stiftelsens postadress och telefon samt om

styrelseledamöternas namn, bostadsadress, postadress och

telefon eller förvaltarens namn eller firma, postadress och

telefon. Vid egen förvaltning skall den vidare innehålla

uppgift om den ort där styrelsen har sitt säte, eller om säte

inte är bestämt, där förvaltningen huvudsakligen utövas.

Vid anknuten förvaltning skall uppgift i stället lämnas om

den ort där förvaltaren har sitt säte, eller om säte inte är

bestämt, där förvaltarens egen förvaltning huvudsakligen

utövas eller, om förvaltaren är ett handelsbolag, där bolaget

har sitt huvudkontor inrättat.

Till anmälan skall det fogas en kopia av

stiftelseförordnandet, om det är möjligt. Har styrelsen eller

förvaltaren enligt 2 kap. 7 § fattat beslut om namn för

stiftelsen, skall anmälan innehålla uppgift även om namnet.

3 § Anmälan för registrering i stiftelseregistret skall

genast göras

1. när en föreskrift i stiftelseförordnandet har ändrats

eller upphävts enligt bestämmelserna i 6 kap.,

2. när en ändring har inträtt i något förhållande som

avses i 2 § andra stycket,

3. när någon har bemyndigats att företräda stiftelsen

enligt 2 kap. 16 § andra stycket eller 23 § andra stycket,

4. när stiftelsen inte längre är registreringsskyldig enligt

denna lag, samt

5. när stiftelsen är upplöst.

I fall som avses i första stycket 3 skall uppgift lämnas om

företrädarens namn, bostadsadress, postadress och telefon.

Har styrelsen eller förvaltaren beslutat att rätten att

företräda stiftelsen samt att teckna dess namn och firma får

utövas endast av två eller flera i förening, skall detta också

anmälas för registrering i stiftelseregistret. Någon annan

inskränkning i rätten att företräda stiftelsen och att teckna

dess namn och firma får inte registreras.

När anmälan enligt första stycket 2 avser byte av

förvaltare skall anmälan göras av den nye förvaltaren. I fall

som avses i första stycket 5 skall anmälan göras av den

avträdande styrelsen eller förvaltaren. I övriga fall skall

anmälan göras av styrelsen eller förvaltaren.

4 § Om en registrerad stiftelse försätts i konkurs eller

förhandling om offentligt ackord inleds för stiftelsen, skall

tingsrätten sända en underrättelse om beslutet för

registrering i stiftelseregistret.

När konkursen har avslutats eller förhandlingen om

offentligt ackord har avslutats på annat sätt än genom

konkurs, skall tingsrätten genast sända en underrättelse för

registrering i stiftelseregistret och i det förra fallet ange om

något överskott finns eller inte. Tingsrätten skall även för

registrering underrätta registreringsmyndigheten när en

högre rätt genom beslut, som har vunnit laga kraft, har

upphävt ett beslut att försätta stiftelsen i konkurs eller att

inleda förhandling om offentligt ackord.

5 § En registrering skall avföras om det genom dom som

har vunnit laga kraft har förklarats att en registrering inte

borde ha skett, att ett beslut som registrerats är ogiltigt eller

att något visst förhållande som registrerats inte föreligger.

Domstolen skall sända en kopia av domen till

registreringsmyndigheten.

Särskilda bestämmelser för stiftelser som avser att utöva

eller som utövar näringsverksamhet

6 § Innan en stiftelse börjar utöva näringsverksamhet

skall styrelsen eller förvaltaren lämna uppgift för

registrering i stiftelseregistret om

1. den firma under vilken näringsverksamheten skall

bedrivas, och

2. näringsverksamhetens art.

Om stiftelsen inte tidigare är registrerad i

stiftelseregistret, skall stiftelsen även fullgöra sin

anmälningsskyldighet enligt 2 § innan den börjar utöva

näringsverksamheten.

Stiftelsen får registreras även i stiftelseregister för annat

län, om verksamheten är avsedd att utövas där.

7 § Upphör en stiftelse att utöva näringsverksamhet eller

ändras någon annan uppgift som har registrerats om en

stiftelse som utövar näringsverksamhet, skall stiftelsens

styrelse eller förvaltare genast anmäla detta för registrering

i stiftelseregistret.

8 § Registreringsmyndigheten skall utan dröjsmål

kungöra i Post- och Inrikes Tidningar vad som har införts i

stiftelseregistret i fråga om en stiftelse som utövar

näringsverksamhet. Detta gäller dock inte registrering av

underrättelser enligt 4 §.

En kungörelse som avser ändring i ett förhållande som

tidigare har införts i registret skall endast ange ändringens

art.

9 § Det som har kungjorts i Post- och Inrikes Tidningar

enligt 8 § skall anses ha kommit till tredje mans kännedom,

om det inte framgår av omständigheterna att han varken

kände till eller borde ha känt till det som har kungjorts.

10 § I firmalagen (1974:156) finns bestämmelser om

avförande av en firma ur registret sedan en dom om att häva

firmaregistreringen har vunnit laga kraft.

Om ingripande av registreringsmyndigheten m.m.

11 § Registreringsmyndigheten skall ingripa, om det kan

antas att en stiftelse inte följer bestämmelserna i denna lag

eller annan författning i fråga om anmälan för registrering i

stiftelseregistret.

Registreringsmyndigheten får därvid begära in

handlingar eller upplysningar från stiftelsen och kan

förelägga en eller flera ledamöter i stiftelsens styrelse eller

förvaltaren att lämna begärda handlingar eller upplysningar

till registreringsmyndigheten eller att göra anmälan för

registrering i stiftelseregistret.

Beslut om föreläggande får förenas med vite.

Registreringsmyndigheten skall pröva frågan om

utdömande av vitet.

12 § Länsstyrelsen i Stockholms län får förbjuda den som

använder ordet stiftelse i strid med 1 kap. 6 § andra stycket

att fortsätta med det. Förbudet får förenas med vite.

13 § Registreringsmyndighetens beslut enligt denna lag

får överklagas till kammarrätten.

Om registreringsmyndighetens beslut överklagas skall

registreringsmyndigheten föra talan för det allmänna.

Överklagas kammarrättens beslut av

registreringsmyndigheten, skall överklagandet ha kommit

in inom tre veckor från den dag då det överklagade beslutet

meddelades.

Vad som sägs i första och andra styckena om

registreringsmyndigheten och dess beslut gäller

länsstyrelsen i Stockholms län och dess beslut när det är

fråga om beslut enligt 12 §.

11 kap. Insamlingsstiftelser och kollektivavtalsstiftelser

1 § En insamlingsstiftelse bildas genom att

1. en eller flera stiftare förordnar att pengar som inflyter

efter ett upprop av dem, skall som en självständig

förmögenhet främja ett bestämt och varaktigt ändamål, och

2. någon åtar sig att ta emot pengarna för förvaltning i

enlighet med förordnandet.

Stiftelseförordnandet skall vara skriftligt och

undertecknat av stiftaren eller stiftarna.

2 § För en insamlingsstiftelse gäller följande

bestämmelser i

1 kap. (inledande bestämmelser): 4 och 5 §§ samt 6 §

första stycket första meningen,

2 kap. (förvaltning): samtliga bestämmelser,

3 kap. (bokföring och årsredovisning m.m.): 4 § 1 och 2,

7 § första och tredje styckena och 8--11 §§,

4 kap. (revision): 1--4 §§, 6 §, 7 § första--fjärde styckena,

8--14 §§, 15 § första och andra styckena samt 16 §,

5 kap. (skadestånd): 1--3 §§, 4 § första--tredje styckena

samt 5 §,

6 kap. (ändring m.m. av föreskrifter i ett

stiftelseförordnande): samtliga bestämmelser,

7 kap. (likvidation och upplösning): samtliga

bestämmelser,

8 kap. (stiftelses firma): samtliga bestämmelser,

9 kap. (tillsyn m.m.): 1--9 §§ och 11 §, samt

10 kap. (registrering): samtliga bestämmelser.

En insamlingsstiftelses namn skall innehålla ordet

insamlingsstiftelse.

En insamlingsstiftelse är bokföringsskyldig.

En insamlingsstiftelse är upplöst om den har saknat

tillgångar under en sammanhängande tid av två år.

Bestämmelserna i 1 kap. 5 § och 6 § första stycket, 2--10

kap. samt andra och tredje styckena i denna paragraf gäller

inte i fråga om insamlingsstiftelser vilkas tillgångar enligt

stiftelseförordnandet får användas endast till förmån för

bestämda fysiska personer.

3 § En kollektivavtalsstiftelse bildas genom att

1. en arbetsgivarorganisation och en central

arbetstagarorganisation i kollektivavtal förordnar att

pengar som arbetsgivare enligt kollektivavtal eller annat

avtal tillskjuter, skall som en självständig förmögenhet

främja ett bestämt och varaktigt ändamål, och

2. någon åtar sig att ta emot pengarna för förvaltning i

enlighet med förordnandet.

4 § För en kollektivavtalsstiftelse gäller följande

bestämmelser i

1 kap. (inledande bestämmelser): 4 och 5 §§ och 6 §

första stycket första meningen,

2 kap. (förvaltning): samtliga bestämmelser,

3 kap. (bokföring och årsredovisning m.m.): 4 § 1 och 2,

7 § första och tredje styckena, 8--10 §§ och 12 §,

4 kap. (revision): 1--4 §§, 6 §, 7 § första--tredje styckena

och 8--16 §§,

5 kap. (skadestånd): 1--3 §§, 4 § första stycket 1--4, andra

och tredje styckena och 5 §,

6 kap. (ändring m.m. av föreskrifter i ett

stiftelseförordnande): samtliga bestämmelser,

7 kap. (likvidation och upplösning): samtliga

bestämmelser,

8 kap. (stiftelses firma): samtliga bestämmelser,

9 kap. (tillsyn m.m.): 1 och 2 §§, 3 § andra stycket, 5 §

första stycket 1, 6 § första och andra styckena, 7 och 8 §§,

10 § andra stycket och 11 §, samt

10 kap. (registrering): samtliga bestämmelser.

Utan hinder av bestämmelserna i 6 kap. får stiftarna och

stiftelsen genom skriftlig överenskommelse ändra eller

upphäva stiftelseförordnandet. Vad som anges i 2--10 kap.

om föreskrifter i ett stiftelseförordnande skall i fråga om en

kollektivavtalsstiftelse gälla även föreskrifter för stiftelsen

som har meddelats genom en sådan överenskommelse.

En kollektivavtalsstiftelses namn skall innehålla ordet

kollektivavtalsstiftelse.

En kollektivavtalsstiftelse är bokföringsskyldig. Vid

tillämpning av 3 kap. 12 § och 4 kap. 15 § skall en

kollektivavtalsstiftelse behandlas som en sådan stiftelse som

avses i 9 kap. 10 § första stycket.

En kollektivavtalsstiftelse är upplöst om den har saknat

tillgångar under en sammanhängande tid av två år.

Föreskrifter om ikraftträdande av denna lag meddelas i

lagen (1994:000) om införande av stiftelselagen (1994:000).

2 Förslag till

Lag om införande av stiftelselagen (1994:000)

Härigenom föreskrivs följande.

1 § Stiftelselagen (1994:000) och denna lag träder i kraft

den 1 januari 1995.

2 § Genom stiftelselagen (1994:000) upphävs lagen

(1929:116) om tillsyn över stiftelser med de begränsningar

som följer av denna lag.

3 § En förmögenhetsbildning som har tillkommit före

ikraftträdandet och som närmast dessförinnan uppfyllde de

krav som stiftelselagen ställer på stiftelsebildning skall anses

som stiftelse enligt stiftelselagen (1994:000). Vad nu sagts

gäller även om förmögenhetsbildningen inte uppfyllde

formkravet enligt 1 kap. 3 § eller 11 kap. 1 § stiftelselagen

eller kravet enligt 1 kap. 2 § samma lag på att egendomen

skall ha avskilts.

4 § För förmögenhetsbildningar som enligt 3 § skall anses

som stiftelser enligt stiftelselagen (äldre stiftelser) gäller

stiftelselagen (1994:000) med de begränsningar som följer

av denna lag.

För församlingskyrkor och domkyrkor av

stiftelsekaraktär gäller endast bestämmelserna i 1 kap. 4 §

stiftelselagen.

5 § En äldre stiftelse skall anses ha egen förvaltning om

det vid ikraftträdandet är ett för stiftelsen särskilt inrättat

organ som ytterst svarar för frågor om placeringen av

stiftelsens förmögenhet. Det särskilt inrättade organet skall

anses vara stiftelsens styrelse.

En äldre stiftelse skall anses ha anknuten förvaltning om

det vid ikraftträdandet är ett organ för en juridisk person

eller en statlig myndighet som ytterst svarar för frågor om

placeringen av stiftelsens förmögenhet. Den juridiska

personen eller den statliga myndigheten skall anses vara

stiftelsens förvaltare.

6 § Bestämmelserna i 2 kap. 6 § stiftelselagen (1994:000)

tillämpas inte i fråga om lån som har lämnats eller

säkerheter som har ställts före ikraftträdandet.

7 § Bestämmelserna i 2 kap. 10 § och 19 § andra stycket

stiftelselagen (1994:000) om att stiftaren eller stiftarna inte

ensamma får vara styrelse och att stiftaren inte får vara

förvaltare gäller inte i fall då stiftaren eller stiftarna vid

ikraftträdandet ensamma är styrelse eller stiftaren är

förvaltare för stiftelsen.

Om annat följer av stiftelseförordnandet gäller inte

bestämmelserna i 2 kap. 12 § för äldre stiftelser och för

stiftelser som bildats efter ikraftträdandet på grundval av ett

stiftelseförordnande i ett testamente som har upprättats

före ikraftträdandet.

8 § I fråga om äldre stiftelser som har ett annat

räkenskapsår än kalenderår tillämpas bestämmelserna i 3,

4 och 10 kap. stiftelselagen (1994:000) från och med det

räkenskapsår som börjar löpa närmast efter utgången av år

1994. Detta räkenskapsår skall kortas av om det behövs för

att stiftelsen skall få ett räkenskapsår som stämmer överens

med bestämmelserna i 3 kap. stiftelselagen.

Styrelsen eller förvaltaren för en äldre stiftelse skall

bestämma värdet av stiftelsens tillgångar enligt 3 kap. 6 §

stiftelselagen vid ingången av det räkenskapsår som börjar

löpa närmast efter utgången av år 1994, om inte stiftelsen är

bokföringsskyldig enligt 3 kap. 1 § samma lag.

I års- eller koncernredovisningar behöver inte återges

resultat- och balansräkningar eller koncernresultat- eller

koncernbalansräkningar för det räkenskapsår som föregår

det räkenskapsår från och med vilket bestämmelserna i 3

kap. gäller för stiftelsen.

Den som är revisor i en stiftelse vid utgången av det

räkenskapsår som föregår det räkenskapsår från och med

vilket bestämmelserna i 4 kap. stiftelselagen gäller för

stiftelsen får slutföra sitt uppdrag utan hinder av sagda

bestämmelser i stiftelselagen.

9 § I fråga om skyldighet att utge skadestånd på grund av

handling eller underlåtenhet som ligger i tiden före

ikraftträdandet tillämpas 6 § lagen (1929:116) om tillsyn

över stiftelser. Detta gäller även om stiftelsen inte stod

under tillsyn enligt nämnda lag.

I mål om entledigande enligt 9 kap. 6 § stiftelselagen

(1994:000) får den som för talan mot en styrelseledamot

eller förvaltare endast åberopa sådana handlingar eller

underlåtenheter som ligger i tiden efter ikraftträdandet.

Detta gäller dock inte om den som för talan mot en

styrelseledamot före ikraftträdandet hade rätt att mot

styrelseledamoten i fråga föra sådan talan som avses i 7 §

lagen (1929:116) om tillsyn över stiftelser.

10 § Om stiftelseförordnandet för en äldre stiftelse eller

för en stiftelse som har bildats efter ikraftträdandet på

grundval av ett stiftelseförordnande i ett testamente som

har upprättats före ikraftträdandet innehåller en

bestämmelse som innebär att någon får ändra, upphäva

eller i särskilt fall åsidosätta en av stiftaren meddelad

föreskrift avseende stiftelsen, skall den bestämmelsen ha

samma giltighet som enligt äldre rätt.

Om bestämmelsen i första stycket innebär att någon

annan än styrelsen eller förvaltaren får fatta beslut för

stiftelsens räkning i frågor som avses där gäller inte 2 kap.

3 § första stycket.

11 § Föreskrifter som före ikraftträdandet har fastställts

för en stiftelse av regeringen, Kammarkollegiet eller en

länsstyrelse skall vid tillämpningen av stiftelselagen

(1994:000) anses som föreskrifter i ett stiftelseförordnande.

12 § Om stiftelseförordnandet för en äldre stiftelse eller

för en stiftelse som har bildats efter ikraftträdandet på

grundval av ett stiftelseförordnande i ett testamente som

har upprättats före ikraftträdandet innehåller en föreskrift

om att stiftelsen skall vara undantagen från tillsyn enligt

lagen (1929:116) om tillsyn över stiftelser, skall denna

föreskrift vid tillämpningen av stiftelselagen (1994:000)

jämställas med ett undantagande från tillsyn enligt den

lagen. Detsamma skall också gälla för en äldre stiftelse om

stiftaren efter stiftelsens bildande men före ikraftträdandet

har förordnat att stiftelsen skall vara undantagen från tillsyn

enligt tillsynslagen (1929:116).

13 § Bestämmelserna i 14 § lagen (1929:116) om tillsyn

över stiftelser skall tillämpas i fråga om det räkenskapsår

som avslutas vid eller närmast efter ikraftträdandet.

14 § Om en stiftelse med stöd av ett beslut som

regeringen har meddelat före ikraftträdandet står under

tillsyn av någon annan myndighet än länsstyrelsen i det län

där stiftelsens förvaltning huvudsakligen utövas, skall

beslutet vid tillämpningen av stiftelselagen (1994:000) anses

som ett beslut enligt 9 kap. 1 § andra stycket den lagen.

15 § En ideell förening vars namn innehåller ordet

stiftelse eller en förkortning av det får behålla detta ord eller

denna förkortning i sitt namn även efter stiftelselagens

ikraftträdande, om länsstyrelsen i det län där föreningens

styrelse har sitt säte ger tillstånd till det efter ansökan som

gjorts före den 1 juli 1995.

Tillstånd meddelas på ansökan av föreningen.

Länsstyrelsens beslut får överklagas hos kammarrätten.

16 § En äldre stiftelse skall inte anses skyldig att göra

anmälan för registrering enligt 10 kap. 2 § första stycket 1

eller 6 § stiftelselagen (1994:000) tidigare än en månad efter

det att bestämmelserna i 10 kap. sagda lag blev tillämpliga

på stiftelsen.

3 Förslag till

Lag om ändring i brottsbalken

Härigenom föreskrivs att 11 kap. 5 § brottsbalken skall

ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 11 kap.

5 §1

Den som uppsåtligen eller Den som uppsåtligen eller

av oaktsamhet av oaktsamhet

åsidosätter åsidosätter

bokföringsskyldighet enligt bokföringsskyldighet enligt

bokföringslagen (1976:125) bokföringslagen (1976:125),

genom att underlåta att stiftelselagen (1994:000)

bokföra eller lagen (1967:531) om

affärshändelser eller tryggande av

bevara räkenskapsmaterial pensionsutfästelse m.m.

eller genom att lämna genom att underlåta att

oriktiga uppgifter i bokföra

bokföringen eller på affärshändelser eller

annat sätt, döms, om bevara räkenskapsmaterial

rörelsens förlopp, eller genom att lämna

ekonomiska resultat eller oriktiga uppgifter i

ställning till följd bokföringen eller på

härav inte kan i huvudsak annat sätt, döms, om

bedömas med ledning av rörelsens förlopp,

bokföringen, för ekonomiska resultat eller

bokföringsbrott till ställning till följd

fängelse i högst två härav inte kan i huvudsak

år eller, om brottet är bedömas med ledning av

ringa, till böter. Är bokföringen, för

brottet grovt, skall han bokföringsbrott till

dömas till fängelse i fängelse i högst två

lägst sex månader och år eller, om brottet är

högst fyra år. ringa, till böter. Är

 brottet grovt, skall han

 dömas till fängelse i

 lägst sex månader och

 högst fyra år.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1995.

4 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1967:531) om tryggande av

pensionsutfästelse m.m.

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1967:531) om

tryggande av pensionsutfästelse m.m.

dels att 9, 15, 17, 27 och 30--33 §§ skall ha följande

lydelse,

dels att det i lagen skall införas fyra nya

paragrafer, 10 a, 17 a, 17 b och 18 a §§, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 9 §

Med pensionsstiftelse avses en av arbetsgivare grundad

stiftelse vars uteslutande ändamål är att trygga utfästelse om

pension till arbetstagare eller arbetstagares efterlevande.

 En pensionsstiftelse skall ha

 ett namn. Namnet skall

 innehålla ordet

 pensionsstiftelse.

 10 a §

 En pensionsstiftelses styrelse

 svarar för att

 förmögenheten är

 placerad på ett

 nöjaktigt sätt och

 för att stiftelsens medel

 inte används för annat

 än stiftelsens

 ändamål.

 15 §

Gottgörelse sker ur Gottgörelse sker ur

överskott på kapitalet. överskott på kapitalet.

Sådant överskott Sådant överskott

föreligger när föreligger när

pensionsstiftelses pensionsstiftelses

tillgångar överstiger tillgångar, värderade

den skuld stiftelsen med tillämpning av 3 kap. 6

ådragit sig samt upplupen § stiftelselagen

del av den utfästa pension, (1994:000), överstiger den

som tryggas av stiftelsen, skuld stiftelsen ådragit

eller, om stiftelsen tryggar sig samt upplupen del av den

utfästelser enligt utfästa pension, som

allmän pensionsplan, tryggas av stiftelsen, eller,

pensionsreserven enligt denna. om stiftelsen tryggar

 utfästelser enligt

 allmän pensionsplan,

 pensionsreserven enligt denna.

För utgift, som avses i 14 § första stycket a) och som

omfattas av stiftelsens ändamål, äger arbetsgivaren gottgöra

sig ur årets avkastning, även om stiftelsen saknar överskott

på kapitalet.

Gottgörelse får avse löpande utgifter eller utgifter som

arbetsgivaren haft under närmast föregående

räkenskapsår.

Beräknar arbetsgivare vid taxering till beskattning sin

inkomst enligt bokföringsmässiga grunder, skall gottgörelse

avse kostnad i stället för utgift.

Gottgörelse för avgift till försäkring för allmän

tilläggspension får avse den del av avgiften som kan anses

hänföra sig till lön eller annan ersättning åt person vilken

omfattas av stiftelsens ändamål.

17 §

Företrädare för Företrädare för

arbetstagarna i arbetstagarna i

pensionsstiftelses styrelse pensionsstiftelses styrelse

väljes vid sammanträde väljs vid sammanträde

med arbetstagarna. Tillhör med arbetstagarna. Tillhör

mer än tre fjärdedelar mer än tre fjärdedelar

av arbetstagarna samma av arbetstagarna samma

fackförening eller liknande fackförening eller liknande

förening, äger denna förening, får denna dock

dock välja välja företrädarna.

företrädarna. Tillhör Tillhör samma flertal av

samma flertal av arbetstagarna arbetstagarna två eller

två eller flera sådana flera sådana föreningar,

föreningar, äger dessa får dessa välja

välja företrädarna. företrädarna. Vid val

Vid val skall tillses att skall det tillses att olika

olika yrkesgrupper bland yrkesgrupper bland

arbetstagarna blir arbetstagarna blir

företrädda inom företrädda inom

styrelsen i lämplig styrelsen i lämplig

utsträckning. utsträckning.

Styrelsen skall i god tid Styrelsen skall i god tid

före utgången av före utgången av

valperioden erinra valperioden upplysa

arbetsgivaren och arbetsgivaren och

arbetstagarna om deras rätt arbetstagarna om deras rätt

att utse ledamöter samt i att utse ledamöter samt i

förekommande fall utlysa förekommande fall utlysa

sammanträde. sammanträde.

Om stadgarna ej innehåller

annat, skall arbetsgivaren

utse revisor. 17 a §

Tillsynsmyndigheten äger

utse särskild revisor,

när anledning därtill

finnes. Revisors berättelse

skall åtfölja styrelsens

årsredovisning, som skall

inges till tillsynsmyndigheten

inom sex månader efter

räkenskapsårets

utgång.

 En pensionsstiftelse är

 bokföringsskyldig.

 Bokföringsskyldigheten

 skall fullgöras enligt

 bestämmelserna i

 bokföringslagen (1976:125).

 En stiftelse skall upprätta

 årsredovisning, som skall

 bestå av den

 resultaträkning och den

 balansräkning som har

 tagits in i årsbokslutet

 samt av en

 förvaltningsberättelse

 med uppgift om hur stiftelsens

 ändamål har främjats

 under räkenskapsåret.

 Årsredovisningen skall

 undertecknas av samtliga

 styrelseledamöter.

 17 b §

 Om stadgarna inte säger

 något annat, skall

 arbetsgivaren utse revisor.

 Tillsynsmyndigheten skall utse

 särskild revisor, när

 det finns anledning till det.

 Revisorns berättelse skall

 åtfölja styrelsens

 årsredovisning, som skall

 sändas till

 tillsynsmyndigheten inom sex

 månader efter

 räkenskapsårets

 utgång.

 18 a §

 Bestämmelserna i 5 kap.

 1--3 §§, 4 §

 första--tredje styckena och

 5 § samt 9 kap. 6 §

 första och andra styckena

 stiftelselagen (1994:000)

 skall tillämpas även i

 fråga om

 pensionsstiftelser. Vad som

 anges i 5 kap. 1 §

 stiftelselagen om

 åsidosättande av

 föreskrifterna i

 stiftelseförordnandet eller

 i stiftelselagen skall

 därvid i stället avse

 åsidosättande av de

 för pensionsstiftelsen

 gällande föreskrifterna

 eller av bestämmelserna i

 denna lag. Vid tillämpning

 av 5 kap. 4 §

 stiftelselagen skall med

 stiftare avses arbetsgivaren.

 27 §

Med personalstiftelse avses en av arbetsgivare grundad

stiftelse med ändamål att främja sådan välfärd åt

arbetstagare eller arbetstagares efterlevande som ej avser

pension, avlöning eller annan förmån vilken arbetsgivaren

är skyldig att utge till enskild arbetstagare.

Arbetsgivaren äger i stiftelseurkunden förordna, att

stiftelse skall omfatta endast viss grupp av arbetstagare eller

efterlevande.

 En personalstiftelse skall ha

 ett namn. Namnet skall

 innehålla ordet

 personalstiftelse.

 30 §

Beträffande Beträffande

personalstiftelse äger personalstiftelse äger

bestämmelserna i 15 § bestämmelserna i 10 a §,

tredje och fjärde styckena, 15 § tredje och fjärde

16--20 samt 22 och 24 §§ styckena, 16--20 samt 22 och

motsvarande tillämpning. 24 §§ motsvarande

 tillämpning.

Sedan medel vid stiftelses likvidation avsatts för den

skuld stiftelsen själv kan ha ådragit sig, användes

återstående medel till att främja välfärd för dem som

omfattas av stiftelsens ändamål.

31 §

Tillsynsmyndighet är länsstyrelsen i det län där

arbetsgivaren har sitt hemvist.

 Styrelsen för en pensions-

 eller personalstiftelse skall

 anmäla stiftelsen för

 tillsyn senast sex månader

 efter det att styrelsen har

 tagit emot sitt uppdrag.

 Anmälan enligt andra

 stycket skall innehålla

 uppgift om stiftelsens

 postadress och telefon samt om

 styrelseledamöternas namn,

 bostadsadress, postadress och

 telefon. Till anmälan skall

 fogas bestyrkt kopia av de

 handlingar som arbetsgivaren

 upprättat avseende

 stiftelsen samt, om

 möjligt, uppgift om

 storleken och beskaffenheten

 av stiftelsens

 förmögenhet. När en

 ändring har inträtt i

 något förhållande som

 tidigare har anmälts skall

 detta genast anmälas till

 tillsynsmyndigheten.

 Tillsynsmyndigheten skall

 föra ett register över

 anmälda stiftelser.

 Regeringen eller den myndighet

 som regeringen bestämmer

 meddelar föreskrifter om

 avgifter för tillsyn och

 registrering enligt denna lag.

 32 §

Om tillsynsmyndighetens Tillsynsmyndigheten skall

befogenheter och åligganden ingripa, om det kan antas att

enligt denna lag en pensions- eller

beträffande pensions- och personalstiftelse inte

personalstiftelse gäller i förvaltas i enlighet med de

tillämpliga delar för stiftelsen gällande

bestämmelserna i lagen den föreskrifterna eller denna

24 maj 1929 (nr 116) om lag.

tillsyn över stiftelser.

 Tillsynsmyndigheten skall ge

 stiftelserna råd och

 upplysningar.

 Vid tillsynen över

 pensions- och

 personalstiftelser

 tillämpas i övrigt

 bestämmelserna i 9 kap. 4

 och 5 §§, 6 § tredje

 stycket samt 7 §

 stiftelselagen (1994:000).

 33 §1

Talan mot tillsynsmyndighetens Tillsynsmyndighetens beslut

beslut enligt 22 § föres enligt 22 § får

hos regeringen genom överklagas hos regeringen.

besvär.

Talan mot annat beslut av I fråga om överklagande

tillsynsmyndigheten enligt av annat beslut av

denna lag och mot tillsynsmyndigheten enligt

skattemyndighetens beslut denna lag tillämpas 9 kap.

enligt 11 § tredje stycket 11 § första--tredje

föres hos kammarrätten styckena stiftelselagen

genom besvär. (1994:000).

 Skattemyndighetens beslut

 enligt 11 § tredje stycket

 får överklagas hos

 kammarrätten.

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1995.

2. De nya bestämmelserna i 17 a § skall tillämpas första

gången från och med det räkenskapsår som börjar löpa

närmast efter utgången av år 1994. Detta räkenskapsår skall

kortas av om det behövs för att stiftelsen skall få ett

räkenskapsår som stämmer överens med de nya

bestämmelserna.

3. I fråga om skyldighet för styrelseledamot att utge

skadestånd på grund av handling eller underlåtenhet som

ligger i tiden före ikraftträdandet tillämpas 6 § lagen

(1929:116) om tillsyn över stiftelser.

4. En pensions- eller personalstiftelse skall fullgöra sin

skyldighet enligt 14 § lagen (1929:116) om tillsyn över

stiftelser i fråga om det räkenskapsår som avslutas vid eller

närmast efter utgången av år 1994.

5 Förslag till

Lag om ändring i permutationslagen (1972:205)

Härigenom föreskrivs att 5 § permutationslagen

(1972:205) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 5 §

Denna lag gäller ej Denna lag gäller ej

sådan pensions- eller stiftelser på vilka 6 kap.

personalstiftelse som avses i stiftelselagen (1994:000)

lagen (1967:531) om tryggande är tillämpligt och ej

av pensionsutfästelse m.m. heller sådana pensions-

 eller personalstiftelser som

 avses i lagen (1967:531) om

 tryggande av

 pensionsutfästelse m.m.

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1995.

2. En ansökan om permutation som har gjorts före

lagens ikraftträdande prövas enligt äldre bestämmelser.

6 Förslag till

Lag om ändring i handelsregisterlagen (1974:157)

Härigenom föreskrivs i fråga om handelsregisterlagen

(1974:157)

dels att 2 § i paragrafens lydelse enligt lagen

(1993:761) om ändring i nämnda lag skall ha följande

lydelse,

dels att 3--4 och 9 §§ skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 2 §1

I handelsregistret förs in

1. enskild näringsidkare,

2. handelsbolag,

3. ideell förening eller 3. ideell förening som

stiftelse som utövar utövar

näringsverksamhet, och näringsverksamhet, och

4. bolagsmän i enkla bolag, om näringsverksamhet

utövas i bolaget.

En enskild näringsidkare, En enskild näringsidkare

ideell förening eller eller ideell förening som

stiftelse som skulle ha varit skulle ha varit

bokföringsskyldig enligt bokföringsskyldig enligt

bokföringslagen (1929:117), bokföringslagen (1929:117),

om denna gällt även om denna gällt även

efter utgången av år efter utgången av år

1976, skall söka 1976, skall söka

registrering innan registrering innan

verksamheten börjar. verksamheten börjar.

Detsamma gäller Detsamma gäller

bolagsmännen i ett enkelt bolagsmännen i ett enkelt

bolag, om den verksamhet som bolag, om den verksamhet som

skall utövas i bolaget skall utövas i bolaget

skulle ha medfört sådan skulle ha medfört sådan

bokföringsskyldighet. bokföringsskyldighet.

Bestämmelserna i denna lag om enskild näringsidkare

skall tillämpas på de bolagsmän i ett enkelt bolag som förs

in i handelsregistret, dock med följande undantag;

1. Någon firma skall inte registreras för verksamheten.

2. Bolagsmännen skall registreras under sina namn.

3 §2

Enskild näringsidkare och handelsbolag registreras för

det län där verksamheten skall drivas. Skall verksamheten

drivas inom flera län, sker registrering för det län där

huvudkontoret skall inrättas.

Ideell förening och Ideell förening registreras

stiftelse registreras för för det län där

det län där föreningens styrelse har

föreningens eller sitt säte.

stiftelsens styrelse har sitt

säte.

Utan hinder av vad som sägs i första eller andra stycket

får näringsidkaren registreras även för annat län där

verksamheten är avsedd att drivas.

4 §3

Handelsregister skall innehålla följande uppgifter om:

Enskild näringsidkare:

 1. näringsidkarens firma,

2. näringsidkarens fullständiga namn, personnummer

och postadress,

3. näringsverksamhetens art,

4. det län och den ort där huvudkontoret finns samt

kontorets postadress.

Handelsbolag:

 1. bolagets firma,

2. näringsverksamhetens art,

3. det län och den ort där huvudkontoret finns samt

kontorets postadress,

4. bolagsmännens fullständiga namn, personnummer

och postadresser,

5. av vem och hur firman tecknas, när ej firman får

tecknas av varje bolagsman ensam,

6. om bolaget utgör kommanditbolag, vilken eller vilka

av bolagsmännen som är kommanditdelägare och beloppet

av varje sådan bolagsmans utfästa insats.

Ideell förening och Ideell förening:

stiftelse:

1. den firma under vilken 1. den firma under vilken

föreningen eller stiftelsen föreningen idkar näring,

idkar näring,

2. föreningens eller 2. föreningens namn, om det

stiftelsens namn, om det ej ej sammanfaller med firman,

sammanfaller med firman,

3. näringsverksamhetens art,

4. det län och den ort 4. det län och den ort

där föreningens eller där föreningens styrelse

stiftelsens styrelse har sitt har sitt säte samt

säte samt föreningens föreningens postadress,

eller stiftelsens postadress,

5. styrelseledamöternas och, där suppleanter utsetts,

deras fullständiga namn, personnummer och postadresser,

6. av vem och hur 6. av vem och hur

föreningens eller föreningens namn tecknas,

stiftelsens namn tecknas, om om ej namnet tecknas av

ej namnet tecknas av styrelsen styrelsen ensam.

ensam.

 9 §

Ansökan om registrering av handelsbolag göres av

samtliga bolagsmän.

Ansökan om registrering av Ansökan om registrering av

ideell förening eller ideell förening göres av

stiftelse göres av styrelsen.

styrelsen.

Prokura registreras på ansökan av huvudmannen. Är

huvudmannen handelsbolag, göres ansökan av samtliga

bolagsmän.

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1995.

2. En vid ikraftträdandet registrerad stiftelse på vilken

10 kap. stiftelselagen (1994:000) då är eller senare kommer

att bli tillämplig skall avföras ur registret när den har införts

i stiftelseregistret enligt stiftelselagen (1994:000).

7 Förslag till

Lag om ändring i bokföringslagen (1976:125)

Härigenom föreskrivs att 1 § bokföringslagen (1976:125)

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 §1

Näringsidkare är Näringsidkare är

bokföringsskyldig enligt bokföringsskyldig enligt

denna lag. Detsamma gäller denna lag. Detsamma gäller

aktiebolag, handelsbolag och aktiebolag, handelsbolag och

ekonomisk förening, även ekonomisk förening, även

om bolaget eller föreningen om bolaget eller föreningen

ej utövar ej utövar

näringsverksamhet. näringsverksamhet.

 Förutsättningarna för

 att en stiftelse skall vara

 bokföringsskyldig

 framgår av stiftelselagen

 (1994:000) och lagen

 (1967:531) om tryggande av

 pensionsutfästelse m.m.

Den som är skyldig att Den som är skyldig att

för inkomst av för inkomst av

jordbruksfastighet föra jordbruksfastighet föra

räkenskaper enligt räkenskaper enligt

jordbruksbokföringslagen jordbruksbokföringslagen

(1979:141) är ej (1979:141) är ej

bokföringsskyldig för bokföringsskyldig för

inkomsten enligt denna lag. inkomsten enligt denna lag.

Hyr enskild person, dödsbo, Hyr enskild person, dödsbo

stiftelse eller ideell eller ideell förening ut

förening ut byggnad eller byggnad eller del av byggnad

del av byggnad föreligger föreligger

bokföringsplikt på grund bokföringsplikt på grund

därav endast om därav endast om

verksamheten är att anse verksamheten är att anse

som hotell- eller som hotell- eller

pensionatrörelse eller pensionatrörelse eller

omfattar mer än två omfattar mer än två

lägenheter som lägenheter som

regelmässigt uthyres och ej regelmässigt uthyres och ej

utgör del av egen bostad. utgör del av egen bostad.

Staten, kommun, landstingskommun,

kommunalförbund, församling och kyrklig samfällighet är

ej bokföringsskyldiga enligt denna lag.

Bestämmelserna i 11 och 13--21 §§ behöver ej tillämpas

av enskild näringsidkare i vars verksamhet den årliga

bruttoomsättningssumman normalt understiger ett

gränsbelopp som motsvarar 20 gånger det basbelopp enligt

lagen (1962:381) om allmän försäkring som gäller under den

sista månaden av räkenskapsåret.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1995.

8 Förslag till

Lag om fortsatt giltighet av lagen (1986:98) om undantag

för vissa kommuner och landstingskommuner från

bestämmelserna i lagen (1929:116) om tillsyn över

stiftelser

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1986:98) om

undantag för vissa kommuner och landstingskommuner

från bestämmelserna i lagen (1929:116) om tillsyn över

stiftelser, som gäller till utgången av år 19931, att

lagen skall fortsätta att gälla till utgången av år 1994.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994.

1Senaste lydelse 1986:43.

1Senaste lydelse 1990:356.

1Nuvarande lydelse enligt SFS 1993:761.

2Senaste lydelse 1992:1448.

3Senaste lydelse 1992:1448.

1Senaste lydelse 1981:1198.

1Lagens giltighetstid senast förlängd 1991:1589.

Justitiedepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 16

september 1993.

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och

statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN], af[REDACTED_EFTERNAMN], Dinkelspiel,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], P.[REDACTED_EFTERNAMN].

Föredragande: statsrådet Laurén

Proposition om stiftelser

1 Inledning

Någon allmän lagstiftning om stiftelser finns inte i

Sverige. Endast i vissa hänseenden gäller särskilda

lagregler.

År 1975 tillkallades stiftelseutredningen (Ju 1975:01)

med uppgift att se över lagstiftningen om stiftelser. I

februari 1979 lät utredningen publicera en inom Statistiska

centralbyrån upprättad rapport om en statistisk

undersökning av stiftelserna (se promemorian, Ds Ju

1979:4, Stiftelser). Efter beslut av regeringen upphörde

utredningen med sitt arbete i och med utgången av

september månad år 1983. Utredningen överlämnade

därvid ett antal arbetspromemorior som enligt utredningen

kunde bedömas vara av värde för ett eventuellt fortsatt

arbete (Justitiedepartementet dnr 2830-83). Arbetet har

därefter bedrivits inom Justitiedepartementet.

Utredningen (E 1979:03) angående översyn av den

statliga fondförvaltningen m.m. lämnade år 1984

delbetänkandet (SOU 1984:60) Generell permutation av

donationsbestämmelser. Betänkandet har

remissbehandlats.

Justitiedepartementet redovisade i oktober 1987

resultatet av det fortsatta arbetet med en allmän lag om

stiftelser i departementspromemorian (Ds Ju 1987:14)

Stiftelser. I promemorian behandlas även de frågor om

permutation som tagits upp i det nyssnämnda betänkandet.

Promemorian har remissbehandlats. En sammanställning

av remissyttrandena har gjorts inom Justitiedepartementet

och den är publicerad i Ds 1992:36. Till protokollet i detta

ärende bör fogas dels en sammanfattning av promemorian

som bilaga 1, dels promemorians lagförslag som

bilaga 2, dels en förteckning över remissinstanserna

som bilaga 3.

Under ärendets beredning i Justitiedepartementet har

kontakt hållits med företrädare för de danska, finska,

isländska och norska justitiedepartementen.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 28 januari 1993 att inhämta

Lagrådets yttrande över förslag till bl.a. stiftelselag och lag

om införande av stiftelselagen. De till Lagrådet

överlämnade förslagen återfinns i bilaga 4.

Lagrådet yttrade sig över remissförslagen den 30 mars

1993. Lagrådets yttrande bör fogas till protokollet i detta

ärende som bilaga 5. Lagrådet har föreslagit vissa

ändringar av saklig natur. Till dessa ändringsförslag skall jag

återkomma i det följande. Lagrådets granskning har vidare

lett till viss omarbetning av de remitterade lagtexterna. I

dessa delar godtar jag Lagrådets förslag till ändringar och

tillägg i den mån inte annat framgår av det följande.

Härutöver bör det göras vissa redaktionella jämkningar i

lagtexterna.

2 Allmän motivering

2.1 Allmänna utgångspunkter

2.1.1 Gällande ordning

Allmänt om stiftelser

Stiftelsen som juridisk företeelse har gamla anor i

Sverige. Redan under den allra första kristna tiden infördes

till vårt land bruket att för framtiden anslå egendom för

olika ändamål och före reformationen avsattes betydande

förmögenheter framför allt till förmån för syften med

anknytning till kyrkan eller till den sjuk- och fattigvård som

då bedrevs i kyrkans regi. Efter reformationen var

donationsviljan till en början främst inriktad på

undervisningsområdet för att under 1700-talet även

omfatta omsorgen om landets fattiga. Mot slutet av 1800-

talet växte det fram ett alltjämt bestående intresse för

donationer till förmån för högre utbildning och vetenskaplig

forskning.

Det finns sannolikt omkring 50 000 stiftelser i landet.

Det övervägande flertalet av dem främjar syften som från

samhällets synpunkt sett är av väsentlig betydelse.

Stiftelserna förvaltar en stor förmögenhetsmassa och de

delar årligen ut ansenliga belopp, främst till stöd åt den

vetenskapliga forskningen. Vissa av våra större

industrigrupper är ytterst kontrollerade av stiftelser. I

modern tid har stiftelsen även blivit en vanlig form för

samverkan mellan staten och/eller kommuner på ena sidan

samt privata intressenter på den andra sidan.

I Sverige finns det i huvudsak två typer av stiftelser. Det

karakteristiska för den ena typen är att stiftelsen tillgodoser

sitt syfte genom att ur den löpande avkastningen på

förmögenheten utge kontanta bidrag till som regel fysiska

personer. Stiftelsens förmögenhet består oftast av

värdepapper eller banktillgodohavanden. Bakom

beteckningen fond döljer sig vanligtvis en stiftelse av denna

typ. Jag kommer i fortsättningen att använda benämningen

avkastningsstiftelse.

En avkastningsstiftelse skall i princip ha sin förmögenhet

nöjaktigt placerad (se 15 § första stycket tillsynslagen; jfr

även prop. 1929:83 s. 99 och RÅ 1979 ref 2:9). Stiftelsen får

i princip inte förbruka medel för annat än till förmån för det

av stiftaren bestämda syftet och den av honom bestämda

förmånstagar- eller destinatärskretsen. Nu nämnda

omständigheter innebär att en avkastningsstiftelse i

praktiken är förhindrad att utöva näringsverksamhet, dvs.

yrkesmässigt bedriven verksamhet av ekonomisk natur. Det

är dock inte uteslutet att man kan uppfylla kravet på att

förmögenheten skall vara nöjaktigt placerad samtidigt som

det i förmögenheten ingår en tillgång av sådant slag att

stiftelsen redan genom innehavet av denna tillgång blir att

betrakta som näringsutövare. Hyresfastigheter är det mest

näraliggande exemplet på en tillgång av detta slag.

Det karakteristiska för den andra typen av stiftelse är att

den som regel tillgodoser sitt syfte genom att utöva

näringsverksamhet. Det kan exempelvis gälla att mot

betalning tillhandahålla sjukvård eller meddela

undervisning. Beträffande denna typ av stiftelse bestäms

sammansättningen av stiftelsens förmögenhet i första hand

av den verksamhet som stiftelsen skall bedriva. Bakom

beteckningen anstalt, institut eller inrättning döljer sig inte

så sällan en stiftelse av detta slag. Jag avser i fortsättningen

att använda benämningen verksamhetsstiftelse.

Vid 1900-talets början var då existerande

verksamhetsstiftelser i första hand inriktade på att främja

behov av utbildning eller social omvårdnad. Numera finns

det verksamhetsstiftelser även inom bostadssektorn, det

massmediala området och inom kultursektorn. Det bör

dock framhållas att antalet verksamhetsstiftelser i landet är

mycket lågt i jämförelse med andra företagsformer.

Lagstiftning om stiftelser m.m.

Frågan om en allmän lagstiftning om stiftelser blev

aktuell mot slutet av 1800-talet. Övervägandena om en

sådan lagreglering mynnade dock så småningom ut i

slutsatsen att det endast skulle införas offentlig tillsyn över

vissa stiftelser. Bestämmelser om denna tillsyn togs in i

lagen (1929:116) om tillsyn över stiftelser (tillsynslagen),

som gäller än i dag.

Eftersom det inte finns någon allmän lagstiftning om

stiftelser i Sverige finns det inte heller någon legaldefinition

av begreppet stiftelse i svensk rätt. Det närmaste man

kommer en sådan definition är den som finns intagen i

tillsynslagen. Enligt den definitionen föreligger det en

stiftelse ''''''''om någon anslagit egendom att såsom självständig

förmögenhet fortvarande tjäna ett bestämt ändamål''''''''.

Definitionen innebär att det krävs två rättshandlingar av

den som vill bilda en stiftelse i tillsynslagens mening, ett

förordnande (stiftelseförordnandet) och en

förmögenhetsdisposition som sker i enlighet med

förordnandet (jfr RÅ 1976 ref. 118).

Stiftelseförordnandet skall innefatta en förklaring från

stiftelsebildarens sida att han för ett visst ändamål vill skapa

en varaktigt bestående och självständig förmögenhet av

egendom som han tillskjuter själv. Ändamålet måste därvid

anges med en sådan grad av bestämdhet att det går att

verkställa. I annat fall får förordnandet över huvud taget

inte någon rättsverkan. Av allmänna rättsgrundsatser anses

vidare följa att ett stiftelseförordnande är ogiltigt, om

ändamålet är behäftat med s.k. ursprunglig brist. Detta är

fallet om ändamålet strider mot lag eller goda seder. Detta

är också fallet (i fråga om avsedda avkastningsstiftelser) om

det inte är möjligt att någonsin kunna tillgodose det

ifrågavarande ändamålet med den löpande avkastningen på

den anslagna egendomen (jfr Hessler, Om stiftelser, s. 283

ff och 300 ff). I likhet med alla andra rättshandlingar inom

förmögenhetsrättens område är avtalslagens

ogiltighetsregler tillämpliga även på ett

stiftelseförordnande.

Även andra krav ställs på ändamålet. Av kravet på

varaktighet följer nämligen att ändamålet inte får vara av

övergående eller tillfällig natur. En stiftelse i tillsynslagens

mening behöver emellertid inte bestå för evigt. Om ett

ändamål kan förutses bli uppfyllt om tio år leder ett

förordnande till förmån för ett sådant ändamål till

stiftelsebildning i tillsynslagens mening.

Kravet på varaktighet har även i övrigt betydelse när det

gäller att avgränsa förmögenhetsbildningar i tillsynslagens

mening från förmögenhetsbildningar av annat slag. Om det

t.ex. av en i förordnandet meddelad föreskrift följer att

förordnandet skall anses upphävt inom något eller några år

leder således förordnandet inte till stiftelsebildning i

tillsynslagens mening. Samma sak inträffar om för

ändamålet anslagen egendom enligt förordnandet skall

förbrukas på kort tid, förutsatt dock att inte den som

meddelat förordnandet däri utställt löften om tillskott av

ytterligare reala förmögenhetsvärden när de ursprungligen

tillförda har förbrukats (anslagsberoende stiftelser).

Om ett förordnande uppfyller kravet på varaktighet

anses det i regel även visa att stiftaren med förordnandet

avsett att få till stånd en självständig förmögenhet,

dvs. att den anslagna egendomen skall bilda en från

mottagarens förmögenhet skild förmögenhetsmassa (jfr

NJA II 1929 s. 234 f). Den omständigheten att

varaktighetskravet är uppfyllt hindrar emellertid inte att det

ändå kan uppstå tvekan om vilken självständighet som har

avsetts för den ifrågavarande egendomen. Särskilt gäller

detta i fall då ''''''''stiftelseförordnandet'''''''' är testamentariskt och

''''''''stiftaren'''''''' i förordnandet utsett en juridisk person, t.ex. en

ideell förening, att vara mottagare till den egendom som

anslagits (jfr bl.a. NJA 1928 s. 240 och 1972 s. 573 samt

promemorian s. 59--60).

Tillsynslagen ställer inte något formkrav på

stiftelseförordnandet. Ett stiftelseförordnande kan alltså i

princip vara muntligt. Av andra än stiftelserättsliga regler

följer dock att stiftaren måste låta dokumentera

förordnandet, om förmögenhetsdispositionen skall ske

sedan han har avlidit. Han är då tvungen att ta in

föreskrifterna avseende stiftelsebildningen i sitt testamente

eller åtminstone där hänvisa till en annan handling i vilken

stiftelseförordnandet finns nedtecknat.

Inte heller i fråga om förmögenhetsdispositionen

ställer tillsynslagen några särskilda krav på viss form. Krav

på särskild form kan dock följa av annan lagstiftning. Detta

gäller t.ex. om förmögenhetsdispositionen omfattar fast

egendom. I fall då stiftelsebildningen sker medan stiftaren

är i livet är förmögenhetsdispositionen regelmässigt att

betrakta som gåva (jfr Hessler, a.a., s. 272 ff) med den

blivande stiftelsen som gåvomottagare och då måste

formkravet i 4 kap. jordabalken iakttas. Krav på att

förmögenhetsdispositionen har särskild form gäller även då

stiftelsebildningen skall ske först sedan stiftaren har avlidit.

I sådana fall måste nämligen ärvdabalkens regler om

testamente iakttas.

Den som under sin livstid vill få till stånd en giltig

stiftelsebildning behöver inte företa en

förmögenhetsdisposition som har verkan mot sina

borgenärer. Om dispositionen avser t.ex. ett penningbelopp

räcker det med att den innefattar en bindande utfästelse

enligt lagen (1936:83) angående vissa utfästelser om gåva

(se 1 § nämnda lag; jfr även Hessler, a.a., s. 196 ff). En

stiftelses förmögenhet kan alltså i det enskilda fallet bestå

av t.ex. endast en räntelöpande fordran på stiftaren av

benefik natur.

Tillsynslagen saknar närmare bestämmelser om

stiftelsers rättskapacitet. Enligt praxis anses sådan kapacitet

tillkomma en stiftelse så snart den har en styrelse. En

stiftelse anses utrustad med en styrelse om det i enlighet

med stiftelseförordnandet har företagits en

förmögenhetsdisposition riktad antingen till en eller flera

fysiska personer som har åtagit sig uppdraget att handha

förvaltningen av stiftelsens egendom eller till en juridisk

person som åtagit sig uppdraget att genom sina organ

handha denna förvaltning (jfr prop. 1929:83 s. 23 och 97

samt Hessler, a.a., s. 201). I det förra fallet är det den eller

de fysiska personerna som bildar styrelse för stiftelsen. I det

senare fallet betraktas styrelsen för den juridiska personen

som styrelse för stiftelsen. Om staten eller en borgerlig eller

kyrklig kommun är mottagare av

förmögenhetsdispositionen anses i regel en viss myndighet

vara stiftelsens styrelse (jfr 2 § första stycket 1 tillsynslagen

och prop. 1929:83 s. 32).

Det nu senast sagda visar att man kan skilja mellan två

former för förvaltningen av en stiftelse. I tillsynslagen

kommer detta dock endast till uttryck på så sätt att det där

för två fall meddelas speciella bestämmelser för stiftelser

med ''''''''särskilt inrättad'''''''' styrelse (jfr 5 § andra stycket och 11

§ första stycket; jfr även prop. 1929:83 s. 32 och 49). I

dokrinen finner man däremot exempel på särskiljande

beteckningar för båda förvaltningsformerna. Det

förekommer att sådana stiftelser som enligt terminologin i

tillsynslagen har särskilt inrättad styrelse kallas för

fristående eller självständiga stiftelser och stiftelser som inte

har särskilt inrättad styrelse för anknutna eller

osjälvständiga stiftelser (jfr Hessler, a.a., s. 158 ff, Hessler,

Kammarkollegiet 1539--1989, s. 140, Frii, Förvalta fonder

och stiftelser, s. 26, samt NJA 1972 s. 573).

En förmögenhetsbildning som utgör stiftelse i

tillsynslagens mening skall i princip anmälas till

länsstyrelsen i det län där stiftelsens förvaltning utövas. En

anmäld stiftelse skall stå under länsstyrelsens tillsyn om den

främjar ett allmännyttigt ändamål. Tillsynen innebär att

länsstyrelsen skall övervaka att stiftelsens förvaltning sker i

enlighet med bestämmelserna i tillsynslagen och de

föreskrifter som gäller för stiftelsen (jfr 9 §). Endast cirka 7

000 stiftelser står under tillsyn enligt tillsynslagen. Detta

beror bl.a. på de många undantag från

anmälningsskyldighet som lagen innehåller. Om stiftaren i

förordnandet har föreskrivit att stiftelsen skall vara

undantagen från tillsyn, är stiftelsen t.ex. inte

anmälningsskyldig.

En stiftelse som står under tillsyn skall föra räkenskaper

över tillgångar och skulder samt inkomster och utgifter.

Räkenskaperna skall avslutas årligen och ett sammandrag

av dessa skall tillsammans med en berättelse om hur

stiftelsens ändamål har främjats sändas till länsstyrelsen

inom tre månader efter räkenskapsårets slut (jfr 14 §). Den

granskning som länsstyrelsen utför sker främst med ledning

av dessa handlingar. Vid denna granskning skall

huvudsakligen tillses att stiftelsens medel inte dras från det

ändamål vartill de är bestämda och att förmögenheten är

nöjaktigt placerad (se 15 §).

Om länsstyrelsen vid sin granskning av de insända

handlingarna upptäcker eller på annat sätt får kännedom

om att stiftelsens styrelse har fattat ett beslut som strider

mot lag eller mot andra föreskrifter som gäller för stiftelsen,

kan länsstyrelsen förbjuda att beslutet verkställs eller, om

verkställighet redan har skett, förelägga styrelsens

ledamöter att vidta rättelse. Även i övrigt kan länsstyrelsen

förelägga styrelsens ledamöter att fullgöra sina åligganden

(se 16 §). Föreläggande och förbud kan i vissa fall förenas

med vite (se 17 §).

Enligt tillsynslagen kan allmän domstol förordna om

annan förvaltning av stiftelsen om styrelsen eller en

styrelseledamot gör sig skyldig till missvård av stiftelsens

angelägenheter (se 7 §). Bestämmelsen innebär att

domstolen t.ex. kan skilja styrelsens samtliga ledamöter

från sina uppdrag. Detta förutsätter dock att det inte är

fråga om en anknuten stiftelse. I sådana fall får domstolen i

stället anförtro förvaltningen åt t.ex. styrelsen för en annan

juridisk person (jfr prop. 1929:83 s. 49).

Enligt tillsynslagen svarar vidare ledamöterna i en

stiftelsestyrelse solidariskt för den skada som kan drabba

stiftelsen, om de överträder tillsynslagens bestämmelser

eller de föreskrifter som gäller för stiftelsen (se 6 §). Det nu

sagda torde gälla oavsett om stiftelsen har särskilt inrättad

styrelse eller inte (jfr prop. 1929:83 s. 97; se dock NJA 1939

s. 616). Av tillsynslagen följer slutligen att länsstyrelsen

beträffande stiftelse som står under dess tillsyn kan föra

talan vid allmän domstol om förordnande om annan

förvaltning och om skadestånd för stiftelsens räkning (se 18

§ första stycket).

Bestämmelserna i 22 kap. 7 § ärvdabalken anses

innefatta befogenhet för länsstyrelsen att bl.a. föra sådan

talan som avses i 7 § tillsynslagen (jfr bl.a. NJA II 1933 s.

520 f och NJA 1966 s. 3). Detta förutsätter dock att det är

fråga om en genom testamente bildad stiftelse med

allmännyttigt ändamål.

Om inte annat följer av stiftelseförordnandet kan en

föreskrift som stiftaren har meddelat i stiftelseförordnandet

endast ändras eller upphävas eller åsidosättas för särskilt

fall om det i materiellt avseende föreligger tillräckliga

förutsättningar för detta och om det i formellt avseende

finns tillstånd av myndighet. När det gäller

stiftelseförordnanden som meddelats av enskilda regleras

såväl de materiella som de formella förutsättningarna för

ändring m.m. i permutationslagen (1972:205). För övriga

fall saknas visserligen lagbestämmelser men det ankommer

på regeringen att pröva frågan om tillstånd (jfr prop. 1972:8

s. 25 och 31).

Vad nu sagts om förutsättningarna för ändring m.m.

gäller alltså i den mån inte annat följer av

stiftelseförordnandet. Där kan nämligen stiftaren med giltig

verkan föreskriva att han själv eller någon annan när som

helst får ändra föreskrifterna i förordnandet med påföljd att

kravet på tillstånd bortfaller. Om rätten att ändra m.m.

avser stiftelsens ändamålsföreskrifter krävs det dock att

rätten i den delen har gjorts beroende av att en viss händelse

inträffar som den ändringsberättigade inte kan råda över för

att föreskriften skall vara giltig (jfr Hessler, a.a., s. 353 och

498 samt NJA 1946 s. 324).

Som redan framgått kan en stiftelse i tillsynslagens

mening beskrivas som en självständig förmögenhet. Även

ett aktiebolag kan karakteriseras på samma sätt. Utan att

detta kommer till uttryck i tillsynslagen har dock en stiftelse

i den lagens mening ytterligare ett karakteristiskt drag som

skiljer stiftelsen från aktiebolaget. Detta särdrag består i att

varken den som tillskjutit egendomen till en stiftelse eller

någon annan har andelsrätt i stiftelsens

förmögenhetsmassa. En stiftelse har således inte några

ägare. Till skillnad från aktiebolaget kan därför en stiftelse

karakteriseras inte bara som en självständig utan jämväl

som en självägande förmögenhet. I det förhållandet

att stiftelsen är en självägande förmögenhet ligger för övrigt

att den som vill gynna sig själv i ekonomiskt avseende är

hänvisad till andra juridiska former än stiftelsen. Ett

''''''''stiftelseförordnande'''''''' som innebär att ''''''''stiftaren'''''''' för egen

del skall åtnjuta den löpande avkastningen på den egendom

som ''''''''stiftarens'''''''' förmögenhetsdisposition omfattar blir

nämligen rättsligt sett att betrakta som ett

uppdragsförhållande mellan ''''''''stiftaren'''''''' och egendomens

mottagare (jfr Hessler, a.a., s. 132 ff.)

Det torde vara så att svensk rätt vid sidan om

tillsynslagens stiftelsebegrepp erkänner självständiga och

självägande förmögenheter som stiftelser (utrustade med

rättskapacitet) utan att någon förmögenhetsbildning

ännu har ägt rum. Ett exempel på detta är stiftelser

(tryggandestiftelser) enligt lagen (1967:531) om tryggande

av pensionsutfästelse m.m. Insamlingsstiftelser respektive

kollektivavtalsstiftelser är två andra exempel. Gemensamt

för de nu nämnda stiftelseformerna är att en nybildad

stiftelse kan bestå av endast en organisation för mottagande

och förvaltning för ett visst ändamål av egendom som

stiftaren eller stiftarna har förutsatt senare skall komma att

tillskjutas av dem eller, i fråga om de två senare

stiftelseformerna, av tredje man (jfr prop. 1929:83 s. 94,

Hessler, a.a., s. 172 ff och promemorian, s. 64 ff samt 118

ff).

När det gäller insamlingsstiftelsen rör man sig i

gränslandet mot den ideella föreningen. Rättsligt sett torde

det inte vara fråga om en insamlingsstiftelse utan en

förening om de som lämnat bidrag till ''''''''stiftelsen'''''''' på grund

därav får befogenhet att när som helst ändra eller upphäva

de av ''''''''stiftarna'''''''' meddelade föreskrifterna för ''''''''stiftelsen''''''''

(jfr Hessler, a.a., s. 138 ff och Hessler, Kammarkollegiet

1539--1989, s. 139 f).

Beträffande gällande ordning i övrigt hänvisar jag till

den i promemorian intagna redogörelsen (se s. 68-75 och

152-154). Giltigheten av den i redogörelsen omnämnda

lagen (1986:98) om undantag för vissa kommuner och

landstingskommuner från bestämmelserna i lagen

(1929:116) om tillsyn över stiftelser har förlängts till

utgången av år 1993. Även giltigheten av lagen (1982:315)

om styrelserepresentation för samhället i vissa stiftelser har

förlängts, beträffande den lagen till utgången av juni månad

år 1994. Det kan vidare tilläggas att frågan om

beskattningen av stiftelser för närvarande övervägs inom

Stiftelse- och föreningsskattekommittén (Fi 1988:03).

2.1.2 Behovet av lagstiftning

I promemorian har föreslagits att det skall införas en ny

lag om stiftelser. Promemorians lagförslag utgör en

omfattande lagstiftning om stiftelser och innehåller både

civilrättsliga regler och regler om tillsynen över stiftelser.

De senare innebär att i princip alla stiftelser skall stå under

tillsyn av offentlig myndighet. Många av reglerna i förslaget

är av tvingande natur.

Vid remissbehandlingen har behovet av lagstiftning om

stiftelser understrukits av många remissinstanser medan

andra varit mera tveksamma eller ansett att behov saknas

eller i vart fall inte har visats föreligga. Bland de tveksamma

och negativa har många ansett att det i promemorian

framlagda förslaget är för omfattande och att det inte i

tillräcklig grad tar hänsyn till stiftarens vilja.

Som jag redan har berört finns det i Sverige ännu bara en

begränsad lagstiftning om stiftelser. Den avser i huvudsak

endast frågan om tillsynen över stiftelser och omfattar bara

vissa stiftelser.

I våra nordiska grannländer Danmark, Finland och

Norge finns däremot en omfattande och delvis ganska ny

lagstiftning om stiftelser som täcker både civilrättsliga

frågor och tillsynsfrågor (se promemorian s. 76-90).

Stiftelserna i Sverige har stor betydelse för vårt

samhälle. Vi har ett mycket stort antal stiftelser och det är

betydande värden som handhas av dem. Många av

stiftelserna ger ekonomiskt stöd till samhällsnyttig

verksamhet, ibland i stor omfattning.

Samtidigt är det så att rättsläget i Sverige beträffande

stiftelser präglas av osäkerhet. Redan förutsättningarna för

att det skall föreligga en stiftelse är oklara, vilket

naturligtvis är en nackdel för den som exempelvis genom

testamente vill tillskapa en stiftelse. Det är ibland också

oklart vem som ansvarar för förvaltningen av stiftelsen och

vad ansvaret närmare innebär i olika avseenden,

exempelvis i placeringsfrågor. Oklarheten i dessa frågor är

en nackdel inte bara för dem som tillskapar och förvaltar

stiftelser utan också för utomstående som vidtar

rättshandlingar gentemot stiftelser. För dessa är det också

besvärande att det saknas tidsenliga regler om t.ex.

bokföring, offentlig årsredovisning och revision i fråga om

stiftelser. Även för att trygga stiftelsers fortbestånd är det

angeläget med regler i nu nämnda frågor.

Mot bakgrund av stiftelsernas betydelse för vårt

samhälle är osäkerheten om rättsläget och bristen på

tidsenlig lagstiftning otillfredsställande. Enligt min mening

behövs det därför i vårt land -- liksom det redan finns i andra

nordiska länder -- en allmän lagstiftning om stiftelser som

kan klargöra rättsläget på väsentliga punkter. Det behövs

således bl.a. regler om vad som konstituerar en stiftelse, om

vad det innebär att ansvara för förvaltningen av en stiftelse

samt om bokföring, offentlig årsredovisning, revision och

andra civilrättsliga frågor.

Vad jag nu har anfört innebär att jag delar den

uppfattning som flera gånger kommit till uttryck i riksdagen

(se bl.a. betänkandet 1987/88:LU22), nämligen att det

behövs en tidsenlig lagstiftning om stiftelser som inte bara

innehåller bestämmelser om offentlig tillsyn utan framför

allt inrymmer grundläggande bestämmelser av civilrättslig

natur. Jag kommer i det följande att förorda att en sådan

lagstiftning införs. Frågan om den nya lagstiftningens

omfattning beror i hög grad på hur man ställer sig till de

olika sakfrågorna. Dessa kommer jag att behandla närmare

i de följande avsnitten.

2.1.3 Huvudpunkter i en lag om stiftelser

Det förslag till lag om stiftelser som finns intaget i

promemorian innebär en omfattande civilrättslig reglering

beträffande stiftelser. Lagförslaget innehåller också

bestämmelser som stärker och effektiviserar statens

kontroll över stiftelserna.

Bland de civilrättsliga reglerna återfinns en

grundläggande definition av begreppet stiftelse.

Definitionen bygger i huvudsak på den som är intagen i

tillsynslagen. Förslaget omfattar även vissa former av

stiftelser som inte faller in under den grundläggande

definitionen, bl.a. insamlingsstiftelser. Enligt förslaget bör

det införas en särskild stiftelseform för staten med

beteckningen anslagsstiftelse. Det föreslås vidare

bestämmelser om förvaltningen av en stiftelse. Enligt

promemorieförslaget är utgångspunkten för dessa

bestämmelser att en stiftelse skall förvaltas i enlighet med

vad stiftaren har föreskrivit därom. Främst när det gäller

ansvaret för förvaltningen av en stiftelse föreslås dock

bestämmelser av tvingande natur.

Stiftelseutredningen hade enligt sina direktiv i uppdrag

att utreda frågan om en begränsning av rätten för andra än

av staten eller kommuner bildade stiftelser att bedriva

näringsverksamhet. Mot denna bakgrund förs det i

promemorian en diskussion om det inte bör införas förbud

för stiftelser att bedriva näringsverksamhet i eget namn men

tillåta dem att utöva sådan verksamhet genom helägda

dotterbolag. Diskussionen i promemorian förs emellertid

inte fram till något ställningstagande. Ett sådant bör enligt

vad som anförs i promemorian lämpligen inte göras innan

remissinstanserna har fått tillfälle att lämna synpunkter i

frågan.

Som jag nyss nämnde innehåller promemorieförslaget

även bestämmelser som stärker och effektiviserar statens

kontroll över stiftelseväsendet. De föreslagna reglerna

innebär den nyheten att i princip alla stiftelser skall stå

under tillsyn av en tillsynsmyndighet. Enligt

promemorieförslaget skall alla stiftelser vara registrerade i

länsvis förda stiftelseregister. En och samma länsstyrelse är

enligt förslaget såväl tillsynsmyndighet som

registreringsmyndighet för samma stiftelse. Reglerna om

tillsyn och registrering avses bli tillämpliga även på

befintliga stiftelser.

Bland remissvaren dominerar uppfattningen att det är

angeläget att en allmän lagstiftning om stiftelser nu kommer

till stånd. Det är även många remissinstanser som tillstyrker

ett genomförande av promemorieförslaget. Bland de

remissinstanser som är positiva till tanken på en lagstiftning

är det dock flera som framhåller att förslaget bör bearbetas

i olika avseenden. Kammarkollegiet anser t.ex. att det inte

finns något samhälleligt intresse av att göra

förvaltningsbestämmelserna tvingande mot stiftarens vilja i

så stor utsträckning som skett i promemorian. Flera

remissinstanser menar att promemorian genomsyras av en

mer eller mindre uttalad misstro mot stiftelseväsendet och

att ett genomförande av förslaget kan komma att dämpa

donationsviljan.

Diskussionen i promemorian om stiftelser skall få utöva

näringsverksamhet i eget namn eller endast genom helägda

dotterbolag har rönt ett stort intresse hos

remissinstanserna. Den helt dominerade uppfattningen är

att stiftelser liksom hittills bör få bedriva näringsverksamhet

i eget namn.

Många remissinstanser är kritiska mot förslaget att alla

stiftelser skall stå under offentlig tillsyn.

Kammarkollegiet föreslår att endast större stiftelser

skall vara föremål för tillsyn. Flera remissinstanser är

särskilt kritiska mot förslaget att stiftarens inställning i fråga

om tillsynen inte tillerkänns någon rättslig verkan.

Sveriges advokatsamfund framhåller t.ex. att tillsyn

inte har något egenvärde och att det inte finns anledning att

koppla på tillsyn om stiftaren uttryckligen har förklarat att

han inte vill ha en sådan. Samfundet tillägger också att det

måste föreligga utomordentligt starka skäl om stiftelser som

i dag inte står under tillsyn enligt tillsynslagen därför att

stiftaren har föreskrivit detta skall ställas under tillsyn efter

tillkomsten av en ny lag om stiftelser. Även förslaget att alla

stiftelser skall vara registrerade har mött gensaga under

remissbehandlingen. Flera remissinstanser anser att

stiftelser med endast mindre förmögenheter bör undantas

från registreringsskyldigheten.

För egen del vill jag först framhålla att reglerna i den nya

stiftelselagen måste utformas med särskild tanke på de

särdrag som kännetecknar stiftelsen som juridisk företeelse.

Som framgår av den redogörelse för gällande rätt som jag

nyss lämnat (se avsnitt 2.1.1) kännetecknas en stiftelse bl.a.

av att den saknar ägare eller medlemmar och att den på

grund därav inte har något organ med befogenhet att både

övervaka och ingripa mot den eller de som svarar för

stiftelsens förvaltning. Reglerna i den nya stiftelselagen bör

därför enligt min mening ha som övergripande syfte att

säkerställa och trygga stiftelsens möjligheter att verka för

det ändamål som stiftaren har angett i

stiftelseförordnandet. En reglering i detta syfte är av stor

betydelse för redan befintliga stiftelsebildningar men också

för upprätthållandet av viljan att göra nya donationer till

förmån för ändamål av t.ex. allmännyttig natur.

Den principiella utgångspunkten vid utformandet av den

nya lagens bestämmelser bör vara att stiftaren skall ha frihet

att bestämma hur stiftelsen skall förvaltas. Lagens

bestämmelser bör alltså gälla endast i fall då stiftaren

underlåtit att meddela någon föreskrift i den aktuella

frågan. Det nu sagda förutsätter dock att inte annat

föranleds av hänsyn till stiftarens borgenärer eller till

utomstående som ingår rättshandlingar med stiftelsen eller

till rimliga krav på rättslig stadga i stiftelseinstitutet.

Som Lagrådet framhåller i sitt yttrande bör det

alltså finnas goda motiv för en regel som innebär

inskränkningar i respekten för stiftarens vilja. Sådana goda

motiv måste anses föreligga när det gäller regler som syftar

till att hindra mindre nogräknade personer från att använda

stiftelseinstitutet som ett sätt att undandra egendom från

sina borgenärer. Enligt min mening är det nödvändigt att

det i nämnda syfte tas in regler av tvingande natur i lagen

vilka har sin udd riktad mot bl.a. stiftaren. Som jag

kommer att utveckla närmare i följande avsnitt anser jag

dock att det inte behövs regler av det senare slaget i så stor

utsträckning som föreslogs i promemorian.

Som jag har anfört i det föregående är det den helt

dominerande uppfattningen bland remissinstanserna att

stiftelser skall ha rätt att bedriva näringsverksamhet i eget

namn. För egen del delar jag denna uppfattning. En följd

av detta är att lagen, i likhet med det lagförslag som finns i

promemorian, i olika avseenden bör innehålla regler som

tar sikte på stiftelser som bedriver näringsverksamhet.

Framför allt är det erforderligt med regler som vid

rättshandlingar med näringsdrivande stiftelser ger den

utomstående samma skydd som vid rättshandlingar med

andra företagsformer. För att åstadkomma detta är det bl.a.

nödvändigt att införa tvingande regler som innebär att

näringsdrivande stiftelser för hela sin verksamhet blir

skyldiga att ha ordnad bokföring, offentlig årsredovisning

och kvalificerad revisor. Dessa regler bör -- med erforderligt

beaktande av stiftelsernas särdrag -- kunna utformas i nära

anslutning till vad som gäller för företag i allmänhet.

Det är emellertid inte endast i fråga om näringsdrivande

stiftelser som det behövs regler med sikte på skyddet för

utomstående som ingår rättshandlingar med stiftelser.

Enligt min mening föreligger det även ett behov av dylika

regler i fråga om avkastningsstiftelser med mer betydande

värden på sina tillgångar. Även sådana stiftelser kan

generellt sett antas ingå avtal med utomstående i ganska

stor omfattning, särskilt inom ramen för sin

placeringsverksamhet.

Stiftelseväsendet är sedan länge föremål för offentlig

tillsyn. Vad som framkommit under remissbehandlingen

visar att den allmänna uppfattningen är att tillsyn av detta

slag behövs även i framtiden. Som redan framgått är det

emellertid många remissinstanser som är kritiska mot

förslaget i promemorian att inte längre tillerkänna stiftarens

inställning i tillsynsfrågan någon rättslig verkan. När det

gäller den offentliga tillsynen är även jag av den

uppfattningen att den behövs. Stiftelselagens regler om

tillsyn bör enligt min mening bl.a. innebära att alla stiftelser

skall stå under tillsyn av en tillsynsmyndighet, låt vara att

tillsynens omfattning bör differentieras beroende på

behovet av tillsyn i olika stiftelser. Stiftaren bör alltså inte

som i dag kunna ställa ''''''''sin'''''''' stiftelse helt utanför den

offentliga tillsynen. I övrigt bör reglerna utformas så att

resurserna på detta område tas tillvara på bästa sätt. Jag

återkommer närmare till mina förslag i fråga om tillsynen i

avsnitt 2.8.1.

Jag vill till sist något kommentera frågan om den nya

stiftelselagens tillämpning på nu befintliga

förmögenhetsbildningar som vid stiftelselagens

ikraftträdande är stiftelser i stiftelselagens mening (äldre

stiftelser). Många remissinstanser har riktat kritik mot

promemorieförslaget på denna punkt och menat att det

förslaget skulle innebära en retroaktiv lagstiftning som inte

kan accepteras. Jag har tagit fasta på denna kritik. Jag

kommer i det följande att föreslå en särskild lag om

införande av stiftelselagen som i likhet med

promemorieförslaget visserligen innebär att stiftelselagen i

princip skall vara tillämplig på äldre stiftelser men som

samtidigt innebär att stiftelselagens bestämmelser i flera

avseenden inte kommer att tillämpas i fråga om sådana

stiftelser. Jag vill också framhålla i förevarande

sammanhang att de sakliga lösningar som jag i all korthet

har angett i förevarande avsnitt ansluter sig till gällande rätt

i högre grad än promemorians förslag. Det uppkommer

därför inte så många frågor i vilka lagen förändrar rättsläget

för äldre stiftelser.

I det följande behandlas frågorna omlagens

tillämpningsområde i avsnitt 2.2,när stiftelser får

rättskapacitet i avsnitt 2.3,stiftelsers

näringsverksamhet i avsnitt 2.4,ansvaret för en

stiftelses förpliktelser i avsnitt 2.5,förvaltningen av

en stiftelse m.m. i avsnitt 2.6,ändring m.m. i ett

stiftelseförordnande i avsnitt 2.7,tillsyn och

registrering i avsnitt 2.8,ikraftträdande m.m. i

avsnitt 2.9,följdändringar i annan lagstiftning i

avsnitt 2.10, ochkostnadskonsekvenser i avsnitt

2.11.

De enskilda lagbestämmelserna kommenteras i

avsnitt 4.

2.2 Lagens tillämpningsområde

2.2.1 Stiftelser i allmänhet

Mitt förslag: En stiftelse bildas genom att stiftaren

förordnar att han för ett bestämt ändamål vill skapa en

varaktigt bestående, självständig förmögenhet av egendom

som han i enlighet med förordnandet tillskjuter själv.

Stiftarens förordnande skall som regel vara skriftligt och

undertecknat av honom. Härutöver skall för uppkomsten

av en stiftelse krävas att den för stiftelsen avsedda

egendomen är avskild, vilket skall anses vara fallet först om

den har tagits om hand av någon som har åtagit sig att

förvalta den i enlighet med stiftelseförordnandet.

Promemorians förslag: Överensstämmer med mitt

förslag men med det ytterligare kravet att åtagandet att

förvalta egendomen enligt stiftelseförordnandet skall

bekräftas skriftligen (se promemorian s. 104-106).

Remissinstanserna: Relativt få av

remissinstanserna har yttrat sig över promemorians förslag

om vad som skall krävas för att en stiftelse skall anses

föreligga. Några av dem godtar promemorieförslaget. En

remissinstans anser att det saknas tillräckliga skäl för att

införa ett krav på att den för stiftelsen avsedda egendomen

skall ha tagits om hand av någon som har åtagit sig att

förvalta den i enlighet med stiftelseförordnandet. En annan

remissinstans ställer frågan vad konsekvensen blir om

kravet att åtagandet skall vara skriftligt inte följs.

Skälen för mitt förslag: Som jag redan tidigare har

sagt finns det i svensk rätt inte någon legaldefinition av

begreppet stiftelse. Det närmaste man kommer en sådan är

den definition av begreppet som finns intagen i

tillsynslagen. När man nu i lag skall slå fast kriterierna för

att en förmögenhetsbildning skall betraktas som stiftelse är

det givetvis naturligt att man utgår från den definition av

begreppet som finns i tillsynslagen. Som min redogörelse i

avsnitt 2.1.1 över gällande rätt ger vid handen träffar man

emellertid inte alla nu kända former av

förmögenhetsbildningar som kan karakteriseras som

självständiga och självägande med en enda definition. I

förevarande avsnitt skall jag därför ta upp frågan om en

allmän definition av begreppet stiftelse för att därefter i

det följande avsnittet undersöka om det finns skäl som talar

för att stiftelselagen som särskilda former av stiftelser bör

omfatta även andra förmögenheter med nyss nämnda

karakteristika men som faller utanför den allmänna

definitionen.

För stiftelsebildning i tillsynslagens mening krävs det att

stiftaren har företagit två rättshandlingar: ett förordnande

(stiftelseförordnande) innehållande den grundläggande

viljeförklaringen från hans sida och en i enlighet med

förordnandet åtföljande förmögenhetsdisposition. Samma

krav bör naturligen ställas på stiftaren enligt stiftelselagens

allmänna definition av stiftelsebegreppet.

Beträffande först stiftelseförordnandet bör liksom

för närvarande krävas att det sakligt sett innefattar en

förklaring från stiftarens sida att han för ett bestämt

ändamål vill skapa en varaktigt bestående, självständig

förmögenhet av egendom som han tillskjuter själv.

Detta betyder att viljeförklaringen som ett minimum måste

ge besked i två avseenden, nämligen om den avsedda

stiftelsens ändamål och vilken egendom som stiftaren avser

att tillskjuta eller, i fall då stiftelsebildningen skall ske sedan

stiftaren har dött, om vilken rätt den avsedda stiftelsen skall

ha till stiftarens kvarlåtenskap.

Det bör vidare krävas att stiftelseförordnandet skall vara

skriftligt och undertecknat av stiftaren. Ett dylikt krav är

enligt min mening naturligt med hänsyn till att förordnandet

är den grundläggande rättshandlingen för en

stiftelsebildning. Som belyses i promemorian (se s. 105)

innefattar detta egentligen inte någon nyordning utan är

bara ett lagfästande av en sedan länge tillämpad praxis.

Ett undantag från kravet att stiftelseförordnandet skall

vara skriftligt och undertecknat bör dock medges. Det

gäller fall då förordnandet skett genom testamente som är

giltigt utan att de för testamente föreskrivna

formföreskrifterna iakttagits, t.ex. genom ett muntligt s.k.

nödtestamente (se 10 kap. 3 § ärvdabalken). Det saknas

enligt min mening skäl att underkänna ett

stiftelseförordnande som görs i ett sådant testamente. Även

i fall då testamentet är muntligt kommer det för övrigt i

regel att finnas dokumentation om förordnandet. Reglerna

om delgivning av testamente förutsätter nämligen i fråga om

sådana testamenten att det finns en skriftlig uppgift om

testamentets innehåll (se 14 kap. 4 § ärvdabalken).

Vad sedan gäller den förmögenhetsdisposition som skall

åtfölja stiftelseförordnandet för att den avsedda

stiftelsebildningen skall komma till stånd vill jag erinra om

att en stiftelse i tillsynslagens mening kan bestå av bara en

fordran på stiftaren av benefik natur. Det kan emellertid

inte anses angeläget att en förmögenhetsbildning av det

slaget blir omfattad av det regelsystem som stiftelselagen

avses att få. För att en förmögenhetsbildning skall falla in

under regleringen i stiftelselagen eller, med andra ord, för

att en förmögenhetsbildning skall bli betraktad som en

stiftelse bör det enligt min mening undantagslöst krävas att

den utgörs av egendom som avskilts från stiftarens

förmögenhet med verkan mot dennes borgenärer. För fall

då förmögenhetsdispositionen avser pengar eller lösören av

annat slag betyder det att egendomen måste ha kommit i

besittning av någon som har lämnat ett åtagande

(förvaltningsåtagande) att förvalta den i enlighet med

förordnandet (jfr 2 § lagen, 1936:83, angående vissa

utfästelser om gåva).

Förmögenhetsdispositionen kan givetvis avse egendom

av annat slag -- t.ex. fast egendom -- beträffande vilken det

för skyddet mot stiftarens borgenärer saknar betydelse att

den eller de som lämnat ett förvaltningsåtagande också har

tagit egendomen i besittning. Och i fall då

stiftelsebildningen skall ske sedan stiftaren har dött är

möjligheterna för en stiftelse att alls kunna göra förvärv

som är skyddade mot den dödes eller dödsboets borgenärer

starkt begränsade (jfr 21 kap. 4 och 5 §§ ärvdabalken).

Enligt min mening är det emellertid ändå lämpligt att även

i nu nämnda fall ställa krav på att den eller de som har

lämnat ett förvaltningsåtagandet också har tagit egendomen

i besittning för att den skall omfattas av stiftelselagens

regelsystem.

Sammanfattningsvis innebär vad jag nu har anfört att en

stiftelse i den nya stiftelselagens mening skall anses

föreligga då egendom enligt ett -- med undantag för vissa

testamentsfall -- skriftligt och av stiftaren undertecknat

förordnande har avskilts för att varaktigt förvaltas som en

självständig förmögenhet för ett bestämt ändamål. Den

närmare innebörden av att egendomen skall ha avskilts --

att den har tagits om hand av någon (annan än stiftaren)

som har gjort ett åtagande att förvalta den i enlighet med

stiftelseförordnandet -- bör därvid enligt min mening

framgå direkt av lagtexten.

När det gäller förvaltningsåtagandet bör det inte -- i

motsats till vad som föreslogs i promemorian -- krävas att

det skall vara skriftligt. Tanken bakom det förslaget var att

det skulle kunna bidra till att skapa största möjliga klarhet

i frågan om när en stiftelse över huvud taget föreligger. Jag

kan dock för min del inte finna att enbart det förhållandet

att ett förvaltningsåtagande i ett visst fall inte har bekräftats

skriftligt bör föranleda att en stiftelse inte skall anses

rättsligen bildad. Det vore enligt min mening en alltför

långtgående verkan av en bestämmelse som i så fall skulle

ha ställts upp bara i klarhetens intresse. Jag förordar alltså

att något krav på skriftligt åtagande inte skall ställas upp.

Som sagts tidigare bör den nya stiftelselagens allmänna

definition av begreppet stiftelse omfatta endast sådana fall

då stiftaren vill få till stånd en självständig förmögenhet av

varaktig natur. Bedömningen av om varaktighetsrekvisitet

är uppfyllt bör därvid ske med utgångspunkt i den egendom

som avskilts för stiftelsen och således utan hänsynstagande

till eventuella utfästelser i förordnandet om ytterligare

tillskott. Med en sådan lösning kommer den allmänna

definitionen av stiftelsebegreppet sällan att omfatta

anslagsberoende stiftelser (se avsnitt 2.1.1). I sådana fall

kan man nämligen knappast tala om att den avskilda

egendomen varaktigt skall förvaltas i stiftelsen.

Till frågan vad som efter den nya lagens ikraftträdande

gäller beträffande sådana förmögenhetsbildningar som

enligt den nya lagen inte godtas som stiftelse återkommer

jag i specialmotiveringen (se vad som anförs i avsnitt 4.1 i

anslutning till 1 kap. 1 §).

2.2.2 Särskilda former av stiftelser

Mitt förslag: Stiftelselagen skall också omfatta två

särskilda former av stiftelser, nämligen

insamlingsstiftelser och

kollektivavtalsstiftelser. Tryggandestiftelserna skall

däremot inte omfattas av stiftelselagen.

Promemorians förslag: Överensstämmer med mitt

förslag utom så tillvida att det enligt promemorians förslag

även skall införas en särskild stiftelseform (anslagsstiftelse)

för staten (se promemorian s. 116-120).

Remissinstanserna: Flera remissinstanser

framhåller att anslagsstiftelser måste få bildas av även

kommuner och landsting. Flera remissinstanser anser att

tryggandestiftelserna skall omfattas av stiftelselagen.

Skälen för mitt förslag: Som jag redan

förutskickade i föregående avsnitt skall jag här ta upp

frågan om stiftelselagen som särskilda former av stiftelser

bör omfatta någon eller några av de självständiga och

självägande förmögenhetsbildningar som enligt gällande

ordning torde betraktas som stiftelser men som av olika skäl

faller utanför den av mig förordade, allmänna definitionen

av stiftelsebegreppet.

Insamlingsstiftelser

Penninginsamlingar och insamlingar av andra slag är en

vanlig företeelse i vårt samhälle. Upprop att skänka pengar

eller egendom av annat slag till olika ändamål, t.ex. till

forskning rörande svåra sjukdomar, sker ofta genom

annonser i massmedia och budskapet når därigenom ut till

en vidare krets av allmänheten.

Särskilt penninginsamlingarna omfattar betydande

värden. Uppgifter från Stiftelsen för insamlingskontroll

(SFI) visar att det under år 1989 insattes 636 miljoner kr på

s.k. 90-konton. Merparten av pengarna samlas in av ideella

föreningar men det förekommer också insamlingar i regi av

insamlingsstiftelser (ang. denna stiftelseform -- se avsnitt

2.1.1).

De som lämnar bidrag till insamlingar utgår sannolikt i

regel från att deras bidrag till största delen kommer det

angivna ändamålet till godo. Ett skäl till detta kan vara att

man tror att insamlingar som sker efter upprop i massmedia

är underkastade en tillfredsställande kontroll.

SFI utövar kontroll över vissa penninginsamlingar.

Denna kontroll, som avser sådana insamlingar som sker via

90- konton, är givetvis av stor betydelse. Det enda SFI kan

göra om en organisation inte uppfyller kraven för innehav

av ett 90-konto är emellertid att återkalla rätten till kontot.

Detta utgör inte någon garanti för att inte insamlingsarbetet

fortsätter trots att det t.ex. kanske leds av därför helt

olämpliga personer. Så vitt jag förstår är det dessutom så att

inte alla insamlingar som vänder sig till en vidare krets av

allmänheten har ett 90-konto.

Frågan om en offentlig kontroll av penninginsamlingar

och insamlingar av andra slag har varit föremål för

behandling i riksdagen vid flera olika tillfällen. Senast detta

skedde uttalade lagutskottet (1986/87:LU22 s. 19) att det

inte då var berett att förorda en sådan kontroll. Utskottet

pekade därvid bl.a. på att frågan har viss anknytning till

pågående översyn av stiftelselagstiftningen.

Enligt min mening är det angeläget att framför allt

bibehålla allmänhetens förtroende för rena

penninginsamlingar. I den mån det är möjligt bör därför

lagstiftaren inom ramen för föreliggande

lagstiftningsärende försöka skapa en rättslig grundval för

sådana insamlingar. Detta leder mig till slutsatsen att

stiftelselagen som en särskild form av stiftelse bör omfatta

även sådana självständiga och självägande förmögenheter

som utgörs av insamlade pengar. Stiftelseformen bör enligt

min mening benämnas ''''''''insamlingsstiftelse''''''''.

För att en insamlingsstiftelse skall föreligga bör det

krävas att det finns ett skriftligt och av stiftaren

undertecknat stiftelseförordnande med angivande av

ändamålet för insamlingen. Ändamålet skall vara varaktigt.

Eftersom mitt förslag i första hand är avsett för insamlingar

som vänder sig till en bredare allmänhet bör det dessutom

följa av förordnandet att stiftaren skall göra ett upprop t.ex.

i någon tidning. För att en insamlingsstiftelse skall föreligga

bör det också krävas ett åtagande från någon som har

förklarat sig villig att ta emot pengarna för förvaltning i

enlighet med stiftelseförordnandet.

Frågan om tillsynen över stiftelser behandlar jag i

avsnitt 2.8.1. Jag kan emellertid redan nu säga att enligt min

mening bör en insamlingsstiftelse utan undantag vara

föremål för tillsyn.

Kollektivavtalsstiftelser

Genom överenskommelser mellan arbetsmarknadens

parter på den privata sektorn har det under senare tid

skapats ett system i syfte bl.a. att begränsa de ekonomiska

svårigheterna för arbetare och tjänstemän som permitteras

eller blir utan anställning vid driftsinskränkningar. En

central punkt i detta system är att en

arbetsgivarorganisation och en central

arbetstagarorganisation i kollektivavtal kommer överens

om att inrätta en stiftelse som skall tillgodose sitt syfte

främst genom att utge kontanta bidrag ur de medel som

arbetsgivare i enlighet med förpliktelse i annat

(kollektiv)avtal löpande inbetalar till stiftelsen. Ingen av

parterna i det kollektivavtal varigenom stiftelsen inrättas

företar således någon förmögenhetsdisposition.

Kollektivavtalsstiftelsen faller därför utanför den av mig

förordade, allmänna definitionen av stiftelsebegreppet.

Kollektivavtalsstiftelserna fyller ett väsentligt praktiskt

behov och det finns ett uttalat intresse av att stiftelseformen

inordnas under ett regelsystem med i huvudsak det innehåll

som stiftelselagen avses få. Enligt min mening bör därför

även denna typ av förmögenhetsbildning omfattas av

stiftelselagen som en särskild form av stiftelse och den bör

få benämningen ''''''''kollektivavtalsstiftelse''''''''.

De rättsliga förutsättningarna för att det skall föreligga

en kollektivavtalsstiftelse bör i huvudsak överensstämma

med vad jag har föreslagit för insamlingsstiftelsen. Det skall

således föreligga ett skriftligt stiftelseförordnande, i detta

fall intaget i ett kollektivavtal som har träffats mellan en

arbetsgivarorganisation och en central

arbetstagarorganisation, med angivande av ett bestämt

ändamål. Ändamålet skall vara varaktigt. Vidare skall det

finnas ett åtagande från någon som har förklarat sig villig

att förvalta pengarna i enlighet med stiftelseförordnandet.

Även för arbetstagarna på den offentliga sektorn finns

det förmögenhetsbildningar som har inrättats genom

kollektivavtal i syfte att begränsa de ekonomiska

svårigheterna vid t.ex. uppsägningar. I dessa fall är det dock

så att en eller flera av de parter som träffat kollektivavtalet

om förmögenhetsbildningens inrättande också avskiljer

medlen till densamma. Dessa förmögenhetsbildningar

torde därför i allmänhet utgöra stiftelser enligt den av mig

förordade allmänna definitionen av stiftelsebegreppet.

Anslagsstiftelser

Staten svarar för en rad uppgifter av olika slag. Oftast är

det ett statens eget organ, dvs. en myndighet, som anförtros

uppdraget att sköta de uppgifter som staten tagit på sig.

Särskilt när det gäller uppgifter som kräver samverkan

mellan staten och andra intressenter förekommer det

emellertid att intressenterna inrättar ett privaträttsligt

organ för uppgiften i fråga. Ibland väljer man då att bilda

ett aktiebolag och i andra fall att inrätta ett självständigt och

självägande organ under beteckningen stiftelse eller fond.

Det senare alternativet är särskilt vanligt när den

ifrågavarande uppgiften innefattar att lämna ekonomiskt

stöd till en viss region i landet, en viss näring, vetenskaplig

forskning eller till verksamhet inom kultursektorn (jfr

Riksrevisionsverkets rapport ''''''''Stiftelser för statlig

verksamhet'''''''' 1990-08-31, s. 107 ff).

Frågan om lämplig organisationsform för verksamhet

som staten på något sätt vill ta ett ansvar för (statlig

verksamhet) har länge varit föremål för uppmärksamhet.

Detta gäller särskilt i fråga om verksamheter inom

kultursektorn (se t.ex. SOU 1967:9, 1972:66 och 1973:5,

prop. 1974:28 s. 324 f samt direktiven till

stiftelseutredningen, Ju 1975:01). Under den förra

regeringen inleddes det ett arbete i syfte att renodla

formerna för bedrivandet av statlig verksamhet. Den nyss

nämnda rapporten från Riksrevisionsverket ingick som ett

led i detta arbete.

Med anledning av Riksrevisionsverkets rapport lade den

förra regeringen fast vissa principer för tillämpningen av

stiftelseformen (se prop. 1990/91:100, bil. 1, s. 60 f). Det

uttalades därvid bl.a. att regeringen bör ha en restriktiv

hållning till statlig verksamhet i stiftelseform, ett uttalande

som även den nuvarande regeringen har ställt sig bakom (se

prop. 1991/92:100 bilaga 1, s. 40). Vad den nuvarande

regeringen anförde i förra årets budgetproposition har

också godtagits av riksdagen (jfr 1991/92:FiU20 s. 57 och

rskr 1991/92:128).

När staten inrättar en stiftelse är stiftelsen ofta beroende

av fortlöpande resurstillskott för att kunna främja sitt

ändamål under mer än en kortare tid (så är t.ex. fallet

beträffande Stiftelsen för utvecklande av god

redovisningssed och Stiftelsen för rättsinformation). Som

berörts tidigare i avsnitt 2.2.1 kommer en tillämpning av

stiftelselagen i regel att vara utesluten beträffande sådana

stiftelser. Den fråga som därvid inställer sig är om det finns

anledning att -- såsom föreslogs i promemorian --

komplettera stiftelselagens allmänna stiftelsebegrepp med

en särskild stiftelseform under benämningen anslagsstiftelse

så att av staten i framtiden bildade anslagsberoende och

självägande organ kommer att omfattas av lagen.

Frågan om en lämplig organisationsform för

verksamheter som är beroende av statliga anslag och som

inte bör bedrivas i myndighetsform bör övervägas utifrån

helt andra utgångspunkter än som kan ske inom ramen för

det nu föreliggande lagstiftningsärendet. Det får därför ske

i annat sammanhang. Regeringen avser att senare ta

initiativ till det. Med hänsyn härtill är det för statens del inte

lämpligt att nu komplettera det allmänna stiftelsebegreppet

med en särskild stiftelseform för anslagsberoende,

självägande organ. Det bör enligt min mening inte komma

i fråga att göra någon annan bedömning för kommunernas

och landstingens vidkommande. Jag förordar alltså att man

inte tar upp anslagsstiftelsen som en särskild stiftelseform i

stiftelselagen.

Jag återkommer i specialmotiveringen till frågan om vad

som efter den nya lagens ikraftträdande skall gälla

beträffande nu befintliga stiftelser som är anslagsberoende

(se avsnitt 4.2 och vad som anförs där i kommentaren till 3

§ förslaget till lag om införande av stiftelselagen).

Tryggandestiftelser

Enligt lagen (1967:531) om tryggande av

pensionsutfästelse m.m. (tryggandelagen) kan arbetsgivare

inrätta två typer av stiftelser, nämligen pensionsstiftelser

och personalstiftelser. Det finns f.n. cirka 3 500 dylika

stiftelser i Sverige och ungefär 200 stiftelser av detta slag

bildas varje år.

Med en pensionsstiftelse avses enligt tryggandelagen en

av arbetsgivare grundad stiftelse vars uteslutande ändamål

är att trygga utfästelse om pension till arbetstagare eller

arbetstagares efterlevande eller viss grupp av arbetstagare

eller efterlevande. Stiftelsen får inte utfästa pension. Den

egendom som arbetsgivaren överfört till stiftelsen tjänar

således endast som säkerhet för de pensionslöften som

arbetsgivaren utställt. Under vissa förutsättningar får dock

arbetsgivaren ersättning ur pensionsstiftelsen för

pensionsutgifter som avser arbetstagare ingående i

stiftelsens destinatärskrets.

Med en personalstiftelse avses likaledes en av

arbetsgivare grundad stiftelse men med ändamål att främja

sådan välfärd åt arbetstagare eller arbetstagares

efterlevande eller viss grupp av arbetstagare eller

efterlevande som inte avser pension, avlöning eller annan

förmån vilken arbetsgivaren är skyldig att utge till enskild

arbetstagare. Arbetsgivaren har rätt till ersättning från

stiftelsen för utgifter han haft inom ramen för stiftelsens

ändamål. Stiftelsen får dock vägra att betala ut ersättning,

om stiftelsen skulle nödgas avstå fast egendom som nyttjas

till personalens välfärd. Om ytterligare medel finns

tillgängliga förfogar stiftelsen över dessa under vissa

förutsättningar.

I tryggandelagen finns bestämmelser om hur

styrelseledamöter utses, under vilka förutsättningar

styrelsen är beslutför och hur beslut fattas i styrelsen. Där

finns vidare bestämmelser om revision, om arvode åt

styrelseledamöter och revisorer och om likvidation. Hur

stiftelsens medel skall användas vid likvidation anges också

i lagen.

En tryggandestiftelse står under tillsyn enligt såväl

tryggandelagen som tillsynslagen. Tillsynsmyndighet är

länsstyrelsen i det län där arbetsgivaren har sitt hemvist.

Om stiftelsen är knuten till en bank utövar även

finansinspektionen viss tillsyn över stiftelsen (se 7 kap. 17 §

bankrörelselagen, 1987:617). Vid tillsynen enligt

tryggandelagen gäller beträffande tillsynsmyndighetens

befogenheter och åligganden bestämmelserna i

tillsynslagen. Till följd av att tillsynslagen är tillämplig på en

tryggandestiftelse är stiftelsen skyldig att föra räkenskaper

och att inge bl.a. ett sammandrag av räkenskaperna till

tillsynsmyndigheten.

I tryggandelagen finns också bestämmelser om ändring

av stiftelsens stadgar. Prövningen av frågan om tillstånd till

ändring av stadgarna skall göras av tillsynsmyndigheten.

En tryggandestiftelse får inte ta emot en fordran mot

stiftaren. Ett avtal härom är ogiltigt enligt tryggandelagen.

Stiftelsen får däremot låna ut medel till stiftaren om

betryggande säkerhet ställs eller det medges av

tillsynsmyndigheten. En tryggandestiftelse som grundats av

ett aktiebolag får inte äga aktier i bolaget utan

godkännande av tillsynsmyndigheten. Är stiftelsen knuten

till ett fåmansaktiebolag gäller vidare den begränsningen i

fråga om förmögenhetsplaceringen att stiftelsen i princip

inte får lämna penninglån till eller ställa säkerhet till förmån

för t.ex. styrelseledamot eller aktieägare i bolaget (jfr RÅ

1986 ref. 184). I övrigt gäller att en stiftelses förmögenhet

skall vara placerad på nöjaktigt sätt (se 15 § första stycket

tillsynslagen) eller, om stiftelsen är knuten till en bank, på

ett sätt som bereder skälig säkerhet (se 7 kap. 17 § första

stycket bankrörelselagen).

En tryggandestiftelse är en mycket speciell form av

självständig och självägande förmögenhetsbildning. Som

nämnts tidigare (se avsnitt 2.1.1) erkänns den som stiftelse

utan att någon förmögenhetsbildning ännu ägt rum. Ett

annat särdrag hos tryggandestiftelsen är vidare att den i

princip är knuten till sin stiftare. Stiftelsen har nämligen

spelat ut sin roll och skall likvideras om stiftaren upphör

med sin näringsverksamhet (jfr SOU 1965:41 s. 78 samt 19

§ första stycket och 30 § första stycket tryggandelagen).

Även om stiftaren i det enskilda fallet avskiljer egendom till

förmån för stiftelsen redan vid dess bildande går det därför

inte att bedöma om det kommer att bli fråga om varaktig

förvaltning av den avskilda egendomen eller inte. En

tryggandestiftelse omfattas därför inte heller i ett sådant fall

av den av mig förordade allmänna definitionen av

stiftelsebegreppet.

Tryggandelagen innehåller ett väl utvecklat och i

huvudsak väl fungerande regelsystem som är anpassat till

tryggandestiftelsernas särart. Detta regelsystem avviker på

många punkter från den reglering jag har för avsikt att

föreslå för stiftelser i allmänhet. Starka lagtekniska skäl

talar således mot att låta stiftelselagen omfatta även

tryggandestiftelserna. Jag förordar därför att

bestämmelserna om denna särskilda stiftelseform får stå

kvar i tryggandelagen.

Tillsynslagen bör upphävas då stiftelselagen träder i

kraft. Detta innebär att tryggandelagen bör kompletteras

med bestämmelser om tillsynen men även i en del andra

avseenden. Jag återkommer till dessa frågor i avsnitt 2.10.1.

2.2.3 Stiftelser som undantas från lagen

Mitt förslag: Från lagstiftningens

tillämpningsområde undantas

1. församlingskyrkor och domkyrkor av

stiftelsekaraktär, och

2. stiftelser vilkas tillgångar enligt

stiftelseförordnandet får användas endast till förmån för

bestämda fysiska personer.

Promemorians förslag: Överensstämmer i

huvudsak med mitt förslag (se promemorian s. 159-162).

Remissinstanserna: Bl.a. Svenska

kommunförbundet och några kommuner anser att

kommunalt bildade stiftelser inte skall omfattas av lagen.

Även från flera andra håll krävs undantag för vissa angivna

stiftelser eller stiftelser som har en viss förvaltare.

Skälen för mitt förslag: Det regelsystem som

stiftelselagen avses att få bör givetvis i princip bli tillämpligt

på alla nya förmögenhetsbildningar som uppfyller någon av

de tre definitioner på stiftelser som jag förordat i avsnitt

2.2.1 och 2.2.2. Som jag redan uttalat och som jag

återkommer till i avsnitt 2.9 bör stiftelselagen också bli

tillämplig på äldre stiftelser, dvs. förmögenhetsbildningar

som vid stiftelselagens ikraftträdande är stiftelser i

stiftelselagens mening.

Principen att stiftelselagen bör vara tillämplig på såväl

nya som äldre förmögenhetsbildningar som är stiftelser i

stiftelselagens mening bör emellertid kunna frångås när det

gäller stiftelser av mycket speciellt slag. Jag skall i

förevarande avsnitt ta upp bl.a. ett par sådana fall.

Till följd av det historiska sambandet mellan staten och

Svenska kyrkan har en stor del av den egendom som

disponeras av kyrkan och dess församlingar samt andra till

kyrkan knutna organ sedan länge varit föremål för en

speciell reglering i lag och annan författning

(specialreglerad kyrklig egendom). Sedan den 1 januari

1993 finns merparten av de bestämmelser som rör

förfogandet över den kyrkliga egendomen i kyrkolagen

(1992:300). Liksom tidigare är det yttersta syftet även med

kyrkolagens reglering att den kyrkliga egendomen behålls

och används för det ändamål vartill den ursprungligen

anslagits.

Församlingarna i sin egenskap av kyrklig kommun eller

i vissa fall staten är ägare till den kyrkliga egendom -- t.ex.

församlingskyrkor, kyrkotomt och kyrkogårdar,

prästgårdar och andra fastigheter vilkas avkastning är

avsedd för avlöning åt präster (löneboställen) -- som

omfattas av regleringen i kyrkolagen. Äganderätten till

kyrkobyggnaderna inklusive till resp. kyrkobyggnad

hörande tomt och löneboställe tillkommer emellertid inte

alltid vare sig församlingen eller staten utan ett särskilt

rättssubjekt av stiftelsekaraktär. Detta är fallet beträffande

kyrkobyggnader som är uppförda av andra än kronan och

innan församlingen (på landet år 1817 och i städerna år

1843) erhöll rättslig ställning som juridisk person (jfr SOU

1967:46 s. 46 ff, 1972:37 s. 60 och 1978:3 s. 75).

En församlingskyrka eller en domkyrka av

stiftelsekaraktär kan i det enskilda fallet vara en stiftelse i

stiftelselagens mening enligt antingen den allmänna

definitionen av stiftelsebegreppet eller definitionen på

insamlingsstiftelsen. Det föreligger emellertid inte något

behov av att låta stiftelselagen bli tillämplig på

församlingskyrkor eller domkyrkor som är stiftelser i

stiftelselagens mening eftersom kyrkolagen innefattar en

fullt tillfredsställande reglering av förvaltningen av den

egendom som finns i sådana stiftelser. Enligt min mening

bör därför dessa stiftelser undantas från stiftelselagens

tillämpningsområde. Med hänsyn till att fråga är om

stiftelser som tillkommit före mitten av 1850-talet bör

bestämmelsen om undantaget inte meddelas i själva

stiftelselagen utan i den särskilda lag om införande av

stiftelselagen som jag återkommer till i avsnitt 2.9.

Det förekommer ytterligare en grupp av

förmögenhetsbildningar beträffande vilka behovet av

lagreglering inte framstår som särskilt stort. Jag tänker då

på förmögenheter vilkas tillgångar får användas endast till

förmån för bestämda fysiska personer. Förmögenheter av

detta slag är inte ovanliga i det praktiska rättslivet. Ofta

innebär det bakomliggande förordnandet att

förmögenhetens löpande avkastning skall uppbäras av en

viss person så länge han lever varefter förmögenheten skall

tillkomma någon annan med full äganderätt.

Med en extensiv tolkning kan förmögenhetsbildningar

av nu nämnt slag vara att betrakta som stiftelser enligt den

av mig förordade, allmänna definitionen av

stiftelsebegreppet (jfr Hessler, a.a., s. 123 ff och

promemorian s. 62-63 och 65). Enligt min mening föreligger

det emellertid inte något behov av att låta stiftelselagens

bestämmelser bli tillämpliga på stiftelser av detta slag,

oaktat det undantagsvis kan förekomma att en sådan

stiftelse har en hyresfastighet bland sina tillgångar. Jag

förordar därför att de undantas från stiftelselagens

tillämpningsområde.

Slutligen vill jag här ta upp två ytterligare frågor. Den

ena av dessa rör vissa gravfonder. Enligt lagen (1916:94) om

nyttjanderätt till gravplats ålåg det en myndighet, som mot

ersättning åtagit sig vård och underhåll av gravplats för all

framtid, att fondera erlagda medel. I och med

ikraftträdandet av lagen (1963:537) om gravrätt upphörde

visserligen denna skyldighet, men äldre bestämmelser

skulle fortsätta att gälla för sådana fonder (gravfonder) som

bestod vid ikraftträdandet.

De nu berörda gravfonderna skall enligt

övergångsbestämmelserna till lagen (1963:537) om gravrätt

förvaltas särskilt för all framtid (jfr även punkt 7 i

övergångsbestämmelserna till begravningslagen,

1990:1144, och[REDACTED_EFTERNAMN] --[REDACTED_EFTERNAMN], Handbok i begravning, s.

206). Det föreligger emellertid inte något behov av att låta

stiftelselagen bli tillämplig i fråga om dem. I promemorian

föreslogs en särskild bestämmelse som innebar att

gravfonderna undantogs från lagens tillämpning. En

gravfonds ställning av självständig och självägande

förmögenhet har emellertid inte uppkommit till följd av ett

förordnande av den som tillskjutit medlen och den omfattas

därför inte av den av mig förordade allmänna definitionen

av stiftelsebegreppet. Någon särskild bestämmelse i frågan

erfordras således inte.

Den andra frågan jag vill ta upp rör sådana självständiga

och självägande förmögenhetsmassor vilkas ändamål är

bestämda i lag och som byggs upp med medel som erläggs

enligt i lag fastslagna, tvingande förpliktelser. I anledning

av vad som förekommit under remissbehandlingen av

promemorian vill jag framhålla att dylika

förmögenhetsmassor inte träffas av vare sig den av mig

förordade allmänna definitionen av stiftelsebegreppet eller

av mitt förslag till definition av insamlingsstiftelsen.

Allmänna arvsfonden och kyrkofonden m.fl. andra fonder

kommer alltså enligt mitt förslag att falla utanför

stiftelselagens tillämpningsområde.

2.3 När får stiftelser rättskapacitet?

Mitt förslag: En stiftelse skall få rättskapacitet så

snart den rättsligt sett finns.

Promemorians förslag: Överensstämmer med mitt

förslag (se promemorian s. 106-108).

Remissinstanserna: Endast ett fåtal

remissinstanser har yttrat sig i frågan. Merparten av dem

anser att rättskapaciteten bör inträda i samband med

registrering.

Skälen för mitt förslag: Tillsynslagen saknar

närmare bestämmelser om stiftelsers rättskapacitet. Som

redan tidigare berörts i avsnitt 2.1.1 anses emellertid praxis

innebära att en stiftelse i tillsynslagens mening erhåller

sådan kapacitet så snart det i enlighet med

stiftelseförordnandet har företagits en

förmögenhetsdisposition mot någon som har åtagit sig

uppdraget att handha förvaltningen av stiftelsens egendom.

En allmän stiftelselag bör efter mönster av

associationsrättslig lagstiftning innehålla en bestämmelse

som klargör under vilka förutsättningar en stiftelse har

rättskapacitet, dvs. att den kan förvärva rättigheter och

ikläda sig skyldigheter samt föra talan inför domstolar och

andra myndigheter. Beträffande aktiebolag och

ekonomiska föreningar gäller den ordningen att

rättskapacitetens inträde är knuten till registreringen av

bolaget eller föreningen. En liknande ordning för stiftelsers

vidkommande förutsätter dock att alla stiftelser skall

registreras.

Som jag kommer att utveckla närmare i ett senare

avsnitt (se avsnitt 2.8.2) delar jag för min del inte den i

promemorian framförda uppfattningen att alla stiftelser bör

omfattas av ett registreringskrav. En konsekvens av detta är

att rättskapacitetens inträde inte kan knytas till

registreringen av stiftelsen. Jag förordar därför en lösning

som innebär att rättskapaciteten inträder i samma

ögonblick som stiftelsen rättsligt sett föreligger.

2.4 Stiftelsers näringsverksamhet

Mitt förslag: Stiftelser bör även i fortsättningen ha

rätt att bedriva näringsverksamhet i eget namn.

Promemorians förslag: I promemorian diskuteras

om inte stiftelser som bildats av andra än staten eller

kommuner bör tillåtas att bedriva näringsverksamhet

endast genom helägda dotterbolag. Enligt promemorian

bör emellertid ett ställningstagande till frågan inte göras

innan remissinstanserna har fått tillfälle att lämna sina

synpunkter.

Remissinstanserna: En stor majoritet av

remissinstanserna ställer sig avvisande till tanken att

stiftelser som bildats av andra än staten eller kommuner

skall få bedriva näringsverksamhet endast genom helägda

dotterbolag.

Skälen för mitt förslag: Såsom anförs i

promemorian har stiftelseformen åtminstone ett särdrag

som gör att dess lämplighet för näringsverksamhet i

skiftande ekonomiska förhållanden kan ifrågasättas från

allmänna synpunkter. Genom sin bundenhet till stiftarens

föreskrifter om exempelvis näringsverksamhetens art och

hur den skall bedrivas framstår stiftelsen som en föga

flexibel form för ekonomisk verksamhet. Oftast kan lika

gärna eller t.o.m. hellre andra företagsformer, kanske

främst aktiebolag, komma i fråga.

Ett annat särdrag som också är förknippat med

stiftelseformen är att det är en i grunden främmande

användning om stiftelseformen utnyttjas som ett alternativ

av den som för egen vinnings skull vill bedriva verksamhet

av ekonomisk natur. Även detta särdrag gör att

stiftelseformens lämplighet för näringsverksamhet kan

ifrågasättas. Trots att en stiftelsebildning med nyss nämnt

syfte inte är giltig kan det nämligen ofta vara svårt att

genomskåda arrangemang där stiftelseformen används för

att i praktiken tillgodose stiftarens ekonomiska intressen.

Emellertid måste man beakta att det sedan länge finns

stiftelser som främjar sitt syfte genom att bedriva

ekonomisk verksamhet, i regel utan sikte på vinst. Ofta

torde det vara flera orsaker som har medverkat till att man

har valt stiftelsen som form för den aktuella verksamheten.

Ett vanligt motiv är antagligen att stiftelseformen, genom

dess avsaknad av ägare eller medlemmar, innefattar den

bästa garantin man kan få för att verksamheten över huvud

taget kommer att drivas vidare och dessutom med just det

mål och den inriktning som stiftaren har angett. Detta gäller

inte minst sådana stiftelser som skall främja ett religiöst,

vetenskapligt, konstnärligt, politiskt eller opinionsbildande

syfte genom att bedriva något som civilrättsligt sett utgör

näringsverksamhet (ang. begreppet näringsverksamhet i

civilrättslig mening, se bl.a. prop. 1960:167 s. 39 och

1975:104 s. 203).

Det skulle enligt min mening leda för långt med ett totalt

förbud för stiftelser att bedriva näringsverksamhet. Såsom

har påpekats av en remissinstans är det dessutom rent

lagtekniskt synnerligen komplicerat att utforma ett sådant

förbud. Däremot kan det, såsom också skett i

promemorian, diskuteras om man inte borde begränsa

stiftelsernas rätt att bedriva näringsverksamhet i eget namn,

men samtidigt tillåta att sådan verksamhet bedrivs genom

ett av stiftelsen helägt dotterbolag. Som emellertid har

framhållits av ett stort antal remissinstanser skulle en sådan

ordning leda till en betydligt mera invecklad

organisationsstruktur och ökade kostnader utan att man

uppnår några påtagliga fördelar. Dessutom är dotterbolaget

inte mindre bundet än stiftelsen av det för stiftelsen

gällande ändamålet. Vidare kan det antas att den offentliga

insynen i verksamheten och kontrollen av den snarast

försvåras om man skulle kräva en uppdelning mellan

moderstiftelse och dotterbolag.

Min slutsats av det anförda blir därför att stiftelser även i

fortsättningen bör ha rätt att utöva näringsverksamhet i eget

namn. Detta kräver emellertid enligt min mening att den

som träder i förbindelse med en näringsutövande stiftelse

rättsligt sett inte bara får ett bättre skydd än gällande

ordning erbjuder utan ett skydd som nära ansluter till det

som finns när man rättshandlar med ''''''''vanliga'''''''' företag. Jag

återkommer i nästföljande avsnitt till frågan i vilka

avseenden regler behövs för att ett sådant skydd skall kunna

åstadkommas.

2.5 Ansvaret för en stiftelses förpliktelser

Mitt förslag: Endast stiftelsens tillgångar skall

svara för stiftelsens förpliktelser.

Promemorians förslag: Överensstämmer med mitt

förslag (se promemorian s. 127 ff).

Remissinstanserna: Promemorieförslaget har

lämnats utan erinran.

Skälen för mitt förslag: Enligt gällande rätt är en

stiftelses borgenärer hänvisade till stiftelsens tillgångar för

att få betalning för sina fordringar. Detta gäller även om

stiftelsen utövar näringsverksamhet. Enligt min mening bör

även i framtiden regeln vara den att endast stiftelsens

tillgångar svarar för de förpliktelser som åvilar stiftelsen.

Som jag redan tidigare varit inne på vid ett par tillfällen

bör den som träder i förbindelse med t.ex. en stor

avkastningsstiftelse eller en stiftelse som utövar

näringsverksamhet rättsligt sett ha ett skydd som nära

ansluter till det som finns när man rättshandlar med

''''''''vanliga'''''''' företag. För att ett sådant skydd skall kunna

åstadkommas måste stiftelselagen innefatta krav på att

stiftelser av nu ifrågavarande slag har ordnad bokföring,

upprättar offentlig årsredovisning och har kvalificerad

revision. Eftersom stiftelsens företrädare enligt vad jag nyss

förordat inte kommer att ha något personligt ansvar för

stiftelsens förpliktelser är det vidare angeläget att

efterlevnaden av stiftelselagens bestämmelser till skydd för

tredje man sanktioneras med skadeståndsbestämmelser för

ledamöter i stiftelsestyrelser resp. förvaltare av stiftelser.

Slutligen erfordras det regler om likvidationsskyldighet för

stiftelser. Tillämpningsområdet för dessa senare regler bör

dock vara begränsat till stiftelser som utövar

näringsverksamhet. Till mina förslag i samtliga nu nämnda

avseenden återkommer jag i senare avsnitt.

2.6 Förvaltningen av en stiftelse m.m.

2.6.1 Betydelsen av förvaltningsföreskrifter i

stiftelseförordnandet

Mitt förslag: Vid förvaltningen av en stiftelse skall

föreskrifterna i stiftelseförordnandet följas, om de inte

strider mot tvingande bestämmelser i stiftelselagen.

Promemorians förslag: Överensstämmer i

huvudsak med mitt förslag (se promemorian s. 170-171).

Remissinstanserna: Endast några få

remissinstanser har kommenterat promemorieförslaget i

denna del. Några av dem framhåller att det är angeläget att

stiftarviljan respekteras i största möjliga utsträckning.

Enligt Kammarkollegiet finns det inte något

samhällsintresse av att göra lagens

förvaltningsbestämmelser tvingande mot stiftarens vilja.

Skälen för mitt förslag: Jag har tidigare uttalat (se

avsnitt 2.1.3) att den principiella utgångspunkten bör vara

att stiftaren skall ha frihet att bestämma hur stiftelsen skall

förvaltas. Stiftelselagens förvaltningsbestämmelser bör

alltså gälla för stiftelsen endast om stiftaren har underlåtit

att i sitt förordnande reglera de frågor som bestämmelserna

behandlar. Det kan dock finnas motiv för att göra vissa

bestämmelser i lagen tvingande. Som jag redan

tidigare framhållit kan detta vara påkallat av hänsyn till

utomstående som ingår rättshandlingar med stiftelsen eller

som på annat sätt kommer i kontakt med den. Tvingande

bestämmelser kan också vara nödvändiga när det gäller att

tillgodose vissa grundläggande krav på klarhet och reda vid

förvaltningen av en stiftelse, detta närmast av hänsyn till

stiftelsen själv och det ändamål för vilket den har bildats.

Att en bestämmelse är tvingande betyder i förevarande

sammanhang att den skall tillämpas inte bara när stiftaren

underlåtit att meddela någon föreskrift om den fråga som

regleras i bestämmelsen utan även i de fall

stiftelseförordnandet innehåller en föreskrift som avviker

från bestämmelsen.

Mot bakgrund av det nu anförda bör det i stiftelselagen

tas in en bestämmelse av innebörd att föreskrifterna i

stiftelseförordnandet skall följas vid förvaltningen av

stiftelsens angelägenheter, om föreskrifterna inte strider

mot någon bestämmelse i stiftelselagen. Till undvikande av

missförstånd vill jag framhålla att denna bestämmelse inte

berör stiftarens föreskrifter om ändamålet med stiftelsen.

Som jag närmare utvecklar i specialmotiveringen (avsnitt

4.1) får det nämligen anses följa av allmänna

rättsgrundsatser att sådana föreskrifter aldrig kan ersättas

av några bestämmelser som har meddelats i stiftelselagen

och för övrigt inte heller av bestämmelser som meddelats i

annan författning.

I det till Lagrådet remitterade förslaget har nu berörd

bestämmelse en vidare innebörd så till vida att det i den

uttalas att vid förvaltningen av en stiftelses angelägenheter

tar även tvingande bestämmelser i andra lagar och

författningar över föreskrifterna i stiftelseförordnandet.

Lagrådet har emellertid framhållit att det torde vara

överflödigt att föreskriva att en stiftelse måste rätta sig efter

allmängiltiga lagar och författningar, t.ex. i fråga om

beskattning, näringsverksamhet samt ordning och säkerhet.

Jag delar denna bedömning. Den nu ifrågavarande

bestämmelsen bör därför endast reglera förhållandet mellan

föreskrifterna i stiftelseförordnandet och stiftelselagens

tvingande bestämmelser.

Jag återkommer i de närmast följande avsnitten till

frågan i vilka fall stiftelselagens bestämmelser bör vara av

tvingande natur.

2.6.2 Olika förvaltningsformer

Mitt förslag: Stiftelselagen skall innehålla

bestämmelser om två olika förvaltningsformer -- egen

förvaltning och anknuten förvaltning. Stiftaren

skall själv få välja förvaltningsform.

Förvaltningsformen är egen förvaltning om

förvaltningsåtagandet har lämnats av en eller flera fysiska

personer och anknuten förvaltning om

förvaltningsåtagandet har lämnats av en juridisk person.

Den eller de fysiska personer som vid egen förvaltning har

lämnat förvaltningsåtagandet bildar styrelse för

stiftelsen. Den juridiska person som vid anknuten

förvaltning har lämnat ett sådant åtagande är stiftelsens

förvaltare. Om staten har lämnat ett

förvaltningsåtagande är dock stiftelsens förvaltare den

myndighet som har lämnat åtagandet för statens räkning.

Promemorians förslag: Överensstämmer i

huvudsak med mitt förslag. I promemorian föreslås

dessutom att den som är stiftare inte får vara ordförande i

stiftelsens styrelse samt att, om flera stiftare ingår i

styrelsen, de tillsammans inte skall ha mer än en röst (se

promemorian s. 121-124, 171 och 172 samt 184--186).

Remissinstanserna: Enligt Juridiska fakulteten

vid Lunds universitet bör det i en ny lagstiftning om

stiftelser ingå bestämmelser om de två förvaltningsformer

som godtas enligt gällande rätt, dvs. egen och anknuten

förvaltning. Fakulteten framhåller dock att enligt

nuvarande ordning benämningen styrelse bara är en av flera

benämningar på en stiftelses verkställande organ vid egen

förvaltning och att denna ordning bör kunna bibehållas.

Hovrätten för Västra Sverige påpekar att förslaget

saknar en bestämmelse som förklarar begreppen egen och

anknuten förvaltning. Ett stort antal remissinstanser har

yttrat sig om förbudet för stiftaren att vara ordförande i

styrelsen samt regeln om begränsning av rösträtten för

stiftare och så gott som alla har avstyrkt dessa förslag.

Skälen för mitt förslag: Med utgångspunkt i

tillsynslagens reglering kan man från förvaltningssynpunkt

särskilja två olika typer av stiftelser, nämligen fristående

stiftelser och anknutna stiftelser. En fristående stiftelse

karakteriseras av att den har ett för stiftelsens förvaltning

särskilt inrättat organ. Vanligen går organet under

benämningen styrelse. Styrelsen utgörs till en början av den

eller de fysiska personer som i sin egenskap av adressat för

stiftarens förmögenhetsdisposition har åtagit sig uppdraget

att handha förvaltningen av stiftelsen. Om inte annat följer

av stiftelseförordnandet är det styrelsen själv som därefter

entledigar och utser nya styrelseledamöter.

Även en anknuten stiftelse har en styrelse. Men i

motsats till vad som är fallet i fråga om fristående stiftelser

är styrelsen för en anknuten stiftelse inte särskilt inrättad

för stiftelsen. Som styrelse för en anknutet förvaltad

stiftelse betraktas nämligen styrelsen för den juridiska

person som i sin egenskap av adressat för stiftarens

förmögenhetsdisposition åtagit sig uppdraget att handha

förvaltningen av stiftelsen eller, om adressaten är staten

eller en kommun, en viss statlig eller kommunal myndighet.

Enligt min mening bör stiftelselagens bestämmelser i

fråga om förvaltningsformer i huvudsak anknyta till

gällande ordning. Samtidigt är det också viktigt att

bestämmelserna står i nära samklang med mina förslag om

hur en stiftelse rättsligt sett bildas. Jag tänker därvid särskilt

på att det krävs ett förvaltningsåtagande av en eller flera

fysiska personer eller av en juridisk person.

Mot bakgrund av det anförda föreslår jag att

stiftelselagen skall innehålla bestämmelser om två

förvaltningsformer -- egen och anknuten förvaltning.

Förvaltningsformen egen förvaltning föreligger om

förvaltningsåtagandet har lämnats av en eller flera fysiska

personer och anknuten förvaltning om

förvaltningsåtagandet lämnats av en juridisk person.

Liksom för närvarande bör i det förra fallet den eller de

fysiska personerna bilda ett organ för stiftelsen. Som jag

återkommer till i nästföljande avsnitt bör uppgiften att

handha stiftelsens förvaltning i huvudsak åvila detta organ.

Vid sådant förhållande talar lagtekniska skäl för att organet

får en genomgående benämning i stiftelselagen. Jag föreslår

att organet erhåller benämningen ''''''''styrelse''''''''. Med

anledning av vad en remissinstans har anfört vill jag

framhålla att detta inte innebär något hinder mot att en

stiftelse på grund av stiftarens förskrift därom använder en

annan benämning på det organ som rättsligt sett utgör dess

styrelse.

När det därefter gäller förvaltningsformen anknuten

förvaltning är det enligt min mening naturligt att den

som lämnat förvaltningsåtagandet, dvs. den juridiska

personen som sådan, skall betraktas som organ för

stiftelsen. Jag förordar således att stiftelselagen på denna

punkt får en annan innebörd än den som gällande rätt torde

ha. Som jag återkommer till i nästföljande avsnitt bör

uppgiften att handha stiftelsens förvaltning i huvudsak åvila

den juridiska personen som organ för stiftelsen. Av

lagtekniska skäl bör även detta organ få en genomgående

benämning i stiftelselagen. Jag förordar att organet erhåller

benämningen ''''''''förvaltare''''''''.

Eftersom uppgiften att handha stiftelsens förvaltning vid

anknuten förvaltning i huvudsak skall åvila förvaltaren

betyder det rättsligt sett att uppgiften ytterst kommer att

vara en angelägenhet för förvaltarens högsta verkställande

organ. För statens vidkommande är detta emellertid inte en

godtagbar ordning. Den skulle nämligen innebära att det

ytterst blir en angelägenhet för regeringen att svara för

förvaltningen av alla till staten anknutna stiftelser. För

sådana stiftelser bör stiftelselagen därför innehålla en

särreglering av innebörd att det alltid är den myndighet som

för statens räkning lämnat förvaltningsåtagandet som är

förvaltare och organ för stiftelsen.

Det är naturligt att stiftaren liksom för närvarande själv

skall få bestämma vilken förvaltningsform som skall

tillämpas. Som kommer att framgå i de följande avsnitten

måste reglerna för de två förvaltningsformerna utformas på

delvis olika sätt.

En fråga som har tilldragit sig stor uppmärksamhet

under remissbehandlingen är vilket inflytande en fysisk

person som stiftare skall kunna ha över förvaltningen av den

av honom tillskapade stiftelsen (med egen förvaltning).

Flera remissinstanser har påpekat att stiftaren inte bör ha

ett bestämmande inflytande. Remissinstanserna har

emellertid genomgående ställt sig avvisande till den

reglering som föreslås i promemorian och som innebär att

stiftaren inte skall få vara ordförande i stiftelsens styrelse

samt att, om flera stiftare ingår i styrelsen, de tillsammans

har endast en röst.

Frågan blir då om lagen i stället skulle kunna innehålla

en mer allmänt hållen regel om att stiftaren inte får ha ett

bestämmande inflytande i styrelsen. Även om det i och för

sig kan finnas anledning att åtminstone för vissa fall

begränsa stiftarens inflytande är jag dock för egen del

tveksam till en sådan reglering, främst därför att den

sannolikt lätt skulle kunna kringgås. I sammanhanget måste

man nämligen hålla i minnet att stiftaren under alla

förhållanden kan påverka den framtida förvaltningen på det

sättet att han, så länge han lever, kan förbehålla sig själv

rätten att bestämma vilka personer som skall ingå i

styrelsen. Och det kan knappast komma i fråga att begränsa

stiftarens inflytande i detta hänseende.

Mot bakgrund av det anförda kommer jag till slutsatsen

att stiftelselagen inte bör innehålla några regler som

generellt begränsar stiftarens inflytande över förvaltningen

av stiftelsen. Intresset av att stiftaren inte utövar något slags

obehörig påverkan på förvaltningen får därför tillgodoses

dels genom att det i stiftelselagen tas in en bestämmelse om

att stiftaren eller stiftarna inte ensamma får utgöra

stiftelsens styrelse, dels genom den redan i promemorian

föreslagna regeln om jäv för styrelseledamöter.

Även beträffande stiftelser med anknuten förvaltning

finns det anledning att uppmärksamma frågan om stiftarens

inflytande. I fall då stiftelsen har bildats av en juridisk

person får intresset att stiftaren inte utövar något slags

obehörig påverkan på förvaltningen tillgodoses genom att

det i stiftelselagen tas in en bestämmelse om att stiftaren

inte får vara stiftelsens förvaltare. I övriga fall får det

tillgodoses genom regler om jäv för företrädare för

förvaltaren.

2.6.3 Styrelsens resp. förvaltarens allmänna åligganden

Mitt förslag: Styrelsen vid egen förvaltning och

förvaltaren vid anknuten förvaltning skall enligt tvingande

bestämmelser svara för att

1. föreskrifterna i stiftelseförordnandet följs,

2. förmögenheten är placerad på ett godtagbart sätt,

i den mån det inte följer av stiftelseförordnandet hur

förmögenheten skall vara placerad,

3. stiftelsen har ett namn,

4. stiftelsen fullgör sin bokförings- och

årsredovisningsskyldighet, samt att

5. stiftelseförordnandet och övriga handlingar

avseende stiftelsen förvaras på ett ordnat och betryggande

sätt.

Styrelsen vid egen förvaltning skall dock inte svara

för åtgärd som i enlighet med stiftelseförordnandet vidtagits

av någon annan än styrelsen i fråga om att utse eller

entlediga ledamöter i styrelsen. Styrelsen vid egen

förvaltning och förvaltaren vid anknuten förvaltning skall

inte heller svara för åtgärd som i enlighet med

stiftelseförordnandet vidtagits av någon annan än styrelsen

eller förvaltaren i fråga om att utse eller entlediga revisor i

stiftelsen eller att bestämma arvode åt styrelsen, förvaltaren

eller revisorerna.

Stiftelsen företräds gentemot utomstående av

styrelsen resp. förvaltaren.

Promemorians förslag: Överensstämmer i

huvudsak med mitt förslag. I promemorian föreslås dock

dessutom regler om dels vad som alltid skall anses utgöra en

godtagbar placering, dels skyldighet för styrelsen eller

förvaltaren att i vissa fall söka få till stånd en ändring i

stiftelsens ändamålsföreskrifter samt dels skyldighet för

styrelsen att utfärda särskilda stadgar för stiftelsen (se

promemorian s. 124--126).

Remissinstanserna: Kammarkollegiet

avstyrker förslaget i den del det innebär att endast ett organ

inom stiftelsen (styrelsen resp. förvaltaren) skall svara för

handhavandet av stiftelsens angelägenheter. Förslaget att

det skall åvila styrelsen respektive förvaltaren att i vissa fall

försöka ändra ändamålet för en stiftelse avstyrks eller

kritiseras av flera remissinstanser. Åtskilliga

remissinstanser är vidare starkt kritiska till förslaget i

promemorian att stiftelselagen skall innehålla anvisningar

om vad som alltid skall anses utgöra en godtagbar placering.

Några remissinstanser ifrågasätter behovet av regler om

stadgar. Andra menar att dessa i första hand bör utfärdas av

stiftaren.

Skälen för mitt förslag: Av mina förslag i avsnitt

2.6.2 följer att ansvaret för förvaltningen av en stiftelse

ytterst bör vila på stiftelsens styrelse vid egen förvaltning

och stiftelsens förvaltare vid anknuten förvaltning. I

förvaltningen av en stiftelse ingår i första hand uppgiften att

se till att stiftelseförordnandets föreskrifter följs (jfr avsnitt

2.6.1). Att styrelsen eller förvaltaren svarar för att denna

uppgift sköts bör slås fast i lagen genom en särskild

bestämmelse.

Emellertid kan det förekomma stiftelseförordnanden av

innebörd att stiftelsen skall ha ett eller flera organ som är

sidoordnade stiftelsens styrelse eller förvaltare.

Stiftelseförordnandet avseende en avkastningsstiftelse med

egen förvaltning kan t.ex. innebära att besluten angående

användningen av stiftelsens löpande avkastning skall fattas

av ett styrelsen sidoordnat organ. Frågan blir då om den

angivna principen om att det är styrelsen eller förvaltaren

som skall svara för att stiftelseförordnandet följs skall vara

tvingande eller om den i enlighet med nuvarande ordning

skall kunna frångås genom de förordnanden rörande

stiftelsens organisation som görs av stiftaren (jfr

prop. 1929:83 s. 33).

Till en början kan konstateras att det kan vara

ändamålsenligt att ansvaret för vissa av de uppgifter som

stiftelseförvaltningen innefattar är uppdelade mellan två

eller flera sidoordnade organ. Så är t.ex. fallet i fråga om

uppgiften att utse och entlediga ledamöter i styrelsen för en

stiftelse med egen förvaltning. Ett annat exempel är

uppgiften att bestämma arvode åt styrelsens ledamöter i en

stiftelse med egen förvaltning eller åt förvaltaren i en

stiftelse med anknuten förvaltning. I fall av nu nämnt slag

bör den nyss angivna principen om att det är styrelsen eller

förvaltaren som ytterst svarar för att stiftelseförordnandet

följs kunna frångås, i vart fall i den meningen att styrelsen

eller förvaltaren i dylika fall inte skall svara för åtgärd som

i enlighet med stiftelseförordnandet vidtas av någon annan

än styrelsen eller förvaltaren.

När det däremot gäller beslut i frågor som rör

användningen av stiftelsens tillgångar eller placeringen av

förmögenheten är det emellertid enligt min mening en

fördel om man genom den nya stiftelselagen tillskapar klara

ansvarsförhållanden i alla stiftelser. Detta kan endast

åstadkommas om ansvaret för dessa angelägenheter alltid

ligger samlat på en hand, dvs. hos styrelsen vid egen

förvaltning och hos förvaltaren vid anknuten förvaltning.

Om lagen i stället skulle göra det möjligt för stiftaren att

med rättslig verkan dela upp ansvaret för dessa frågor

mellan två sidoordnade organ, måste lagen bl.a.

kompletteras med särskilda skadeståndsbestämmelser för

andra organ än styrelsen etc. Detta skulle vara förenat med

särskilda svårigheter eftersom reglerna då måste utformas

för stiftelser vilkas organisation inte är närmare känd för

lagstiftaren.

Det anförda leder mig till slutsatsen att det i

stiftelselagen bör tas in en tvingande reglering som innebär

att ansvaret för hur stiftelsen använder sina tillgångar och

hur den har sin förmögenhet placerad alltid ligger på

stiftelsens styrelse respektive förvaltare. Jag vill dock

framhålla att den förändring av rättsläget som mitt förslag

innefattar inte är av så genomgripande karaktär som det

kan förefalla. Styrelsen eller förvaltaren bör nämligen alltid

vara skyldig att se till att förvaltningen av stiftelsen

organiseras på det sätt som stiftaren har föreskrivit. Inget

bör alltså hindra att det i stiftelseförordnandet anges att

något annat organ än styrelsen eller förvaltaren skall fatta

beslut i frågor om t.ex. användningen av stiftelsens löpande

avkastning. Om stiftarens förordnande i ett sådant fall

innebär att det ''''''''extra'''''''' organet skall utöva sina

beslutsbefogenheter självständigt och vid sidan om

styrelsen eller förvaltaren, är den enda avvikelsen från

stiftarens förordnande som följer av mitt förslag att det

''''''''extra'''''''' organet utövar sina beslutsbefogenheter under

styrelsens eller förvaltarens överinseende. Frågan kommer

att belysas ytterligare i specialmotiveringen (se avsnitt 4.1

och vad som anförs där i anslutning till 2 kap. 3 § första

stycket).

Enligt min mening bör således regleringen i

stiftelselagen innebära att ansvaret för frågor som rör

användningen av stiftelsens tillgångar och placeringen av

förmögenheten alltid ligger hos styrelsen respektive

förvaltaren. Jag skall nu gå in på vad ansvaret för dessa

frågor närmare bör innebära.

Det är självklart att styrelsen eller förvaltaren inte får

medverka till att stiftelsens tillgångar används för annat

syfte, på annat sätt eller till förmån för annan än stiftaren

angivit i sitt förordnande. För donationsviljans

upprätthållande är det emellertid också viktigt att

stiftelsetillgångar inte ligger oanvända. Det bör därför vara

en skyldighet för stiftelsestyrelsen eller förvaltaren att se till

att ändamålet tillgodoses så länge detta objektivt sett är

möjligt. Av denna skyldighet bör t.ex. följa att styrelsen

eller förvaltaren aktivt försöker finna destinatärer om

sådana inte anmäler sig till stiftelsen ändå. Däremot vill jag

inte gå så långt att det -- som föreslås i promemorian -- skall

vara en formlig skyldighet för styrelsen eller förvaltaren att

försöka få till stånd en ändring av ändamålet om det efter

en tid visar sig att det inte längre går att tillgodose detta. Jag

föreslår därför inte någon sådan regel.

Vad ansvaret för placeringen av förmögenheten närmare

innebär i det enskilda fallet beror i första hand på om

förordnandet anger hur förmögenheten skall vara placerad.

Riktlinjer i stiftelseförordnandet bör vara ett rättesnöre för

styrelsens eller förvaltarens placeringsverksamhet förutsatt

att de inte står i strid mot någon tvingande bestämmelse i

stiftelselagen som innefattar ett förbud mot en sådan

placering. Om det i stället inte finns några riktlinjer om

förmögenhetsplaceringen i stiftelseförordnandet, får det

tolkas så att styrelsen eller förvaltaren av stiftaren givits

frihet att på egen hand avgöra i vilka slags tillgångar

stiftelsens förmögenhet skall placeras. Enligt min mening

bör emellertid stiftelselagen för dessa fall innehålla en

allmän norm för styrelsens eller förvaltarens

placeringsverksamhet. Jag föreslår därför att stiftelselagen

skall ställa krav på att förmögenheten skall vara placerad på

ett godtagbart sätt. Lagen bör dock inte innehålla

någon uppräkning av sådana placeringar som alltid skall

anses som godtagbara. Bedömningen av om en viss

placering skall anses godtagbar skall i stället ske med

utgångspunkt från ett helhetsperspektiv under

hänsynstagande till flera olika faktorer. Denna fråga

kommer att behandlas närmare i specialmotiveringen (se

avsnitt 4.1 och vad som anförs i anslutning till 2 kap. 4 §).

Jag lämnar nu frågorna om vad styrelsens och

förvaltarens ansvar för användningen av stiftelsens

tillgångar och placeringen av förmögenheten närmare bör

innebära. I stället skall jag nu ta upp några andra med

stiftelseförvaltning förenade uppgifter för vilka styrelsen

och förvaltaren enligt min mening också bör ha ansvaret

enligt tvingande bestämmelser.

Som jag kommer att gå närmare in på i ett senare avsnitt

bör vissa stiftelser vara skyldiga att följa bokföringslagens

bestämmelser och att upprätta en på bokslutet grundad

årsredovisning, medan andra stiftelser endast bör bli

skyldiga att föra räkenskaper av enklare beskaffenhet.

Eftersom styrelsen resp. förvaltaren enligt vad jag nyss har

förordat alltid skall svara för bl.a. användningen av

stiftelsens tillgångar är det enligt min mening naturligt att

de även svarar för att stiftelsen iakttar föreskriven

bokföringsskyldighet m.m. Jag föreslår därför att det i

stiftelselagen tas in en bestämmelse av denna innebörd.

Jag är inte övertygad om bärkraften i motivet bakom det

i promemorian framförda förslaget om särskilda stadgar för

stiftelser. En stiftelse bör emellertid alltid ha ett namn. Det

bör lämpligen åligga styrelsen eller förvaltaren att besluta

om namn för stiftelsen, om stiftaren i stiftelseförordnandet

inte meddelat någon föreskrift i denna fråga. Jag anser att

en bestämmelse om det bör tas in i stiftelselagen. Till

frågorna vilka krav som bör ställas på innehållet i stiftelsens

namn och om skyddet för detta namn återkommer jag i

specialmotiveringen (se avsnitt 4.1 och vad som anförs i

anslutning till 1 kap. 6 §). Jag vill dock redan här förutskicka

att namnet enligt min mening alltid bör innehålla ordet

stiftelse.

Det är angeläget att stiftelseförordnandet och övriga

handlingar avseende stiftelsen förvaras på ett ordnat och

betryggande sätt (jfr 12 § tillsynslagen). Det bör vara en

uppgift för styrelsen resp. förvaltaren att se till att så är

fallet.

Stiftelselagen bör vidare efter mönster av den

associationsrättsliga lagstiftningen innehålla bestämmelser

om vem som kan företräda stiftelsen gentemot

utomstående. Eftersom uppgiften att handha förvaltningen

av en stiftelses angelägenheter enligt mitt förslag i allt

väsentligt skall åvila styrelsen vid egen respektive

förvaltaren vid anknuten förvaltning bör bestämmelserna

innebära att det i det förra fallet är styrelsen och i det senare

fallet förvaltaren som utåt företräder stiftelsen. Av hänsyn

till tredje man bör bestämmelserna i denna fråga göras

tvingande.

2.6.4 Gemensam placering

Mitt förslag: I stiftelselagen skall det tas in en

bestämmelse enligt vilken en stiftelse får placera sin

förmögenhet gemensamt med andra stiftelser, om inte

annat följer av stiftelseförordnandet.

Promemorians förslag: I promemorieförslaget är

bestämmelsen om gemensam placering tvingande och

promemorieförslaget innehåller även särskilda

bestämmelser om kapitalisering vid sådan placering (se

promemorian s. 130-132).

Remissinstanserna: Endast ett fåtal

remissinstanser har yttrat sig om promemorians förslag om

gemensam placering. Enligt Juridiska fakulteten vid

Lunds universitet förefaller bestämmelserna onödiga,

eftersom samförvaltning enligt gällande rätt alltid är tillåten

om inte stiftaren förordnat annorlunda. Flertalet övriga

remissinstanser tillstyrker förslaget.

Kammarkollegiet och ytterligare en remissinstans

motsätter sig dock att en stiftelse skall få placera sin

förmögenhet gemensamt med en annan stiftelse i strid mot

stiftarens vilja. Kammarkollegiet avstyrker även förslaget i

promemorian att ett genomsnittligt procenttal skall

användas vid kapitalisering av stiftelsernas förmögenhet.

Ett par andra remissinstanser anser att bestämmelserna om

kapitalisering inte bör vara tvingande.

Skälen för mitt förslag: Enligt en av Statistiska

centralbyrån under 1970-talet utförd undersökning fanns

det vid utgången av år 1976 cirka 50 000 stiftelser i landet.

Av dessa stiftelser hade enligt undersökningen 80 % en

förmögenhet med ett värde under 100 000 kr (se

promemorian avsnitt 4.1.2). Om man beaktar att

basbeloppet har tredubblats sedan mitten av 1970-talet

torde det i dag finnas cirka 40 000 stiftelser med en

förmögenhet under 300 000 kr. Av intresse i detta

sammanhang är även att en av Stiftelse- och

föreningsskattekommitten (Fi 1988:03) ännu inte

publicerad enkät visar att 73 % av de stiftelser som under

åren 1982--1988 ställdes under tillsyn enligt tillsynslagen

hade tillgångar till ett värde under 300 000 kr.

Det svenska stiftelseväsendet består till mycket stor del

av avkastningsstiftelser med relativt små förmögenheter.

Vid förvaltning av små förmögenheter är det i praktiken

ganska få andra placeringsalternativ än traditionellt

banksparande som utnyttjas. En starkt bidragande orsak till

det är att placering i t.ex. värdepapper drar ganska dryga

kostnader. När det gäller avkastningsstiftelser är sannolikt

en ytterligare orsak att många stiftelseförvaltare anser sig

sakna erforderliga kunskaper för att våga ta steget in på

kapitalmarknaden och dessutom gör den bedömningen att

det är för dyrt att köpa sig denna kunskap.

Av flera skäl är det angeläget att de många mindre

avkastningsstiftelserna förvaltas på ett effektivt sätt. Frågan

hur man kan skapa förutsättningar för detta har varit

uppmärksammad i riksdagen. I anslutning till en motion

uttalade således lagutskottet under 1985/86 års riksmöte att

samförvaltning av flera mindre stiftelser ''''''''hos en

moderstiftelse'''''''' är en möjlighet som närmare bör prövas (se

bet. 1985/86:LU 21).

Enligt 13 § första meningen tillsynslagen får en stiftelses

pengar och värdepapper inte sammanblandas med annan

tillhöriga pengar eller värdepapper. Varken promemorian

eller remissförslaget innehåller någon motsvarande

bestämmelse. Skälet härtill är att det inte ansetts

nödvändigt eftersom bestämmelsen i tillsynslagen ger

uttryck för vad som allmänt får anses ligga i en sysslomans

skyldighet. En utgångspunkt för remissförslaget är således

att styrelseledamöter vid egen förvaltning och förvaltare vid

anknuten förvaltning är skyldiga att hålla stiftelsens

tillgångar avskilda från annans egendom.

I 13 § andra meningen tillsynslagen finns en bestämmelse

enligt vilken två eller flera stiftelser under vissa

förutsättningar får placera stiftelsernas medel gemensamt.

Av vad som förekom under arbetet med tillsynslagen

framgår att avsikten med bestämmelsen framför allt var att

göra det möjligt för två eller flera stiftelser att placera hela

eller i vart fall en del av sin förmögenhet i av stiftelserna

gemensamt ägda värdepapper (se prop. 1929:83 s. 51 ff).

Bestämmelsen har tjänat som förebild för den i såväl

promemorian som remissförslaget intagna bestämmelsen

om att en stiftelse får placera sin förmögenhet gemensamt

med andra stiftelser, om det inte följer av

stiftelseförordnandet att förmögenheten skall vara placerad

på ett sätt som hindrar det.

Lagrådet har riktat kritik mot den föreslagna

bestämmelsen. Enligt Lagrådet ger varken lagtext eller

motiv någon ledning för bedömningen av vad som i själva

verket avses med uttrycket ''''''''placeras gemensamt'''''''' och än

mindre anges vilka gränser som gäller för sådan placering.

Med hänsyn härtill ifrågasätter Lagrådet om inte

bestämmelsen bör strykas och för den händelse den behålls

sätter Lagrådet i fråga om tillräckliga skäl åberopats för att

stiftarens vilja endast skall beaktas i begränsad

utsträckning.

Lagrådet synes vara av den uppfattningen att det -- i fall

då två eller flera stiftelser placerar sin förmögenhet i av

stiftelserna t.ex. gemensamt ägda värdepapper -- inte

föreligger sammanblandning i rättslig mening. För egen del

delar jag den bedömningen. Detta betyder emellertid inte

att jag också delar Lagrådets bedömning att det inte behövs

någon bestämmelse om gemensam placering. Jag är

nämligen övertygad om att en sådan bestämmelse verksamt

kommer att kunna bidra till att fler stiftelser väljer vägen att

placera sin förmögenhet gemensamt och därmed till en mer

effektiv förvaltning. Jag förordar därför att stiftelselagen

innehåller en bestämmelse om gemensam placering. Till

skillnad från vad remissförslaget innebär på den punkten

bör emellertid bestämmelsen i sin helhet vara av dispositiv

natur.

Någon bestämmelse som vid gemensam placering

behandlar frågan om kapitalisering i fall då ett eller flera av

stiftelseförordnandena innehåller föreskrifter därom

erfordras enligt min mening inte.

2.6.5 Låneförbud

Mitt förslag: En stiftelse skall inte få lämna

penninglån till eller ställa säkerhet till förmån för stiftaren

eller förvaltaren.

En stiftelse skall inte heller få lämna penninglån eller

ställa säkerhet till förmån för

1. den som ensam eller tillsammans med andra

företräder stiftelsen eller förvaltaren,

2. en person som är gift eller är nära släkt med

stiftaren eller med en person som ensam eller tillsammmans

med andra företräder stiftelsen eller förvaltaren, eller

3. en juridisk person över vars verksamhet

förvaltaren eller någon av följande personer har ett

bestämmande inflytande: stiftaren; någon som ensam eller

tillsammans med andra företräder stiftelsen eller

förvaltaren; någon som är gift eller är nära släkt med

stiftaren eller med någon som ensam eller tillsammans med

andra företräder stiftelsen eller förvaltaren.

Undantag görs bl.a. för fall då stiftelsen skall främja

sitt syfte genom att meddela penninglån till någon annan än

stiftaren och låntagaren omfattas av den annars förbjudna

kretsen.

Promemorians förslag: Låneförbudet i

promemorians förslag omfattar t.ex. inte förvaltaren eller

den som ensam eller tillsammans med andra företräder

stiftelsen eller förvaltaren. Vidare innehåller promemorians

förslag inte något undantag från låneförbudet (se

promemorian s. 180--181).

Remissinstanserna: Reglerna om låneförbud

tillstyrks eller lämnas utan erinran av flertalet

remissinstanser. Några remissinstanser avstyrker dock

förslaget eller ställer sig tveksamma till det. En del andra

remissinstanser påpekar att det kan förekomma stiftelser

som skall främja sitt syfte genom att meddela lån till den

förbjudna kretsen. Ett par remissinstanser framhåller att

även styrelseledamöter och förvaltare bör omfattas av

förbudet.

Skälen för mitt förslag: Den som handhar

förvaltningen av en stiftelse bör enligt min mening inte ha

möjlighet att låna pengar av stiftelsen. Om en sådan

möjlighet finns torde det nämligen många gånger ligga nära

till hands att den utnyttjas till skada för stiftelsen. I likhet

med aktiebolagslagen bör därför stiftelselagen innehålla

tvingande bestämmelser om låneförbud.

Låneförbudet i stiftelselagen bör i första hand omfatta

förvaltaren. Förbundet bör även omfatta den som ensam

eller tillsammans med andra företräder stiftelsen eller

förvaltaren. För att hindra kringgåenden bör förbudet

vidare omfatta den som är gift, nära släkt eller besvågrad

med någon av de nu angivna personerna. Av samma skäl

bör låneförbudet också gälla för en juridisk person över vars

verksamhet någon som omfattas av låneförbudet har ett

bestämmande inflytande (jfr 12 kap. 7 § första stycket

aktiebolagslagen).

Enligt min mening bör också stiftaren omfattas av

låneförbudet. Ett sådant förbud ligger f.ö. väl i linje med

att en stiftelses förmögenhet enligt det av mig förordade,

allmänna stiftelsebegreppet inte kan bestå av endast en

benefik fordran på stiftaren. För att hindra kringgåenden

bör förbudet även omfatta stiftarens närstående och

juridiska personer över vars verksamhet stiftaren eller

stiftarens närstående har ett bestämmande inflytande.

Som flera remissinstanser har påpekat kan det

förekomma stiftelser som skall främja sitt syfte genom att

meddela lån t.ex. till någon närstående till stiftaren. För

dylika fall erfordras det ett undantag från den reglering som

jag nyss har redogjort för.

Enligt min mening bör det även vara förbjudet för en

stiftelse att ställa säkerhet i form av t.ex. borgen till förmån

för någon som omfattas av låneförbudet.

2.6.6 Bokföring och årsredovisning m.m.

Mitt förslag: Stiftelser som utövar

näringsverksamhet skall vara bokföringsskyldiga.

Samma krav ställs på stiftelser som helt eller delvis

bildats av staten, en kommun, ett landsting eller en kyrklig

kommun samt på insamlingsstiftelser och

kollektivavtalsstiftelser. I övrigt skall stiftelser vara

bokföringsskyldiga, om de har tillgångar till ett

marknadsvärde som motsvarar minst tio basbelopp enligt

lagen (1962:381) om allmän försäkring.

Tillsynsmyndigheten skall dock under vissa förutsättningar

kunna meddela dispens från detta krav.

bStiftelser som är bokföringsskyldiga enligt

stiftelselagen skall fullgöra denna skyldighet enligt vad som

föreskrivs i bokföringslagen (1976:125).

bStiftelser som inte är bokföringsskyldiga skall föra

räkenskaper över inbetalningar till och utbetalningar

från stiftelsen. Räkenskaperna skall för varje räkenskapsår

avslutas med en sammanställning.

bStiftelser som är bokföringsskyldiga skall upprätta

årsredovisning i huvudsak efter principerna i lagen

(1980:1103) om årsredovisning m.m. i vissa företag. Denna

redovisning skall vara offentligt tillgänglig.

Stiftelselagen skall innehålla bestämmelser om

koncerner i fall då moderföretaget är en stiftelse

(moderstiftelse). En moderstiftelse skall vara

bokföringsskyldig och skyldig att upprätta offentlig

årsredovisning. En moderstiftelse skall upprätta en offentlig

koncernredovisning, om antalet anställda hos koncernen

under räkenskapsåret i medeltal har varit minst tio.

Promemorians förslag: Överensstämmer i

huvudsak med mitt förslag (se promemorian s. 132--134).

Remissinstanserna: Remissopinionen är splittrad.

Några remissinstanser anser att alla stiftelser bör vara

bokföringsskyldiga enligt bokföringslagen, andra anser att

promemorieförslagets krav på bokföring är alltför

långtgående. Några remissinstanser avstyrker de i

promemorian föreslagna bestämmelserna om

koncernredovisning eller efterlyser närmare motiv för dem.

Skälen för mitt förslag: Om en stiftelse utövar

näringsverksamhet i civilrättslig mening är den enligt

gällande ordning skyldig att följa bestämmelserna i

bokföringslagen (1976:125) om löpande bokföring,

årsbokslut samt arkivering. Det nu sagda gäller dock endast

beträffande näringsverksamheten som sådan

(jfr Bokföringsnämndens cirkulär nr 4, s. 6). En

näringsutövande stiftelse är enligt gällande ordning inte

skyldig att upprätta någon på årsbokslutet avseende

näringsverksamheten grundad, offentlig årsredovisning.

Det har visserligen tidigare lagts fram ett förslag om att

införa en sådan skyldighet men med hänvisning till det

pågående arbetet på stiftelserättens område avstod man

från att genomföra det (jfr prop. 1979/80:143 s. 61).

Som jag redan tidigare uttalat (se avsnitt 2.1.3) bör

beträffande stiftelser som bedriver näringsverksamhet

stiftelselagens regler i fråga om bokföring och

årsredovisning kunna utformas i nära anslutning till vad som

gäller för andra företagsformer. En näringsutövande

stiftelse bör därför vara skyldig att ha bokföring av det slag

som bokföringslagen innefattar, dvs. såväl löpande

bokföring som årsbokslut. Den bör också vara skyldig att

upprätta en på årsbokslutet grundad, offentlig

årsredovisning. Denna redovisning bör i huvudsak kunna

upprättas efter de principer som enligt lagen (1980:1103)

om årsredovisning m.m. i vissa företag

(årsredovisningslagen) gäller för större handelsbolag. Inte

minst av praktiska skäl bör emellertid skyldigheten att följa

bokföringslagen inte som nu vara inskränkt till endast

näringsverksamheten utan omfatta stiftelsens hela

ekonomiska verksamhet. Detta betyder att en

avkastningsstiftelse som placerar en del av sin förmögenhet

i en hyresfastighet redan på grund därav blir

bokföringsskyldig och skyldig att upprätta årsredovisning

beträffande hela sin förmögenhetsförvaltning.

När det därefter gäller avkastningsstiftelser (enligt den

allmänna definitionen av stiftelsebegreppet) som inte

utövar näringsverksamhet får man till en början skilja

mellan stiftelser som helt eller delvis bildats av offentliga

rättssubjekt och stiftelser som bildats av privata donatorer.

För stiftelser som hör till den förra gruppen bör vad jag nu

har förordat beträffande näringsdrivande stiftelser gälla

utan undantag. Beträffande de stiftelser som hör till den

senare gruppen -- där det ojämförligt största antalet

stiftelser ingår -- finns det anledning att till en början erinra

om att regleringen i tillsynslagen innebär att stiftelser som

står under tillsyn är skyldiga att föra räkenskaper enligt en

renodlad kontantprincip över tillgångar och skulder samt

inkomster och utgifter och att avsluta räkenskaperna för

varje räkenskapsår (jfr 14 § tillsynslagen och Norin m.fl.,

Allmännyttiga stiftelser, s. 53). Det kan också nämnas i

sammanhanget att skattelagstiftningen numera innefattar

krav på att en stiftelses inkomster i form av löpande

kapitalavkastning och realisationsvinster skall beräknas

enligt bokföringsmässiga grunder (se 21 och 24 §§

kommunalskattelagen, 1928:370, 2 § 1 mom. sjätte stycket

lagen, 1947:576, om statlig inkomstskatt och

prop. 1989/90:110 s. 648). Detta innebär emellertid inte

något krav på bokföring av det slag som anges i

bokföringslagen.

Den fråga som inställer sig nu är om det från civilrättsliga

utgångspunkter finns anledning att beträffande

avkastningsstiftelser av här anfört slag ställa mer

långtgående krav på bokföringen än vad nuvarande ordning

innebär. Som jag redan uttalat tidigare (se avsnitt 2.1.3)

finns det i förevarande sammanhang anledning att ta hänsyn

till att avkastningsstiftelsernas förmögenhetsförhållanden

är starkt varierande. Det förekommer stiftelser med

väsentliga tillgångar i t.ex. aktier, men flertalet stiftelser har

relativt små tillgångar oftast i form av ett

banktillgodohavande. Stiftelselagens krav på

avkastningsstiftelserna bör därför skiktas så att stiftelser

med mer betydande värden blir skyldiga att ha bokföring av

det slag som anges i bokföringslagen och övriga stiftelser att

föra räkenskaper över in- och utbetalningar till stiftelsen.

Stiftelser av det förra slaget bör vidare vara skyldiga att

upprätta offentlig årsredovisning i huvudsak efter

principerna i årsredovisningslagen. För övriga stiftelser

finns det däremot inte skäl att kräva att de upprättar

offentlig årsredovisning.

När det därefter gäller frågan vid vilket

förmögenhetsvärde en avkastningsstiftelse bör bli skyldig

att följa bokföringslagen och att upprätta årsredovisning

kan det vara lämpligt att bedömningen görs under

hänsynstagande till frågan om tillsynen över stiftelser. Mina

förslag i fråga om tillsynen kommer jag att ta upp i

avsnitt 2.8.1. Där avser jag att föreslå att vissa stiftelser skall

vara föremål för återkommande kontroll. I den del förslaget

avser icke näringsutövande avkastningsstiftelser innebär

det att en stiftelse årligen skall skicka skriftlig redovisning

till tillsynsmyndigheten om stiftelsen har tillgångar till ett

marknadsvärde överstigande tio basbelopp enligt lagen

(1962:381) om allmän försäkring (dvs. för närvarande

344 000 kr). En årsredovisning upprättad väsentligen efter

principerna enligt årsredovisningslagen innehåller enligt

min bedömning sådana upplysningar om den

redovisningsskyldige att den utgör ett godtagbart underlag

för tillsynsmyndighetens återkommande kontroll. Detta

förhållande talar för att det förmögenhetsvärde vid vilket en

avkastningsstiftelse blir skyldig att avge skriftlig redovisning

till tillsynsmyndigheten också blir bestämmande för

stiftelsens skyldighet att följa bokföringslagen och att

upprätta årsredovisning.

Enligt min mening saknas det skäl att kräva att

bokföringsskyldiga familjestiftelser upprättar offentlig

redovisning i andra fall än när de utövar näringsverksamhet.

Insamlingsstiftelser och kollektivavtalsstiftelser bör

däremot generellt sett vara såväl bokförings- som

årsredovisningsskyldiga.

Bokföringslagen är en ramlag. Detta kommer främst till

uttryck i lagens grundläggande bestämmelse (2 § första

stycket) enligt vilken bokföringsskyldigheten skall fullgöras

på sätt som överensstämmer med god redovisningssed.

Lagen utfylls också av regler i annan lag. I aktiebolagslagen

t.ex. finns det således regler om hur vissa för aktiebolag

speciella förhållanden skall beaktas vid redovisningen.

Promemorians förslag till stiftelselag innehåller inte

några utfyllande regler för redovisningen i stiftelser.

Remissförslaget saknar också förslag till sådana regler.

Enligt båda förslagen skall en stiftelse som är

bokföringsskyldig fullgöra denna skyldighet på sätt som

föreskrivs i bokföringslagen.

Lagrådet har riktat kritik mot att det beträffande

stiftelser som skall vara bokföringsskyldiga endast ges den

anvisningen att denna skyldighet skall fullgöras enligt vad

som föreskrivs i bokföringslagen. Lagrådet har anfört att

det kommer att ta åtskillig tid innan det i fråga om stiftelser

föreligger någon god redovisningssed i dokumenterad form

och att man intill dess får leva med den osäkerhet som följer

av att vedertagna redovisningsprinciper inte alltid är helt

lätta att tillämpa på stiftelser.

Vad Lagrådet anfört i sitt yttrande ger mig anledning att

till en början framhålla att remissbehandlingen av

promemorian föranledde särskilda överväganden om det i

stiftelselagen borde tas in särskilda redovisningsregler,

framför allt beträffande redovisningen av

realisationsvinster och eget kapital i avkastningsstiftelser

som enligt stiftelseförordnandet inte får använda annat än

den löpande avkastningen för ändamålet (jfr angående

dessa frågor även Norin m.fl., a.a., särskilt s. 58 ff). Det

konstaterades därvid att redovisningen av

realisationsvinster och eget kapital i dylika stiftelser bör ske

på sätt som avviker från de scheman för resultat- och

balansräkningen som finns intagna i bokföringslagen men

det konstaterades samtidigt att det inom ramen för

bestämmelserna i 18 och 19 §§ bokföringslagen är möjligt

att utveckla en god redovisningssed i dessa avseenden.

Som Lagrådet påpekar kommer det att ta viss tid innan

det föreligger någon god redovisningssed för stiftelser i

dokumenterad form. De olägenheter som Lagrådet anser

förknippade därmed är emellertid enligt min mening inte så

stora. Enligt vad jag inhämtat anser man nämligen inom det

praktiska rättslivet att det utan undantag går att tillämpa

bokföringslagens bestämmelser även i fråga om sådana

avkastningsstiftelser som endast får använda den löpande

avkastningen för sitt ändamål. Mot denna bakgrund och då

Lagrådets kritik inte utmynnar i något förslag till ändring av

det remitterade förslaget står jag fast vid detta. Jag vill dock

betona att mitt ställningstagande givetvis inte utgör något

hinder mot att frågan om särskilda redovisningsregler för

stiftelser tas upp på nytt om det senare skulle visa sig att det

föreligger behov av sådana regler.

Det förekommer att stiftelser har ett bestämmande

inflytande över andra juridiska personer, exempelvis

aktiebolag. Ett bestämmande inflytande föreligger typiskt,

när stiftelsen innehar så många aktier i bolaget att den har

mer än hälften av röstetalet för samtliga aktier. Ett

bestämmande inflytande kan emellertid föreligga även i

andra fall. Ett exempel på detta är om stiftelsen t.ex. via ett

av stiftelsen direktägt aktiebolag innehar röstmajoriteten i

ett annat aktiebolag.

Bokföringslagen skall främja en fullständig, korrekt och

överskådlig ekonomisk redovisning. Om en ekonomisk

verksamhet organiseras som en koncern ger detta, när

koncernregler saknas, möjligheter att påverka

koncernföretagens ekonomiska ställning och

rörelseresultat. Därigenom kan målsättningen med

bokföringslagen uppenbarligen motverkas. Enligt min

mening bör därför stiftelselagen innehålla regler som

närmare anger när en stiftelse skall anses inta ställning som

moderstiftelse. Vidare bör det i stiftelselagen tas in

regler som innebär skyldighet för en moderstiftelse att dels

följa bokföringslagens bestämmelser om bl.a. löpande

bokföring och årsbokslut, dels upprätta såväl års- som

koncernredovisning.

Det till Lagrådet remitterade förslaget innehåller

bestämmelser som anger under vilka förutsättningar en

stiftelse skall anses vara moderstiftelse. Bestämmelserna är

utformade efter mönster av 1 kap. 2 § aktiebolagslagen

(1975:1385). Förslaget innehåller även bestämmelser om

koncernredovisning vilka i huvudsak innebär att en

stiftelseledd koncern skall upprätta års- och

koncernredovisning efter principerna i

årsredovisningslagen. Anknytningen till

årsredovisningslagen innebär bl.a. att skyldighet att

upprätta koncernredovisning endast skall föreligga om

antalet anställda hos koncernen under räkenskapsåret i

medeltal har varit minst tio.

Lagrådet har riktat kritik mot remissförslaget i nu

nämnda delar. Kritiken föranleds framför allt av att

remissprotokollet inte redovisar vilka överväganden som

lett fram till att koncerndefinitionen skulle utformas efter

mönster av aktiebolagslagens motsvarande bestämmelser

eller att innehållet i en stiftelses koncernredovisning skulle

vara detsamma som i andra koncernredovisningar. När det

gäller den föreslagna koncerndefinitionen pekar Lagrådet

särskilt på att det finns anledning anta att det arbete som

pågår avseende EG-anpassningen (se Ju 1990:08 och

1991:07) av svensk lag kommer att leda fram till att

definitionerna av moder- och dotterföretag samt

koncernförhållanden i skilda lagar kommer att få ett ändrat

innehåll.

Med anledning av vad Lagrådet sålunda anfört vill jag

till en början erinra om att det -- även om det ännu inte finns

några lagbestämmelser om stiftelseledda koncerner -- inte

har saknats förslag till sådana bestämmelser. Ett förslag

lades sålunda fram av 1974 års bolagskommitté (se SOU

1978:67 s. 181 ff). Detta förslag, vars omfattning var

inskränkt till stiftelseledda koncerner med en moderstiftelse

som själv var näringsidkare, avstod man dock från att

genomföra med hänvisning till det då pågående arbetet på

stiftelserättens område (se prop. 1979/80:143 s. 67 och 69--

70). Ett annat förslag återfinns i de av stiftelseutredningen

(Ju 1975:01) år 1983 överlämnade arbetspromemorierna (se

Justitiedepartementet dnr 2830--1983). Detta senare förslag

omfattar alla stiftelseledda koncerner utan någon

begränsning. Om man bortser från det förra förslagets

begränsning till koncerner vars moderstiftelse själv utövar

näringsverksamhet bör det vidare noteras att båda de nu

nämnda förslagen så gott som helt stämmer överens med

remissförslaget när det gäller koncerndefinition och kravet

på innehållet i en koncernredovisning.

Utöver det nu sagda vill jag även framhålla följande. Det

är naturligt att de regler som gäller för koncerner i

allmänhet får bilda utgångspunkt vid utformningen av

regler för stiftelseledda koncerner. Enligt min mening bör

man därvid inte avvika från dessa regler med mindre

mycket starka skäl talar för det och några sådana skäl

föreligger inte så vitt jag kan förstå. Tvärtom anses det

enligt vad jag inhämtat från det praktiska rättslivet att de

regler som i dag gäller för koncerner i allmänhet går att

tillämpa även på stiftelseledda koncerner (jfr angående den

frågan även Norin m.fl., a.a., s. 54 ff). Till detta kommer

att det sannolikt är så att den lagstiftning som nu gäller för

koncerner i allmänhet kommer att ändras inom en snar

framtid (jfr om den frågan även[REDACTED_EFTERNAMN] i Svensk

Juristtidning, 5-6/93, bl.a. s. 519). Mot bakgrund av det nu

anförda anser jag att frågan om en avvikande reglering för

stiftelseledda koncerner bör anstå till dess att det slutliga

resultatet av nu pågående utredningsarbete föreligger.

Jag vill slutligen ta upp en fråga av lagteknisk natur.

Näringsidkare är bokföringsskyldiga enligt

bokföringslagen. Detsamma gäller ett aktiebolag,

handelsbolag och en ekonomisk förening även om bolaget

eller föreningen inte utövar näringsverksamhet. Vilka som

är bokföringsskyldiga enligt bokföringslagen anges i den

lagens inledande bestämmelse.

Enligt mitt förslag till stiftelselag är det endast vissa

stiftelser som generellt sett skall vara skyldiga att följa

bokföringslagen. Detta talar för att förutsättningarna för att

stiftelser skall vara bokföringsskyldiga anges i stiftelselagen

och inte i bokföringslagen. Jag förordar en sådan lösning. I

bokföringslagen bör det dock tas in en bestämmelse som i

fråga om förutsättningarna för att en stiftelse skall vara

bokföringsskyldig hänvisar till stiftelselagen.

2.6.7 Revision

Mitt förslag: Alla stiftelser skall ha minst en

revisor.

Stiftelser som är årsredovisningsskyldiga skall ha

minst en auktoriserad eller godkänd revisor. I stiftelser med

riktigt stora förmögenheter skall minst en revisor vara

auktoriserad. Detta gäller bl.a. om stiftelsen vid utgången

av de två senaste räkenskapsåren har haft tillgångar till ett

värde överstigande 1 000 basbelopp enligt lagen (1962:381)

om allmän försäkring.

Revisionsberättelsen för en stiftelse som har

kvalificerad revisor skall vara tillgänglig för envar.

Om inte annat följer av stiftelseförordnandet, skall

styrelsen ha till uppgift att utse revisor vid egen förvaltning

och förvaltarens högsta beslutande organ vid anknuten

förvaltning.

Promemorians förslag: Endast

årsredovisningsskyldiga stiftelser skall vara skyldiga att ha

revisor. Denne skall vara auktoriserad i stiftelser som

bedriver näringsverksamhet eller som är moderstiftelse

eller som har tillgångar till ett värde överstigande 5 miljoner

kronor (se promemorian s. 134--135).

Remissinstanserna: Promemorieförslaget har

lämnats utan erinran av flertalet remissinstanser. Några

remissinstanser anser dock att kravet på att en stiftelse skall

ha revisor inte bör begränsas till årsredovisningsskyldiga

stiftelser. Föreningen Auktoriserade Revisorer FAR

föreslår t.ex. att alla stiftelser åläggs att anlita minst en

auktoriserad eller godkänd revisor.

Riksrevisionsverket framhåller i stället att kravet på

auktoriserad revisor inte bör gå längre än för ekonomiska

föreningar.

Skälen för mitt förslag: Enligt min mening är det

angeläget att det i stiftelselagen genom tvingande regler slås

fast under vilka förutsättningar en stiftelse skall vara skyldig

att ha revisor och vilka krav som skall ställas på revisorns

kvalifikationer. Lagens bestämmelser i dessa frågor bör

givetvis utgöra minimikrav.

Det kan inte råda någon tvekan om att revision alltid --

alltså oavsett vad stiftaren har föreskrivit -- bör äga rum i

fråga om sådana stiftelser som skall vara skyldiga att

upprätta årsredovisning (jfr vad som anförts i avsnitt 2.1.3).

Jag skall först gå in på frågan om vilka närmare krav som

bör ställas på revisionen i dessa fall för att sedan ta ställning

till frågan om det generellt skall krävas revision också i

övriga stiftelser.

Enligt aktiebolagslagen krävs det utan undantag att

minst en revisor skall vara kvalificerad, dvs. auktoriserad

eller godkänd. Något motsvarande krav uppställs varken i

lagen om ekonomiska föreningar (1987:667) eller i

årsredovisningslagen. De tre lagarna har dock en

överensstämmande reglering när det gäller krav på

auktoriserad revisor i större företag. Auktoriserad revisor

krävs enligt dessa lagar om ett företag under de senaste två

åren har haft tillgångar till ett nettovärde överstigande 1 000

basbelopp enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring

eller om antalet anställda i företaget under de senaste två

åren i medeltal har överstigit 200 (se bl.a. 8 kap. 5 § lagen

om ekonomiska föreningar).

När det gäller stiftelser anser jag att kvalificerad

revision bör krävas i stiftelser som utövar

näringsverksamhet eller är moderstiftelse. Vidare anser jag

att det är lämpligt att även avkastningsstiftelser med mer

betydande värden på sina tillgångar blir skyldiga att ha

minst en kvalificerad revisor. Liksom när det gäller frågan

om bokförings- och årsredovisningsskyldighet avser jag

med mer betydande värden stiftelser som har tillgångar till

ett marknadsvärde över tio basbelopp enligt lagen om

allmän försäkring, dvs. för närvarande 344 000 kr. Även

stiftelser som helt eller delvis bildats av staten, en kommun,

ett landsting eller en kyrklig kommun bör ha kvalificerad

revisor. Samma krav bör vidare ställas på

insamlingsstiftelser och kollektivavtalsstiftelser.

Sammantaget innebär det nu anförda att kvalificerad

revision bör äga rum i alla stiftelser som är

årsredovisningsskyldiga. För verkligt stora stiftelser,

dvs. stiftelser som vid utgången av de senaste två åren haft

tillgångar till ett värde som överstiger 1 000 basbelopp eller

stiftelser som under de senaste två åren i medeltal haft fler

än 200 anställda, bör enligt min mening stiftelselagen i

likhet med de nyssnämnda associationsrättsliga lagarna

innebära att minst en revisor skall vara auktoriserad.

När det därefter gäller stiftelser som inte omfattas av de

nu föreslagna reglerna, dvs. avkastningsstiftelser bildade av

privata donatorer med tillgångar vars värde understiger tio

basbelopp, är det enligt min mening mera tveksamt vilka

krav på revision som bör ställas. Som flera remissinstanser

har varit inne på finns det skäl som talar för att i princip alla

stiftelser skall underkastas något slags revision. Det torde i

praktiken vara allmänt brukligt i så gott som alla

sammanhang -- inte bara i fråga om stiftelser utan också

exempelvis i ideella föreningar -- att den som förvaltar

medel för någon annans räkning underkastas något slags

kontroll. Jag anser därför att stiftelselagen bör innebära att

det skall finnas minst en revisor även i mindre

stiftelser. En annan sak är att det i dessa stiftelser inte är

nödvändigt att ställa så särskilt höga krav i fråga om

revisorns formella kompetens.

Stiftelselagen bör innehålla bestämmelser om hur

revisorer skall utses. I en del fall kan frågan visserligen vara

reglerad genom de föreskrifter som stiftaren har lämnat och

i den mån det finns sådana föreskrifter bör de respekteras.

Det kan dock inte förutsättas att det finns sådana

föreskrifter för alla stiftelser.

Uppgiften för en stiftelserevisor är att löpande granska

styrelsens eller förvaltarens förvaltning av stiftelsen samt

stiftelsens räkenskaper och sammanställning eller

årsredovisning. En komplikation i sammanhanget är därvid

att det i stiftelser med egen förvaltning inte finns något

annat organ för stiftelsen än styrelsen som kan utse revisor.

Det kan givetvis sägas vara principiellt olämpligt att de som

skall granskas själva utser granskarna. Det finns emellertid

i praktiken knappast något annat alternativ än att lägga

uppgiften på styrelsen i dessa fall. Att som en remissinstans

har varit inne på låta tillsynsmyndigheten utse revisorer

anser jag av kostnadsskäl inte vara någon lämplig lösning. I

sammanhanget får man också ta hänsyn till att revisorn, så

snart det inte är fråga om en avkastningsstiftelse med

tillgångar till ett värde mindre än tio basbelopp, skall vara

kvalificerad revisor samt till att den årsredovisning som

dessa stiftelser skall upprätta i flertalet fall även blir föremål

för granskning av tillsynsmyndigheten. Jag anser därför att

revisorer i stiftelser med egen förvaltning bör kunna utses

av styrelsen för stiftelsen, om inte stiftaren har föreskrivit

något annat.

När det är fråga om stiftelser med anknuten förvaltning

går det i vissa fall att undvika det problem som jag nyss var

inne på. Om inte annat har föreskrivits i

stiftelseförordnandet, kan nämligen uppgiften att utse

revisorer läggas på förvaltarens högsta beslutande organ. I

fall då förvaltaren är t.ex. en ideell förening eller en

kommun uppnår man på det sättet att revisorerna utses av

en annan personkrets än den som har det yttersta ansvaret

för handhavandet av stiftelsens angelägenheter.

Enligt den associationsrättsliga lagstiftningen gäller att

revisionsberättelsen är offentligt tillgänglig (jfr t.ex. 9 kap.

3 § andra stycket lagen om ekonomiska föreningar). Enligt

min mening bör samma ordning gälla även för stiftelser som

har kvalificerad revisor.

2.6.8 Likvidation av näringsdrivande stiftelser

Mitt förslag: En stiftelse som utövar

näringsverksamhet skall träda i likvidation om värdet av

stiftelsens tillgångar är lägre än summan av stiftelsens

skulder. När likvidatorerna har slutfört sitt uppdrag är

stiftelsen upplöst.

Promemorians förslag: Överensstämmer med mitt

förslag (se promemorian s. 127--130).

Remissinstanserna: Förslaget har fått ett blandat

mottagande. Vissa remissinstanser anser att

likvidationsskyldigheten bör skärpas, medan andra menar

att reglerna är obehövliga.

Skälen för mitt förslag: Jag har i det föregående

förordat att reglerna i stiftelselagen skall utformas så att en

stiftelses borgenärer får ett rimligt skydd (se bl.a. avsnitt

2.5). Jag har i nämnda avsnitt även förutskickat att jag för

att ytterligare förstärka skyddet för tredje man kommer att

föreslå regler om likvidationsskyldighet för stiftelser som

utövar näringsverksamhet. Jag avser att i förevarande

avsnitt ta upp denna fråga.

Enligt min mening är det angeläget att stiftelselagen

innehåller regler som förhindrar att en stiftelse bedriver

näringsverksamhet som i längden är förlustbringande. På

denna punkt kan man anknyta till den reglering i

aktiebolagslagen som innebär att ett bolag som bedriver en

förlustbringande verksamhet så småningom kan bli skyldigt

att träda i likvidation och att, om denna skyldighet inte

iakttas, styrelseledamöterna blir personligen ansvariga för

de förpliktelser som uppkommer för bolaget.

Likvidationsskyldigheten för en stiftelse kan knappast

inträda förrän värdet av stiftelsens tillgångar är lägre än

summan av stiftelsens skulder. Visserligen är en stiftelse

som befinner sig i en sådan situation insufficient och i

praktiken antagligen också insolvent, dvs. konkursmässig.

Men även en så sent inträdande likvidationsskyldighet torde

indirekt kunna utgöra ett skydd för tredje man. Den kan

antas fungera som ett effektivt remedium mot bildandet av

verksamhetsstiftelser med så ringa startkapital att

stiftelsen -- om verksamheten skulle visa sig vara

förlustbringande -- redan efter en kortare tid skulle drabbas

av likviditetsbrist. Mot bakgrund av det anförda anser jag

att stiftelselagen efter mönster av nämnda bestämmelser i

aktiebolagslagen bör innehålla regler om

likvidationsskyldighet för stiftelser som bedriver

näringsverksamhet.

Om likvidationsskyldigheten inte iakttas, bör i första

hand stiftelsens styrelseledamöter eller förvaltare bli

solidariskt ansvariga för stiftelsens uppkommande

förpliktelser. En styrelseledamot eller förvaltare bör dock

kunna frita sig från detta ansvar genom att visa att

underlåtenheten att iaktta likvidationsskyldigheten inte

beror på försummelse av honom. Till dessa frågor

återkommer jag i specialmotiveringen (se avsnitt 4.1 och

vad som anförs i anslutning till 7 kap. 3 §).

2.6.9 Påföljder vid misskötsel

Mitt förslag: Ledamöter i en stiftelsestyrelse,

förvaltaren vid anknuten förvaltning och revisorer skall

vara skadeståndsskyldiga, om de uppsåtligen eller av

oaktsamhet orsakar stiftelsen ekonomisk skada när de

fullgör sina uppdrag. De skall även vara

skadeståndsskyldiga gentemot en tredje man som har

tillfogats skada genom överträdelse av stiftelseförordnandet

eller stiftelselagen.

Ledamöter i en stiftelsestyrelse resp. förvaltaren

skall kunna entledigas av allmän domstol, om de missköter

sina uppdrag.

Promemorians förslag: Överensstämmer med mitt

förslag (se promemorian s. 125, 230--236).

Remissinstanserna: Förslagen har i dessa delar i

huvudsak lämnats utan erinran.

Skälen för mitt förslag: Envar av styrelsens

ledamöter vid egen förvaltning står i direkt

sysslomannaförhållande till stiftelsen. Detsamma gäller

förvaltaren vid anknuten förvaltning. Styrelseledamöter

och förvaltare är därför skyldiga att vid fullgörandet av sitt

uppdrag för stiftelsen iaktta samma grad av omsorg som

krävs av en syssloman i allmänhet. Om de uppsåtligen eller

av oaktsamhet inte iakttar denna skyldighet och stiftelsen

till följd därav orsakas skada av ekonomisk natur, bör de

vara skadeståndsskyldiga gentemot stiftelsen (jfr 6 §

tillsynslagen; jfr även 15 kap. 1 § första meningen

aktiebolagslagen).

Som jag tidigare har framhållit (se avsnitt 2.5) bör

styrelseledamöter resp. förvaltare också ha ett

skadeståndsansvar mot stiftelsens borgenärer. I

analogi med den associationsrättsliga lagstiftningen (jfr

15 kap. 1 § andra meningen aktiebolagslagen) bör

ledamöterna i en stiftelsestyrelse resp. en stiftelses

förvaltare även ha ett skadeståndsansvar mot övriga tredje

män som berörs av deras verksamhet för stiftelsen.

Ansvaret i de nu berörda fallen bör emellertid vara

begränsat till den del av uppdraget som direkt följer av

stiftelseförordnandet och stiftelselagen. Däremot bör

tillämpningsområdet för nu berörda regler inte vara

begränsat till vissa stiftelser utan gälla även för de mindre

avkastningsstiftelserna.

En stiftelses revisorer bör -- också i analogi med vad som

gäller enligt t.ex. aktiebolagslagen (jfr

15 kap. 2 § aktiebolagslagen) -- svara för skada gentemot

såväl stiftelsen som tredje man enligt samma grunder som

styrelseledamöter resp. förvaltare.

Uppdraget att vara ledamot i en stiftelsestyrelse eller att

vara förvaltare för en stiftelse är ett förtroendeuppdrag.

Härav följer att en styrelseledamot eller förvaltare i regel

kan entledigas när som helst, dvs. utan att missvård

föreligger. Frågan vem som i det enskilda fallet har rätt att

fatta beslut om ett entledigande bör i första hand avgöras

med ledning av stiftelseförordnandet. Om förordnandet

däremot skulle sakna föreskrifter om saken, bör det följa av

stiftelselagen att beslut om entledigande vid egen

förvaltning fattas av stiftelsens styrelse. Vid

förvaltningsformen anknuten förvaltning är det däremot

inte möjligt att fylla ut stiftelseförordnandet på denna

punkt.

Det är givetvis angeläget att den som missköter sitt

uppdrag som styrelseledamot eller förvaltare alltid kan

tvingas att lämna sitt uppdrag. Inte ens den nyss beskrivna

ordningen för stiftelser med egen förvaltning utgör

emellertid någon garanti för detta. Det är därför nödvändigt

att det i stiftelselagen tas in en bestämmelse av innebörd att

domstol kan entlediga inte bara en förvaltare utan

även en styrelseledamot (jfr 7 § tillsynslagen). Det bör

lämpligen vara allmän domstol som prövar frågor om

entledigande. Med en sådan ordning är det nämligen

möjligt att vid en och samma domstol föra tala om såväl

skadestånd som entledigande avseende en och samma

styrelseledamot eller förvaltare.

Till frågan om rätten att föra talan om skadestånd för

stiftelsens räkning och om entledigande återkommer jag

bl.a. i avsnitt 2.8.1.

2.7 Ändring m.m. av föreskrifter i ett

stiftelseförordnande

2.7.1 Allmänna förutsättningar för ändring m.m.

Mitt förslag: Styrelsen eller förvaltaren får ändra,

upphäva eller i särskilt fall åsidosätta en föreskrift i

stiftelseförordnandet, om föreskriften på grund av ändrade

förhållanden inte längre kan följas eller har blivit uppenbart

onyttig eller uppenbart stridande mot stiftarens avsikter

eller om det finns särskilda skäl. Åtgärden får inte vidtas

innan Kammarkollegiet gett sitt tillstånd till det eller, om

beslutet avser föreskrifter av ren detaljnatur, innan

tillsynsmyndigheten har fått tillfälle att kontrollera att

beslutet inte strider mot stiftelselagen.

Om stiftaren i stiftelseförordnandet uttryckligen har

föreskrivit att styrelsen eller förvaltaren utan tillstånd av

myndighet skall få ändra, upphäva eller åsidosätta särskilt

angivna föreskrifter i stiftelseförordnandet

(ändringsförbehåll) som angår någon annan fråga än

stiftelsens ändamål, är styrelsen eller förvaltaren

oförhindrad att fatta beslut om ändring m.m. Ett beslut som

fattats med stöd av ett ändringsförbehåll får dock inte

tillämpas innan tillsynsmyndigheten fått tillfälle att

kontrollera bl.a. att det rör en föreskrift som omfattas av

ändringsförbehållet och att -- om beslutet avser ändring

eller åsidosättande i särskilt fall -- den nya föreskriften inte

strider mot någon tvingande bestämmelse i stiftelselagen.

Promemorians förslag: Överensstämmer i

huvudsak med mitt förslag utom så till vida att förslaget i

promemorian inte tillerkänner ändringsförbehåll någon

rättsverkan (se promemorian s. 135--138 och 240).

Remissinstanserna: Många remissinstanser är

positivt inställda till förslagen i promemorian. Någon

remissinstans anser emellertid att reglerna om ändring

m.m. endast bör gälla såvitt inte annat följer av

stiftelseförordnandet. Från kommunalt håll framhålls att de

i promemorian föreslagna reglerna inte passar in på

stiftelser som bildats av kommuner.

Skälen för mitt förslag: Stiftelselagen bör innehålla

regler som i såväl materiellt som formellt avseende klargör

vilka förutsättningar som måste föreligga för att föreskrifter

i stiftelseförordnanden skall få ändras m.m.

I fråga om stiftelseförordnanden som har meddelats av

enskilda regleras nämnda förutsättningar enligt gällande

ordning i permutationslagen (1972:205). I materiellt

avseende innebär bestämmelserna i den lagen att en

föreskrift kan ändras m.m. om den på grund av ändrade

förhållanden inte längre kan följas eller har blivit

uppenbart onyttig eller uppenbart stridande mot stiftarens

avsikter eller om det finns särskilda skäl.

Det är viktigt att upprätthålla en hög donationsvilja i

landet. Stiftelselagen bör därför enligt min mening knyta an

till den reglering som permutationslagen innehåller i nu

ifrågavarande avseende. Jag förordar alltså att stiftelselagen

i materiellt hänseende ställer upp samma krav som

permutationslagen. Till skillnad från den senare lagen bör

dock kraven enligt stiftelselagen gälla för alla stiftelser.

I formellt avseende ställs det i permutationslagen

krav på tillstånd av Kammarkollegiet. Permutation kan

meddelas efter ansökan av styrelsen eller av någon annan,

t.ex. stiftaren. Även i nu ifrågavarande avseende förordar

jag att regleringen i stiftelselagen blir ungefär densamma

som i permutationslagen. I motsats till vad som är fallet i

den lagen bör emellertid utgångspunkten för

bestämmelserna i stiftelselagen vara att det alltid är

styrelsen eller förvaltaren som svarar för stiftelsens beslut i

frågor om ändring m.m. och det bör därför endast vara

styrelsen eller förvaltaren som för stiftelsens räkning får

ansöka om permutation. Vidare bör man enligt min mening

kunna frångå permutationslagens undantagslösa krav på

tillstånd av Kammarkollegiet när fråga är om ändring m.m.

av föreskrifter av ren detaljnatur. Som jag ser det bör det

då vara fullt tillräckligt med ett system som innebär att

tillsynsmyndigheten får tillfälle att kontrollera att skälen för

beslutet i materiellt avseende är sådana att de i lagen

angivna kraven är uppfyllda och att, när fråga är om ändring

eller tillfälligt åsidosättande, den nya föreskriften inte

strider mot någon tvingande bestämmelse i stiftelselagen.

När det gäller gränsdragningen mellan

tillståndspliktiga föreskrifter och föreskrifter som kan

ändras m.m. efter kontroll av tillsynsmyndigheten måste

givetvis stiftelselagen lämna ett entydigt besked. Denna

fråga bör enligt min mening lösas så att det i lagen tas in en

uppräkning av sådana föreskrifter eller slag av föreskrifter

som skall vara tillståndspliktiga. Det kan inte råda något

tvivel om att de föreskrifter som avser stiftelsens ändamål

skall höra till den tillståndspliktiga gruppen av föreskrifter.

Dit bör även hänföras bl.a. föreskrifter om

förmögenhetsplacering och förvaltningsform.

Den ordning som jag nu beskrivit är avsedd för fall då

stiftaren i stiftelseförordnandet inte meddelat några

föreskrifter som tar sikte på behovet av ändringar m.m.

Som belysts i avsnitt 2.1.1 anses stiftaren enligt gällande

ordning kunna förbehålla sig själv eller någon annan rätt att

besluta om att ändra eller upphäva föreskrifterna i

förordnandet (s.k. ändringsförbehåll). Ett

ändringsförbehåll innefattar sällan krav på att det i

materiellt avseende skall föreligga särskilda förutsättningar

för att beslut skall få fattas med stöd av förbehållet. För att

ett förbehåll som avser stiftelsens ändamålsföreskrifter skall

vara giltigt anses det dock vara ett krav att rätten att ändra

m.m. gjorts beroende av att en viss händelse inträffar som

den beslutsberättigade inte kan råda över. Gällande ordning

innebär vidare att beslut som fattas med stöd av

ändringsförbehåll av nu angivet slag får tillämpas utan att

tillstånd av myndighet dessförinnan behöver inhämtas.

Det torde förhålla sig så att ändringsförbehåll av nu

berört slag kan utnyttjas till skada för tredje man. Mot

denna bakgrund föreslog jag i lagrådsremissen

bestämmelser i syfte att för framtiden helt förta den rättsliga

verkan som ändringsförbehåll nu anses ha.

På denna punkt är det emellertid Lagrådets

uppfattning att remissförslaget utan tillräckliga skäl beskär

stiftarens möjligheter att bestämma om stiftelsens

angelägenheter. Lagrådet anser därför att

ändringsförbehåll i viss utsträckning alltjämt skall vara

giltiga och föreslår att så skall vara fallet om

stiftelseförordnandet uttryckligen föreskriver att styrelsen

eller förvaltaren utan tillstånd av myndighet får ändra,

upphäva eller åsidosätta särskilt angivna föreskrifter i

stiftelseförordnandet som angår annan fråga än stiftelsens

ändamål.

Den av Lagrådet förslagna ordningen innebär att

ändringsförbehåll får en kraftigt begränsad rättsverkan i

jämförelse med vad gällande rätt innebär på denna punkt.

På de skäl som anförts av Lagrådet är jag därför beredd att

ansluta mig till den. Som Lagrådet också varit inne på bör

det dock krävas att beslut som fattas med stöd av ett giltigt

ändringsförbehåll inte får tillämpas innan

tillsynsmyndigheten fått tillfälle att kontrollera bl.a. att

beslutet rör en föreskrift som omfattas av

ändringsförbehållet och att -- om beslutet avser ändring

eller åsidosättande i särskilt fall -- den nya föreskriften inte

strider mot någon tvingande bestämmelse i stiftelselagen.

Jag återkommer i avsnitt 2.9 till frågan vilken verkan

som efter den nya lagens ikraftträdande bör tillerkännas

ändringsförbehåll i stiftelseförordnanden avseende äldre

stiftelser.

Enligt min mening bör vad jag hittills har anfört om

ordningen för ändring m.m. av föreskrifter i ett

stiftelseförordnande i princip gälla även för

insamlingsstiftelser och kollektivavtalsstiftelser. Det finns

dock anledning att ha en delvis avvikande reglering i fråga

om den senare stiftelseformen. Till den frågan skall jag

återkomma i specialmotiveringen (se avsnitt 4.1 och vad

som anförs i anslutning till 11 kap. 4 §).

Till sist vill jag ta upp frågan om instansordningen vid

överklagande av Kammarkollegiets beslut. Enligt

permutationslagen får kollegiets beslut överklagas till

regeringen. Promemorieförslaget innehåller på denna

punkt inte något förslag till nyordning. Enligt min mening

finns det dock anledning att överväga om inte prövningen

av överklaganden bör föras över från regeringen till allmän

förvaltningsdomstol. En sådan lösning ligger i linje med den

allmänna strävan som nu finns att befria regeringen från

ärenden av olika slag. Till detta kommer att frågor om

tillstånd till ändring m.m. av föreskrifter i ett

stiftelseförordnande rör sådana civila rättigheter som avses

i artikel 6 i den europeiska konventionen angående skydd

för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande

friheterna. Prövningen av sådana frågor skall enligt

konventionen göras av domstol. En annan sak är att inte

heller den nuvarande regleringen med överklaganderätt till

regeringen torde stå i strid med konventionen, eftersom

lagen (1988:205) om rättsprövning av vissa

förvaltningsbeslut är tillämplig på beslut i ärenden om

permutation.

Det finns således skäl som talar för att överklaganden av

Kammarkollegiets beslut i frågor om permutation av

stiftelser skall prövas av allmän förvaltningsdomstol. En

sådan reform aktualiserar emellertid frågan om en liknande

ändring skall göras beträffande överklagande av

permutationsbeslut i allmänhet. Enligt min mening bör

dock en sådan nyordning inte införas med mindre frågan

varit föremål för en mer allsidig utredning än den som kan

göras inom ramen för förevarande lagstiftningsärende. Med

hänvisning till vad jag nu har anfört och eftersom det inte

är lämpligt att ha olika lösningar för å ena sidan

permutation av stiftelser och å andra sidan övriga

permutationsfall ansluter jag mig till förslaget i

promemorian att överklaganden i frågor om permutation av

stiftelser liksom hittills skall prövas av regeringen.

2.7.2 Upphörande av stiftelser med små förmögenheter

Mitt förslag: Styrelsen eller förvaltaren för en

stiftelse med en ringa förmögenhet får i strid mot

stiftelseförordnandets ändamålsföreskrifter besluta om att

förbruka stiftelsens tillgångar för det ändamål vartill de är

bestämda eller för ett ändamål som så nära som möjligt

motsvara detta. En av förutsättningarna är därvid att värdet

på stiftelsens tillgångar under de tre senaste åren har

understigit ett basbelopp enligt lagen (1962:381) om allmän

försäkring. Övriga förutsättningar är att stiftelsen har

grundats för mer än 50 år sedan, att den inte har kunnat

främja sitt ändamål under en sammanhängande tid av minst

fem år och att den saknar skulder.

Styrelsens eller förvaltarens beslut får inte

verkställas innan tillsynsmyndigheten har fått tillfälle att

kontrollera bl.a. att föreskrivna förutsättningar för beslutet

föreligger.

När tillgångarna förbrukats är stiftelsen upplöst.

Promemorians förslag: Överensstämmer i allt

väsentligt med mitt förslag (se promemorian s. 138--140).

Remissinstanserna: Remissinstanserna har lämnat

förslaget utan erinran.

Skälen för mitt förslag: Som jag har framhållit

tidigare består det svenska stiftelseväsendet till stor del av

avkastningsstiftelser med små förmögenheter. Den som

förvaltar en sådan stiftelse har i realiteten få andra

placeringsalternativ än traditionellt banksparande att tillgå.

En avkastningsstiftelse får i regel inte använda annat än den

löpande avkastningen på sin förmögenhet för ändamålet.

Det är därför svårt eller ibland t.o.m. omöjligt att både

främja stiftelsens ändamål och skydda förmögenheten mot

penningvärdeförsämringen. Förr eller senare kan den

situationen uppstå att den löpande avkastningen måste

fonderas i stiftelsen under kanske tio år för att den alls skall

ha någon möjlighet att främja sitt ändamål. Det är bl.a. mot

denna bakgrund som mitt förslag i avsnitt 2.6.4 om

gemensam placering av stiftelseförmögenheter skall ses.

Tanken bakom det förslaget är nämligen bl.a. att det skall

medverka till att förebygga uppkomsten av problem av nu

anfört slag.

Om det uppstått en situation som innebär att en stiftelse

måste fondera sin avkastning tio år i rad för att den skall

kunna främja sitt ändamål finns det olika sätt att lösa

problemet på. Ett sätt kan vara att placera förmögenheten

gemensamt med andra stiftelser, ett annat att fusionera

stiftelsen med en annan stiftelse med likartat ändamål.

Stiftelselagen bör emellertid anvisa ytterligare en väg till

lösning, en lösning som bör vara enkel att tillämpa när

förutsättningarna för en tillämpning väl föreligger (jfr

1991/92:LU17).

Mot bakgrund av det anförda ställer jag mig bakom

förslaget i promemorian att styrelsen eller förvaltaren under

vissa mycket speciella förutsättningar skall få besluta om att

förbruka stiftelsens samtliga tillgångar för det ändamål

vartill de är bestämda eller för ett ändamål som så nära som

möjligt motsvara detta. En av förutsättningarna för ett

sådant beslut bör därvid vara att värdet på stiftelsens

tillgångar under de tre senaste åren har understigit ett

basbelopp enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring

(dvs. för närvarande 34 400 kr). Andra förutsättningar bör

vara att stiftelsen har grundats för mer än 50 år sedan, att

den inte har kunnat främja sitt ändamål under en

sammanhängande tid av minst fem år och att den saknar

skulder.

Ett beslut som fattas med stöd av den av mig nu

förordade regleringen kommer alltid att strida mot

stiftelsens ändamålsföreskrifter. Det bör trots detta inte

ställas krav på tillstånd av Kammarkollegiet. Enligt min

mening bör det räcka med att tillsynsmyndigheten bereds

tillfälle att kontrollera att beslutet inte strider mot

stiftelselagen.

Enligt min mening bör den ordning jag nu har förordat

inte bara vara tillämplig om den löpande avkastningen inte

längre räcker till för att främja stiftelsens ändamål. Den bör

kunna komma till användning oavsett anledningen till att

stiftelsen inte har kunnat främja sitt ändamål under den

senaste femårsperioden, t.ex. i fall då det inte längre går att

uppbringa någon destinatär.

2.8 Tillsyn och registrering

2.8.1 Tillsyn

Mitt förslag: För stiftelser skall det finnas en

tillsynsmyndighet.

Tillsynsmyndigheten skall ingripa, om det kan

antas att stiftelsens förvaltning eller revisionen av den inte

utövas i enlighet med stiftelseförordnandet eller

bestämmelserna i stiftelselagen eller att en styrelseledamot

eller förvaltaren annars missköter sitt uppdrag. Ett

ingripande skall kunna utmynna i att tillsynsmyndigheten

t.ex. förelägger styrelsedamoten eller förvaltaren att

fullgöra sina åligganden eller för stiftelsens räkning väcker

talan om skadestånd mot eller väcker talan om entledigande

av styrelseledamoten eller förvaltaren.

bTillsynsmyndigheten skall alltid ha rätt att begära

information av stiftelsen. En årsredovisningsskyldig

stiftelse skall varje år sända sin årsredovisning och

revisionsberättelse till tillsynsmyndigheten.

bTillsynsmyndigheten skall ge stiftelsen råd och

upplysningar och skall även i övrigt lämna stiftelsen

service i olika avseenden.

bOm stiftaren i stiftelseförordnandet för en stiftelse

enligt den allmänna definitionen har föreskrivit att stiftelsen

inte skall stå under tillsyn, skall tillsynsmyndigheten som

regel inte få ingripa mot och begära information av

stiftelsen i andra fall än då det kan antas att stiftelsen

åsidosätter stiftelselagens bestämmelser om årsredovisning

eller revision. Samma ordning i fråga om tillsynen skall gälla

för stiftelser som har bildats av ett offentligt rättssubjekt

eller som förvaltas av en statlig myndighet.

bLänsstyrelsen i det län där en stiftelses styrelse

eller förvaltare har sitt säte skall i princip vara

tillsynsmyndighet för stiftelsen.

Promemorians förslag: Enligt

promemorieförslaget tas ingen hänsyn till stiftarens

inställning i tillsynsfrågan. Promemorieförslaget innefattar

inte heller något undantag från tillsynsreglerna för stiftelser

som bildats av en kommun, ett landsting eller en kyrklig

kommun. I övrigt överensstämmer promemorieförslaget i

huvudsak med mitt förslag (se promemorian s. 140--142).

Remissinstanserna: Många remissinstanser är

kritiska mot förslaget att hela stiftelseväsendet skall stå

under offentlig tillsyn. Kritiken riktar sig särskilt mot att

stiftaren inte skall kunna undanta en stiftelse från denna

tillsyn.

Skälen för mitt förslag: I stiftelser finns det i regel

inte något organ som har befogenhet att både övervaka och

ingripa mot stiftelsens förvaltning. Därför har det sedan

länge funnits en tillsyn över stiftelseväsendet som

länsstyrelserna svarat för. Vad som framkommit under

remissbehandlingen ger belägg för att det råder en bred

enighet om att en tillsyn av detta slag behövs även i

framtiden.

Det är angeläget att stiftelsernas fortbestånd tryggas,

inte minst för att stimulera viljan att göra donationer. För

egen del ansluter jag mig därför till den allmänt omfattade

uppfattning som kommit till uttryck under

remissbehandlingen, nämligen att stiftelseväsendet bör stå

under tillsyn. Stiftelselagen bör således innehålla regler om

tillsyn, regler som i allt väsentligt bör kunna utformas efter

mönster av tillsynslagens bestämmelser i ämnet. I likhet

med vad som är fallet enligt tillsynslagen bör det även enligt

stiftelselagen i tillsynsmyndighetens befattning med

stiftelserna ingå tre huvuduppgifter, nämligen kontroll,

ingripande och service. Till skillnad från vad regleringen i

tillsynslagen innebär förordar jag dock att alla stiftelser

skall vara knutna till en tillsynsmyndighet. Vidare bör man

i stiftelselagen -- tydligare än vad som f.n. är fallet (jfr 9 §

tillsynslagen) -- slå fast under vilka förutsättningar

tillsynsmyndigheten skall ha rätt och skyldighet att ingripa.

I enlighet med vad Lagrådet förordat bör

tillsynsmyndigheten ha rätt och skyldighet att ingripa om

det kan antas bl.a. att stiftelsens förvaltning eller revisionen

av den inte utövas i enlighet med stiftelseförordnandet eller

bestämmelserna i stiftelselagen. Tillsynsmyndigheten bör

alltså i princip inte -- till skillnad från vad det till Lagrådet

remitterade förslaget innebär -- ha skyldighet att ingripa

mot underlåtenhet att följa tvingande bestämmelser som

gäller för även andra rättssubjekt än stiftelser, t.ex.

bestämmelser om beskattning, brandsäkerhet, allmän

ordning eller viss näringsverksamhet. Jag återkommer till

denna fråga i specialmotiveringen (se avsnitt 4.1 och

kommentaren till 9 kap. 3 §).

En fråga som har tilldragit sig stor uppmärksamhet

under remissbehandlingen av promemorian är vilken

hänsyn som bör tas till stiftarens inställning ifråga om

tillsynen över den av honom bildade stiftelsen. Skall alltså

stiftaren liksom i dag kunna bestämma att stiftelsen inte

skall stå under offentlig tillsyn? Innan jag går närmare in på

den saken vill jag emellertid behandla frågan om hur

kontrollen över stiftelserna bör vara upplagd.

Enligt tillsynslagen sker kontrollen av stiftelserna genom

att länsstyrelserna granskar de handlingar som stiftelserna

årligen sänder dit. Ett system som endast bygger på

återkommande kontroll innefattar emellertid risk för att det

allmännas resurser inte tas tillvara på bästa möjliga sätt.

Det är givetvis angeläget att de knappa resurser som är

tillgängliga på detta område i möjligaste mån kommer till

användning där de behövs. Jag förordar därför ett

kontrollsystem som i huvudsak bygger på att

tillsynsmyndigheten alltid har rätt att begära information av

en stiftelse. Härigenom blir det möjligt att kontrollen -- via

anmälningar från allmänheten -- styrs till sådana stiftelser

vars förvaltning det kan finnas anledning att granska i något

avseende.

Man kan emellertid inte undvara det gamla systemet

med återkommande kontroll helt och hållet. Enligt

stiftelselagen bör sådan kontroll i första hand komma i fråga

beträffande avkastningsstiftelser med mer betydande

värden på sina tillgångar. Gränsen bör lämpligen kunna

sättas till tio basbelopp enligt lagen (1962:381) om allmän

försäkring. Även stiftelser som under ett räkenskapsår har

utövat näringsverksamhet eller varit moderstiftelse bör

omfattas av denna form av kontroll, liksom

insamlingsstiftelser. Det jag nu förordat innebär att det

endast är årsredovisningsskyldiga stiftelser som kommer att

beröras av den återkommande kontrollen och som jag

uttalat redan tidigare (se avsnitt 2.6.6) bör årsredovisningen

tillsammans med revisionsberättelsen kunna utgöra ett

godtagbart underlag för tillsynsmyndighetens granskning av

stiftelsens förvaltning.

Jag övergår nu till frågan om vilken betydelse man bör

tillmäta stiftarens inställning i fråga om tillsynen över

''''''''sin'''''''' stiftelse (enligt den allmänna definitionen av

stiftelsebegreppet). Promemorieförslaget innebär på denna

punkt att stiftarens vilja inte tillerkänns någon rättslig

verkan. Flera remissinstanser är kritiska mot

promemorieförslaget på denna punkt och har betonat att

det måste krävas mycket starka skäl för att frångå

nuvarande ordning som innebär att stiftaren kan bestämma

att den av honom bildade stiftelsen inte skall stå under

tillsyn. Ett fasthållande vid promemorieförslagets

inställning skulle enligt de mest kritiska remissinstanserna

kunna vara ägnat att dämpa donationsviljan.

Om man har som utgångspunkt att staten skall ha ett

yttersta ansvar för att medel som har donerats

verkligen kommer till nytta för det ändamål som stiftaren

har avsett, kan det tyckas följdriktigt att detta skall gälla alla

stiftelser. Det förhållandet att stiftaren inte har önskat att

stiftelsen skall stå under tillsyn skulle då inte tillerkännas

någon avgörande verkan men skulle mycket väl kunna

beaktas av tillsynsmyndigheten vid utövandet av tillsynen,

exempelvis så att ingripande åtgärder vidtas endast i

allvarligare fall och då det står klart att en rättsförlust

annars skulle uppstå.

Vad som har anförts i flera av remissyttrandena ger

emellertid belägg för att en ordning som inte tillmäter

stiftarens inställning i tillsynsfrågan någon som helst

betydelse skulle innebära en allvarlig risk för att stiftare som

inte önskar någon tillsyn skulle komma att dra sig för att

göra den donation som leder till stiftelsens tillkomst. Enligt

min mening är skälen för en sådan ordning inte så starka att

det motiverar att man tar en sådan risk. Jag anser alltså att

man i princip bör ta hänsyn till stiftarens inställning i

tillsynsfrågan som den kommit till uttryck i det av honom

meddelade stiftelseförordnandet. En förutsättning för detta

bör dock vara att stiftelsen varken utövar

näringsverksamhet eller är moderstiftelse

Det anförda bör emellertid inte gälla undantagslöst.

Tillsynsmyndigheten bör nämligen kunna ingripa framför

allt i fall då det kan antas att stiftelsen åsidosätter

stiftelselagens regler om årsredovisning och revision. På

detta sätt får dessa regler en direkt sanktion i lagen. Vidare

bör de regler i stiftelselagen som innefattar skyldighet för

tillsynsmyndigheten att utföra ett slags service mot stiftelsen

(t.ex. förordnande av styrelseledamot) även gälla för

stiftelser som omfattas av den speciella tillsynsordning jag

nu har förordat.

Den tillsynsordning som enligt min mening bör gälla för

stiftelser vars stiftare förordnat om att stiftelsen inte skall

stå under tillsyn bör -- oberoende av stiftarens vilja på den

punkten -- gälla även för stiftelser som förvaltas av

statlig myndighet (jfr 2 § första stycket 1 tillsynslagen).

Också för stiftelser med andra typer av förvaltare kan det

finnas anledning att närmare överväga en speciell

tillsynsordning. Vad jag då särskilt tänker på är stiftelser

som förvaltas av kommuner, landsting och kyrkliga

kommuner (jfr bl.a. det s.k. frikommunförsöket och lagen,

1986:98, om undantag för vissa kommuner och

landstingskommuner från bestämmelserna i lagen,

1929:116, om tillsyn över stiftelser; jfr även prop.

1991/92:13 s. 16).

Remissförslagets inställning med avseende på stiftelser

som förvaltas av kommuner, landsting och kyrkliga

kommuner är att de bör omfattas av samma ordning som för

stiftelser förvaltade av statliga myndigheter.

Lagrådet avstyrker emellertid detta förslag. Lagrådet

framhåller bl.a. i sitt yttrande att vissa erfarenheter från den

kommunala revisionen tyder på att kommuner brustit i sin

förvaltning av s.k. donationsfonder. En annan invändning

mot förslaget att undanta de kommunalt förvaltade

stiftelserna från tillsyn är enligt Lagrådet att en sådan

ordning knappast är förenlig med lagstiftningens

övergripande syfte att säkerställa och trygga stiftelsens

möjligheter att verka för det ändamål som stiftaren har

angett i stiftelseförordnandet och inte heller är den förenlig

med principen att respekten för stiftarens vilja bör vara en

ledstjärna vid utformningen av reglerna.

Jag godtar Lagrådets ståndpunkt i denna fråga.

Kommunalt förvaltade stiftelser bör alltså inte få någon

särställning i tillsynshänseende. Samtidigt vill jag emellertid

framhålla att det är min övertygelse att införandet av en

stiftelselag med det innehåll som jag föreslår i förevarande

lagstiftningsärende sannolikt kommer att leda till att

kommunerna (såväl borgerliga som kyrkliga) allmänt sett

stramar upp förvaltningen av ''''''''sina'''''''' donationsfonder.

Frågan om en särställning för kommunalt förvaltade

stiftelser kan alltså bli aktuell på nytt när stiftelselagen varit

i tillämpning under några år.

Med mitt förslag kommer sådana stiftelser som helt eller

delvis har bildats av staten eller andra offentliga

rättssubjekt alltid att vara skyldiga att hålla sin

årsredovisning tillgänglig för envar. Man torde kunna utgå

från att den offentlighet som stiftelselagen således

garanterar med avseende på dessa stiftelser kommer att få

särskild betydelse för hur stiftelserna förvaltas. Enligt min

mening bör därför en tillsynsordning av det slag som jag

förordat för stiftelser som förvaltas av statliga myndigheter

även kunna gälla för stiftelser av nu ifrågavarande slag. Av

samma skäl bör vidare kollektivavtalsstiftelser kunna

omfattas av en liknande tillsynsordning.

Jag vill till sist i förevarande sammanhang erinra om att

bl.a. arvingar, universella testamentstagare,

boutredningsmän och testamentsexekutorer enligt

bestämmelserna i 22 kap. 7 § ärvdabalken kan föra talan om

verkställande av testamentariska ändamålsbestämmelser. I

fråga om ändamålsbestämmelser med allmännyttigt

ändamål får sådan talan också föras av länsstyrelsen.

Bestämmelserna är tillämpliga på testamentariskt bildade

stiftelser (jfr NJA 1966 s. 3). I fråga om stiftelser med

allmännyttigt ändamål tjänar de därmed som ett

komplement till reglerna i tillsynslagen, framför allt vad

gäller stiftelser som på grund av stiftarens föreskrift är

undantagna från tillsynslagens tillämpningsområde (jfr

NJA II 1933 s. 520 f). Även efter stiftelselagens

ikraftträdande torde bestämmelserna i ärvdabalken kunna

tjäna som ett komplement till tillsynsreglerna på

stiftelseområdet.

2.8.2 Registrering

Mitt förslag: Stiftelser som är

årsredovisningsskyldiga skall vara registrerade i ett

offentligt stiftelseregister. Till registreringen skall

firmarättsliga verkningar vara knutna.

Registreringsmyndighet skall vara den länsstyrelse

som är tillsynsmyndighet för stiftelsen.

Promemorians förslag: Alla stiftelser skall

registreras. I övrigt överensstämmer promemorieförslaget i

huvudsak med mitt förslag (se promemorian s. 141).

Remissinstanserna: Flera remissinstanser är

kritiska mot promemorians förslag och menar att i varje fall

mindre stiftelser bör undantas från registreringen.

Bakgrund: Enligt nu gällande ordning är en

stiftelse skyldig att söka registrering i handelsregistret innan

den börjar utöva näringsverksamhet. Sådan skyldighet

inträder emellertid endast i fall då stiftelsen beträffande den

ifrågavarande näringsverksamheten skulle ha varit

bokföringsskyldig enligt bokföringslagen (1929:117), om

denna gällt även efter utgången av år 1976 (se 2 § andra

stycket handelsregisterlagen, 1974:157, i dess lydelse enligt

SFS 1993:761).

I handelsregistret registreras inte bara stiftelser utan

även handelsbolag, enskilda näringsidkare samt ideella

föreningar. Enskilda näringsidkare, ideella föreningar och,

från och med år 1995, även bolagsmännen i ett enkelt bolag

(se SFS 1993:761) är registreringsskyldiga under samma

förutsättningar som gäller för stiftelser.

Firma är den benämning under vilken en näringsidkare

driver sin verksamhet. Av handelsregistret skall i fråga om

enskilda näringsidkare, handelsbolag, ideella föreningar

och stiftelser framgå bl.a. den registrerades firma.

Registreringen av firmor för andra näringsidkare sker i

aktiebolagsregistret beträffande aktiebolag och i

föreningsregistret beträffande ekonomiska föreningar.

Genom registrering av firma förvärvar firmans

innehavare i princip ensamrätt till firman inom det område

för vilket firman registrerats. En firma får därför inte

registreras om den är förväxlingsbar med en för samma

område förut registrerad firma. Enligt huvudregeln anses

emellertid firmor förväxlingsbara endast i fall då de avser

verksamhet av samma eller liknande slag (se 2 §, 6 § första

stycket och 10 § första stycket 6 firmalagen).

Registrering av firma i ett visst handelsregister gäller för

ett län. Registrering av firma för aktiebolag och ekonomisk

förening gäller för hela landet.

Ansvaret för förandet av handels- och föreningsregistren

överförs f.n. successivt från länsstyrelserna till Patent- och

registreringsverket (PRV) (se prop. 1992/93:27,

1992/93:LU10 och rskr. 1992/93:75). Tanken är att reformen

skall vara genomförd före år 1995. Anledningen till denna

förändring är bl.a. att det hittillsvarande systemet inte har

ansetts medge att man i tillbörlig grad beaktar firmalagens

förbud mot registrering av förväxlingsbara firmor. Vidare

har man pekat på att det inte finns ett sådant samband

mellan länsstyrelsernas huvudsakliga verksamhet och

registreringen i handels- och föreningsregistren att en

fortsatt anknytning till länsstyrelserna är befogad.

Skälen för mitt förslag: Enligt min mening bör

stiftelser som utövar näringsverksamhet i fortsättningen

vara registreringsskyldiga. Den hittillsvarande knytningen

till bokföringsskyldighetens omfattning sådan denna

bestämts i 1929 års bokföringslag bör alltså upphöra.

Firmarättsliga verkningar bör liksom hittills inträda vid

registreringen av sådana stiftelser. Även stiftelser som är

moderstiftelser bör omfattas av en generell

registreringsskyldighet.

När det därefter gäller avkastningsstiftelser (enligt den

allmänna definitionen av stiftelsebegreppet) som inte

utövar näringsverksamhet eller inte är moderstiftelser får

man till en början skilja mellan stiftelser som helt eller

delvis bildats av offentliga rättssubjekt och stiftelser som

bildats av privata donatorer. Stiftelser som hör till den förra

gruppen bör enligt min mening vara registreringsskyldiga

utan undantag. Beträffande den senare gruppen -- där det

ojämförligt största antalet stiftelser ingår -- ställer jag mig

däremot inte bakom förslaget i promemorian att det skall

föreligga en generell registreringsskyldighet. Som flera

remissinstanser har framhållit måste man nämligen beakta

i sammanhanget att krav på registrering innebär att resurser

tas i anspråk inte bara hos den enskilda stiftelsen utan även

hos den eller de registrerande myndigheterna. Samtidigt

måste man emellertid också beakta allmänhetens

berättigade intresse av att på ett enkelt sätt kunna få fram

upplysningar om avkastningsstiftelserna. Detta gäller inte

minst stiftelser som skall främja sitt syfte genom att utge

kontanta bidrag. I likhet med vad jag föreslagit i fråga om

bokföringsskyldighetens inträde blir min slutsats att även

registreringsskyldigheten bör knytas till värdet på stiftelsens

tillgångar. Denna värdegräns bör lämpligen kunna

bestämmas till tio basbelopp eller den värdegräns jag i

avsnitt 2.8.1 föreslagit skall gälla för den återkommande

kontrollen av stiftelser. Mitt nu angivna ställningstagande i

fråga om värdegränsen för registreringsskyldighetens

inträde utesluter emellertid inte att frågan kan tas upp till

förnyat övervägande om det någon tid efter det att

stiftelselagen har trätt i kraft skulle visa sig att det finns skäl

som talar för det.

Enligt min mening saknas skäl att kräva

registreringsskyldighet för bokföringsskyldiga men inte

årsredovisningsskyldiga familjestiftelser.

Insamlingsstiftelser och kollektivavtalsstiftelser bör

däremot generellt sett omfattas av registreringsskyldighet.

Sammanfattningsvis innebär det nu anförda att stiftelser

som enligt vad jag tidigare har föreslagit skall vara

årsredovisningsskyldiga också skall vara skyldiga att

registrera sig (jfr avsnitt 2.6.6). Enligt min mening

bör all registrering av stiftelser ske i ett register som är

särskilt inrättat för stiftelser (stiftelseregister).

Som jag redan har sagt bör firmarättsliga verkningar

vara knutna till registreringen i stiftelseregistret av

näringsutövande stiftelser. Då inställer sig naturligen frågan

för vilket område registreringen av en stiftelses firma bör

gälla. När det gäller denna fråga kan man konstatera att det

totalt sett inte är så många stiftelser som utövar

näringsverksamhet. Ibland rör det sig om fall då stiftelsen,

kanske under en begränsad tid, har sin förmögenhet

placerad i en eller flera hyresfastigheter. Antalet stiftelser

som har behov av ett firmaskydd inom ett större område än

ett län kan därför bedömas vara ytterligt lågt.

Mot bakgrund av det nu senast anförda anser jag att

registreringen av stiftelser bör ske i stiftelseregister som förs

länsvis. När det därefter gäller frågan om vilken myndighet

som skall svara för förandet av stiftelseregistren vill jag

erinra om att PRV före år 1995 kommer att ha tagit över

ansvaret för förandet av handels- och föreningsregistren

från länsstyrelserna. Det kan då tyckas naturligt att PRV

även skulle få ansvaret för förandet av stiftelseregistren.

Man måste emellertid när det gäller stiftelser bl.a. beakta

att länsstyrelserna enligt stiftelselagen kommer att svara för

tillsynen över stiftelserna (se avsnitt 2.8.1) och att det finns

en naturlig koppling mellan registreringen av och tillsynen

över stiftelser. Vidare måste man beakta i sammanhanget

att registreringen av stiftelser inte skall ha någon civilrättslig

betydelse (se avsnitt 2.3). Om ansvaret för registreringen

läggs på PRV, kommer därför frågan om en viss ''''''''stiftelse''''''''

rättsligt sett verkligen är en stiftelse eller inte att bli föremål

för bedömning av två skilda myndigheter. I vissa fall finns

det en risk för att meningarna i denna fråga kan komma att

gå isär mellan myndigheterna och för sådana fall skulle

stiftelselagen behöva innehålla regler som klarar ut vad som

skall gälla.

Med hänsyn till vad jag nu har anfört anser jag att

uppgiften att handha registreringen av en viss stiftelse bör

ligga på den myndighet som har ansvaret för tillsynen över

samma stiftelse. Detta innebär att jag beträffande ansvaret

för registreringen av stiftelser förordar en lösning som

innebär att den länsstyrelse som är tillsynsmyndighet för en

viss stiftelse även är registreringsmyndighet för samma

stiftelse. Med en sådan lösning finns det visserligen en viss

risk för att PRV i något av de av den myndigheten förda

registren registrerar en firma som är förväxlingsbar med en

i ett stiftelseregister redan registrerad firma. Denna risk bör

emellertid kunna elimineras genom att länsstyrelserna

åläggs skyldighet att fortlöpande underrätta PRV om de

firmor som registreras i stiftelseregistret.

Enligt min mening är det angeläget att länsstyrelserna

tillämpar regelsystemet för registrering av stiftelser på ett så

enhetligt och effektivt sätt som möjligt. Någon eller några

av länsstyrelserna bör därför få i uppdrag att svara för bl.a.

utbildning om regelsystemet samt framtagande av

blanketter. Avsikten är att Riksrevisionsverket senare skall

få i uppdrag att granska verksamheten med registreringen

av stiftelserna.

I stiftelselagen behöver det tas in regler som för stiftelser

kompletterar firmalagens allmänna bestämmelser om

firma. Stiftelselagens materiella bestämmelser om firma och

de bestämmelser som behövs för att reglera

registreringsförfarandet bör tas upp i skilda kapitel. Särskilt

bestämmelserna för registreringen av stiftelser som utövar

näringsverksamhet bör kunna utformas efter mönster av

handelsregisterlagens nuvarande bestämmelser. Jag

återkommer i specialmotiveringen när det gäller det

närmare innehållet i nu berörda bestämmelser om firma och

registering (se avsnitt 4.1).

Den av mig förordade lösningen för registreringen av

näringsutövande stiftelser innebär att kravet på att sådana

stiftelser skall vara registrerade i handelsregistret kan

slopas. Även till den frågan återkommer jag senare (se

avsnitt 2.10.3).

2.9 Ikraftträdande m.m.

Mitt förslag: En förmögenhetsbildning som

kommit till före stiftelselagens ikraftträdande skall anses

som stiftelse enligt stiftelselagen (äldre stiftelse) om

förmögenhetsbildningen närmast före ikraftträdandet

uppfyllde de krav som enligt stiftelselagen ställs på

stiftelsebildning.

 Stiftelselagen skall med vissa undantag gälla även

för äldre stiftelser.

Stiftelselagen skall träda i kraft och tillsynslagen

upphöra att gälla den 1 januari 1995.

Bestämmelserna om ikraftträdande m.m. skall tas in i en

särskild lag om införande av stiftelselagen.

Promemorians förslag: Enligt

promemorieförslaget torde det i allmänhet inte föreligga

något hinder mot att omedelbart tillämpa stiftelselagens nya

civilrättsliga bestämmelser på äldre stiftelser (se

promemorian s. 143 och 144).

Remissinstanserna: Många remissinstanser är

starkt kritiska mot promemorieförslagets inställning att de

nya civilrättsliga bestämmelserna omedelbart kan tillämpas

även på äldre stiftelser. Flera pekar bl.a. på att man brukar

vara ytterst försiktig med att införa retroaktiva regler.

Kammarkollegiet framhåller att det i gällande rätt

inte finns något formkrav för bildande av stiftelse i

allmänhet och att det i de föreslagna

övergångsbestämmelserna inte finns några regler om hur

det skall förfaras med befintliga stiftelser som inte uppfyller

det nya formkravet.

Skälen för mitt förslag: Inom civilrätten finns det

inte som inom straffrätten något principiellt förbud mot

retroaktiv lagstiftning. Det anses emellertid att man även i

civilrättsliga sammanhang skall vara försiktig med

bakåtverkande bestämmelser. Som en principiell grundsats

anses därför gälla att nya materiella rättsregler normalt bör

tillämpas endast beträffande sådana förhållanden som har

uppkommit efter reglernas ikraftträdande. Samtidigt är det

emellertid uppenbart olämpligt att ha olika lagregler för

stiftelser som tillkommit efter stiftelselagens ikraftträdande

och för sådana förmögenhetsbildningar som tillkommit före

ikraftträdandet och som närmast före ikraftträdandet är

stiftelser i stiftelselagens mening (äldre stiftelser).

Jag förordar därför att äldre stiftelser skall anses som

stiftelser enligt stiftelselagen och att stiftelselagen i princip

skall gälla för dem.

Stiftelselagen innefattar krav på att

stiftelseförordnandet skall vara skriftligt och undertecknat

av stiftaren -- ett krav som inte har någon motsvarighet i

dag. Samtidigt får en ny lag om stiftelser inte innebära att

förmögenhetsbildningar som nu anses tillhöra

stiftelsefamiljen förlorar sin status som stiftelse. Denna

konflikt bör enligt min mening lösas så att

förmögenhetsbildningar som före ikraftträdandet uppfyllde

alla stiftelselagens krav på stiftelsebildning så när som på

stiftelseförordnandets form också skall anses som stiftelser

enligt stiftelselagen. På samma sätt bör man enligt min

mening lösa den konflikt som ligger i att stiftelselagen enligt

den allmänna definitionen av stiftelsebegreppet kräver att

stiftelsens egendom skall vara avskild. En stiftelse vars

förmögenhet närmast före ikraftträdandet består av endast

en benefik fordran på stiftaren skall alltså efter

ikraftträdandet anses som en stiftelse enligt stiftelselagen.

En annan sak är att bland annat hänsynen till den nyss

angivna grundsatsen -- att nya materiella rättsregler normalt

bör tillämpas endast beträffande sådana förhållanden som

har uppkommit efter reglernas ikraftträdande -- kan

föranleda att äldre stiftelser undantas från vissa regler i

stiftelselagen. I det följande skall jag gå närmare in på vilka

undantag som enligt min mening motiveras av den

ifrågavarande grundsatsen. Hänsynen till den kan f.ö.

föranleda vissa undantag från stiftelselagens regler även

beträffande stiftelser som bildats efter stiftelselagens

ikraftträdande. Detta gäller fall då stiftelseförordnandet

finns intaget i ett testamente som har upprättats före

ikraftträdandet. Jag skall i det följande ta upp även frågan

om det i något eller några avseenden bör göras undantag

också för dessa ''''''''äldre'''''''' testamentstiftelser.

I avsnitt 2.6.2 har jag föreslagit att det i stiftelselagen bör

föras in regler som klargör att stiftaren, när denne är fysisk

person, inte ensam kan utgöra stiftelsens styrelse och att

stiftaren, när denne är en juridisk person eller en statlig

myndighet, inte kan vara förvaltare för stiftelsen. Dessa

regler bör enligt min mening inte tillämpas fullt ut på äldre

stiftelser. I fråga om stiftelser med egen förvaltning bör

undantaget träffa stiftelser vars styrelse vid

ikraftträdandet utgörs av stiftaren ensam. Stiftaren bör

få fortsätta att utgöra stiftelsens styrelse fram till dess att

han lämnar uppdraget.

Stiftelselagens bestämmelser i 3 kap. om bokföring och

årsredovisning m.m., i 4 kap. om revision och i 10 kap. om

registrering bör inte tillämpas från och med stiftelselagens

ikraftträdande på andra äldre stiftelser än sådana som då

påbörjar ett nytt räkenskapsår. Det behövs

övergångsbestämmelser om detta. Det behövs vidare

övergångsbestämmelser med avseende på dels innehållet i

års- och koncernredovisning när sådan redovisning för

första gången upprättas av en äldre stiftelse med tillämpning

av bestämmelserna i 3 kap. stiftelselagen (jfr vad

Lagrådet anfört i sitt yttrande beträffande

remissförslagets 8 § i förslaget till lag om införande av

stiftelselagen), dels revisionen av äldre stiftelser för det

räkenskapsår som föregår det då bestämmelserna i 4 kap.

stiftelselagen träder i tillämpning. Till dessa senare

bestämmelser återkommer jag närmare i

specialmotiveringen (se avsnitt 4.2).

Mina förslag i avsnitt 2.7.1 innebär att den rättsliga

verkan som ändringsförbehåll enligt nu gällande ordning

anses ha väsentligt begränsas. Enligt min mening bör

emellertid stiftelselagens bestämmelser på denna punkt inte

vinna tillämpning på vare sig äldre stiftelser eller ''''''''äldre''''''''

testamentsstiftelser. Även i nu ifrågavarande avseende

återkommer jag närmare till mina förslag i

specialmotiveringen (se avsnitt 4.2 och 10 § lagen om

införande av stiftelselagen).

Tillsynsmyndigheten för en stiftelse (enligt den allmänna

definitionen) vars stiftelseförordnande innehåller en av

stiftaren meddelad föreskrift om att stiftelsen skall vara

undantagen från tillsyn skall enligt mitt förslag till

stiftelselag som regel vara förhindrad att ingripa mot och

begära information av stiftelsen i andra fall än då det kan

antas att stiftelsen åsidosätter stiftelselagens bestämmelser

om årsredovisning eller revision (se avsnitt 2.8.1). Enligt

tillsynslagen kan en stiftare med laga verkan föreskriva att

en stiftelse inte skall stå under tillsyn enligt den lagen. Mot

bakgrund av det anförda behövs det en

övergångsbestämmelse av innebörd att ett av stiftaren till en

äldre stiftelse meddelat undantag från tillsynen enligt

tillsynslagen vid tillämpningen av stiftelselagen jämställs

med ett undantagande från tillsyn enligt den sistnämnda

lagen. Denna övergångsbestämmelse bör även gälla för

''''''''äldre'''''''' testamentsstiftelser.

Utöver de nu anförda undantagen från stiftelselagens

tillämplighet på äldre stiftelser erfordras det även vissa

övergångsbestämmelser för att möjliggöra eller underlätta

en övergång till den nya lagen. Det gäller framför allt den

viktiga frågan vilken förvaltningsform (egen eller anknuten

förvaltning) en äldre stiftelse skall anses ha. Jag skall i

specialmotiveringen (se avsnitt 4.2 och 5 § lagen om

införande av stiftelselagen) återkomma till den närmare

utformningen av dessa bestämmelser.

Kammarkollegiet har i sitt remissvar framhållit att det är

angeläget att föreskrifter för äldre stiftelser som finns i av

regeringen, länsstyrelse eller kollegiet före stiftelselagens

ikraftträdande fastställda stadgar efter ikraftträdandet blir

bindande för stiftelsens styrelse eller förvaltare. Jag delar

den uppfattningen och förordar därför en

övergångsbestämmelse av innebörd bl.a. att föreskrifter

som t.ex. regeringen före ikraftträdandet har fastställt för

en stiftelse vid tillämpningen av stiftelselagen skall

jämställas med föreskrifter meddelade i ett

stiftelseförordnande.

Det kan antas att flertalet äldre stiftelser har

kalenderåret som räkenskapsår. Stiftelselagen bör därför

träda i kraft vid ett årsskifte. Till skillnad från

remissförslaget förordar jag att detta sker vid årsskiftet

1994/1995. Med hänsyn till att det erfordras

förhållandevis många övergångsbestämmelser till

stiftelselagen förordar jag att de tas in i en särskild

införandelag.

2.10 Följdändringar i annan lagstiftning m.m.

2.10.1 Lagen (1967:531) om tryggande av

pensionsutfästelse m.m

Mitt förslag: I lagen (1967:531) om tryggande av

pensionsutfästelse m.m. (tryggandelagen) tas in

bestämmelser bl.a. om tillsynsmyndighetens befogenheter

och åligganden och om skadeståndsskyldighet för

styrelseledamöter. Lagtekniskt sett sker detta genom en

hänvisning till regleringen i stiftelselagen.

En pensions- eller personalstiftelse

(tryggandestiftelse) skall ha ett namn som innehåller

ordet pensionsstiftelse resp. personalstiftelse. En

tryggandestiftelse skall vara bokföringsskyldig.

Denna skyldighet skall fullgöras enligt bokföringslagen

(1976:125).

En tryggandestiftelse skall liksom f.n. anmälas för

tillsyn inom sex månader från det att den bildades.

Tillsynsmyndigheten skall föra ett särskilt register

över anmälda tryggandestiftelser.

Promemorians förslag: Promemorian innehåller

inget förslag till följdändringar i denna lag (jfr dock

promemorian s. 144).

Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte

berört frågan.

Skälen för mitt förslag: I avsnitt 2.2.2 har jag

föreslagit att reglerna om förevarande stiftelseform bör

kvarstå i tryggandelagen. Jag har där också förutskickat att

det förhållandet att tillsynslagen upphävs vid stiftelselagens

ikraftträdande nödvändiggör att tryggandelagen

kompletteras med bestämmelser bl.a. om

tillsynsmyndighetens åligganden och befogenheter vad

avser tryggandestiftelserna. Av samma skäl måste

tryggandelagen vidare kompletteras med bestämmelser

bl.a. om placeringen av en tryggandestiftelses förmögenhet,

om skadeståndsskyldighet för och entledigande av

ledamöter i en tryggandestiftelses styrelse, om bokföring,

om en tryggandestiftelses skyldighet att anmäla stiftelsen

för tillsyn enligt tryggandelagen samt om skyldighet för

tillsynsmyndigheten att föra ett register över för tillsyn

anmälda stiftelser.

Innehållet i de nya bestämmelserna bör i vissa avseenden

avvika från vad som f.n. gäller enligt tillsynslagen. Detta är

framför allt fallet beträffande kravet på

tryggandestiftelserna i fråga om bokföring. Enligt min

mening talar starka skäl för att tryggandestiftelserna bör bli

bokföringsskyldiga enligt bokföringslagen

(1976:125). Tryggandestiftelserna bör vidare vara skyldiga

att upprätta en på bokslutet grundad årsredovisning,

som även skall omfatta en förvaltningsberättelse.

Årsredovisningen bör framför allt tjäna som underlag för

tillsynsmyndighetens kontroll av stiftelsen. Med tanke på

att en tryggandestiftelse alltid är knuten till ett företag lär

de nya kraven knappast föranleda några praktiska problem

för de enskilda stiftelserna.

Eftersom bestämmelserna om bokföringsskyldighet

beträffande de stiftelseformer som stiftelselagen omfattar

enligt mitt förslag (se avsnitt 2.6.6) skall tas in i

stiftelselagen bör även på motsvarande sätt bestämmelsen

om bokföringsskyldighet för tryggandestiftelser tas in i

tryggandelagen. Bokföringslagen bör dock kompletteras

med en bestämmelse som hänvisar till tryggandelagen när

det gäller bokföringsskyldighet för sådana stiftelser som

omfattas av den lagen.

I vissa avseenden bör den ''''''''nya'''''''' regleringen i

tryggandelagen i allt väsentligt ansluta till vad som för

närvarande gäller enligt tillsynslagen. Detta gäller bl.a. i

fråga om tillsynsmyndighetens befogenheter och

åligganden. Eftersom stiftelselagens bestämmelser i nu

nämnda frågor i huvudsak överensstämmer med den

nuvarande regleringen i tillsynslagen är det lagtekniskt sett

enklast om kompletteringen av tryggandelagen sker genom

att det i den lagen tas in direkta hänvisningar till

stiftelselagens bestämmelser i samma frågor.

Till sist vill jag ta upp frågan om registrering av

tryggandestiftelser. Enligt gällande ordning åligger det

tillsynsmyndigheterna att föra en förteckning över

tryggandestiftelser som anmälts för tillsyn (se 21 §

tillsynslagen). Tillsynsmyndigheterna bör även i

fortsättningen föra en förteckning eller snarare ett register

över anmälda tryggandestiftelser. Detta register bör

emellertid i rättsligt avseende vara helt skilt från

stiftelseregistret enligt stiftelselagen. Jag vill vidare

framhålla att det enligt min mening inte finns någon

anledning att knyta firmarättsliga verkningar till

registreringen av en tryggandestiftelse (jfr ang. denna fråga

vad som anförs i avsnitt 2.10.3).

2.10.2 Permutationslagen (1972:205)

Mitt förslag: I permutationslagen (1972:205) förs

det in en bestämmelse som i sak innebär att den lagen

inte gäller för stiftelser som omfattas av

stiftelselagens reglering om ändring m.m. i

stiftelseförordnandet.

Promemorians förslag: Överensstämmer med mitt

förslag (se promemorian s. 147 och 148).

Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte

berört frågan.

Skälen för mitt förslag: Jag har tidigare förordat

(se avsnitt 2.7.1) att förutsättningarna för ändring m.m. i

sådana stiftelseförordnanden som omfattas av

stiftelselagens tillämpningsområde skall regleras där. Som

en konsekvens av detta bör det föras in en bestämmelse i

permutationslagen (1972:205) som i sak innebär att

stiftelser som omfattas av stiftelselagens reglering om

ändring m.m. undantas från permutationslagens

tillämpningsområde.

2.10.3 Handelsregisterlagen (1974:157)

Mitt förslag: De bestämmelser i

handelsregisterlagen (1974:157) som rör registrering av

stiftelser upphävs.

Promemorians förslag: Överensstämmer i sak med

mitt förslag (se promemorian s. 148 och 149).

Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte

berört frågan.

Skälen för mitt förslag: Av skäl som redan

framgått (se avsnitt 2.8.2) anser jag att registreringen i

handelsregistret av sådana näringsutövande stiftelser som

omfattas av stiftelselagen bör slopas.

Det kan emellertid finnas enstaka näringsutövande

stiftelser som inte omfattas av stiftelselagens bestämmelser

om registrering. Det kan t.ex. röra sig om en

tryggandestiftelse som äger en hyresfastighet. Enligt min

mening saknas det dock skäl att för de fåtaliga fall som det

här rör sig om behålla handelsregisterlagens bestämmelser

i fråga om registrering av stiftelser, inte ens om man beaktar

de firmarättsliga verkningar som är knutna till registrering

enligt den lagen. Jag förordar därför att de bestämmelser

som nu finns i handelsregisterlagen om registrering av

näringsutövande stiftelser upphävs.

2.10.4 Bokföringslagen (1976:125)

Mitt förslag: I bokföringslagen (1976:125) tas det

in en bestämmelse som i fråga om förutsättningarna för att

en stiftelse skall vara bokföringsskyldig hänvisar till

stiftelselagen och lagen (1967:531) om tryggande av

pensionsutfästelse m.m.

Promemorians förslag: Överensstämmer i

huvudsak med mitt förslag (se promemorian s. 146 och

147).

Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte

berört frågan.

Skälen för mitt förslag: Bokföringslagen är avsedd

att vara en generell lag inom sitt område. Eftersom jag

tidigare (se avsnitten 2.6.6 och 2.10.1) har förordat att

bestämmelser om stiftelsers bokföringsskyldighet skall tas

in i stiftelselagen resp. tryggandelagen bör det i

bokföringslagen tas in en bestämmelse som i fråga om

förutsättningarna för att en stiftelse skall vara

bokföringsskyldig hänvisar till stiftelselagen och

tryggandelagen.

2.10.5 Brottsbalken

Mitt förslag: I brottsbalkens bestämmelser om

bokföringsbrott i 11 kap. 5 § tas in ett tillägg så att även

överträdelser av bokföringsskyldigheten enligt

stiftelselagen och lagen (1967:531) om tryggande av

pensionsutfästelse m.m. kan beivras.

Promemorians förslag: Överensstämmer i

huvudsak med mitt förslag (se promemorian s. 147).

Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte

berört frågan.

Skälen för mitt förslag: I 11 kap. 5 § brottsbalken

finns bestämmelser om bokföringsbrott. Dessa

bestämmelser är tillämpliga bara i fall då fråga är om ett

förfarande av någon som är bokföringsskyldig enligt

bokföringslagen. Eftersom bokföringsskyldigheten för

stiftelser enligt mitt förslag inte skall regleras i

bokföringslagen erfordras det ett tillägg till bestämmelserna

i 11 kap. 5 § brottsbalken för att även överträdelser av

bokföringsskyldigheten för stiftelser straffrättsligt skall

kunna beivras.

2.10.6 Lagen (1982:315) om styrelserepresentation för

samhället i vissa stiftelser

Mitt ställningstagande: Systemet med offentlig

styrelserepresentation enligt lagen (1982:315) om

styrelserepresentation för samhället i vissa stiftelser skall

upphöra i och med utgången av juni månad år 1994.

Promemorians förslag: I promemorian tas inte

ställning till frågan om bestämmelserna om offentlig

styrelserepresentation skall permanentas eller inte (jfr

promemorian s. 146).

Remissinstanserna: TCO anser att lagen om

styrelserepresentation för samhället bör permanentas.

Skälen för mitt förslag: Enligt lagen (1982:315) om

styrelserepresentation för samhället i vissa stiftelser

(styrelserepresentationslagen) har staten rätt att utse en

ledamot och en ersättare i styrelsen för sådana

allmännyttiga stiftelser som har mer än fem miljoner kronor

i tillgångar. Det är regeringen som beslutar om offentlig

styrelserepresentation och högst tio stiftelser får samtidigt

omfattas av sådana representation. F.n. är det tio stiftelser

som är omfattade av systemet. I samtliga fall gäller att den

offentlige ledamoten resp. hans ersättare är förordnade till

och med utgången av år 1993. Syftet med lagen är att

möjliggöra insyn för samhället i sådana större stiftelser som

till följd av att de har allmännyttiga ändamål intar en

gynnad ställning skattemässigt sett. En offentlig

styrelseledamot skall särskilt verka för att samhällets

intressen beaktas i verksamheten.

Den av mig förordade stiftelselagen innebär att alla

stiftelser som berörs av styrelserepresentationslagens

tillämpningsområde utan undantag blir bokföringsskyldiga

och skyldiga att upprätta en på bokslutet grundad

årsredovisning. De blir också skyldiga att ha kvalificerad

revisor och såväl årsredovisningen som revisionsberättelsen

blir offentlig. Om stiftelsen i det enskilda fallet t.ex. inte

följer kravet på att årsredovisningen skall vara offentlig,

skall tillsynsmyndigheten enligt vad jag tidigare har

föreslagit alltid ha möjlighet att ingripa (jfr avsnitt 2.8.1).

Det nu sagda innebär att vem som helst har goda

möjligheter att skaffa sig en inblick i hur nu ifrågavarande

stiftelser sköts. Mot bakgrund av det nu anförda anser jag

att systemet med offentlig styrelserepresentation bör

upphöra.

Stiftelselagen kommer enligt vad jag har förordat i

avsnitt 2.9 inte att träda i kraft förrän den 1 januari 1995.

Ändå bör giltigheten för lagen om offentlig

styrelserepresentation enligt min mening inte förlängas

efter den 30 juni 1994.

I denna fråga har jag samrått med chefen för

näringsdepartementet.

2.10.7 Lagen (1986:98) om undantag för vissa

kommuner och landstingskommuner från bestämmelserna i

lagen (1929:116) om tillsyn över stiftelser

Mitt förslag: Giltigheten av lagen (1986:98) om

undantag för vissa kommuner och landstingskommuner

från bestämmelserna i lagen (1929:116) om tillsyn över

stiftelser förlängs till och med utgången av år 1994.

Promemorians förslag: I promemorian har inte

frågan berörts.

Skälen för mitt förslag: Lagen (1986:98) om

undantag för vissa kommuner och landstingskommuner

från bestämmelserna i lagen (1929:116) om tillsyn över

stiftelser gäller f.n. till och med utgången av år 1993 (se SFS

1991:1589). Lagen bör upphöra att gälla samtidigt med att

tillsynslagen gör det.

Enligt mitt förslag i avsnitt 2.9. skall tillsynslagen

upphöra att gälla vid utgången av år 1994. Mot bakgrund

härav bör giltigheten av förevarande lag förlängas med ett

år.

2.10.8 Övriga frågor

Promemorieförslaget omfattade regler som syftade till

att bevara den hittillsvarande möjligheten för stiftelser som

utövar näringsverksamhet att utse prokurist och att få

prokura registrerad (se promemorian s. 149). Eftersom mitt

förslag till stiftelselag innebär att styrelsen eller förvaltaren

för en stiftelse som utövar näringsverksamhet alltid, dvs.

oavsett vad stiftaren har föreskrivit därom, har rätt att till

firmatecknare för stiftelsen i princip utse vem som helst kan

det emellertid enligt min bedömning knappast föreligga

något behov av att bevara möjligheten för stiftelser att utse

prokurister. De i promemorian framlagda förslagen om

ändring i lagen (1915:218) om avtal och andra

rättshandlingar på förmögenhetsrättens område och i

prokuralagen (1974:158) bör därför inte genomföras.

I promemorian diskuterades även frågan om en

eventuell utvidgning av tillämpningsområdet för lagen

(1987:1245) om styrelserepresentation för de

privatanställda. Denna fråga är inte längre aktuell (jfr prop.

1991/92:100 bilaga 11, s. 24).

Nyligen har uppkommit fråga om behovet av särskilda

regler om sekretess hos de myndigheter som utövar tillsyn

över stiftelser. Denna fråga är nu föremål för särskild

beredning i Justitiedepartementet. En promemoria

(Justitiedepartementet dnr 93-3936) med förslag till lag om

ändring i sekretesslagen (1980:100) har i dagarna

remitterats. I promemorian föreslås regler om att sekretess

skall gälla hos myndighet som utövar tillsyn över stiftelser

för uppgift bl.a. om personliga förhållanden för den som har

trätt i förbindelse med en stiftelse som myndigheten har

tillsyn över. Enligt promemorian bör de föreslagna

ändringarna i sekretesslagen träda i kraft samtidigt med

stiftelselagen.

2.11 Kostnadskonsekvenser

Mitt förslag: Stiftelser som kontrolleras

återkommande av tillsynsmyndigheten skall betala en

tillsynsavgift. Stiftelser som är registrerade i

stiftelseregistret skall betala en årlig

registerhållningsavgift.

Tryggandestiftelser skall betala såväl en tillsyns- som

en registerhållningsavgift.

Promemorians förslag: Stiftelserna skall åläggas

skyldighet att täcka statens kostnader för registrering

genom avgifter. Avgifterna bör differentieras på lämpligt

sätt med hänsyn bl.a. till stiftelsens behållna förmögenhet.

Remissinstanserna: Flera remissinstanser ansluter

sig till tanken att stiftelserna skall betala registreringsavgift.

Många remissinstanser avvisar däremot förslaget om att

avgiften skall vara differentierad.

Skälen för mitt förslag: De myndigheter som

berörs av mitt förslag till stiftelselag är framför allt

länsstyrelserna i dess egenskap av tillsyns- och

registreringsmyndighet för stiftelserna samt de allmänna

domstolarna och de allmänna förvaltningsdomstolarna. Jag

tar först upp de resursfrågor som avser länsstyrelserna.

I tillsynen ingår tre huvuduppgifter -- kontroll,

ingripande och service. Kontrollen är den mest

resurskrävande uppgiften. När det gäller den delen av

tillsynsverksamheten har jag förordat ett system som i

huvudsak bygger på att tillsynsmyndigheten alltid skall ha

rätt att begära information av en stiftelse. Tanken bakom

detta system är att kontrollinsatserna via anmälningar från

allmänheten skall styras till sådana stiftelser vars förvaltning

det kan finnas anledning att granska i något avseende. I

vilken omfattning allmänheten kommer att vända sig till

tillsynsmyndigheterna med klagomål är det emellertid svårt

att bedöma. Det kan dock antas att stiftelselagens krav på

att alla stiftelser skall ha revisor kommer att medverka till

att antalet klagomål blir begränsat.

Mitt förslag till stiftelselag innebär vidare att

årsredovisningsskyldiga stiftelser skall kontrolleras

återkommande i den meningen att tillsynsmyndigheterna

varje år skall granska stiftelsernas årsredovisningar. Antalet

stiftelser som kommer att bli föremål för sådan kontroll

kommer i vart fall till en början att vara ungefär detsamma

som i dag är föremål för motsvarande kontroll enligt

tillsynslagen eller cirka 7 000 stiftelser. Detta talar för att

granskningen av stiftelsernas redovisningar efter

stiftelselagens ikraftträdande kommer att kräva ungefär

samma resurser som den f.n. gör. Det förhållandet att

samtliga stiftelser som enligt stiftelselagen är föremål för

återkommande kontroll skall ha kvalificerad revisor torde

dock kunna medverka till att tillsynsmyndigheternas

granskning blir mindre tidskrävande.

Den verksamhet som länsstyrelserna i dag bedriver med

stöd av tillsynslagen är anslagsfinansierad. Enligt min

mening är det emellertid rimligt att staten i framtiden får

full kostnadstäckning för arbetet med den återkommande

kontrollen av stiftelserna. Jag förordar därför att de

stiftelser som är föremål för sådan kontroll skall åläggas att

betala en årlig tillsynsavgift.

Även länsstyrelsernas verksamhet som

registreringsmyndighet för stiftelserna kommer att ställa

krav på resurser av olika slag. Särskilt med hänsyn till att

uppbyggnaden av de nya stiftelseregistren kommer att ske

under en längre tidsperiod gör jag emellertid sammantaget

den bedömningen att länsstyrelserna inte behöver tillföras

något extra resurstillskott för att klara denna uppgift.

Även när det gäller registreringen av stiftelser är det

enligt min mening rimligt att staten får full

kostnadstäckning. Jag förordar därför att de stiftelser som

är registrerade i stiftelseregistret skall åläggas att betala en

årlig registerhållningsavgift. Denna avgift bör i

princip vara lika stor för alla stiftelser. Avgiften bör vara

beräknad så att den täcker kostnaderna för registrens

uppläggning och drift.

Vad jag hittills anfört i förevarande avsnitt har avsett

stiftelser enligt stiftelselagen. Även för den återkommande

kontrollen av tryggandestiftelserna är det emellertid rimligt

att staten får full kostnadstäckning. Staten bör också få full

kostnadstäckning för registreringen av

tryggandestiftelserna i det särskilda register som

tillsynsmyndigheten skall föra över dessa stiftelser. Jag

förordar därför att tryggandestiftelserna skall åläggas att

årligen betala en tillsynsavgift och en

registerhållningsavgift.

I de nu angivna resursfrågorna har jag samrått med

chefen för civildepartementet. Det saknas för närvarande

underlag för att bedöma storleken på avgifterna för den

återkommande kontrollen och registreringen av

stiftelserna. Den frågan får därför utredas i särskild

ordning.

När det därefter gäller att bedöma vilka effekter

stiftelselagen kommer att få på antalet mål och ärenden vid

domstolarna måste man ha klart för sig att den tillsyn som

länsstyrelserna i dag utövar med stöd av tillsynslagen

föranleder ytterst få mål och ärenden hos domstolarna. Det

saknas anledning till antagande att införandet av

stiftelselagen kommer att förändra situationen i någon

nämnvärd utsträckning.

Även det förhållandet att brottsbalkens bestämmelser

om bokföringsbrott blir gällande för fler stiftelser än f.n.

kan vara av betydelse i förevarande sammanhang. Min

bedömning är emellertid att antalet mål som denna

utvidgning föranleder kommer att bli försumbart.

3 Upprättade lagförslag

I enlighet med vad jag nu har anfört har inom

Justitiedepartementet upprättats förslag till

1. stiftelselag,

2. lag om införande av stiftelselagen,

3. lag om ändring i brottsbalken,

4. lag om ändring i lagen (1967:531) om tryggande av

pensionsutfästelse m.m.,

5. lag om ändring i permutationslagen (1972:205),

6. lag om ändring i handelsregisterlagen (1974:157),

7. lag om ändring i bokföringslagen (1976:125), och

8. lag om fortsatt giltighet av lagen (1986:98) om

undantag för vissa kommuner och landstingskommuner

från bestämmelserna i lagen (1929:116) om tillsyn över

stiftelser.

Förslagen 1--7 har granskats av Lagrådet.

Förslaget 8 är av sådan beskaffenhet att Lagrådets hörande

skulle sakna betydelse.

4 Specialmotivering

4.1 Förslaget till stiftelselag

Stiftelselagen innehåller elva kapitel. Lagen är

disponerad enligt följande:1 kap. (inledande

bestämmelser): i lagens första kapitel finns bl.a.

bestämmelser om den allmänna definitionen av

stiftelsebegreppet, om stiftelsers rättskapacitet och om

stiftelseledda koncerner,2 kap. (förvaltning): i

detta kapitel meddelas bl.a. bestämmelser om betydelsen

av att stiftaren har meddelat förvaltningsföreskrifter i

stiftelseförordnandet och om förvaltningsformerna egen

och anknuten förvaltning,3 kap. (bokföring och

årsredovisning m.m.): i detta kapitel återfinns bl.a.

regler som innebär att en stiftelse under vissa

förutsättningar blir bokföringsskyldig enligt

bokföringslagen (1976:125) och skyldig att upprätta

offentlig årsredovisning,4 kap. (revision): i detta

kapitel regleras hur revisionen i stiftelser skall gå till,5

kap. (skadestånd): i detta kapitel meddelas

bestämmelser om skadeståndsskyldighet för en ledamot i en

stiftelsestyrelse eller en förvaltare för en stiftelse,6

kap. (ändring m.m. av föreskrifter i ett

stiftelseförordnande): i detta kapitel meddelas

bestämmelser om förutsättningarna för att man skall få

ändra, upphäva eller i särskilt fall åsidosätta föreskrifterna

i stiftelseförordnandet,7 kap. (likvidation och

upplösning): i detta kapitel finns bl.a. bestämmelser som

innebär att en stiftelse som utövar näringsverksamhet under

vissa förutsättningar är skyldig att träda i likvidation,8

kap. (stiftelses firma): i detta kapitel meddelas vissa

bestämmelser om en stiftelses firma,9 kap. (tillsyn

m.m.): i detta kapitel finns bestämmelser om tillsyn över

stiftelser och bestämmelser om entledigande av en ledamot

i en stiftelsestyrelse eller en förvaltare som missköter sitt

uppdrag,10 kap. (registrering): i detta kapitel

meddelas bestämmelser som innebär att vissa stiftelser skall

registreras i länsvis förda stiftelseregister,11

kap. (insamlingsstiftelser och kollektivavtalsstiftelser): i

detta kapitel finns bestämmelser om insamlingsstiftelser och

kollektivavtalsstiftelser -- två särskilda former av stiftelser.

1 kap. Inledande bestämmelser

De frågor som regleras av bestämmelserna i

stiftelselagens första kapitel har i den allmänna

motiveringen behandlats i avsnitt 2.2.1, 2.2.3, 2.3, 2.5 och

2.6.6.

1 §

En stiftelse bildas genom

1. förordnande enligt 2 §,

2. förordnande enligt 11 kap. 1 §,

3. förordnande i kollektivavtal enligt 11 kap. 3 §, eller

4. åtgärd för grundande av pensionsstiftelse eller

personalstiftelse enligt lagen (1967:531) om tryggande av

pensionsutfästelse m.m.

För sådana stiftelser som avses i första stycket 2 och 3

gäller bestämmelserna i denna lag endast i den utsträckning

som anges i 11 kap. För stiftelser som avses i första stycket

4 gäller endast lagen om tryggande av pensionsutfästelse

m.m.

(Jfr 1 kap. 1 § 1 och 7 § promemorieförslaget)

Lagens inledande paragraf, som förts in på förslag av

Lagrådet, syftar till att underlätta förståelsen för

lagens tillämpningsområde och av hur stiftelsebegreppet

används i fortsättningen. Bestämmelsen har utformats i

enlighet med Lagrådets förslag.

Av bestämmelsen i första stycket framgår att fyra

olika slags förmögenhetsbildningar godtas som stiftelser.

Närmare bestämmelser om vilka krav som med avseende på

bildandet ställs på dessa som stiftelser godtagna

förmögenhetsbildningar återfinns vad gäller stiftelser i

allmänhet i 1 kap. 2 och 3 §§, insamlingsstiftelser

i 11 kap. 1 §, kollektivavtalsstiftelser i 11 kap. 3 § och

tryggandestiftelser i lagen (1967:531) om tryggande

av pensionsutfästelse m.m.

Det bör framhållas att det förhållandet att en

förmögenhetsbildning inte uppfyller kraven för att godtas

som en stiftelse inte behöver betyda att det inte är några

rättsverkningar knutna till förmögenhetsbildningen i fråga.

Vilka rättsverkningar som i det enskilda fallet är knutna till

en förmögenhetsbildning som inte är en stiftelse får dock

överlämnas till rättstillämpningen. Med hänsyn till den

utformning som stiftelselagen här föreslås få torde dock

förmögenhetsbildningar som tillerkännes rättsverkningar

men ändå faller utanför stiftelselagen bli ganska sällsynta.

Stiftelselagens tillämpningsområde är avgränsat till

förmögenhetsbildningar som har någon form av anknytning

till Sverige. Att så är fallet kommer dock i stiftelselagen

endast till indirekt uttryck i 9 kap. 1 § första stycket (jfr även

kommentaren till 1 kap. 5 § och 7 kap. 1 §). Där anges

kriterier i syfte att för olika fall reglera frågan vilken

länsstyrelse som är tillsynsmyndighet. Men dessa kriterier

kan samtidigt sägas vara ett uttryck för vilka förutsättningar

som måste vara uppfyllda för att en stiftelse skall anses som

en svensk stiftelse.

2 §

En stiftelse bildas genom att egendom enligt

förordnande av en eller flera stiftare avskiljs för att

varaktigt förvaltas som en självständig förmögenhet för ett

bestämt ändamål.

Stiftelsens egendom skall anses vara avskild när den har

tagits om hand av någon som har åtagit sig att förvalta den

i enlighet med stiftelseförordnandet.

(Jfr 1 kap. 2 § promemorieförslaget)

Paragrafen innehåller den allmänna definitionen av

stiftelsebegreppet. Som nämnts i den allmänna

motiveringen (se avsnitt 2.2.1) är definitionen i huvudsak

utformad efter mönster av det stiftelsebegrepp som

återfinns i tillsynslagen. Detta begrepp har belysts ganska

ingående i avsnitt 2.1.1.

I paragrafens andra stycke finns dock en väsentlig nyhet

i förhållande till tillsynslagens stiftelsebegrepp. Nyheten

består i att den för stiftelsen avsedda egendomen måste vara

avskild för att en stiftelse skall ha kommit till stånd. Det bör

dessutom påpekas att det i paragrafen inte anges alla de

förutsättningar som måste vara uppfyllda för att det skall

föreligga en stiftelse. I nästföljande paragraf finns nämligen

bestämmelser om att stiftelseförordnandet skall ha skriftlig

form, ett krav som också är en nyhet i förhållande till

gällande ordning.

Första stycket

Av bestämmelsen i stycket framgår att det för

stiftelsebildning fordras två rättshandlingar från

stiftarens sida, ett förordnande

(stiftelseförordnande) och en

förmögenhetsdisposition som sker i enlighet med

förordnandet. Vad som krävs i fråga om den senare

rättshandlingen regleras i andra stycket.

I likhet med vad som är fallet enligt tillsynslagens

stiftelsebegrepp skall stiftelseförordnandet först och

främst innefatta en förklaring från stiftarens sida att han för

ett bestämt ändamål vill skapa en varaktigt bestående och

självständig förmögenhet av egendom som han i enlighet

med förordnandet tillskjuter själv. Som ett minimum skall

viljeförklaringen således ge besked i två avseenden,

nämligen om den avsedda stiftelsens ändamål och om vilken

egendom som stiftaren avser att tillskjuta till förmån för

detta ändamål eller, i fall då stiftelsebildningen skall ske

sedan stiftaren har dött, om vilken rätt den avsedda

stiftelsen skall ha till stiftarens kvarlåtenskap.

En fullständig ändamålsbestämning för en stiftelse

omfattar i princip tre moment: syfte,

verksamhetsföremål och destinatärskrets. Syftet anger

närmare vilket område stiftelsen skall verka inom eller vad

den skall verka för, t.ex. vetenskaplig forskning av visst

slag, sjukvård, högre undervisning eller tillgång till

bostäder. Verksamhetsföremålet bestämmer närmare på

vilket sätt stiftelsen skall främja sitt syfte, t.ex. genom att

utge kontanta bidrag med en viss procentandel av

förmögenhetens årliga avkastning eller genom att uppföra

och förvalta flerfamiljshus. Destinatärskretsen slutligen

anger vilka krav man måste uppfylla för att kunna komma

i fråga för bidrag eller förmån av annat slag från stiftelsen,

t.ex. att man är i behov av extra stöd för högskolestudier

eller att man är bosatt i en viss församling. Det bör påpekas

att det inte föreligger något hinder mot att en och samma

stiftelse har mer än ett ändamål (jfr Hessler, Om stiftelser,

s. 307 ff).

Den närmare innebörden av kravet att viljeförklaringen

i stiftelseförordnandet skall innefatta ett bestämt

ändamål är att ändamålet måste vara angivet med en

sådan grad av bestämdhet att det går att verkställa. I annat

fall får förordnandet inte någon rättsverkan

överhuvudtaget. Förordnandet får inte heller någon

rättsverkan om det av stiftaren angivna ändamålet strider

mot lag eller goda seder eller om det -- även om det ges en

rimlig tolkning -- inte är möjligt att kunna främja (jfr NJA

1934 s. 66 samt Hessler, a.a., s. 283 ff och s. 300 ff). Om

syftet med förordnandet är att främja stiftaren i ekonomiskt

avseende får förordnandet inte heller av ''''''''stiftaren'''''''' avsedd

rättsverkan (jfr vad som anförts i avsnitt 2.1.1). En annan

sak är att stiftaren i stiftelseförordnandet utan att han

äventyrar den rättsverkan han vill uppnå med sina

dispositioner kan förbehålla sig nyttjanderätten t.ex. till en

bostad i en fastighet som han enligt förordnandet avser att

donera till ''''''''sin'''''''' stiftelse.

Det är inte nödvändigt att alla de nämnda momenten är

angivna för att det skall anses föreligga ett ändamål med

erforderlig grad av bestämdhet. För en verksamhetsstiftelse

kan det t.o.m. räcka med att ändamålsbestämningen endast

omfattar ett visst verksamhetsföremål (jfr Hessler, a.a.,

s. 276 f).

Som nyss nämndes innefattar första stycket krav på att

stiftarens avsikt med stiftelseförordnandet är att skapa en

självständig förmögenhet av varaktig natur. Kravet i

det senare avseendet får anses uppfyllt så snart det av

stiftaren angivna ändamålet är varaktigt och förordnandet

inte innehåller föreskrifter som i sig betyder att det endast

kan vara verksamt under en kortare tid, t.ex. två eller tre

år. Ett exempel på föreskrifter av det senare slaget är att

förordnandet skall anses upphävt efter endast ett par år. Ett

annat exempel är att den avskilda egendomen snabbt skall

förbrukas för ändamålet i fråga (jfr vidare vad som anförs i

anslutning till andra stycket).

Om kravet på varaktighet är uppfyllt får detta i regel

anses visa att stiftaren med förordnandet avsett att få till

stånd en självständig förmögenhet (jfr NJA II 1929 s.

234 f). Som berörts i den allmänna motiveringen (se avsnitt

2.1.1) hindrar emellertid inte den omständigheten att

varaktighetskravet är uppfyllt att det ändå kan uppstå

tvekan om vilken självständighet han har avsett för den

ifrågavarande egendomen. Särskilt gäller detta om

stiftelseförordnandet är testamentariskt och ''''''''stiftaren'''''''' i

''''''''stiftelseförordnandet'''''''' utsett en juridisk person, t.ex. en

ideell förening, att vara mottagare till den egendom som

anslagits. Inte så sällan används nämligen i dylika fall

lokutioner som ''''''''att egendomen skall tillfalla'''''''' eller ''''''''att den

skall tillkomma'''''''' den juridiska personen. Sådana uttryck

antyder att ''''''''stiftarens'''''''' avsikt är att den ifrågavarande

egendomen inte skall bilda en från mottagarens

förmögenhet skild egendomsmassa utan i stället att den

skall ingå i mottagarens förmögenhet med skyldighet för

denne att använda den på visst sätt. Liksom hittills får

förevarande fråga avgöras efter en samlad bedömning av

förordnandets innehåll. Om det för egendomen bestämda

ändamålet och det ändamål som mottagaren för egen del

skall främja inte sammanfaller, talar detta för att avsikten

är att egendomen skall bilda en självständig förmögenhet.

En annan omständighet som talar i samma riktning är om

det i förordnandet har föreskrivits att egendomen skall

hållas avskild från mottagarens tillgångar. En omständighet

som också kan vara av betydelse vid bedömningen men som

närmast talar i motsatt riktning är om stiftaren har

föreskrivit att den anslagna egendomen skall förbrukas (jfr

särskilt NJA 1972 s. 573; jfr vidare NJA II 1929 bl.a. s. 234

f och 247 ff, Karlgren, Ändamålsbestämmelse och stiftelse,

bl.a. s. 64 ff, Walin, Separationsrätt, s. 101 ff, Rodhe,

Handbok i sakrätt, s. 162 ff samt Hessler, a.a., s. 159 f och

i Kammarkollegiet 1539 -- 1989, s. 140).

Bestämmelsen i stycket ställer inga särskilda

behörighetskrav på en stiftare. Vad som erfordras är att

denne enligt allmänna regler själv råder över den egendom

som han avser att avskilja för stiftelsen. Ett hinder mot

stiftelsebildning kan alltså föreligga om den som vill

tillskapa en stiftelse är underårig eller har förvaltare enligt

11 kap. 7 § föräldrabalken eller är försatt i konkurs.

Andra stycket

Bestämmelsen i detta stycke reglerar närmare när den av

stiftelseförordnandet omfattade egendomen skall anses

avskild eller med andra ord vilka åtgärder som krävs från

stiftarens eller, i de fall då stiftelsebildningen sker efter hans

död, hans rättsinnehavares sida med avseende på nämnda

egendom för att den av honom avsedda stiftelsebildningen

skall komma till stånd. Bestämmelsen bör inte läsas isolerad

för sig. För att få en fullständig belysning av bestämmelsens

närmare innebörd bör man även beakta innehållet i 2 kap.

2 § andra stycket andra meningen.

En stiftelse i tillsynslagens mening kan bestå av t.ex. en

räntelöpande fordran på stiftaren av benefik natur. Som

berörts närmare i allmänna motiveringen innefattar

bestämmelsen i förevarande stycke en förändring av

rättsläget på denna punkt.

Enligt bestämmelsen skall den för stiftelsen avsedda

egendomen ha tagits om hand av någon (annan än

stiftaren), som lämnat ett åtagande att förvalta den i

enlighet med stiftelseförordnandet

(förvaltningsåtagande) för att den skall anses avskild.

Detta betyder i regel att besittningen till den egendom som

berörs skall ha övergått till någon som har lämnat ett

förvaltningsåtagande. I fall då stiftelsebildningen sker

medan stiftaren är i livet och förmögenhetsdispositionen

omfattar t.ex. fast egendom innebär bestämmelsen således

att det beträffande den egendomen måste finnas ett

skriftligt överlåtelseavtal undertecknat av stiftaren och för

stiftelsens räkning av någon som lämnat ett

förvaltningsåtagande och den eller de senare måste även ha

tillträtt egendomen i fråga. Det bör påpekas i

sammanhanget att man som adressat i den

överlåtelseförklaring som det skriftliga överlåtelseavtalet

enligt bestämmelserna i 4 kap. 1 § jordabalken (jfr 4 kap.

29 § jordabalken) måste innehålla torde kunna ange den

stiftelse som är under bildande (jfr Hessler, a.a., s. 208 f,

Kedner-Roos, Aktiebolagslagen, Del I, fjärde uppl., s. 53

samt prop 1975:103 s. 309). Och i fall då stiftelsebildningen

sker efter stiftarens död betyder förevarande bestämmelse

att egendomen skall ha utgivits till någon som har lämnat

ett förvaltningsåtagande och, om stiftelsen är universell

testamentstagare, därutöver har undertecknat

arvskifteshandlingen för stiftelsens räkning.

Det kan förekomma att förmögenhetsdispositionen

omfattar egendom beträffande vilken någon

besittningsövergång inte äger rum (t.ex. rätt till royalty).

För att dylik egendom skall anses avskild i bestämmelsens

mening krävs -- utöver ett förvaltningsåtagande -- att det

beträffande den egendomen vidtagits sådana åtgärder som

normalt förutsätts för att en förvärvare skall erhålla skydd

mot överlåtarens borgenärer.

Förvaltningsåtagandet är inte förknippat med något

formkrav. Som har framhållits i den allmänna motiveringen

kan det ändå vara lämpligt att detta tecknas på den handling

där stiftelseförordnandet är nedtecknat. Om ett

''''''''förvaltningsåtagande'''''''' skulle vara oklart till sin innebörd

får man försöka klarlägga avsikten hos den som har avgivit

åtagandet i fråga.

Av bestämmelsen i stycket följer att stiftaren eller

stiftarna inte ensamma kan bilda styrelse i eller bli

förvaltare för stiftelsen vid själva stiftelsebildningen (jfr 2

kap. 10 § och 19 § andra stycket).

Bedömningen av om varaktighetsrekvisitet enligt

paragrafens första stycke är uppfyllt skall -- som också

berörts i den allmänna motiveringen (se avsnitt 2.2.1) -- ske

med utgångspunkt i den egendom som avskilts för stiftelsen

och utan hänsynstagande till eventuella utfästelser i

förordnandet om ytterligare tillskott. Till skillnad från

tillsynslagens stiftelsebegrepp kommer därför

stiftelselagens allmänna definition av stiftelsebegreppet

sällan att omfatta anslagsberoende ''''''''stiftelser'''''''' (jfr vad som

anförts i kommentaren till föregående paragraf).

3 §

Ett stiftelseförordnande skall vara skriftligt och

undertecknat av stiftaren eller stiftarna.

Ett giltigt testamentariskt förordnande skall godtas som

ett stiftelseförordnande enligt denna lag utan hinder av

bestämmelsen i första stycket.

(Jfr 1 kap. 3 § första stycket promemorieförslaget)

I paragrafen föreskrivs att stiftelseförordnandet skall

uppfylla vissa formkrav. Frågorna har behandlats i avsnitt

2.2.1 i den allmänna motiveringen.

Första stycket

Den viljeförklaring som stiftelseförordnandet utgör skall

enligt bestämmelsen i första stycket komma till uttryck i en

handling som är undertecknad av stiftaren eller stiftarna.

Detta krav innefattar en nyordning i förhållande till

gällande rätt.

Den nya ordningen innebär inte nödvändigtvis att

stiftaren måste upprätta en särskild handling där

stiftelseförordnandet tas in. Förordnandet kan lika gärna

innefattas i ett gåvobrev eller testamente eller, i fall då

stiftaren är en juridisk person, i ett styrelseprotokoll som

har undertecknats av behöriga företrädare. Bestämmelsen

innebär inte heller att stiftelseförordnandet måste framgå

av en enda handling. Vid stiftelsebildning som skall ske

sedan stiftaren har dött kan således förordnandet återfinnas

dels i stiftarens testamente och dels i en handling som har

undertecknats av den som genom testamentet fått i uppdrag

att fullborda stiftelsebildningen (ang. uppdrag i testamente

att bilda stiftelse, jfr Hessler, a.a., s. 267 ff).

Det senast sagda ger vid handen att det inte är

nödvändigt att stiftaren egenhändigt har skrivit under den

handling där stiftelseförordnandet återfinns. Vid

stiftelsebildning som skall ske medan stiftaren är i livet kan

själva förordnandet vara underskrivet av någon som

befullmäktigats att göra detta enligt en av stiftaren utfärdad

skriftlig fullmakt (jfr Hessler, a.a., s. 210 ff).

Kravet på att stiftelseförordnandet skall vara skriftligt

betyder inte att det skall ställas särskilda krav på tydlighet

såvitt avser innebörden av testamentariska förordnanden.

Ett i testamente intaget förordnande skall alltså godkännas

som stiftelseförordnande, om det efter sedvanlig

testamentstolkning går att fastställa att testator därmed

avsett att inrätta en stiftelse (jfr t.ex. vad som sagts i avsnitt

2.1.1 och i anslutning till 2 § första stycket om svårigheten

att i vissa fall avgöra om testator avsett att egendomen skall

bilda en självständig förmögenhet; jfr också 1 kap. 3 § andra

stycket promemorieförslaget).

Det föreligger inte något hinder mot att stiftaren i sitt

förordnande meddelar andra föreskrifter beträffande

stiftelsen än sådana som rör ändamålet och vilken egendom

som skall avskiljas. Förutsatt att formkravet i förevarande

stycke har iakttagits omfattar stiftelseförordnandet alla de

föreskrifter som stiftaren har meddelat om stiftelsen, t.ex. i

en som stadgar för stiftelsen betecknad handling vilken har

fogats som bilaga till det underskrivna förordnandet.

Andra stycket

Bestämmelsen i andra stycket innebär att ett

stiftelseförordnande som återfinns i ett giltigt,

testamentariskt förordnande godtas som ett

stiftelseförordnande även om inte formföreskrifterna i

första stycket är uppfyllda.

Det följer av bestämmelsen att ett stiftelseförordnande

som ges i ett muntligt testamente (jfr 10 kap. 3 §

ärvdabalken) skall godtas som stiftelseförordnande. Vidare

följer det av bestämmelsen att ett förordnande som är

intaget i ett testamente som inte är undertecknat godtas som

ett stiftelseförordnande, om testamentet blir gällande mot

arvingarna antingen på grund av att de har godkänt det eller

på grund av att de har delgivits testamentet enligt 14 kap. 4

§ ärvdabalken och sedan underlåtit att väcka klandertalan.

4 §

En stiftelse kan förvärva rättigheter och ikläda sig

skyldigheter samt föra talan inför domstolar och andra

myndigheter.

För en stiftelses förpliktelser svarar endast stiftelsens

tillgångar.

(Jfr 1 kap. 2 § första stycket och 4 §

promemorieförslaget)

Frågan om en stiftelses rättskapacitet har i den allmänna

motiveringen behandlats i avsnitt 2.3.

Första stycket

Innebörden av bestämmelsen i första stycket är att en

stiftelse har rättskapacitet i samma ögonblick som

den har bildats.

Andra stycket

Att endast stiftelsens tillgångar svarar för stiftelsens

förpliktelser innebär att varken stiftaren, styrelsen eller

någon annan som har hand om stiftelsens angelägenheter

har något personligt betalningsansvar för de förbindelser

som stiftelsen ingår. En annan sak är att en företrädare för

stiftelsen kan bli skadeståndssskyldig gentemot stiftelsen

eller tredje man under vissa förutsättningar (se 5 kap.

nedan).

Principen att endast stiftelsens tillgångar svarar för

stiftelsens förbindelser gäller emellertid inte

undantagslöst. Om stiftelsen utövar näringsverksamhet

kan nämligen ett personligt betalningsansvar uppkomma

under vissa förutsättningar enligt vad som framgår av

bestämmelserna i 7 kap.

5 §

Om en stiftelse äger så många aktier eller andelar i en

svensk eller utländsk juridisk person att den har mer än

hälften av rösterna för samtliga aktier eller andelar, är

stiftelsen moderstiftelse och den andra juridiska personen

dotterföretag. Äger ett dotterföretag eller äger en

moderstiftelse och ett eller flera dotterföretag tillsammans

eller äger flera dotterföretag tillsammans så många aktier

eller andelar i en juridisk person som nyss har sagts, är även

den sistnämnda juridiska personen dotterföretag till

moderstiftelsen.

Om en stiftelse i annat fall på grund av aktie- eller

andelsinnehav eller avtal ensam har ett bestämmande

inflytande över en juridisk person och en betydande andel

i resultatet av dess verksamhet, är stiftelsen moderstiftelse

och den juridiska personen dotterföretag.

Moderstiftelse och dotterföretag utgör tillsammans en

koncern.

(Jfr 1 kap. 5 § promemorieförslaget)

Bestämmelserna i denna paragraf har i allmänna

motiveringen behandlats i avsnitt 2.6.6. De har utformats

efter mönster av 1 kap. 2 § aktiebolagslagen (1975:1385).

Bestämmelserna anger när en stiftelse intar ställning av

moderstiftelse i förhållande till en annan juridisk

person och stiftelsen tillsammans med denna juridiska

person bildar en koncern.

Särskilda bestämmelser om koncernförhållanden finns i

3 kap. (om bokföring och årsredovisning m.m.), i 4 kap.

(om revision) och i 9 kap. (om tillsyn).

Definitionen i paragrafen förutsätter, precis som dess

förebild i aktiebolagslagen, att moderstiftelsen är en

svensk stiftelse, dvs. en stiftelse som omfattas av

stiftelselagen (jfr vad som anförts i anslutning till

kommentaren till 1 §).

Första stycket

Det som är utmärkande för en koncern är att en juridisk

person har möjlighet att utöva ett bestämmande inflytande

över en annan juridisk person och att det finns en väsentlig

intressegemenskap mellan de båda. Dessa förhållanden

föreligger typiskt, när en juridisk person innehar så många

aktier eller andelar i en annan juridisk person att den har

mer än hälften av röstetalet för samtliga aktier eller andelar

i den senare juridiska personen (jfr bestämmelsen i styckets

första mening).

Bestämmelsen i andra meningen innebär att en

stiftelse även kan vara moderstiftelse utan att stiftelsen

direkt är ägare till aktier eller andelar som nyss sagts. Enligt

bestämmelsen är t.ex. en stiftelse moderstiftelse om den via

ett eller flera av stiftelsen direktägda dotterföretag innehar

röstmajoriteten i en annan juridisk person.

Andra stycket

Bestämmande inflytande utan röstmajoritet kan t.ex.

föreligga i fall då aktierna eller andelarna i den juridiska

personen är spridda på så många händer att stiftelsens

innehav räcker till s.k. praktisk majoritet. Ett annat

exempel på bestämmande inflytande utan röstmajoritet är

om stiftelsen skall främja sitt syfte genom att meddela

kredit och de avtal som stiftelsen träffar med olika

kredittagare ger stiftelsen rätt att medverka i viktigare

beslut.

6 §

En stiftelse skall ha ett namn. Namnet skall innehålla

ordet stiftelse.

Ingen annan än en stiftelse får i sitt namn använda ordet

stiftelse eller en förkortning av detta ord.

Bestämmelser om stiftelses firma finns i 8 kap.

(Jfr 2 kap. 14 och 21 §§ promemorieförslaget)

Frågan om stiftelsers namn har i den allmänna

motiveringen behandlats i avsnitt 2.6.3.

Första stycket

Enligt bestämmelsen i första stycket skall en

stiftelse ha ett namn som innehåller ordet stiftelse. Om

namnet inte är bestämt i stiftelseförordnandet ankommer

det enligt bestämmelsen i 2 kap. 7 § på styrelsen eller

förvaltaren att besluta om namn för stiftelsen.

Insamlingsstiftelser, kollektivavtalsstiftelser och

tryggandestiftelser skall också ha namn innehållande ordet

stiftelse (jfr 11 kap. 2 och 4 §§ första och andra styckena

samt 9 § andra stycket och 27 § tredje stycket förslaget till

lag om ändring i tryggandelagen).

En bestämmelse som innebär att ordet stiftelse eller en

förkortning av detta ord inte får användas av andra

rättssubjekt än stiftelser återfinns i förevarande paragrafs

andra stycke. Stiftelselagen innefattar emellertid inte några

regler som skyddar en stiftelse mot att en annan stiftelse

använder den förra stiftelsens namn utan tillstånd. Detta

betyder dock inte att stiftelsen helt saknar rättsligt skydd

mot att så sker. Stiftelsens namn torde nämligen åtnjuta

skydd om det har blivit allmänt känt (se prop. 1974:4 s. 62

f, Bernitz m.fl., Immaterialrätt, 2. uppl., s. 158 och

1991/92:LU20).

Andra stycket

Bestämmelsen i stycket har utformats efter mönster av

bestämmelsen i 14 kap. 3 § första stycket lagen (1987:667)

om ekonomiska föreningar. Den innebär att ordet

''''''''stiftelse'''''''' får ett bättre skydd än f.n. (jfr också 10 § första

stycket 4 och 16 § firmalagen, 1974:156, 4 § 2 b)

mönsterskyddslagen, 1970:485, samt 13 § första stycket 5

namnlagen, 1982:670).

När det i andra stycket talas om ''''''''stiftelse'''''''' avses därmed

samtliga de former av stiftelser som nämns i 1 §. Att även

vissa äldre förmögenhetsbildningar som vid stiftelselagens

ikraftträdande inte uppfyller kraven på stiftelse enligt 1 § får

(och även skall) använda ordet stiftelse i sitt namn följer av

förslaget till lag om införande av stiftelselagen (se 3 § andra

meningen och 4 § första stycket).

Förbudet för andra rättssubjekt än stiftelser att använda

ordet stiftelse eller en förkortning av detta ord är

sanktionerat i 10 kap. 12 § stiftelselagen. Förbudet är dock

inte absolut (jfr 15 § förslaget till lag om införande av

stiftelselagen).

Tredje stycket

Som berörts i den allmänna motiveringen (se avsnitt

2.8.2) skall firmarättsliga verkningar vara knutna till

registreringen i stiftelseregistret.

Generella bestämmelser om firma meddelas i firmalagen

(1974:156). Som berörts i den allmänna motiveringen måste

firmalagens bestämmelser kompletteras med bestämmelser

som rör endast stiftelsers firma. Det har ansetts lämpligt att

här ta in en upplysning om var i stiftelselagen man finner

den lagens bestämmelser om firma.

7 §

Bestämmelserna i 5 § och 6 § första stycket och 2--10 kap.

gäller inte i fråga om stiftelser vilkas tillgångar enligt

stiftelseförordnandet får användas endast till förmån för

bestämda fysiska personer.

(Jfr 1 kap. 1 § 4 promemorieförslaget)

Bestämmelsen i denna paragraf innebär att sådana

stiftelser i vars destinatärs- krets som den angivits i

stiftelseförordnandet ingår endast bestämda fysiska

personer undantas från stiftelselagens tillämpningsområde.

Hithörande fråga har behandlats i avsnitt 2.2.3 i den

allmänna motiveringen.

Motsvarande paragraf i det till Lagrådet remitterade

förslaget innehöll även ett undantag för ''''''''kyrkostiftelser''''''''.

På Lagrådets inrådan har emellertid den

bestämmelsen flyttats till 4 § andra stycket lagen om

införande av stiftelselagen.

En stiftelse omfattas givetvis av förevarande

undantagsbestämmelse om stiftaren i förordnandet direkt

har namngett en eller flera personer som samtidiga eller

successiva destinatärer. Detsamma gäller om destinatärerna

endast har angetts indirekt, t.ex. alla anställda vid ett visst

företag vid en viss, vid förordnandets avgivande redan

passerad tidpunkt. S.k. vinstandelsstiftelser kan ha en

destinatärskrets som är bestämd på ett sådant sätt.

Förevarande undantagsbestämmelse är också tillämplig

om tillhörighet till viss släkt enligt förordnandet utgör den

enda kvalifikation man måste uppfylla för att kunna komma

i fråga som destinatär. Detta betyder att stiftelselagen inte

gäller för ett testamentariskt förordnande som t.ex. innebär

att den löpande avkastningen på viss egendom skall

tillkomma testators barn så länge de lever, varefter testators

ännu ofödda barnbarn skall erhålla egendomen med

äganderätt (ett sådant förordnande är giltigt enligt 9 kap. 2

§ ärvdabalken).

Ett förordnande som innebär att frågan vem eller vilka

som skall komma i åtnjutande av förmån av stiftelsen avgörs

efter en av stiftarens vilja oberoende prövning av stiftelsens

förvaltning eller av annan omfattas däremot inte av

undantagsbestämmelsen i 7 §. Härav följer bl.a. att

stiftelselagen gäller i sin helhet för s.k.

familjestiftelser, dvs. stiftelser vars förordnanden

innebär att tillhörighet till viss släkt är en men inte

den enda kvalifikationen för att man skall kunna komma i

fråga som destinatär (jfr Hessler a.a., s. 311 f). Härav följer

också att stiftelselagen gäller för ett förordnande som

innebär att destinatären är den person som från tid till

annan innehar en viss tjänst vid en viss myndighet eller ett

visst företag (jfr Hessler a.a., s. 311).

Förevarande undantagsbestämmelse gäller bara om

stiftelsen uteslutande har bestämda destinatärer. Om

stiftaren har förordnat t.ex. att avkastningen på stiftelsens

förmögenhet skall tillfalla vissa i förordnandet namngivna

personer så länge de lever och att den därefter skall

användas i syfte att främja vetenskaplig forskning av visst

slag är således stiftelselagen tillämplig på stiftelsen redan

från det att den bildades.

Det bör till sist påpekas att stiftelser som omfattas av 7 §

får ha ett namn som innehåller ordet stiftelse.

8 §

I 9 kap. finns bestämmelser om att stiftelser står under

tillsyn av en tillsynsmyndighet. I 10 kap. finns bestämmelser

om att vissa stiftelser skall vara registrerade i ett

stiftelseregister.

(Jfr promemorieförslaget 1 kap. 6 §)

Såväl begreppet tillsynsmyndighet som stiftelseregister

förekommer på åtskilliga ställen i lagtexten. Vilken

myndighet som är tillsynsmyndighet framgår dock först av

bestämmelserna om tillsyn i 9 kap. Lagens bestämmelser

om stiftelseregistret återfinns först i 10 kap. Det har därför

ansetts lämpligt att redan här ange var i stiftelselagen man

hittar reglerna om tillsyn och registrering.

2 kap. Förvaltning

I detta kapitel meddelas bl.a. bestämmelser om vilken

betydelse det har att stiftaren meddelat olika

förvaltningsföreskrifter i sitt förordnande och om

förvaltningsformerna egen och anknuten förvaltning.

Hithörande frågor har i den allmänna motiveringen

behandlats i avsnitt 2.6.1--2.6.5.

Allmänt om förvaltningen

I detta avsnitt (1--8 §§) meddelas mera allmänna

bestämmelser som gäller för förvaltningen av en stiftelse

oavsett förvaltningsform.

1 §

Föreskrifterna i stiftelseförordnandet skall följas vid

förvaltningen av stiftelsens angelägenheter, om inte

föreskrifterna strider mot någon bestämmelse i denna lag.

(Jfr 2 kap. 1 § promemorieförslaget)

Bestämmelsen i paragrafen har behandlats i avsnitt 2.6.1

i den allmänna motiveringen. Som framgår där är den

utformad i enlighet med vad Lagrådet förordat.

Bestämmelsen slår fast utgångspunkten för all

stiftelseförvaltning -- att föreskrifterna i

stiftelseförordnandet skall följas. Med undantag för

föreskrifter om revision (jfr 4 kap. 9 § tredje stycket) tar

bestämmelsen sikte på alla föreskrifter som stiftaren

har meddelat och således inte bara på föreskrifter avseende

frågor som behandlas i detta kapitel. Med begreppet

''''''''föreskrifter i stiftelseförordnandet'''''''' avses inte enbart de

ursprungligen, av stiftaren meddelade föreskrifterna utan

även föreskrifter som har ändrats med stöd av

bestämmelserna i 6 kap. eller motsvarande äldre

bestämmelser.

Det bör särskilt observeras att bestämmelsen saknar

betydelse i fråga om stiftelsens ändamålsföreskrifter. Ett

stiftelseförordnande blir nämligen ogiltigt om de avsedda

ändamålsföreskrifterna står i strid mot en tvingande

bestämmelse meddelad i stiftelselagen. Detta följer av

allmänna rättsgrundsatser (jfr vad som anförts i avsnitt

2.1.1). Eftersom ogiltigheten följer av allmänna

rättsgrundsatser gäller f.ö. att ett stiftelseförordnande blir

ogiltigt även i fall då ändamålsföreskrifterna strider mot

någon annan tvingande lagbestämmelse. Och om det skulle

inträffa att en ändamålsföreskrift står i strid mot en

tvingande bestämmelse meddelad i en annan

(grundlagsenlig) författning än lag, får det också anses följa

av allmänna rättsgrundsatser att förordnandet blir ogiltigt.

Det nu sagda innebär alltså att ändamålsföreskrifterna för

en stiftelse aldrig kan ersättas av några bestämmelser

meddelade i lag eller annan författning.

Sammanfattningsvis gäller alltså följande för en giltig

stiftelsebildning. Av stiftaren meddelade

ändamålsföreskrifter skall alltid följas så länge de

inte har ändrats eller upphävts enligt bestämmelserna i 6

kap. I övrigt skall stiftelseförordnandets föreskrifter

rörande förvaltningen av stiftelsen följas om de inte strider

mot en tvingande bestämmelse i stiftelselagen, i vilka fall i

stället den tvingande bestämmelsen skall tillämpas. Det nu

senast sagda gäller även i fall då förvaltningsföreskriften i

stiftelseförordnandet strider mot någon tvingande

bestämmelse i annan lag eller författning. Om det inte följer

av stiftelseförordnandet (på grund av uttryckliga

föreskrifter eller annat) vilka regler som skall gälla i en viss

fråga, fyller stiftelselagens förvaltningsbestämmelser ut

förordnandet.

En bestämmelse i stiftelselagen är dispositiv om det i

anslutning till den anges i lagtexten att den skall gälla om

inte annat följer av stiftelseförordnandet. Bestämmelser

som saknar ett sådant förbehåll är tvingande.

2 §

Om ett åtagande att förvalta stiftelsens egendom i

enlighet med stiftelseförordnandet görs av en eller flera

fysiska personer, föreligger egen förvaltning. Görs ett

sådant åtagande av en juridisk person, föreligger anknuten

förvaltning.

Den eller de fysiska personer som har åtagit sig att

förvalta stiftelsens egendom i enlighet med

stiftelseförordnandet bildar styrelse för stiftelsen. Vid ett

sådant omhändertagande av egendom som avses i 1 kap. 2 §

andra stycket får stiftelsen företrädas av någon som skall

ingå i styrelsen.

Den juridiska person som har åtagit sig att förvalta

stiftelsens egendom är förvaltare för stiftelsen. Om staten

har gjort ett sådant åtagande, är det i stället den myndighet

som har gjort åtagandet för statens räkning som är

förvaltare.

(Jfr 2 kap. 2 § promemorieförslaget)

Första stycket

Bestämmelserna i detta stycke definierar begreppen

egen respektive anknuten förvaltning.

Avgörande är vem som har lämnat förvaltningsåtagandet

enligt 1 kap. 2 § andra stycket.

Vid stiftelsebildning som sker medan stiftaren är i

livet är det alltid stiftaren som bestämmer stiftelsens

förvaltningsform. Hans val av förvaltningsform kommer då

till ett otvetydigt uttryck genom att han själv kontaktar den

eller de personer eller den juridiska person som han önskar

skall förvalta den tänkta stiftelsen. Hans val av

förvaltningsform kan därutöver också komma till uttryck

direkt eller indirekt i själva stiftelseförordnandet.

I ett stiftelseförordnande som skall verkställas sedan

stiftaren har dött kan stiftaren ha meddelat

föreskrifter om förvaltningsform för stiftelsen men i likhet

med gällande rätt ställer inte stiftelselagen något krav på att

så sker. Om stiftelseförordnandet inte lämnar något som

helst besked på denna punkt, bör man som regel kunna

tolka detta så att stiftaren avsett att stiftelsen skall ha egen

förvaltning. Har stiftaren däremot i förordnandet namngivit

ett antal personer som tillsammans, vid tidpunkten för

förordnandet, bildar ett organ för en viss juridisk person,

t.ex. är ledamöter i en ideell förenings styrelse, får

förordnandet tolkas med hänsyn till omständigheterna i det

enskilda fallet. Ett förordnande som innebär att de (icke

namngivna) personer som från tid till annan bildar ett visst

organ i en viss juridisk person skall vara styrelse för

stiftelsen torde däremot som regel ges den tolkningen att

stiftaren avsett att stiftelsen skall ha egen förvaltning.

Oavsett vilken förvaltningsform stiftaren avsett att

stiftelsen skall ha kan det i fall då stiftelseförordnandet är

testamentariskt tänkas uppstå svårigheter att finna någon

som vill lämna ett förvaltningsåtagande. Med tanke på

sådana fall har det i 9 kap. 9 § tagits in bestämmelser som

innebär att länsstyrelsen i det län där stiftaren hade sitt

hemvist skall verka för att ett sådant förvaltningsåtagande

lämnas (jfr 3 § andra stycket tillsynslagen). Enligt de

angivna bestämmelserna i stiftelselagen får länsstyrelsen

vidare om det föreligger svårigheter med att finna någon

som vill lämna ett förvaltningsåtagande förordna om annan

förvaltningsform för stiftelsen i fråga än den som har

föreskrivits av stiftaren.

Andra stycket

Om det är en eller flera fysiska personer som har lämnat

ett förvaltningsåtagande bildar den eller de personerna ett

organ för stiftelsen som i stiftelselagen benämns styrelse.

Som redan framhållits i den allmänna motiveringen finns

det däremot inte något hinder mot att en stiftelse använder

en annan beteckning än styrelse på det organ som rättsligt

sett utgör dess styrelse, om stiftaren i stiftelseförordnandet

har meddelat föreskrift om att detta organ skall ha en annan

beteckning.

Bestämmelsen i andra meningen har tillkommit på

förslag av Lagrådet. Av bestämmelsen följer att den

av stiftaren för stiftelsen anslagna egendomen är avskild och

stiftelsebildningen fullbordad så snart egendomen har tagits

om hand av en person som åtagit sig att förvalta den

i enlighet med stiftelseförordnandet. I fall då det enligt

stiftelseförordnandet skall ingå mer än en person i styrelsen,

är det alltså inte någon förutsättning för stiftelsens tillkomst

att styrelsen är komplett eller ens beslutför. Om

förmögenhetsdispositionen omfattar endast fast egendom,

räcker det således med att det skriftliga överlåtelseavtalet

avseende egendomen undertecknas av endast en person för

stiftelsens räkning (jfr vad som anförs i anslutning till 9 kap.

7 §).

Tredje stycket

En stiftelse kan endast ha en förvaltare. Däremot

kan en juridisk person mycket väl vara förvaltare för flera

stiftelser.

Motivet till bestämmelsen i andra meningen har

berörts närmare i allmänna motiveringen, avsnitt 2.6.2.

Frågor om mottagande för statens räkning av gåvo- och

donationsmedel prövas enligt förordningen (1964:484) om

mottagande för statens räkning av gåvo- och

donationsmedel. Ett beslut enligt den förordningen att ta

emot en viss donation är inte liktydigt med ett

förvaltningsåtagande enligt 1 kap. 2 § andra stycket. För att

ett sådant åtagande skall föreligga i det enskilda fallet krävs

det att den av stiftelseförordnandet omfattade egendomen

har tagits om hand av en myndighet vars företrädare

gentemot stiftaren eller dennes rättsinnehavare för statens

räkning lämnat ett åtagande att förvalta den i enlighet med

förordnandet.

3 §

Styrelsen eller förvaltaren svarar för att föreskrifterna i

stiftelseförordnandet följs.

Första stycket medför inte ansvar för styrelsen eller

förvaltaren för åtgärder som i enlighet med

stiftelseförordnandet vidtagits av någon annan än styrelsen

i fråga om att utse eller entlediga ledamöter eller

ordförande i styrelsen eller av någon annan än styrelsen

eller förvaltaren i fråga om att utse eller entlediga revisor i

stiftelsen eller att bestämma arvode åt styrelsen, förvaltaren

eller revisorerna.

Inte heller medför första stycket ansvar för styrelsen

eller förvaltaren för innehållet i en revisors uppdrag till den

del det finns föreskrifter om detta i stiftelseförordnandet.

(Jfr 2 kap. 3 § promemorieförslaget)

Paragrafen innehåller de centrala bestämmelserna om

vilka uppgifter styrelsen och förvaltaren skall svara för vid

förvaltningen av en stiftelse. Hithörande frågor har i den

allmänna motiveringen behandlats i avsnitt 2.6.3. I

redaktionellt avseende är paragrafen utformad i enlighet

med Lagrådets förslag.

Första stycket

Bestämmelsen i detta stycke slår fast att det vid egen

förvaltning är styrelsen och vid anknuten förvaltning

förvaltaren som svarar för att föreskrifterna i

stiftelseförordnandet följs. En föreskrift i ett

stiftelseförordnande kan vara ogiltig (se 1 § och vad som

anförs i kommentaren till den paragrafen). Det har inte

ansetts nödvändigt att i förevarande stycke klargöra att

styrelsen eller förvaltaren i ett sådant fall inte skall tillämpa

den ogiltiga bestämmelsen. Vissa andra undantag från

regeln i stycket har emellertid tagits upp i paragrafens andra

och tredje stycke.

Vid anknuten förvaltning är det ytterst ett åliggande för

förvaltarens högsta verkställande organ eller, om ett

handelsbolag är förvaltare, på envar av de bolagsmän som

har rätt att företräda bolaget eller, om bolagsmännen

gemensamt företräder bolaget, på bolagsmännen i förening

att se till så att förordnandet efterlevs (se allmänna

motiveringen, avsnitt 2.6.2). Ansvaret för detta kommer

således att hos förvaltaren vila på

1.

myndighetens chef eller i vissa fall myndighetens

styrelse, om förvaltaren är en statlig myndighet,

2.

kommunens eller landstingets styrelse, om förvaltaren är

en kommun eller ett landsting,

3.

kyrkorådet, om förvaltaren är en kyrklig kommun,

4.

bolagets eller föreningens styrelse, om förvaltaren är ett

aktiebolag eller en ekonomisk förening,

5.

föreningens eller stiftelsens styrelse, om förvaltaren är

en ideell förening eller en stiftelse (med egen förvaltning),

eller

6.

envar av de bolagsmän eller på de bolagsmän i förening

som företräder bolaget, om förvaltaren är ett handelsbolag.

Vilket organ som i det enskilda fallet är det högsta

verkställande organet för en statlig myndighet får -- i

fråga om myndigheter under regeringen -- avgöras med

ledning av instruktionen för den aktuella myndigheten. Om

det av den följer att verksförordningen (1987:1100) i sin

helhet är tillämplig på myndigheten är det chefen för

myndigheten som är myndighetens högsta verkställande

organ.

Det ansvar som enligt bestämmelsen i stycket åvilar

styrelsen eller förvaltaren innefattar först och främst att se

till att stiftelsens tillgångar kommer till användning i det

syfte och på det sätt som stiftaren föreskrivit samt i

förekommande fall till förmån för någon som omfattas av

den av stiftaren bestämda destinatärskretsen. När det gäller

avkastningsstiftelser är det därvid i regel så att syftet skall

främjas genom utbetalning av kontanta bidrag till ett värde

som svarar mot en viss del av stiftelsens avkastning under

en viss tidsperiod.

I fråga om begreppet avkastning uttalades det i

lagrådsremissen (i specialmotiveringen till 2 kap. 3 §) att

man därmed bör förstå sådan avkastning som är direkt

knuten till den av stiftelsen innehavda förmögenheten, dvs.

löpande avkastning i form av ränta och utdelning, såvida

inte stiftelseförordnandet i det enskilda fallet ger fog för en

annan tolkning. Lagrådet har riktat invändningar

mot detta uttalande och ifrågasatt om det inte finns skäl att

anlägga ett mer nyanserat synsätt. Enligt Lagrådet skulle

det -- inte minst mot bakgrund av den utveckling som ägt

rum på värdepappersmarknaden -- många gånger framstå

som konstlat och från ekonomisk synpunkt som omotiverat

att göra den åtskillnad mellan löpande avkastning och

avkastning i form av värdestegring som antyds i

specialmotiveringen.

Med anledning av vad Lagrådet sålunda anfört måste

först och främst slås fast att gränsen för vad som får

användas för främjandet av stiftelsens syfte ytterst alltid

måste bestämmas med ledning eller tolkning av

föreskrifterna i stiftelseförordnandet. Om gränsen därvid

har preciserats till en viss del av avkastningen, är det alltså

en uppgift för stiftelsens styrelse eller förvaltare att bedöma

vad stiftaren för sin del kan ha lagt in i detta begrepp.

I många fall kan det direkt följa av stiftelseförordnandet

vilken betydelse stiftaren lagt in i begreppet avkastning.

Stiftaren kan t.ex. ha föreskrivit att endast löpande

avkastning får användas eller att stiftelsens kapital inte får

användas för främjandet av stiftelsens syfte. Föreskrifter av

sådant slag innebär förbud mot att avkastning i form av

värdestegring används och stiftelsens styrelse eller

förvaltare måste då göra en åtskillnad mellan avkastning

som är löpande och avkastning som beror på värdestegring,

även om en sådan åtskillnad skulle framstå som konstlad

och omotiverad från ekonomisk synpunkt.

När det därefter gäller fall då varken

stiftelseförordnandet eller omständigheterna i övrigt ger

någon som helst ledning för bedömningen av vilken

innebörd stiftaren lagt in i begreppet avkastning är det

naturligt att stiftelsens styrelse eller förvaltare tillskriver

stiftaren den uppfattning om begreppet som vid tidpunkten

för förordnandet var förhärskande i civilrättsliga

sammanhang. I civilrättsliga sammanhang har begreppet

avkastning sedan länge ansetts ha betydelsen av sådan ränta

och utdelning som är direkt knuten till en viss förmögenhet,

dvs. löpande avkastning (jfr t.ex. prop. 1929:83, s. 99,

Hessler, a.a., s. 164, RÅ 1979 ref. 2:9, 4 kap. 10 §

jordabalken, 65 § köplagen, 1990:931, och prop. 1988/89:76

s. 188). Den av Lagrådet påtalade utvecklingen på

värdepappersmarknaden torde i varje fall inte ännu ha

förändrat detta synsätt. Slutsatsen av det nu anförda blir

därför att man med begreppet avkastning i ett

stiftelseförordnande bör förstå löpande avkastning, så länge

inte stiftelseförordnandet eller omständigheterna i övrigt i

det enskilda fallet ger stöd för en annan tolkning.

All användning av stiftelsetillgångar behöver inte stå i

direkt och uttrycklig överensstämmelse med stiftelsens

ändamål. Till exempel måste de kostnader som en

avkastningsstiftelse förorsakas till följd av den

bidragsgivande verksamheten eller av omplaceringar av

förmögenheten bestridas av stiftelsen. Det följer för övrigt

även av vissa bestämmelser i stiftelselagen att en stiftelse får

förbruka medel utan att det sker till främjande av stiftelsens

ändamål (jfr t.ex. 2 kap. 15 och 22 §§ samt 4 kap. 16 §).

Bestämmelsen i förevarande stycke innebär vidare att

om det följer av stiftelseförordnandet hur stiftelsens

förmögenhet skall vara placerad är det styrelsen eller

förvaltaren som svarar för att förordnandet efterlevs på

denna punkt. Det är därvid att märka att stiftaren kan

reglera placeringen av förmögenheten inte endast genom

direkta föreskrifter i förordnandet utan även via ändamålet.

Det senare är fallet i fråga om verksamhetsstiftelser. En

stiftelse vars syfte är att främja tillgången till bostäder i en

viss kommun och som skall verka för sitt syfte genom att

uppföra och förvalta flerfamiljshus skall således i huvudsak

ha sin förmögenhet placerad i flerfamiljshus eller andra

tillgångar som naturligt hör samman med ägande och

skötsel av bostadsfastigheter.

Stiftaren kan i stiftelseförordnandet ha meddelat

föreskrifter av organisatorisk natur. Vid egen förvaltning

kan en sådan föreskrift innebära att stiftelsen skall ha andra

organ utöver styrelsen. I en stipendiestiftelse kan det t.ex.

röra sig om ett organ som självständigt skall fatta beslut om

stipendiater eller som skall överpröva styrelsens beslut om

stipendier. Vid anknuten förvaltning kan organisatoriska

föreskrifter innebära att vissa av stiftelsens angelägenheter

självständigt skall handhas av ett visst organ hos

förvaltaren, t.ex. den ideella föreningens årsmöte eller

bolagsstämman i ett aktiebolag, eller ett för stiftelsen

särskilt inrättat organ.

Om stiftelseförordnandet t.ex. innebär att det för

stiftelsen skall finnas ett annat organ än styrelsen eller

förvaltaren är det styrelsens eller förvaltarens skyldighet att

se till så att det ''''''''extra'''''''' organet inrättas och att det sätts i

tillfälle att utöva sina beslutsbefogenheter. Men om det

dessutom följer av stiftelseförordnandet att det extra

organet skall utöva sina beslutsbefogenheter

självständigt kan bestämmelsen i stycket betyda att så

inte blir fallet. Denna konsekvens belyses enklast med ett

par exempel.

Egen förvaltning: Tre fysiska personer har lämnat

ett förvaltningsåtagande i fråga om en stipendiestiftelse och

utgör alltså stiftelsens styrelse. Enligt stiftelseförordnandet

skall stiftelsen ha ett extra organ, ett utdelningsråd. Rådet

skall självständigt fatta beslut om stipendiater. Rådet skall

i övrigt inte ha någon befattning med stiftelsens

angelägenheter. Stiftelsen har således två beslutande organ,

styrelsen och utdelningsrådet.

Att det enligt bestämmelsen i stycket är styrelsen som

svarar för att stiftelseförordnandet följs innebär först och

främst att styrelsen skall se till så att rådet inrättas och att

det sätts i tillfälle att fatta beslut om stipendiater. Rådet

kommer dock inte att som stiftaren tänkt sig fatta sina beslut

med för styrelsen bindande verkan. Enligt förevarande

bestämmelse är det nämligen styrelsen som svarar för att

stiftelseförordnandet följs. I detta ligger bl.a. att det alltid

är styrelsen som ytterst svarar för att stiftelsens tillgångar

används som stiftaren föreskrivit. Styrelsen får alltså inte

verkställa beslut av rådet som alldeles klart avser

prestationer av annat slag än som skall premieras enligt

stiftelseförordnandet. Vidare skall styrelsen själv utse

stipendiater i fall då utdelningsrådet försummar att göra

det.

Anknuten förvaltning: En kommun har lämnat ett

förvaltningsåtagande avseende en stipendiestiftelse.

Kommunen är alltså förvaltare för stiftelsen. Enligt

stiftelseförordnandet skall kommunens skolstyrelse

självständigt fatta beslut om stipendiater. Skolstyrelsen

skall i övrigt inte ha någon befattning med stiftelsens

angelägenheter. Stiftelsen har således två beslutande organ,

förvaltaren och skolstyrelsen.

Att det enligt bestämmelsen i stycket är förvaltaren som

svarar för att stiftelseförordnandet följs innebär först och

främst att kommunen i sin egenskap av förvaltare skall se

till så att skolstyrelsen sätts i tillfälle att fatta beslut om

stipendiater. Skolstyrelsen kommer dock inte att som

stiftaren tänkt sig fatta sina beslut med för förvaltaren

bindande verkan. Enligt förevarande bestämmelse är det

nämligen förvaltaren som svarar för att

stiftelseförordnandet följs. I detta ligger bl.a. att det alltid

är förvaltaren (genom kommunstyrelsen) som ytterst svarar

för att stiftelsens tillgångar används som stiftaren

föreskrivit. Förvaltaren får alltså inte verkställa beslut av

skolstyrelsen som alldeles klart avser prestationer av annat

slag än som skall premieras enligt stiftelseförordnandet.

Vidare skall förvaltaren själv utse stipendiater i fall då

skolstyrelsen försummar att göra det.

Andra stycket

Bestämmelserna i andra stycket utgör undantag från

regeln i paragrafens första stycke. Bestämmelserna i andra

stycket innebär nämligen att styrelsen eller förvaltaren i

vissa angivna fall inte svarar för åtgärder som i enlighet med

stiftelseförordnandet och på eget ansvar vidtagits av någon

annan än styrelsen eller förvaltaren. I de fall som omfattas

av undantagsbestämmelsen har det från allmänna

synpunkter ansetts vara en lämpligare ordning att andra än

styrelsen eller förvaltaren har det yttersta ansvaret för att

vidtagna åtgärder överensstämmer med

stiftelseförordnandet.

Undantagsbestämmelsen i stycket kan delas in i tre

delar. Den första delen av bestämmelsen rör endast

stiftelser med egen förvaltning och avser åtgärder i fråga om

att utse eller entlediga ledamöter eller ordförande i

styrelsen (jfr de dispositiva bestämmelserna i 9 § första

stycket och 11 § andra stycket). En föreskrift av nu

ifrågavarande slag kan t.ex. innebära att ledamöterna i

styrelsen skall utses och entledigas av en i särskild ordning

utsedd valförsamling. I ett sådant fall följer det alltså av

bestämmelsen i förevarande stycke att styrelsen blir bunden

av de beslut som valförsamlingen fattar i dessa frågor.

Det kan tänkas att den som enligt stiftelseförordnandet

på eget ansvar skall utse styrelseledamöter eller ordförande

i styrelsen inte fullgör sin skyldighet inom rimlig tid. Detta

är särskilt allvarligt om styrelsen måste kompletteras med

nya ledamöter för att den skall vara beslutför eller förses

med en ordförande för att den ens skall kunna

sammankallas. I sådana fall får bestämmelsen i första

stycket anses innebära ett åliggande för

styrelseledamöterna att uppmärksamma

tillsynsmyndigheten på förhållandet i fråga (jfr 9 kap. 7 §).

Den andra delen av undantagsbestämmelsen rör såväl

stiftelser med egen som med anknuten förvaltning och avser

åtgärder i fråga om att utse eller entlediga revisor i stiftelsen

(jfr de dispositiva bestämmelserna i 4 kap. 1 § andra och

tredje styckena). En föreskrift av nu ifrågavarande slag kan

beträffande en stiftelse med egen förvaltning innebära att

stiftelsens revisor skall utses och entledigas av t.ex. en

statlig myndighet. I ett sådant fall följer det alltså av

undantagsbestämmelsen att styrelsen blir bunden av de

beslut som myndigheten fattar i dessa frågor. Om

myndigheten inte skulle utse revisor, är stiftelsens styrelse

skyldig att göra anmälan till tillsynsmyndigheten (jfr 4 kap.

8 § andra stycket).

Den tredje delen av undantagsbestämmelsen i stycket

rör också både stiftelser med egen och stiftelser med

anknuten förvaltning och avser åtgärder i fråga om arvoden

till styrelsen, förvaltaren eller revisorerna (jfr de dispositiva

bestämmelserna i 2 kap. 15 § första stycket och 22 § första

stycket; jfr även vad som anförs i anslutning till 4 kap. 16 §).

En föreskrift av nu ifrågavarande slag kan beträffande en

stiftelse med egen förvaltning innebära att arvodena till

ledamöterna i styrelsen skall bestämmas av en i särskild

ordning utsedd valförsamling. Av undantagsbestämmelsen

följer då att styrelsens ledamöter blir bunden av de beslut

som valförsamlingen fattar i arvodesfrågor. Vad denna

bundenhet närmare innebär t.ex. i fall då

stiftelseförordnandet även innehåller föreskrifter om efter

vilken norm arvodena skall bestämmas belyses i anslutning

till 2 kap. 15 § andra stycket.

Tredje stycket

Ett stiftelseförordnande kan innehålla föreskrifter om

revisionsuppdragets omfattning. Bestämmelsen i 4 kap. 9 §

tredje stycket innebär att sådana föreskrifter skall följas av

revisorerna i den mån föreskrifterna inte står i strid mot god

revisionssed eller någon tvingande bestämmelse i

stiftelselagen.

Bestämmelsen i förevarande stycke innebär att styrelsen

eller förvaltaren inte svarar för att revisorn fullgör sitt

uppdrag på det sätt som stiftaren har föreskrivit i sitt

förordnande. I denna fråga är således revisorn inte i något

avseende underordnad den förvaltning som är föremål för

hans granskning.

4 §

I den mån det inte följer av stiftelseförordnandet hur

stiftelsens förmögenhet skall vara placerad, svarar styrelsen

eller förvaltaren för att förmögenheten är placerad på ett

godtagbart sätt.

(Jfr 2 kap. 4 § promemorieförslaget)

Hithörande frågor har i den allmänna motiveringen

behandlats i avsnitt 2.6.3.

Som har framgått av vad som anförts vid 3 § svarar

styrelsen eller förvaltaren för att stiftelsens förmögenhet är

placerad på det sätt som följer av stiftelseförordnandet.

Den av stiftaren i förordnandet uttryckta viljan är således

i fråga om förmögenhetsplaceringen bindande för styrelsen

eller förvaltaren (med vissa undantag som regleras i 6 §).

Som också har framgått av vad som anförts vid 3 § kan

stiftarens vilja beträffande förmögenhetsplaceringen

komma till uttryck på två sätt, antingen genom i

förordnandet meddelade placeringsföreskrifter eller, i fråga

om verksamhetsstiftelser, genom det i förordnandet

angivna ändamålet för stiftelsen.

Beträffande avkastningsstiftelser är det emellertid långt

ifrån alltid så att det följer av stiftelseförordnandet hur hela

förmögenheten skall vara placerad. I den mån

stiftelseförordnandet innebär en frihet i detta avseende

anges det i 4 § att styrelsen eller förvaltaren svarar för att

förmögenheten är placerad på ett godtagbart sätt. Denna

bestämmelse är tvingande. Det betyder -- i likhet med vad

som är fallet när det följer av stiftelseförordnandet hur

förmögenheten skall vara placerad -- att ansvaret ytterst och

oavsett vad stiftelseförordnandet innebär på den punkten

alltid ligger hos styrelsen eller, vid anknuten förvaltning hos

förvaltarens högsta verkställande organ eller, om ett

handelsbolag är förvaltare, de bolagsmän som företräder

bolaget (jfr vad som anförts i anslutning till 3 § första

stycket).

Med ordet godtagbart avses att uttrycka lagens krav på

en miniminivå i fråga om placering av stiftelsetillgångar.

Bedömningen skall ske med utgångspunkt från ett

helhetsperspektiv. Detta betyder att det avgörande är

sammansättningen av hela den del av stiftelsens

förmögenhet beträffande vilken det inte följer av

stiftelseförordnandet hur den skall vara placerad. Bakom

bestämmelsen ligger således synsättet att de risker som

alltid är förknippade med förmögenhetsförvaltning bör

spridas på ett sådant sätt att stiftelsens förmögenhet

sammantaget framstår som godtagbart placerad.

Vid den bedömning som skall ske är det givetvis en

mängd olika faktorer av ekonomisk natur som skall

beaktas. En sådan faktor är säkerheten i form av trygghet

mot nominella förluster och en annan skyddet mot att

kapitalet urholkas genom den fortgående

penningvärdeförsämringen. Andra faktorer är dels

förmögenhetens avkastning i form av ränta eller annan

utdelning, dels möjligheten till real värdestegring.

Ytterligare en faktor som kan vara av betydelse i

sammanhanget är möjligheten att utan större tidsutdräkt

kunna placera om tillgångarna. Förevarande bestämmelse

innebär inte att någon av de nu angivna, ofta mer eller

mindre motstående faktorerna skall generellt prioriteras

framför de andra. Avsikten är alltså inte att exempelvis

tryggheten mot nominella förluster alltid skall väga tyngre

vid bedömningen än möjligheten till real värdestegring. En

annan sak är att värdet på förmögenheten i ett enskilt fall

kan vara så ringa att placering i bank eller obligationer är

de enda alternativen som i praktiken står till buds.

Bestämmelsen innebär emellertid inte att frågan om en

avkastningsstiftelses förmögenhetsplacering endast skall

bedömas med utgångspunkt från rationella ekonomiska

överväganden. Det kan vara så att stiftaren i sitt

förordnande har meddelat föreskrifter som utan att direkt

ta sikte på hur stiftelsens förmögenhet skall vara placerad

ändå bör beaktas vid bedömningen om förmögenheten är

godtagbart placerad eller inte. Det för stiftelsen gällande

syftet eller det sätt varpå syftet skall främjas kan t.ex.

innebära att tryggheten mot nominella förluster bör väga

något tyngre än övriga faktorer av ekonomisk natur.

Stiftaren kan vidare ha meddelat föreskrifter som

innebär att stiftelsens förmögenhet skall ha förbrukats för

det av stiftaren bestämda ändamålet inom en tioårsperiod

t.ex. Under sådana förhållanden bör en ensidig inriktning

av placeringarna till bank eller obligationer kunna anses

godtagbar, även om det annars inte skulle vara fallet.

Sammansättningen av den av stiftaren vid

stiftelsebildningen tillskjutna egendomen kan också vara av

betydelse. Om denna egendom helt och hållet utgjordes av

börsnoterade aktier, måste det i regel anses vara godtagbart

om stiftelsen även fortsättningsvis har hela sin förmögenhet

placerad i just börsnoterade aktier.

Det är styrelsen eller förvaltaren som svarar för att

förmögenheten är godtagbart placerad. Härav följer att

frågan om en stiftelses förmögenhet är godtagbart placerad

i vissa fall också kan vara att bedöma med beaktande av

vilken kunskap i ekonomiska spörsmål som finns

representerad i styrelsen eller hos förvaltaren i dennes

högsta verkställande organ eller, om förvaltaren är ett

handelsbolag, hos de bolagsmän som företräder bolaget.

5 §

En stiftelse får placera sin förmögenhet gemensamt med

andra stiftelser, om inte annat följer av

stiftelseförordnandet.

(Jfr 2 kap. 6 § promemorieförslaget)

Hithörande frågor har i den allmänna motiveringen

behandlats i avsnitt 2.6.4.

Till skillnad från vad som föreslogs i lagrådsremissen är

förevarande bestämmelse dispositiv i sin helhet. En stiftelse

får t.ex. inte placera sin förmögenhet gemensamt med

någon annan stiftelse, om stiftaren i förordnandet har

förbjudit att sådan placering sker. Även utan ett sådant

förbud kan gemensam placering vara utesluten. Detta är

fallet om respekten för stiftarens vilja i fråga om stiftelsens

placeringsverksamhet eller kravet att förmögenheten skall

vara godtagbart placerad inte samtidigt kan upprätthållas

(jfr 3 och 4 §§).

Det bör framhållas att det i 6 § angivna låneförbudet

smittar av sig vid gemensam placering. En placering som

enligt nämnda bestämmelse inte är tillåten för en av de

deltagande stiftelserna blir därmed otillåten i fråga om hela

den gemensamma förmögenhetsmassan.

I 3 kap. (se 4 § 2 och 5 § första stycket tredje meningen)

meddelas det särskilda bestämmelser om den löpande

bokföringen m.m. när två eller flera stiftelser har sina

förmögenheter gemensamt placerade.

6 §

En stiftelse får inte lämna penninglån till eller ställa

säkerhet till förmån för

1. stiftaren eller förvaltaren,

2. den som ensam eller tillsammans med andra

företräder stiftelsen enligt 16 eller 23 § eller företräder

förvaltaren eller, om stiftelsen förvaltas av ett handelsbolag,

den som är bolagsman i bolaget,

3. den som ensam eller tillsammans med andra har rätt

att företräda ett dotterföretag till stiftelsen eller, om

företaget är ett handelsbolag, är bolagsman i bolaget,

4. den som är gift med eller är syskon eller släkting i rätt

upp- eller nedstigande led till en person som avses i 1--3,

5. den som är besvågrad med en person som avses i 1--3

i rätt upp- eller nedstigande led eller så att den ene är eller

har varit gift med den andres syskon, eller

6. en juridisk person över vars verksamhet någon som

avses i 1--5 har ett bestämmande inflytande.

Vad som sägs i första stycket 4 och 5 skall även avse den

som på grund av samboförhållande på liknande sätt är

närstående till en person som avses i första stycket 1--3.

Första stycket 2--5 och andra stycket gäller inte vid

utlåning till någon som omfattas av dessa bestämmelser om

stiftelsen skall främja sitt syfte genom att lämna penninglån

till eller ställa säkerhet för enskilda personer och låntagaren

tillhör den personkrets som skall gynnas. Bestämmelsen i

första stycket 6 gäller inte om gäldenären är ett

dotterföretag till stiftelsen.

(Jfr 2 kap. 5 § promemorieförslaget)

Hithörande frågor har i den allmänna motiveringen

behandlats i avsnitt 2.6.5. Paragrafen är utformad i enlighet

med Lagrådets förslag (jfr även bestämmelserna i 12 kap. 7

§ aktiebolagslagen).

Bestämmelserna i förevarande paragraf är

tvingande. De innebär att en stiftelse inte får placera

sin förmögenhet som penninglån hos stiftaren eller

förvaltaren m.fl. Har stiftaren i förordnandet meddelat

direkta föreskrifter om förmögenhetens placering vilka står

i strid mot förbudet är de ogiltiga (jfr 1 §).

Penninglån omfattar i detta sammanhang inte medel på

bankräkning (jfr prop. 1973:93 s. 133). En stiftelse kan

således sätta in medel på en sådan räkning även om banken

skulle vara stiftelsens förvaltare. Uttrycket penninglån

omfattar inte heller normala varukrediter. Skulle villkoren

för en varukredit vara ovanligt förmånliga kan det dock

finnas anledning att betrakta krediten som ett maskerat

penninglån (jfr prop. 1973:93 s. 133).

Ett penninglån som omfattas av förbudet är inte

ogiltigt bara av det skälet att det strider mot förbudet (jfr

prop 1975:103 s. 496). Sedan lånevalutan har betalats ut till

låntagaren är därför tillsynsmyndighetens möjligheter att

med föreläggande om rättelse enligt 9 kap. 5 § första stycket

3 bringa lånet att upphöra begränsade till sådana åtgärder

som kan vidtas enligt försträckningsavtalet. Däremot kan

tillsynsmyndigheten med stöd av bestämmelsen i 9 kap. 5 §

första stycket 2 förelägga stiftelsens styrelse eller förvaltare

att avyttra fordringen.

Om stiftelsen lider skada på grund av en förbjuden

lånetransaktion kan den under vissa förutsättningar erhålla

gottgörelse för skadan (jfr 5 kap. 1 §). Till skillnad från

låneförbudet i aktiebolagslagen är låneförbudet i

stiftelselagen inte straffsanktionerat.

Styrelseledamöter eller förvaltare som medverkat till att

stiftelsen vid upprepade tillfällen lånat ut pengar med

vetskap om att låntagarna tillhör den förbjudna kretsen bör

kunna entledigas med stöd av bestämmelsen i 9 kap. 6 §.

Paragrafen innehåller även ett förbud mot att ställa

säkerhet till förmån för någon som omfattas av

låneförbudet. Det strider praktiskt taget alltid mot

styrelsens eller förvaltarens vårdnadsplikt att låta stiftelsens

egendom utgöra säkerhet för någon annans förbindelser.

Enda undantaget härifrån är om stiftelsen skall tillgodose

sitt syfte på detta sätt. Förbudet i paragrafen mot att ställa

säkerhet till förmån för någon som omfattas av låneförbudet

skall alltså inte uppfattas så att en stiftelse är oförhindrad

att ställa säkerhet i andra fall.

Till skillnad från aktiebolagslagen (se 12 kap. 8 §)

innehåller stiftelselagen inte några regler om undantag från

låneförbudet. Det har inte bedömts vara nödvändigt med

sådana regler i denna lag.

Första stycket

Punkterna 1--3

Enligt bestämmelsen i punkt 2 omfattas i fall då

stiftelsen har egen förvaltning den som är styrelseledamot i

stiftelsen och den som är antecknad som särskild

företrädare för stiftelsen i stiftelseregistret av den förbjudna

kretsen. Om stiftelsen har anknuten förvaltning omfattas

enligt bestämmelsen den som ensam eller tillsammans med

andra företräder förvaltaren av den förbjudna kretsen.

Detta betyder att stiftelsen inte får lämna penninglån till

den som är ledamot i förvaltarens högsta verkställande

organ, verkställande direktör i ett aktiebolag eller en

ekonomisk förening eller särskilt förordnad firmatecknare i

ett aktiebolag, en ekonomisk förening eller en stiftelse med

egen förvaltning (jfr 23 § första stycket). Enligt

bestämmelsen i punkt 2 omfattas även den som av

förvaltaren bemyndigats att företräda stiftelsen enligt 23 §

andra stycket av den förbjudna kretsen. I den förbjudna

kretsen ingår också en bolagsman i ett handelsbolag som

inte har rätt att företräda bolaget.

Punkterna 4--6

I likhet med bestämmelserna i aktiebolagslagen omfattar

förbudet i stiftelselagen även lån till närstående till de

fysiska personer som omfattas av förbudet enligt punkterna

1--3 och lån till juridiska personer över vars verksamhet en

av förbudet omfattad fysisk eller juridisk person har ett

bestämmande inflytande. I förevarande sammanhang anses

ett bestämmande inflytande föreligga, om den av förbudet

omfattade fysiska eller juridiska personen på ett avgörande

sätt kan påverka formerna för den juridiska personens

finansiering (jfr prop 1975:103 s. 492). En stiftelse kan

således t.ex. inte låna ut pengar till ett av stiftaren eller

förvaltaren helägt aktiebolag.

Andra stycket

Begreppet samboförhållande har här samma innebörd

som i allmänt språkbruk. Det innebär att med

samboförhållande avses samtliga fall då en kvinna och en

man bor tillsammans under äktenskapsliknande

förhållanden (jfr prop. 1986/87:1 s. 394).

Tredje stycket

Bestämmelsen i första meningen torde särskilt

vara av betydelse för familjestiftelser.

7 §

Styrelsen eller förvaltaren skall besluta om stiftelsens

namn, om stiftelseförordnandet inte innehåller någon

föreskrift om namn för stiftelsen.

Vad som sägs i denna lag om föreskrifter i ett

stiftelseförordnande gäller också beslut som fattats enligt

första stycket.

(Jfr 2 kap. 14 och 21 §§ samt 6 kap. 1 § tredje stycket

promemorieförslaget)

I paragrafen regleras frågan om skyldighet för styrelsen

eller förvaltaren att i vissa fall besluta om namn för

stiftelsen. Frågan har i den allmänna motiveringen

behandlats i avsnitt 2.6.3.

Första stycket

Enligt den tvingande bestämmelsen i 1 kap. 6 § första

stycket skall en stiftelses namn alltid innehålla ordet

stiftelse. Om det av stiftaren bestämnda namnet för

stiftelsen saknar detta ord åligger det styrelsen eller

förvaltaren att besluta om namn för stiftelsen. I ett sådant

fall blir alltså bara fråga om att komplettera det av stiftaren

bestämda namnet med ordet stiftelse.

En nytillträdd styrelse eller förvaltare bör givetvis

snarast fatta beslut om namn. Beslut om namn skall

dokumenteras i protokoll (jfr 13 och 20 §§).

Andra stycket

Bestämmelsen i andra stycket innebär att

förutsättningarna för att få ändra en stiftelses namn är

desamma oavsett om namnet har bestämts av stiftaren eller

av stiftelsens styrelse eller förvaltare (jfr 6 kap.).

8 §

Styrelsen eller förvaltaren svarar för att stiftelsen fullgör

sin bokföringsskyldighet m.m. enligt 3 kap.

Styrelsen eller förvaltaren svarar för att

stiftelseförordnandet och övriga handlingar avseende

stiftelsen förvaras på ett ordnat och betryggande sätt.

(Jfr 2 kap. 7 § promemorieförslaget)

Första stycket

Bestämmelserna i 3 kap. innebär att stiftelsen är skyldig

antingen att följa bokföringslagens bestämmelser och att

upprätta årsredovisning (för vissa moderstiftelser även

koncernredovisning) eller att föra räkenskaper över in- och

utbetalningar.

Enligt bestämmelsen i första stycket är det styrelsen eller

förvaltaren som svarar för att stiftelsen fullgör sina

skyldigheter enligt 3 kap. Man kan emellertid inte räkna

med att styrelsen eller förvaltaren (genom sitt högsta

verkställande organ) för större avkastnings- eller

verksamhetsstiftelser vare sig sköter det löpande

bokföringsarbetet eller utövar löpande tillsyn över det. Det

ansvar som förevarande bestämmelse i dylika fall ålägger

styrelsen eller förvaltaren är att se till att bokföringsarbetet

organiseras på ett sätt som är anpassat till stiftelsens

förhållanden. Vidare åligger det styrelsen eller förvaltaren

att i sådana fall se till att den eller de som faktiskt sköter

arbetet är underkastade en med hänsyn till stiftelsens

förhållanden tillfredsställande kontroll.

Stiftelseförordnandet kan innehålla mer långtgående

krav i fråga om bokföring och årsredovisning än vad som

följer av bestämmelserna i 3 kap. Det är styrelsen eller

förvaltaren som svarar för att dessa krav efterlevs (jfr 3 §

första stycket).

Andra stycket

Ett exemplar av stiftelseförordnandet bör t.ex. förvaras

i bankfack eller på ett annat, lika säkert sätt. För stiftelsens

räkenskapshandlingar gäller särskilda bestämmelser (jfr 3

kap. 5 § tredje stycket och 22 § bokföringslagen).

Egen förvaltning

Frågan om förvaltningsformerna för en stiftelse har i den

allmänna motiveringen behandlats i avsnitt 2.6.2. I 9--18 §§

finns bestämmelser för stiftelser med förvaltningsformen

egen förvaltning. Bestämmelserna för stiftelser som har

anknuten förvaltning finns i 19--24 §§.

9 §

Styrelsen skall utse och entlediga ledamöter om inte

annat följer av stiftelseförordnandet.

Ett uppdrag som ledamot i en styrelse med två eller flera

ledamöter upphör, om ledamoten anmäler det hos den som

har utsett honom eller, om denne inte kan nås, hos

styrelsen.

Ett uppdrag som ledamot i en styrelse med endast en

ledamot upphör, om ledamoten anmäler det hos

tillsynsmyndigheten och hos den som har utsett honom, om

denne kan nås.

(Jfr 2 kap. 8 § promemorieförslaget)

Första stycket

Bestämmelsen i stycket reglerar vem som har rätt att

entlediga resp. utse nya ledamöter i en stiftelses styrelse, i

fall då stiftaren inte har meddelat några föreskrifter om

detta i stiftelseförordnandet. Bestämmelsen är således av

dispositiv natur. Om det enligt stiftelseförordnandet

är någon annan än styrelsen som självständigt skall

entlediga eller utse nya ledamöter i styrelsen, saknar

styrelsen behörighet att alls ingripa i denna fråga i vidare

mån än som har uttalats i anslutning till 3 § andra stycket.

Det kan förekomma föreskrifter i stiftelseförordnanden

vilka behandlar såväl rätten att utse nya ledamöter som

rätten att entlediga ledamöter. Man kan dock på goda

grunder anta att stiftare i flertalet fall endast reglerar frågan

om vem som skall ha rätt att utse ledamöter. Vem som i ett

sådant fall skall anses ha rätt att entlediga ledamöter -- den

som enligt förordnandet har rätt att utse nya ledamöter eller

styrelsen -- får avgöras från fall till fall.

Uppdraget att vara ledamot i en stiftelsestyrelse är ett

förtroendeuppdrag. Härav följer att den på vilken det

ankommer att entlediga styrelseledamöter i en viss stiftelse

när som helst bör få utöva denna rätt. Det nu sagda gäller

dock inte en ledamot vars uppdrag som ledamot faller

tillbaka på direkta föreskrifter i stiftelseförordnandet (jfr 1

§). Det mest näraliggande exemplet är att stiftaren i

förordnandet har namngivit en eller flera personer som skall

ingå i stiftelsen första styrelse. Ett annat exempel är att

stiftaren i förordnandet har föreskrivit att den som från tid

till annan innehar ett viss tjänst vid en viss myndighet eller

ett visst företag skall vara självskriven ledamot i stiftelsens

styrelse. Så länge en ledamot av nu berört slag själv vill

behålla sitt uppdrag kan han endast skiljas från sitt uppdrag

vid missvård (med stöd av bestämmelsen i 9 kap. 6 §) eller

om han t.ex. försätts i konkurs eller underkastas

näringsförbud (jfr 2 kap. 10 § och 9 kap. 5 § första stycket

1).

Andra och tredje styckena

Av bestämmelserna i dessa två stycken följer att en

styrelseledamot har rätt att när som helst lämna sitt

uppdrag. Detta gäller även när fråga är om en ledamot vars

uppdrag som ledamot faller tillbaka på direkta föreskrifter

i stiftelseförordnandet (jfr kommentaren till första stycket).

Enligt bestämmelsen i andra stycket bringar en

ledamot i en styrelse med två eller flera ledamöter sitt

uppdrag att upphöra genom att han anmäler att han vill

avgå hos den som har utsett honom. I fall då han har utsetts

av någon annan än styrelsen kan det emellertid i vissa fall

vara svårt eller rentav omöjligt för honom att finna denne.

Om han inte utan större ansträngningar kan nå den som har

utsett honom, har han därför enligt bestämmelsen i stycket

rätt att anmäla sin avgång hos styrelsen.

Om en ledamot som ensam bildar styrelse vill lämna sitt

uppdrag måste han enligt bestämmelsen i tredje

stycket alltid anmäla sin avgång hos tillsynsmyndigheten

för att hans uppdrag skall upphöra (jfr 9 kap. 7 §). Om det

är möjligt, skall han även anmäla sin avgång hos den som

har utsett honom.

En anmälan om avgång kan framställas muntligen eller

skickas per brev eller med telefax. Det är en ensidig

rättshandling och behöver således inte föranleda någon

bekräftelse eller något beslut från mottagarens sida. Det

bör tilläggas att den som ensam utgjort styrelse för en

stiftelse och frivilligt lämnar sitt uppdrag eller entledigas

från det enligt allmänna rättsgrundsatser torde vara skyldig

att, till dess ny ledamot är utsedd, vidta åtgärder för att

hindra att värdet på stiftelsens förmögenhet onödigtvis

minskar.

Om en styrelseledamot avlider, bör det ankomma på den

som har hand om dödsboet att anmäla förhållandet med

tillämpning av reglerna i förevarande paragraf. Någon

särskild bestämmelse om detta har inte bedömts vara

nödvändig (jfr 11 § andra stycket tillsynslagen).

10 §

Styrelsen för en stiftelse får inte bestå av enbart stiftaren

eller stiftarna. Den som är underårig eller försatt i konkurs

eller som har förvaltare enligt 11 kap. 7 § föräldrabalken

kan inte vara styrelseledamot.

(Jfr 2 kap. 8 § promemorieförslaget)

Bestämmelserna i denna paragraf anger när en

styrelseledamot är obehörig. En obehörig styrelseledamot

skall genast entledigas, om han inte lämnar uppdraget av

egen kraft. Om inte annat följer av stiftelseförordnandet

ankommer det på styrelsen att göra detta (se 9 § första

stycket). Ytterst kan alltid tillsynsmyndigheten ingripa med

stöd av bestämmelsen i 9 kap. 5 § första stycket 1.

Första meningen

Som berörts i kommentaren till 1 kap. 2 § andra stycket

kan stiftaren eller stiftarna inte ensamma bilda styrelse vid

själva stiftelsebildningen. Bestämmelsen i 10 § första

meningen kan därför sägas förhindra att stiftaren eller

stiftarna ensamma går in som styrelseledamöter när

stiftelsen väl har bildats.

Om stiftaren är en juridisk person kan denne inte vara

styrelseledamot (jfr 2 kap. 2 §). I dylika fall är det däremot

ingenting som hindrar att en av stiftaren utsedd fysisk

person ensam bildar styrelse för stiftelsen.

Andra meningen

Om en person som ensam utgör styrelse för en stiftelse

blir försatt i konkurs eller om förvaltare enligt 11 kap. 7 §

föräldrabalken utses för honom, bör det ankomma på den

som har hand om konkursboet eller på förvaltaren att

anmäla förhållandet med tillämpning av reglerna i 9 § i

förevarande kapitel. Någon särskild bestämmelse om detta

har inte bedömts vara nödvändig.

Den som är underkastad näringsförbud enligt lagen

(1986:436) om näringsförbud får enligt 6 § första stycket 4

eller 7 nämnda lag inte vara styrelseledamot i en stiftelse

som är bokföringsskyldig. Även i ett sådant fall kan alltid

tillsynsmyndigheten ingripa (jfr 9 kap. 5 § första stycket 1

stiftelselagen).

I gällande rätt finns inga krav på att en stiftelses

styrelseledamöter skall vara svenska medborgare och

bosatta i Sverige. Inte heller stiftelselagen innehåller några

krav med denna innebörd. Detta hindrar givetvis inte att

föreskrifter i stiftelseförordnandet kan innefatta dylika

krav.

11 §

Inom styrelsen skall en ledamot vara ordförande.

Ordföranden skall se till att sammanträden hålls när det

behövs. Styrelsen skall sammankallas om en

styrelseledamot begär det.

Ordföranden skall väljas av styrelsen. Vid lika röstetal

avgörs valet genom lottning.

Bestämmelserna i andra stycket gäller endast om inte

annat följer av stiftelseförordnandet.

(Jfr 2 kap. 9 § promemorieförslaget)

I paragrafen regleras arbetet inom stiftelsens styrelse.

Första stycket

Bestämmelsen i första meningen skall läsas så att

det skall finnas en ordförande, om styrelsen har minst två

ledamöter.

Behovet av sammanträden växlar mellan olika stiftelser.

I en stiftelse som bedriver näringsverksamhet eller som har

en stor förmögenhet uppkommer naturligtvis sådana frågor

som erfordrar att styrelsen sammanträder ganska ofta. Om

ordföranden skall kunna fullgöra sin skyldighet enligt

andra meningen måste han särskilt i fråga om

stiftelser av nu senast nämnt slag hålla sig väl underrättad

om stiftelsens angelägenheter.

En ordförande som inte efterkommer en begäran om att

styrelsen skall sammankallas kan föreläggas av

tillsynsmyndigheten att sammankalla styrelsen (jfr 9 kap. 5

§ första stycket 2). Detta förutsätter dock att det inte är

fråga om en sådan stiftelse som avses i 9 kap. 10 § första

stycket.

Lagrådet har förordat att bestämmelserna i

förevarande stycke skall i sin helhet göras dispositiva. Det

har emellertid ansetts vara av värde att dessa grundläggande

regler för styrelsearbetet får gälla oavsett vad stiftaren har

föreskrivit. Bestämmelserna är därför tvingande.

Det kan tänkas förekomma stiftelseförordnanden som

innehåller föreskrifter om att annan ledamot i styrelsen eller

t.o.m. någon person som inte är styrelseledamot har rätt att

kalla till sammanträde med styrelsen. En sådan föreskrift

står inte i strid med bestämmelsen i andra meningen.

Andra och tredje styckena

Bestämmelserna i andra stycket är dispositiva.

Stiftaren kan alltså i stiftelseförordnandet föreskriva t.ex.

att någon annan än styrelsen skall välja ordförande.

12 §

Styrelsen är beslutför, om mer än hälften av hela antalet

styrelseledamöter är närvarande. Om det i

stiftelseförordnandet föreskrivs att fler styrelseledamöter

måste vara närvarande, gäller i stället det. Om inte

stiftelseförordnandet föreskriver en särskild röstmajoritet,

gäller som styrelsens beslut den mening som mer än hälften

av de närvarande röstar för eller, vid lika röstetal, den

mening som ordföranden biträder.

(Jfr promemorieförslaget 2 kap. 10 §)

I likhet med föregående paragraf regleras här styrelsens

arbete. Lagrådet har förordat att bestämmelserna

skall vara dispositiva. Det har emellertid även i detta

sammanhang ansetts vara av värde att dessa grundläggande

regler för styrelsearbetet får gälla oavsett vad stiftaren har

föreskrivit. Vad Lagrådet anfört har i stället föranlett att

det i 7 § andra stycket lagen om införande av stiftelselagen

tagits in en bestämmelse som innebär att bestämmelserna i

12 § är dispositiva för äldre stiftelser.

Första och andra meningarna

Bestämmelserna i de två första meningarna har sakligt

sett sin förebild i 6 kap. 9 § första stycket första meningen

lagen om ekonomiska föreningar (jfr även 8 kap. 9 § första

stycket första meningen aktiebolagslagen).

Förevarande bestämmelser är tvingande så till vida att

de ställer krav på att mer än hälften av hela antalet

styrelseledamöter måste vara närvarande för att styrelsen

skall vara beslutför. Bestämmelserna tar därför över en

föreskrift i stiftelseförordnandet om att styrelsen skall vara

beslutför exempelvis med endast en tredjedel av

ledamöterna närvarande.

Med hela antalet styrelseledamöter menas det antal som

skall finnas enligt stiftelseförordnandet eller, om det där

anges ett högsta och ett lägsta antal, det faktiska antalet

ledamöter. Också om förordnandet överhuvudtaget saknar

föreskrift om antalet ledamöter får med hela antalet

ledamöter förstås det antal ledamöter som faktiskt ingår i

styrelsen.

Tredje meningen

Bestämmelsen i 6 kap. 9 § andra stycket första meningen

lagen om ekonomiska föreningar är förebild för

bestämmelsen i tredje meningen (jfr även 8 kap. 9 § andra

stycket första meningen aktiebolagslagen).

Förevarande bestämmelse medför att en av stiftaren

meddelad föreskrift av innebörd att en viss styrelseledamot

skall ha vetorätt saknar verkan.

13 §

Över styrelsens beslut skall protokoll föras.

(Jfr 2 kap. 11 § promemorieförslaget)

Paragrafen har i sak utformats i enlighet med

Lagrådets förslag.

Det är angeläget att man i efterhand kan ta reda på bl.a.

vilka styrelseledamöter som varit närvarande när styrelsen

har utövat sin beslutsrätt avseende stiftelsen. Ett annat skäl

för den i paragrafen föreskrivna protokollsskyldigheten är

att den säkerställer att styrelsens beslut i fråga om ändring

av en av stiftaren meddelad föreskrift blir dokumenterat

och därmed tillgängligt bl.a. för framtida styrelseledamöter.

Bestämmelsen är tillämplig även när styrelsen har endast

en ledamot. Av bestämmelsen i 8 § följer att protokollen

skall förvaras på ett ordnat och betryggande sätt. Några

särskilda bestämmelser om undertecknande eller justering

av protokollen har inte ansetts nödvändiga.

Det kan förekomma stiftelseförordnanden som

innehåller föreskrifter om protokoll. I den mån dessa

föreskrifter innefattar mer omfattande skyldigheter än

förevarande bestämmelse skall dessa föreskrifter följas (jfr

1 §).

14 §

En styrelseledamot får inte handlägga frågor som rör

avtal mellan honom och stiftelsen. Han får inte heller

handlägga frågor om avtal mellan stiftelsen och tredje man,

om han i frågan har ett väsentligt intresse som kan strida

mot stiftelsens. Med avtal jämställs annan rättshandling

samt rättegång eller annan talan.

Är styrelsen enligt första stycket förhindrad att företräda

stiftelsen, får tillsynsmyndigheten på styrelsens begäran

förordna en god man att företräda stiftelsen i styrelsens

ställe.

(Jfr 2 kap. 12 § promemorieförslaget)

Paragrafen innehåller regler om jäv för

styrelseledamöter. Behovet av dylika regler har berörts i

avsnitt 2.6.2 i allmänna motiveringen. Reglerna är

utformade i enlighet med Lagrådets förslag (jfr även

8 kap. 10 § aktiebolagslagen).

Första stycket

Reglerna i första stycket har den effekten att en

styrelseledamot inte får vara med och besluta om ingående

av vissa ömsesidigt förpliktande avtal. Med avtal jämställs

därvid enligt bestämmelsen i styckets tredje mening

annan rättshandling. Med annan rättshandling avses

framför allt ensidiga beslut om bidrag. Detta är

givetvis av särskild betydelse inom stiftelserätten, eftersom

just utgivande av kontanta bidrag eller förmåner av annat

slag i regel är det sätt på vilket en avkastningsstiftelse

främjar sitt syfte.

Den som är jävig enligt bestämmelserna i stycket

utesluts inte endast från att vara med och fatta det slutliga

beslutet om en viss rättshandling. Han är även förhindrad

att delta i beslut av förberedande eller preliminär natur och

i de beslut som fattas i tiden efter det slutliga beslutet, t.ex.

i fråga om tolkningen av rättshandlingen.

En styrelseledamot i en avkastningsstiftelse kan inte

delta i beslut som innebär att han får åtnjuta förmån av

stiftelsen. Bestämmelserna i stycket utgör emellertid inte

något hinder mot att en person som är ledamot i styrelsen

för en stiftelse står som mottagare av ett bidrag från samma

stiftelse. Bestämmelserna i stycket utgör inte heller något

hinder mot att styrelsen själv beslutar om sina arvoden.

Detta följer av bestämmelserna i nästföljande paragraf.

Andra stycket

Eftersom det enligt 16 § är styrelsen som företräder

stiftelsen kan jävsbestämmelserna i första stycket medföra

att det inte finns någon som kan fatta beslut i en viss

angelägenhet. Det kan t.o.m. vara så att stiftelsen inte ens

kan fatta beslut i frågor som rör främjandet av ändamålet.

Därför föreskrivs det i förevarande stycke att

tillsynsmyndigheten -- i de fall styrelsen på grund av

jävsbestämmelserna är förhindrad att företräda stiftelsen --

på styrelsens begäran får utse en god man att företräda

stiftelsen i styrelsens ställe. Stiftelselagen innehåller inte

några särskilda ansvarsbestämmelser för en sådan god man.

15 §

En styrelseledamot har rätt till skäligt arvode i efterskott

för kalenderår. Beslut om arvode får fattas av styrelsen.

Första stycket gäller endast om inte annat har

föreskrivits i stiftelseförordnandet.

(Jfr 2 kap. 13 § promemorieförslaget)

Första stycket

Enligt bestämmelsen i första meningen har

styrelsens ledamöter rätt till skäligt arvode. Men eftersom

bestämmelsen är dispositiv (se andra stycket) kan det

inträffa att det i ett enskilt fall inte föreligger någon rätt till

arvode. Det kan på grund av bestämmelsens disposivitet

också vara så att storleken på arvodet skall bestämmas efter

en annan norm än efter skälighet. Det kan t.ex. följa av

stiftelseförordnandet att arvode skall utges med ett fast

belopp eller med ett belopp knutet till ett visst index.

Vad som skall förstås med skäligt arvode i

bestämmelsens mening får i det enskilda fallet bedömas

med hänsyn till bl.a. hur kvalificerat uppdraget är. Av

betydelse är också den tid som har lagts ned på uppdraget,

t.ex. i avkastningsstiftelser för att bereda besluten om

bidrag, och om denna tidsåtgång framstår som försvarlig

med beaktande av stiftelsens ändamål och dess

förmögenhetsförhållanden.

Enligt bestämmelsen i andra meningen, som

också är dispositiv, får styrelsen fatta beslut om arvode.

Denna bestämmelse förutan skulle styrelsen till följd av

jävsbestämmelserna i närmast föregående paragraf ha varit

förhindrad att fatta några beslut om arvode.

Det är ingenting som hindrar att styrelsen fattar beslut

om att arvode inte skall utgå, trots att rätt till arvode

föreligger. Ett sådant beslut gäller sedan för stiftelsen till

dess att styrelsen eller dess majoritet fattar ett beslut av

motsatt innebörd.

Om styrelsens ledamöter beviljar sig själva oskäliga

arvoden, kan detta föranleda ingripande från

tillsynsmyndighetens sida. Myndigheten kan därvid

förbjuda styrelsens ledamöter vid vite att betala ut arvodena

(jfr 9 kap. 5 § första stycket 3 och tredje stycket). Har

utbetalning redan skett, har tillsynsmyndigheten möjlighet

att föra talan om skadestånd för stiftelsens räkning (se 5

kap. 4 § första stycket 5 ). Vad nu sagts gäller dock inte om

fråga är om en sådan stiftelse som avses i 9 kap. 10 § första

stycket 1 eller 3.

Andra stycket

Av bestämmelsen i andra stycket följer att en föreskrift i

stiftelseförordnandet alltid tar över regleringen enligt första

stycket. Som redan har framgått av vad som anförts i

anslutning till första stycket betyder detta bl.a. att om

stiftaren har föreskrivit att arvode inte skall utges så

föreligger det ingen rätt till arvode. Detta betyder också att

om stiftaren har föreskrivit att arvode skall utges med ett

fast belopp eller ett belopp knutet till ett visst index, skall

denna föreskrift tillämpas.

Om stiftaren har föreskrivit att någon annan än styrelsen

skall fatta beslut i arvodesfrågor, blir styrelsen bunden av de

arvodesbeslut som fattas i den meningen att högre arvoden

än vad besluten anger inte kan betalas ut (jfr 3 § andra

stycket). Om det skulle visa sig att stiftelsen blir

handlingsförlamad till följd av stiftarens föreskrifter om

arvode eller att stiftelsen på ett eller annat sätt skadas av

sådana föreskrifter, bör föreskrifterna i fråga kunna ändras

eller upphävas enligt bestämmelserna i 6 kap.

16 §

Styrelsen företräder stiftelsen och tecknar dess namn och

firma.

Styrelsen för en stiftelse som är registrerad i

stiftelseregistret kan bemyndiga någon annan att företräda

stiftelsen och teckna dess namn och firma. Styrelsen kan när

som helst återkalla ett sådant bemyndigande.

Bestämmelserna i 14 § gäller i fråga om den som har fått ett

sådant bemyndigande även om han inte är styrelseledamot.

Den som är underårig eller i konkurs eller som har

förvaltare enligt 11 kap. 7 § föräldrabalken får inte

bemyndigas att företräda stiftelsen.

En stiftelse som har försatts i konkurs företräds som

konkursgäldenär av den styrelse som finns vid konkursens

början. Bestämmelserna i 9 § gäller dock under konkursen.

(Jfr 2 kap. 15 § promemorieförslaget)

Denna paragraf reglerar hur en stiftelse med egen

förvaltning företräds utåt sett, t.ex. vid ingående av

avtal och inför domstolar samt andra myndigheter.

Hithörande frågor har i den allmänna motiveringen

behandlats i avsnitt 2.6.3.

Bestämmelserna i paragrafen gäller för styrelsen (första

och fjärde styckena) och för av styrelsen utsedda, i

stiftelseregistret registrerade, särskilda företrädare (andra

stycket). Regler om andra representanter för en stiftelse,

t.ex. vanliga fullmäktige och rättegångsombud, finns i

annan lagstiftning (jfr t.ex. lagen, 1915:218, om avtal och

andra rättshandlingar på förmögenhetsrättens område).

Stiftelselagen innehåller inte några bestämmelser om

verkställande direktör. Om en stiftelse håller sig med

verkställande direktör, grundar denne sin behörighet inte --

som är fallet beträffande t.ex. verkställande direktören i ett

aktiebolag -- på lag utan på avtal.

Första stycket

Bestämmelsen i stycket är tvingande. Det innebär att

styrelsen alltid har rätt att företräda stiftelsen även om

stiftaren i stiftelseförordnandet har föreskrivit annat.

Avtal med förpliktande verkan för stiftelsen kan alltså

ingås av styrelsen. Samtliga styrelseledamöter behöver inte

delta i beslutet att ingå avtalet. Det räcker med att styrelsen

är beslutför när beslutet tas.

Enligt 1 kap. 6 § första stycket skall en stiftelse alltid ha

ett namn. Utövar stiftelsen näringsverksamhet skall den

göra det under en firma som kan men inte behöver och

ibland inte ens får sammanfalla med stiftelsens namn (jfr

kommentaren till 8 kap. 2 §). Enligt bestämmelsen i

förevarande stycke tecknar styrelsen för en stiftelse som

utövar näringsverksamhet både stiftelsens namn och firma.

Bestämmelsen i 5 kap. 4 § första stycket innefattar vissa

undantag från bestämmelsen i förevarande stycke. Enligt

den förra bestämmelsen kan nämligen talan om skadestånd

till en stiftelse med egen förvaltning även väckas av andra

än styrelsen, t.ex. den som genom stiftelseförordnandet har

getts rätt att föra sådan talan.

Andra stycket

Om stiftelseförordnandet inte innefattar förbud däremot

är det ingenting som hindrar att en stiftelses styrelse låter

t.ex. vanliga fullmäktige företräda stiftelsen vid

rättshandlingar med tredje man. Särskilt stiftelser som

utövar näringsverksamhet kan emellertid ha behov av

särskilda företrädare med i princip samma behörighet att

företräda stiftelsen som en beslutför styrelse.

Bestämmelsen i första meningen innefattar därför

en rätt för styrelsen i en stiftelse som är registrerad i

stiftelseregistret att bemyndiga en eller flera fysiska

personer att företräda stiftelsen och teckna dess namn och

firma. Bestämmelsen är tvingande, vilket innebär att denna

rätt gäller även om stiftaren skulle ha förordnat annorlunda.

För att ett bemyndigande med stöd av bestämmelsen i

första meningen skall få avsedd verkan måste det anmälas

för registrering i stiftelseregistret. Om företrädaren enligt

styrelsens beslut får utöva sin behörighet endast i förening

med annan, skall också detta anmälas för registrering.

Någon annan inskränkning i företrädarens behörighet får

inte registreras (se 10 kap. 3 § första stycket 3 och andra

stycket). Om stiftelsen avser att utöva eller utövar

näringsverksamhet, skall de i registret införda uppgifterna

kungöras i Post- och Inrikes Tidningar (se 10 kap. 8 §).

Bestämmelsen i förevarande styckes tredje

mening innebär att jävsreglerna i 2 kap. 14 § första

stycket gäller för den som av styrelsen bemyndigats att

företräda stiftelsen även om denne inte är styrelseledamot.

Tredje stycket

Den som enligt 10 § andra meningen inte får vara

styrelseledamot får enligt bestämmelsen 16 § tredje stycket

inte heller bemyndigas att företräda stiftelsen. Det bör

påpekas att enligt 6 § första stycket 6 lagen (1986:436) om

näringsförbud får den som är underkastad näringsförbud

inte bemyndigas att företräda en stiftelse som utövar

näringsverksamhet.

Fjärde stycket

Bestämmelsen har utformats efter mönster av bl.a. 13

kap. 20 § aktiebolagslagen.

Den omständigheten att en stiftelse försätts i konkurs

betyder inte att stiftelseförordnandet upphävs. I och med

konkursbeslutet får emellertid styrelsen inte befatta sig med

de rättigheter och skyldigheter som tillkommer

konkursboet. Styrelsen får inte heller befatta sig med

angelägenheter som handläggs av konkursförvaltningen

enligt konkurslagen. Styrelsen företräder dock stiftelsen

som konkursgäldenär under konkursen.

Hänvisningen i styckets andra mening till 9 §

innebär bl.a. att en styrelseledamot i en stiftelse som har

försatts i konkurs har rätt att avgå när han så önskar.

17 §

Om styrelsen eller någon annan företrädare för stiftelsen

har företagit en rättshandling för stiftelsen och därvid

överskridit sin befogenhet, gäller inte rättshandlingen mot

stiftelsen, om den mot vilken rättshandlingen företogs insåg

eller borde ha insett att befogenheten överskreds.

(Jfr 2 kap. 16 § promemorieförslaget)

Bestämmelsen i paragrafen har utformats efter mönster

av 8 kap. 14 § aktiebolagslagen (1975:1385). Den tar sikte

på det fallet att styrelsen eller annan företrädare för

stiftelsen har handlat inom ramen för sin behörighet men

överskridit sin befogenhet. Rättshandlingen blir då

oförbindande för stiftelsen under förutsättning att tredje

man var i ond tro i fråga om befogenhetsöverskridandet.

Med begreppet annan företrädare avses sådan person som

bemyndigats att företräda stiftelsen enligt 16 § andra

stycket.

18 §

Om det finns suppleanter för styrelseledamöterna,

tillämpas bestämmelserna i denna lag om styrelseledamöter

också på suppleanterna.

Denna bestämmelse saknar motsvarighet i såväl

promemorieförslaget som det till Lagrådet remitterade

förslaget. Den har tagits in i stiftelselagen på förslag av

Lagrådet. Bestämmelsen innebär för sådana fall då

stiftelseförordnandet föreskriver att det skall finnas

suppleanter för styrelseledamöterna att samma regler skall

gälla för suppleanterna som för ledamöterna. När en

suppleant tjänstgör i styrelsen är denne i alla avseenden

jämställd med en ordinarie ledamot.

Anknuten förvaltning

I 19--24 §§ finns vissa bestämmelser om anknuten

förvaltning. Frågan om förvaltningsformerna har i den

allmänna motiveringen behandlats i avsnitt 2.6.2.

Anknuten förvaltning innebär att stiftelsen har en

juridisk person eller en statlig myndighet som sin förvaltare.

Det vilar därvid på förvaltaren att se till så att föreskrifterna

i stiftelseförordnandet och stiftelselagen följs. Hos

förvaltaren är uppgiften ytterst en angelägenhet för det

högsta verkställande organet.

I den mån det finns föreskrifter i stiftelseförordnandet

och i stiftelselagen om hur handläggningen av stiftelsens

angelägenheter skall gå till åligger det förvaltaren att följa

dessa (jfr 1 §, 3 § första stycket och 20 §). I övrigt ankommer

det på förvaltaren att själv bestämma vilka regler som skall

följas i detta avseende. Det naturliga torde därvid vara att

förvaltaren, t.ex. i fråga om kallelse till och beslutförhet vid

sammanträde med förvaltarens olika organ, bestämmer sig

för att tillämpa samma regler som gäller vid handläggningen

av förvaltarens egna angelägenheter.

I fall då en statlig myndighet, en kommun, ett landsting

eller en kyrklig kommun är förvaltare kan frågan

uppkomma om vissa förattningsbestämmelser är

tillämpliga. Det gäller om förvaltarens beslut avseende

stiftelsen får överklagas med stöd av de

författningsföreskrifter som gäller för överklagande av

myndighetens beslut i allmänhet. Det gäller också om den i

tryckfrihetsförordningen föreskrivna

offentlighetsprincipen för allmänna handlingar är

tillämplig på stiftelsens handlingar. Stiftelselagen lämnar

inte något svar på dessa frågor. Det förhållandet att

förvaltaren fattar sina beslut rörande stiftelsen resp.

handhar stiftelsens handlingar i egenskap av organ för

stiftelsen talar dock för att svaret på frågorna är nekande

(jfr angående den senare frågan justitieombudsmännens

ämbetsberättelse 1989/90 s. 370).

19 §

Ett uppdrag som förvaltare upphör, om förvaltaren

anmäler det hos tillsynsmyndigheten och hos den som har

utsett honom, om denne kan nås.

Stiftaren får inte vara förvaltare. Den som är försatt i

konkurs får inte heller vara förvaltare.

(Jfr 2 kap. 17 § promemorieförslaget)

Första stycket

I normalfallet får uppdraget att vara förvaltare för en

stiftelse anses gälla tills vidare. Uppdraget är ett

förtroendeuppdrag. Enligt bestämmelsen i första stycket får

därför en förvaltare när som helst frånträda sitt uppdrag.

Detta gäller även i fall då förvaltaren är angiven i

stiftelseförordnandet.

Av bestämmelsen följer emellertid att förvaltaren måste

anmäla sin avgång hos tillsynsmyndigheten och hos den som

har utsett honom, om denne kan nås. Det är inte avsett att

förvaltaren skall behöva göra några tidskrävande

efterforskningar efter den som har utsett honom. En

förvaltare som är utsedd av stiftaren och som har grundad

anledning anta att denne inte längre är i livet bör utan vidare

kunna nöja sig med att vända sig till tillsynsmyndigheten

med sin anmälan.

I stycket finns ingen bestämmelse som tar sikte på

utseendet av ny förvaltare när den tidigare förvaltaren har

lämnat sitt uppdrag. Har stiftaren i förordnandet meddelat

föreskrifter om detta, skall dessa givetvis tillämpas. I annat

fall har tillsynsmyndigheten befogenhet att förordna ny

förvaltare (jfr 9 kap. 8 §).

I likhet med vad som uttalades i anslutning till

bestämmelsen i 2 kap. 9 § andra stycket får det anses

ankomma på en avgående förvaltare att till dess ny

förvaltare utsetts vidta de åtgärder som behövs för att

hindra att värdet på stiftelsens förmögenhet onödigtvis

minskar.

Andra stycket

Bestämmelsen i första meningen om att stiftaren

inte får vara förvaltare är en motsvarighet till regeln i 10 §

om att stiftaren inte ensam kan vara styrelse för stiftelsen.

I fall då staten är stiftare innebär bestämmelsen i styckets

första mening hinder mot att en statlig myndighet går in som

förvaltare efter stiftelsens bildande.

Det är inte lämpligt att en förvaltare som har försatts i

konkurs fortsätter att vara förvaltare. Enligt bestämmelsen

i andra meningen får därför den som är försatt i

konkurs inte vara förvaltare. Det får anses ankomma på den

som företräder förvaltarens konkursbo att anmäla

förhållandet med tillämpning av bestämmelsen i första

stycket. Någon särskild bestämmelse om detta har inte

ansetts nödvändig.

Om en förvaltare är obehörig enligt bestämmelsen i

andra meningen, kan tillsynsmyndigheten entlediga

förvaltaren från uppdraget att vara förvaltare (jfr 9 kap. 5 §

första stycket 1).

20 §

Över de beslut som förvaltaren fattar rörande stiftelsen

skall det föras protokoll.

(Jfr 2 kap. 18 § promemorieförslaget)

Skyldigheten att föra protokoll gäller inte bara beslut

som fattas av förvaltarens högsta verkställande organ utan

även beslut beträffande stiftelsen som fattas av andra organ

hos förvaltaren, t.ex. skolstyrelsen i fall då en kommun är

förvaltare. Om ett handelsbolag är förvaltare gäller

skyldigheten att föra protokoll de beslut som fattas av envar

av de bolagsmän som har rätt att företräda bolaget eller, om

bolagsmännen gemensamt företräder bolaget, av

bolagsmännen i förening (jfr vad som har anförts i

anslutning till 3 § första stycket).

Bestämmelsen i 20 § innefattar endast skyldighet att föra

protokoll men innehåller inga föreskrifter om protokollets

form. Bestämmelsen innebär således inte någon skyldighet

att upprätta särskilda, fristående protokollshandlingar över

de beslut som förvaltaren fattar rörande stiftelsen. Om

stiftaren inte har meddelat någon föreskrift i

stiftelseförordnandet om denna senare fråga, ankommer

det på förvaltaren att själv ta ställning till den (jfr vad som

anförts i inledningen till detta avsnitt). Om förvaltaren

därvid av t.ex. praktiska skäl väljer att nedteckna besluten

avseende stiftelsen i de protokoll som förvaltaren upprättar

över besluten i sina egna angelägenheter, bör vidimerade

kopior av förvaltarens protokoll i den del de rör stiftelsen

förvaras samlade för sig (jfr 8 § andra stycket).

21 §

Förvaltaren får inte handlägga frågor som rör avtal

mellan honom och stiftelsen. Förvaltaren får inte heller

handlägga frågor om avtal mellan stiftelsen och tredje man,

om förvaltaren i frågan har ett väsentligt intresse som kan

vara stridande mot stiftelsens. Med avtal jämställs rättegång

eller annan talan.

Första stycket tillämpas också på företrädare för

förvaltaren.

Är förvaltaren enligt första stycket förhindrad att

företräda stiftelsen, får tillsynsmyndigheten på förvaltarens

begäran förordna en god man att företräda stiftelsen i

förvaltarens ställe.

(Jfr 2 kap. 19 och 23 §§ promemorieförslaget)

I denna paragraf meddelas bestämmelser om jäv för

förvaltaren och sådana fysiska personer som ensamma eller

tillsammans med andra företräder förvaltaren samt om

förordnande av god man i de fall förvaltaren är förhindrad

att företräda stiftelsen till följd av jäv.

Motsvarande bestämmelser om jäv vid egen förvaltning

finns i 14 §. Det bör särskilt framhållas att det är en saklig

skillnad mellan jävsbestämmelserna i 21 § och

jävsbestämmelserna i 14 §. När det gäller bestämmelserna

om jäv vid egen förvaltning jämställs nämligen med avtal

inte bara rättegång eller annan talan utan även ''''''''annan

rättshandling''''''''. Med annan rättshandling avses därvid

framför allt ensidiga beslut om bidrag. Sådana andra

rättshandlingar omfattas alltså inte av jävsregeln i

förevarande paragraf. Bakgrunden till denna sakliga

skillnad är Lagrådets påpekande om att en jävsregel

vid anknuten förvaltning som även omfattar ensidiga beslut

om bidrag skulle kunna leda till betydande praktiska

komplikationer i fall då t.ex. en kommun är förvaltare av

en stiftelse vars enda destinatär är just stiftelsens förvaltare.

Första stycket

Intressejäv för förvaltaren föreligger t.ex. vid

handläggning av frågor om avtal mellan stiftelsen och ett

dotterföretag till förvaltaren.

Andra stycket

Med begreppet företrädare för förvaltaren avses den

som ensam eller tillsammans med andra har rätt att

företräda förvaltaren i dennes egna angelägenheter (jfr 6 §

första stycket 2 och 23 § första stycket).

Bestämmelsen i förevarande stycke innebär hinder för

t.ex. en ledamot i förvaltarens högsta verkställande organ

att delta vid handläggningen av frågor om avtal mellan

stiftelsen och en tredje man, om ledamoten har ett

väsentligt intresse i frågan. Ett sådant väsentligt intresse

föreligger t.ex. om han har ägarintressen i det bolag som är

stiftelsens motpart i det tänkta avtalet.

Tredje stycket

Eftersom det enligt 23 § första stycket är förvaltaren som

företräder stiftelsen kan jävsbestämmelserna i första stycket

medföra att stiftelsen och förvaltaren helt saknar möjlighet

att träffa avtal med varandra. Enligt bestämmelsen i 21 §

tredje stycket får därför tillsynsmyndigheten förordna en

god man för stiftelsen i fall då förvaltaren saknar rätt att

företräda stiftelsen.

22 §

Förvaltaren har rätt till skäligt arvode i efterskott för

kalenderår. Beslut om arvode får fattas av förvaltaren.

Första stycket gäller endast om inte annat har

föreskrivits i stiftelseförordnandet.

(Jfr 2 kap. 20 § promemorieförslaget)

Bestämmelserna i denna paragraf har utformats efter

mönster av 15 §. Om förvaltaren gör utlägg som är direkt

hänförliga till förvaltningen av stiftelsen (i form av t.ex.

porton eller courtage) har förvaltaren givetvis rätt att av

stiftelsen gottgöra sig för dessa utlägg.

23 §

Förvaltaren företräder stiftelsen och tecknar dess namn

och firma.

Förvaltaren för en stiftelse som är registrerad i

stiftelseregistret kan bemyndiga någon annan att företräda

stiftelsen och teckna dess namn och firma. Förvaltaren kan

när som helst återkalla ett sådant bemyndigande.

Bestämmelserna i 21 § gäller i fråga om den som har fått ett

sådant bemyndigande även om han inte är företrädare för

förvaltaren.

Den som är underårig eller i konkurs eller som har

förvaltare enligt 11 kap. 7 § föräldrabalken får inte

bemyndigas att företräda stiftelsen.

En stiftelse som har försatts i konkurs företräds som

konkursgäldenär av den förvaltare som finns vid

konkursens början. Bestämmelserna i 19 § gäller dock

under konkursen.

(Jfr 2 kap. 22 § promemorieförslaget)

Denna paragraf reglerar frågan hur en anknutet

förvaltad stiftelse företräds. Hithörande frågor har i den

allmänna motiveringen behandlats i avsnitt 2.6.3.

Bestämmelser om hur en stiftelse med egen förvaltning

företräds finns i 16 §. När det gäller den närmare

innebörden av bestämmelserna i 23 § kan även hänvisas till

vad som anförs i anslutning till 16 §.

Första stycket

Bestämmelsen i detta stycke är tvingande. Det innebär

att förvaltaren alltid har rätt att företräda stiftelsen även om

stiftaren i stiftelseförordnandet har föreskrivit annat. När

det gäller talan om skadestånd till stiftelsen kan stiftelsen

emellertid självständigt och vid sidan av förvaltaren

företrädas av andra, t.ex. den som genom

stiftelseförordnandet har getts rätt att föra sådan talan (jfr

5 kap. 4 § första stycket).

Av bestämmelsen följer att det organ eller de fysiska

personer som enligt lag eller annan författning eller enligt

praxis är företrädare för en viss slags juridisk person eller

en viss statlig myndighet automatiskt också har rätt att

företräda den juridiska personen eller myndigheten som

förvaltare för en stiftelse. Företrädaren har därvid samma

behörighet att företräda den juridiska personen eller

myndigheten som förvaltare som han har att företräda den

juridiska personen eller myndigheten i dennes egna

angelägenheter. Om förvaltaren exempelvis är ett

aktiebolag, har alltså den verkställande direktören i bolaget

eller en särskild firmatecknare samma behörighet att

företräda bolaget i dess egenskap av förvaltare för den

ifrågavarande stiftelsen som han har att företräda bolaget i

frågor om bolagets egna angelägenheter.

Det nu anförda innebär att i frågor som rör en anknutet

förvaltad stiftelse företräds förvaltaren om denne är

1.

en statlig myndighet: av myndighetens chef eller i vissa

fall dess styrelse,

2.

en kommun eller ett landsting: av kommunens eller

landstingets styrelse,

3.

en kyrklig kommun: av kyrkorådet,

4.

ett aktiebolag eller en ekonomisk förening: av bolagets

eller föreningens styrelse, verkställande direktör eller

särskilda firmatecknare,

5.

en ideell förening eller en stiftelse: av föreningens eller

stiftelsens styrelse eller i det senare fallet av den som

bemyndigats att företräda stiftelsen enligt 16 § andra

stycket, eller

6.

 ett handelsbolag: av envar av de bolagsmän eller av de

bolagsmän i förening som företräder bolaget.

Andra stycket

Bestämmelsen i detta stycke kan vara av särskild

betydelse för sådana förvaltare som inte har möjlighet att

utse särskilda företrädare, dvs. statliga myndigheter,

kommuner, landsting, kyrkliga kommuner, ideella

föreningar och stiftelser som inte är registrerade i

stiftelseregistret.

Bestämmelsen i 21 § första stycket om jäv gäller enligt

tredje meningen i förevarande stycke för den som har

bemyndigats att företräda stiftelsen med stöd av

bestämmelsen i styckets första mening även om han inte är

företrädare för förvaltaren (ang. detta begrepp -- jfr vad

som anförs i anlutning till 21 § andra stycket).

Tredje och fjärde styckena

Bestämmelsen i tredje stycket innebär att den som

inte får bemyndigas att vara företrädare för en stiftelse med

egen förvaltning inte heller får bemyndigas att företräda en

stiftelse med anknuten förvaltning (jfr 16 § tredje stycket).

Hänvisningen i fjärde styckets andra mening till

19 § innebär att förvaltaren för en stiftelse som har försatts

i konkurs har rätt att lämna sitt uppdrag som förvaltare när

han så önskar.

24 §

Har förvaltaren eller någon annan företrädare för

stiftelsen företagit en rättshandling för stiftelsen och därvid

överskridit sin befogenhet, gäller inte rättshandlingen mot

stiftelsen, om den mot vilken rättshandlingen företogs insåg

eller borde ha insett att befogenheten överskreds.

(Jfr 2 kap. 24 § promemorieförslaget)

Bestämmelsen i denna paragraf har utformats efter

mönster av 17 §.

3 kap. Bokföring och årsredovisning m.m.

I detta kapitel meddelas bestämmelser om bokförings-

och årsredovisningsskyldighet m.m. Hithörande frågor har

i den allmänna motiveringen behandlats i avsnitt 2.6.6.

Av regleringen i kapitlet följer att stiftelserna i princip

kan delas in i två grupper, nämligen bokförings- och

årsredovisningsskyldiga stiftelser å ena sidan samt stiftelser

som är skyldiga att föra räkenskaper å den andra sidan. Det

är stiftelsens styrelse eller förvaltare som bär det yttersta

ansvaret för att skyldigheterna iakttas (jfr 2 kap. 8 §).

En stiftelse som enligt bestämmelserna i förevarande

kapitel endast är skyldig att föra räkenskaper kan likväl

vara bokförings- och årsredovisningsskyldig. Detta är fallet

om stiftaren har meddelat föreskrifter om sådan skyldighet

i stiftelseförordnandet. Styrelsen eller förvaltaren bär också

då det yttersta ansvaret för att skyldigheten iakttas

(jfr 2 kap. 3 § första stycket).

Bokföring

1 §

En stiftelse som utövar näringsverksamhet eller är

moderstiftelse är bokföringsskyldig.

Om en stiftelse hyr ut en byggnad eller del av en

byggnad, är den dock bokföringsskyldig på grund av detta

endast om verksamheten är att anse som hotell- eller

pensionatrörelse eller omfattar mer än två lägenheter som

regelmässigt hyrs ut.

En stiftelse som har bildats av eller tillsammans med

staten, en kommun, ett landsting eller en kyrklig kommun

är alltid bokföringsskyldig.

(Jfr 3 kap. 2 § promemorieförslaget)

Paragrafen motsvarar 3 kap. 2 § i det till Lagrådet

remitterade förslaget.

Första stycket

En stiftelse utövar näringsverksamhet om den är

näringsidkare i den mening detta begrepp har i

bokföringslagen och andra lagar av civilrättslig natur (jfr

bl.a. prop. 1960:167 s. 39 och 1975:104 s. 203). Det krävs

inte att verksamheten bedrivs i vinstsyfte (det

skatterättsliga begreppet näringsverksamhet i

21 § kommunalskattelagen innefattar dock ett sådant krav).

Begreppet moderstiftelse definieras närmare i 1 kap. 5 §.

Andra stycket

Bestämmelsen i andra stycket överensstämmer i sak med

1 § andra stycket andra meningen bokföringslagen.

Bestämmelsen innebär t.ex. att en stiftelse som hyr ut en

tvåfamiljsfastighet inte endast på grund därav anses utöva

sådan näringsverksamhet som enligt stiftelselagen medför

bokföringsskyldighet.

Tredje stycket

Bestämmelsen i stycket är tillämplig även i fall då staten,

kommunen eller landstinget bildat stiftelsen tillsammans

med en eller flera andra enskilda stiftare.

2 §

Utöver vad som följer av 1 § är en stiftelse

bokföringsskyldig

1. från tidpunkten för dess bildande, om värdet av

tillgångarna då överstiger ett gränsbelopp som motsvarar

tio gånger det gällande basbeloppet enligt

lagen (1962:381) om allmän försäkring, eller

2. från och med räkenskapsåret efter det vid vars utgång

värdet av stiftelsens tillgångar översteg det gränsbelopp som

anges i punkt 1.

En stiftelse kan av tillsynsmyndigheten undantas från

bokföringsskyldighet enligt första stycket, om stiftelsens

tillgångar vid utgången av de tre senaste räkenskapsåren har

varit lägre än det i första stycket angivna gränsbeloppet.

(Jfr 3 kap. 3 § promemorieförslaget)

Paragrafen motsvarar 3 kap. 3 § i det till Lagrådet

remitterade förslaget.

Första stycket

Bestämmelserna i stycket anger under vilka

förutsättningar en stiftelse som varken utövar

näringsverksamhet eller är moderstiftelse är

bokföringsskyldig.

Av bestämmelsen i första punkten följer att en

stiftelses tillgångar skall värderas vid stiftelsens tillkomst

och av bestämmelsen i andra punkten att värdering

skall ske vid utgången av varje räkenskapsår.

Värderingen skall ske med tillämpning av

bestämmelserna i 6 §. Resultatet av sådan värdering som

sker enligt andra punkten i 2 § första stycket skall framgå av

sammanställningen av stiftelsens räkenskaper (se 5 § andra

stycket tredje meningen).

Regler om undantag från bokföringsskyldighet enligt 2 §

första stycket meddelas i paragrafens andra stycke och i 3 §.

Andra stycket

Det förhållandet att värdet på stiftelsens tillgångar har

varit lägre än gränsbeloppet tre år i rad skall inte utan vidare

leda till att stiftelsen skall undantas från

bokföringsskyldigheten. Bestämmelsen innebär nämligen

att tillsynsmyndigheten skall göra en bedömning av vad som

är lämpligt i det enskilda fallet. I den bedömningen måste

särskilt behovet av kontroll av och intresset av offentlighet

kring stiftelsen vägas in. Om stiftelsen även fortsättningsvis

bör stå under årligen återkommande kontroll

(jfr avsnitt 2.8.1), bör stiftelsen alltså inte undantas från

bokföringsskyldigheten. Det nu senast sagda förutsätter

dock att det inte är fråga om en stiftelse som är undantagen

från tillsyn enligt 9 kap. 10 § första stycket 2 eller 3. I ett

sådant fall är det endast intresset av att det är offentlighet

kring stiftelsen som kan vägas in vid bedömningen.

Fråga om undantagande från bokföringsskyldighet

enligt förevarande stycke torde vanligen komma att

aktualiseras efter en framställan från stiftelsen.

Tillsynsmyndigheten är dock oförhindrad att besluta om

undantag utan att någon framställan om detta föreligger

från stiftelsens sida.

En stiftelse som erhållit dispens enligt bestämmelsen i

stycket blir omedelbart bokföringsskyldig, om den börjar

utöva näringsverksamhet eller blir moderstiftelse (jfr 1 §).

3 §

På ansökan av en stiftelse som är bokföringsskyldig enligt

2 § kan tillsynsmyndigheten undanta stiftelsen från

bokföringsskyldigheten för en viss tid, högst fem

räkenskapsår i följd, om stiftelsen skall främja sitt syfte

enbart genom att utge kontanta bidrag och den har sin

förmögenhet huvudsakligen placerad i sådana obligationer

som avses i 15 kap. 4 § tredje stycket föräldrabalken eller i

fordran hos Riksbanken eller Riksgäldskontoret eller i

fordran på svensk bank.

(Jfr 3 kap. 4 § promemorieförslaget)

Enligt bestämmelsen i paragrafen, som motsvarar 3 kap.

4 § i det till Lagrådet remitterade förslaget, kan en stiftelse

som är bokföringsskyldig enligt 2 § undantas från denna

skyldighet även i andra fall än som avses i 2 § andra stycket.

Om de i förevarande paragraf angivna förutsättningarna

för dispens föreligger, betyder inte det att stiftelsen har en

ovillkorlig rätt att bli undantagen från

bokföringsskyldigheten. I bedömningen måste även

behovet av kontroll av och intresset av offentlighet kring

stiftelsen vägas in (jfr vad som anförts vid 2 § andra stycket).

4§

Bokföringsskyldigheten enligt denna lag skall fullgöras

enligt bestämmelserna i bokföringslagen (1976:125) och

med iakttagande av följande:

1. Bokföringsskyldigheten omfattar all verksamhet som

stiftelsen utövar.

2. En stiftelse som har sin förmögenhet gemensamt

placerad med en annan stiftelses förmögenhet, får

beträffande den gemensamt placerade förmögenheten ha

en med den andra stiftelsen gemensam löpande bokföring.

3. En stiftelse som upphör att vara bokföringsskyldig

enligt 1 § skall i årsbokslutet ange värdet av stiftelsens

tillgångar vid räkenskapsårets slut.

(Jfr 3 kap. 1 § promemorieförslaget)

En stiftelse är bokföringsskyldig enligt denna lag

om den är bokföringsskyldig enligt någon bestämmelse i

stiftelselagen. Bestämmelser om bokföringsskyldighet finns

i 1 och 2 §§ (jfr även 7 kap. 7 § fjärde stycket). En stiftelse

som är bokföringsskyldig till följd av en i

stiftelseförordnandet meddelad föreskrift om detta är alltså

inte att anse som bokföringsskyldig enligt denna lag.

Enligt bestämmelsen i 4 § är en stiftelse som är

bokföringsskyldig enligt stiftelselagen skyldig att följa

bestämmelserna i bokföringslagen. Som berörts i den

allmänna motiveringen är bokföringslagen en ramlag.

Detta kommer främst till uttryck i lagens grundläggande

bestämmelse (2 § första stycket) enligt vilken

bokföringsskyldigheten skall fullgöras på sätt som

överensstämmer med god redovisningssed. Som också

berörts i den allmänna motiveringen kan det antas att vad

som skall förstås med begreppet god redovisningssed i fråga

om stiftelser kommer att utvecklas närmare sedan

stiftelselagen trätt i kraft. Detta gäller särskilt beträffande

avkastningsstiftelser som i regel får använda endast den

löpande avkastningen på sin förmögenhet för ändamålet.

Det i avsnitt 2.10.5 föreslagna tillägget till

11 kap. 5 § brottsbalken innebär att den som åsidosätter

sådan bokföringsskyldighet som följer av stiftelselagen kan

dömas för bokföringsbrott. Bestämmelserna i

skattebrottslagen (1971:69) om försvårande av

skattekontroll gäller också för stiftelser som är

bokföringsskyldiga enligt stiftelselagen (jfr kommentaren

till 5 §).

Punkt 1

Bestämmelsen i punkt 1 har förts in på förslag av

Lagrådet. Enligt bestämmelsen omfattar

bokföringsskyldigheten all verksamhet som en

stiftelse utövar. Detta betyder exempelvis att en

avkastningsstiftelse som placerar en del av sin förmögenhet

i en hyresfastighet på grund därav omedelbart blir

bokföringsskyldig inte bara beträffande fastigheten utan

även för den övriga förmögenhetsförvaltningen.

Punkt 2

Enligt 2 kap. 5 § får en stiftelse placera sin förmögenhet

gemensamt med en annan stiftelses förmögenhet.

Det anses normalt inte vara förenligt med god

redovisningssed om den som är bokföringsskyldig har

gemensam löpande bokföring (grund- och huvudbokföring)

med en annan bokföringsskyldig (jfr Bokföringsnämndens

cirkulär nr 20, s. 6). Om en stiftelse som är

bokföringsskyldig har sin förmögenhet gemensamt placerad

med en annan bokföringsskyldig stiftelses förmögenhet

ligger det emellertid i sakens natur att de två stiftelserna

beträffande den gemensamt placerade förmögenheten har

en gemensam grundbokföring. I punkt 2

meddelas det en bestämmelse som uttryckligen tillåter

detta. Bestämmelsen innebär också -- till skillnad från

3 kap. 3 § tredje stycket i det till Lagrådet remitterade

förslaget -- att även huvudbokföringen får vara gemensam.

Punkt 3

Bestämmelsen i denna punkt saknar motsvarighet i det

till Lagrådet remitterade förslaget.

En stiftelse som vid ingången av ett visst räkenskapsår

utövar näringsverksamhet kan upphöra med denna

verksamhet under räkenskapsåret. Bokföringsskyldigheten

enligt 1 § kvarstår dock till räkenskapsårets slut. Frågan om

stiftelsen i ett sådant fall är bokföringsskyldig även för

nästföljande räkenskapsår blir enligt 2 § första stycket 2

beroende av värdet på stiftelsens tillgångar (värderade

enligt bestämmelserna i 6 §) vid utgången av det föregående

räkenskapsåret. Enligt bestämmelsen i förevarande

punkt skall resultatet av denna värdering anges i

stiftelsens årsbokslut.

Räkenskaper

5 §

Stiftelser som inte är bokföringsskyldiga enligt denna lag

skall fortlöpande föra räkenskaper över belopp som har

inbetalats till eller utbetalats av stiftelsen. Det skall finnas

verifikationer för in- och utbetalningar. En stiftelse som har

sin förmögenhet gemensamt placerad med en annan

stiftelses förmögenhet, får beträffande den gemensamt

placerade förmögenheten ha räkenskaper som är

gemensamma med den andra stiftelsen.

Räkenskaperna skall avslutas med en sammanställning

för varje räkenskapsår. Av sammanställningen skall framgå

tillgångar och skulder vid räkenskapsårets början och slut

samt inkomster och utgifter under räkenskapsåret. I

sammanställningen skall även anges värdet av stiftelsens

tillgångar vid räkenskapsårets slut.

Räkenskapsmaterialet skall bevaras i ordnat skick och

på betryggande sätt inom landet under minst tio år från

utgången av det räkenskapsår som räkenskapsmaterialet

avser.

Räkenskapsåret för en sådan stiftelse som avses i första

stycket skall omfatta ett kalenderår. Stiftelsens första

räkenskapsår skall avkortas om det behövs för att

nästföljande räkenskapsår skall omfatta ett kalenderår.

(Jfr 3 kap. 5 § promemorieförslaget)

Som redan har framhållits skall stiftelser som inte är

bokföringsskyldiga enligt stiftelselagen föra räkenskaper.

Bestämmelser om det finns i denna paragraf. I materiellt

hänseende motsvarar regleringen i huvudsak den som gäller

för stiftelser som står under tillsyn enligt tillsynslagen (jfr

14 § den lagen). Åsidosätts reglerna i 5 § kan straffansvar

inträda enligt bestämmelserna i 10 §

skattebrottslagen (1971:69) om försvårande av

skattekontroll.

Bestämmelserna i 5 § skall iakttas också av sådana

stiftelser som är bokföringsskyldiga enligt bokföringslagen

på grund av föreskrift därom i stiftelseförordnandet.

Genom att följa bokföringslagens regler kommer en sådan

stiftelse automatiskt att uppfylla sina skyldigheter enligt 5

§. Stiftelsen måste dock komplettera sitt årsbokslut med en

uppgift om värdet på tillgångarna, värderade med

tillämpning av bestämmelserna i 6 §. Även för frågan vilken

period räkenskapsåret skall omfatta blir bestämmelserna i

5 § av saklig betydelse. Av bestämmelsen i fjärde stycket

följer nämligen att räkenskapsåret för en stiftelse som är

bokföringsskyldig enligt bokföringslagen till följd av

stiftarens föreskrift därom endast kan omfatta ett

kalenderår.

Den stiftelse som åsidosätter en föreskrift i

stiftelseförordnandet om bokföringsskyldighet enligt

bokföringslagen berörs inte av bestämmelserna om

bokföringsbrott i brottsbalken 11 kap. 5 § (se

avsnitt 2.10.5). Ett åsidosättande av sådan

bokföringsskyldighet som följer av stiftelseförordnandet

kan inte heller föranleda ansvar enligt bestämmelserna i

skattebrottslagen (1971:69) om försvårande av

skattekontroll. Ett sådant ansvar förutsätter att

stiftelseförvaltningen i det enskilda fallet inte ens levt upp

till de krav som bestämmelserna i 5 § innefattar.

Första stycket

Bestämmelsen i första meningen, som med

anledning av vad Lagrådet anfört i sitt yttrande har

en något annorlunda lydelse än i lagrådsremissen, innebär

att stiftelsen med tillämpning av en renodlad kontantprincip

som ett minimum måste föra anteckningar om in- och

utbetalningar (t.ex. vid utbetalningar av stipendier eller

styrelsearvoden eller vid köp av värdepapper).

Anteckningarna skall föras fortlöpande.

Enligt bestämmelsen i andra meningen skall det

finnas verifikationer för in- och utbetalningar. En

verifikation skall innehålla uppgift bl.a. om vad och vilket

belopp betalningen avser (jfr 5 § andra stycket

bokföringslagen). Som verifikation skall i första hand

användas den eller de handlingar som härrör från den

aktuella betalningen. Om det inte finns någon sådan

handling skall en särskild handling upprättas (jfr 5 § första

stycket första meningen bokföringslagen).

Bestämmelsen i 4 § 2 är förebild för bestämmelsen i

tredje meningen. I jämförelse med lagrådsremissens

förslag har förevarande bestämmelse jämkats något.

Andra stycket

Räkenskaperna skall enligt bestämmelsen i första

meningen avslutas med en sammanställning för varje

räkenskapsår.

Bestämmelsen i andra meningen saknar

motsvarighet i lagrådsremissens förslag. Genom

bestämmelsen tydliggörs vad som skall anges i

sammanställningen. Av den skall bl.a. framgå tillgångar och

skulder vid räkenskapsårets början och slut. I anledning av

vad Lagrådet anfört i sitt yttrande bör det framhållas att så

länge stiftelsen för sina räkenskaper enligt en renodlad

kontantprincip skall sammanställningen inte omfatta

sådana fordringar eller skulder som t.ex. dokumenterats

genom faktura men som ännu inte föranlett någon

inbetalning till eller utbetalning av stiftelsen. Om inte

stiftelseförordnandet innehåller någon föreskrift därom, får

styrelsen eller förvaltaren själv bestämma efter vilken

princip tillgångarna skall värderas i sammanställningen.

Man bör dock sträva efter att använda samma princip

mellan åren.

Av sammanställningen skall också framgå inkomster och

utgifter under räkenskapsåret. Vad som krävs är endast att

stiftelsen gör en summering av in- och utbetalningar. In- och

utbetalningar som skett med anledning av omplaceringar av

förmögenheten, t.ex. försäljningar eller köp av obligationer

eller fastigheter skall inte redovisas som inkomst eller utgift.

I sammanställningen bör utgifterna för arvoden till styrelsen

eller förvaltaren och för stiftelsens ändamål anges särskilt.

Som redan har berörts i anslutning till kommentaren till

2 § första stycket 2 skall en stiftelse som är skyldig att föra

räkenskaper värdera sina tillgångar vid utgången av varje

räkenskapsår med tillämpning av bestämmelserna i 6 §.

Resultatet av denna värdering skall enligt bestämmelsen i

tredje meningen anges i sammanställningen för det

gångna räkenskapsåret.

Tredje stycket

Bestämmelsen i detta stycke har en motsvarighet i 22 §

bokföringslagen.

Fjärde stycket

Det har inte ansetts nödvändigt att ge stiftelser som

endast skall föra räkenskaper möjlighet att ha s.k. brutet

räkenskapsår (jfr 12 § bokföringslagen).

Bestämmelsen i styckets andra mening skall

tillämpas även i fall då en stiftelse som varit

bokföringsskyldig enligt stiftelselagen och därvid haft brutet

räkenskapsår övergår till att föra räkenskaper enligt 5 §.

Värdet av stiftelsens tillgångar

6 §

Vid bestämmandet av det värde av stiftelsens tillgångar

som avses i 2 §, 4 § 3 och 5 § skall varje tillgång tas upp till

ett värde som motsvarar vad tillgången kan anses betinga

vid en försäljning under normala förhållanden. Fastigheter

och byggnader som är lös egendom tas dock upp till

taxeringsvärdet om ett sådant värde finns.

(Jfr 3 kap. 6 § promemorieförslaget)

Innebörden av bestämmelsen i första meningen är att

stiftelsens tillgångar skall tas upp till ett försiktigt beräknat

marknadsvärde.

Bestämmelserna i paragrafen skall tillämpas också vid

den värdering som avses i 4 kap. 4 § andra stycket.

Årsredovisning m.m.

7 §

En stiftelse som är bokföringsskyldig enligt denna lag

skall upprätta årsredovisning. Om stiftelsen vid

räkenskapsårets utgång är moderstiftelse och antalet

anställda hos koncernen under räkenskapsåret i medeltal

har varit minst tio, skall stiftelsen även upprätta

koncernredovisning.

Bestämmelsen i första stycket första meningen gäller

inte i fråga om en stiftelse som får använda sina tillgångar

uteslutande till förmån för medlemmar av en viss eller vissa

släkter och som är bokföringsskyldig endast på grund av 2 §.

Årsredovisningen består av den resultaträkning och den

balansräkning som har tagits in i årsbokslutet samt av en

förvaltningsberättelse med uppgift om hur stiftelsens

ändamål har främjats under räkenskapsåret.

(Jfr 3 kap. 7 § promemorieförslaget)

Första stycket

Angående uttrycket bokföringsskyldig enligt denna lag,

se vad som anförts i kommentaren till 4 §.

Om en stiftelse inte upprättar årsredovisning kan

tillsynsmyndigheten med stöd av 9 kap. 5 § första stycket 2

och tredje stycket förelägga ledamöterna i styrelsen eller

förvaltaren att fullgöra denna skyldighet i förening med

vite. Det anförda gäller även i fråga om sådana stiftelser

som avses i 9 kap. 10 § första stycket (jfr 9 kap. 10 § andra

stycket 2).

En stiftelses årsredovisning skall vara tillgänglig för var

och en som vill ta del av den. Detta gäller även i fråga om

stiftelser som omfattas av bestämmelserna i 9 kap.

10 § första stycket (jfr 3 kap. 12 § andra meningen). Om en

stiftelse som omfattas av dessa bestämmelser inte iakttar

skyldigheten att hålla årsredovisningen tillgänglig, kan

tillsynsmyndigheten ingripa med föreläggande i förening

med vite (jfr 9 kap. 10 § andra stycket 3).

Bestämmelsen i 3 kap. 1 § lagen (1980:1103) om

årsredovisning m.m. i vissa företag är förebild för

bestämmelsen i förevarande styckes andra mening.

Vad en koncernredovisning skall innehålla regleras närmare

i 8 § andra stycket.

Andra stycket

Bestämmelsen i detta stycke -- som utformats i enlighet

med Lagrådets förslag -- är den enda i stiftelselagen

som särskilt berör familjestiftelser (angående detta

begrepp, se vad som anförts i anslutning till kommentaren

till 1 kap. 7 §).

Av bestämmelsen i stycket följer att en familjestiftelse är

föremål för offentlighet (via den offentliga

årsredovisningen), återkommande kontroll av

tillsynsmyndigheten (jfr avsnitt 2.8.1) och

registreringsskyldighet endast i den mån den utövar

näringsverksamhet eller är moderstiftelse.

Tredje stycket

Bestämmelsen i tredje stycket reglerar närmare vilket

innehåll en stiftelses årsredovisning skall ha. I

förvaltningsberättelsen skall stiftelsen lämna uppgift om hur

stiftelsens ändamål har främjats under året. En

avkastningsstiftelse behöver emellertid inte lämna uppgift

om vilka som erhållit stöd från stiftelsen. En annan sak är

att det ankommer på stiftelsens revisor att utöva en reell

kontroll av att det inte har skett några avsteg från

stiftelseförordnandet. Det kan därför bli nödvändigt för

revisorn att infordra upplysningar om vilka som erhållit stöd

från stiftelsen.

För stiftelser som har utövat näringsverksamhet under

räkenskapsåret eller som är moderstiftelse vid

räkenskapsårets utgång gäller ytterligare bestämmelser om

årsredovisningen enligt 3 kap. 8 §.

En stiftelse kan vara skyldig att upprätta årsredovisning

även om den inte är bokföringsskyldig enligt denna lag.

Detta är fallet om stiftaren har föreskrivit sådan skyldighet

i stiftelseförordnandet. Vad som då skall gälla i fråga om

redovisningens innehåll, om och hur den skall skrivas

under, om och i så fall när den skall tillställas revisorn för

granskning samt om den skall vara offentlig avgörs av vad

stiftaren föreskrivit i stiftelseförordnandet.

8 §

En stiftelse som har utövat näringsverksamhet under

räkenskapsåret eller som är moderstiftelse vid

räkenskapsårets utgång skall vid upprättandet av

årsredovisningen tillämpa god redovisningssed och lämna

uppgifter och upplysningar av det innehåll som anges i

2 kap. 6--8 §§ lagen (1980:1103) om årsredovisning m.m. i

vissa företag. Om det finns synnerliga skäl får

tillsynsmyndigheten medge att bruttoomsättningssumman

inte anges i årsredovisningens resultaträkning.

En stiftelse som skall upprätta koncernredovisning skall

vid upprättandet av årsredovisningen iaktta även 3

kap. 2 § andra stycket, 3 och 4 §§ samt 8 § andra meningen

lagen (1980:1103) om årsredovisning m.m. i vissa företag

och vid upprättandet av koncernredovisningen 3 kap. 5 och

7 §§ samt 9 § första stycket samma lag. Ett dotterföretag till

stiftelsen skall vid upprättandet av sin årsredovisning iaktta

3 kap. 2 § andra stycket samt 8 § nämnda lag.

(Jfr 3 kap. 8 § promemorieförslaget)

Första stycket

I styckets första mening, som utformats i enlighet

med Lagrådets förslag, meddelas bl.a. ytterligare

bestämmelser om innehållet i årsredovisningen för en

stiftelse som har utövat näringsverksamhet under

räkenskapsåret eller som är moderstiftelse vid

räkenskapsårets utgång. Det hänvisas därvid till vissa

bestämmelser i lagen (1980:1103) om årsredovisning m.m. i

vissa företag (jfr prop. 1979/80:143 s. 154--157). Det bör

särskilt observeras att dessa bestämmelser -- till skillnad

från vad som är fallet i fråga om t.ex. handelsbolag -- skall

gälla för stiftelser oberoende av tillgångarnas nettovärde

eller antalet anställda i stiftelsen.

Enligt 2 kap. 6 § årsredovisningslagen skall i

årsredovisningen återges resultat- och balansräkning för

föregående räkenskapsår. När det gäller stiftelser, har det

ansetts ligga i sakens natur att denna skyldighet faller bort

om stiftelsen inte var bokföringsskyldig enligt 1 § under det

tidigare räkenskapsåret. Någon bestämmelse om detta har

därför inte ansetts nödvändig.

Bestämmelsen i styckets andra mening har sin

förebild i 2 kap. 5 § 3 årsredovisningslagen (jfr prop.

1979/80:143 s. 154).

Andra stycket

Beträffande bestämmelsen i styckets första

mening hänvisas till prop. 1979/80:143 s. 159--164.

9 §

Årsredovisningen skall skrivas under av samtliga

styrelseledamöter eller, i fråga om stiftelser med anknuten

förvaltning, av förvaltaren eller, om ett handelsbolag är

stiftelsens förvaltare, av samtliga de bolagsmän som

företräder bolaget. Vad nu sagts gäller även i fråga om

koncernredovisning.

Om en avvikande mening beträffande års- eller

koncernredovisningen har antecknats till styrelsens eller

förvaltarens protokoll, skall den avvikande meningen fogas

till redovisningen.

(Jfr 3 kap. 9 § promemorieförslaget)

Bestämmelserna i 9 kap. 2 § andra stycket

lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar är förebild för

bestämmelserna i 9 §.

Årsredovisningen för en stiftelse med anknuten

förvaltning skall enligt bestämmelsen i första styckets första

mening skrivas under av förvaltaren. Detta innebär att

redovisningen skall skrivas under av någon som enligt lag

eller annan författning eller enligt praxis är behörig att

företräda förvaltaren i alla dennes egna angelägenheter (jfr

vad som anförts i anslutning till 2 kap. 23 §).

Årsredovisningen för t.ex. en kommunalt förvaltad stiftelse

måste således skrivas under av minst så många av

ledamöterna i kommunstyrelsen att de tillsammans bildar

en beslutför kommunstyrelse och för en stiftelse som

förvaltas av ett aktiebolag av antingen minst så många av

ledamöterna i bolagets styrelse att de tillsammans bildar en

beslutför styrelse eller av någon som är firmatecknare för

bolaget. Vad nu sagts gäller dock inte om ett handelsbolag

är förvaltare. Som framgår av förevarande bestämmelse

skall årsredovisningen i ett sådant fall undertecknas av

samtliga de bolagsmän som företräder bolaget.

I stiftelselagen föreskrivs det inte någon skyldighet för

styrelsen eller förvaltaren att underteckna den

sammanställning som skall upprättas i fall då stiftelsen

endast är skyldig att föra räkenskaper. Det är dock lämpligt

att undertecknande sker.

10 §

En stiftelse som är skyldig att upprätta årsredovisning

enligt denna lag skall avlämna årsredovisningen till revisorn

senast fyra månader efter räkenskapsårets utgång. Om

stiftelsen är skyldig att upprätta koncernredovisning enligt

denna lag, gäller vad nu sagts även i fråga om

koncernredovisningen.

En stiftelse som inte är årsredovisningsskyldig enligt

denna lag skall avlämna årsbokslutet eller

sammanställningen över räkenskaperna till revisorn senast

fyra månader efter räkenskapsårets utgång.

(Jfr 3 kap. 10 § promemorieförslaget)

Första stycket

En stiftelse är skyldig att upprätta årsredovisning eller

koncernredovisning enligt denna lag om den är skyldig att

upprätta årsredovisning eller koncernredovisning enligt

någon bestämmelse i stiftelselagen. En stiftelse som t.ex. är

skyldig att upprätta årsredovisning endast enligt

stiftelseförordnandet är således inte att anse som skyldig att

upprätta årsredovisning enligt denna lag (jfr vad som

anförts i anslutning till 7 § tredje stycket).

Om en stiftelse inte fullgör sin skyldighet att avlämna

årsredovisning eller koncernredovisning till revisorn kan

tillsynsmyndigheten enligt 9 kap. 5 § första stycket 2

förelägga styrelsens ledamöter eller förvaltaren att fullgöra

sin skyldighet. Föreläggandet kan förenas med vite

(jfr 9 kap. 5 § tredje stycket). Det anförda gäller även om

stiftelsen är en sådan stiftelse som avses i 9 kap. 10 § första

stycket (jfr 9 kap. 10 § andra stycket 2).

Andra stycket

Stiftelser som inte är skyldiga att upprätta årsredovisning

enligt denna lag är i regel endast skyldiga att föra

räkenskaper. En sådan stiftelse skall enligt bestämmelsen i

andra stycket lämna sammanställningen över sina

räkenskaper till revisorn senast fyra månader efter

räkenskapsårets utgång. En sådan familjestiftelse som

avses i 7 § andra stycket skall inom samma tid lämna sitt

årsbokslut enligt 11 § bokföringslagen till revisorn.

Om en stiftelse är bokföringsskyldig enligt

bokföringslagen endast enligt stiftelseförordnandet, är

stiftelsen skyldig att lämna sitt årsbokslut till revisorn om

stiftaren meddelat föreskrift om sådan skyldighet (jfr vad

som anförts i anslutning till 7 § tredje stycket). I annat fall

får stiftelsen själv avgöra om den till revisorn skall lämna

årsbokslutet eller en sammanställning upprättad i enlighet

med 5 §.

11 §

En stiftelse som är skyldig att upprätta årsredovisning

enligt denna lag skall senast sex månader efter

räkenskapsårets utgång sända en kopia av

revisionsberättelsen och av den av revisorn påtecknade

årsredovisningen till tillsynsmyndigheten. Om stiftelsen är

skyldig att upprätta koncernredovisning enligt denna lag,

gäller vad nu sagts även i fråga om

koncernrevisionsberättelsen och den av revisorn

påtecknade koncernredovisningen.

(Jfr 4 kap. 13 § promemorieförslaget)

Undantag från bestämmelserna i denna paragraf gäller

enligt bestämmelserna i nästföljande paragraf för sådana

stiftelser som avses i 9 kap. 10 § första stycket.

I fall när det följer av stiftelseförordnandet att stiftelsen

skall upprätta årsredovisning är det inte uteslutet att

stiftaren dessutom har föreskrivit att redovisningen och

även revisionsberättelsen skall tillställas

tillsynsmyndigheten för granskning. Frågan huruvida

stiftelsen måste följa stiftarens föreskrift på denna punkt

blir i det enskilda fallet beroende av om tillsynsmyndigheten

förklarar sig villig att granska handlingarna eller inte.

12 §

Bestämmelsen i 11 § första meningen gäller inte i fråga

om sådana stiftelser som avses i 9 kap. 10 § första stycket.

En sådan stiftelse skall senast sex månader efter

räkenskapsårets utgång hålla en kopia av

revisionsberättelsen och av den av revisorn påtecknade

årsredovisningen tillgänglig för var och en som vill ta del av

den. Är stiftelsen skyldig att upprätta koncernredovisning,

gäller vad nu sagts även i fråga om

koncernrevisionsberättelsen och den av revisorn

påtecknade koncernredovisningen, om stiftelsen är sådan

som avses i 9 kap. 10 § första stycket 1 eller 2.

(Jfr 3 kap. 11 § första meningen promemorieförslaget)

En princip som gäller enligt stiftelselagen är att alla

stiftelser som är skyldiga att upprätta årsredovisning enligt

lagen skall vara föremål för offentlighet. I fråga om

sådana stiftelser som återkommande kontrolleras av

tillsynsmyndigheten uppnås offentligheten genom att

stiftelsen enligt bestämmelserna i 11 § skickar bl.a. en kopia

av revisionsberättelsen och av den av revisorn påtecknade

årsredovisningen till tillsynsmyndigheten.

Bestämmelserna i 9 kap. 10 § första stycket innebär

emellertid bl.a. att vissa årsredovisningsskyldiga stiftelser

undantas från den återkommande kontrollen. På grund

därav föreskrivs det i 12 § att bestämmelserna i 11 § inte

gäller för stiftelser som omfattas av bestämmelsen i

9 kap. 10 § första stycket. Principen om offentlighet för alla

årsredovisningsskyldiga stiftelser får dock inte efterges.

Därför föreskrivs det i 12 § också att stiftelser som omfattas

av bestämmelsen i 9 kap. 10 § bl.a. skall hålla en kopia av

den av revisorn påtecknade årsredovisningen tillgänglig för

var och en som vill ta del av den.

Om inte stiftelsen fullgör sin skyldighet att hålla

föreskrivna handlingar tillgängliga för var och en, har

tillsynsmyndigheten befogenhet att vid vite förelägga

ledamöterna i styrelsen eller förvaltaren att fullgöra denna

skyldighet (jfr 9 kap. 10 § andra stycket 3).

4 kap. Revision

I detta kapitel meddelas bestämmelser om revision.

Hithörande frågor har i den allmänna motiveringen

behandlats i avsnitt 2.6.7.

I korthet innebär regleringen i kapitlet att en stiftelse

alltid skall ha minst en revisor. Stiftelser som är skyldiga att

upprätta årsredovisning enligt denna lag skall ha minst en

auktoriserad eller godkänd revisor och i vissa fall minst en

revisor som är auktoriserad. För övriga stiftelser, dvs.

främst sådana stiftelser som endast är skyldiga att föra

räkenskaper, ställs det dock inte några formella krav på

revisorns kompetens.

Bestämmelserna i kapitlet har i stor utsträckning

utformats efter mönster av motsvarande regler i lagen om

ekonomiska föreningar (jfr prop. 1986/87:7).

1 §

En stiftelse skall ha minst en revisor.

Om inte annat föreskrivs i stiftelseförordnandet, utses

och entledigas revisorn i en stiftelse med egen förvaltning

av styrelsen.

Om inte annat föreskrivs i stiftelselseförordnandet, utses

och entledigas revisorn i en stiftelse med anknuten

förvaltning av

1. förvaltarens högsta beslutande organ,

2. styrelsen om det finns en styrelse och annars av

myndighetens chef, om förvaltaren är en statlig myndighet,

eller

3. samtliga bolagsmän i förening, om förvaltaren är ett

handelsbolag.

(Jfr 4 kap. 1 § promemorieförslaget)

Första stycket

Bestämmelsen i stycket är tvingande. Härav följer att en

stiftelse alltid skall ha åtminstone en revisor, även om

stiftaren i sitt förordnande har föreskrivit att stiftelsen inte

skall vara föremål för någon revision över huvud taget (jfr

vad som anförs i anslutning till 9 § tredje stycket). I fall då

det bedöms lämpligt med hänsyn till stiftelsens ändamål

eller förmögenhetsförhållanden och förutsatt att inte

stiftelseförordnandet innehåller förbud däremot eller

förbjuder att stiftelsen alls blir föremål för revision får en

stiftelse ha mer än en revisor. Om en föreskrift i

stiftelseförordnandet innebär att stiftelsen skall ha mer än

en revisor, skall den givetvis följas (jfr återigen vad som

anförs i anslutning till 9 § tredje stycket).

Bestämmelserna i 4 kap. gäller för alla revisorer i

stiftelser, oavsett av vem eller på vilka grunder de har

utsetts.

Andra och tredje styckena

Bestämmelserna i dessa stycken är dispositiva. De skall

alltså tillämpas endast i fall då stiftaren inte har meddelat

några föreskrifter i stiftelseförordnandet om vem som skall

utse resp. entlediga stiftelsens revisor (jfr 9 § tredje stycket

och 2 kap. 3 § andra stycket).

Det kan tänkas att stiftaren i stiftelseförordnandet

föreskriver att en viss person skall vara stiftelsens revisor.

Om den av stiftaren utpekade personen vill åta sig

uppdraget och han uppfyller stiftelselagens krav i formellt

avseende blir han stiftelsens första revisor. Å andra sidan

följer det av de tvingande bestämmelserna i 7 § andra och

tredje styckena att den på vilken det ankommer att

entlediga revisorn i stiftelsen får utöva denna rätt när han

så finner vara lämpligt. Med stöd av dessa bestämmelser

kan han entlediga också en revisor som utsetts av stiftaren

i stiftelseförordnandet.

För stiftelser med anknuten förvaltning innebär

bestämmelsen i tredje stycket att det i regel är

förvaltarens högsta beslutande organ som utser resp.

entledigar revisor i stiftelsen. Om förvaltaren t.ex. är en

ideell förening ankommer ifrågavarande uppgifter således

på föreningens årsmöte.

Stiftelser med egen förvaltning och kyrkliga kommuner

där beslutanderätten utövas av ett direktvalt kyrkoråd (jfr

11 kap. 12 § kyrkolagen, 1992:300) saknar ett särskilt högsta

beslutande organ. För dessa fall följer det av bestämmelsen

i första punkten i tredje stycket att revisorn utses, om

förvaltaren är en stiftelse med egen förvaltning, av styrelsen

för denna stiftelse och, om förvaltaren är en kyrklig

kommun, av det direktvalda kyrkorådet.

Om förvaltaren är en sådan statlig myndighet på vilken

verksförordningen (1987:1100) är tillämplig följer det av

bestämmelsen i tredje styckets andra punkt att

revisorn i stiftelsen utses resp. entledigas av myndighetens

styrelse.

Bestämmelsen i tredje styckets tredje punkt

innebär bl.a. att även en kommanditdelägare skall

medverka i beslut om utseende resp. entledigande av

revisor i en av kommanditbolaget förvaltad stiftelse.

2 §

Om inte annat föreskrivs i stiftelseförordnandet, får en

stiftelse ha en eller flera revisorssuppleanter.

Bestämmelserna i denna lag om revisorer tillämpas också på

revisorssuppleanterna.

(Jfr 4 kap. 2 § promemorieförslaget)

Stiftelselagen innefattar inte något krav på att det skall

finnas suppleanter till revisorerna. Om stiftaren har

meddelat föreskrifter om det, gäller dessa. I annat fall får

revisorssuppleanter utses med stöd av bestämmelsen i

första meningen.

Bestämmelsen i andra meningen innebär bl.a. att

en stiftelse som är årsredovisningsskyldig enligt denna lag

endast kan utse en kvalificerad revisor till suppleant.

3 §

Den som är underårig, i konkurs eller underkastad

näringsförbud eller som har förvaltare enligt 11 kap. 7 §

föräldrabalken får inte vara revisor.

En revisor skall ha den insikt i och erfarenhet av

redovisning och ekonomiska förhållanden som med hänsyn

till stiftelsens ändamål samt arten och värdet av stiftelsens

tillgångar fordras för uppdragets fullgörande.

Till revisor kan även ett auktoriserat eller godkänt

revisionsbolag utses. Vid tillämpningen av bestämmelserna

i detta kapitel likställs ett auktoriserat revisionsbolag med

auktoriserad revisor och ett godkänt revisionsbolag med

godkänd revisor. Ett bolag som utses till revisor skall till den

stiftelse som revisionen avser anmäla vem som är

huvudansvarig för revisionen. Den huvudansvarige skall i

ett auktoriserat revisionsbolag vara auktoriserad revisor

och i ett godkänt revisionsbolag vara auktoriserad eller

godkänd revisor. Bestämmelserna i 6 § tillämpas på den

huvudansvarige.

Till revisor i dotterföretag bör minst en av

moderstiftelsens revisorer utses, om det kan ske.

(Jfr 4 kap. 3 § promemorieförslaget)

Bestämmelserna i 8 kap. 3 § lagen om ekonomiska

föreningar är förebild för bestämmelserna i denna paragraf.

Bestämmelserna i paragrafen kan sägas ange

minimikraven på revisorn i en stiftelse. Av andra

bestämmelser i kapitlet följer nämligen ytterligare krav på

revisorer i årsredovisningsskyldiga stiftelser (jfr 4 §).

Lika lite som för styrelseledamöter i en stiftelse ställs det

i stiftelselagen några nationalitets- eller bosättningskrav i

fråga om en stiftelses revisorer.

Första stycket

Om en revisor som inte får vara revisor enligt

bestämmelsen i första stycket varken lämnar sitt uppdrag på

eget initiativ eller entledigas av den som har rätt att

entlediga honom (jfr 1 § andra stycket), kan

tillsynsmyndigheten ingripa och entlediga revisorn samt

utse ny revisor (jfr 8 §).

Andra stycket

Bestämmelsen i detta stycke innehåller mycket allmänt

formulerade krav på vad en revisor skall uppfylla i fråga om

insikter i och erfarenheter av redovisning och ekonomiska

förhållanden. Bestämmelsen är formellt sett tillämplig på

alla stiftelserevisorer, men av naturliga skäl kommer den i

praktiken att få sin största betydelse för sådana

stiftelserevisorer som inte är auktoriserade eller godkända

revisorer (jfr 4 §).

Om den som utses till revisor inte motsvarar de i stycket

angivna kraven, kan tillsynsmyndigheten ingripa genom

föreläggande om rättelse i vissa fall (jfr vad som anförs i

anslutning till 9 kap. 5 § första stycket, 2 och 3).

Tillsynsmyndigheten kan däremot inte ingripa enligt 8 § i

förevarande kapitel. Har revisorn orsakat stiftelsen skada

kan tillsynsmyndigheten föra talan om skadestånd för

stiftelsens räkning enligt 5 kap. 2 § (jfr 5 kap. 4 § första

stycket 5).

Det förhållandet att den revisor som anlitas av stiftelsen

inte är kapabel att klara av uppdraget kan vara ett tecken

på att stiftelsens ekonomiska förhållanden är sådana att

revisorn bör vara kvalificerad och att tillsynsmyndigheten

därför med stöd av 5 § bör förordna att stiftelsen skall ha

kvalificerad revisor.

Stiftaren kan i stiftelseförordnandet ha meddelat

föreskrifter som innefattar ytterligare krav på revisorerna

än vad som följer av 3 § första och andra styckena. Om en

revisor inte motsvarar dylika krav kan tillsynsmyndigheten

ingripa med stöd av 8 § (jfr 8 § första stycket 4 och tredje

stycket andra meningen).

Tredje stycket

Bestämmelsen i första meningen är tvingande.

Den innebär att en juridisk person kan utses till revisor i en

stiftelse även om stiftaren i stiftelseförordnandet har

föreskrivit att endast fysiska personer får utses till detta

uppdrag.

Enligt förordningen (1973:221) om auktorisation och

godkännande av revisorer är det endast svenska handels-

och aktiebolag som driver revisionsverksamhet som kan

auktoriseras eller godkännas. Det kan nämnas i

sammanhanget att Revisorskommittén i ett nyligen avgivet

betänkande (SOU 1993:69) -- beträffande sådana revisorer

som har särskild kompetens att utföra lagstadgad revision --

har lämnat förslag till den författningsreglering som behövs

inför Sveriges närmande till EG.

I frågor om skadestånd gäller särskilda bestämmelser för

de fall då ett revisionsbolag är revisor (jfr 5 kap. 2 § andra

stycket).

Fjärde stycket

Syftet med bestämmelsen är att moderstiftelsens

kontrollorgan skall få en så bra kännedom som möjligt om

dotterföretagens förhållanden. Om det på grund av t.ex.

praktiska svårigheter inte går att ordna med gemensam

revisor, är det angeläget att moderstiftelsens revisor på

annat sätt skaffar sig erforderlig kännedom om

dotterföretagen.

4 §

Minst en revisor skall vara auktoriserad eller godkänd

revisor, om stiftelsen är skyldig att upprätta årsredovisning

enligt denna lag.

Stiftelsen skall ha auktoriserad revisor om stiftelsens

tillgångar eller, om stiftelsen är moderstiftelse, koncernens

tillgångar, värderade med tillämpning av 3 kap. 6 §, vid

utgången av de två senaste räkenskapsåren haft ett värde

överstigande ett gränsbelopp som motsvarar 1 000 gånger

det basbelopp enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring

som gällde vid utgången av respektive räkenskapsår. Minst

en revisor skall vara auktoriserad också om stiftelsen eller

koncernen under vart och ett av de två senaste

räkenskapsåren i medeltal haft mer än 200 anställda.

Regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer kan i fall som avses i andra stycket besluta att

en viss godkänd revisor får utses i stället för en auktoriserad

revisor. Sådana beslut meddelas för högst fem år i följd.

(Jfr 4 kap. 4 § promemorieförslaget)

Första stycket

Kravet på kvalificerad revision gäller för stiftelser som är

årsredovisningsskyldiga enligt stiftelselagen. Det

betyder att bestämmelsen inte innefattar något krav på

sådan revision i stiftelser som är årsredovisningsskyldiga

enligt bestämmelserna i 3 kap. endast till följd av

föreskrifter därom i stiftelseförordnandet. Det betyder

vidare att familjestiftelser som är bokföringsskyldiga enligt

stiftelselagen men som enligt 3 kap. 7 § andra stycket är

befriade från skyldighet att upprätta årsredovisning inte

behöver ha kvalificerad revisor. Även för stiftelser som

enligt 3 kap. 3 § undantagits från bokföringsskyldighet

bortfaller kravet på kvalificerad revision. Krav på

kvalificerad revision kan dock i nu nämnda fall vara

föreskrivet i stiftelseförordnandet.

Om en stiftelse som skall ha kvalificerad revisor enligt

stiftelselagen eller stiftelseförordnandet saknar sådan

revisor kan tillsynsmyndigheten alltid ingripa genom att

utse revisor (jfr 8 § första stycket 2 och 4). I vissa fall kan

tillsynsmyndigheten även ingripa med stöd av

bestämmelsen i 9 kap. 5 § första stycket 2 (jfr vad som anförs

i anslutning till 9 kap. 5 § första stycket 2 och 3).

En stiftelse som är årsredovisningsskyldig enligt

stiftelselagen för ett visst räkenskapsår upphör att vara det

för nästföljande räkenskapsår om den upphör att vara

bokföringsskyldig enligt stiftelselagen för det senare

räkenskapsåret (jfr vad som anförts i anslutning till 3 kap.

4 § 3). I ett sådant fall kvarstår kravet enligt förevarande

stycke att stiftelsen skall ha en kvalificerad revisor tills dess

att revisorn avgivit sin revisionsberättelse för det förra

räkenskapsåret.

Andra stycket

Bestämmelsen i 8 kap. 5 § första stycket lagen om

ekonomiska föreningar är förebild för bestämmelserna i

förevarande stycke.

Regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer

kan meddela dispens från kraven enligt andra stycket (jfr

tredje stycket).

Tredje stycket

Bestämmelsen i detta stycke gör det exempelvis möjligt

för en stiftelse som har kommit att uppfylla

förutsättningarna enligt andra stycket att få behålla en

tidigare anlitad, godkänd revisor.

5 §

I fråga om andra stiftelser än som avses i 4 § första stycket

får tillsynsmyndigheten besluta att minst en revisor skall

vara auktoriserad eller godkänd revisor.

(Jfr 4 kap. 5 § promemorieförslaget)

Enligt 9 kap. 3 § första stycket skall tillsynsmyndigheten

ingripa, om det kan antas att revisionen av stiftelsen inte

utövas i enlighet med stiftelseförordnandet eller

bestämmelserna i denna lag. Vilken form ingripandet skall

ha i det enskilda fallet bestämmer tillsynsmyndigheten inom

ramen för lagens bestämmelser. I 5 § anvisas en form som

är tillämplig i fråga om stiftelser som endast är skyldiga att

föra räkenskaper enligt 3 kap. 5 §.

En upplysning om tillsynsmyndighetens rätt att besluta

om kvalificerad revision med stöd av 5 § finns i 9 kap. 5 §

andra stycket. Bestämmelsen i 5 § är tillämplig även på

stiftelser som avses i 9 kap. 10 § första stycket 2 och 3 (se 9

kap. 10 § andra stycket punkt 5).

Bestämmelsen i 5 § torde främst komma att tillämpas i

fall då den revisor som anlitas av stiftelsen inte är kapabel

att klara uppgiften och detta förhållande kan tas till intäkt

för att stiftelsens ekonomiska förhållanden är sådana att

den bör ha en kvalificerad revisor (jfr vad som anförts i

anslutning till 3 § andra stycket).

Om tillsynsmyndighetens beslut enligt 5 § inte följs i det

enskilda fallet, kan tillsynsmyndigheten alltid ingripa

genom att förordna kvalificerad revisor för stiftelsen (jfr 8 §

första stycket 2).

6 §

 Den kan inte vara revisor som

1. är stiftelsens stiftare eller förvaltare,

2. ensam eller tillsammans med andra företräder

stiftelsen enligt 2 kap. 16 eller 23 § eller företräder

förvaltaren eller, om stiftelsen förvaltas av ett handelsbolag,

är bolagsman i bolaget,

3. ensam eller tillsammans med andra har rätt att

företräda ett dotterföretag till stiftelsen eller till förvaltaren

eller, om dotterföretaget är ett handelsbolag, är bolagsman

i företaget,

4. biträder vid förandet av stiftelsens räkenskaper eller

vid stiftelsens förmögenhetsförvaltning eller stiftelsens

kontroll däröver,

5. är anställd hos eller på annat sätt intar en underordnad

eller beroende ställning till stiftelsen eller till förvaltaren

eller till någon annan som avses i 1--4,

6. är verksam i samma företag som den som yrkesmässigt

biträder stiftelsen vid grundbokföringen eller förandet av

räkenskaper enligt 3 kap. 5 § eller vid stiftelsens

förmögenhetsförvaltning eller stiftelsens kontroll däröver,

7. är gift eller sambo med eller är syskon eller släkting i

rätt upp- eller nedstigande led till en person som avses i 1--

4 eller är besvågrad med en sådan person i rätt upp- eller

nedstigande led eller så att den ene är gift med den andres

syskon, eller

8. står i låneskuld till stiftelsen eller förvaltaren eller till

ett dotterföretag till stiftelsen eller till förvaltaren eller har

förpliktelser för vilka stiftelsen, förvaltaren eller

dotterföretag till stiftelsen eller förvaltaren har ställt

säkerhet.

I ett dotterföretag kan inte den vara revisor som enligt

första stycket inte är behörig att vara revisor i

moderstiftelsen.

En revisor får vid revisionen inte anlita någon som enligt

första och andra styckena inte är behörig att vara revisor.

Har moderstiftelsen eller dotterföretaget någon anställd i

sin tjänst med uppgift att uteslutande eller huvudsakligen ha

hand om stiftelsens eller dotterföretagets eller bådas interna

revision, får revisorn dock anlita en sådan anställd i den

utsträckning som det är förenligt med god revisionssed.

(Jfr 4 kap. 6 § promemorieförslaget)

Bestämmelserna i förevarande paragraf har, med viss

redaktionell jämkning, utformats i enlighet med

Lagrådets förslag.

I den associationsrättsliga lagstiftningen gäller som en

allmän princip att den som kan antas ha svårt att objektivt

bedöma ett företags skötsel inte får vara revisor i företaget

(jfr t.ex. 8 kap. 7 § lagen om ekonomiska föreningar). Av

detta förbud träffas bl.a. den som är ledamot i företagets

styrelse och den som är anställd i företaget. Genom

bestämmelserna i 6 § blir samma princip även gällande för

stiftelser.

Om revisorn i en stiftelse inte får vara revisor enligt

första stycket i paragrafen, kan tillsynsmyndigheten alltid

ingripa med stöd av 8 § (jfr 8 § första stycket 3 och tredje

stycket andra meningen). I vissa fall kan myndigheten även

ingripa med stöd av bestämmelsen i 9 kap. 5 § första stycket

2.

Första stycket

Punkt 1

Eftersom paragrafen i sin helhet är tvingande kan

stiftaren inte undgå förbudet enligt punkt 1 genom en

föreskrift i stiftelseförordnandet.

Att förvaltaren inte kan vara revisor innebär bl.a. att ett

revisionsbolag som är förvaltare av en stiftelse inte kan vara

revisor för samma stiftelse (jfr 3 § tredje stycket).

Punkterna 2 och 3

Den personkrets som omfattas av bestämmelserna i

dessa punkter motsvarar i huvudsak den som träffas av

låneförbudet i 2 kap. 6 § första stycket 2 och 3.

Punkt 4

Med ''''''''förandet av stiftelsens räkenskaper'''''''' avses

dels löpande bokföring (grundbokföring och

huvudbokföring) enligt bokföringslagen dels räkenskaper

över in- och utbetalningar enligt 3 kap. 5 §.

Bestämmelsen i förevarande punkt innebär inte i något

fall hinder mot att revisorn lämnar stiftelsens styrelse eller

förvaltare råd och anvisningar i bokslutsfrågor.

Punkt 5

En sådan beroendeställning som avses i bestämmelsen

föreligger t.ex. om någon under flera år har tagit emot

bidrag från en och samma familjestiftelse. Även den som

uppbär pension från en tidigare arbetsgivare får i

förhållande till arbetsgivaren anses inta en sådan

beroendeställning som diskvalificerar honom från att vara

revisor i en av arbetsgivaren förvaltad stiftelse.

Punkt 6

Bestämmelsen i denna punkt innebär inte något hinder

mot att huvudbokföringen beträffande en

bokföringsskyldig stiftelse och allt bokslutsarbete i fråga om

såväl bokföringsskyldiga som övriga stiftelser utförs av

personer som är anställda i samma företag som revisorn (jfr

prop. 1975:103 s. 423, 760 och 790). Det står dock inte i

överensstämmelse med lagens anda om arbetet med

huvudbokföringen eller bokslutet handhas av personal som

är överordnad revisorn i revisionsföretaget (jfr även 12 § i

Kommerskollegiets revisorskungörelse, KFS 1973:6).

Punkt 7

Genom bestämmelsen i denna punkt utesluts sådana

personer från att vara revisor som står i släkt- eller

svågerskapsförhållande till någon som på grund av

bestämmelserna i punkterna 1--4 är förhindrad att vara

revisor.

Angående begreppet sambo, jfr vad som sagts i

anslutning till 2 kap. 6 § andra stycket.

Punkt 8

Den som står i låneskuld till stiftelsen får enligt

bestämmelsen i punkt 8 inte vara revisor. Bestämmelsen

omfattar emellertid även den som fått ett lån efter det att

han utsetts till revisor.

Andra stycket

Bestämmelsen i detta stycke innebär t.ex. att den som är

anställd hos eller i övrigt intar en underordnad eller

beroende ställning till en moderstiftelse inte får vara revisor

i något av stiftelsens dotterföretag.

Tredje stycket

Bestämmelserna i stycket gäller även för revisorn i en

stiftelses dotterföretag. Bestämmelsen i andra meningen

innebär t.ex. att om det hos moderstiftelsen finns en för hela

koncernen anställd, gemensam internrevisor får

dotterföretagens revisorer ta hjälp av denne.

7 §

En revisor utses för bestämd tid eller tills vidare.

Ett uppdrag att tills vidare vara revisor upphör när en ny

revisor har utsetts.

Ett uppdrag som revisor för bestämd tid upphör i förtid,

om revisorn anmäler det hos den som har utsett honom eller

om han entledigas av någon som enligt 1 § andra stycket har

rätt att göra det.

Upphör ett uppdrag att vara revisor för bestämd tid i

förtid, skall revisorn genast anmäla detta till

tillsynsmyndigheten, om uppdraget har gällt en stiftelse som

är skyldig att upprätta årsredovisning enligt denna lag.

Revisorn skall i anmälan lämna en redogörelse för

iakttagelserna vid den granskning som han har utfört under

den del av löpande räkenskapsår som hans uppdrag har

omfattat. För anmälan gäller i tillämpliga delar vad som

föreskrivs i 11 § tredje och fjärde styckena om

revisionsberättelse. Kopia av anmälan skall överlämnas till

stiftelsens styrelse eller förvaltare.

Bestämmelsen i fjärde stycket tillämpas inte om

uppdraget har gällt en sådan stiftelse som avses i 9 kap. 10 §

första stycket.

(Jfr 4 kap. 7 § promemorieförslaget)

Bestämmelserna i 8 kap. 8 § lagen om ekonomiska

föreningar är förebild för bestämmelserna i 7 §.

Första stycket

Bestämmelsen i första stycket innebär att den som skall

utse revisorn har rätt att bestämma om revisorn skall utses

för bestämd tid eller tills vidare. Om stiftaren i

stiftelseförordnandet har angivit för vilken tid revisorn skall

utses, gäller dock det. Om stiftaren i förordnandet har

föreskrivit att revisorn skall utses för obestämd tid, bör det

anses liktydigt med att revisorn skall utses tills vidare.

Andra stycket

Bestämmelsen i stycket är tvingande. Den reglerar

frågan när ett uppdrag att vara revisor tills vidare

upphör. Av bestämmelsen följer att en revisor som själv vill

lämna uppdraget inte kan göra det förrän en ny revisor har

utsetts.

Tredje stycket

Ett uppdrag att vara revisor för bestämd tid

upphör utan vidare när tiden för uppdraget har gått till

ända. Enligt den tvingande bestämmelsen i tredje stycket

kan emellertid ett sådant uppdrag bringas att upphöra i

förtid. Om revisorn själv vill lämna uppdraget sker detta

genom att han anmäler det hos den som utsett honom. I

annat fall upphör uppdraget om han blir entledigad av

någon som har rätt att göra det.

Fjärde och femte styckena

Bestämmelserna i fjärde stycket gäller om

revisorns uppdrag upphör i förtid enligt bestämmelserna i

tredje stycket. Bestämmelserna i fjärde stycket skall dock

tillämpas endast i fall då uppdraget har avsett en sådan

stiftelse som är årsredovisningsskyldig enligt denna lag (jfr

vad som anförts i anslutning till 4 § första stycket).

I femte stycket meddelas en bestämmelse om

undantag från bestämmelserna i fjärde stycket för sådana

stiftelser som avses i 9 kap. 10 §.

8 §

Tillsynsmyndigheten kan förordna revisor för en

stiftelse, om

1. någon revisor inte är utsedd,

2. någon auktoriserad eller godkänd revisor inte är

utsedd när det krävs enligt 4 eller 5 §,

3. en utsedd revisor inte får vara revisor enligt vad som

föreskrivs i 3 § första stycket eller 6 §, eller

4. en föreskrift i stiftelseförordnandet om antalet

revisorer eller om revisors behörighet har åsidosatts.

I fall som avses i första stycket 1--4 är styrelsen eller

förvaltaren skyldig att göra anmälan till

tillsynsmyndigheten, om inte rättelse utan dröjsmål sker

genom den som utser revisor.

Förordnande enligt första stycket skall meddelas efter

det att stiftelsen har hörts och avse tid till dess att en annan

revisor har blivit utsedd. Vid förordnande av revisor i fall

som avses i första stycket 2--4 skall tillsynsmyndigheten

entlediga den tidigare utsedde revisorn.

(Jfr 4 kap. 8 § promemorieförslaget)

Enligt 9 kap. 3 § första stycket skall tillsynsmyndigheten

ingripa, om det kan antas att revisionen av stiftelsen inte

utövas i enlighet med stiftelseförordnandet eller

bestämmelserna i denna lag. Vilken form ingripandet skall

ha i det enskilda fallet bestämmer tillsynsmyndigheten inom

ramen för lagens bestämmelser. I förevarande paragraf,

som har utformats efter mönster av 8 kap. 9 § lagen om

ekonomiska föreningar, anges olika former för ett

ingripande som avser revisionen av stiftelsen.

En upplysning om tillsynsmyndighetens rätt att utse

revisor med stöd av förevarande paragraf finns i 9 kap. 5 §

andra stycket. Bestämmelsen i 8 § är tillämplig även på

stiftelser som avses i 9 kap. 10 § första stycket (se 9 kap. 10

§ andra stycket 4).

Första stycket

Om en stiftelse saknar revisor eller som revisor har

någon som inte får vara revisor enligt 3 § första stycket eller

6 § eller inte är godkänd eller auktoriserad revisor när det

krävs enligt 4 eller 5 § kan tillsynsmyndigheten ingripa med

stöd av 9 kap. 5 § första stycket 2 endast i vissa fall (jfr vad

som anförs i anslutning till 9 kap. 5 § första stycket 2 och

3). Bestämmelsen i första stycket innefattar därför en

generell rätt för tillsynsmyndigheten att själv förordna

revisor i bl.a. nu nämnda fall. Bestämmelsen gäller även för

sådana stiftelser som avses i 9 kap. 10 § första stycket.

Andra stycket

Anmälan till tillsynsmyndigheten om att en stiftelse t.ex.

saknar revisor kan göras av vem som helst. Någon särskild

bestämmelse om detta har inte ansetts vara nödvändig.

Enligt bestämmelsen i andra stycket är det

däremot en skyldighet för styrelsen eller förvaltaren att göra

anmälan till tillsynsmyndigheten om stiftelsen t.ex. saknar

revisor eller som revisor har någon som inte får vara revisor

enligt 3 § första stycket och rättelse inte sker utan dröjsmål

genom den som skall utse revisorn. I en stiftelse som

förvaltas av en ideell förening är det i regel en uppgift för

föreningens årsmöte att utse revisor. Om årsmötet inte utser

revisor skall således förvaltaren (dvs. ytterst föreningens

styrelse -- jfr vad som anförts i anslutning till 2 kap. 3 §

första stycket) se till att anmälan sker till

tillsynsmyndigheten.

Tredje stycket

Innan tillsynsmyndigheten förordnar revisor skall

tillsynsmyndigheten enligt bestämmelsen i första

meningen ge stiftelsen tillfälle att yttra sig. I fall då

uppgiften att utse revisor i stiftelsen ankommer på någon

annan än styrelsen eller förvaltaren ligger det i sakens natur

att tillsynsmyndigheten skall ge även denne tillfälle att yttra

sig.

Om stiftelsen i fall som avses i första stycket 2--4 t.ex.

har två obehöriga revisorer får bestämmelsen i andra

meningen anses innebära att tillsynsmyndigheten skall

entlediga båda dessa.

9 §

Revisorerna skall i den omfattning som följer av god

revisionssed granska stiftelsens räkenskaper och

årsredovisning, årsbokslut eller sammanställning enligt 3

kap. 5 § andra stycket samt styrelsens eller förvaltarens

förvaltning.

Om stiftelsen är en moderstiftelse som skall upprätta

koncernredovisning, skall revisorerna även granska

koncernredovisningen och koncernföretagens inbördes

förhållanden i övrigt.

Innehåller stiftelseförordnandet föreskrifter om revision

skall dessa iakttas, om de inte strider mot första eller andra

stycket eller mot någon annan bestämmelse i denna lag.

(Jfr 4 kap. 9 § promemorieförslaget)

Bestämmelserna i 8 kap. 10 § lagen om ekonomiska

föreningar är förebild för bestämmelserna i första och andra

styckena i 9 §.

Första och andra styckena

Bestämmelsen i första stycket innebär att

revisorerna skall granska

1.

stiftelsens räkenskaper (dvs. den löpande bokföringen

enligt 4--10 §§ bokföringslagen) och årsredovisning, om

stiftelsen är årsredovisningsskyldig enligt denna lag,

2.

stiftelsens räkenskaper avseende in- och utbetalningar

och sammanställningen över dem, om stiftelsen är skyldig

att föra räkenskaper enligt 3 kap. 5 §, eller

3.

stiftelsens räkenskaper (dvs. den löpande bokföringen

enligt 4--10 §§ bokföringslagen) och årsbokslut enligt 11 §

bokföringslagen, om stiftelsen är en sådan familjestiftelse

som avses i 3 kap. 7 § andra stycket.

Uppgiften att granska stiftelsens räkenskaper skall

fullgöras fortlöpande och avse bl.a.

verifikationshanteringen och intern kontroll. När det

därefter gäller förvaltningsrevisionen innefattar den i

första hand en kontroll av att stiftelsens tillgångar har

använts för det syfte och på det sätt som stiftaren har

föreskrivit samt i förekommande fall till förmån för någon

som omfattas av den av stiftaren bestämda

destinatärskretsen. I förvaltningsrevisionen ingår också en

kontroll av att stiftelsen inte använt mer av tillgångarna än

som är tillåtet (jfr vad som anförts i anslutning till 2 kap. 3 §

första stycket). Även att stiftelsens förmögenhet är placerad

i överensstämmelse med stiftelseförordnandet och

stiftelselagen skall kontrolleras.

Om revisorernas granskning ger vid handen t.ex. att

tillgångar har använts i strid mot ändamålet eller att

placeringen av förmögenheten inte står i överensstämmelse

med stiftelseförordnandet eller med 2 kap. 4 eller 6 §, skall

detta anmärkas i revisionsberättelsen (jfr 11 § tredje stycket

1).

God revisionssed är vägledande för granskningens

omfattning. Föreningen Auktoriserade Revisorer FAR

publicerar fortlöpande rekommendationer om vad som

skall förstås med detta begrepp. Av betydelse är också de

uttalanden som görs av Kommerskollegium i samband med

dess tillsyn över auktoriserade och godkända revisorers

verksamhet.

Tredje stycket

I lagrådsremissen uttalades att bestämmelsen i 2 kap. 1 §

skulle omfatta även föreskrifter i stiftelseförordnandet som

gäller revisionen av stiftelsen (t.ex. om vem som skall utse

och entlediga revisor, antalet revisorer, formella krav på

revisorn eller revisionsuppdragets omfattning och innehåll).

Som Lagrådet påpekat kan dock revisionen inte ses

som en del av stiftelsens förvaltning och i enlighet med vad

Lagrådet förordat slås det i stället i förevarande

bestämmelse fast att i stiftelseförordnandet intagna

föreskrifter i fråga om revisionen av stiftelsen skall följas

(om de inte strider mot stiftelselagen).

10 §

Styrelsen eller förvaltaren skall ge revisorerna tillfälle att

verkställa granskningen i den omfattning som dessa finner

behövligt samt lämna de upplysningar och den hjälp som

revisorerna begär. Samma skyldighet har företagsledningen

och revisorerna i ett dotterföretag gentemot en revisor i

moderstiftelsen.

(Jfr 4 kap. 10 § promemorieförslaget)

Bestämmelserna i denna paragraf är utformade efter

mönster av 8 kap. 11 § lagen om ekonomiska föreningar.

I 3 kap. 10 § regleras vilket skriftligt material som en

stiftelse utan särskild anmaning skall avlämna till revisorn

efter varje räkenskapsårs slut. Av bestämmelsen i

förevarande paragrafs första mening följer att

stiftelsens styrelse eller förvaltare inte får hemlighålla

någonting rörande stiftelsens angelägenheter i förhållande

till revisorn. Om revisorerna begär det är således styrelsen

eller förvaltaren skyldig att bistå revisorerna med t.ex.

ytterligare skriftligt material än det anges i 3 kap. 10 § eller

närmare uppgifter om stiftelsens bidragstagare (jfr vad som

anförts i anslutning till 3 kap. 7 § tredje stycket).

11 §

Revisorerna skall avge en revisionsberättelse för varje

räkenskapsår.

I fråga om stiftelser som är skyldiga att upprätta

årsredovisning enligt denna lag skall revisionsberättelsen

innehålla ett uttalande om huruvida årsredovisningen har

gjorts upp enligt denna lag. Innehåller inte

årsredovisningen sådana upplysningar som skall lämnas

enligt 3 kap. 7 § tredje stycket eller 8 §, skall detta anges och

behövliga upplysningar lämnas i revisionsberättelsen, om

det kan ske.

I revisionsberättelsen skall det också anmärkas om

revisorerna vid sin granskning har funnit att

1. stiftelsens tillgångar har använts i strid med stiftelsens

ändamål eller att dess förmögenhet är placerad i strid med

stiftelseförordnandet eller med 2 kap. 4 eller 6 §,

2. någon annan åtgärd eller försummelse innebär att

föreskrifterna i stiftelseförordnandet eller bestämmelserna

i denna lag inte har följts, eller

3. vad som enligt 1 eller 2 ligger en styrelseledamot eller

förvaltaren till last eller annan åtgärd eller försummelse kan

föranleda ersättningsskyldighet enligt 5 kap. 1 § första

meningen eller entledigande enligt 9 kap. 6 §.

Om stiftelsen har utövat näringsverksamhet under

räkenskapsåret, skall revisionsberättelsen upprättas med

iakttagande av även 4 kap. 10 § fjärde stycket lagen

(1980:1103) om årsredovisning m.m. i vissa företag.

I en moderstiftelse skall revisorerna avge en särskild

revisionsberättelse för koncernen. Härvid skall andra

stycket och tredje stycket 2 och 3 tillämpas.

(Jfr 4 kap. 12 § promemorieförslaget)

I denna paragraf finns bestämmelser om

revisionsberättelsen. Bestämmelserna överensstämmer i

stort sett med dem som gäller om innehållet i

revisionsberättelsen för ett aktiebolag eller en ekonomisk

förening (jfr t.ex. 8 kap. 13 § lagen om ekonomiska

föreningar).

Till skillnad från vad som gäller för revisorerna i nu

nämnda associationsformer innehåller emellertid inte 11 §

någon bestämmelse om att revisorerna skall uttala sig i

frågan om ansvarsfrihet för styrelseledamöterna eller

förvaltaren. Detta beror på att det till följd av stiftelsens

juridiska konstruktion inte finns någon som naturligen kan

anförtros uppgiften att besluta i denna fråga. Det kan dock

tänkas att revisorerna skall uttala sig i frågan enligt

stiftelseförordnandet och då är de skyldiga att följa denna

föreskrift (jfr 9 § tredje stycket; jfr också Hessler,

Kammarkollegiet 1539 -- 1989, s. 142 ff och vad som anförs

i anslutning till 5 kap. 4 § första stycket 4).

Första stycket

Som har berörts i anslutning till 4 kap. 1 § första stycket

kan en stiftelse ha mer än en revisor. När så är fallet är i

princip var och en av dem ansvarig för hela den granskning

som revisionsuppdraget omfattar. Inte minst av praktiska

skäl torde dock själva granskningsarbetet ofta komma att

delas upp mellan dem. Var och en av revisorerna kan avge

en egen berättelse i fall då de inte kan enas om vilka

slutsatser som den utförda granskningen bör leda till.

Frågan när revisorerna senast skall överlämna

revisionsberättelsen till styrelsen eller förvaltaren regleras i

13 §.

Andra stycket

Enligt andra stycket skall revisionsberättelsen i fråga om

stiftelser som är skyldiga att upprätta årsredovisning enligt

stiftelselagen bl.a. innehålla sådana upplysningar som

skulle ha tagits med i årsredovisningen, om det kan ske. Det

är dock inte meningen att revisionsberättelsen skall

innehålla upplysningar om sådana förhållanden som

stiftelsens styrelse eller förvaltare med hänsyn till stiftelsens

intressen inte önskar och inte heller är skyldig att lämna ut

(jfr prop. 1986/87:7 s. 163).

Tredje stycket

Enligt bestämmelserna i tredje stycket skall revisorerna

göra vissa anmärkningar i revisionsberättelsen.

Anmärkning enligt bestämmelsen i punkt 1 kan

vara aktuell t.ex. om en avkastningsstiftelse för ändamålet

förbrukat mer av den löpande avkastningen än vad

stiftelseförordnandet medger.

Som Lagrådet framhållit bör inte revisorerna vara

skyldiga att anmärka i revisionsberättelsen om de vid sin

granskning funnit att någon bestämmelse i annan

författning än stiftelselagen åsidosatts. Bestämmelsen i

punkt 2 har utformats i enlighet därmed.

Bestämmelsen kan vara tillämplig om styrelsen eller

förvaltaren underlåtit att främja stiftelsens ändamål trots att

förutsättningar för det har funnits.

Anmärkning enligt punkt 3 kan komma i fråga

särskilt om stiftelsens tillgångar har använts i strid mot

stiftelsens syfte eller till förmån för någon som inte omfattas

av destinatärskretsen. I fall som nu nämnts kan

ersättningsskyldighet i regel komma i fråga och vid

upprepade förfaranden kan det även finnas fog för

entledigande. Fog för entledigande kan även föreligga om

stiftelsens tillgångar under något eller några år inte kommit

till användning trots att detta hade varit möjligt (jfr också

vad som anförs i anslutning till 5 kap. 1 § och 9 kap. 6 §

första stycket).

Revisorernas skyldighet att göra anmärkningar enligt

punkt 3 förutsätter att de verkligen har funnit att

skadeståndsskyldighet kan inträda eller att entledigande

kan ske. Om revisorerna inte är säkra på detta, bör de i

stället göra ett neutralt uttalande i frågan med uppgift om

resultatet av deras granskning.

Fjärde stycket

Bestämmelsen i detta stycke gäller endast i fråga om

stiftelser som har utövat näringsverksamhet under

räkenskapsåret. Innebörden av bestämmelsen är att

revisorerna särskilt skall granska hur stiftelsen har skött sina

skyldigheter i fråga om skatter och avgifter. Beträffande

den närmare innebörden av bestämmelsen hänvisas bl.a. till

prop. 1984/85:30 samt LU 1984/85:13.

I fråga om stiftelser som bedriver näringsverksamhet bör

revisorerna också anmärka i revisionsberättelsen om de

funnit att värdet av stiftelsens tillgångar understiger

summan av stiftelsens skulder. Om så är fallet är nämligen

reglerna i 7 kap. om likvidation tillämpliga. Någon särskild

regel beträffande revisorns skyldighet i nu ifrågavarande

hänseende har emellertid inte ansetts nödvändig.

Femte stycket

Bestämmelserna i detta stycke gäller endast om

moderstiftelsen är skyldig att upprätta koncernredovisning

(se 3 kap. 7 § första stycket andra meningen). Vid

upprättandet av koncernrevisionsberättelsen skall

bestämmelserna i andra stycket och tredje stycket 2 och 3

iakttas. Vid bedömningen av om entledigande enligt 9 kap.

6 § kan komma ifråga måste revisorerna också väga in de

anmärkningar som har tagits upp i revisionsberättelsen

avseende moderstiftelsen.

Bestämmelserna i stycket utgör inget hinder mot att

revisions- och koncernrevisionsberättelserna med

åtskiljande rubriker tas in i en och samma handling.

12 §

Sedan revisorerna i en stiftelse som är skyldig att

upprätta årsredovisning enligt denna lag har slutfört

granskningen, skall de skriva en hänvisning till

revisionsberättelsen på årsredovisningen och, i en

moderstiftelse, på koncernredovisningen. Finner

revisorerna att balansräkningen eller resultaträkningen är

oriktig, skall de därvid anteckna även detta. I en

moderstiftelse gäller detsamma i fråga om

koncernbalansräkningen och koncernresultaträkningen.

(Jfr 4 kap. 11 § promemorieförslaget)

Bestämmelserna i 8 kap. 12 § lagen om ekonomiska

föreningar är förebild för bestämmelserna i förevarande

paragraf.

Genom bestämmelserna i denna paragraf möjliggörs

bl.a. att just det exemplar av års- och koncernredovisningen

som revisorerna har granskat kan identifieras i efterhand.

I fall då årsredovisningen har avgivits på grund av

föreskrift därom i stiftelseförordnandet är revisorn skyldig

att skriva en hänvisning till revisionsberättelsen på

årsredovisningen om stiftaren har föreskrivit detta (jfr 9 §

tredje stycket).

13 §

Revisorerna skall överlämna revisions- och

koncernrevisionsberättelsen samt den av dem påtecknade

års- och koncernredovisningen, årsbokslutet eller

sammanställningen till styrelsen eller förvaltaren senast fem

och en halv månader efter utgången av stiftelsens

räkenskapsår.

(Jfr 4 kap. 13 § promemorieförslaget)

Bestämmelsen i denna paragraf innebär att revisorerna

minst har en och en halv månad på sig att granska stiftelsens

årsredovisning, årsbokslut eller sammanställning (jfr 3 kap.

10 §).

14 §

Erinringar som revisorerna framställer till styrelsen eller

förvaltaren och som inte har tagits in i revisionsberättelsen

skall de anteckna i protokoll eller någon annan handling.

Handlingen skall överlämnas till styrelsen eller förvaltaren.

(Jfr 4 kap. 14 § promemorieförslaget)

Bestämmelserna i 8 kap. 14 § lagen om ekonomiska

föreningar är förebild för bestämmelserna i förevarande

paragraf.

Revisorernas granskningsarbete kan ge upphov till

synpunkter av olika slag. Enligt 11 § skall vissa synpunkter

tas in i revisionsberättelsen i form av anmärkningar. Andra

synpunkter som har karaktären av råd eller förslag till

förändringar för framtiden, s.k. erinringar, skall

enligt första meningen i förevarande paragraf

framställas i skriftlig form. En handling som innehåller

erinringar skall enligt bestämmelsen i andra meningen

överlämnas till styrelsen eller förvaltaren, som är skyldig att

förvara handlingen på ett betryggande sätt (jfr 2 kap. 8 §

andra stycket). Framställda erinringar blir därigenom

tillgängliga inte bara för en ny styrelse eller förvaltare utan

även för senare revisorer.

Bestämmelserna i 14 § innebär inte att varje uttalande

som revisorerna gör till styrelsen eller förvaltaren måste tas

in i en skriftlig handling. Om revisorerna vill framföra

sådana synpunkter som de själva anser vara av ringa vikt,

behöver synpunkterna således inte ges skriftlig form. Och i

fall då revisionsberättelsen innehåller anmärkningar enligt

11 § tredje stycket torde det vara lämpligt att revisorerna

lämnar styrelsen eller förvaltaren en muntlig redogörelse

för sina iakttagelser och slutsatser.

15 §

Revisorerna får inte lämna upplysningar till utomstående

om sådana stiftelsens angelägenheter som de har fått

kännedom om vid fullgörandet av sitt uppdrag, om det kan

vara till nackdel för stiftelsen.

Revisorerna är skyldiga att

1. till medrevisor, ny revisor, tillsynsmyndigheten och,

om stiftelsen har försatts i konkurs, konkursförvaltaren

lämna behövliga upplysningar om stiftelsens

angelägenheter, samt

2. på begäran lämna upplysningar om stiftelsens

angelägenheter till undersökningsledaren under

förundersökning i brottmål.

Bestämmelsen i första stycket 1 om

upplysningsskyldighet till tillsynsmyndigheten gäller inte

när det är fråga om sådan stiftelse som avses i 9 kap. 10 §

första stycket.

(Jfr 4 kap. 15 § promemorieförslaget)

Bestämmelserna i 8 kap. 16 § lagen om ekonomiska

föreningar är förebild för bestämmelserna i förevarande

paragraf.

Första stycket

En revisor har tystnadsplikt enligt bestämmelsen i första

stycket. Om revisorn åsidosätter tystnadsplikten, kan han

ådra sig skadeståndsskyldighet (jfr 5 kap. 2 §) och han

riskerar också att dömas för brott mot tystnadsplikt (jfr 20

kap. 3 § brottsbalken). Revisorn är skyldig att iaktta

tystnadsplikt även efter det att hans uppdrag har upphört.

Alla utom stiftelsens organ (dvs. i regel styrelsen resp.

förvaltaren) är utomstående i bestämmelsens mening.

Andra stycket

I punkt 1 föreskrivs bl.a. att en revisor är skyldig

att lämna erforderliga upplysningar om stiftelsens

angelägenheter till tillsynsmyndigheten. Ett undantag från

denna skyldighet meddelas i tredje stycket.

Enligt punkt 2 är en revisor skyldig att på begäran

lämna upplysningar till den som leder en förundersökning i

brottmål. Förundersökningen behöver inte vara föranledd

av att någon i t.ex. stiftelsens styrelse misstänks för att ha

begått ett brott. Av reglerna i rättegångsbalken om

förundersökning följer emellertid att en revisor i denna

egenskap får höras endast i de fall då han kan antas kunna

lämna någon upplysning av betydelse för den aktuella

utredningen (jfr LU 1984/85:13 s. 7 f och prop. 1986/87:7 s.

170).

Tredje stycket

En stiftelse kan upphöra att omfattas av bestämmelserna

i 9 kap. 10 § första stycket 2 eller 3. Om så sker blir revisorn

skyldig att lämna upplysningar till tillsynsmyndigheten men

endast i fråga om förhållanden som uppstått efter det att

stiftelsen lämnade ''''''''frikretsen'''''''' (jfr vad som anförs i

anslutning till 5 kap. 4 § fjärde stycket).

16 §

Revisorerna har rätt att av stiftelsen få skäligt arvode för

sitt uppdrag.

(Jfr 4 kap. 16 § promemorieförslaget)

Bestämmelsen i denna paragraf är tvingande. Om

arvode enligt stiftelseförordnandet inte skall utgå till

revisorn, tar således bestämmelsen i paragrafen över (jfr 9

§ tredje stycket).

Bestämmelsen i 16 § reglerar inte frågan vem som för

stiftelsens räkning fattar beslut om arvodet till revisorn.

Detta betyder att en föreskrift i stiftelseförordnandet som

innebär att det är en uppgift för någon annan än styrelsen

eller förvaltaren att självständigt fatta beslut i denna fråga

skall tillämpas (jfr återigen 9 § tredje stycket). Det följer

också av bestämmelsen i 2 kap. 3 § andra stycket att

styrelsen eller förvaltaren i ett sådant fall blir bunden av de

beslut som fattas om arvodet till revisorn.

5 kap. Skadestånd

I detta kapitel meddelas bestämmelser om

skadeståndsskyldighet för bl.a. styrelseledamöter och

förvaltare. Hithörande frågor har i den allmänna

motiveringen behandlats i avsnitt 2.6.9.

Det till Lagrådet remitterade förslaget innehöll i detta

kapitel även en bestämmelse om entledigande av

styrelseledamöter och förvaltare. Denna bestämmelse är på

Lagrådets inrådan flyttad till 9 kap. 6 §.

1 §

Om en styrelseledamot eller förvaltaren uppsåtligen eller

av oaktsamhet orsakar skada för stiftelsen då han fullgör sitt

uppdrag, skall han ersätta skadan. Detsamma gäller när

skadan tillfogas någon annan genom åsidosättande av

föreskrifterna i stiftelseförordnandet eller denna lag.

(Jfr 5 kap. 1 § promemorieförslaget)

Bestämmelserna i 15 kap. 1 § aktiebolagslagen är

förebild för bestämmelserna i förevarande paragraf (jfr

även 13 kap. 1 § lagen om ekonomiska föreningar och 6 §

tillsynslagen).

I 1 § regleras styrelseledamöters och förvaltares

skadeståndsansvar gentemot stiftelsen och tredje man.

Bestämmelserna innebär bl.a. att styrelseledamöter och

förvaltaren har ett mer vidsträckt ansvar för ren

förmögenhetsskada än det som gäller i utomobligatoriska

förhållanden. På grund av hänvisningar i lagen är

bestämmelserna i sak tillämpliga även på revisorer och

revisionsbolag (jfr 2 §) samt likvidatorer (jfr 7 kap. 7 §

tredje stycket).

Första stycket

I styckets första mening regleras

styrelseledamöternas och förvaltarens skadeståndsansvar

gentemot stiftelsen. För styrelseledamöterna är

ansvaret personligt. Förvaltaren svarar däremot som

juridisk person eller som statlig myndighet (jfr 2 kap. 2 §

tredje stycket).

En styrelseledamot eller förvaltaren är

skadeståndsskyldig gentemot stiftelsen om han orsakar

skada för stiftelsen då han fullgör sitt uppdrag. Det

avgörande blir därmed vad som närmare skall anses ha

ålegat styrelseledamoten eller förvaltaren enligt det

uppdrag som lämnats. Till en styrelseledamots eller

förvaltares uppdrag hör i första hand att verkställa den vilja

som stiftaren givit uttryck för i stiftelseförordnandet och i

övrigt att fullgöra de skyldigheter han har enligt

stiftelselagen eller annan författning. Skulle emellertid

stiftelseförordnandet stå i strid med någon tvingande regel

i stiftelselagen eller annan författning är förordnandet inte

bindande för styrelseledamoten eller förvaltaren och någon

ersättningsgill skada kan alltså inte uppkomma därför att

författningsbestämmelsen respekteras i en sådan situation

(jfr 2 kap. 1 § och vad som anförts i allmänna motiveringen

avsnitt 2.6.1). En styrelseledamot eller förvaltaren kan inte

heller bli skadeståndsskyldig om stiftelsen orsakas en skada

till följd av en åtgärd eller underlåtenhet som inte ligger

inom hans ansvarsområde (jfr 2 kap. 3 § andra och tredje

styckena).

Inom ramen för styrelseledamotens eller förvaltarens

uppdrag ligger inte enbart vad som direkt följer av

stiftelseförordnandet eller författningsbestämmelser.

Eftersom styrelseledamoten eller förvaltaren står i direkt

sysslomannaförhållande till stiftelsen omfattar uppdraget

även den allmänna omsorgs- och vårdplikt som följer av

allmänna grundsatser om sysslomannaskap. Vad detta

närmare innebär får ofta bestämmas med ledning av

omständigheterna i det enskilda fallet.

Åtgärder som en styrelseledamot eller förvaltaren vidtar

såsom tredje man i förhållande till stiftelsen faller givetvis

utanför uppdraget. Detta innebär att skadeståndsfrågan är

att bedöma efter andra regler än stiftelselagens i fall då t.ex.

en styrelseledamot skadar stiftelsen som motpart i ett

avtalsförhållande.

För att en styrelseledamot eller förvaltaren skall kunna

åläggas ersättningsskyldighet enligt bestämmelsen i styckets

första mening räcker det emellertid inte med att han har

orsakat stiftelsen en skada vid fullgörandet av sitt uppdrag.

Härutöver krävs det att den skadebringande åtgärden eller

underlåtenheten kan tillräknas honom som uppsåt eller

oaktsamhet. Frågan om ett beteende är oaktsamt eller ej

skall därvid bedömas med utgångspunkt i att

styrelseledamoten eller förvaltaren gentemot stiftelsen är

skyldig att iaktta samma grad av omsorg som en syssloman

i allmänhet. Detta krav får i regel anses uppfyllt om

styrelseledamoten eller förvaltaren iakttagit i

stiftelseförordnandet meddelade, giltiga föreskrifter och i

lag eller annan författning meddelade bestämmelser som

rör stiftelser. Det är emellertid inte uteslutet att ett

beteende som trots att det varken strider mot

stiftelseförordnandet eller för stiftelser tillämpliga

författningsbestämmelser kan innefatta ett åsidosättande av

den grad av omsorg som anses nödvändig (jfr Kedner--
[REDACTED_EFTERNAMN], Aktiebolagslagen, Del II, 1991, s. 353 f).

Vid prövningen av en förvaltares skadeståndsansvar

enligt såväl den första som den andra meningen i 1 § skall

denne tillskrivas endast det uppsåt eller den oaktsamhet

som kan härledas till förvaltaren, dvs. till ett förvaltarens

organ såsom styrelsen eller verkställande direktören om

förvaltaren är ett aktiebolag eller en ekonomisk förening

(jfr t.ex. Hellner, Skadeståndsrätt, 1983, s. 94 och 100).

Reglerna i 3 kap. 1 § skadeståndslagen (1972:207) torde

dock kunna medföra att förvaltaren drabbas av

skadeståndsskyldighet utan att det går att härleda något

vållande till förvaltarens organ t.ex. i fall då en

underordnad tjänsteman som anförtrotts att sköta den

dagliga förvaltningen av stiftelsens förmögenhet tillägnar

sig egendom ur denna förmögenhet.

Det bör påpekas i sammanhanget att ledamöterna i en

stiftelsestyrelse eller i ett förvaltarens organ eller, om ett

handelsbolag är förvaltare, de bolagsmän som företräder

bolaget kan bli underkastade förskingringsansvar eller

ansvar för trolöshet mot huvudman, om de uppsåtligen

medverkar till att stiftelsens tillgångar används i strid mot

ändamålet.

Enligt andra meningen har styrelseledamöter och

förvaltaren ett skadeståndsansvar också mot

utomstående som berörs av deras verksamhet för

stiftelsen. Dessa utomstående kan vara stiftelsens eller

förvaltarens anställda, borgenärer eller andra som ingår

rättshandlingar med stiftelsen. Även den som ingår i

stiftelsens destinatärskrets kan vara utomstående.

Ansvaret mot utomstående är emellertid begränsat till

den del av uppdraget som direkt följer av

stiftelseförordnandet och stiftelselagen. Enligt

bestämmelsen i meningen kan nämligen

skadeståndsskyldighet endast inträda, om skadan har

uppkommit genom en åtgärd eller en underlåtenhet som

innebär att en föreskrift i stiftelseförordnandet eller

stiftelselagen har åsidosatts uppsåtligen eller av

oaktsamhet. Härigenom uppnår man dock att såväl

eventuella föreskrifter i förordnandet som de bestämmelser

i stiftelselagen vilkas syfte bl.a. är att skydda tredje man

(t.ex. bestämmelserna i 3 kap. om årsredovisning) blir

sanktionerade. Det kan inte ses som ett åsidosättande av

stiftelselagen om styrelsen eller förvaltaren tillämpar en i

stiftelseförordnandet meddelad föreskrift som är ogiltig.

Det får i stället ses som en överträdelse av den tvingande

författningsbestämmelse som skulle ha tillämpats. Frågan

om skadeståndsansvar gentemot en utomstående får i en

sådan situation alltså bedömas med tillämpning av andra

regler eller grundsatser än dem som finns i stiftelselagen.

På grund av att skadeståndsskyldighet mot tredje man

inträder endast då stiftelseförordnandet eller stiftelselagen

har överträtts blir styrelsens ledamöter eller förvaltaren inte

ansvarig för skada som har tillfogats en motpart till

stiftelsen vid kontraktsbrott från stiftelsens sida. I sådana

fall får motparten i stället vända sig mot stiftelsen. Sedan

skadeståndet har fastställts, kan dock styrelsens ledamöter

eller förvaltaren bli skadeståndsskyldiga mot stiftelsen

under de förutsättningar som anges i 1 § första meningen.

2 §

En revisor är ersättningsskyldig enligt de grunder som

anges i 1 §. Han ansvarar även för skada som uppsåtligen

eller av oaktsamhet orsakas av hans medhjälpare.

Om ett revisionsbolag är revisor, är det bolaget och den

som är huvudansvarig för revisionen som är

ersättningsskyldiga.

(Jfr 5 kap. 2 § promemoieförslaget)

Denna paragraf reglerar skadeståndsansvaret för

revisorer, revisorssuppleanter och revisionsbolag. Den har

sin förebild bl.a. i 15 kap. 2 § aktiebolagslagen.

Första stycket

Bestämmelsen i första meningen innebär att en

revisor kan bli skadeståndsskyldig mot stiftelsen om han

uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosätter vad som följer

av hans uppdrag samt mot utomstående om han uppsåtligen

eller av oaktsamhet åsidosätter stiftelseförordnandet eller

stiftelselagen. Skadeståndsskyldighet inträder t.ex. om

revisorn av oaktsamhet har underlåtit att anmärka i

revisionsberättelsen att stiftelsen har använt tillgångar i

strid mot ändamålet och denna underlåtenhet från revisorns

sida har bidragit till att stiftelsen fortsatt med att använda

tillgångarna i strid mot ändamålet (jfr Taxell, Ansvar och

ansvarsfördelning i aktiebolag, 1963, s. 111 f).

Av bestämmelsen i andra meningen följer att

revisorn även svarar för skada som hans medhjälpare

orsakar uppsåtligen eller av oaktsamhet. Medhjälparen har

alltså inte något på denna lag grundat ansvar direkt mot

stiftelsen. Ett sådant ansvar kan dock följa av allmänna

regler (framför allt skadeståndslagen), exempelvis i fråga

om skada orsakad genom brottsligt förfarande.

Andra stycket

Om ett auktoriserat eller godkänt revisionsbolag utses

till revisor skall bolaget till den stiftelse som revisionen

avser anmäla vem som är huvudansvarig för revisionen (se

4 kap. 3 § tredje stycket).

Ett revisionsbolag som utsetts till revisor svarar enligt

bestämmelsen i förevarande stycke tillsammans med den

för revisionen huvudansvarige revisorn för

ersättningsskyldighet som kan uppkomma enligt första

stycket. Av bestämmelsen i nästföljande paragrafs andra

stycke följer att bolaget och den huvudansvarige i princip

är solidariskt ansvariga för skadeståndet. Frågan om uppsåt

eller oaktsamhet föreligger får normalt avgöras med hänsyn

till den huvudansvariges förhållanden (jfr Kedner-Roos,

a.a., s. 359).

3 §

Om någon är ersättningsskyldig enligt 1 eller 2 §, kan

skadeståndet jämkas efter vad som är skäligt med hänsyn

till handlingens beskaffenhet, skadans storlek och

omständigheterna i övrigt.

Skall flera ersätta samma skada, svarar de solidariskt för

skadeståndet i den mån inte skadeståndsskyldigheten har

jämkats för någon av dem enligt första stycket. Vad någon

har utgett i skadestånd får krävas tillbaka från de andra

efter vad som är skäligt med hänsyn till omständigheterna.

(Jfr 5 kap. 3 § promemorieförslaget)

Bestämmelserna i 15 kap. 4 § aktiebolagslagen är

förebild för bestämmelserna i 3 § (jfr även 6 § tillsynslagen).

I 3 § finns det bestämmelser om jämkning av skadestånd

(första stycket) och om solidariskt ansvar m.m. när flera är

skyldiga att ersätta samma skada (andra stycket).

Första stycket

Vid prövningen av jämkningsfrågan bör graden av skuld

beaktas. I allmänhet bör jämkning inte ske när

ersättningsskyldigheten är föranledd av ett brottsligt

förfarande.

Även skadans storlek skall beaktas vid bedömningen av

om jämkning kan komma i fråga. Att skadans storlek

ensamt motiverar jämkning torde vara ovanligt. Som

framgår av lagtexten skall man vid bedömningen av om det

finns skäl att jämka skadeståndet ta hänsyn till samtliga

föreliggande omständigheter (däribland handlingens

beskaffenhet och skadans storlek). En omständighet som i

detta sammanhang kan vara av betydelse för frågan om

jämkning är om den skadeståndsskyldige har uppburit

arvode eller inte för uppdraget. Oftast torde jämkning

komma i fråga bara om det finns flera faktorer som

tillsammans talar för detta. I ett sådant fall kan någon av

faktorerna naturligtvis ha större betydelse än de andra.

En fråga som särskilt diskuterades i förarbetena till

skadeståndslagen (1972:207) var förhållandet mellan de

associationsrättsliga jämkningsbestämmelserna och regeln i

4 kap. 1 § skadeståndslagen. Enligt den senare regeln är

arbetstagare ansvarig för skada som vållats i tjänsten endast

i den mån synnerliga skäl föreligger med hänsyn till vissa

angivna omständigheter. I analogi med vad som uttalades

i förarbetena till skadeståndslagen bör även stiftelselagens

jämkningsbestämmelse anses innefatta en exklusiv

reglering av skadeståndsansvarets omfattning i fall då det är

fråga om en skadeståndsgrundande handling eller

underlåtenhet som kan tillskrivas personen i hans egenskap

av organ för stiftelsen (jfr prop. 1972:5 s. 564).

Andra stycket

Den som skall betala ett jämkat belopp är inte solidariskt

ansvarig för mer än det jämkade beloppet.

Frågan hur ersättningsskyldigheten slutligen skall

fördelas mellan de ansvariga skall prövas efter skälighet.

Kan ingen av de ersättningsskyldiga anses mer ansvarig än

de övriga, sker fördelningen lämpligen efter huvudtalet.

Den vars ersättningsskyldighet jämkats blir givetvis aldrig

ansvarig med mer än det jämkade beloppet.

4 §

Talan om skadestånd till stiftelsen enligt 1 eller 2 § kan

väckas, förutom av styrelsen eller förvaltaren, av

1. stiftaren eller, om stiftaren är avliden, dennes

efterlevande make eller sambo, arvinge, arvinges

avkomling, universell testamentstagare, boutredningsman

eller testamentsexekutor i dödsboet efter stiftaren,

2. en styrelseledamot,

3. den som enligt stiftelsens ändamål kan komma att få

förmån av stiftelsen,

4. den som genom stiftelseförordnandet har rätt att föra

sådan talan, samt

5. tillsynsmyndigheten.

Talan om skadestånd till stiftelsen enligt 1 eller 2 § kan

även väckas av stiftelsens konkursbo.

Den som har väckt talan med stöd av första stycket 1--5

eller andra stycket svarar för rättegångskostnaderna men

har rätt till ersättning av stiftelsen för den kostnad som täcks

av vad som har kommit stiftelsen till godo genom

rättegången.

Bestämmelsen i första stycket 5 gäller inte i fråga om en

sådan stiftelse som avses i 9 kap. 10 § första stycket.

(Jfr 5 kap. 5 § promemorieförslaget)

Första stycket

I första stycket anges vilka som -- förutom styrelsen eller

förvaltaren -- äger rätt att föra talan om skadestånd till

stiftelsen enligt 1 eller 2 §. Regleringen innefattar i stort sett

ett lagfästande av vad som redan anses vara gällande rätt

(jfr Holmström--Roos, Stiftelser -- En orientering, 3. uppl.,

s. 37 f).

Att bestämmelsen i stycket gäller även i fråga om rätt till

talan om entledigande framgår av 9 kap. 6 §.

Punkt 1

Bestämmelsen i denna punkt har utformats i huvudsak

efter mönster av bestämmelsen i 22 kap. 7 § första stycket

ärvdabalken.

Beträffande begreppet sambo hänvisas till vad som har

anförts angående begreppet samboförhållande i anslutning

till 2 kap. 6 § andra stycket.

Punkt 2

Enligt denna punkt kan en enskild styrelseledamot väcka

talan om skadestånd för stiftelsens räkning. Avgörande för

talerätten är förhållandena vid tidpunkten för talans

väckande. Om styrelseledamoten därefter lämnar sitt

uppdrag, förlorar han alltså inte sin talerätt.

Punkt 3

Av denna punkt följer att en person som objektivt sett

omfattas av den av stiftaren bestämda destinatärskretsen

har rätt att väcka sådan talan som här avses. I praktiken

torde bestämmelsen få störst betydelse i fall då

destinatärskretsen är starkt begränsad.

Punkt 4

Det kan tänkas förekomma stiftelseförordnanden som

innebär att någon skall pröva frågan om ansvarsfrihet för

styrelsens ledamöter eller förvaltaren. En av stiftaren i

stiftelseförordnandet meddelad föreskrift med denna

innebörd får anses innefatta en rätt att föra

skadeståndstalan mot styrelsens ledamöter eller

förvaltaren.

Tillsynsmyndigheten eller annan som är berättigad att

föra talan om skadestånd mot styrelsens ledamöter eller

förvaltaren får föra sådan talan utan hinder av att

ansvarsfrihet meddelats av den som enligt

stiftelseförordnandet skall pröva denna fråga.

Punkt 5

Enligt 9 kap. 3 § första stycket skall tillsynsmyndigheten

ingripa, om det kan antas att stiftelsens förvaltning inte

utövas i enlighet med stiftelseförordnandet eller

bestämmelserna i denna lag eller att en styrelseledamot

eller förvaltaren annars missköter sitt uppdrag. Av

bestämmelsen i punkt 5 följer att ett ingripande kan

utmynna i att myndigheten väcker skadeståndstalan för

stiftelsens räkning (jfr 18 § första stycket tillsynslagen).

En upplysning om tillsynsmyndighetens befogenhet

enligt punkt 5 finns i 9 kap. 5 § andra stycket.

Tillsynsmyndigheten har inte rätt att föra skadeståndstalan

mot styrelseledamöter för eller förvaltare av sådana

stiftelser som avses i 9 kap. 10 § första stycket (jfr fjärde

stycket förevarande paragraf).

Andra stycket

För sådan talan som avses i detta stycke gäller särskilda

preskriptionsregler (se 5 § andra stycket).

Tredje stycket

Som huvudregel gäller enligt bestämmelsen i tredje

stycket att den som väcker talan om skadestånd till stiftelsen

enligt första stycket 1--5 eller enligt andra stycket själv

svarar för sina egna rättegångskostnader. Skälet till denna

reglering är att en stiftelse inte skall drabbas av några

ekonomiska påföljder i fall då en skadeståndstalan ogillas.

Om den däremot leder till framgång följer det av

förevarande bestämmelse att stiftelsen är skyldig att ersätta

den som väckte talan för de rättegångskostnader denne haft

till den del dessa täcks av vad som kommit stiftelsen till godo

genom rättegången (jfr 15 kap. 5 § andra stycket

aktiebolagslagen; jfr även prop. 1980/81:48 s. 34--35).

Bestämmelsen i stycket gäller givetvis inte då talan förs

av styrelsen eller förvaltaren.

Fjärde stycket

I fråga om sådana stiftelser som omfattas av de speciella

reglerna i 9 kap. 10 § första stycket har tillsynsmyndigheten

enligt bestämmelsen i förevarande stycke inte rätt att föra

talan om skadestånd till stiftelsen (eller om entledigande, se

9 kap. 6 §).

Det kan inträffa att stiftelser som avses i 9 kap. 10 §

första stycket 2 eller 3 till och från tillhör ''''''''frikretsen''''''''.

Särskilt gäller det stiftelser som avses i den senare av de två

punkterna. Avgörande för tillsynsmyndighetens rätt att föra

talan om skadestånd är om de åtgärder som myndigheten

åberopar till stöd för sin talan har vidtagits under den tid

som stiftelsen tillhörde frikretsen eller inte. I förra fallet

saknar myndigheten talerätt (jfr dock vad som anförts i

avsnitt 2.8.1 om den talerätt som kan följa av

bestämmelserna i 22 kap. 7 § ärvdabalken).

5 §

Sådan talan för stiftelsens räkning enligt 1 eller 2 § som

inte grundas på brott kan inte väckas mot

1. en styrelseledamot eller förvaltaren sedan tre år har

förflutit från utgången av det räkenskapsår då det beslut

eller den åtgärd som ligger till grund för talan fattades eller

vidtogs, eller

2. en revisor sedan tre år har förflutit från det att

revisionsberättelsen kom styrelsen eller förvaltaren till

handa.

Utan hinder av bestämmelserna i första stycket får

stiftelsens konkursbo väcka talan, om konkursansökan har

gjorts innan den tid som anges i första stycket har gått ut.

Efter utgången av nämnda tid kan sådan talan dock inte

väckas senare än sex månader från edgångssammanträdet.

(Jfr 5 kap. 6 § promemorieförslaget)

Paragrafen har utformats med 15 kap. 6 §

aktiebolagslagen som förebild.

De särskilda preskriptionsbestämmelserna i 5 § gäller

inte i fråga om skadestånd som grundas på brott. I sådana

fall tillämpas i stället reglerna i preskriptionslagen

(1981:130), vilket innebär att fordringen som regel

preskriberas tio år efter dess uppkomst.

6 kap. Ändring m.m. av föreskrifter i ett

stiftelseförordnande

Detta kapitel innehåller bestämmelser om vilka

förutsättningar som måste föreligga för att föreskrifter i

stiftelseförordnanden skall få ändras eller upphävas eller

åsidosättas i särskilt fall. Dessa frågor har i den allmänna

motiveringen behandlats i avsnitt 2.7.

Regleringen i kapitlet innebär att det ställs upp vissa

krav för att få ändra m.m. i såväl materiellt som formellt

hänseende. I materiellt avseende innebär

bestämmelserna i huvudsak att föreskrifter i

stiftelseförordnanden får ändras m.m. endast om sådana

ändrade förhållanden inträtt att den aktuella

föreskriften på grund därav inte längre kan följas eller har

blivit uppenbart onyttig eller uppenbart stridande mot

stiftarens avsikter. I formellt avseende innebär

bestämmelserna att det är stiftelsens styrelse eller förvaltare

som ytterst svarar för besluten i frågor om ändring m.m. Ett

beslut får dock inte tillämpas innan Kammarkollegiet gett

sitt tillstånd till det eller, om beslutet avser föreskrifter av

ren detaljnatur, innan tillsynsmyndigheten har fått

tillfälle att kontrollera att beslutet inte strider mot

stiftelselagen.

Den ordning som nu beskrivits gäller emellertid inte om

styrelsen eller förvaltaren enligt en av stiftaren i

stiftelseförordnandet meddelad föreskrift uttryckligen har

förbehållits rätt att utan tillstånd av myndighet ändra,

upphäva eller åsidosätta särskilt angivna föreskrifter i

stiftelseförordnandet som angår annan fråga än stiftelsens

ändamål. I dylika fall gäller inte några restriktioner för

styrelsens eller förvaltarens rätt att fatta beslut om ändring

m.m. Ett beslut som fattats med stöd av ett

ändringsförbehåll får dock inte tillämpas innan

tillsynsmyndigheten haft tillfälle att kontrollera att det rör

en föreskrift som omfattas av förbehållet och att -- om

beslutet avser ändring eller åsidosättande i särskilt fall -- det

inte står i strid med någon tvingande bestämmelse i

stiftelselagen.

Bestämmelserna i kapitlet, som till skillnad från

permutationslagen (1972:205) gäller för alla stiftelser

oavsett vem som är stiftare, slår alltså fast under vilka

förutsättningar föreskrifterna i ett stiftelseförordnande

får ändras. I vissa fall kan företrädarna för en stiftelse

även vara skyldiga att verka för att en ändring

kommer till stånd. Detta följer av den allmänna vårdplikt

som åvilar dem i deras egenskap av stiftelsens sysslomän (jfr

vad som anförts i anslutning till 5 kap. 1 §). En sådan

skyldighet kan föreligga exempelvis om det under en följd

av år visat sig vara omöjligt att återfinna en på visst sätt

bestämd destinatärskrets och det saknas fog för annat

antagande än att detta är ett bestående förhållande.

Ändring m.m. efter tillstånd

1 §

Styrelsen eller förvaltaren får inte utan tillstånd av

Kammarkollegiet ändra eller upphäva eller i särskilt fall

åsidosätta föreskrifter i stiftelseförordnandet som avser

1. stiftelsens ändamål,

2. hur stiftelsens förmögenhet skall vara placerad,

3. huruvida stiftelsen skall ha egen eller anknuten

förvaltning,

4. av vem en styrelseledamot eller förvaltaren entledigas

eller utses eller hur styrelsen skall vara sammansatt,

5. styrelsens beslutförhet eller omröstningsförfarande,

6. arvode till styrelsens ledamöter eller förvaltaren,

7. räkenskaper eller årsredovisning för stiftelsen,

8. revision, eller

9. rätt att föra talan om skadestånd till stiftelsen eller om

entledigande av styrelseledamot eller förvaltare.

Föreskrifterna får ändras, upphävas eller i särskilt fall

åsidosättas endast om de på grund av ändrade förhållanden

inte längre kan följas eller har blivit uppenbart onyttiga

eller uppenbart stridande mot stiftarens avsikter eller om

det finns andra särskilda skäl.

Vid ändring av föreskrifter om stiftelsens ändamål skall

vad som kan antas ha varit stiftarens avsikt beaktas så långt

möjligt.

(Jfr 6 kap. 1 och 2 §§ promemorieförslaget)

Bestämmelserna i paragrafen motsvarar 6 kap. 1 § och

2 § första stycket i det till Lagrådet remitterade förslaget.

Bestämmelserna i 1 § är tvingande med de undantag som

framgår av bestämmelserna i 3 och 5 §§. Ingen av de två

sistnämnda paragraferna innefattar emellertid något

undantag från den princip som läggs fast i 1 §, att det ytterst

är styrelsen eller förvaltaren som svarar för stiftelsens beslut

i frågor om ändring m.m. Detta betyder bl.a. att en

föreskrift i ett stiftelseförordnande inte gäller i den mån den

innebär att det är någon annan än styrelsen eller förvaltaren

som skall fatta beslut med för styrelsen eller förvaltaren

bindande verkan i frågor om ändring m.m. (jfr 2 kap. 1 §

och vad som anförts i anslutning till 2 kap. 3 §).

Första stycket

Första stycket innebär att styrelsen eller förvaltaren inte

utan tillstånd av Kammarkollegiet får tillämpa beslut

om ändring m.m. i den del beslutet avser en föreskrift av

det slag som anges i punkterna 1--9. Uppräkningen är

avsedd att vara uttömmande.

Kravet på tillstånd är enligt ordalydelsen i stycket

ovillkorligt. Bestämmelsen skulle därför kunna uppfattas så

att det krävs tillstånd för att få åsidosätta föreskrifter som

enligt vad som uttalas i kommentaren till 2 kap. 1 § (jfr även

4 kap. 9 § tredje stycket) skall åsidosättas därför att

de är ogiltiga. Så är emellertid inte fallet. Förevarande

paragraf skall alltså inte uppfattas så att den hindrar ett

åsidosättande av lagstridiga föreskrifter (jfr vad

Lagrådet har anfört i frågan).

Punkt 1

Kravet på tillstånd vid ändring m.m. av ändamålet är

obligatoriskt (jfr dock 5 §).

En stiftelse kan inte uppdelas i två eller flera

stiftelser utan att stiftelseförordnandet i sin helhet upphävs

för den egendom som skall avskiljas för den eller de nya

stiftelserna. Även vid fusion mellan stiftelser måste

stiftelseförordnandet i sin helhet upphävas för den

egendom som vid fusionen skall föras från den överlåtande

stiftelsen till den mottagande stiftelsen. Beslut som avser

åtgärder av nu nämnt slag kräver således alltid tillstånd av

Kammarkollegiet.

Vilka moment som ingår i en fullständig

ändamålsbeskrivning för en stiftelse har tidigare behandlats

i anslutning till 1 kap. 2 § första stycket.

Punkt 2

Bestämmelsen i denna punkt omfattar sådana

föreskrifter i ett stiftelseförordnande som påbjuder eller

förbjuder placering i vissa slags tillgångar.

Punkt 3

Denna punkt innebär att en stiftelse inte utan tillstånd

får byta förvaltningsform (jfr dock 9 kap. 9 § första stycket

andra meningen).

I likhet med bestämmelserna i övriga punkter i stycket

förutsätter även bestämmelsen i denna punkt att det finns

en föreskrift i stiftelseförordnandet att ändra. Om stiftarens

inställning i fråga om stiftelsens förvaltningsform endast har

kommit till uttryck genom ett faktiskt handlande från hans

sida (t.ex. genom att han överlämnat stiftelsens egendom

till en ideell förening) kan därför stiftelsen byta

förvaltningsform utan att behöva iaktta bestämmelserna i 6

kap.

Punkt 4

Av denna punkt följer bl.a. att sådana av stiftaren

meddelade förskrifter som reglerar hur styrelsen för en

stiftelse med egen förvaltning skall vara sammansatt inte får

ändras m.m. utan tillstånd.

En föreskrift som avser styrelsens sammansättning kan

t.ex. reglera antalet ledamöter i styrelsen eller ange ett

lägsta och ett högsta antal. Av en sådan föreskrift kan det

också följa att det skall vara en viss fördelning mellan

kvinnor och män i styrelsen. Ytterligare exempel är en

föreskrift som innebär att innehavaren av en viss tjänst på

en viss myndighet eller ordföranden i styrelsen för en viss

ideell förening skall vara ledamot i stiftelsens styrelse.

Punkt 5

En föreskrift som avser styrelsens beslutförhet eller

omröstningsförfarande (jfr 2 kap. 12 §; jfr också 7 § andra

stycket i förslaget till lag om införande av stiftelselagen) kan

innebära exempelvis att alla styrelsens ledamöter måste

vara närvarande när beslut skall fattas eller att kvalificerad

majoritet krävs för beslut i vissa frågor. En föreskrift av nu

ifrågavarande slag kan även innebära att all omröstning

skall ske i skriftlig form.

Punkt 6

En av stiftaren meddelad föreskrift när det gäller arvode

kan t.ex. innebära att arvode skall utgå efter någon speciell

beräkningsgrund eller att någon annan än styrelsen eller

förvaltaren självständigt skall fatta beslut för stiftelsens

räkning i denna fråga (jfr 2 kap. 15 och 22 §§). En föreskrift

som rör arvode kan också innebära att arvode över huvud

taget inte skall utgå.

Punkt 7

Föreskrifter som avses i denna punkt kan i det enskilda

fallet betyda att styrelsen eller förvaltaren för en sådan

stiftelse som enligt stiftelselagens bestämmelser i 3 kap.

endast är skyldig att föra räkenskaper åläggs att följa

bokföringslagen och att upprätta en på årsbokslutet

grundad årsredovisning, som skall hållas tillgänglig för var

och en (jfr bl.a. vad som har anförts i anslutning till 3 kap.

7 § tredje stycket).

Punkt 8

Föreskrifter som omfattas av denna punkt kan

exempelvis innebära att stiftelsens revisor skall utses av en

statlig myndighet, att revisorn skall vara godkänd eller

auktoriserad eller att han skall uttala sig i fråga om

ansvarsfrihet i revisionsberättelsen (jfr vad som anförts i

anslutning till 4 kap. 9 § tredje stycket och 11 §)

Punkt 9

Bestämmelsen i denna punkt omfattar t.ex. en föreskrift

av innebörd att någon är skyldig att pröva frågan om

ansvarsfrihet för styrelsens ledamöter eller förvaltaren (jfr

vad som har anförts i anslutning till 5 kap. 4 § första stycket

4). Bestämmelsen i punkt 9 betyder däremot inte att det

föreligger skyldighet att inhämta tillstånd för upphävande

av föreskrift om att stiftelsen skall vara undantagen från

tillsyn enligt stiftelselagen (jfr vad som anförs i anslutning

till 3 § andra stycket).

Andra stycket

I detta stycke anges vilka förutsättningar som i materiellt

avseende måste vara uppfyllda för att en föreskrift i ett

stiftelseförordnande skall få ändras eller upphävas eller få

åsidosättas i särskilt fall. De överensstämmer med dem som

i dag gäller enligt permutationslagen (1972:205) och någon

ändring i förhållande till gällande ordning är inte avsedd.

När det gäller permutationslagens närmare innebörd i nu

ifrågavarande avseende kan hänvisas till prop. 1972:8 och

LU 1979/80:30 samt till den översikt av praxis i

permutationsärenden som återfinns i SOU 1984:60, bilaga

2.

Bestämmelsen i stycket är tillämplig inte bara i fall då

styrelsens eller förvaltarens beslut om ändring m.m. avser

en föreskrift som enligt första stycket omfattas av

tillståndsplikt. Enligt 3 § andra stycket gäller den även vid

ändring m.m. av rena detaljföreskrifter. Den skall tillämpas

inte bara vid ändring m.m. av föreskrifter i det

''''''''ursprungliga'''''''' stiftelseförordnandet utan också när det

gäller en föreskrift som tidigare ändrats i enlighet med

bestämmelserna i 6 kap. Detta betyder att man efter att ha

genomfört en tillståndspliktig ändring inte kan återgå till

den ursprungliga föreskriften utan att förutsättningar för

detta finns enligt bestämmelserna i 1 §. På denna punkt

torde stiftelselagen innefatta en ändring i förhållande till

gällande rätt (jfr Hessler, a.a., s. 475).

Bestämmelsen i stycket är tvingande med de

undantag som följer av bestämmelserna i 3 § första stycket

och 5 §. Bestämmelsen anger dock endast en miniminivå i

fråga om de förutsättningar som i materiellt avseende måste

föreligga för beslut om ändring m.m. Om stiftaren i

förordnandet uppställt strängare förutsättningar för dylika

beslut skall stiftarens vilja i princip respekteras (jfr Hessler,

a.a., s. 512 ff).

Det bör påpekas i sammanhanget att bestämmelsen i

stycket inte inverkar på stiftarens eller hans arvingars

möjligheter att få tillbaka stiftelsetillgångarna med stöd av

allmänna regler om rättshandlingars ogiltighet eller om

jämkning av rättshandlingar på grund av felaktiga

förutsättningar.

Tredje stycket

Lagtexten i detta stycke, som har utformats i enlighet

med Lagrådets förslag, avviker från

permutationslagens (1972:205) motsvarande bestämmelse

(jfr 1 § andra stycket sagda lag). Någon annan saklig

innebörd är dock inte avsedd. Även bestämmelsen i

permutationslagen har som utgångspunkt att man vid

ändring av en stiftelses ändamål så långt möjligt skall beakta

vad som kan antas ha varit stiftarens avsikt med stiftelsen

(jfr prop. 1972:8 s. 32).

2 §

Frågor om tillstånd enligt 1 § prövas på ansökan av

styrelsen eller förvaltaren. Kammarkollegiets beslut får

överklagas hos regeringen.

(Jfr 6 kap. 5 § promemorieförslaget)

Den ordning som hittills gällt innebär att ansökan om

permutation kan göras inte bara av stiftelsens företrädare

utan även av stiftaren eller personer som ingår i stiftelsens

destinatärskrets (se prop. 1972:8 s. 32). Som berörts i

inledningen till detta kapitel är det emellertid en

utgångspunkt för regleringen i kapitlet att det är styrelsen

eller förvaltaren som ytterst svarar för stiftelsens beslut i

frågor om ändring m.m. av föreskrifterna i

stiftelseförordnandet. Bestämmelsen i paragrafens

första mening innebär därför att endast styrelsen eller

förvaltaren har rätt att ansöka om tillstånd. Detta

förhållande hindrar emellertid inte att Kammarkollegiet

liksom hittills låter stiftaren m.fl. yttra sig över gjorda

ansökningar.

Bestämmelsen i andra meningen överensstämmer

sakligt sett med 4 § permutationslagen. Frågan hur ett

beslut av Kammarkollegiet överklagas regleras i 23 §

förvaltningslagen (1986:223).

Enligt förordningen (1992:203) om avgifter för ärenden

enligt permutationslagen (1972:205) utgår avgift för

prövning av ansökningar enligt permutationslagen. Avgifter

bör utgå även för prövning av ansökningar enligt

stiftelselagen. Närmare föreskrifter om sådana avgifter bör

regeringen kunna meddela med stöd av det bemyndigande

som ligger till grund för förordningen om avgifter för

ärenden enligt permutationslagen (se prop. 1989/90:138,

1989/90:FiU38 s. 5 och rskr. 1989/90:289).

Ändring m.m. utan tillstånd

3 §

Om stiftaren i stiftelseförordnandet uttryckligen har

föreskrivit att styrelsen eller förvaltaren utan tillstånd av en

myndighet får ändra, upphäva eller åsidosätta särskilt

angivna föreskrifter i stiftelseförordnandet som angår en

annan fråga än som anges i 1 § första stycket 1, gäller vad

stiftelseförordnandet föreskriver utan hinder av 1 §.

Även om det inte följer av stiftelseförordnandet får

styrelsen eller förvaltaren i andra fall än som avses i 1 §

första stycket utan tillstånd ändra, upphäva eller i särskilt

fall åsidosätta en föreskrift i stiftelseförordnandet. Härvid

skall 1 § andra stycket tillämpas.

(Jfr 6 kap. 2 § promemorieförslaget)

Bestämmelsen i paragrafens första stycke saknar

motsvarighet i lagrådsremissen. Bestämmelsen i andra

stycket har sin motsvarighet i 3 § i lagrådsremissens förslag.

Första stycket

Bestämmelsen i detta stycke innebär att s.k.

ändringsförbehåll av visst slag alltjämt skall vara

giltiga.

Enligt bestämmelsen gäller inte bestämmelserna i 1 § om

stiftaren i stiftelseförordnandet uttryckligen har föreskrivit

att styrelsen eller förvaltaren utan tillstånd får ändra,

upphäva eller i särskilt fall åsidosätta en föreskrift i

förordnandet som angår annan fråga än stiftelsens ändamål.

För att bestämmelsen i stycket överhuvudtaget skall vara

tillämplig krävs det alltså bl.a. att det är stiftaren som

har meddelat föreskriften i fråga och att det av den

otvetydigt framgår att styrelsen eller förvaltaren skall ha

rätt att utan tillstånd fatta beslut om ändring m.m.

Av bestämmelsen i 4 § första stycket första meningen

framgår att tillsynsmyndigheten skall ha tillfälle att

kontrollera beslut som fattats med stöd av ett

ändringsförbehåll. Denna kontroll skall avse att

stiftelseförordnandet innehåller en av stiftaren meddelad

föreskrift med i stycket angivet innehåll, att beslutet i fråga

inte avser stiftelsens ändamål eller en föreskrift som inte

omfattas av ändringsförbehållet och till sist, om beslutet

avser ändring i eller åsidosättande i särskilt fall av en

föreskrift, att den nya föreskriften inte står i strid med

någon tvingande bestämmelse i stiftelselagen. I fall då

beslutet avser ett upphävande av en föreskrift i

förordnandet skall tillsynsmyndigheten även kontrollera att

åtgärden inte avser en föreskrift som inte kan upphävas

utan endast kan ändras. Föreskriften om stiftelsens namn är

ett exempel på en föreskrift av detta slag (jfr 2 kap. 7 §).

Om tillsynsmyndighetens kontroll skulle ge vid handen

att beslutet t.ex. inte avser en föreskrift som omfattas av det

ifrågavarande ändringsförbehållet, skall myndigheten

förbjuda styrelsens ledamöter eller förvaltaren att tillämpa

beslutet.

Angående frågan vilken verkan som efter den nya lagens

ikraftträdande tillerkännes ändringsförbehåll i

stiftelseförordnanden avseende äldre stiftelser, se 10 § i

förslaget till lag om införande av stiftelselagen.

Andra stycket

Bestämmelsen i andra stycket jämförd med

bestämmelsen i 4 § första stycket innebär att det för

tillämpning av styrelsens eller förvaltarens beslut om

ändring m.m. -- i andra fall än som avses i 1 § första stycket

1--9 och utan att det följer av stiftelseförordnandet -- är

tillräckligt att tillsynsmyndigheten får tillfälle att

kontrollera beslutet i fråga. Tillsynsmyndighetens kontroll

skall därvid avse att beslutet inte står i strid med

bestämmelsen i 1 § andra stycket eller, om det avser ändring

i eller åsidosättande i särskilt fall av en föreskrift i

förordnandet, att den nya föreskriften inte strider mot

någon tvingande föreskrift i stiftelselagen. (Jfr i övrigt vad

som anförs i anslutning till första stycket).

Exempel på en föreskrift som kan ändras med stöd av

bestämmelsen i 3 § andra stycket är den om stiftelsens

namn. En föreskrift som innebär att stiftelsen skall vara

undantagen från tillsyn enligt stiftelselagen kan upphävas

med tillämpning av detta stycke.

4 §

Styrelsen eller förvaltaren skall underrätta

tillsynsmyndigheten om beslut som avses i 3 §. Beslutet

gäller från och med den dag då tre månader förflutit sedan

underrättelsen inkom till tillsynsmyndigheten, om inte

denna under tremånaderstiden förbjudit styrelsen eller

förvaltaren att tillämpa beslutet. Förbud av

tillsynsmyndigheten får grundas endast på att beslutet

strider mot denna lag.

Om tillsynsmyndigheten behöver längre tid för

prövningen, får den förlänga tidsfristen enligt första stycket

med högst tre månader. Om det fattas beslut om förlängning

skall stiftelsen underrättas om detta.

(Jfr 6 kap. 4 § promemorieförslaget)

Bestämmelsen i denna paragraf är i allt väsentligt

utformad i enlighet med Lagrådets förslag.

Första stycket

Enligt bestämmelserna i första stycket skall

tillsynsmyndigheten underrättas om beslut som avses i 3 §.

Även beslut som avses i 5 § skall tillsynsmyndigheten bli

underrättad om (jfr 5 § andra stycket).

Tillsynsmyndigheten bör lämpligen bli underrättad

genom att stiftelsen till tillsynsmyndigheten skickar en

kopia av beslutet. När det gäller beslut med stöd av ett

ändringsförbehåll kan det ibland även krävas att stiftelsen

sänder en kopia av stiftelseförordnandet till

tillsynsmyndigheten. Eftersom underrättelsen sker på

stiftelsens risk är det vidare lämpligt att stiftelsens

företrädare förvissar sig om att underrättelsen kommit fram

till tillsynsmyndigheten.

Vad tillsynsmyndighetens kontroll skall avse har

kommenterats i anslutning till 3 § första och andra styckena.

Av vad som sagts där framgår att tillsynsmyndigheten vid

ändring i eller åsidosättande i särskilt fall av en föreskrift

inte får förbjuda styrelsen eller förvaltaren att tillämpa den

nya föreskriften enbart av det skälet att myndigheten finner

den vara olämplig.

Andra stycket

Normalt torde det inte erbjuda några större svårigheter

för tillsynsmyndigheten att avgöra om ett beslut som har

fattats med stöd av 3 § (eller 5 §) strider mot stiftelselagen

eller inte. Det kan dock inte uteslutas att tidsfristen i vissa

fall är för kort. Därför innehåller 4 § andra stycket en

bestämmelse enligt vilken fristen får förlängas med

ytterligare högst tre månader.

Upphörande av en stiftelse i visst fall

5 §

Styrelsen eller förvaltaren får besluta om att förbruka

stiftelsens tillgångar för det ändamål vartill de är bestämda

eller för ett ändamål som så nära som möjligt motsvarar

detta, om

1. stiftelsen bildades för mer än 50 år sedan,

2. stiftelsen inte har kunnat främja sitt ändamål under de

senaste fem åren,

3. värdet av tillgångarna, värderade med tillämpning av

3 kap. 6 §, vid utgången av de tre senaste räkenskapsåren

har understigit det då gällande basbeloppet enligt lagen

(1962:381) om allmän försäkring, samt

4. stiftelsen saknar skulder.

Bestämmelserna i 4 § tillämpas på beslut enligt första

stycket.

(Jfr 6 kap. 3 och 4 §§ promemorieförslaget)

Som sagts tidigare innebär också bestämmelserna i

denna paragraf ett undantag från bestämmelserna i 1 §.

Hithörande frågor har utförligt kommenterats i avsnitt 2.7.2

i den allmänna motiveringen.

Motsvarande paragraf i det till Lagrådet remitterade

förslaget innehöll i andra stycket en bestämmelse om att en

stiftelse är upplöst när tillgångarna förbrukats. På

Lagrådets inrådan har den bestämmelsen flyttats till

7 kap. 18 §.

Första stycket

Beslut med stöd av första stycket kan fattas t.ex. om den

löpande avkastningen inte längre räcker till för att främja

ändamålet, om den för stiftelsen gällande

destinatärskretsen inte längre kan återfinnas eller om det

för stiftelsen gällande syftet har fallit bort på grund av

samhällsutvecklingen.

Den allmänna vårdplikt som åvilar styrelseledamöter

eller förvaltaren i deras egenskap av stiftelsens sysslomän

innebär en skyldighet att se till så att stiftelsetillgångar inte

ligger oanvända. Härav följer emellertid inte att styrelsen

eller förvaltaren är skyldiga att fatta ett beslut om

förbrukning så snart förutsättningar för ett sådant beslut

synes föreligga. Styrelsen eller förvaltaren bör alltid försöka

finna någon annan lösning på problemet än den som anvisas

i denna paragraf (jfr vad som anförts i inledningen till 6

kap.).

Andra stycket

Innan beslut som fattats med stöd av första stycket får

verkställas skall tillsynsmyndigheten enligt bestämmelsen i

detta stycke beredas tillfälle att kontrollera beslutet.

Tillsynsmyndighetens kontroll av beslut enligt första

stycket bör i första hand avse skälen till att ändamålet inte

har främjats. Om det därvid uppstår misstanke om att

stiftelseförvaltningen uppsåtligen har underlåtit att använda

stiftelsens tillgångar, skall myndigheten förbjuda att

beslutet verkställs.

Av styrelsens eller förvaltarens beslut enligt första

stycket måste exakt framgå hur förbrukningen av

tillgångarna skall gå till. Om beslutet innebär att

tillgångarna skall förbrukas för ett annat ändamål än det

vartill de är bestämda, skall tillsynsmyndigheten undersöka

om det inte är möjligt att förbruka dem i enlighet med det

för stiftelsen gällande ändamålet. Vidare skall

tillsynsmyndigheten i ett sådant fall även undersöka om det

i beslutet angivna ändamålet så nära som möjligt motsvarar

det för stiftelsen gällande ändamålet. Målet för

tillsynsmyndighetens granskning i nu nämnda avseenden

bör vara att i första hand hindra att beslut som uppenbart

står i strid mot bestämmelsen i första stycket bringas till

verkställighet.

7 kap. Likvidation och upplösning

Detta kapitel innehåller framför allt bestämmelser om

tvångslikvidation av stiftelser som utövar

näringsverksamhet. Hithörande frågor har i den allmänna

motiveringen behandlats i avsnitt 2.6.8.

Det övergripande syftet med kapitlets regler om

likvidation är att de skall utgöra ett skydd för borgenärer

som ingår avtal med stiftelser som utövar

näringsverksamhet. Reglerna har utformats i nära

överensstämmelse med bestämmelserna i 13 kap.

aktiebolagslagen. I stor utsträckning kan därför hänvisas till

lagmotiven för de sistnämnda reglerna (se prop. 1975:103

s. 498 ff).

Formellt sett gäller bestämmelserna om likvidation inte

bara för verksamhetsstiftelser utan även för

avkastningsstiftelser som t.ex. har en del av sin

förmögenhet placerad i en hyresfastighet. Givetvis kommer

det mycket sällan att vara aktuellt att tillämpa

bestämmelserna på stiftelser av det senare slaget.

Förutsättningar för likvidation m.m.

1 §

Styrelsen eller förvaltaren för en stiftelse som utövar

näringsverksamhet skall ofördröjligen upprätta en särskild

balansräkning så snart det finns skäl att anta att värdet av

stiftelsens tillgångar understiger summan av stiftelsens

skulder. Samma skyldighet inträder om stiftelsen vid

verkställighet enligt 4 kap. utsökningsbalken befunnits

sakna utmätningsbara tillgångar. Visar balansräkningen att

värdet av tillgångarna understiger summan av skulderna,

skall styrelsen eller förvaltaren ansöka hos tingsrätt om att

stiftelsen försätts i likvidation. Sådan ansökan kan även

göras av styrelseledamot eller revisor.

(Jfr 7 kap. 1 § promemorieförslaget )

Förebild för denna paragraf är 13 kap. 2 § första stycket

aktiebolagslagen i dess lydelse från och med den 1 januari

1992 (jfr SFS 1991:1734).

Enligt 1 § åligger det styrelsen eller förvaltaren för en

stiftelse som utövar näringsverksamhet att upprätta en

särskild balansräkning (kontrollbalansräkning) bl.a.

i fall då det finns skäl att anta att värdet av tillgångarna

understiger summan av skulderna. I praktiken innebär det

att en kontrollbalansräkning skall upprättas när styrelsen

eller förvaltaren känner till att stiftelsens ekonomi har

försämrats och misstanke finns att skulderna överstiger

värdet av tillgångarna.

Ansökan om likvidation görs hos tingsrätten i den ort

där stiftelsen har sitt hemvist (jfr 10 kap. 1 §

rättegångsbalken; jfr även 9 kap. 1 § stiftelselagen).

2 §

Vid beräkningen av värdet av stiftelsens tillgångar skall

det i den balansräkning som avses i 1 § inom linjen tas upp

en post som utvisar den ökning av tillgångarnas

sammanlagda värde som skulle följa, om de redovisades till

försäljningsvärdet med avdrag för försäljningskostnaderna.

Beträffande sådana anläggningstillgångar som undergår

fortlöpande värdeminskning gäller dock att de skall tas upp

till anskaffningsvärdet minskat med erforderliga

avskrivningar och nedskrivningar, om man därigenom får

ett högre värde.

nVid beräkningen av summan av stiftelsens skulder skall

hänsyn inte tas till skulder på grund av statligt stöd för vilket

återbetalningsskyldigheten är beroende av stiftelsens

ekonomiska ställning, om stödet, för det fall att stiftelsen

försätts i konkurs eller träder i likvidation, skall återbetalas

först sedan övriga skulder till fullo har betalats.

(Jfr 7 kap. 2 § promemorieförslaget)

Förebild för denna paragraf är 13 kap. 2 § tredje stycket

aktiebolagslagen.

Första stycket

Syftet med bestämmelserna i första stycket är att få fram

stiftelsens eventuella dolda reserver för att därigenom

förhindra att den onödigtvis tvingas i likvidation. Vid

upprättandet av kontrollbalansräkningen skall därför

vanliga regler tillämpas utom i fråga om värderingen av

tillgångarna.

Andra stycket

Innebörden av bestämmelsen i andra stycket är att man

vid jämförelsen enligt 1 § mellan värdet av stiftelsens

tillgångar och summan av stiftelsens skulder inte skall ta

hänsyn till skulder på grund av statligt stöd för vilket gäller

särskilda villkor i fråga om återbetalningsskyldigheten. I

kontrollbalansräkningen skall dock stiftelsens alla skulder

redovisas.

3 §

Underlåter styrelseledamöterna eller förvaltaren att

fullgöra vad som åligger dem enligt 1 §, svarar de och andra

som med vetskap om denna underlåtenhet handlar på

stiftelsens vägnar solidariskt för de förpliktelser som

uppkommer för stiftelsen. En styrelseledamot eller

förvaltaren undgår dock ansvar, om han visar att

underlåtenheten inte beror på försummelse av honom.

Ansvarighet enligt första stycket gäller inte för

förpliktelser som uppkommer sedan likvidationsfrågan har

hänskjutits till domstols prövning eller sådan balansräkning

som avses i 4 § har blivit granskad av revisorerna och

godkänd av tillsynsmyndigheten.

(Jfr 7 kap. 3 § promemorieförslaget)

Förebild för denna paragraf är 13 kap. 2 § fjärde stycket

aktiebolagslagen.

Bestämmelserna i paragrafens första stycke

innebär att en borgenär som har fordringsanspråk mot en

näringsdrivande stiftelse under vissa förutsättningar kan

göra sina anspråk gällande även mot styrelseledamöterna

eller förvaltaren eller andra som handlar på stiftelsens

vägnar, exempelvis särskilt bemyndigade firmatecknare för

stiftelsen.

Innebörden av bestämmelsen i första stycket andra

meningen är att en styrelseledamot och förvaltaren har

ett s.k. presumtionsansvar (jfr prop. 1987/88:10 s. 68 ff).

4 §

Tingsrätt skall besluta att stiftelsen skall träda i

likvidation, om det inte under ärendets handläggning i

domstolen styrks att en balansräkning, utvisande att

stiftelsen har tillgångar till ett värde som överstiger summan

av skulderna, har blivit granskad av revisorerna och

godkänd av tillsynsmyndigheten.

(Jfr 7 kap. 4 § promemorieförslaget)

Förebild för denna paragraf är 13 kap. 2 § andra stycket

aktiebolagslagen.

Av paragrafen följer att stiftelsen kan undgå likvidation

genom att under frågans behandling i tingsrätten förebringa

bevisning om att likvidationsanledningen har upphört.

Förfarandet hos domstolen

5 §

Görs ansökan om likvidation enligt 1 §, skall domstolen

genast kalla stiftelsen och borgenärer som vill yttra sig i

ärendet att inställa sig för domstolen på en bestämd dag, då

frågan om skyldighet för stiftelsen att träda i likvidation

skall prövas. Kallelsen skall delges stiftelsen, om

delgivningen kan ske på annat sätt än enligt 15--17 §§

delgivningslagen (1970:428). Kallelsen skall kungöras

genom domstolens försorg i Post- och Inrikes Tidningar

minst två och högst fyra månader före inställelsedagen.

(Jfr 7 kap. 5 § promemorieförslaget)

Förebilden för bestämmelserna är 13 kap. 5 §

aktiebolagslagen.

Bestämmelsen i första meningen innebär att

skyldigheten att träda i likvidation skall prövas på den dag

som har bestämts i kallelsen. Det finns således ingen

möjlighet att besluta om uppskov för att pröva frågan vid

ett senare tillfälle.

Enligt bestämmelsen i andra meningen skall

stiftelsen delges kallelsen, om det kan ske med användande

av andra delgivningsformer än kungörelsedelgivning.

Härvid blir i första hand 3, 9 och 13 §§ delgivningslagen

tillämpliga. Kallelsen skall alltid kungöras i Post- och

Inrikes Tidningar enligt bestämmelsen i tredje

meningen.

6 §

Har sökanden haft kostnader för delgivning eller

kungörelse samt för expeditioner i ett ärende enligt 1 §,

skall kostnaderna betalas av stiftelsens medel, om stiftelsen

förpliktas träda i likvidation eller om domstolen i annat fall

finner det skäligt.

(Jfr 7 kap. 6 § promemorieförslaget)

Bestämmelsen i denna paragraf har 13 kap. 6 §

aktiebolagslagen som förebild.

Paragrafen innebär att sökanden i ett ärende om

likvidation i allmänhet har rätt till ersättning av stiftelsen för

kostnader avseende delgivning, kungörelse och

expeditioner (jfr även 17 § tredje stycket).

Genomförande av likvidationen

7 §

En domstol som fattar beslut att en stiftelse skall träda

i likvidation skall samtidigt utse en eller flera likvidatorer.

Likvidatorerna träder i styrelsens eller förvaltarens ställe

och har till uppgift att genomföra likvidationen.

Likvidatorerna skall för registrering i stiftelseregistret

genast anmäla beslut om likvidation och förordnande av

likvidator.

Bestämmelserna i denna lag om styrelse och

styrelseledamöter tillämpas på likvidatorerna, i den mån

inte annat följer av detta kapitel. En likvidator har alltid rätt

till skäligt arvode.

En stiftelse är alltid bokföringsskyldig under

likvidationen.

Ett uppdrag att vara revisor upphör inte genom att

stiftelsen träder i likvidation. Bestämmelserna i 4 kap.

tillämpas under likvidationen. Revisionsberättelsen skall

innehålla ett uttalande om huruvida enligt revisorernas

mening likvidationen onödigt fördröjs.

(Jfr 7 kap. 7 § promemorieförslaget)

Förebilder för bestämmelserna i denna paragraf har varit

delar av 13 kap. 7 § aktiebolagslagen. Bestämmelserna har

dock anpassats till förhållandena i stiftelser.

Första och andra styckena

När det gäller de närmare överväganden som bör ligga

till grund för domstolens val av likvidator kan hänvisas till

prop. 1982/83:139 s. 13 f och 21 f.

Tredje stycket

Enligt bestämmelsen i styckets första mening

likställs likvidatorerna i princip med styrelse och

styrelseledamöter. Detta gäller även om stiftelsen före

likvidationen haft anknuten förvaltning. Innebörden av att

likvidatorerna likställs med styrelse och styrelseledamöter

är bl.a. att likvidatorerna är underkastade jävsreglerna i 2

kap. 14 § och att de kan entledigas och lämna sitt uppdrag

enligt samma regler som för styrelseledamöter. Vidare

följer det av förevarande bestämmelse att om en stiftelse

som är i likvidation försätts i konkurs är det likvidatorerna

som företräder stiftelsen som konkursgäldenär (jfr 2 kap.

16 § fjärde stycket).

Enligt bestämmelsen i andra meningen har en

likvidator alltid rätt till skäligt arvode. Detta gäller således

även om arvode enligt stiftelseförordnandet inte skall utgå

till styrelsens ledamöter.

Fjärde och femte styckena

Av bestämmelsen i fjärde stycket följer att en

stiftelse som trätt i likvidation är bokföringsskyldig till dess

att likvidationen har avslutats. Bokföringsskyldigheten

skall enligt 3 kap. 4 § fullgöras enligt vad som föreskrivs i

bokföringslagen (1976:125).

Att bestämmelserna i 4 kap. skall tillämpas under

likvidation innebär t.ex. att revisorn är underkastad

reglerna i 4 kap. 6 § om jäv.

8 §

När stiftelsen har trätt i likvidation, skall styrelsen eller

förvaltaren genast avge en redovisning för sin förvaltning av

stiftelsens angelägenheter under den tid för vilken

redovisningshandlingar inte förut har lämnats till

revisorerna. Redovisningen skall lämnas till revisorerna så

snart det kan ske. Bestämmelserna om årsredovisning och

revisionsberättelse skall tillämpas.

Om tiden även omfattar det föregående räkenskapsåret,

skall en särskild redovisning avges för detta år. I en

moderstiftelse skall denna särskilda redovisning även

omfatta koncernredovisning.

(Jfr 7 kap. 8 § promemorieförslaget)

Förebild för bestämmelserna i denna paragraf är 13 kap.

9 § aktiebolagslagen.

Bestämmelsen i andra styckets första mening

innebär att styrelsen eller förvaltaren är skyldig att avge två

årsredovisningar i de fall då den tid som avses i första

stycket även omfattar det föregående räkenskapsåret.

Skyldighet att upprätta koncernredovisning enligt

bestämmelsen i andra styckets andra mening

föreligger givetvis endast under den i 3 kap. 7 § första

stycket andra meningen angivna förutsättningen, nämligen

att antalet anställda hos koncernen under det ifrågavarande

räkenskapsåret i medeltal har varit minst tio.

9 §

Likvidatorerna skall genast söka kallelse på stiftelsens

okända borgenärer.

(Jfr 7 kap. 9 § promemorieförslaget)

Som förebild för denna paragraf har använts 13 kap. 10 §

aktiebolagslagen.

Innebörden av förevarande bestämmelse är att kallelse

på okända borgenärer skall sökas även om

likvidationsbeslutet inte har vunnit laga kraft. Verkan av att

en fordran inte anmäls inom föreskriven tid efter det att

kallelse har utfärdats är i princip att borgenären i fråga

förlorar rätten att kräva ut fordringen (se 6 § lagen,

1981:131, om kallelse på okända borgenärer).

10 §

Likvidatorerna skall så snart det kan ske genom

försäljning på offentlig auktion eller på annat lämpligt sätt

förvandla stiftelsens tillgångar till pengar, i den mån det

behövs för likvidationen, samt betala stiftelsens skulder.

Stiftelsens näringsverksamhet får fortsättas om det behövs

för en ändamålsenlig avveckling eller för att de anställda

skall få skälig tid på sig att skaffa sig nya anställningar.

(Jfr 7 kap. 10 § promemorieförslaget)

Bestämmelserna i 13 kap. 11 § aktiebolagslagen är

förebild för denna paragraf.

Enligt första meningen i paragrafen skall

likvidatorerna, i den mån det behövs, förvandla stiftelsens

tillgångar till pengar. Likvidatorerna är därvid skyldiga att

noga överväga vad som är förmånligast, försäljning på

offentlig auktion eller försäljning under hand. De har rätt

att relativt fritt bedöma när försäljningen skall ske.

Enligt andra meningen får likvidatorerna låta

stiftelsen utöva den ifrågavarande näringsverksamheten

bl.a. om det behövs för att de anställda skall få skälig tid på

sig att skaffa nya anställningar. Med hänsyn till syftet med

själva nlikvidationsförfarandet får dock ett uppskov med

avvecklingen inte bli alltför långvarigt.

11 §

När den anmälningstid som bestämts i kallelsen på

stiftelsens okända borgenärer har gått ut och alla kända

skulder blivit betalda, skall likvidatorerna använda

återstående tillgångar för det ändamål vartill de är

bestämda eller för ett ändamål som så nära som möjligt

motsvarar detta. Om det inte är möjligt att använda

tillgångarna på detta sätt, skall de överlämnas till Allmänna

arvsfonden. Om något skuldbelopp är tvistigt eller inte

förfallet till betalning eller av annan orsak inte kan betalas,

skall dock så mycket av överskottet behållas som kan

behövas för denna betalning.

(Jfr 7 kap. 11 § promemorieförslaget)

Paragrafen har utformats med 13 kap. 13 §

aktiebolagslagen som förebild. I enlighet med

Lagrådets förslag skall tillgångar som återstår efter

likvidation i första hand användas för stiftelsens ändamål

eller för ett ändamål som så nära som möjligt motsvarar

detta.

12 §

När likvidatorerna har fullgjort sitt uppdrag, skall de så

snart det kan ske avge slutredovisning för sin förvaltning

genom en förvaltningsberättelse som avser likvidationen i

dess helhet. Till berättelsen skall de foga

redovisningshandlingar för hela likvidationstiden.

Berättelsen och redovisningshandlingarna skall avlämnas

till revisorerna. Dessa skall inom en månad därefter till

likvidatorerna avge en revisionsberättelse över

slutredovisningen och förvaltningen under likvidationen.

Likvidatorerna skall därefter genast sända en kopia av

revisions- och förvaltningsberättelserna till

tillsynsmyndigheten.

(Jfr 7 kap. 12 § promemorieförslaget)

Bestämmelserna i 13 kap. 14 § första stycket

aktiebolagslagen är förebild för denna paragraf.

13 §

När likvidatorerna har sänt revisions- och

förvaltningsberättelserna till tillsynsmyndigheten, är

stiftelsen upplöst. Detta förhållande skall likvidatorerna

genast anmäla för registrering i stiftelseregistret.

Om likvidatorerna finner att stiftelsen är på obestånd

och inte kan betala likvidationskostnaderna, skall de

ansöka om att stiftelsen försätts i konkurs.

(Jfr 7 kap. 13 § promemorieförslaget)

Bestämmelserna i 13 kap. 15 § första och tredje styckena

aktiebolagslagen är förebild för denna paragraf. Jämför

även 7 kap. 18 § stiftelselagen.

Den ordning som andra stycket innefattar har

gällt sedan år 1982 för aktiebolag och sedan år 1988 för

ekonomiska föreningar (jfr prop. 1986/87:7 s. 224).

14 §

Om det efter stiftelsens upplösning enligt 13 § visar sig att

stiftelsen har tillgångar eller om talan väcks mot stiftelsen

eller det av någon annan orsak uppkommer behov av en

likvidationsåtgärd, skall likvidationen fortsättas. Detta

skall genast anmälas av likvidatorerna för registrering i

stiftelseregistret.

(Jfr 7 kap. 14 § promemorieförslaget)

Paragrafen har utformats med 13 kap. 16 §

aktiebolagslagen som förebild.

I fall som avses i denna paragraf är stiftelsen inte längre

att anse som upplöst. En fortsatt likvidation knyter an till

den föregående där denna avslutades. Likvidatorerna

återinträder utan vidare i sitt uppdrag.

15 §

Om ett likvidationsbeslut har blivit upphävt genom ett

beslut av domstol som har vunnit laga kraft, träder

stiftelsens tidigare styrelse eller förvaltare i likvidatorernas

ställe. Likvidatorerna skall genast anmäla beslutet för

registrering i stiftelseregistret.

När likvidation har upphört enligt första stycket, skall

12 § tillämpas.

(Jfr 7 kap. 15 § promemorieförslaget)

Förebild för denna paragraf är 13 kap. 17 § fjärde och

femte styckena aktiebolagslagen. Som Lagrådet har

påpekat torde ett likvidationsbeslut avseende en stiftelse

inte kunna upphävas genom domstols dom. Paragrafens

lydelse har i jämförelse med det till Lagrådet remitterade

förslaget justerats i enlighet härmed.

Likvidation efter konkurs

16 §

Om en stiftelse som utövar näringsverksamhet är försatt

i konkurs och denna avslutas med överskott, skall styrelsen

eller förvaltaren inom en månad från det att konkursen

avslutades besluta att stiftelsen skall träda i likvidation och

genast anmäla detta till tingsrätten. Denna skall därefter

utan dröjsmål utse en eller flera likvidatorer.

Om stiftelsen var i likvidation när den försattes i

konkurs, skall likvidationen fortsättas enligt 14 §.

(Jfr 7 kap. 16 § promemorieförslaget)

Förebild för bestämmelserna i denna paragraf är

bestämmelserna i 13 kap. 19 § andra och tredje styckena

samt 7 § första stycket första meningen aktiebolagslagen.

Det bör observeras att det enligt förevarande

bestämmelse -- till skillnad från vad som är fallet enligt 1 §

första stycket tredje meningen -- är styrelsen eller

förvaltaren som skall fatta beslutet om att stiftelsen skall

träda i likvidation. Styrelsen eller förvaltaren skall anmäla

sitt beslut till tingsrätten i den ort där stiftelsen har sitt

hemvist (jfr vad som anförts i anslutning till 1 §).

I 18 § andra stycket meddelas en bestämmelse med

avseende på det fall att en stiftelses konkurs avslutas utan

överskott.

17 §

Om det inte fattas ett sådant beslut som avses i 16 § första

stycket, skall tingsrätten besluta att stiftelsen skall träda i

likvidation.

Frågan om likvidation enligt första stycket prövas på

anmälan av tillsynsmyndigheten eller på ansökan av en

styrelseledamot eller en borgenär.

Om tillsynsmyndigheten eller sökanden har haft

kostnader för delgivning eller kungörelse samt för

expeditioner i ett ärende enligt andra stycket, skall

kostnaderna betalas av stiftelsens medel.

(Jfr 7 kap. 6 och 17 §§ promemorieförslaget)

Förebilden för bestämmelserna i första och andra

styckena i denna paragraf är 13 kap. 19 § andra stycket

andra meningen samt 4 § första stycket 2 och tredje stycket

aktiebolagslagen. I förhållande till bestämmelsen i 13 kap.

4 § tredje stycket är dock den personkrets som enligt andra

stycket i förevarande paragraf kan ansöka om likvidation

något mer begränsad.

Angående frågan vilken tingsrätt som är behörig att

pröva en anmälan enligt denna paragraf, se vad som anförts

i anslutning till föregående paragraf.

Bestämmelsen i paragrafens tredje stycke har sin

förebild i 13 kap. 6 § aktiebolagslagen (jfr 7 kap. 6 §

stiftelselagen). I det till Lagrådet remitterade förslaget

innehöll förevarande stycke som en andra mening

ytterligare en bestämmelse om att staten i vissa fall skall

svara för tillsynsmyndighetens kostnader. I enlighet med

vad Lagrådet förordat har den bestämmelsen tagits

bort.

Upplösning utan likvidation

18 §

I fall som avses i 6 kap. 5 § är stiftelsen upplöst när

tillgångarna förbrukats.

När en stiftelses konkurs har avslutats utan överskott är

stiftelsen upplöst.

(Jfr 7 kap. 16 § första stycket promemorieförslaget)

I denna paragraf, som saknar motsvarighet i det till

Lagrådet remitterade förslaget, har i enlighet med

Lagrådets förslag sammanförts de bestämmelser som i det

remitterade förslaget återfinns i 6 kap. 5 § andra stycket

andra meningen och 10 kap. 4 § tredje stycket.

Enligt gällande rätt anses en stiftelse upplöst när det med

säkerhet kan slås fast att stiftelsen inte längre har några

tillgångar (jfr Hessler, a.a., s. 515 f). Bestämmelserna i 18 §

skall alltså ses som ett uttryck för en generell princip som

gällt sedan länge.

8 kap. Stiftelses firma

Rättsligt sett är firma den benämning under vilken

en näringsidkare driver sin verksamhet. Genom registrering

eller inarbetning kan en näringsidkare förvärva ensamrätt

till sin firma och därmed ett skydd mot att någon annan

använder denna firma eller en med firman förväxlingsbar

benämning på verksamhet av samma eller liknande slag.

Grundläggande bestämmelser om firma finns i

firmalagen (1974:156). Bestämmelserna i 8 kap. om

stiftelses firma gäller vid sidan av firmalagens allmänna

bestämmelser om firma och anger bl.a. vilka ytterligare

förutsättningar som måste vara uppfyllda för att en stiftelse

skall få sin firma registrerad i stiftelseregistret (jfr 10 kap.

1 § tredje stycket).

Enligt bestämmelsen i 1 kap. 6 § första stycket första

meningen skall en stiftelse alltid ha ett namn. Om varken

de generella bestämmelserna i firmalagen eller

bestämmelserna i förevarande kapitel innebär hinder

däremot, får en stiftelse som bedriver näringsverksamhet

använda sitt namn även som benämning på

näringsverksamheten.

1 §

En stiftelses firma skall tydligt skilja sig från andra firmor

som förut är införda i stiftelseregistret. I en firma som

skiljer sig från stiftelsens namn får ninte ordet stiftelse eller

en förkortning av detta ord ingå. I övrigt finns

bestämmelser om registreringen i firmalagen (1974:156).

(Jfr 8 kap. 1 § promemorieförslaget)

Bestämmelsen i 7 § handelsregisterlagen är förebild för

bestämmelsen i första meningen.

Enligt bestämmelsen i andra meningen får en

stiftelses firma som skiljer sig från stiftelsens namn inte

innehålla ordet stiftelse eller en förkortning av detta ord.

Denna reglering sammanhänger med att det enligt 1 kap.

6 § första stycket andra meningen är obligatoriskt att ordet

stiftelse ingår i en stiftelses namn och att en och samma

stiftelse endast bör få ha ett kännetecken som

innehåller ordet stiftelse eller en förkortning av detta ord

(jfr vad som gäller om bifirmor inom associationsrätten, se

t.ex. 16 kap. 1 § tredje stycket tredje meningen

aktiebolagslagen).

Enligt handelsregisterlagen är det möjligt för en stiftelse

som avser att bedriva näringsverksamhet i t.ex. hela landet

att genom registrering erhålla ett rikstäckande skydd för sin

firma (jfr 3 § tredje stycket handelsregisterlagen). Denna

möjlighet behålls (se 10 kap. 6 § tredje stycket).

2 §

I firmalagen (1974:156) finns bestämmelser om förbud

mot användning av firma och om hävande av

firmaregistrering.

(Jfr 8 kap. 2 § promemorieförslaget)

Firmalagens bestämmelser om förbud mot användning

av firma och om hävande av firmaregistrering återfinns i 15

och 16 §§.

En stiftelse som har en med namnet sammanfallande

firma förlorar inte rätten till sitt namn om firman hävs med

tillämpning av firmalagens bestämmelser.

3 §

Om en i stiftelseförordnandet angiven firma inte kan

registreras, får styrelsens eller förvaltarens beslut om ny

firma tillämpas utan att bestämmelserna i 6 kap. iakttas.

(Jfr 8 kap. 3 § promemorieförslaget)

Om en stiftelse avser att börja utöva näringsverksamhet

och stiftelseförordnandet inte innehåller någon föreskrift

om firma eller om där angiven firma inte kan registreras är

styrelsen eller förvaltaren skyldig att besluta i den frågan

(jfr 10 kap. 6 § första stycket).

Den tvingande bestämmelsen i 3 § avser fall då

styrelsen eller förvaltaren måste fatta beslut om firma på

grund av att en i förordnandet angiven firma inte kan

registreras. Enligt bestämmelsen får styrelsen eller

förvaltaren därvid tillämpa beslutet om ny firma utan

iakttagande av bestämmelserna i 6 kap. 3 och 4 §§. Detta

innebär att styrelsen eller förvaltaren genast kan anmäla sitt

beslut för registrering i stiftelseregistret.

4 §

Skriftliga handlingar som utfärdas för en stiftelse i dess

näringsverksamhet bör undertecknas med angivande av

stiftelsens firma. Vid angivande av firma som inte

sammanfaller med stiftelsens namn skall på lämpligt sätt

alltid anges att det är en stiftelse som innehar firman.

Har styrelsen eller förvaltaren eller någon annan

företrädare för stiftelsen utfärdat en handling utan

firmateckning och framgår det inte av handlingens innehåll

att den har utfärdats på stiftelsens vägnar, svarar de som har

undertecknat handlingen solidariskt för förpliktelsen enligt

handlingen. Detta gäller dock inte, om

1. det framgick av omständigheterna vid handlingens

tillkomst att handlingen utfärdades för stiftelsen, samt

2. medkontrahenten har fått ett av stiftelsen behörigen

undertecknat godkännande av handlingen utan oskäligt

dröjsmål efter det att antingen en begäran om sådant

godkännande har framställts eller personlig ansvarighet har

gjorts gällande mot undertecknarna.

(Jfr 8 kap. 4 § promemorieförslaget)

Paragrafen har utformats efter mönster av bl.a. 16 kap.

1 § fjärde stycket aktiebolagslagen.

Första stycket

Första meningen

Allmänna bestämmelser om firmateckning finns i 26 §

firmalagen.

Andra meningen

I lagrådsremissens lagförslag innehöll andra meningen i

förevarande paragraf en bestämmelse av innebörd att en

stiftelses namn alltid skall anges vid firmateckning om

firman avviker från stiftelsens namn. Motivet bakom

bestämmelsen är att en tredje man alltid bör få veta att den

näringsidkare han har att göra med är en stiftelse.

Lagrådet har riktat kritik mot den utformning som

remissförslaget fått i nu ifrågavarande avseende. Enligt

Lagrådet kan det inte uteslutas att stiftelsens namn är

förväxlingsbart, eller kanske t.o.m. närmast identiskt, med

annan stiftelses namn och firma och då kan den som har att

göra med en sådan stiftelse vars firma avviker från namnet

bli vilseledd av att till firman knyts ett förväxlingsbart

stiftelsenamn. Lagrådet pekar också i sammanhanget på att

det är otillfredsställande att en ordningsföreskrift kräver en

åtgärd som skulle kunna vålla konflikt med de intressen som

uppbär lagstiftningen om rätten till skydd för firma och

andra näringskännetecken.

Stiftelselagen innefattar inte några regler som skyddar

en stiftelse mot att en annan stiftelse använder den förra

stiftelsens namn utan tillstånd. Även om en allmänt känd

stiftelse inte helt saknar rättsligt skydd mot att en annan

stiftelse utan tillstånd använder den förra stiftelsens namn

(jfr kommentaren till 1 kap. 6 § första stycket) kan man inte

bortse från de av Lagrådet påtalade olägenheterna. På

grund härav har bestämmelsen i förevarande mening

ändrats så att den nu innefattar krav på att man vid

firmateckning på lämpligt sätt skall ange att en firma

innehas av en stiftelse om firman inte sammanfaller med

stiftelsens namn. Vilket sätt som är lämpligt får avgöras av

den enskilde firmatecknaren. De fall när det på grund av de

av Lagrådet anförda skälen är olämpligt att ange stiftelsens

namn torde dock vara mycket sällsynta.

Stiftelser som är anknutet förvaltade företräds av sin

förvaltare. I sådana fall bör en skriftlig handling som

utfärdas för stiftelsen i dess näringsverksamhet även

undertecknas med förvaltarens firma eller namn.

Andra stycket

Av bestämmelserna i detta stycke följer att

bestämmelserna i första stycket är ordningsföreskrifter.

Även bestämmelserna i 26 § firmalagen är

ordningsföreskrifter. Det är alltså inte något villkor för att

en stiftelse skall bli bunden att nämnda bestämmelser har

iakttagits. Det viktiga för att bundenhet skall uppstå är att

rättshandlingen för stiftelsens räkning har ingåtts av någon

som är behörig att företräda denna.

9 kap. Tillsyn m.m.

I detta kapitel finns bl.a. bestämmelser om tillsyn.

Frågorna om tillsyn har i den allmänna motiveringen

behandlats i avsnitt 2.8.1. I kapitlet finns det även en

bestämmelse om entledigande av den som missköter sitt

uppdrag som styrelseledamot eller förvaltare. Den frågan

har i den allmänna motiveringen behandlats i avsnitt 2.6.9.

Tillsynsbestämmelserna i kapitlet bygger i stor

utsträckning på tillsynslagens bestämmelser i ämnet. I

korthet innebär stiftelselagens tillsynsbestämmelser

följande.

Alla stiftelser står under tillsyn av en

tillsynsmyndighet. Tillsynsmyndighet är i regel

länsstyrelsen i det län där stiftelsens styrelse eller förvaltare

har sitt säte. Tillsynsmyndigheten har rätt och skyldighet

att ingripa, om det kan antas att stiftelsens

förvaltning eller revisionen av stiftelsen inte utövas i

enlighet med stiftelseförordnandet eller bestämmelserna i

denna lag eller att en styrelseledamot eller förvaltaren

annars missköter sitt uppdrag. Tillsynsmyndigheten skall

också ge stiftelserna råd och upplysningar.

I kapitlet preciseras på vilket sätt tillsynsmyndigheten

får ingripa och i viss mån även vilken service det

åligger myndigheten att utföra gentemot stiftelserna.

Utöver ingripande och service är kontroll en av de

tre huvuduppgifter som åvilar tillsynsmyndigheterna. I rent

kontrollsyfte har tillsynsmyndigheten rätt att begära in

handlingar eller upplysningar från stiftelsen. Stiftelser som

är årsredovisningsskyldiga är vidare föremål för

återkommande kontroll. Utan att det framgår av

någon bestämmelse i kapitlet åligger det nämligen

tillsynsmyndigheten att granska de handlingar

(årsredovisning och revisionsberättelse) som en sådan

stiftelse varje år skall sända till sin tillsynsmyndighet (jfr 3

kap. 11 § första meningen).

Vissa stiftelser är undantagna från flertalet av lagens

tillsynsregler. Detta gäller stiftelser som bildats av staten,

stiftelser som förvaltas av ett offentligt rättssubjekt och

stiftelser som enligt stiftelseförordnandet skall vara

undantagna från tillsynen enligt förevarande lag och som

varken under innevarande eller de tre närmast föregående

räkenskapsåren har utövat näringsverksamhet eller varit

moderstiftelse (se 10 §).

Även i andra kapitel än 9 kap. finns det bestämmelser

som i olika avseenden närmare preciserar på vilket sätt

tillsynsmyndigheten får ingripa och vilken service det

åligger myndigheten att utföra gentemot stiftelserna. En

sammanställning av de frågor som tillsynsmyndigheten på

grund av dessa bestämmelser kan komma att befatta sig

med visar sålunda att tillsynsmyndigheten kan enligt2

kap. 14 § andra stycket och 21 § tredje stycket förordna en

god man att företräda stiftelsen,3 kap. 2 § andra stycket

och 3 § undanta en stiftelse från bokföringsskyldighet,3

kap. 8 § första stycket andra meningen medge visst

undantag från vad årsredovisningen skall innehålla,4

kap. 5 § besluta att en stiftelse skall ha minst en kvalificerad

revisor,4 kap. 8 § förordna revisor i en stiftelse som

saknar revisor eller behörig revisor,5 kap. 4 § första

stycket 5 föra talan om skadestånd för stiftelsen, 6 kap. 4

§ eller 5 § andra stycket kontrollera att styrelsens eller

förvaltarens beslut om ändring m.m. av föreskrifter i

stiftelseförordnandet inte strider mot stiftelselagen,7

kap. 4 § pröva frågan om godkännande av en stiftelses

balansräkning, samt7 kap. 17 § andra stycket anmäla

fråga om likvidation av en stiftelse.

Inledande bestämmelser

1 §

Tillsynsmyndighet för en stiftelse med egen förvaltning

är länsstyrelsen i det län där stiftelsens styrelse har sitt säte

eller, om säte inte är bestämt, där förvaltningen

huvudsakligen utövas. En stiftelse med anknuten

förvaltning står under tillsyn av länsstyrelsen i det län där

förvaltaren har sitt säte eller, om säte inte är bestämt, där

förvaltarens egen förvaltning huvudsakligen utövas eller,

om ett handelsbolag är förvaltare, där bolagets

huvudkontor är inrättat.

Regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer får besluta att en annan myndighet än som följer

av första stycket skall vara tillsynsmyndighet för en stiftelse.

Att det för vissa stiftelser gäller särskilda bestämmelser

om tillsynen framgår av 10 §.

(Jfr 9 kap. 1 § promemorieförslaget)

Första stycket

Frågan om sätet för en stiftelses styrelse kan vara

reglerad i stiftelseförordnandet. Om så är fallet gäller denna

föreskrift (jfr 2 kap. 1 §). Om stiftelseförordnandet däremot

inte innehåller någon föreskrift i frågan, står det styrelsen

fritt att själv bestämma om och i så fall var den skall ha sitt

säte.

Om en stiftelses styrelse saknar bestämt säte, skall

stiftelsen enligt 1 § stå under tillsyn av länsstyrelsen i det län

där förvaltningen huvudsakligen utövas. Förvaltningen

anses utövad, i fall då stiftelsen har ett fast kontor eller

kansli, där kontoret eller kansliet är beläget och i annat fall

i den ort där styrelsen normalt håller sina sammanträden

(jfr i övrigt vad som anförs i anslutning till andra stycket).

Utan att det direkt uttalas i paragrafen skall

huvudkontoret för ett handelsbolag anses vara beläget i det

län där det enligt i handelsregistret införd uppgift är beläget

(se 4 § handelsregisterlagen, 1974:157, i dess lydelse enligt

SFS 1992:1448).

Andra stycket

Bestämmelsen i detta stycke är i första hand avsedd för

sådana fall då t.ex. landshövdingen eller någon annan högre

tjänsteman vid länsstyrelsen är ledamot i styrelsen för en

stiftelse som enligt första stycket skall stå under tillsyn av

samma länsstyrelse (jfr justitieombudsmännens

ämbetsberättelse 1975/76 s. 288). I ett sådant fall går det att

med stöd av bestämmelsen utse t.ex. en annan länsstyrelse

till tillsynsmyndighet. Bestämmelsen kan även tillämpas i

fall då det framstår som lämpligare att tillsynen sköts av en

central än en regional myndighet.

Frågan om en stiftelse skall stå under tillsyn av annan

myndighet kan väckas hos behörig myndighet av den

länsstyrelse som med tillämpning av bestämmelserna i

första stycket skall vara tillsynsmyndighet för stiftelsen i

fråga eller av stiftelsen själv. Det har inte bedömts vara

nödvändigt att ta in några regler om detta i stiftelselagen.

Lagrådet har föreslagit att det i stycket skall tas in

en bestämmelse som innebär att regeringen eller den

myndighet som regeringen bestämmer får besluta att en viss

länsstyrelse skall utöva tillsyn över stiftelsen. Enligt

Lagrådet kan det ibland inträffa att de i första stycket

angivna kriterierna inte leder till något resultat, t.ex. när

styrelsen saknar bestämt säte och förvaltningen är jämnt

fördelad mellan två eller flera län. I ett sådant fall bör

emellertid frågan vilken länsstyrelse som skall vara

tillsynsmyndighet -- liksom f.n. är fallet enligt

tillsynslagen -- kunna avgöras antingen formlöst efter

samråd mellan den enskilda stiftelsen och de berörda

länsstyrelserna eller efter överklagande av det

förvaltningsbeslut som fattas i saken (jfr 11 §; jfr även 10

kap. 13 §). Den av Lagrådet föreslagna bestämmelsen har

därför inte tagits in i lagen.

Tredje stycket

Det har ansetts lämpligt att i kapitlets första paragraf ta

in en upplysning om att det beträffande vissa stiftelser gäller

särskilda bestämmelser om tillsynen.

2 §

Regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer får meddela föreskrifter om avgifter för

tillsynsmyndigheternas verksamhet enligt denna lag.

Promemorian innehåller inte några förslag om

tillsynsavgifter (jfr s. 152 i promemorian).

Frågan om avgifter har i den allmänna motiveringen

behandlats i avsnitt 2.11. Där har bl.a. uttalats att avgifter

i tillsynsärenden endast skall komma ifråga för det

rutinarbete som granskningen av stiftelsernas

årsredovisningar innebär. För att ytterligare markera att

avgifterna i princip skall hållas inom ramen för de belopp

som behövs för att täcka kostnaderna för denna del av

tillsynen har paragrafen i enlighet med Lagrådets

förslag en något annorlunda lydelse än i lagrådsremissen.

Föreskrifter om avgifter av det slag som avses i

förevarande paragraf faller i princip inom lagområdet och

därmed inom riksdagens kompetens (se 8 kap. 3 §

regeringsformen). Med stöd av 8 kap. 9 och 11 §§

regeringsformen kan emellertid riksdagen bemyndiga

regeringen att utfärda sådana föreskrifter med rätt för

regeringen att överlåta åt förvaltningsmyndighet att

meddela bestämmelser i ämnet. Förevarande paragraf

innehåller ett sådant bemyndigande.

Tillsynens innebörd m.m.

3 §

Tillsynsmyndigheten skall ingripa, om det kan antas att

stiftelsens förvaltning eller revisionen av stiftelsen inte

utövas i enlighet med stiftelseförordnandet eller

bestämmelserna i denna lag eller att en styrelseledamot

eller förvaltaren annars missköter sitt uppdrag.

Tillsynsmyndigheten skall ge stiftelserna råd och

upplysningar.

(Jfr 9 kap. 2 § promemorieförslaget)

Som tidigare nämnts har tillsynsmyndigheten i denna sin

egenskap tre huvuduppgifter -- ingripande, service och

kontroll. I denna paragraf finns de centrala

bestämmelserna med avseende på ingripande och service

(jfr 9 § tillsynslagen). I andra paragrafer i kapitlet (5--9 §§)

meddelas bestämmelser som anger på vilket sätt

tillsynsmyndigheten får ingripa och i vilka avseenden det

åligger tillsynsmyndigheten att utföra service gentemot

stiftelserna. Ytterligare bestämmelser i dessa frågor

meddelas även på andra ställen i lagen (se vad som anförts

i anslutning till rubriken till 9 kap.).

Paragrafen har utformats i enlighet med

Lagrådets förslag.

Första stycket

Bestämmelsen i första stycket innebär att

tillsynsmyndigheten har rätt och skyldighet att ingripa, om

det kan antas att stiftelsens förvaltning eller revisionen av

stiftelsen inte utövas i enlighet med stiftelseförordnandet

eller bestämmelserna i denna lag. För att

tillsynsmyndigheten i ett enskilt fall skall anses ha

skyldighet att ingripa måste emellertid antagandet om

brister i förvaltningen eller revisionen vara grundat på

omständigheter som det finns fog att sätta tilltro till. En

anonym eller formlös anmälan per telefax eller telefon med

påstående om att en viss avkastningsstiftelse t.ex. använder

sin avkastning i strid mot ändamålet bör därför i regel inte

kunna grunda sådan skyldighet. En annan sak är att

tillsynsmyndigheten alltid kan ta en dylik anmälan till intäkt

för att begära information av stiftelsen med stöd av

bestämmelserna i 4 § första stycket 1, förutsatt dock att

stiftelsen inte omfattas av bestämmelserna i 10 §.

Beroende på omständigheterna i det enskilda fallet kan

ett ingripande så småningom utmynna i t.ex. ett

föreläggande enligt 5 § första stycket 2 eller att myndigheten

för stiftelsens räkning väcker talan om skadestånd.

Åtgärder av nu nämnt slag kräver emellertid att

myndigheten i det enskilda fallet har en väl grundad

uppfattning om vad som hänt eller är på väg att hända. Det

kan därför i regel förutsättas att myndigheten måste ha mer

information av stiftelsen innan det finns förutsättningar för

ett ingripande i egentlig mening. Denna information kan

myndigheten inhämta med stöd av bestämmelserna i 4 §.

Tillsynsmyndigheten skall enligt förevarande

bestämmelse endast ingripa i fall då stiftelsens företrädare

inte följer tvingande bestämmelser i stiftelselagen. Det är

således inte en uppgift för tillsynsmyndigheten att övervaka

om stiftelsen följer tvingande, generella

författningsbestämmelser som gäller för även andra

rättssubjekt än stiftelser. Som framgår av lagtexten skall

tillsynsmyndigheten emellertid även ingripa, om det kan

antas att en styrelseledamot eller förvaltaren annars

missköter sitt uppdrag. Och underlåtenhet att iaktta regler

i andra lagar och författningar än stiftelselagen kan -- om

stiftelsen på grund därav skulle drabbas av skada i form av

förluster eller onödiga påföljder av ekonomisk art --

innefatta misskötsel som tillsynsmyndigheten skall ingripa

mot t.ex. genom förelägganden enligt 5 § första stycket 2.

Tillsynsmyndighetens skyldighet att ingripa enligt 3 §

kan ibland falla bort. Detta kan särskilt inträffa när

det gäller frågor om registrering i stiftelseregistret enligt 10

kap. och stiftelsens tillsynsmyndighet är en annan

myndighet än den länsstyrelse som är

registreringsmyndighet för samma stiftelse.

Registreringsmyndigheten skall nämligen ingripa enligt 10

kap. 11 § bl.a. om det kan antas att en stiftelse inte följer

bestämmelserna i det kapitlet. Om

registreringsmyndigheten ingriper med stöd av nämnda

bestämmelse, saknar givetvis tillsynsmyndigheten

anledning att också göra det. Tillsynsmyndighetens

skyldighet att ingripa kan också falla bort om en av stiftaren

genom förordnandet tillskapad, särskild tillsynsordning för

stiftelsen ingriper mot stiftelsens förvaltning på ett lämpligt

sätt och styrelsen eller förvaltaren rättar sig därefter eller

om någon, t.ex. en destinatär eller någon annan som är

taleberättigad enligt 5 kap. 4 § första stycket, väcker talan

om skadestånd till stiftelsen enligt 5 kap. 1 eller 2 § eller om

entledigande enligt 9 kap. 6 §.

Andra stycket

Enligt 4 § förvaltningslagen (1986:223) skall varje

myndighet i lämplig utsträckning lämna bl.a. råd och

upplysningar till enskilda i frågor som rör myndighetens

verksamhetsområde. Bestämmelsen har ett mycket vitt

tillämpningsområde. Den gäller all förvaltningsverksamhet

hos en förvaltningsmyndighet, dvs. inte bara den del av

verksamheten som är att beteckna som ärenden (jfr

Hellners-Malmqvist, Nya Förvaltningslagen, 3. uppl., s.

62).

Uppgiften att utföra service gentemot stiftelserna utgör

en av hörnpelarna i tillsynsverksamheten. Det har därför

ansetts befogat att ta in förevarande bestämmelse i

stiftelselagen även om den grundläggande regeln i

förvaltningslagen också gäller för tillsynsmyndigheterna.

Företrädarna för en stiftelse kan tänkas behöva ha råd

och upplysningar i en mängd olika angelägenheter, t.ex.

frågor kring hur stiftelseförordnandet bör tolkas i ett visst

avseende eller om den närmare innebörden av en viss

bestämmelse i stiftelselagen. Stiftelserna kan även behöva

hjälp med blanketter, t.ex. för den sammanställning som en

stiftelse skall upprätta enligt 3 kap. 5 §.

Det kan inträffa att stiftaren beträffande en stiftelse som

inte är årsredovisningsskyldig enligt denna lag har förordnat

att stiftelsen varje år skall upprätta årsredovisning som efter

granskning av revisorn även skall granskas av

tillsynsmyndigheten. Varken bestämmelsen i 3 § andra

stycket eller bestämmelserna i 4 § förvaltningslagen

innefattar för ett sådant fall någon skyldighet för

tillsynsmyndigheten att granska stiftelsens årsredovisningar

(jfr vad som har anförts i anslutning till 3 kap. 11 §).

4 §

Tillsynsmyndigheten får

1. begära in handlingar eller upplysningar från stiftelsen,

2. kalla till och delta vid sammanträde med stiftelsens

styrelse eller förvaltare, samt

3. om särskild anledning föreligger utföra inspektion hos

stiftelsen på tid och sätt som myndigheten bestämmer.

I fall som avses i första stycket 3 är stiftelsens styrelse

eller förvaltare skyldig att hålla stiftelsens kassa,

värdehandlingar och övriga tillgångar samt

räkenskapsmaterial och protokoll tillgängliga för dem som

utför inspektionen.

(Jfr 9 kap. 3 § promemorieförslaget)

Bestämmelserna i denna paragraf reglerar

kontrollen, en av de tre huvuduppgifter som åvilar

tillsynsmyndigheten med avseende på stiftelserna.

Paragrafen, som delvis har sin förebild i 15 § andra och

tredje styckena tillsynslagen, innebär framför allt att

tillsynsmyndigheten alltid har rätt att infordra handlingar

och upplysningar från en stiftelse. Bestämmelserna i

paragrafen kan alltså tillämpas utan att tillsynsmyndigheten

i det enskilda fallet är skyldig att ingripa enligt 3 § första

stycket.

Bestämmelserna i 4 § gäller oavsett om stiftelsen är

föremål för återkommande kontroll eller inte. När det

gäller den återkommande kontrollen bör det påpekas att

det åligger tillsynsmyndigheten att granska de handlingar

(årsredovisning och revisionsberättelse) som en

årsredovisningsskyldig stiftelse skall sända till

tillsynsmyndigheten (jfr 3 kap. 11 § första meningen).

Någon bestämmelse om tillsynsmyndighetens skyldighet i

nu nämnda avseende har emellertid inte ansetts nödvändig

(jfr 15 § tillsynslagen).

Första stycket

Punkt 1

I fall då fråga är om en stiftelse som inte är

årsredovisningsskyldig kan tillsynsmyndigheten behöva

infordra stiftelseförordnandet, styrelsens eller förvaltarens

protokoll, sammanställning över räkenskaperna enligt 3

kap. 5 § och revisionsberättelser. Avser kontrollen en

verksamhetsstiftelse kan det vara aktuellt att infordra t.ex.

olika avtal för att närmare granska om de ligger inom ramen

för stiftelsens verksamhetsföremål.

Tillsynsmyndigheten kan framställa sin begäran om att

få ta del av viss handling eller erhålla viss upplysning

formlöst vid ett telefonsamtal eller skriftligen per brev. Om

stiftelsen inte följer tillsynsmyndighetens begäran, kan

myndigheten förelägga styrelsen eller förvaltaren att förete

handlingen eller lämna upplysningen i fråga med stöd av

bestämmelsen i 5 § första stycket 2. Föreläggandet kan

förenas med vite enligt tredje stycket i sistnämnda paragraf

(jfr även vad som anförs i anslutning till förevarande stycke,

punkt 3).

Punkt 2

Bestämmelsen i denna punkt saknar helt motsvarighet i

tillsynslagen. Den innebär att tillsynsmyndigheten kan få

direktinformation av stiftelsens styrelse eller förvaltare.

Bestämmelsen kan även komma till användning i syfte

att få till stånd ett sammanträde med en stiftelsestyrelse.

Det kan t.ex. röra sig om fall då styrelsens ordförande är

oförmögen att kalla styrelsen till sammanträde och det

enligt stiftelseförordnandet endast är denne som har

befogenhet att utfärda kallelse (jfr 2 kap. 11 § första

stycket).

Punkt 3

Det krävs särskild anledning för att inspektion skall få

äga rum. Särskild anledning kan t.ex. vara att stiftelsen

underlåtit att följa föreläggande att förete en viss handling

eller att lämna viss upplysning.

I regel torde tidpunkten för en inspektion komma att

bestämmas i samråd med företrädare för den ifrågavarande

stiftelsen. Om omständigheterna ger anledning till det, kan

dock inspektionen göras utan att sådant samråd ägt rum.

Andra stycket

Vid en inspektion får tillsynsmyndigheten biträdas av

utomstående experter, t.ex. revisorer eller

fastighetsvärderare.

5 §

Tillsynsmyndigheten kan

1. skilja en styrelseledamot från hans uppdrag om han är

obehörig enligt 2 kap. 10 § eller enligt lagen (1986:436) om

näringsförbud samt skilja en förvaltare som är obehörig

enligt 2 kap. 19 § andra stycket från uppdraget,

2. förelägga en eller flera styrelseledamöter eller

förvaltaren att fullgöra sina åligganden,

3. förbjuda en eller flera styrelseledamöter eller

förvaltaren att verkställa ett beslut eller, om beslutet har

verkställts, förelägga en eller flera styrelseledamöter eller

förvaltaren att göra rättelse om det kan ske.

Att tillsynsmyndigheten har även andra befogenheter

framgår av 4 kap. 5 och 8 §§ samt 5 kap. 4 §.

Beslut om föreläggande eller förbud enligt första stycket

2 och 3 får förenas med vite. Tillsynsmyndigheten skall

pröva frågan om att döma ut ett vite som förelagts enligt

första stycket 2, om föreläggandet endast avser åliggande

att inge en eller flera handlingar till tillsynsmyndigheten. I

övriga fall prövas frågan av länsrätten enligt lagen

(1985:206) om viten.

(Jfr 9 kap. 4 § promemorieförslaget)

Paragrafen har med vissa redaktionella jämkningar

utformats i enlighet med Lagrådets förslag.

Bestämmelserna i första stycket 2 och 3 samt i andra

stycket har utformats med bestämmelserna i 16 och 17 §§

tillsynslagen som förebilder.

I fråga om stiftelser med egen förvaltning skall

förelägganden eller förbud enligt första stycket riktas mot

styrelseledamöterna personligen och inte mot styrelsen som

ett kollektiv. Skälet härtill är att förelägganden eller förbud

får förenas med vite (jfr paragrafens tredje stycke) och att

vitesförelägganden enligt 2 § lagen (1985:206) om viten

endast kan riktas mot en eller flera namngivna fysiska eller

juridiska personer.

Första stycket

Punkt 1

Bestämmelsen i denna punkt har kommenterats tidigare

i anslutning till 2 kap. 10 § och 19 § andra stycket.

Bestämmelsen i punkt 1 gäller även för stiftelser som

avses i 9 kap. 10 § första stycket.

Punkterna 2 och 3

Ett föreläggande med stöd av bestämmelsen i punkt

2 kan t.ex. riktas mot styrelseledamöterna eller

förvaltaren för en avkastningsstiftelse som utan fog

underlåtit att alls använda den löpande avkastningen. Det

kan även komma i fråga i fall då stiftelsens förmögenhet är

placerad i strid mot föreskrifterna i stiftelseförordnandet

eller bestämmelsen i 2 kap. 4 § (jfr även vad som anförts i

anslutning till 2 kap. 6 §) eller när styrelsen eller förvaltaren

inte har upprättat årsredovisning (jfr 3 kap. 7 §).

I första hand kommer förelägganden i fråga när det

gäller skyldigheter som följer av stiftelseförordnandet eller

stiftelselagen. Det blir däremot mycket sällan aktuellt med

förelägganden när det gäller åligganden enligt andra

författningar. Som redan framgått av vad som anförts i

anslutning till 3 § första stycket är det nämligen inte

tillsynsmyndighetens uppgift att övervaka att stiftelser

följer sådana tvingande bestämmelser som gäller även för

andra rättssubjekt än stiftelser.

Enligt bestämmelsen i punkt 3 har

tillsynsmyndigheten befogenhet att ingripa med

verkställighetsförbud. I praktiken torde

tillsynsmyndigheten emellertid sällan ha möjlighet att

ingripa med en sådan åtgärd. Det av bestämmelsen

omfattade rättelseinstitutet kan däremot bli av större

praktisk betydelse. Om det beslut som skall rättas berör en

tredje man, kan dock användningsområdet även för detta

institut vara begränsat. Har en stipendiestiftelse t.ex.

betalat ut ett stipendium i strid mot ändamålet, kan det till

grund för utbetalningen liggande beslutet nämligen rättas

endast när det framstår som uppenbart att utbetalningen i

fråga är ogiltig och stiftelsen kan återkräva den (jfr RÅ 1962

ref. 17; jfr även Nial, Svensk Associationsrätt, 3. uppl., s.

236 ff).

För att tillsynsmyndigheten skall ha rätt att ingripa med

föreläggande enligt punkt 2 eller 3 fordras det att

föreläggandet avser en angelägenhet vars handhavande

styrelsen eller förvaltaren ytterst svarar för. Ett

föreläggande kan alltså inte utfärdas i fall då fråga är om en

angelägenhet som enligt stiftelseförordnandet skall skötas

av ett styrelsen eller förvaltaren sidoordnat organ (jfr 2 kap.

3 § andra stycket). Det går heller inte att utfärda ett

föreläggande i fall då angelägenheten enligt stiftelselagen

(vid anknuten förvaltning) ankommer på ett annat organ än

det som är förvaltarens högsta verkställande. Det nu senast

anförda är av särskild betydelse när det gäller frågor om att

utse eller entlediga revisor. Enligt stiftelselagen är nämligen

huvudregeln att det vid anknuten förvaltning ankommer på

förvaltarens högsta beslutande organ (t.ex. årsmötet i en

ideell förening) att utse och entlediga revisor, om inte annat

följer av stiftelseförordnandet (jfr 4 kap. 1 § tredje stycket).

I fall då stiftelselagens huvudregel gäller och förvaltaren är

en kyrklig kommun (som inte har direktvalt kyrkoråd), ett

aktiebolag eller en ideell eller ekonomisk förening kommer

tillsynsmyndigheten därför mycket sällan att kunna ingripa

enligt punkt 2 eller 3 när det gäller att entlediga eller utse

revisor.

Andra stycket

Bestämmelsen i detta stycke innefattar endast en

upplysning om några av de andra befogenheter som

tillkommer tillsynsmyndigheten enligt stiftelselagen (se den

fullständiga sammanställningen som redovisats i anslutning

till rubriken till 9 kap.).

Om stiftelsetillgångar har använts i strid mot ändamålet

och tillsynsmyndigheten inte kan utfärda föreläggande om

rättelse med stöd av bestämmelsen i första stycket punkt 3,

är tillsynsmyndigheten hänvisad till att med stöd av

bestämmelserna i 5 kap. väcka talan om skadestånd för

stiftelsens räkning.

Tredje stycket

Allmänna bestämmelser om viten finns i lagen

(1985:206) om viten. Enligt den lagen skall frågor om

utdömande av vite prövas av länsrätt. Samma reglering skall

i huvudsak gälla även vad avser viten som förelagts enligt

förevarande stycke (se bestämmelsen i tredje meningen).

Bestämmelsen i styckets andra mening innebär dock att

tillsynsmyndigheten själv prövar dylika frågor i fall då

föreläggandet endast avser skyldighet att inge en eller flera

handlingar till tillsynsmyndigheten (jfr 9 kap. 3 § fjärde

stycket bankrörelselagen, 1987:617, och prop. 1986/87:12 s.

334 f).

I 11 § meddelas bestämmelser om överklagande av

beslut som tillsynsmyndigheten fattat enligt stiftelselagen.

6 §

Om en styrelseledamot eller förvaltaren missköter sitt

uppdrag, kan han entledigas av allmän domstol.

Entledigandet får begränsas till viss tid.

I fråga om rätt till talan om entledigande gäller 5 kap. 4 §

första och fjärde styckena.

Har tillsynsmyndigheten väckt talan om entledigande av

en styrelseledamot eller förvaltaren, får

tillsynsmyndigheten entlediga denne för tiden till dess att

domstolen har slutligt prövat saken eller bestämt

annorlunda.

(Jfr 5 kap. 4 § och 5 § första stycket samt 9 kap. 6 §

promemorieförslaget)

Första stycket

I enlighet med Lagrådets förslag har här tagits in

den bestämmelse som i lagrådsremissen fanns i 5 kap. 4 §.

Bestämmelsen har sin förebild i 7 § tillsynslagen. Det får

avgöras i rättstillämpningen i vilka fall omständigheterna är

sådana att en styrelseledamot eller förvaltare bör entledigas

från sitt uppdrag. Med hänsyn till de skiftande

förhållandena är det nämligen inte möjligt att ställa upp

några bestämda kriterier för när ett entledigande kan

komma i fråga. Det torde dock vara klart att den som i

samband med uppdraget gör sig skyldig till en brottslig

gärning i regel bör entledigas. Detta gäller vare sig

gärningen har inneburit skada för stiftelsen eller ej.

Beträffande sådan misskötsel av uppdraget som inte

innefattar straffbart handlande blir bedömningen i hög grad

beroende på omständigheterna i det enskilda fallet. Om det

är centrala föreskrifter i stiftelseförordnandet eller i

stiftelselagen som har åsidosatts, bör misskötseln i regel

bedömas som så allvarlig att ett entledigande bör ske. Det

kan t.ex. vara fråga om ändamålsstridiga utbetalningar eller

placering av förmögenheten i strid mot

stiftelseförordnandet eller bestämmelserna i 2 kap. 4 eller

6 § till följd varav stiftelsen drabbats av en större ekonomisk

skada eller risk för sådan skada förelegat. Entledigande kan

också vara aktuellt i fall då styrelsens ledamöter eller

förvaltaren under något eller några år har underlåtit att

främja stiftelsens ändamål trots att detta varit möjligt.

Entledigande kan vidare komma i fråga om styrelsen eller

förvaltaren vid upprepade tillfällen underlåtit att iaktta

sådant som ålegat stiftelsen enligt andra författningar, i vart

fall om stiftelsen till följd därav drabbats av skada i form av

förluster eller påföljder av ekonomisk art.

Av betydelse för bedömningen i det enskilda fallet är

vidare om handlingen eller underlåtenheten är uppsåtlig

eller oaktsam, om det är fråga om enstaka eller upprepade

händelser samt om styrelseledamoten eller förvaltaren har

visat bristande vilja att rätta sig efter förelägganden från

tillsynsmyndighetens sida (jfr vad som anförts i anslutning

till 2 kap. 6 §).

Av bestämmelsen i förevarande stycke följer att den som

entledigats är helt frikopplad från skötseln av stiftelsens

angelägenheter under den tid entledigandet varar. I motsats

till vad som är fallet enligt tillsynslagen kan man således

enligt stiftelselagen inte utestänga t.ex. en styrelseledamot

från handläggningen av endast vissa av stiftelsens

angelägenheter. Skälet till regleringen i stiftelselagen är att

den lagen förutsätter att en stiftelse endast har ett

organ som rättsligt sett utgör dess styrelse eller förvaltare.

Som framgår av bestämmelsen i stycket prövas frågor

om entledigande av de allmänna domstolarna. Det är

med en sådan ordning möjligt att vid en och samma domstol

föra talan om såväl entledigande som skadestånd avseende

en och samma styrelseledamot eller förvaltare. Om

domstolen entledigar så många styrelseledamöter att

styrelsen inte längre är beslutför eller entledigar en

förvaltare, har tillsynsmyndigheten befogenhet att ingripa

(jfr 9 kap. 7 och 8 §§).

Andra stycket

Beträffande bestämmelsen i andra stycket hänvisas till

vad som anförts i anslutning till 5 kap. 4 § första och fjärde

styckena.

Tredje stycket

Enligt bestämmelsen i paragrafens andra stycke jämfört

med bestämmelsen i 5 kap. 4 § första stycket 5 får

tillsynsmyndigheten väcka talan om entledigande enligt

bestämmelsen i första stycket i förevarande paragraf. Om

tillsynsmyndigheten har väckt sådan talan, får myndigheten

enligt bestämmelsen i tredje stycket, som har sin

förebild i 18 § andra stycket tillsynslagen, fatta beslut om ett

interimistiskt entledigande.

Tillsynsmyndighetens beslut med stöd av 6 § får inte

överklagas (jfr 11 § första stycket).

7 §

I en stiftelse med egen förvaltning skall

tillsynsmyndigheten förordna

1. ny styrelseledamot, om detta behövs för att styrelsen

skall bli beslutför, samt

2. ordförande i styrelsen i fall då någon annan än

styrelsen skall utse ordförande men inte gör detta.

Förordnandet gäller intill dess att en ny ledamot eller

ordförande har blivit utsedd i behörig ordning. Har den

förre ledamoten entledigats för en viss tid, gäller dock

förordnandet för den nye ledamoten för den tid

entledigandet avser.

(Jämför 9 kap. 7 § promemorieförslaget)

Första stycket

Frågan hur tillsynsmyndigheten får kännedom om att ett

ingripande behövs enligt detta stycke har berörts i

anslutning till 2 kap. 3 § andra stycket och 9 § andra och

tredje styckena.

Punkt 1

En stiftelse med egen förvaltning måste ha en beslutför

styrelse. Därför föreskrivs det i styckets första punkt

att tillsynsmyndigheten skall förordna ny styrelseledamot,

om detta behövs för att styrelsen skall bli beslutför (jfr 10 §

tillsynslagen).

Bestämmelsen i förevarande punkt är tillämplig oavsett

vad som är anledningen till att styrelsen inte är beslutför.

Tillsynsmyndigheten skall alltså förordna nya

styrelseledamöter exempelvis om mer än hälften av

styrelsens ledamöter lämnar uppdraget samtidigt eller om

hela styrelsen entledigas interimistiskt av

tillsynsmyndigheten med stöd av 6 § tredje stycket. Ett

ingripande från tillsynsmyndighetens sida kan även komma

i fråga i fall då en nybildad stiftelse saknar beslutför styrelse

(jfr vad som anförs i anslutning till 9 kap. 9 § första

meningen).

Bestämmelsen är tillämplig oavsett om det är styrelsen

eller någon annan som skall utse styrelsens ledamöter (jfr 2

kap. 3 § andra stycket och 9 §). I det förra fallet krävs det

alltid ett ingripande från tillsynsmyndighetens sida om

styrelsen inte är beslutför. Är det däremot så att uppgiften

att utse ledamöter i styrelsen enligt stiftelseförordnandet

ankommer på någon annan än styrelsen, skall

tillsynsmyndigheten ingripa med stöd av bestämmelsen i

denna punkt endast om det är nödvändigt för att styrelsen

skall bli beslutför inom rimlig tid.

Vid valet av person bör tillsynsmyndigheten respektera

sådana föreskrifter i stiftelseförordnandet enligt vilka

ledamoten skall uppfylla vissa kvalifikationer. Det är dock

oftast lämpligare att stiftelsen förses med en beslutför

styrelse än att tillsynsmyndigheten under en längre tid

försöker finna en person som fullt ut uppfyller

föreskrifterna i stiftelseförordnandet. Man bör i

sammanhanget även beakta bestämmelsen i andra stycket

som innebär att en av tillsynsmyndigheten förordnad

ledamot ''''''''riskerar'''''''' att få lämna sitt uppdrag kanske bara

efter en kort tid. Det mest rationella torde vara om

tillsynsmyndigheten försöker finna en person som allmänt

sett är lämpad för uppdraget.

Punkt 2

Bestämmelsen i denna punkt är med viss redaktionell

jämkning utformad i enlighet med Lagrådets förslag.

En stiftelsestyrelse som saknar ordförande kan vara

handlingsförlamad (jfr vad som har anförts i anslutning till

4 § första stycket 2). Därför skall tillsynsmyndigheten enligt

bestämmelsen i denna punkt utse ordförande om sådan

saknas. Bestämmelsen gäller dock endast i fall då

ordföranden skall utses av någon annan än styrelsen. Det

är inte heller avsikten att tillsynsmyndigheten skall ingripa

i andra fall än då det är nödvändigt för att styrelsen skall bli

försedd med ordförande inom rimlig tid.

Vid valet av ordförande är det lämpligt att

tillsynsmyndigheten respekterar sådana föreskrifter i

stiftelseförordnandet enligt vilka ordföranden skall uppfylla

vissa kvalifikationer. I regel är det dock viktigare att

stiftelsens styrelse förses med en ordförande än att man

hittar ''''''''rätt'''''''' person. Man bör i sammanhanget även beakta

bestämmelsen i andra stycket som innebär att en av

tillsynsmyndigheten förordnad ordförande kan komma att

få lämna sitt uppdrag kanske bara efter en kort tid. Det mest

rationella torde vara om tillsynsmyndigheten försöker finna

en person som allmänt sett är lämpad för uppdraget.

Andra stycket

Av bestämmelserna i detta stycke följer att

förordnanden med stöd av bestämmelsen i första stycket i

regel kommer att gälla endast under en kortare tid.

8 §

Tillsynsmyndigheten skall förordna ny förvaltare för en

stiftelse med anknuten förvaltning, om stiftelsen saknar

förvaltare.

Förordnandet gäller tills vidare. Har den förre

förvaltaren entledigats för en viss tid, gäller dock

förordnandet för den nye förvaltaren för den tid

entledigandet avser.

(Jfr 9 kap. 8 § promemorieförslaget)

En stiftelse med anknuten förvaltning behöver ny

förvaltare t.ex. om en domstol har entledigat den

ursprunglige förvaltaren eller om denne har försatts i

konkurs. Detsamma gäller om den ursprunglige förvaltaren

frivilligt har frånträtt sitt uppdrag (jfr vad som har anförts

vid 2 kap. 19 §).

I stiftelseförordnandet kan det finnas föreskrifter om

vem som skall inträda som ny förvaltare eller om vem som

skall utse ny förvaltare. Dylika föreskrifter skall man

givetvis försöka tillämpa (jfr 2 kap. 1 §). Om det emellertid

visar sig att detta inte är möjligt eller om det inte finns några

sådana föreskrifter i stiftelseförordnandet, åligger det enligt

bestämmelsen i paragrafens första stycke

tillsynsmyndigheten att finna en efterträdare.

9 §

Om ett testamentariskt stiftelseförordnande inte kan

verkställas därför att det saknas ett sådant åtagande som

avses i 1 kap. 2 § andra stycket, skall länsstyrelsen på

begäran av någon som förvaltar dödsboet verka för att ett

sådant åtagande lämnas. Länsstyrelsen får därvid besluta

om en annan förvaltningsform än den som har föreskrivits

av stiftaren.

Behörig länsstyrelse är länsstyrelsen i det län där

stiftaren hade sitt hemvist.

(Jfr 9 kap. 9 § promemorieförslaget)

I denna paragraf -- som utformats i enlighet med

Lagrådets förslag -- meddelas bestämmelser rörande

testamentariska stiftelseförordnanden som ännu inte har

lett till stiftelsebildning (jfr 3 § andra stycket tillsynslagen).

Första stycket

Första meningen

Vid stiftelsebildning som skall ske efter stiftarens död

kan det ibland inträffa att valet av den eller de som skall

lämna förvaltningsåtagandet enligt 1 kap. 2 § andra stycket

måste ske utan någon vägledning i stiftelseförordnandet.

Detta är t.ex. fallet om stiftaren i stiftelseförordnandet inte

alls meddelat några föreskrifter om vem eller vilka som

enligt hans vilja skall bilda stiftelsens första styrelse eller

vara stiftelsens förvaltare och han inte heller i förordnandet

har befullmäktigat någon att utse styrelseledamöter eller

förvaltare. Ett annat fall då detta inträffar är om samtliga

de i stiftelseförordnandet utpekade styrelseledamöterna

eller den i det utpekade förvaltaren förklarar sig

ointresserade av uppdraget.

Mot nu anförda bakgrund föreskrivs det i första

meningen att länsstyrelsen skall verka för att ett

förvaltningsåtagande lämnas om ett testamentariskt

stiftelseförordnande inte kan verkställas därför att ett

sådant åtagande saknas.

I fall då stiftelsen skall ha egen förvaltning, får

bestämmelsen anses innebära skyldighet för länsstyrelsen

att försöka finna så många, för uppdraget i fråga lämpliga

personer som vill lämna ett förvaltningsåtagande att

stiftelsen får en beslutför styrelse i samma ögonblick som

den rättsligt sett bildas. Om det skulle visa sig att man inte

kan uppnå detta mål utan stor tidsutdräkt är det dock

ingenting som hindrar att man låter bilda stiftelsen trots att

den saknar beslutför styrelse (jfr 2 kap. 2 § andra stycket

andra meningen) varefter det blir en uppgift för stiftelsens

tillsynsmyndighet att med tillämpning av bestämmelsen i 7

§ första stycket förordna det ytterligare antal ledamöter som

erfordras för att stiftelsen skall erhålla en styrelse som är

beslutför. Särskilt i fall då stiftaren har meddelat

föreskrifter som innebär att styrelseledamöterna skall

uppfylla speciella kvalifikationer kan det senare förfarandet

vara att föredra.

Om stiftelsen enligt förordnandet skall ha anknuten

förvaltning, får förevarande bestämmelse anses innebära en

skyldighet för länsstyrelsen att försöka finna en förvaltare

som allmänt sett kan bedömas vara lämplig för uppdraget i

fråga.

I fall då stiftelseförordnandet är testamentariskt kan det

ibland uppstå oklarhet om vilken förvaltningsform stiftaren

har avsett att stiftelsen skall ha. Beträffande den frågan

hänvisas till vad som anförts vid 2 kap. 2 § första stycket.

Den som svarar för förvaltningen av stiftarens dödsbo är

i fall som nu berörts oförhindrad att försöka finna någon

eller några som vill lämna det för stiftelsebildningen

nödvändiga förvaltningsåtagandet. Men han bör inte vara

skyldig att göra sådana försök. I likhet med vad som gäller

för närvarande bör det däremot även i fortsättningen vara

en skyldighet för honom att göra en anmälan till

länsstyrelsen om det är nödvändigt för att förordnandet

skall kunna bringas till verkställighet (jfr 3 § andra stycket

första meningen tillsynslagen). I enlighet med Lagrådets

förslag föreskrivs det därför i förevarande mening att

länsstyrelsens skyldighet att verka för att ett

förvaltningsåtagande lämnas inträder på begäran av

någon som förvaltar dödsboet.

Andra meningen

Enligt denna bestämmelse får länsstyrelsen förordna om

en annan förvaltningsform än den av stiftaren föreskrivna.

Förutsättningen för ett sådant förordnande är att

länsstyrelsen har misslyckats i sina försök att bringa

stiftelseförordnandet till verkställighet med den av stiftaren

föreskrivna förvaltningsformen.

Vad som sägs i stiftelselagen om föreskrifter i ett

stiftelseförordnande skall gälla också länsstyrelsens

förordnande enligt bestämmelsen i denna mening. Någon

särskild bestämmelse därom har emellertid inte bedömts

vara nödvändig (jfr 2 kap. 7 § andra stycket).

Andra stycket

Med stiftarens hemvist avses här det hemvist han hade

vid sin död.

Tillsynens innebörd i fråga om vissa stiftelser

10 §

Bestämmelserna i 3 § första stycket, 4 § samt 5 § första

stycket 2 och 3 gäller inte i fråga om

1. stiftelser som bildats av eller tillsammans med staten,

en kommun, ett landsting eller en kyrklig kommun,

2. stiftelser som förvaltas av en statlig myndighet, eller

3. stiftelser som enligt stiftarens förordnande skall vara

undantagna från tillsyn enligt denna lag och som varken

under innevarande eller de tre närmast föregående

räkenskapsåren har utövat näringsverksamhet eller varit

moderstiftelse.

I fråga om stiftelser som avses i första stycket gäller dock

bestämmelserna i 3 § första stycket, 4 § första stycket 1 och

2 samt 5 § första stycket 2 och 3 om det kan antas att

1. stiftelsen saknar namn,

2. stiftelsen inte har upprättat års- eller

koncernredovisning eller inte har avlämnat års- eller

koncernredovisning, årsbokslut eller sammanställning över

räkenskaperna till revisorn,

3. stiftelsen inte håller års- eller koncernredovisning eller

revisions- eller koncernrevisionsberättelse tillgänglig för var

och en,

4. stiftelsen saknar behörig revisor, eller om

5. fråga uppkommer om sådant beslut som avses i 4 kap.

5 §.

(Jfr 9 kap. 1 § tredje stycket promemorieförslaget)

Bestämmelserna i denna paragraf har behandlats

utförligt i den allmänna motiveringen (jfr avsnitt 2.8.1).

Första stycket

Stiftelser av det slag som anges i punkterna 1--3 är

undantagna från de centrala bestämmelserna i 3 § första

stycket om ingripande och 4 § om kontroll. Detta betyder

bl.a. att tillsynsmyndigheten är förhindrad att ingripa mot

och att begära information av stiftelsen (jfr dock andra

stycket). Eftersom bestämmelserna i första stycket är

tvingande har tillsynsmyndigheten inte ens rätt att ingripa

om stiftaren beträffande en stiftelse som omfattas av andra

punkten skulle ha förordnat att stiftelsen skall stå

under tillsyn enligt stiftelselagen.

Som framhållits i anslutning till 5 kap. 4 § fjärde stycket

kan det komma att inträffa att stiftelser som omfattas av 10

§ första stycket andra och tredje punkterna senare upphör

att göra det för att ytterligare en tid senare åter tillhöra

frikretsen. Särskilt gäller detta stiftelser som avses i tredje

punkten. Tillsynsmyndighetens möjligheter att ingripa,

med stöd av stiftelselagen mot t.ex. en klandervärd åtgärd

blir i sådana fall beroende av om stiftelsen tillhörde

frikretsen eller inte när åtgärden vidtogs.

Bestämmelsen i första punkten är tillämplig även i fall

då staten, kommunen eller landstinget bildat stiftelsen

tillsammans med en eller flera enskilda stiftare (jfr vad som

anförts i anslutning till 3 kap. 1 § tredje stycket).

Andra stycket

Bestämmelserna, som i huvudsak har utformats i

enlighet med Lagrådets förslag, innebär vissa

undantag från undantagsreglerna i första stycket. Av

regleringen i andra stycket följer nämligen att

tillsynsmyndigheten under vissa förutsättningar skall

ingripa mot sådana stiftelser som omfattas av första stycket.

Som framgår av bestämmelsen är det därvid en

förutsättning att det kan antas att stiftelselagens

bestämmelser om namn på stiftelsen eller om

redovisning eller revision åsidosätts eller att fråga

uppkommer om sådant beslut som avses i 4 kap. 5 §.

Antagandet om att det föreligger brister i något av de nu

nämnda hänseendena måste därvid vara grundat på

omständigheter som det finns fog att sätta tilltro till (jfr vad

som anförts i anslutning till 9 kap. 3 § första stycket).

Ett ingripande med stöd av bestämmelserna i

förevarande stycke kan ytterst utmynna i föreläggande eller

förbud enligt 5 § första stycket 2 eller 3, förordnande av

revisor m.m. enligt 4 kap. 8 § eller beslut om att stiftelsen

skall ha kvalificerad revisor. Ett ingripande kan dock aldrig

utmynna i att tillsynsmyndigheten väcker skadeståndstalan

för stiftelsens räkning enligt 5 kap. 1 eller 2 § eller talan om

entledigande enligt 9 kap. 6 § (se 5 kap. 4 § fjärde stycket).

Bestämmelserna i förevarande stycke omfattar inte

frågor om registrering. Anledningen är att enligt 10 kap. 11

§ första stycket skall registreringsmyndigheten utan

undantag ingripa mot en årsredovisningsskyldig stiftelse,

om det kan antas att den inte iakttar stiftelselagens

bestämmelser om registrering. Någon bestämmelse i 10 §

andra stycket behövs alltså inte för att upprätthålla

respekten för den i 10 kap. föreskrivna

registreringsskyldigheten.

Punkt 1

En stiftelse skall ha ett namn som innehåller ordet

stiftelse. Ytterst är det styrelsen eller förvaltaren som svarar

för att stiftelsen har ett namn (jfr 1 kap. 6 § första stycket

och 2 kap. 7 § första stycket).

Av bestämmelsen i punkt 1 följer att

tillsynsmyndigheten skall ingripa mot styrelsen eller

förvaltaren om en stiftelse som avses i första stycket saknar

namn. Om det i det enskilda fallet inte räcker med ett enkelt

påpekande kan tillsynsmyndigheten med stöd av 5 § första

stycket 2 förelägga ledamöterna i stiftelsens styrelse eller

förvaltaren att fullgöra sin skyldighet enligt 2 kap. 7 § att

besluta om namn för stiftelsen. Ett sådant föreläggande får

förenas med vite (jfr 9 kap. 5 § tredje stycket).

Punkterna 2--3

Stiftelser som avses i första stycket är underkastade

stiftelselagens grundläggande reglering i 3 kap. om

årsredovisning. Bestämmelserna i punkt 2 och 3 innebär att

om det kan antas att en stiftelse som omfattas av första

stycket i förevarande paragraf inte följer denna reglering,

tillsynsmyndigheten har samma rätt och skyldighet att

ingripa mot denna stiftelse som mot vilken annan stiftelse

som helst. Respekten för bestämmelserna i 3 kap. om

årsredovisning och dess offentlighet kan alltså upprätthållas

även med avseende på stiftelser som omfattas av första

stycket.

Punkt 4

Bestämmelsen i denna punkt innebär att

tillsynsmyndigheten har rätt och skyldighet att ingripa om

en stiftelse som skall ha kvalificerad revisor saknar detta.

Den innebär också att tillsynsmyndigheten i vissa fall har

möjlighet att ingripa med stöd av 9 kap. 5 § första stycket 3

om en sådan stiftelse som avses i 10 § första stycket 2 eller

3 håller sig med en revisor som inte motsvarar de i 4 kap. 3

§ andra stycket angivna kraven (jfr vad som anförts i

anslutning till sistnämnda paragraf).

Punkt 5

Bestämmelsen i denna punkt innebär bl.a. att

tillsynsmyndigheten skall ingripa i fall då det kan antas att

en stiftelse som avses i första stycket 2 eller 3 har sådana

ekonomiska förhållanden att en lekman generellt sett inte

klarar uppgiften att vara revisor i stiftelsen (jfr vad som

anförs i anslutning till 4 kap. 3 och 5 §§).

Överklagande

11 §

Tillsynsmyndighetens beslut enligt denna lag får

överklagas hos kammarrätten. Detta gäller dock inte beslut

om att väcka talan enligt 5 kap. 4 § första stycket eller 9 kap.

6 § första stycket eller beslut enligt 9 kap. 6 § tredje stycket.

Tillsynsmyndighetens beslut enligt 4 kap. 8 §, 6 kap. 4 §

eller 5 § andra stycket, 9 kap. 5 § första stycket 3, i den del

beslutet avser verkställighetsförbud, eller 9 kap. 7 eller 8 §

gäller även om de överklagas.

Om tillsynsmyndighetens beslut överklagas, skall

tillsynsmyndigheten föra talan för det allmänna. Överklagas

kammarrättens beslut av tillsynsmyndigheten, skall

överklagandet ha kommit in inom tre veckor från den dag

då det överklagade beslutet meddelades.

Länsstyrelsens beslut enligt 9 § överklagas hos

kammarrätten. Bestämmelserna i tredje stycket om

tillsynsmyndigheten och dess beslut gäller i sådant fall

länsstyrelsen och dess beslut.

(Jfr 9 kap. 10 § promemorieförslaget)

Första stycket

Bestämmelsen i första meningen innebär att de

beslut som tillsynsmyndigheten fattar enligt stiftelselagen i

princip får överklagas (jfr 20 § första stycket tillsynslagen).

Allmänna bestämmelser om hur man överklagar en

förvaltningsmyndighets beslut finns i förvaltningslagen

(1986:223).

Enligt bestämmelsen i andra meningen i

förevarande stycke är det vissa beslut som inte får

överklagas. Det är beslut att vid domstol väcka talan om

skadestånd eller entledigande enligt 5 kap. 4 § första stycket

eller 9 kap. 6 § första stycket och beslut att interimistiskt

entlediga en styrelseledamot eller en förvaltare enligt 9 kap.

6 § tredje stycket.

Domstolsutredningen har föreslagit att länsrätt i princip

bör bli första instans i samtliga måltyper där kammarrätt i

dag har denna funktion (se SOU 1991:106 Del A s. 28).

Ordningen enligt 11 § första stycket med kammarrätt som

första instans kan således komma att ändras.

Andra stycket

Bestämmelsen i andra stycket innebär att ett beslut av

tillsynsmyndigheten enligt någon av de i stycket

uppräknade bestämmelserna alltid gäller även om det

överklagas (jfr 20 § andra stycket tillsynslagen). En annan

sak är att den kammarrätt som har att överpröva beslutet

kan förordna om inhibition, dvs. att beslutet inte skall gälla

omedelbart (se 28 § förvaltningsprocesslagen, 1971:291).

Tredje stycket

Syftet med bestämmelsen i tredje stycket är att göra det

möjligt för tillsynsmyndigheten att överklaga

kammarrättens beslut till Regeringsrätten. Jämför i övrigt

domstolsutredningens förslag till lag om ändring i 49 §

körkortslagen, 1977:477 (SOU 1991:106 Del B s. 203).

Fjärde stycket

I enlighet med Lagrådets förslag meddelas det i

detta stycke bestämmelser om överklagande av sådana

beslut som avses i 9 § första stycket andra meningen.

10 kap. Registrering

I detta kapitel finns bestämmelser om registrering.

Bestämmelserna har i den allmänna motiveringen

behandlats i avsnitt 2.8.2.

Bestämmelserna i kapitlet innebär att stiftelser som är

skyldiga att upprätta årsredovisning skall vara

registrerade i länsvis förda stiftelseregister. Detta

gäller även årsredovisningsskyldiga stiftelser som omfattas

av bestämmelserna i 9 kap. 10 § första stycket.

Registreringsmyndighet för en stiftelse är alltid en

länsstyrelse och i princip är det den länsstyrelse som utövar

tillsyn över stiftelsen som är registreringsmyndighet.

Registreringsmyndigheten skall ingripa om det kan antas att

en stiftelse inte fullgör sina skyldigheter i fråga om

registrering.

Kapitlet innehåller särskilda bestämmelser för stiftelser

som avser att utöva näringsverksamhet. Flertalet av dessa

bestämmelser är med några undantag överflyttade från

handelsregisterlagen (1974:157). Till skillnad från

handelsregisterlagen innehåller stiftelselagen inte några

bestämmelser om prokura. Det har inte ansetts föreligga

något behov av sådana bestämmelser (jfr allmänna

motiveringen, avsnitt 2.10.8).

I kapitlet finns det en bestämmelse enligt vilken

länsstyrelsen i Stockholms län får förbjuda den som

använder ordet stiftelse i strid mot 1 kap. 6 § andra stycket

att fortsätta med det.

Allmänna bestämmelser om registrering

1 §

En stiftelse skall vara registrerad om

1. den är skyldig att upprätta årsredovisning enligt denna

lag, eller

2. det följer av de av stiftaren i stiftelseförordnandet

meddelade föreskrifterna att den skall vara registrerad.

Registreringsmyndighet för en stiftelse är den

länsstyrelse som med tillämpning av bestämmelserna i 9

kap. 1 § första stycket skall vara tillsynsmyndighet för

stiftelsen.

Ett stiftelseregister skall föras hos

registreringsmyndigheten för registreringar enligt denna

lag.

Regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer får meddela föreskrifter om avgifter för

registrering i stiftelseregistret.

(Jfr 10 kap. 1 § promemorieförslaget)

Första stycket

Punkt 1

Enligt denna punkt gäller det ett krav på registrering för

stiftelser som är årsredovisningsskyldiga enligt denna lag.

Av denna begränsning följer att en stiftelse som till följd av

föreskrifter därom i stiftelseförordnandet är

årsredovisningsskyldig enligt bestämmelserna i 3 kap. inte

omfattas av registeringsskyldighet.

Ytterligare exempel på stiftelser som inte är

registreringsskyldiga är sådana familjestiftelser som avses i

3 kap. 7 § andra stycket och stiftelser som enligt 3 kap. 3 §

undantagits från bokföringsskyldighet.

Registreringsmyndigheten skall inte föra in annat än

stiftelser i registret. I det enskilda fallet kan det

emellertid krävas en förhållandevis kvalificerad bedömning

för att avgöra om en stiftelse föreligger eller inte.

Registreringsmyndigheten bör därför vägra införing i

registret bara när det är uppenbart att det som avses

bli registrerat inte är en stiftelse (jfr vad som anförs i

anslutning till 12 §).

Om en stiftelse felaktigt skulle vägras registrering,

saknar det betydelse för frågan om stiftelsens rättsliga status

som stiftelse. Det är nämligen endast allmän domstol

som med civilrättslig verkan kan ta ställning till denna fråga.

Punkt 2

Det kan inträffa att stiftelseförordnandet beträffande en

stiftelse som inte är skyldig att vara registrerad enligt

stiftelselagen innehåller en föreskrift om att stiftelsen skall

vara registrerad. I enlighet med Lagrådets förslag

föreskrivs det i denna punkt en ovillkorlig

registreringsskyldighet för sådana stiftelser.

Andra stycket

Bestämmelsen i detta stycke innebär att det alltid är en

länsstyrelse som är registreringsmyndighet för en stiftelse.

I regel är en och samma länsstyrelse såväl

tillsynsmyndighet som registreringsmyndighet för samma

stiftelse. Av bestämmelsen i 9 kap. 1 § andra stycket följer

emellertid att en stiftelse kan som tillsynsmyndighet ha en

annan myndighet än den länsstyrelse som är stiftelsens

registreringsmyndighet.

Tredje stycket

Av bestämmelserna i 10 kap. följer att stiftelseregistret

kommer att innehålla vissa grundläggande uppgifter om

varje registrerad stiftelse. Närmare anvisningar om hur

registret skall föras kan meddelas av regeringen i särskilda

tillämpningsföreskrifter till stiftelselagen.

Underlaget för införingarna i registret kommer främst

att utgöras av anmälningar från stiftelsen. Någon gång kan

det också vara fråga om underrättelser från domstol (se 4

och 5 §§). Vidare kan grunden för åtgärden utgöras av ett

beslut som registreringsmyndigheten har fattat ex officio,

t.ex. i fall då myndigheten har funnit att den registrerade

''''''''stiftelsen'''''''' uppenbarligen inte är en stiftelse (jfr vad som

anförts i anslutning till första stycket och 12 §).

Fjärde stycket

Frågan om avgifter har i den allmänna motiveringen

behandlats i avsnitt 2.11. Jämför i övrigt vad som har anförts

i anslutning till 9 kap. 2 §.

2 §

Om inte annat följer av 6 § andra stycket skall en

stiftelses styrelse eller förvaltare anmäla stiftelsen för

registrering i stiftelseregistret

1. i fall som avses i 1 § första stycket 2 senast sex månader

efter det att stiftelsen bildades,

2. i övriga fall senast sex månader efter det att stiftelsen

blev bokföringsskyldig enligt denna lag.

Anmälan enligt första stycket skall innehålla uppgift om

stiftelsens postadress och telefon samt om

styrelseledamöternas namn, bostadsadress, postadress och

telefon eller förvaltarens namn eller firma, postadress och

telefon. Vid egen förvaltning skall den vidare innehålla

uppgift om den ort där styrelsen har sitt säte, eller om säte

inte är bestämt, där förvaltningen huvudsakligen utövas.

Vid anknuten förvaltning skall uppgift i stället lämnas om

den ort där förvaltaren har sitt säte, eller om säte inte är

bestämt, där förvaltarens egen förvaltning huvudsakligen

utövas eller, om förvaltaren är ett handelsbolag, där bolaget

har sitt huvudkontor inrättat.

Till anmälan skall det fogas en kopia av

stiftelseförordnandet, om det är möjligt. Har styrelsen eller

förvaltaren enligt 2 kap. 7 § fattat beslut om namn för

stiftelsen, skall anmälan innehålla uppgift även om namnet.

(Jfr 10 kap. 2 § promemorieförslaget)

Registreringsmyndigheten skall ingripa om en stiftelse

inte fullgör sina skyldigheter i fråga om anmälan för

registrering (jfr 11 §).

Första stycket

En stiftelse som endast är skyldig att föra räkenskaper

enligt 3 kap. 5 § skall ha kalenderår som räkenskapsår. Om

en sådan stiftelse blir bokföringsskyldig enligt 3 kap. 2 §

betyder bestämmelsen i punkt 2 i förevarande stycke

att stiftelsen skall vara anmäld senast den 30 juni samma år

som den blev bokföringsskyldig. Om stiftelsen avser att

förvärva en hyresfastighet blir stiftelsen enligt 6 § andra

stycket däremot anmälningsskyldig redan innan den blir

bokföringsskyldig (jfr vad som anförs i anslutning till 6 §

första och andra styckena).

Andra stycket

Angående säte för en stiftelsestyrelse eller förvaltare, se

vad som anförts i anslutning till 9 kap. 1 § första stycket.

Tredje stycket

Om registeringsskyldighet inträder och det inte finns ens

någon kopia av stiftelselseförordnandet i behåll, får

stiftelsens företrädare beskriva stiftelsens ändamål i sin

anmälan till registreringsmyndigheten med ledning av

protokoll eller andra handlingar rörande stiftelsen.

Framgår det av anmälningen att stiftelsen inte har något

namn, kan tillsynsmyndigheten vid vite förelägga styrelsens

ledamöter eller förvaltaren att fatta beslut i frågan (jfr 1

kap. 6 § första stycket, 2 kap. 7 § första stycket samt 9 kap.

5 § första stycket 2 och andra stycket samt 10 § andra stycket

1).

3 §

Anmälan för registrering i stiftelseregistret skall genast

göras

1. när en föreskrift i stiftelseförordnandet har ändrats

eller upphävts enligt bestämmelserna i 6 kap.,

2. när en ändring har inträtt i något förhållande som

avses i 2 § andra stycket,

3. när någon har bemyndigats att företräda stiftelsen

enligt 2 kap. 16 § andra stycket eller 23 § andra stycket,

4. när stiftelsen inte längre är registreringsskyldig enligt

denna lag, samt

5. när stiftelsen är upplöst.

I fall som avses i första stycket 3 skall uppgift lämnas om

företrädarens namn, bostadsadress, postadress och telefon.

Har styrelsen eller förvaltaren beslutat att rätten att

företräda stiftelsen samt att teckna dess namn och firma får

utövas endast av två eller flera i förening, skall detta också

anmälas för registrering i stiftelseregistret. Någon annan

inskränkning i rätten att företräda stiftelsen och att teckna

dess namn och firma får inte registreras.

När anmälan enligt första stycket 2 avser byte av

förvaltare skall anmälan göras av den nye förvaltaren. I fall

som avses i första stycket 5 skall anmälan göras av den

avträdande styrelsen eller förvaltaren. I övriga fall skall

anmälan göras av styrelsen eller förvaltaren.

(Jfr 10 kap. 3 § promemorieförslaget )

Paragrafen har med viss redaktionell jämkning

utformats i enlighet med Lagrådets förslag.

Enligt bestämmelserna i denna paragraf skall anmälan

för registrering i stiftelseregistret genast göras när det inträtt

ändrade förhållanden avseende en i stiftelseregistret redan

registrerad stiftelse. I paragrafens tredje stycke finns

det bestämmelser om vem som svarar för att föreskriven

anmälningsskyldighet iakttas.

Första stycket

En anmälan enligt punkt 2 som avser inträde av ny

ledamot i styrelsen för en stiftelse med egen förvaltning

skall inte bara innehålla den nye ledamotens namn och

adress samt telefon utan även uppgift om vem som lämnat

styrelsen. I fråga om stiftelser som utövar

näringsverksamhet skall en anmälan göras redan när en

ledamot har lämnat sitt uppdrag (jfr 7 §).

En anmälan enligt punkt 2 skall göras också när

styrelsen eller förvaltaren har bytt säte eller ort för

förvaltningens huvudsakliga utövande. När det gäller

ändring av sätet gäller att anmälningsskyldighet formellt

sett inträder enligt punkt 2 i fall då ändring sker av ett säte

som bestämts av styrelsen (jfr vad som anförts i anslutning

till 9 kap. 1 § första stycket). Om det däremot är så att det

nya sätet bestämts efter ändring av stiftelseförordnandet

följer anmälningsskyldigheten formellt sett av

bestämmelsen i punkt 1.

Ett byte av säte (eller ort för förvaltningen) kan i det

enskilda fallet innebära att stiftelsen också blir knuten till

en annan tillsynsmyndighet. I ett sådant fall byter stiftelsen

också registreringsmyndighet. Närmare anvisningar för hur

överföringen av en stiftelse skall ske från ett stiftelseregister

till ett annat bör kunna meddelas av regeringen i

tillämpningsföreskrifter till stiftelselagen (jfr vad som

anförts i anslutning till 1 § tredje stycket).

Enligt bestämmelsen i punkt 4 skall anmälan för

registrering genast göras när en stiftelse inte längre är

registreringsskyldig. Det bör påpekas att

registreringsskyldigheten enligt 1 § första stycket 1 gäller

fram till dess att det finns en av revisorn granskad

årsredovisning avseende hela den tid stiftelsen varit

bokföringsskyldig (jfr vad som anförs i anslutning till 7 §)

Stiftelseregistret bör givetvis innehålla uppgifter endast

om bestående stiftelser. Därför föreligger

anmälningsskyldighet enligt punkt 7 när stiftelsen är

upplöst (angående upplösning av stiftelse -- se bl.a. 7 kap.

18 §).

Anmälningsskyldighet enligt punkt 7 torde komma att

inträda ganska sällan. Anmälan till stiftelseregistret att en

stiftelse är upplöst efter konkurs eller efter likvidation enligt

bestämmelserna i 7 kap. sker nämligen genom rättens

respektive likvidatorernas försorg (jfr 7 kap. 13 § första

stycket och 10 kap. 4 § andra stycket). Ett exempel på

anmälningsskyldighet enligt punkt 7 är när det sker en

fusion mellan två registrerade stiftelser (jfr vad som anförts

i anslutning till 6 kap. 1 § första stycket 1).

Andra stycket

I andra stycket meddelas ytterligare bestämmelser om

registrering av företrädare för stiftelsen enligt

bestämmelsen i första stycket punkt 3. Av bestämmelsen i

tredje meningen i andra stycket följer bl.a. att en rätt

att företräda en avkastningsstiftelse som utövar

näringsverksamhet måste avse rätt att företräda stiftelsen i

alla sammanhang, alltså inte bara beträffande

näringsverksamheten.

4 §

Om en registrerad stiftelse försätts i konkurs eller

förhandling om offentligt ackord inleds för stiftelsen, skall

tingsrätten sända en underrättelse om beslutet för

registrering i stiftelseregistret.

När konkursen har avslutats eller förhandlingen om

offentligt ackord har avslutats på annat sätt än genom

konkurs, skall tingsrätten genast sända en underrättelse för

registrering i stiftelseregistret och i det förra fallet ange om

något överskott finns eller inte. Tingsrätten skall även för

registrering underrätta registreringsmyndigheten när en

högre rätt genom beslut, som har vunnit laga kraft, har

upphävt ett beslut att försätta stiftelsen i konkurs eller att

inleda förhandling om offentligt ackord.

(Jfr 10 kap. 4 § promemorieförslaget)

Bestämmelserna i 13 kap. 20 § första och tredje styckena

aktiebolagslagen är förebild för bestämmelserna i

förevarande stycken.

Lagrådsremissen innehöll i förevarande paragraf

ytterligare ett stycke. I enlighet med Lagrådets

förslag finns den bestämmelsen nu i 7 kap. 18 § andra

stycket.

5 §

En registrering skall avföras om det genom dom som har

vunnit laga kraft har förklarats att en registrering inte borde

ha skett, att ett beslut som registrerats är ogiltigt eller att

något visst förhållande som registrerats inte föreligger.

Domstolen skall sända en kopia av domen till

registreringsmyndigheten.

(Jfr 10 kap. 5 § promemorieförslaget)

Förebild för bestämmelserna i denna paragraf är 16 §

andra stycket handelsregisterlagen (1974:157).

Bestämmelserna i paragrafen är tillämpliga t.ex. i fall då en

allmän domstol har fastställt att en i stiftelseregistret införd

stiftelse inte är en stiftelse.

Särskilda bestämmelser för stiftelser som avser att utöva

eller som utövar näringsverksamhet

Som rubriken ger vid handen berör bestämmelserna i

detta avsnitt stiftelser som avser att utöva eller som utövar

näringsverksamhet. Med några undantag är

bestämmelserna överflyttade från handelsregisterlagen.

6 §

Innan en stiftelse börjar utöva näringsverksamhet skall

styrelsen eller förvaltaren lämna uppgift för registrering i

stiftelseregistret om

1. den firma under vilken näringsverksamheten skall

bedrivas, och

2. näringsverksamhetens art.

Om stiftelsen inte tidigare är registrerad i

stiftelseregistret, skall stiftelsen även fullgöra sin

anmälningsskyldighet enligt 2 § innan den börjar utöva

näringsverksamheten.

Stiftelsen får registreras även i stiftelseregister för annat

län, om verksamheten är avsedd att utövas där.

(Jfr 10 kap. 6 § promemorieförslaget)

Första stycket

Bestämmelserna i 2 § andra stycket och 4 § tredje stycket

1 och 3 handelsregisterlagen är förebild för bestämmelsen i

första stycket.

Enligt 2 § andra stycket handelsregisterlagen skall en

stiftelse söka registrering i handelsregistret innan den börjar

utöva näringsverksamhet om stiftelsen skulle ha varit

bokföringsskyldig enligt 1929 års bokföringslag. Genom

bestämmelsen i 6 § första stycket utvidgas den i

handelsregisterlagen fastlagda principen -- med undantag

för det fall då stiftelsen utövar endast sådan

näringsverksamhet som avses i 3 kap. 1 § andra stycket -- till

att gälla för all form av näringsverksamhet i stiftelser.

Andra stycket

Bestämmelsen i andra stycket innebär att en stiftelse som

avser att utöva näringsverksamhet och som inte redan

tidigare är registrerad i stiftelseregistret är

anmälningsskyldig till stiftelseregistret redan innan den blir

bokföringsskyldig.

Tredje stycket

Bestämmelsen i 3 § tredje stycket handelsregisterlagen

är förebild för bestämmelsen i detta stycke. Genom

bestämmelsen i 6 § tredje stycket kan en stiftelse som avser

att bedriva verksamhet i hela landet få ett rikstäckande

skydd för sin firma (jfr vad som anförts i anslutning till 8

kap. 1 §).

7 §

Upphör en stiftelse att utöva näringsverksamhet eller

ändras någon annan uppgift som har registrerats om en

stiftelse som utövar näringsverksamhet, nskall stiftelsens

styrelse eller förvaltare genast anmäla detta för registrering

i stiftelseregistret.

(Jfr 10 kap. 8 § promemorieförslaget)

Paragrafen har 13 § första stycket handelsregisterlagen

som förebild.

Om en stiftelse upphör att utöva näringsverksamhet

skall detta anmälas till stiftelseregistret enligt 7 §. Att

stiftelsen upphör med näringsverksamheten är emellertid

inte liktydigt med att den skall avföras ur stiftelseregistret.

Stiftelsen är registreringsskyldig fram till dess att det finns

en av revisorn granskad årsredovisning för den hela den tid

stiftelsen varit bokföringsskyldig (angående frågan när en

stiftelse som inte längre utövar näringsverksamhet upphör

att vara bokföringsskyldig -- se vad som anförts i anslutning

till 3 kap. 4 § 3; jfr vidare vad som sagts vid 10 kap. 3 § första

stycket 4).

8 §

Registreringsmyndigheten skall utan dröjsmål kungöra i

Post- och Inrikes Tidningar vad som har införts i

stiftelseregistret i fråga om en stiftelse som utövar

näringsverksamhet. Detta gäller dock inte registrering av

underrättelser enligt 4 §.

En kungörelse som avser ändring i ett förhållande som

tidigare har införts i registret skall endast ange ändringens

art.

(Jfr 10 kap. 9 § promemorieförslaget)

Bestämmelserna i denna paragraf har 18 §

handelsregisterlagen och 18 kap. 2 § aktiebolagslagen som

förebild.

Kungörelseskyldigheten omfattar beslut om likvidation

m.m. enligt 7 kap. (jfr 7 kap. 7 § andra stycket, 13 § första

stycket samt 14 och 15 §§). Den omfattar däremot inte

meddelanden från tingsrätten enligt 10 kap. 4 §.

9 §

Det som har kungjorts i Post- och Inrikes Tidningar

enligt 8 § skall anses ha kommit till tredje mans kännedom,

om det inte framgår av omständigheterna att han varken

kände till eller borde ha känt till det som har kungjorts.

(Jfr 10 kap. 10 § promemorieförslaget)

Bestämmelsen i denna paragraf har sin förebild i 19 §

handelsregisterlagen.

Bestämmelsen i 9 § innebär att en tredje man

presumeras ha kännedom om det som har blivit kungjort i

Post- och Inrikes Tidningar. Därvid presumeras han inte

bara ha kännedom om det som faktiskt har kungjorts. Vid

ändringar av i registret gjorda införingar presumeras sådan

kännedom även om ändringens innebörd trots att

kungörelsen i dylika fall endast anger ändringens art (jfr

prop. 1984/85:38 s. 9). Presumtionen genombryts dock i de

fall det framgår av omständigheterna att tredje man, t.ex.

till följd av onormalt avbrott i kommunikationerna, varken

kände till eller borde ha känt till det som har kungjorts. Om

ett förhållande ännu inte kungjorts kan det, om det blivit

eller borde ha blivit infört i registret, endast åberopas mot

den som har känt till eller som borde ha känt till

förhållandet i fråga (jfr prop. 1974:4 s. 246, 1986/87:7 s. 263,

Nial, Svensk Associationsrätt, 3. uppl., s. 234 f samt
[REDACTED_EFTERNAMN] -- Lundius, Handelsbolag/Årsredovisning, s.

51).

Av bestämmelsen följer att den som står i begrepp att

träffa ett avtal med en stiftelse som utövar

näringsverksamhet bör skaffa sig kännedom om vad som

har kungjorts om stiftelsen fram till dagen för avtalsslutet.

10 §

I firmalagen (1974:156) finns bestämmelser om

avförande av en firma ur registret sedan en dom om att häva

firmaregistreringen har vunnit laga kraft.

(Jfr 10 kap. 11 § promemorieförslaget)

I paragrafen erinras om reglerna i firmalagen rörande

avförande av firma (jfr 16 § första stycket

handelsregisterlagen).

Om ingripande av registreringsmyndigheten m.m.

11 §

Registreringsmyndigheten skall ingripa, om det kan

antas att en stiftelse inte följer bestämmelserna i denna lag

eller annan författning i fråga om anmälan för registrering i

stiftelseregistret.

Registreringsmyndigheten får därvid begära in

handlingar eller upplysningar från stiftelsen och kan

förelägga en eller flera ledamöter i stiftelsens styrelse eller

förvaltaren att lämna begärda handlingar eller upplysningar

till registreringsmyndigheten eller att göra anmälan för

registrering i stiftelseregistret.

Beslut om föreläggande får förenas med vite.

Registreringsmyndigheten skall pröva frågan om

utdömande av vitet.

(Jfr 10 kap. 12 § första stycket 1 och andra stycket

promemorieförslaget)

Första stycket

Bestämmelsen, som saknar motsvarighet i

handelsregisterlagen, är utformad efter mönster av 9 kap. 3

§ första stycket.

Det är alltid en länsstyrelse som är

registreringsmyndighet för en stiftelse. I regel är samma

länsstyrelse även tillsynsmyndighet för stiftelsen. Det kan

dock förekomma att en stiftelse som tillsynsmyndighet har

en annan myndighet än den länsstyrelse som är stiftelsens

registreringsmyndighet (jfr vad som anförs i anslutning till

1 § andra stycket).

Tillsynsmyndigheten för en stiftelse skall enligt

regleringen i 9 kap. i princip alltid ingripa mot en stiftelse

som inte följer stiftelselagens bestämmelser i frågor som rör

registrering. Om den myndighet som är tillsynsmyndighet

inte också är registreringsmyndighet för samma stiftelse kan

det emellertid vara lämpligare att det är den senare

myndigheten som ingriper i dylika fall. Första stycket i 11 §

innehåller därför bl.a. regler om att

registreringsmyndigheten skall ingripa i fall då det kan antas

att en stiftelse inte följer bestämmelserna i denna lag i fråga

om anmälan för registrering i stiftelseregistret. Om

tillsynsmyndigheten ändå skulle ingripa i fall som nu

berörts, bortfaller givetvis skyldigheten för

registreringsmyndigheten att göra det (jfr i övrigt vad som

anförts i anslutning till 9 kap. 3 § första stycket).

Det bör uppmärksammas i sammanhanget att det endast

är registreringsmyndigheten som har befogenhet att ingripa

i fall då stiftelsen inte iakttar bestämmelser om registrering

i stiftelseregistret vilka finns i andra författningar än i

stiftelselagen. Det bör också uppmärksammas i

sammanhanget att bestämmelsen i förevarande stycke även

gäller för stiftelser som omfattas av bestämmelserna i 9 kap.

10 §.

Andra och tredje styckena

Jämför vad som anförts i anslutning till 9 kap. 4 § första

stycket 1 och 5 § tredje stycket.

12 §

Länsstyrelsen i Stockholms län får förbjuda den som

använder ordet stiftelse i strid med 1 kap. 6 § andra stycket

att fortsätta med det. Förbudet får förenas med vite.

(Jfr 10 kap. 12 § första stycket 2 promemorieförslaget).

Enligt 1 kap. 6 § andra stycket får ordet stiftelse endast

användas av en stiftelse.

Bestämmelserna i 12 §, som utformats i enlighet med

Lagrådets förslag, innebär att länsstyrelsen i

Stockholms län får ingripa med förbud om någon använder

ordet stiftelse i strid med bestämmelsen i 1 kap. 6 § andra

stycket. Med tanke på de gränsdragningssvårigheter som

kan förekomma bör dock ett förbud meddelas bara när det

är uppenbart att ordet används som beteckning för något

som inte är en stiftelse (jfr vad som anförts i anslutning till

10 kap. 1 § första stycket).

En bestämmelse om överklagande av länsstyrelsens

beslut finns i 13 § tredje stycket.

13 §

Registreringsmyndighetens beslut enligt denna lag får

överklagas till kammarrätten.

Om registreringsmyndighetens beslut överklagas skall

registreringsmyndigheten föra talan för det allmänna.

Överklagas kammarrättens beslut av

registreringsmyndigheten, skall överklagandet ha kommit

in inom tre veckor från den dag då det överklagade beslutet

meddelades.

Vad som sägs i första och andra styckena om

registreringsmyndigheten och dess beslut gäller

länsstyrelsen i Stockholms län och dess beslut när det är

fråga om beslut enligt 12 §.

Första stycket

Till skillnad från motsvarande bestämmelser i t.ex.

handelsregisterlagen och aktiebolagslagen innehåller första

stycket i 13 § inte någon bestämmelse om klagotidens längd.

Det innebär att den som vill överklaga ett beslut av

registreringsmyndigheten måste göra det inom den tid som

anges i 23 § andra stycket andra meningen förvaltningslagen

(1986:223), dvs. inom tre veckor från den dag då han fick

del av beslutet.

Ordningen enligt 13 § första stycket med kammarrätt

som första instans kan komma att ändras (se vad som

anförts i anslutning till 9 kap. 11 § första stycket).

Andra stycket

Jämför vad som anförts i anslutning till 9 kap. 11 § tredje

stycket.

Tredje stycket

I enlighet med Lagrådets förslag meddelas det i

detta stycke en bestämmelse om överklagande av sådana

beslut som avses i 12 §.

11 kap. Insamlingsstiftelser och kollektivavtalsstiftelser

I detta kapitel finns regler om insamlingsstiftelser och

kollektivavtalsstiftelser. Skälen till att lagen innehåller

regler om dessa särskilda stiftelseformer har i den allmänna

motiveringen behandlats i avsnitt 2.2.2.

Regleringen i kapitlet innebär att bestämmelserna i

stiftelselagen i stor utsträckning blir tillämpliga även på

insamlingsstiftelser och kollektivavtalsstiftelser.

Lagtekniskt sett har det ändå bedömts lämpligt att samla

reglerna om dessa stiftelseformer i ett avslutande kapitel i

lagen. I stiftelselagens inledande paragraf finns det en

hänvisning till bestämmelserna i 11 kap.

1 §

En insamlingsstiftelse bildas genom att

1. en eller flera stiftare förordnar att pengar som inflyter

efter ett upprop av dem, skall som en självständig

förmögenhet främja ett bestämt och varaktigt ändamål, och

2. någon åtar sig att ta emot pengarna för förvaltning i

enlighet med förordnandet.

Stiftelseförordnandet skall vara skriftligt och

undertecknat av stiftaren eller stiftarna.

(Jfr promemorieförslaget 11 kap. 1 §)

I denna paragraf definieras insamlingsstiftelsen.

Någon motsvarighet till denna definition finns inte i

gällande lagstiftning. Som har framhållits i den allmänna

motiveringen är stiftelseformen som sådan dock ingen ny

företeelse.

För att en insamlingsstiftelse skall föreligga krävs bl.a.

att det rör sig om insamling av kontanta medel.

Insamlingar som endast avser kläder eller lösören av annat

slag faller utanför och leder således inte till att en

insamlingsstiftelse bildas. Detta hindrar emellertid inte att

många av stiftelselagens regler bör kunna tillämpas

analogiskt på en sådan insamling, särskilt i de fall då syftet

med insamlingen är att få fram pengar till förmån för något

särskilt ändamål.

En insamlingsstiftelse skall i regel främja sitt syfte

genom att lämna kontanta bidrag. Det kan därvid vara så

att stiftelsen fungerar som en renodlad avkastningsstiftelse,

dvs. bidrag får endast lämnas ur den löpande avkastningen

på de medel som samlats in. Det torde dock vara vanligare

att de medel som samlas in mer eller mindre oavkortat

används för att främja syftet. Det kan också förekomma

insamlingar vars mål är att skapa nödvändiga resurser för

verksamhet som skall bedrivas i stiftelsens egen regi, t.ex.

sjukvård. I sådana fall kanske det aktiva insamlingsarbetet

avstannar när insamlingen har nått ett resultat som medger

att den tänkta verksamheten påbörjas. Detta betyder

emellertid inte att förmögenhetsbildningen därigenom

förlorar sin karaktär av att vara insamlingsstiftelse. Det

avgörande för vilken kategori en viss stiftelse tillhör är

nämligen på vilket sätt den självständiga och självägande

förmögenheten har tillskapats.

Första stycket

Punkt 1

Bestämmelsen i denna punkt anger den grundläggande

förutsättningen för att en insamlingsstiftelse skall komma

till stånd. Enligt bestämmelsen skall det finnas ett

förordnande (stiftelseförordnande) som ger uttryck för

stiftarens vilja att pengar, som inflyter efter ett upprop av

honom, skall som en självständig förmögenhet främja ett

bestämt och varaktigt ändamål. Ändamålet skall därvid

vara angivet med sådan grad av bestämdhet att

förordnandet går att verkställa. I annat fall får det inte

någon rättsverkan över huvud taget (jfr vad som anförts i

anslutning till 1 kap. 2 § första stycket). Som krav på

förordnandets innehåll ställs också upp att man vid

tidpunkten för dess avgivande skall kunna slå fast att det av

stiftaren bestämda ändamålet varaktigt kommer att

kunna främjas om pengar flyter in. Det krävs därför att

ändamålet är av varaktig natur och att stiftaren inte i

förordnandet har meddelat andra föreskrifter som visar att

det kommer att bli verksamt endast under en kortare tid (jfr

återigen vad som anförts i anslutning till 1 kap. 2 § första

stycket).

Det nu senast sagda innebär att en insamling av pengar

som sker i syfte att lindra nöden efter en viss

naturkatastrof i regel inte är att betrakta som en

insamlingsstiftelse. På samma sätt bör man också se saken

om den vilja som kommit till uttryck i förordnandet innebär

att insamlade medel skall överlämnas till någon annan --

t.ex. till en fysisk eller juridisk person -- när ett visst

insamlingsresultat har uppnåtts. Den omständigheten att

insamlade medel skall förbrukas i den takt de flyter in

betyder däremot inte att kravet på varaktighet inte skall

anses uppfyllt.

I analogi med vad som gäller för stiftelser enligt den

allmänna definitionen skall den som bildar en

insamlingsstiftelse med sitt förordnande ha avsett att de

pengar som tillskjuts skall bilda en från mottagarens

förmögenhet skild förmögenhetsmassa eller en

självständig förmögenhet. Har inte stiftaren

meddelat föreskrifter i förordnandet som talar däremot, får

en sådan avsikt som regel anses föreligga om kravet på

varaktighet är uppfyllt (jfr vad som anförts i anslutning till

1 kap. 2 § första stycket).

Enligt bestämmelsen i punkt 1 är det ett krav att stiftaren

skall göra något slags upprop. Det kan vara lämpligt

att det i stiftelseförordnandet anges vilket innehåll uppropet

skall ha och i vilken form det skall ske, t.ex. genom annons

i någon tidning. För att undvika i praktiken svårlösta

gränsdragningsproblem är det emellertid enligt förevarande

förslag -- till skillnad från promemorieförslaget -- inte

nödvändigt att stiftaren vänder sig till allmänheten med sitt

upprop. Uppropet kan lika gärna vara riktat mot en mindre,

sluten krets, t.ex. alla anställda vid ett visst företag eller

medlemmarna i en viss förening.

Stiftelseförordnandet skall vara skriftligt och

undertecknat av stiftaren eller stiftarna (se andra stycket).

Punkt 2

Enligt denna punkt skall det finnas ett åtagande från

någon att ta emot de pengar som kan flyta in för förvaltning

i enlighet med stiftelseförordnandet. Åtagandet

(förvaltningsåtagandet) kan göras av en eller flera

fysiska personer eller av en juridisk person. För detta

åtagande gäller inte något formkrav, men det kan ändå vara

lämpligt att det tecknas på den handling där

stiftelseförordnandet är intaget (jfr vad som anförts vid 1

kap. 2 § andra stycket).

Bestämmelserna i 2 kap. 10 och 19 §§ är tillämpliga på

insamlingsstiftelser (se bestämmelsen i 2 § första stycket).

Detta innebär vissa begränsningar i fråga om vem som i det

enskilda fallet kan lämna det för stiftelsebildningen

nödvändiga förvaltningsåtagandet. Om stiftelsen skall ha

egen förvaltning, kan förvaltningsåtagandet inte lämnas av

stiftaren ensam i fall då denne är en fysisk person och om

stiftelsen skall ha anknuten förvaltning kan åtagandet inte

lämnas av stiftaren om denne är en juridisk person.

Andra stycket

Enligt bestämmelsen i andra stycket skall det till grund

för en insamlingsstiftelse ligga ett skriftligt och av stiftaren

eller stiftarna undertecknat stiftelseförordnande.

Stiftelseförordnandet torde i regel tas in i en för ändamålet

särskilt upprättad handling.

Stiftelseförordnandet är den enda rättshandling som

krävs från stiftarens sida för att få en insamlingsstiftelse till

stånd. Om stiftaren eller stiftarna för egen del lämnar

bidrag, saknar det således rättslig betydelse för själva

stiftelsebildningen. Det bör påpekas i detta sammanhang

att det inte föreligger någon insamlingsstiftelse om det

enligt förordnandet är meningen att de som lämnar

penningbidrag just på grund därav skall erhålla inflytande

över hur bidragen förvaltas (jfr allmänna motiveringen,

avsnitt 2.1.1).

2 §

För en insamlingsstiftelse gäller följande bestämmelser i

1 kap. (inledande bestämmelser): 4 och 5 §§ samt 6 §

första stycket första meningen,

2 kap. (förvaltning): samtliga bestämmelser,

3 kap. (bokföring och årsredovisning m.m.): 4 § 1 och 2,

7 § första och tredje styckena och 8--11 §§,

4 kap. (revision): 1--4 §§, 6 §, 7 § första--fjärde styckena,

8--14 §§, 15 § första och andra styckena samt 16 §,

5 kap. (skadestånd): 1--3 §§, 4 § första--tredje styckena

samt 5 §,

6 kap. (ändring m.m. av föreskrifter i ett

stiftelseförordnande): samtliga bestämmelser,

7 kap. (likvidation och upplösning): samtliga

bestämmelser,

8 kap. (stiftelses firma): samtliga bestämmelser,

9 kap. (tillsyn m.m.): 1--9 §§ och 11 §, samt

10 kap. (registrering): samtliga bestämmelser.

En insamlingsstiftelses namn skall innehålla ordet

insamlingsstiftelse.

En insamlingsstiftelse är bokföringsskyldig.

En insamlingsstiftelse är upplöst om den har saknat

tillgångar under en sammanhängande tid av två år.

Bestämmelserna i 1 kap. 5 § och 6 § första stycket, 2--10

kap. samt andra och tredje styckena i denna paragraf gäller

inte i fråga om insamlingsstiftelser vilkas tillgångar enligt

stiftelseförordnandet får användas endast till förmån för

bestämda fysiska personer.

(Jfr 11 kap. 2 § promemorieförslaget)

Paragrafen har med vissa redaktionella jämkningar

utformats i enlighet med Lagrådets förslag.

I det följande lämnas en kortfattad redogörelse för det

regelsystem som till följd av bestämmelserna i paragrafen

gäller för en insamlingsstiftelse.

Rättskapacitet m.m.

1. En insamlingsstiftelse har rättskapacitet. För

stiftelsens förpliktelser svarar endast stiftelsens tillgångar (1

kap. 4 §). Bestämmelsen i 1 kap. 4 § gäller även för

insamlingsstiftelser vilkas tillgångar enligt

stiftelseförordnandet får användas endast till förmån för

bestämda fysiska personer.

2. Av stiftaren meddelade föreskrifter skall följas vid

förvaltningen av stiftelsens angelägenheter. Om

föreskrifterna strider mot någon bestämmelse i

stiftelselagen, tillämpas dock i stället den bestämmelsen (2

kap. 1 §).

Om av stiftaren meddelade ändamålsföreskrifter strider

mot lag eller annan författning, är stiftelseförordnandet

som sådant ogiltigt (jfr vad som anförts i anslutning till 2

kap. 1 §).

Förvaltningsformer

1. Om ett förvaltningsåtagande lämnas av en eller flera

fysiska personer, har stiftelsen egen förvaltning. Görs ett

sådant åtagande av en juridisk person föreligger anknuten

förvaltning (2 kap. 2 § första stycket).

2. Den eller de fysiska personer som har lämnat ett

förvaltningsåtagande bildar styrelse för stiftelsen (2 kap. 2 §

andra stycket).

3. Den juridiska person som har lämnat ett

förvaltningsåtagande är förvaltare för stiftelsen (2 kap. 2 §

tredje stycket första meningen). I fall då staten har lämnat

ett förvaltningsåtagande är stiftelsens förvaltare den statliga

myndighet som lämnat åtagandet för statens räkning (2 kap.

2 § tredje stycket andra meningen).

Styrelsens och förvaltarens ansvar

1. Styrelsen eller förvaltaren svarar för att föreskrifterna

i stiftelseförordnandet följs (2 kap. 3 § första stycket), om

inte annat följer av bestämmelserna i 2 kap. 3 § andra och

tredje styckena.

2. Styrelsen eller förvaltaren svarar för att stiftelsens

förmögenhet är placerad på ett godtagbart sätt, i den mån

det inte följer av stiftelseförordnandet hur förmögenheten

skall vara placerad (2 kap. 4 §).

Stiftelsen får inte lämna penninglån till stiftaren eller

förvaltaren m.fl. (2 kap. 6 §).

3. En insamlingsstiftelse skall ha ett namn (1 kap. 6 §

första stycket första meningen). Styrelsen eller förvaltaren

skall besluta om stiftelsens namn, om stiftelseförordnandet

inte innehåller någon föreskrift om det (2 kap. 7 §). Namnet

skall innehålla ordet insamlingsstiftelse (förevarande

paragraf, andra stycket).

4. Styrelsen eller förvaltaren svarar för att stiftelsen

fullgör sin bokförings- och årsredovisningsskyldighet (2

kap. 8 §).

Egen förvaltning

1. Stiftelsens styrelse entledigar ledamöter och utser nya

ledamöter, om inte annat följer av stiftelseförordnandet (2

kap. 9 § första stycket).

2. En styrelseledamot får inte handlägga frågor om avtal

m.m. mellan honom och stiftelsen (2 kap. 14 §).

3. Styrelsen företräder stiftelsen och tecknar dess namn

och firma (2 kap. 16 §).

Anknuten förvaltning

1. Förvaltaren får inte handlägga frågor rörande avtal

mellan honom och stiftelsen (2 kap. 21 § första stycket).

2. Förvaltaren företräder stiftelsen och tecknar dess

namn och firma (2 kap. 23 §).

Bokföring, årsredovisning och revision

1. En insamlingsstiftelse är bokföringsskyldig enligt

bokföringslagen och skyldig att upprätta årsredovisning

(förevarande paragraf, tredje stycket, 3 kap. 4 § och 7 §

första stycket).

2. En insamlingsstiftelse skall alltid ha minst en

kvalificerad revisor (4 kap. 4 §).

3. Styrelsen eller förvaltaren skall senast fyra månader

efter räkenskapsårets utgång avlämna årsredovisningen till

revisorn (3 kap. 10 § första stycket).

4. Senast sex månader efter räkenskapsårets utgång skall

styrelsen eller förvaltaren till tillsynsmyndigheten sända en

kopia av revisionsberättelsen och av den av revisorn

påtecknade årsredovisningen (3 kap. 11 §).

Skadestånd m.m.

1. Den som är styrelseledamot eller förvaltare är skyldig

att ersätta stiftelsen om han uppsåtligen eller av oaktsamhet

skadar den vid fullgörandet av sitt uppdrag. Detsamma

gäller när skadan tillfogas någon annan genom överträdelse

av stiftelseförordnandet eller stiftelselagen (5 kap. 1 §).

2. Vid fall av misskötsel kan en styrelseledamot eller

förvaltaren entledigas från sitt uppdrag (9 kap. 6 §).

Exempel på misskötsamhet kan vara att styrelsen eller

förvaltaren utfärdar ett upprop med vädjan om bidrag till

stiftelsen men gör det till förmån för en destinatärskrets som

inte omfattas av stiftelsens ändamål.

Ändring m.m. i stiftelseförordnandet

1. Föreskrifterna i förordnandet till en

insamlingsstiftelse får ändras eller upphävas eller i särskilt

fall åsidosättas endast om i 6 kap. angivna förutsättningar

föreligger.

2. En insamlingsstiftelse har vid inrättandet inte någon

förmögenhet. Härav följer att den princip som hittills har

ansetts vara ett uttryck för gällande rätt inom

stiftelseområdet -- att en stiftelse är upplöst när det med

säkerhet kan slås fast att dess förmögenhet är konsumerad

(jfr vad som anförts i anslutning till 7 kap. 18 §) -- inte kan

gälla för insamlingsstiftelser.

Mot bakgrund av det anförda föreskrivs i stället i

förevarande paragraf, fjärde stycket att en

insamlingsstiftelse är upplöst om den har saknat tillgångar

under en sammanhängande tid av två år. Denna

bestämmelse gäller även för insamlingsstiftelser vilkas

tillgångar får användas endast till förmån för bestämda

fysiska personer (jfr femte stycket). Bestämmelsen i fjärde

stycket gäller vid sidan av andra regler i stiftelselagen om

upplösning av stiftelser, vilka är tillämpliga också på

insamlingsstiftelser (se 7 kap. 13 och 18 §§).

Tillsyn och registrering

1. En insamlingsstiftelse står under tillsyn av en

tillsynsmyndighet (9 kap. 1 §). En insamlingsstiftelse är

föremål för återkommande kontroll. Detta gäller

även om stiftaren i förordnandet föreskrivit att stiftelsen

inte skall stå under tillsyn. Bestämmelserna i 9 kap. 10 §

första stycket är nämligen inte tillämpliga på

insamlingsstiftelser.

2. Eftersom en insamlingsstiftelse alltid är skyldig att

upprätta årsredovisning skall den också alltid vara

registrerad (10 kap. 1 §).

3 §

En kollektivavtalsstiftelse bildas genom att

1. en arbetsgivarorganisation och en central

arbetstagarorganisation i kollektivavtal förordnar att

pengar som arbetsgivare enligt kollektivavtal eller annat

avtal tillskjuter, skall som en självständig förmögenhet

främja ett bestämt och varaktigt ändamål, och

2. någon åtar sig att ta emot pengarna för förvaltning i

enlighet med förordnandet.

(Jfr 11 kap. 3 § promemorieförslaget)

I denna paragraf definieras

kollektivavtalsstiftelsen. Någon motsvarighet till

denna definition finns inte i gällande lagstiftning. Som har

framhållits i den allmänna motiveringen är stiftelseformen

som sådan dock ingen ny företeelse (se avsnitt 2.2.2).

Definitionen av kollektivavtalsstiftelsen och

insamlingsstiftelsen överensstämmer i stort sett. För att en

kollektivavtalsstiftelse skall föreligga krävs det dock att

stiftelseförordnandet är intaget i ett kollektivavtal.

Med kollektivavtal avses enligt 23 § lagen (1976:580) om

medbestämmande i arbetslivet ett skriftligt avtal mellan å

ena sidan en arbetsgivarorganisation eller arbetsgivare och

å andra sidan en arbetstagarorganisation, om

anställningsvillkor för arbetstagare eller om förhållandet i

övrigt mellan arbetsgivare och arbetstagare. Enligt

bestämmelsen i 3 § krävs att det skall vara fråga om ett

kollektivavtal som har träffats mellan en

arbetsgivarorganisation och en central

arbetstagarorganisation. Detta innebär att avtalet på

arbetstagarsidan måste vara träffat på förbundsnivå (jfr 6 §

andra stycket lagen om medbestämmande i arbetslivet).

4 §

För en kollektivavtalsstiftelse gäller följande

bestämmelser i

1 kap. (inledande bestämmelser): 4 och 5 §§ och 6 §

första stycket första meningen,

2 kap. (förvaltning): samtliga bestämmelser,

3 kap. (bokföring och årsredovisning m.m.): 4 § 1 och 2,

7 § första och tredje styckena, 8--10 §§ och 12 §,

4 kap. (revision): 1--4 §§, 6 §, 7 § första--tredje styckena

och 8--16 §§,

5 kap. (skadestånd): 1--3 §§, 4 § första stycket 1--4, andra

och tredje styckena och 5 §,

6 kap. (ändring m.m. av föreskrifter i ett

stiftelseförordnande): samtliga bestämmelser,

7 kap. (likvidation och upplösning): samtliga

bestämmelser,

8 kap. (stiftelses firma): samtliga bestämmelser,

9 kap. (tillsyn m.m.): 1 och 2 §§, 3 § andra stycket, 5 §

första stycket 1, 6 § första och andra styckena, 7 och 8 §§,

10 § andra stycket och 11 §, samt

10 kap. (registrering): samtliga bestämmelser.

Utan hinder av bestämmelserna i 6 kap. får stiftarna och

stiftelsen genom skriftlig överenskommelse ändra eller

upphäva stiftelseförordnandet. Vad som anges i 2--10 kap.

om föreskrifter i ett stiftelseförordnande skall i fråga om en

kollektivavtalsstiftelse gälla även föreskrifter för stiftelsen

som har meddelats genom en sådan överenskommelse.

En kollektivavtalsstiftelses namn skall innehålla ordet

kollektivavtalsstiftelse.

En kollektivavtalsstiftelse är bokföringsskyldig. Vid

tillämpning av 3 kap. 12 § och 4 kap. 15 § skall en

kollektivavtalsstiftelse behandlas som en sådan stiftelse som

avses i 9 kap. 10 § första stycket.

En kollektivavtalsstiftelse är upplöst om den har saknat

tillgångar under en sammanhängande tid av två år.

(Jfr 11 kap. 4 och 5 §§ promemorieförslaget)

Paragrafen har med vissa redaktionella jämkningar

utformats i enlighet med Lagrådets förslag.

I det följande lämnas en kortfattad redogörelse för det

regelsystem som till följd av bestämmelserna i denna

paragraf gäller för en kollektivavtalsstiftelse.

Rättskapacitet m.m.

1. En kollektivavtalsstiftelse har rättskapacitet. För

stiftelsens förpliktelser svarar endast stiftelsens tillgångar (1

kap. 4 §).

2. Av stiftarna meddelade föreskrifter skall följas vid

förvaltningen av stiftelsens angelägenheter. Om

föreskrifterna strider mot någon bestämmelse i

stiftelselagen, tillämpas dock i stället den bestämmelsen (2

kap. 1 §).

Förvaltningsformer

1. Om ett förvaltningsåtagande lämnas av en eller flera

fysiska personer, har stiftelsen egen förvaltning. Görs ett

sådant åtagande av en juridisk person, föreligger anknuten

förvaltning (2 kap. 2 § första stycket).

2. Den eller de fysiska personer som har lämnat ett

förvaltningsåtagande bildar styrelse för stiftelsen (2 kap. 2

§ andra stycket).

3. Den juridiska person som har lämnat ett

förvaltningsåtagande är förvaltare för stiftelsen (2 kap. 2 §

tredje stycket första meningen).

Styrelsens och förvaltarens ansvar

1. Styrelsen eller förvaltaren svarar för att föreskrifterna

i stiftelseförordnandet följs (2 kap. 3 § första stycket), om

inte annat följer av bestämmelserna i 2 kap. 3 § andra och

tredje styckena.

2. Styrelsen eller förvaltaren svarar för att stiftelsens

förmögenhet är placerad på ett godtagbart sätt, i den mån

det inte följer av stiftelseförordnandet hur förmögenheten

skall vara placerad (2 kap. 4 §).

Stiftelsen får inte lämna penninglån till stiftarna eller

förvaltaren m.fl. (2 kap. 6 §).

3. En kollektivavtalsstiftelse skall ha ett namn (1 kap. 6

§ första stycket första meningen). Styrelsen eller förvaltaren

skall besluta om stiftelsens namn, om stiftelseförordnandet

inte innehåller någon föreskrift om det (2 kap. 7 §). Namnet

skall innehålla ordet kollektivavtalsstiftelse (förevarande

paragraf, tredje stycket).

4. Styrelsen eller förvaltaren svarar för att stiftelsen

fullgör sin bokförings- och årsredovisningsskyldighet (2

kap. 8 §).

Egen förvaltning

1. Stiftelsens styrelse entledigar ledamöter och utser nya

ledamöter, om inte annat följer av stiftelseförordnandet (2

kap. 9 § första stycket).

2. En styrelseledamot får inte handlägga frågor om avtal

m.m. mellan honom och stiftelsen (2 kap. 14 §).

3. Styrelsen företräder stiftelsen och tecknar dess namn

och firma (2 kap. 16 §).

Anknuten förvaltning

1. Ingen av stiftarna kan vara förvaltare (2 kap. 19 §

andra stycket första meningen).

2. Förvaltaren får inte handlägga frågor rörande avtal

m.m. mellan honom och stiftelsen (2 kap. 21 §).

3. Förvaltaren företräder stiftelsen och tecknar dess

namn och firma (2 kap. 23 §).

Bokföring, årsredovisning och revision

1. En kollektivavtalsstiftelse är utan undantag

bokföringsskyldig enligt bokföringslagen och skyldig att

upprätta årsredovisning (förevarande paragraf, fjärde

stycket, 3 kap. 4 § och 7 § första stycket).

2. En kollektivavtalsstiftelse skall alltid ha minst en

kvalificerad revisor (4 kap. 4 §).

3. Styrelsen eller förvaltaren skall senast fyra månader

efter räkenskapsårets utgång avlämna årsredovisningen till

revisorn (3 kap. 10 § första stycket).

4. Senast sex månader efter räkenskapsårets utgång skall

styrelsen eller förvaltaren hålla årsredovisningen tillgänglig

för den som vill ta del av den (förevarande paragraf, fjärde

stycket andra meningen och 3 kap. 12 § andra meningen).

Skadestånd m.m.

1. Den som är styrelseledamot eller förvaltare är skyldig

att ersätta stiftelsen om han uppsåtligen eller av oaktsamhet

skadar den vid fullgörandet av sitt uppdrag. Detsamma

gäller när skadan tillfogas någon annan genom överträdelse

av stiftelseförordnandet eller stiftelselagen (5 kap. 1 §).

2. Vid fall av misskötsel kan en styrelseledamot eller

förvaltaren entledigas från sitt uppdrag (9 kap. 6 §).

Ändring m.m. i stiftelseförordnandet

1. I den allmänna motiveringen (se avsnitt 2.7.1)

uttalades det att det för ändring m.m. av ett

stiftelseförordnande bör gälla i princip samma

förutsättningar för alla former av stiftelser. Samtliga

bestämmelser i 6 kap. är därför tillämpliga på

kollektivavtalsstiftelser.

Som också uttalades i den allmänna motiveringen bör

det dock i fråga om kollektivavtalsstiftelser finnas möjlighet

att avvika från stiftelselagens reglering av förutsättningarna

för ändring m.m. av ett stiftelseförordnande. Skälet för

detta är att det, med hänsyn till den roll

kollektivavtalsstiftelserna är avsedda att ha, bör vara

möjligt för stiftarna att i samspel med stiftelsen anpassa

föreskrifterna för stiftelsen till den utveckling som sker i

samhället. Det kan t.ex. ske organisatoriska förändringar

på arbetstagarsidan som innebär att en viss grupp

destinatärer som hittills har omfattats av en äldre

kollektivavtalsstiftelses ändamålsbestämmelser upphör att

göra det. För att en sådan grupp arbetstagare inte skall bli

utan skydd vid t.ex. uppsägningar på grund av arbetsbrist

kan det krävas att det sker ett upphävande av ändamålet för

en del av den ifrågavarande stiftelsens förmögenhet i syfte

att överföra denna till en annan kollektivavtalsstiftelse. En

sådan åtgärd skulle emellertid vara tillåten enligt

bestämmelserna i 6 kap. endast om ändamålet för den förra

stiftelsen inte längre kan följas.

Mot bakgrund av det nu anförda föreskrivs det i 4 § (se

andra stycket, första meningen) att stiftarna och stiftelsen

utan hinder av bestämmelserna i 6 kap. genom skriftlig

överenskommelse får ändra eller upphäva

stiftelseförordnandet. Enligt andra meningen i samma

stycke skall vad som anges i 2--10 kap. om föreskrifter i ett

stiftelseförordnande i fråga om en kollektivavtalsstiftelse

gälla även föreskrifter för stiftelsen som har meddelats

genom en sådan överenskommelse.

2. En kollektivavtalsstiftelse har vid inrättandet inte

någon förmögenhet. Härav följer att den princip som hittills

har ansetts vara ett uttryck för gällande rätt inom

stiftelseområdet -- att en stiftelse är upplöst när det med

säkerhet kan slås fast att dess förmögenhet är konsumerad

(jfr vad som anförts i anslutning till 7 kap. 18 §) -- inte kan

gälla för kollektivavtalsstiftelser.

Mot bakgrund av det anförda gäller enligt 4 § (se femte

stycket) i stället att en kollektivavtalsstiftelse är upplöst om

den har saknat tillgångar under en sammanhängande tid av

två år. Denna regel gäller vid sidan av andra regler i

stiftelselagen om upplösning av stiftelser, vilka är

tillämpliga även på kollektivavtalsstiftelser (se 7 kap. 13 och

18 §§).

Tillsyn och registrering

1. En kollektivavtalsstiftelse står under tillsyn av en

tillsynsmyndighet (9 kap. 1 §). Den är aldrig föremål för

återkommande kontroll.

2. I fråga om tillsynsmyndighetens befogenheter och

skyldigheter gäller samma reglering som för stiftelser som

omfattas av bestämmelserna i 9 kap. 10 §.

3. Eftersom en kollektivavtalsstiftelse alltid är skyldig att

upprätta årsredovisning skall den också alltid vara

registrerad (10 kap. 1 §).

4.2 Förslaget till lag om införande av stiftelselagen

I denna lag finns bl.a. bestämmelser om tidpunkten för

stiftelselagens ikraftträdande och om stiftelselagens

tillämplighet på äldre stiftelser. Hithörande frågor har i den

allmänna motiveringen behandlats i avsnitt 2.9.

Flertalet bestämmelser i denna promulgationslag saknar

motsvarighet i promemorieförslaget.

1 §

Stiftelselagen (1994:000) och denna lag träder i kraft den

1 januari 1995.

(Jfr första punkten i promemorieförslagets

ikraftträdandebestämmelser)

Som har framhållits i den allmänna motiveringen bör

stiftelselagen träda i kraft vid ett kalenderårsskifte. Enligt

denna bestämmelse träder stiftelselagen och förevarande

lag i kraft vid årsskiftet 1994/1995.

2 §

Genom stiftelselagen (1994:000) upphävs lagen

(1929:116) om tillsyn över stiftelser med de begränsningar

som följer av denna lag.

(Jfr första punkten i promemorieförslagets

ikraftträdandebestämmelser)

I vissa fall skall tillsynslagen övergångsvis vinna

tillämpning på äldre stiftelser även efter stiftelselagens

ikraftträdande (angående begreppet äldre stiftelser, se 4 §).

Dessa fall regleras i 9 § första stycket och 13 §.

De kungliga cirkulären från den 24 april 1788, 10

oktober 1806 och 13 juli 1809 torde kunna upphävas

samtidigt med att stiftelselagen träder i kraft (jfr 22 §

tillsynslagen; jfr även promemorian s. 290, SOU 1987:4 s.

121 ff samt Frii, Förvalta fonder och stiftelser, s. 86).

3 §

En förmögenhetsbildning som har tillkommit före

ikraftträdandet och som närmast dessförinnan uppfyllde de

krav som stiftelselagen ställer på stiftelsebildning skall anses

som stiftelse enligt stiftelselagen (1994:000). Vad nu sagts

gäller även om förmögenhetsbildningen inte uppfyllde

formkravet enligt 1 kap. 3 § eller 11 kap. 1 § stiftelselagen

eller kravet enligt 1 kap. 2 § samma lag på att egendomen

skall ha avskilts.

Bestämmelserna i denna paragraf reglerar under vilka

förutsättningar en före stiftelselagens ikraftträdande

tillkommen förmögenhetsbildning (äldre

förmögenhetsbildning) skall anses som stiftelse enligt

stiftelselagen.

Utgångspunkten för bestämmelserna är att

förmögenhetsbildningar som kanske sedan länge

behandlats som stiftelser av domstolar eller andra

myndigheter inte till följd av den nya lagen skall förlora sin

status som stiftelse. Till skillnad från vad Lagrådet

föreslagit innefattar emellertid inte bestämmelsen i

andra meningen något krav på att en

förmögenhetsbildning närmast före ikraftträdandet var att

anse som stiftelse enligt då gällande rätt för att den skall

kunna anses som en stiftelse i stiftelselagens mening. De av

Lagrådet påtalade riskerna för att den lösning som här

föreslås kan få den märkliga konsekvensen att

förordnanden som inte uppfyller formkravet och inte heller

lett till avskiljande av egendom skulle anses som giltiga

stiftelsebildningar även när de inte godtas som stiftelser

enligt gällande rätt har fått stå tillbaka till förmån för

intresset av att regleringen blir enkel, ett intresse som

knappast kan anses tillgodosett om man i varje enskilt fall

tvingas ta ställning till den närmare innebörden av

stiftelsebegreppet enligt nu gällande rätt.

Första meningen

Enligt bestämmelsen i denna mening, som i huvudsak

utformats i enlighet med Lagrådets förslag, skall en

äldre förmögenhetsbildning anses som stiftelse enligt

stiftelselagen om den närmast före ikraftträdandet

uppfyllde de krav som stiftelselagen ställer på

stiftelsebildning enligt någon av den lagens tre definitioner.

Andra meningen

Bestämmelsen i denna mening, som till viss del redan

kommenterats, betyder att en äldre förmögenhetsbildning

kan anses som en stiftelse enligt stiftelselagen trots att den

närmast före ikraftträdandet inte uppfyller alla

stiftelselagens krav på stiftelsebildning. Principiellt sett

gäller detta i följande tre fall:

1. Förmögenhetsbildningen uppfyller närmast före

ikraftträdandet stiftelselagens krav på stiftelsebildning

enligt den lagens allmänna definition av detta begrepp

utom vad avser kravet på att stiftelseförordnandet

skall vara skriftligt och undertecknat av stiftaren.

Exempel: En förmögenhetsbildning som har

tillkommit i enlighet med ett muntligt stiftelseförordnande

skall anses som en stiftelse enligt stiftelselagen.

2. Förmögenhetsbildningen uppfyller närmast före

ikraftträdandet stiftelselagens krav på stiftelsebildning

enligt den lagens allmänna definition av detta begrepp

utom vad avser kravet på att besittningen av den

egendom som förmögenhetsdispositionen omfattar har

övergått på den som lämnat förvaltningsåtagandet.

Exempel A: En förmögenhetsbildning som

närmast före ikraftträdandet utgörs av endast en benefik

fordran på stiftaren skall anses som en stiftelse enligt

stiftelselagens allmänna definition av stiftelsebegreppet.

Exempel B: Det förhållandet att man efterger

kravet på att besittningen av den egendom som

förmögenhetsdispositionen omfattar skall ha övergått till

den som lämnat förvaltningsåtagandet medför att man vid

bedömningen av om varaktighetsrekvisitet är

uppfyllt eller inte får beakta utfästelser om ytterligare

bidrag till stiftelsen vilka stiftaren utställt vid

förmögenhetsbildningens tillkomst. Härav följer att sådana

förmögenhetsbildningar som tillförs nya resurser

allteftersom förbrukning sker (s.k. anslagsstiftelser) i det

enskilda fallet kan vara att betrakta som stiftelser enligt

stiftelselagen.

3. Förmögenhetsbildningen uppfyller närmast före

ikraftträdandet stiftelselagens definition på

insamlingsstiftelse utom vad avser kravet på att

stiftelseförordnandet skall vara skriftligt och undertecknat

av stiftaren.

Exempel: En förmögenhetsbildning som t.ex.

tillkommit på grund av ett upprop som innefattar vädjan om

bidrag till ett visst ändamål skall anses som en

insamlingsstiftelse även om uppropet inte är undertecknat

av stiftaren (jfr prop. 1929:83 s.94).

4 §

För förmögenhetsbildningar som enligt 3 § skall anses

som stiftelser enligt stiftelselagen (äldre stiftelser) gäller

stiftelselagen (1994:000) med de begränsningar som följer

av denna lag.

För församlingskyrkor och domkyrkor av

stiftelsekaraktär gäller endast bestämmelserna i 1 kap. 4 §

stiftelselagen.

Första stycket

Bestämmelser som innefattar begränsningar i fråga om

stiftelselagens tillämpning på äldre stiftelser finns bl.a. i 6,

7 och 10 §§ förevarande lag.

Andra stycket

Bestämmelsen har tagits in i denna lag på förslag av

Lagrådet. Terminologin i bestämmelsen anknyter till

den som bl.a. finns i 41 kap. 2 § kyrkolagen (1992:300).

Den egendom som berörs av bestämmelsen i andra

stycket härrör ursprungligen från enskilda (donerad eller

insamlad). Det finns även andra av enskilda bildade

stiftelser som främjar kyrkan och dess verksamhet på annat

sätt än genom att tillhandahålla gudstjänstlokaler eller

medel för lön åt präster. Stiftelser av detta senare slag

omfattas dock inte av bestämmelsen i detta stycke.

Jämför i övrigt allmänna motiveringen avsnitt 2.2.3.

5 §

En äldre stiftelse skall anses ha egen förvaltning om det

vid ikraftträdandet är ett för stiftelsen särskilt inrättat organ

som ytterst svarar för frågor om placeringen av stiftelsens

förmögenhet. Det särskilt inrättade organet skall anses vara

stiftelsens styrelse.

En äldre stiftelse skall anses ha anknuten förvaltning om

det vid ikraftträdandet är ett organ för en juridisk person

eller en statlig myndighet som ytterst svarar för frågor om

placeringen av stiftelsens förmögenhet. Den juridiska

personen eller den statliga myndigheten skall anses vara

stiftelsens förvaltare.

Som berörts i den allmänna motiveringen måste denna

lag innehålla bestämmelser som dels klarar ut vilken

förvaltningsform en äldre stiftelse skall anses ha, dels ger

besked om vem som skall anses vara stiftelsens styrelse vid

egen förvaltning resp. stiftelsens förvaltare vid anknuten

förvaltning. Bestämmelser i dessa frågor meddelas i denna

paragraf. Bestämmelserna knyter an till den gränsdragning

som finns i tillsynslagen mellan stiftelser som har en särskilt

inrättad styrelse och stiftelser vilkas styrelse utgörs av

styrelsen för en juridisk person eller av en statlig eller

kommunal myndighet.

6 §

Bestämmelserna i 2 kap. 6 § stiftelselagen (1994:000)

tillämpas inte i fråga om lån som har lämnats eller

säkerheter som har ställts före ikraftträdandet.

Paragrafen innefattar en begränsning i fråga om

stiftelselagens tillämpning på äldre stiftelser. Av

bestämmelsen i paragrafen följer att stiftelselagens regler

om låneförbud m.m. i fråga om äldre stiftelser skall

tillämpas endast beträffande sådana förhållanden som har

uppkommit efter stiftelselagens ikraftträdande.

7 §

Bestämmelserna i 2 kap. 10 § och 19 § andra stycket

stiftelselagen (1994:000) om att stiftaren eller stiftarna inte

ensamma får vara styrelse och att stiftaren inte får vara

förvaltare gäller inte i fall då stiftaren eller stiftarna vid

ikraftträdandet ensamma är styrelse eller stiftaren är

förvaltare för stiftelsen.

Om annat följer av stiftelseförordnandet gäller inte

bestämmelserna i 2 kap. 12 § för äldre stiftelser och för

stiftelser som bildats efter ikraftträdandet på grundval av ett

stiftelseförordnande i ett testamente som har upprättats

före ikraftträdandet.

Första stycket

Jämför vad som anförts i anslutning till 6 §.

Andra stycket

Jämför vad som anförts i anslutning till 2 kap. 12 §

stiftelselagen.

Det är inte ovanligt med föreskrifter i

stiftelseförordnanden av innebörd att en eller ytterligare

någon styrelseledamot skall ha vetorätt, i en familjestiftelse

t.ex. de ledamöter som inte är medlemmar i släkten. Det

har inte ansetts lämpligt att låta bestämmelserna i 2 kap. 12

§ bli tvingande för äldre stiftelser eftersom man i så fall

skulle kunna riskera att rubba sådana maktförhållanden

som stiftaren byggt in i stiftelseförordnandet.

Bestämmelsen i 7 § andra stycket gäller också för stiftelser

som har bildats efter ikraftträdandet på grundval av ett

stiftelseförordnande i ett testamente som har upprättats

före ikraftträdandet (''''''''äldre'''''''' testamentsstiftelser).

8 §

I fråga om äldre stiftelser som har ett annat räkenskapsår

än kalenderår tillämpas bestämmelserna i 3, 4 och 10 kap.

stiftelselagen (1994:000) från och med det räkenskapsår

som börjar löpa närmast efter utgången av år 1994. Detta

räkenskapsår skall kortas av om det behövs för att stiftelsen

skall få ett räkenskapsår som stämmer överens med

bestämmelserna i 3 kap. stiftelselagen.

Styrelsen eller förvaltaren för en äldre stiftelse skall

bestämma värdet av stiftelsens tillgångar enligt 3 kap. 6 §

stiftelselagen vid ingången av det räkenskapsår som börjar

löpa närmast efter utgången av år 1994, om inte stiftelsen är

bokföringsskyldig enligt 3 kap. 1 § samma lag.

I års- eller koncernredovisningar behöver inte återges

resultat- och balansräkningar eller koncernresultat- eller

koncernbalansräkningar för det räkenskapsår som föregår

det räkenskapsår från och med vilket bestämmelserna i 3

kap. gäller för stiftelsen.

Den som är revisor i en stiftelse vid utgången av det

räkenskapsår som föregår det räkenskapsår från och med

vilket bestämmelserna i 4 kap. stiftelselagen gäller för

stiftelsen får slutföra sitt uppdrag utan hinder av sagda

bestämmelser i stiftelselagen.

(Jfr andra punkten i promemorieförslagets

ikraftträdandebestämmelser)

Första stycket

Det har ansetts lämpligt att bestämmelserna i 3, 4 och 10

kap. stiftelselagen (om bokföring och årsredovisning m.m.,

revision resp. registrering) inte börjar tillämpas på äldre

stiftelser som har ett annat räkenskapsår än kalenderår

förrän från och med det räkenskapsår som börjar löpa

närmast efter utgången av år 1994 (jfr 13 och 16 §§).

Andra stycket

När bestämmelserna i 3 kap. stiftelselagen blir

tillämpliga på en äldre stiftelse blir stiftelsen, om den

utövar näringsverksamhet eller är moderstiftelse,

omedelbart bokföringsskyldig på grund av bestämmelsen i

3 kap. 1 §. I annat fall måste det utredas närmare om

stiftelsen är bokföringsskyldig enligt 3 kap. 2 § första stycket

2 eller endast skyldig att föra räkenskaper enligt 3 kap. 5 §.

Bestämmelsen i förevarande stycke ålägger därför

stiftelsens styrelse eller förvaltare att bestämma värdet på

stiftelsens tillgångar enligt 3 kap. 6 § vid ingången av det

räkenskapsår som börjar löpa närmast efter utgången av år

1994.

Tredje stycket

I enlighet med vad Lagrådet förordat meddelas

det i detta stycke en bestämmelse som innebär att äldre

stiftelser aldrig kan bli tvungna att göra upp räkningar enligt

stiftelselagens bestämmelser för det räkenskapsår som

föregår det räkenskapsår från och med vilket

bestämmelserna i 3 kap. gäller för stiftelsen.

Fjärde stycket

I detta stycke meddelas det en bestämmelse som också

förordats av Lagrådet. Den innebär att den som är

revisor i en stiftelse vid utgången av det räkenskapsår som

föregår det räkenskapsår från och med vilket

bestämmelserna i 4 kap. stiftelselagen gäller för stiftelsen

får slutföra sitt uppdrag utan hinder av sagda bestämmelser

i stiftelselagen. En stiftelse som anlitar en lekmannarevisor

och som enligt stiftelselagen är skyldig att ha kvalificerad

revisor när bestämmelserna i 4 kap. blir tillämpliga på den

kan alltså låta lekmannarevisorn slutföra sitt uppdrag.

9 §

I fråga om skyldighet att utge skadestånd på grund av

handling eller underlåtenhet som ligger i tiden före

ikraftträdandet tillämpas 6 § lagen (1929:116) om tillsyn

över stiftelser. Detta gäller även om stiftelsen inte stod

under tillsyn enligt nämnda lag.

I mål om entledigande enligt 9 kap. 6 § stiftelselagen

(1994:000) får den som för talan mot en styrelseledamot

eller förvaltare endast åberopa sådana handlingar eller

underlåtenheter som ligger i tiden efter ikraftträdandet.

Detta gäller dock inte om den som för talan mot en

styrelseledamot före ikraftträdandet hade rätt att mot

styrelseledamoten i fråga föra sådan talan som avses i 7 §

lagen (1929:116) om tillsyn över stiftelser.

Jämför vad som anförts i anslutning till 6 §.

Bestämmelsen i andra styckets andra mening

berör äldre stiftelser som enligt 5 § första stycket skall anses

ha egen förvaltning. Bestämmelsen innebär att den som

enligt 9 kap. 6 § stiftelselagen väcker talan om entledigande

av en styrelseledamot i en sådan stiftelse till stöd för sin

talan får åberopa handling eller underlåtenhet som ligger i

tiden före ikraftträdandet om han då hade rätt att föra talan

om entledigande enligt 7 § tillsynslagen.

10 §

Om stiftelseförordnandet för en äldre stiftelse eller för en

stiftelse som har bildats efter ikraftträdandet på grundval av

ett stiftelseförordnande i ett testamente som har upprättats

före ikraftträdandet innehåller en bestämmelse som innebär

att någon får ändra, upphäva eller i särskilt fall åsidosätta

en av stiftaren meddelad föreskrift avseende stiftelsen, skall

den bestämmelsen ha samma giltighet som enligt äldre rätt.

Om bestämmelsen i första stycket innebär att någon

annan än styrelsen eller förvaltaren får fatta beslut för

stiftelsens räkning i frågor som avses där gäller inte 2 kap.

3 § första stycket.

Även bestämmelserna i denna paragraf innefattar ett

undantag från den i 4 § första stycket uppställda principen

att stiftelselagen skall gälla fullt ut för äldre stiftelser.

Bestämmelserna i paragrafen är tillämpliga också på

''''''''äldre'''''''' testamentsstiftelser.

Bestämmelsen i första stycket har utformats i enlighet

med Lagrådets förslag. Bestämmelsen i andra stycket

saknar motsvarighet i det till Lagrådet remitterade

förslaget.

Första stycket

Som tidigare framhållits i allmänna motiveringen (se

avsnitt 2.1.1 och 2.7.1) förekommer det inte så sällan

stiftelseförordnanden med föreskrifter som innebär t.ex. att

stiftaren eller stiftelsens styrelse har rätt att ändra eller

upphäva föreskrifterna i förordnandet. Sådana föreskrifter

eller ändringsförbehåll innebär i regel att det principiella

kravet på tillstånd av myndighet för att få ändra m.m. i ett

stiftelseförordnande bortfaller. Den verkan som förbehåll

av detta slag nu anses ha kommer emellertid att begränsas

väsentligt genom den nya stiftelselagen (se 6 kap. 3 § första

stycket stiftelselagen).

Bestämmelsen i förevarande stycke innebär att ett

ändringsförbehåll i stiftelseförordnandet för en äldre

stiftelse eller för en ''''''''äldre'''''''' testamentsstiftelse skall ha

samma giltighet efter stiftelselagens ikraftträdande

som före. Härav följer att bestämmelserna i 6 kap. 1 och 3

§§ stiftelselagen inte får någon betydelse för stiftelser av nu

berört slag så länge ändringsförbehållet kvarstår i

stiftelseförordnandet.

Andra stycket

Ett ändringsförbehåll kan vid egen förvaltning t.ex.

innebära att någon annan än styrelsen får fatta beslut om

ändring m.m. med för styrelsen bindande verkan. Ett

ändringsförbehåll kan vidare innebära att vissa

förutsättningar måste vara uppfyllda för att ett beslut om

ändring m.m. skall få fattas. Bestämmelsen i andra stycket

innebär att styrelsen i sådana fall inte kan göras ansvarig

för beslut som fattas utan att föreskrivna förutsättningar

föreligger.

11 §

Föreskrifter som före ikraftträdandet har fastställts för

en stiftelse av regeringen, Kammarkollegiet eller en

länsstyrelse skall vid tillämpningen av stiftelselagen

(1994:000) anses som föreskrifter i ett stiftelseförordnande.

Regeringen, Kammarkollegiet och länsstyrelserna har i

åtskilliga fall fastställt föreskrifter för äldre stiftelser.

Vanligen rör det sig om föreskrifter som finns intagna i

stadgar för stiftelsen (jfr 5 § tillsynslagen). I fråga om

stiftelser som bildats av staten kan det också röra sig om

föreskrifter som utfärdats av regeringen i förordningsform

(jfr t.ex. SFS 1993:31). Genom bestämmelsen i 11 §

jämställs föreskrifter av nu nämnt slag med föreskrifter i ett

stiftelseförordnande. Detta betyder bl.a. att dylika

föreskrifter skall följas vid förvaltningen av stiftelsen (se 2

kap. 1 § stiftelselagen) och att de är underkastade samma

skydd mot ändring m.m. som föreskrifter i ett

stiftelseförordnande (se 6 kap. stiftelselagen).

12 §

Om stiftelseförordnandet för en äldre stiftelse eller för en

stiftelse som har bildats efter ikraftträdandet på grundval av

ett stiftelseförordnande i ett testamente som har upprättats

före ikraftträdandet innehåller en föreskrift om att stiftelsen

skall vara undantagen från tillsyn enligt lagen (1929:116) om

tillsyn över stiftelser, skall denna föreskrift vid

tillämpningen av stiftelselagen (1994:000) jämställas med

ett undantagande från tillsyn enligt den lagen. Detsamma

skall också gälla för en äldre stiftelse om stiftaren efter

stiftelsens bildande men före ikraftträdandet har förordnat

att stiftelsen skall vara undantagen från tillsyn enligt

tillsynslagen (1929:116).

Första meningen

Enligt stiftelselagen gäller det en speciell tillsynsordning

i fall då stiftelsen enligt en av stiftaren i

stiftelseförordnandet meddelad föreskrift skall vara

undantagna från tillsyn enligt stiftelselagen (se 9 kap. 10 §).

Enligt bestämmelsen i 12 § skall vid tillämpningen av

stiftelselagen en av stiftaren avseende en äldre stiftelse

meddelad föreskrift om undantag från tillsyn enligt

tillsynslagen jämställas med ett undantagande från tillsyn

enligt stiftelselagen. Bestämmelsen gäller även för ''''''''äldre''''''''

testamentsstiftelser.

Andra meningen

Tillsynslagen anses innebära att stiftaren kan undanta

''''''''sin'''''''' stiftelse från tillsyn även efter det att stiftelsen har

bildats (se Hessler i Festskrift tillägnad Halvar[REDACTED_EFTERNAMN], s.

184 ff). I andra meningen meddelas det därför en

bestämmelse som jämställer även sådana undantag med

undantag från tillsyn enligt stiftelselagen. Enligt

bestämmelsen är det dock ett krav att undantaget har

meddelats före stiftelselagens ikraftträdande.

13 §

Bestämmelserna i 14 § lagen (1929:116) om tillsyn över

stiftelser skall tillämpas i fråga om det räkenskapsår som

avslutas vid eller närmast efter ikraftträdandet.

(Jfr andra punkten i promemorieförslagets

ikraftträdandebestämmelser)

Bestämmelsen i denna paragraf gäller endast äldre

stiftelser som vid utgången av år 1994 står under tillsyn

enligt tillsynslagen.

Enligt 14 § tillsynslagen skall styrelsen för en stiftelse

som står under tillsyn föra räkenskaper m.m. samt årligen

sända in ett sammandrag av räkenskaperna till

länsstyrelsen. Förevarande bestämmelse innebär för en

stiftelse som har kalenderåret som räkenskapsår att

stiftelsen skall avsluta räkenskaperna och därefter sända in

sammandraget av dem till länsstyrelsen inom tre månader

efter räkenskapsårets slut. Om stiftelsen däremot har ett

annat räkenskapsår än kalenderår, skall stiftelsen efter

stiftelselagens ikraftträdande fortsätta att föra räkenskaper

på sätt som föreskrivs i 14 § tillsynslagen för återstående del

av räkenskapsåret. Stiftelsen skall därefter avsluta

räkenskaperna och sända in sammandraget av dem till

länsstyrelsen inom tre månader efter räkenskapsårets slut.

Bestämmelsen i 13 § korresponderar med bestämmelsen

i 8 §, som bl.a. innebär att bestämmelserna i 3 kap.

stiftelselagen skall börja tillämpas beträffande äldre

stiftelser först från och med det räkenskapsår som börjar

löpa närmast efter utgången av år 1994.

14 §

Om en stiftelse med stöd av ett beslut som regeringen har

meddelat före ikraftträdandet står under tillsyn av någon

annan myndighet än länsstyrelsen i det län där stiftelsens

förvaltning huvudsakligen utövas, skall beslutet vid

tillämpningen av stiftelselagen (1994:000) anses som ett

beslut enligt 9 kap. 1 § andra stycket den lagen.

Det förekommer att stiftelser efter beslut av regeringen

står under tillsyn av annan myndighet än en länsstyrelse (jfr

Frii, Förvalta fonder och stiftelser, s. 89). Tillsynslagen

gäller inte i sådana fall.

Bestämmelsen i 14 § innebär att en myndighet som med

stöd av ett av regeringen före ikraftträdandet meddelat

beslut utövar tillsyn över en viss stiftelse efter

ikraftträdandet kommer att betraktas som

tillsynsmyndighet för denna stiftelse med de befogenheter

och skyldigheter som följer av stiftelselagen.

15 §

En ideell förening vars namn innehåller ordet stiftelse

eller en förkortning av det får behålla detta ord eller denna

förkortning i sitt namn även efter stiftelselagens

ikraftträdande, om länsstyrelsen i det län där föreningens

styrelse har sitt säte ger tillstånd till det efter ansökan som

gjorts före den 1 juli 1995.

Tillstånd meddelas på ansökan av föreningen.

Länsstyrelsens beslut får överklagas hos kammarrätten.

En ideell förening kan ha ordet stiftelse i sitt namn.

Paragrafen innefattar en möjlighet för ideella föreningar

som har ordet stiftelse i sitt namn att efter stiftelselagens

ikraftträdande få behålla detta ord i namnet. Dispens från

det i 1 kap. 6 § andra stycket stiftelselagen intagna förbudet

mot att andra än stiftelser använder ordet stiftelse i sitt

namn meddelas av länsstyrelsen på ansökan av föreningen.

En ansökan om dispens kan inte slutligt prövas före

dagen för stiftelselagens ikraftträdande. På förslag av

Lagrådet har därför bestämmelsen utformats så att

en förening får behålla sitt namn under en övergångstid då

ansökningen kan prövas.

Ordningen med kammarrätt som första instans kan

komma att ändras (se vad som anförts i anslutning till 9 kap.

11 § första stycket stiftelselagen).

16 §

En äldre stiftelse skall inte anses skyldig att göra anmälan

för registrering enligt 10 kap. 2 § första stycket 1 eller 6 §

stiftelselagen (1994:000) tidigare än en månad efter det att

bestämmelserna i 10 kap. sagda lag blev tillämpliga på

stiftelsen.

Bestämmelsen i denna paragraf, som i huvudsak

utformats i enlighet med Lagrådets förslag, innebär

att en äldre stiftelse från den dag då bestämmelserna i 10

kap. stiftelselagen blir tillämpliga på den (jfr 8 § första

stycket förevarande lag) har en månad på sig att anmäla sig

för registrering. Bestämmelsen kommer framför allt att ha

betydelse för sådana äldre stiftelser som utövar

näringsverksamhet när bestämmelserna i 10 kap. börjar

gälla för stiftelsen.

4.3 Förslaget till lag om ändring i brottsbalken

Förslaget har i den allmänna motiveringen behandlats i

avsnitt 2.10.5. Ändringen i 11 kap. 5 § brottsbalken innebär

att även den som åsidosätter bokföringsskyldighet enligt

stiftelselagen eller enligt tryggandelagen kan dömas för

bokföringsbrott.

4.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1967:531) om

tryggande av pensionsutfästelse m.m.

Förslaget har i den allmänna motiveringen behandlats i

avsnitt 2.10.1. Flertalet ändringar i lagen föranleds av att

tillsynslagen upphävs och innebär inte några sakliga nyheter

i förhållande till gällande ordning.

9 §

I denna paragraf förs det in ett nytt andra stycke. Av

bestämmelsen i stycket följer att en pensionsstiftelse skall

ha ett namn och att namnet skall innehålla ordet

pensionsstiftelse (jfr vad som anförts i anslutning till 1 kap.

6 § andra stycket stiftelselagen).

10 a §

Genom denna bestämmelse slås fast att styrelsen för en

pensionsstiftelse bär ansvaret för placeringen av stiftelsens

förmögenhet och för användningen av stiftelsens medel.

Pensionsstiftelsens förmögenhet skall enligt bestämmelsen

vara placerad på ett nöjaktigt sätt. I den delen har

bestämmelsen sin direkta förebild i 15 § tillsynslagen (ang.

begreppet nöjaktigt -- se NJA II 1929 s. 289; jfr även RÅ

1979 ref. 2:9)

15 §

I paragrafens första stycke förs det in en bestämmelse av

innebörd att en pensionsstiftelses tillgångar skall värderas

med tillämpning av 3 kap. 6 § stiftelselagen i fall då man

skall fastställa om stiftelsen har överskott på kapitalet eller

inte (jfr Lagrådets påpekande i anslutning till 17 a §

förevarande lag; jfr även Helmers-Ekström, Pensionering i

företagens egen regi, tredje omarbetade uppl., s. 86 ff, och
[REDACTED_EFTERNAMN], Pensionering direkt i företaget, s. 71 ff).

17 § samt 17 a--b §§

Bestämmelserna i första och andra styckena i nuvarande

17 § ändras endast i språkligt avseende. Bestämmelsen i

paragrafens tredje stycke flyttas efter viss språklig

bearbetning till 17 b §.

I 17 a § förs det in bestämmelser som innebär dels

att pensionsstiftelser utan undantag blir bokföringsskyldiga

enligt bokföringslagen (1976:125) dels att pensionsstiftelser

skall upprätta årsredovisning på grundval av årsbokslutet

enligt bokföringslagen med uppgift om hur stiftelsens

ändamål har främjats under räkenskapsåret.

Jämför i övrigt vad som anförts i anslutning till 15 §.

18 a §

Enligt denna paragraf skall bl.a. bestämmelserna i 5 kap.

stiftelselagen om skadestånd tillämpas i fråga om

pensionsstiftelser. I jämförelse med gällande rätt införs

därigenom den nyordningen att en styrelseledamot blir

ansvarig för ekonomisk skada som tillfogas en tredje man

genom åsidosättande av de för stiftelsen gällande

föreskrifterna eller av tryggandelagen. En annan nyhet är

att det införs bestämmelser om skadeståndsansvar för en

pensionsstiftelses revisor.

27 §

I denna paragraf förs det in ett nytt tredje stycke, som

innebär att en personalstiftelse alltid skall ha ett namn som

innehåller ordet personalstiftelse (jfr vad som anförts i

anslutning till 1 kap. 6 § andra stycket stiftelselagen).

30 §

Genom ändringen i denna paragraf blir de nya

bestämmelserna i 10 a § tillämpliga även på

personalstiftelser. De nya bestämmelserna i 17 a--b §§ och

18 a § skall givetvis också tillämpas på personalstiftelser. För

att uppnå detta är det dock inte nödvändigt med någon

ändring i 30 §.

31 §

I denna paragraf förs det in fyra nya stycken.

Innehållet i de nya andra--fjärde styckena svarar i

sak mot 3 § första stycket andra meningen samt 4 och 21 §§

tillsynslagen.

En tryggandestiftelse som vid ikraftträdandet har

fullgjort sin anmälningsplikt enligt tillsynslagen behöver

inte göra någon ny anmälan enligt den nya bestämmelsen i

paragrafens andra stycke. Någon särskild bestämmelse om

detta har emellertid inte bedömts vara nödvändig.

Bestämmelsen i det nya femte stycket har

motsvarighet i 9 kap. 2 § och 10 kap. 1 § fjärde stycket

stiftelselagen. Jämför vad som sagts i anslutning till dessa

bestämmelser och vad som anförts i avsnitt 2.11 i allmänna

motiveringen.

32 §

Den nuvarande bestämmelsen i paragrafen ändras.

Dessutom tillförs paragrafen två nya stycken.

Bestämmelsen i första stycket är utformad efter

mönster av 9 kap. 3 § första stycket stiftelselagen. Jämför

vad som anförts i anslutning till den bestämmelsen.

Den nya bestämmelsen i paragrafens andra stycke

är utformad efter mönster av 9 kap. 3 § andra stycket

stiftelselagen.

Den nya bestämmelsen i paragrafens tredje stycke

innebär bl.a. att tillsynsmyndigheten alltid har rätt att i

kontrollsyfte begära information av en tryggandestiftelse.

En tryggandestiftelse skall för övrigt varje år sända sin

årsredovisning och revisionsberättelse till

tillsynsmyndigheten (se 17 b §). En tryggandestiftelse är

alltså föremål för återkommande kontroll. När det gäller

denna kontroll bör det påpekas att det åligger

tillsynsmyndigheten att granska de handlingar som

stiftelsen sänder in till myndigheten. Någon särskild

bestämmelse om tillsynsmyndighetens skyldighet i detta

avseende har emellertid inte ansetts nödvändig (jfr vad som

anförts vid 9 kap. 4 § stiftelselagen).

33 §

I denna paragraf har på Lagrådets förslag samlats

alla bestämmelser om överklagande av beslut enligt

tryggandelagen.

Övergångsbestämmelserna till lagändringarna i

tryggandelagen har i samtliga fall sina direkta

motsvarigheter i lagen (1994:000) om införande av

stiftelselagen (1994:000).

4.5 Förslaget till lag om ändring i permutationslagen

(1972:205)

Förslaget har i den allmänna motiveringen behandlats i

avsnitt 2.10.2. Ändringen i lagen, som utformats i enlighet

med Lagrådets förslag, innebär att stiftelser på vilka

bestämmelserna i 6 kap. stiftelselagen blir tillämpliga vid

stiftelselagens ikraftträdande undantas från

permutationslagens tillämpningsområde.

När det gäller stiftelseförordnanden kommer

permutationslagen efter ikraftträdandet att gälla i mycket

begränsad utsträckning. Den kommer således att gälla

endast för stiftelseförordnanden som ligger till grund för

sådana stiftelser som avses i 1 kap. 7 § och 11 kap. 2 § sista

stycket stiftelselagen samt 4 § andra stycket lagen

(1994:000) om införande av stiftelselagen (1994:000).

4.6 Förslaget till lag om ändring i handelsregisterlagen

(1974:157)

Förslaget har i den allmänna motiveringen behandlats i

avsnitt 2.10.3. Ändringarna innebär att lagens

bestämmelser avseende stiftelser tas bort.

I anledning av vad Lagrådet anfört i anslutning till

förslaget till lag om ändring i denna lag bör följande

framhållas. I ett handelsregister kan det vid ikraftträdandet

finnas tre olika grupper av stiftelser. Den ena gruppen

utgörs av stiftelser på vilka bestämmelserna i 10 kap.

stiftelselagen förr eller senare blir tillämpliga (jfr 8 § första

stycket lagen om införande av stiftelselagen). Dessa

stiftelser bör kvarstå i handelsregistret till dess att de införts

i stiftelseregistret och om detta behövs det en

övergångsbestämmelse.

Den andra gruppen utgörs av stiftelser som i

fortsättningen inte alls skall vara registrerade (stiftelser

enligt 1 kap. 7 § eller 11 kap. 2 § sista stycket stiftelselagen).

Dessa stiftelser skall avföras ur handelsregistret direkt efter

ikraftträdandet.

Den tredje gruppen slutligen utgörs av

tryggandestiftelser. Beträffande tryggandestiftelserna skall

visserligen tillsynsmyndigheten efter ikraftträdandet föra

ett särskilt register (se 31 § fjärde stycket i förslaget till lag

om ändring i tryggandelagen). Men detta register är inte ett

register av det slag som handelsregistret eller

stiftelseregistret representerar. Till registreringen i registret

enligt tryggandelagen är nämligen inte knutna några

firmarättsliga verkningar. Några skäl som talar för att en

tryggandestiftelse skall stå kvar i handelsregistret till dess

att den faktiskt blivit registrerad i registret enligt

tryggandelagen finns alltså inte. Slutsatsen blir därför att en

tryggandestiftelse som vid ikraftträdandet är registrerad i

handelsregistret skall avföras ur detta register direkt efter

ikraftträdandet.

4.7 Förslaget till lag om ändring i bokföringslagen

(1976:125)

Förslaget har i den allmänna motiveringen behandlats i

avsnitt 2.10.4. Ändringen, som utformats i enlighet med

Lagrådets förslag, innebär att det i lagens inledande

paragraf tas in en bestämmelse som i fråga om

förutsättningarna för att en stiftelse skall vara

bokföringsskyldig hänvisar till stiftelselagen och

tryggandelagen.

4.8 Förslaget till lag om förlängd giltighet av lagen

(1986:98) om undantag för vissa kommuner och

landstingskommuner från bestämmelserna i lagen

(1929:116) om tillsyn över stiftelser

Förslaget har i den allmänna motiveringen behandlats i

avsnitt 2.10.7.

5 Hemställan

Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag

att regeringen föreslår riksdagen att anta förslagen till

1. stiftelselag,

2. lag om införande av stiftelselagen (1994:000),

3. lag om ändring i brottsbalken,

4. lag om ändring i lagen (1967:531) om tryggande av

pensionsutfästelse m.m.,

5. lag om ändring i permutationslagen (1972:205),

6. lag om ändring i handelsregisterlagen (1974:157),

7. lag om ändring i bokföringslagen (1976:125), och

8. lag om fortsatt giltighet av lagen (1986:98) om

undantag för vissa kommuner och landstingskommuner

från bestämmelserna i lagen (1929:116) om tillsyn över

stiftelser.

6 Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens

överväganden och beslutar att genom proposition föreslå

riksdagen att anta de förslag som föredraganden har lagt

fram.

Bilaga 1

Sammanfattning av promemorieförslaget

I promemorian läggs fram förslag till lag om stiftelser.

Lagförslaget innehåller en omfattande civilrättslig reglering

samt bestämmelser som stärker och effektiviserar

samhällets kontroll över stiftelseväsendet.

De civilrättsliga reglerna innehåller en grundläggande

definition av begreppet stiftelse, vilken bygger på

stiftelsebegreppet i lagen (1929:116) om tillsyn över

stiftelser. Vidare föreslås bestämmelser om förvaltningen av

en stiftelse, vilka innebär bl.a. att det huvudsakliga ansvaret

för förvaltningen åvilar stiftelsens styrelse eller förvaltare.

I promemorian tas inte ställning till frågan om en

stiftelse skall kunna utöva näringsverksamhet. För att ge en

bild av hur regelsystemet skulle te sig, om stiftelser anses

böra ha en sådan rätt, innehåller förslaget emellertid regler

för stiftelser som utövar sådan verksamhet. Enligt dessa

regler skall en stiftelse som utövar näringsverksamhet vara

bokföringsskyldig, skyldig att upprätta offentlig

årsredovisning och skyldig att ha en kvalificerad revisor. För

andra stiftelser gäller i huvudsak samma regler, om

stiftelsen har tillgångar överstigande 300 000 kronor eller är

moderstiftelse i en koncern.

Lagen innehåller också bestämmelser om ändring av

föreskrifterna i ett stiftelseförordnande. Bestämmelserna

innebär att det nu gällande kravet på tillstånd i vissa fall

ersätts av en anmälan till tillsynsmyndigheten.

De föreslagna reglerna om den offentliga tillsynen över

stiftelser innebär den nyheten att i princip alla stiftelser skall

vara registrerade hos länsstyrelsen och stå under dess

tillsyn. Endast stiftelser som utövar näringsverksamhet, är

moderstiftelse eller har tillgångar överstigande

300 000 kronor skall emellertid stå under en mera

kontinuerlig tillsyn.

Bilaga 2

Promemorians lagförslag

1 Förslag till

Lag om stiftelser

Härigenom föreskrivs följande.

1 kap. Inledande bestämmelser

1 § Denna lag gäller i fråga om stiftelser. Lagen gäller

dock inte

1. sådana pensions- och personalstiftelser som avses i

lagen (1967:531) om tryggande av pensionsutfästelse m.m.,

2. sådana fonder som avses i övergångsbestämmelserna

till lagen (1963:537) om gravrätt,

3. sådana stiftelser som förvaltas enligt lagen (1970:939)

om förvaltning av kyrklig jord eller enligt lagen (1982:1052)

om församlingar och kyrkliga samfälligheter, eller

4. sådana stiftelser som har till enda ändamål att gynna

bestämda fysiska personer.

2 § Har viss egendom enligt förordnande av en eller flera

stiftare avskilts för att varaktigt förvaltas som en

självständig förmögenhet för ett bestämt ändamål, kan den

sålunda grundade stiftelsen förvärva rättigheter och ikläda

sig skyldigheter samt föra talan inför domstolar och andra

myndigheter.

Stiftelsens egendom skall anses vara avskild när den har

tagits om hand av någon som skriftligen har åtagit sig att

förvalta den i enlighet med stiftelseförordnandet.

3 § Ett stiftelseförordnande skall vara skriftligt och

undertecknat av stiftaren. Det får dock även ges genom ett

sådant testamente som avses i 10 kap. 3 § ärvdabalken.

Stiftelseförordnandet skall ge uttryck för stiftarens vilja

att inrätta en stiftelse.

4 § För en stiftelses förpliktelser svarar endast stiftelsens

tillgångar.

5 § Äger en stiftelse så många aktier eller andelar i en

svensk eller utländsk juridisk person att den har mer än

hälften av rösterna för samtliga aktier eller andelar, är

stiftelsen moderstiftelse och den andra juridiska personen

dotterföretag. Äger ett dotterföretag eller äger en

moderstiftelse och ett eller flera dotterföretag tillsammans

eller äger flera dotterföretag tillsammans så många aktier

eller andelar i en juridisk person som nyss har sagts, är även

sistnämnda juridiska person dotterföretag till

moderstiftelsen.

Har en stiftelse i annat fall på grund av aktie- eller

andelsinnehav eller avtal ensam ett bestämmande

inflytande över en juridisk person och en betydande andel

i resultatet av dess verksamhet, är stiftelsen moderstiftelse

och den juridiska personen dotterföretag.

Moderstiftelse och dotterföretag utgör tillsammans en

koncern.

6 § Att stiftelser står under tillsyn av en tillsynsmyndighet

och att de skall registreras i ett stiftelseregister föreskrivs i

9 och 10 kap.

7 § I 11 kap. finns bestämmelser om särskilda former av

stiftelser.

2 kap. Förvaltning

Allmänt om förvaltningen

1 § Föreskrifterna i stiftelseförordnandet skall följas vid

förvaltningen av stiftelsens angelägenheter, om de inte

strider mot denna lag eller andra författningar.

2 § Om ett åtagande att förvalta stiftelsens egendom görs

av en eller flera fysiska personer, föreligger egen

förvaltning. Görs ett sådant åtagande av en statlig

myndighet, en kommun eller någon annan juridisk person,

föreligger anknuten förvaltning.

Den eller de fysiska personer som har åtagit sig att

förvalta stiftelsens egendom bildar styrelse för stiftelsen.

Den juridiska person som har åtagit sig att förvalta

stiftelsens egendom är förvaltare för stiftelsen.

3 § Styrelsen eller förvaltaren svarar för att

stiftelseförordnandet följs.

Har stiftelsens tillgångar inte kunnat användas för sitt

ändamål under en sammanhängande tid av fem år, skall

styrelsen eller förvaltaren vidta åtgärder enligt 6 kap. för att

få föreskrifter om ändamålet ändrade, om inte särskilda

skäl talar däremot.

4 § Om det inte följer av stiftelseförordnandet hur

förmögenheten skall vara placerad, svarar styrelsen eller

förvaltaren är placerad på ett godtagbart sätt.

Placering i följande tillgångar skall alltid anses

godtagbar, nämligen

1. obligationer eller andra skuldförbindelser som har

utfärdats eller garanterats av staten, en svensk kommun

eller landstingskommun eller därmed jämförlig svensk

samfällighet,

2. obligationer eller andra skuldförbindelser som har

utfärdats av Sveriges allmänna hypoteksbank,

Konungariket Sveriges stadshypotekskassa, Svenska

Skeppshypotekskassan eller Sveriges Investeringsbank

Aktiebolag eller av svensk bank eller kreditaktiebolag som

står under bankinspektionens tillsyn,

3. obligationer som har utfärdats av svenskt

industriföretag, om de har offentligen utbjudits av svensk

bank eller av Sveriges Investeringsbank Aktiebolag och

noterats vid Stockholms fondbörs, eller

4. fordran hos riksbanken eller riksgäldskontoret eller

fordran som svensk bank, postgirot eller försäkringsbolag

med svensk koncession svarar för.

5 § En stiftelse får inte lämna penninglån till eller ställa

säkerhet till förmån för

1. stiftaren,

2. den som är gift eller sambo med eller är syskon eller

släkting i rätt upp- eller nedstigande led till stiftaren,

3. den som är besvågrad med stiftaren i rätt upp- eller

nedstigande led eller så att den ene är gift med den andres

syskon, eller

4. en juridisk person över vars verksamhet någon som

nämnts ovan har ett bestämmande inflytande.

6 § En stiftelse får placera sin förmögenhet gemensamt

med andra stiftelser, om inte stiftelseförordnandet

innehåller föreskrifter om förmögenhetens placering vilka

hindrar det.

Om något av stiftelseförordnandena innehåller

föreskrifter om att viss del av förmögenhetens avkastning

skall läggas till kapitalet, gäller detta även för de andra

stiftelserna. Innehåller flera förordnanden föreskrifter om

sådan kapitalisering och är kapitaliseringsprocenten olika,

skall avkastningen av stiftelsernas förmögenheter

kapitaliseras med ett genomsnittligt procenttal.

7 § Styrelsen eller förvaltaren svarar för att stiftelsen

fullgör sin bokföringsskyldighet m.m. enligt 3 kap.

Egen förvaltning

8 § Styrelsen entledigar ledamöter och utser nya

ledamöter, om inte annat följer av stiftelseförordnandet.

Ett uppdrag som styrelseledamot upphör, om ledamoten

begär det hos styrelsen. Bildar ledamoten ensam styrelse,

upphör uppdraget om han begär det hos den som har utsett

honom eller, om denne inte kan nås, hos

tillsynsmyndigheten.

Den som är omyndig eller i konkurs får inte ingå i

styrelsen.

9 § Inom styrelsen skall en ledamot vara ordförande.

Den som är stiftare får dock inte vara ordförande.

Styrelsen skall välja ordförande, om inte annat följer av

stiftelseförordnandet. Vid lika röstetal avgörs valet genom

lottning.

Ordföranden skall se till att sammanträden hålls när det

behövs. Styrelsen skall sammankallas, om minst en

styrelseledamot begär det.

10 § Styrelsen är beslutför, om mer än hälften av hela

antalet styrelseledamöter eller det högre antal som

föreskrivs i stiftelseförordnandet är närvarande. Om inte

stiftelseförordnandet föreskriver en särskild röstmajoritet,

gäller som styrelsens beslut den mening för vilken mer än

hälften av de närvarande röstar eller, vid lika röstetal, den

mening som ordföranden biträder.

Även om flera stiftare ingår i styrelsen har de

tillsammans inte mer än en röst.

11 § Vid styrelsens sammanträden skall föras protokoll,

som undertecknas eller justeras av ordföranden.

Protokollen skall föras i nummerföljd och förvaras på

betryggande sätt.

12 § En styrelseledamot får inte handlägga frågor

rörande avtal mellan honom och stiftelsen. Han får inte

heller handlägga frågor om avtal mellan stiftelsen och tredje

man, om han i frågan har ett väsentligt intresse som kan

vara stridande mot stiftelsens. Med avtal jämställs rättegång

eller annan talan.

13 § En styrelseledamot har rätt till skäligt arvode i

efterskott för kalenderår. Beslut om arvode får fattas av

styrelsen.

Första stycket gäller endast i den mån inte annat har

föreskrivits i stiftelseförordnandet.

14 § Styrelsen skall utfärda stadgar för stiftelsen.

Stadgarna skall ange stiftelsens namn, som skall

innehålla ordet stiftelse, samt stiftelsens ändamål.

Stadgarna skall vidare innehålla föreskrifter om den ort i

Sverige där styrelsen skall ha sitt säte och hur många

ledamöter som skall ingå i styrelsen.

Stadgarna skall överensstämma med de föreskrifter som

stiftelseförordnandet innehåller.

15 § Styrelsen företräder stiftelsen och tecknar dess

namn eller firma.

Styrelsen kan bemyndiga annan än stiftaren att företräda

stiftelsen och teckna dess namn eller firma. Styrelsen kan

när som helst återkalla ett sådant bemyndigande. I fråga om

den som inte är styrelseledamot gäller vad som sägs i 12 §

om en styrelseledamot.

Den som är omyndig eller i konkurs får inte bemyndigas

att företräda stiftelsen.

En stiftelse som har försatts i konkurs företräds som

konkursgäldenär av den styrelse som finns vid konkursens

början.

16 § Har styrelsen överskridit sin befogenhet när den

företog en rättshandling för stiftelsen, gäller inte

rättshandlingen mot stiftelsen om den mot vilken

rättshandlingen företogs insåg eller borde ha insett att

befogenheten överskreds.

Första stycket tillämpas också, om någon som företräder

stiftelsen i styrelsens ställe har överskridit sin befogenhet

när han företog en rättshandling för stiftelsen.

Anknuten förvaltning

17 § Ett uppdrag som förvaltare upphör, om förvaltaren

begär det hos den som har utsett honom eller, om denne inte

kan nås, hos tillsynsmyndigheten.

Den som är i konkurs får inte vara förvaltare.

18 § Över de beslut som förvaltaren fattar rörande

stiftelsen skall föras protokoll.

19 § Förvaltaren får inte handlägga frågor rörande avtal

mellan honom och stiftelsen. Förvaltaren får inte heller

handlägga frågor om avtal mellan stiftelsen och tredje man,

om förvaltaren i frågan har ett väsentligt intresse som kan

vara stridande mot stiftelsens. Med avtal jämställs rättegång

eller annan talan.

20 § Förvaltaren har rätt till skäligt arvode i efterskott för

kalenderår. Beslut om arvode får fattas av förvaltaren.

Första stycket gäller endast i den mån inte annat har

föreskrivits i stiftelseförordnandet.

21 § Förvaltaren skall utfärda stadgar för stiftelsen.

Stadgarna skall ange stiftelsens namn, som skall

innehålla ordet stiftelse, samt stiftelsens ändamål.

Stadgarna skall överensstämma med de föreskrifter som

stiftelseförordnandet innehåller.

22 § Förvaltaren företräder stiftelsen och tecknar dess

namn eller firma.

Förvaltaren kan bemyndiga annan än stiftaren att

företräda stiftelsen och teckna dess namn eller firma.

Förvaltaren kan när som helst återkalla ett sådant

bemyndigande. I fråga om den som har bemyndigats att

företräda stiftelsen gäller vad som sägs i 19 § om

förvaltaren.

Den som är omyndig eller i konkurs får inte bemyndigas

att företräda stiftelsen.

En stiftelse som har försatts i konkurs företräds som

konkursgäldenär av den förvaltare som finns vid

konkursens början.

23 § Är förvaltaren enligt 19 § förhindrad att företräda

stiftelsen, får tillsynsmyndigheten på förvaltarens begäran

förordna en god man att företräda stiftelsen i förvaltarens

ställe.

24 § Har förvaltaren överskridit sin befogenhet när han

företog en rättshandling för stiftelsen, gäller inte

rättshandlingen mot stiftelsen om den mot vilken

rättshandlingen företogs insåg eller borde ha insett att

befogenheten överskreds.

Första stycket tillämpas också, om någon som företräder

stiftelsen i förvaltarens ställe har överskridit sin befogenhet

när han företog en rättshandling för stiftelsen.

3 kap. Bokföring och redovisning

Bokföring

1 § Stiftelser som är bokföringsskyldiga enligt denna lag

skall fullgöra denna skyldighet enligt vad som föreskrivs i

bokföringslagen (1976:125).

2 § Stiftelser som utövar näringsverksamhet eller är

moderstiftelse är bokföringsskyldiga.

Hyr en stiftelse ut byggnad eller del av byggnad,

föreligger bokföringsskyldighet på grund därav endast om

verksamheten är att anse som hotell- eller pensionatrörelse

eller omfattar mer än två lägenheter som regelmässigt hyrs

ut.

3 § En stiftelse som inte är bokföringsskyldig enligt 2 § är

bokföringsskyldig från och med räkenskapsåret efter det

räkenskapsår vid vars utgång värdet av stiftelsens tillgångar

översteg 300 000 kronor.

En stiftelse kan av tillsynsmyndigheten undantas från

bokföringsskyldighet enligt första stycket, om stiftelsens

tillgångar vid utgången av de tre senaste räkenskapsåren har

haft ett lägre värde än 300 000 kronor.

4 § En stiftelse som är bokföringsskyldig enligt 3 § kan av

tillsynsmyndigheten undantas från denna skyldighet för viss

tid, om stiftelsen har sin förmögenhet huvudsakligen

placerad i sådana tillgångar som avses i 2 kap. 4 § andra

stycket och skall tillgodose sitt syfte genom att enbart utge

kontanta bidrag.

Beslut om undantag enligt första stycket meddelas efter

ansökan av stiftelsen för högst fem räkenskapsår i följd.

Sådant beslut får inte avse stiftelser vilkas ändamål grundar

befrielse från skattskyldighet enligt 7 § 6 mom. lagen

(1947:576) om statlig inkomstskatt och vilkas tillgångar vid

utgången av det senaste räkenskapsåret hade ett högre

värde än fem miljoner kronor.

Räkenskaper

5 § Stiftelser som inte är bokföringsskyldiga skall ha

räkenskaper som utvisar tillgångar och skulder vid ingången

och utgången av varje räkenskapsår samt de belopp som har

influtit till eller utbetalats av stiftelsen. Av räkenskaperna

skall även framgå värdet av stiftelsens tillgångar vid

räkenskapsårets slut.

Räkenskaperna avseende in- och utbetalningar skall

föras fortlöpande och skall avslutas särskilt för varje

räkenskapsår. Verifikationer skall finnas för de olika

posterna.

Räkenskapsmaterialet skall bevaras i ordnat skick och

på betryggande sätt inom landet under minst tio år från

utgången av det räkenskapsår som räkenskapsmaterialet

avser.

Räkenskapsåret för stiftelser som inte är

bokföringsskyldiga skall omfatta ett kalenderår.

Värdet av stiftelsens tillgångar

6 § Det värde av stiftelsens tillgångar som avses i 3--5 §§

skall bestämmas med tillämpning av 4 § lagen (1947:577) om

statlig förmögenhetsskatt.

Årsredovisning m.m.

7 § Stiftelser som är bokföringsskyldiga skall upprätta

årsredovisning och, i det fall de vid räkenskapsårets utgång

är moderstiftelse, även koncernredovisning.

Årsredovisningen består av den resultaträkning och den

balansräkning som har tagits in i årsbokslutet samt av en

förvaltningsberättelse med uppgift om hur stiftelsens

ändamål har tillgodosetts under räkenskapsåret.

8 § Stiftelser som har utövat näringsverksamhet under

räkenskapsåret skall vid upprättandet av årsredovisningen

tillämpa även 2 kap. 6-8 §§ lagen (1980:1103) om

årsredovisning m.m. i vissa företag. Stiftelser som vid

räkenskapsårets utgång är moderstiftelse skall vid

upprättandet av årsredovisningen iaktta 2 kap. 6 och 8 §§

samma lag och vid upprättandet av koncernredovisningen

iaktta 3 kap. 2-5, 7 och 8 §§ samt 9 § första stycket nämnda

lag.

Tillsynsmyndigheten får medge att storlek och

förändringar av lagerreserven inte redovisas i

årsredovisningen. Om det finns synnerliga skäl, får

tillsynsmyndigheten vidare medge att

bruttoomsättningssumman inte anges i resultaträkningen.

9 § Årsredovisningen skall skrivas under av samtliga

styrelseledamöter eller, i fråga om stiftelser med anknuten

förvaltning, av samtliga ledamöter i förvaltarens högsta

verkställande organ. Är ett handelsbolag stiftelsens

förvaltare, skall redovisningen undertecknas av samtliga

handelsbolagsmän.

Har en avvikande mening beträffande årsredovisningen

antecknats till styrelsens eller förvaltarens protokoll, skall

den avvikande meningen fogas till redovisningen.

10 § Senast fyra månader efter räkenskapsårets utgång

skall styrelsen eller förvaltaren avlämna års- och

koncernredovisning till revisorerna.

11 § Skyldighet att upprätta års- och koncernredovisning

gäller inte för stiftelser som är undantagna från tillsyn enligt

9 kap. Skyldighet att upprätta årsredovisning gäller inte

heller för stiftelser som har till enda ändamål att gynna

medlemmar av viss eller vissa släkter och som under

räkenskapsåret varken har utövat näringsverksamhet eller

har varit moderstiftelse.

4 kap. Revision

1 § Stiftelser som är skyldiga att upprätta årsredovisning

skall ha minst en revisor.

Tillsynsmyndigheten får, om det finns särskilda skäl,

besluta att även en stiftelse som inte är skyldig att upprätta

årsredovisning skall ha minst en revisor. De bestämmelser i

detta kapitel som avser årsredovisning gäller inte i detta fall.

Om inte annat föreskrivs i stiftelseförordnandet, utses

revisorerna i en stiftelse med egen förvaltning av styrelsen

eller den som styrelsen därtill bemyndigar och i en stiftelse

med anknuten förvaltning av förvaltarens högsta beslutande

organ eller, om förvaltaren är ett handelsbolag, av

handelsbolagsmännen i förening.

2 § För en stiftelse som har revisorer får utses en eller

flera revisorssuppleanter. Bestämmelserna i detta kapitel

om revisorer tillämpas också på revisorssuppleanterna.

3 § Den som är omyndig eller i konkurs eller är

underkastad näringsförbud får inte vara revisor.

En revisor skall ha den insikt i och erfarenhet av

redovisning och ekonomiska förhållanden som med hänsyn

till stiftelsens ändamål samt arten och värdet av stiftelsens

tillgångar fordras för uppdragets fullgörande.

Till revisor kan utses även ett auktoriserat eller ett

godkänt revisionsbolag. Vid tillämpningen av

bestämmelserna i detta kapitel likställs ett auktoriserat

revisionsbolag med auktoriserad revisor och ett godkänt

revisionsbolag med godkänd revisor. Ett bolag som utses till

revisor skall till den stiftelse som revisionen avser anmäla

vem som är huvudansvarig för revisionen. Den

huvudansvarige skall i ett auktoriserat revisionsbolag vara

auktoriserad revisor och i ett godkänt revisionsbolag vara

auktoriserad eller godkänd revisor. Bestämmelserna i 6 §

och 10 § andra stycket tillämpas på den huvudansvarige.

Till revisor i dotterföretag bör utses minst en av

moderstiftelsens revisorer, om det kan ske.

4 § Minst en revisor skall vara auktoriserad, om

1. stiftelsen utövar näringsverksamhet eller är

moderstiftelse, eller

2. stiftelsens tillgångar, värderade med tillämpning av 4 §

lagen (1947:577) om statlig förmögenhetsskatt, vid

utgången av det senaste räkenskapsåret hade ett värde

överstigande fem miljoner kronor.

Regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer kan förordna att en viss godkänd revisor får

utses i stället för en auktoriserad revisor. Sådana beslut är

giltiga i högst fem år.

5 § I fråga om andra stiftelser än sådana som avses i 4 §

får tillsynsmyndigheten, om det är påkallat av särskilda

omständigheter, besluta att minst en revisor skall vara

auktoriserad revisor eller godkänd revisor.

6 § Den kan inte vara revisor som

1. är stiftelsens stiftare,

2. är ledamot i stiftelsens styrelse eller förvaltarens

högsta verkställande organ eller är verkställande direktör

hos förvaltaren eller, om ett handelsbolag är förvaltare, är

bolagsman i handelsbolaget,

3. är styrelseledamot eller verkställande direktör i

stiftelsens eller förvaltarens dotterföretag eller, om

dotterföretaget är ett handelsbolag, är bolagsman i

handelsbolaget,

4. biträder vid förande av stiftelsens räkenskaper eller

vid stiftelsens förmögenhetsförvaltning eller stiftelsens

kontroll däröver,

5. är anställd hos eller på annat sätt intar en underordnad

eller beroende ställning till stiftelsen eller förvaltaren eller

någon som avses under 1--4,

6. är verksam i samma företag som den som yrkesmässigt

biträder stiftelsen vid grundbokföringen eller förandet av

räkenskaper avseende in- och utbetalningar eller vid

stiftelsens förmögenhetsförvaltning eller stiftelsens kontroll

däröver,

7. är gift eller sambo med eller är syskon eller släkting i

rätt upp- eller nedstigande led till en person som avses

under 1--4 eller är besvågrad med en sådan person i rätt

upp- eller nedstigande led eller så att den ene är gift med

den andres syskon, eller

8. står i låneskuld till stiftelsen eller till ett dotterföretag

till stiftelsen eller har förpliktelser för vilka stiftelsen eller

sådant företag har ställt säkerhet.

I ett dotterföretag kan den inte vara revisor som enligt

första stycket inte är behörig att vara revisor i

moderstiftelsen.

En revisor får vid revisionen inte anlita någon som enligt

första eller andra stycket inte är behörig att vara revisor.

Har stiftelsen eller dotterföretaget någon anställd i sin tjänst

med uppgift att uteslutande eller huvudsakligen ha hand om

stiftelsens eller dotterföretagets eller bådas interna revision,

får revisorn dock anlita en sådan anställd i den utsträckning

det är förenligt med god revisionssed.

7 § En revisor utses för bestämd tid eller tills vidare.

Ett uppdrag att tills vidare vara revisor upphör när ny

revisor har utsetts.

Ett uppdrag som revisor för bestämd tid upphör i förtid,

om revisorn begär det hos den som har utsett honom eller

om den som utsett honom begär det.

En revisor vars uppdrag upphör i förtid skall genast

anmäla detta till tillsynsmyndigheten. Revisorn skall i

anmälningen lämna en redogörelse för iakttagelserna vid

den granskning som han har utfört under den del av löpande

räkenskapsår som hans uppdrag har omfattat. För

anmälningen gäller i tillämpliga delar vad som föreskrivs i

12 § tredje och fjärde styckena om revisionsberättelse.

Avskrift av anmälningen skall överlämnas till stiftelsens

styrelse eller förvaltare.

8 § Tillsynsmyndigheten skall förordna behörig revisor,

om

1. någon revisor inte är utsedd enligt 1 §,

2. någon auktoriserad eller godkänd revisor inte är

utsedd enligt 4 eller 5 §,

3. en revisor är obehörig enligt 3 § första stycket eller 6 §,

eller

4. en föreskrift i stiftelseförordnandet om antalet

revisorer eller om revisors behörighet har åsidosatts.

Förordnande enligt första stycket skall meddelas efter

det att stiftelsen har hörts och avse tid till dess att annan

revisor har blivit utsedd i föreskriven ordning. Vid

förordnande på grund av att en revisor är obehörig enligt

3 § första stycket eller 6 § eller enligt en föreskrift i

stiftelseförordnandet skall tillsynsmyndigheten entlediga

den obehörige revisorn.

9 § Revisorerna skall i den omfattning som följer av god

revisionssed granska stiftelsens räkenskaper och

årsredovisning samt styrelsens eller förvaltarens

förvaltning.

Om stiftelsen är moderstiftelse, skall revisorerna även

granska koncernredovisningen och koncernföretagens

inbördes förhållanden i övrigt.

10 § Styrelsen eller förvaltaren skall ge revisorerna

tillfälle att verkställa granskningen i den omfattning som

dessa finner behövligt samt lämna de upplysningar och det

biträde som de begär. Samma skyldighet föreligger för

företagsledningen och revisorerna i ett dotterföretag

gentemot revisorerna i moderstiftelsen.

Revisorerna har rätt att närvara vid styrelsens eller

förvaltarens sammanträden. De är skyldiga att närvara vid

sådant sammanträde, om det med hänsyn till ärendena kan

anses påkallat.

11 § Sedan revisorerna i en stiftelse som är skyldig att

upprätta årsredovisning har slutfört granskningen, skall de

skriva en hänvisning till revisionsberättelsen på

årsredovisningen och, i en moderstiftelse, på

koncernredovisningen. Finner revisorerna att

balansräkningen eller resultaträkningen är oriktig, skall de

anteckna även detta. I en moderstiftelse gäller detsamma i

fråga om koncernbalansräkningen och

koncernresultaträkningen.

12 § Revisorerna skall för varje räkenskapsår avge en

revisionsberättelse.

Revisionsberättelsen skall innehålla ett uttalande om

huruvida årsredovisningen har gjorts upp enligt denna lag.

Innehåller inte årsredovisningen sådana upplysningar som

skall lämnas enligt 3 kap. 7 § andra stycket eller 8 §, skall

revisorerna ange detta och lämna behövliga upplysningar i

sin berättelse, om det kan ske.

I revisionsberättelsen skall också anmärkas om

revisorerna vid sin granskning funnit

1. att stiftelsens tillgångar har använts i strid mot

stiftelsens ändamål eller att dess förmögenhet har placerats

i strid mot stiftelseförordnandet eller mot 2 kap. 4 § första

stycket eller 5 §,

2. att någon annan åtgärd eller försummelse innebär att

bestämmelserna i denna lag eller föreskrifterna i

stiftelseförordnandet eller stadgarna inte har iakttagits,

eller

3. att vad som enligt 1 eller 2 ligger en styrelseledamot

eller förvaltaren till last kan föranleda ersättningsskyldighet

enligt 5 kap. 1 § första meningen eller entledigande enligt 5

kap. 4 §.

Har stiftelsen utövat näringsverksamhet under

räkenskapsåret, skall revisionsberättelsen även upprättas

med iakttagande av 4 kap. 10 § fjärde stycket lagen

(1980:1103) om årsredovisning m.m. i vissa företag.

I en moderstiftelse skall revisorerna avge en särskild

revisionsberättelse beträffande koncernen. Härvid skall

andra stycket och tredje stycket 2 och 3 tillämpas.

13 § Revisorerna skall sända revisions- och

koncernrevisionsberättelsen samt avskrift av den av dem

påtecknade års- och koncernredovisningen till

tillsynsmyndigheten senast sex månader efter utgången av

stiftelsens räkenskapsår. De skall även inom samma tid

sända den av dem påtecknade års- och

koncernredovisningen samt avskrift av revisions- och

koncernrevisionsberättelsen till styrelsen eller förvaltaren.

14 § Erinringar som revisorerna framställer till stiftelsen

och som inte har tagits in i revisionsberättelsen skall de

anteckna i protokoll eller någon annan handling.

Handlingen skall överlämnas till styrelsen eller förvaltaren,

som skall bevara den på betryggande sätt.

15 § Revisorerna får inte lämna upplysningar till

utomstående om sådana stiftelsens angelägenheter som de

har fått kännedom om vid fullgörandet av sitt uppdrag, om

det kan vara till nackdel för stiftelsen.

Revisorerna är skyldiga att

1. till medrevisor, ny revisor, tillsynsmyndigheten och,

om stiftelsen har försatts i konkurs, konkursförvaltaren

lämna erforderliga upplysningar om stiftelsens

angelägenheter, samt

2. på begäran lämna upplysningar om stiftelsens

angelägenheter till undersökningsledaren under

förundersökning i brottmål.

16 § Revisorerna har rätt att av stiftelsen få skäligt

arvode för sitt uppdrag.

5 kap. Skadestånd m.m.

1 § Om en styrelseledamot eller förvaltaren uppsåtligen

eller av oaktsamhet skadar stiftelsen då han fullgör sitt

uppdrag, skall han ersätta skadan. Detsamma gäller när

skadan tillfogas någon annan genom överträdelse av denna

lag, stiftelseförordnandet eller stiftelsens stadgar.

2 § En revisor är ersättningsskyldig enligt de grunder som

anges i 1 §. Han ansvarar även för skada som uppsåtligen

eller av oaktsamhet orsakas av hans medhjälpare.

Om ett revisionsbolag är revisor, åligger

ersättningsskyldigheten detta bolag och den som är

huvudansvarig för revisionen.

3 § Om någon är ersättningsskyldig enligt 1 eller 2 §, kan

skadeståndet jämkas efter vad som är skäligt med hänsyn

till handlingens beskaffenhet, skadans storlek och

omständigheterna i övrigt.

Skall flera ersätta samma skada, svarar de solidariskt för

skadeståndet i den mån inte skadeståndsskyldigheten har

jämkats för någon av dem enligt första stycket. Vad någon

har utgett i skadestånd får krävas tillbaka från de andra

efter vad som är skäligt med hänsyn till omständigheterna.

4 § Om en styrelseledamot eller förvaltaren missköter sitt

uppdrag, kan han entledigas av domstol för den tid som

omständigheterna påkallar.

Att tillsynsmyndigheten kan entlediga

styrelseledamoten eller förvaltaren för tiden till dess att

domstolen har slutligt prövat saken eller bestämt

annorlunda föreskrivs i 9 kap. 6 §.

5 § Talan om skadestånd till stiftelsen enligt 1 eller 2 §

eller talan om entledigande enligt 4 § kan väckas, förutom

av den som företräder stiftelsen, av

1. stiftaren eller, om stiftaren är avliden, dennes

efterlevande make eller sambo, arvinge, arvinges

avkomling, universell testamentstagare, boutredningsman

eller testamentsexekutor i dödsboet efter stiftaren,

2. en styrelseledamot,

3. den som enligt stiftelsens ändamål kan komma att

njuta förmån av stiftelsen,

4. den som genom stiftelseförordnandet har getts rätt att

föra sådan talan, samt

5. tillsynsmyndigheten.

Den som har väckt talan om skadestånd enligt första

stycket 1--5 svarar för rättegångskostnaderna men har rätt

till ersättning av stiftelsen för den kostnad som täcks av vad

som har kommit stiftelsen till godo genom rättegången.

6 § Sådan talan för stiftelsens räkning enligt 1 eller 2 §

som inte grundas på brott kan ej väckas mot

1. en styrelseledamot eller förvaltaren sedan tre år har

förflutit från utgången av det räkenskapsår då det beslut

eller den åtgärd som ligger till grund för talan fattades eller

vidtogs, eller

2. en revisor sedan tre år har förflutit från det att

revisionsberättelsen kom styrelsen eller förvaltaren till

handa.

6 kap. Ändring m.m. av föreskrifter i ett

stiftelseförordnande

Förutsättningar för ändring m.m.

1 § Föreskrifter i ett stiftelseförordnande får ändras,

upphävas eller tillfälligt åsidosättas, om de på grund av

ändrade förhållanden inte längre kan iakttas eller har blivit

uppenbart onyttiga eller uppenbart stridande mot stiftarens

avsikter eller om det finns andra särskilda skäl.

Vid ändring av föreskrifter om stiftelsens ändamål skall

det nya ändamålet så nära som möjligt motsvara det

ursprungliga.

Vad som sägs i detta kapitel om föreskrifter i ett

stiftelseförordnande gäller också föreskrifter i stiftelsens

stadgar beträffande sådana frågor som anges i 2 kap. 14 eller

21 § i den mån stiftelseförordnandet saknar föreskrifter i

dessa hänseenden.

Ändring m.m. utan tillstånd

2 § Styrelsen eller förvaltaren får ändra, upphäva eller

tillfälligt åsidosätta sådana föreskrifter i

stiftelseförordnandet som inte avser

1. stiftelsens ändamål,

2. hur stiftelsens förmögenhet skall vara placerad,

3. huruvida stiftelsen skall ha egen eller anknuten

förvaltning, eller

4. hur styrelsen eller förvaltaren skall utses eller hur

styrelsen skall vara sammansatt.

3 § Styrelsen eller förvaltaren får upplösa stiftelsen

ftelsens tillgångar för ett ändamål som så nära som

ursprungliga, om

1. stiftelsen bildades för mer än 50 år sedan,

2. tillgångarna inte har kunnat användas för sitt ändamål

under en sammanhängande tid av minst fem år,

3. värdet av tillgångarna, värderade med tillämpning av

4 § lagen (1947:577) om statlig inkomstskatt, vid utgången

av de tre senaste räkenskapsåren har understigit

20 000 kronor, samt

4. stiftelsen saknar skulder.

4 § Styrelsens eller förvaltarens beslut enligt 2 eller 3 §

gäller, om inte tillsynsmyndigheten inom tre månader efter

det att den underrättats om beslutet med angivande av

skälen för detsamma har förbjudit styrelsen eller

förvaltaren att verkställa beslutet.

Tillsynsmyndigheten får förlänga tidsfristen enligt första

stycket med högst tre månader. Fattas ett sådant beslut skall

stiftelsen underrättas om detta.

Ändring m.m. efter tillstånd

5 § I andra fall än som avses i 2 eller 3 § får styrelsen eller

förvaltaren ändra, upphäva eller tillfälligt åsidosätta

föreskrifter i stiftelseförordnandet endast efter tillstånd.

Frågor om tillstånd enligt första stycket prövas av

kammarkollegiet på ansökan av styrelsen eller förvaltaren.

Kammarkollegiets beslut får överklagas till regeringen.

Avser det begärda tillståndet föreskrifter i

stiftelseförordnandet om ändamålet för egendom av mera

betydande värde eller rör det begärda tillståndet frågor av

särskild vikt från allmän synpunkt, skall kammarkollegiet

med eget yttrande överlämna ärendet till regeringen för

avgörande.

7 kap. Likvidation

Förutsättningar för likvidation m.m.

1 § Styrelsen eller förvaltaren för en stiftelse som utövar

näringsverksamhet skall ofördröjligen upprätta en särskild

balansräkning så snart det finns skäl att anta att värdet av

stiftelsens tillgångar understiger summan av stiftelsens

skulder. Visar balansräkningen att så är fallet, skall

styrelsen eller förvaltaren ansöka hos rätten om att

stiftelsen försätts i likvidation. Sådan ansökan kan även

göras av styrelseledamot eller revisor.

2 § Vid beräkningen av värdet av stiftelsens tillgångar

skall i den balansräkning som avses i 1 § inom linjen tas upp

en post utvisande den ökning av tillgångarnas sammanlagda

värde som skulle följa, om de redovisades till

försäljningsvärdet med avdrag för försäljningskostnaderna.

Beträffande sådana anläggningstillgångar som undergår

fortlöpande värdeminskning gäller dock att de skall tas upp

till anskaffningsvärdet minskat med erforderliga

avskrivningar och nedskrivningar, om därigenom erhålls ett

högre värde.

Vid beräkningen av summan av stiftelsens skulder skall

hänsyn inte tas till skulder på grund av statligt stöd för vilket

återbetalningsskyldigheten är beroende av stiftelsens

ekonomiska ställning, om stödet -- för det fall att stiftelsen

försätts i konkurs eller träder i likvidation -- skall

återbetalas först sedan övriga skulder till fullo har betalats.

3 § Underlåter styrelseledamöterna eller förvaltaren att

fullgöra vad som åligger dem enligt 1 §, svarar de och andra

som med vetskap om denna underlåtenhet handlar på

stiftelsens vägnar solidariskt för de förpliktelser som

uppkommer för stiftelsen. En styrelseledamot eller

förvaltaren undgår dock ansvar, om han visar att

underlåtenheten inte beror på försummelse på hans sida.

Ansvarighet enligt första stycket gäller inte för

förpliktelser som uppkommer sedan likvidationsfrågan har

hänskjutits till rättens prövning eller sådan balansräkning

som avses i 4 § blivit granskad av revisorerna och godkänd

av tillsynsmyndigheten.

4 § Rätten skall förordna att stiftelsen skall träda i

likvidation, om det inte under ärendets handläggning i

första instans styrks att en balansräkning, utvisande att

stiftelsen har tillgångar till ett värde som överstiger summan

av skulderna, har blivit granskad av revisorerna och

godkänd av tillsynsmyndigheten.

Förfarandet hos rätten

5 § Görs ansökan om likvidation enligt 1 §, skall rätten

genast kalla stiftelsen och borgenärer som vill yttra sig i

ärendet att inställa sig för rätten på en bestämd dag, då

frågan om skyldighet för stiftelsen att träda i likvidation

skall prövas. Kallelsen skall delges stiftelsen, om det kan

ske på annat sätt än enligt 15--17 §§ delgivningslagen

(1970:428). Kallelsen skall kungöras genom rättens försorg

i Post- och Inrikes Tidningar minst två och högst fyra

månader före inställelsedagen.

6 § Har sökanden haft kostnader för delgivning eller

kungörelse samt för expeditioner i ett ärende enligt 1 eller

17 §, skall kostnaderna betalas av stiftelsens medel, om

stiftelsen förpliktas träda i likvidation eller om rätten i annat

fall finner det skäligt. När anmälan har gjorts av

tillsynsmyndigheten enligt 17 §, skall dessa kostnader

betalas av stiftelsen eller, om stiftelsen saknar tillgångar, av

staten.

Genomförandet av likvidationen

7 § En domstol som fattar beslut att en stiftelse skall

träda i likvidation skall samtidigt utse en eller flera

likvidatorer. Likvidatorerna träder i styrelsens eller

förvaltarens ställe och har till uppgift att genomföra

likvidationen.

Likvidatorerna skall för registrering i stiftelseregistret

genast anmäla beslut om likvidation och förordnande av

likvidator.

Bestämmelserna i denna lag om styrelse och

styrelseledamöter tillämpas på likvidatorerna, i den mån

inte annat följer av detta kapitel. Har domstolen utsett

endast en likvidator, upphör uppdraget om denne begär det

hos tillsynsmyndigheten. En likvidator har alltid rätt till

skäligt arvode.

En stiftelse är alltid bokföringsskyldig under

likvidationen.

Ett uppdrag att vara revisor upphör inte genom att

stiftelsen träder i likvidation. Bestämmelserna i 4 kap.

tillämpas under likvidationen. Revisionsberättelsen skall

innehålla ett uttalande om huruvida enligt revisorernas

mening likvidationen onödigt fördröjs.

8 § När stiftelsen har trätt i likvidation, skall styrelsen

eller förvaltaren genast avge en redovisning för sin

förvaltning av stiftelsens angelägenheter under den tid för

vilken redovisningshandlingar inte förut har avlämnats till

revisorerna. Redovisningen skall avlämnas till revisorerna

så snart det kan ske. Bestämmelsernaom årsredovisning och

revisionsberättelse skall tillämpas.

Om tiden även omfattar det föregående räkenskapsåret,

skall en särskild redovisning avges för detta år. I en

moderstiftelse skall denna särskilda redovisning även

omfatta koncernredovisning.

9 § Likvidatorerna skall genast söka kallelse på

stiftelsens okända borgenärer.

10 § Likvidatorerna skall så snart det kan ske genom

försäljning på offentlig auktion eller på annat lämpligt sätt

förvandla stiftelsens tillgångar till pengar, i den mån det

behövs för likvidationen, samt betala stiftelsens skulder.

Stiftelsen får fortsätta att utöva näringsverksamheten, om

det behövs för en ändamålsenlig avveckling eller för att de

anställda skall få skäligt rådrum för att skaffa sig nya

anställningar.

11 § När den i kallelsen på okända borgenärer bestämda

anmälningstiden har gått ut och alla kända skulder blivit

betalda, skall likvidatorerna överlämna återstående

tillgångar till allmänna arvsfonden. Om något skuldbelopp

är tvistigt eller inte förfallet till betalning eller av annan

orsak inte kan betalas, skall dock så mycket av överskottet

som kan behövas för denna betalning behållas.

12 § När likvidatorerna har fullgjort sitt uppdrag, skall de

så snart det kan ske avge slutredovisning för sin förvaltning

genom en förvaltningsberättelse som avser likvidationen i

dess helhet. Till berättelsen skall fogas

redovisningshandlingar för hela likvidationstiden.

Berättelsen och redovisningshandlingarna skall avlämnas

till revisorerna. Dessa skall inom en månad därefter till

tillsynsmyndigheten avge en revisionsberättelse över

slutredovisningen och förvaltningen under likvidationen.

13 § När revisorerna har avgett revisionsberättelse enligt

12 §, är stiftelsen upplöst. Detta förhållande skall genast

anmälas för registrering i stiftelseregistret.

Om likvidatorerna finner att stiftelsen är på obestånd

och inte kan betala likvidationskostnaderna, skall de

ansöka om att stiftelsen försätts i konkurs.

14 § Om det efter stiftelsens upplösning enligt 13 § visar

sig att stiftelsen har tillgångar eller om talan väcks mot

stiftelsen eller det av någon annan orsak uppkommer behov

av en likvidationsåtgärd, skall likvidationen fortsättas.

Detta skall genast anmälas av likvidatorerna för registrering

i stiftelseregistret.

15 § Om ett likvidationsbeslut har blivit upphävt genom

en dom eller ett beslut av domstol som vunnit laga kraft,

träder stiftelsens tidigare styrelse eller förvaltare i

likvidatorernas ställe. Likvidatorerna skall genast anmäla

domen eller beslutet för registrering i stiftelseregistret.

När likvidation har upphört enligt första stycket, skall

12 § tillämpas.

Likvidation efter konkurs

16 § Om en stiftelse som utövar näringsverksamhet är

försatt i konkurs och denna avslutas utan överskott, är

stiftelsen upplöst när konkursen avslutas.

Om det finns överskott, skall styrelsen eller förvaltaren

inom en månad från det att konkursen avslutades besluta att

stiftelsen skall träda i likvidation och genast anmäla detta

till rätten. Denna skall därefter utan dröjsmål utse en eller

flera likvidatorer.

Var stiftelsen i likvidation när den försattes i konkurs,

skall likvidationen fortsättas enligt 14 §.

17 § Om inte ett sådant beslut som avses i 16 § andra

stycket fattas, skall rätten förordna att stiftelsen skall träda

i likvidation.

Fråga om likvidation enligt första stycket prövas på

anmälan av tillsynsmyndigheten eller på ansökan av en

borgenär.

8 kap. Stiftelsens firma

1 § En stiftelses firma skall tydligt skilja sig från andra

firmor som förut är införda i stiftelseregistret. I en firma

som inte sammanfaller med stiftelsens namn får inte ordet

stiftelse ingå. I övrigt finns bestämmelser om registreringen

i firmalagen (1974:156).

2 § I firmalagen (1974:156) finns bestämmelser om

förbud mot användning av firma och om hävande av

firmaregistrering.

3 § Styrelsen eller förvaltaren får besluta om firma för

stiftelsen.

4 § Skriftliga handlingar som utfärdas för en stiftelse i

dess näringsverksamhet bör undertecknas med stiftelsens

firma. Om firman inte sammanfaller med stiftelsens namn,

skall även namnet anges. Har styrelsen eller förvaltaren

eller någon annan ställföreträdare för stiftelsen utfärdat en

handling utan firmateckning och framgår det inte av

handlingens innehåll att den har utfärdats på stiftelsens

vägnar, svarar de som har undertecknat handlingen

solidariskt för förpliktelsen enligt handlingen. Detta gäller

dock inte, om

1. det framgick av omständigheterna vid handlingens

tillkomst att handlingen utfärdades för stiftelsen, samt

2. medkontrahenten har fått ett av stiftelsen behörigen

undertecknat godkännande av handlingen utan oskäligt

dröjsmål efter det att antingen en begäran om sådant

godkännande har framställts eller personlig ansvarighet har

gjorts gällande mot undertecknarna.

9 kap. Tillsyn

1 § En stiftelse med egen förvaltning står under tillsyn av

länsstyrelsen i det län där stiftelsens styrelse har sitt säte.

En stiftelse med anknuten förvaltning står under tillsyn av

länsstyrelsen i det län där stiftelsens förvaltning

huvudsakligen utövas.

Regeringen får besluta att en stiftelse skall stå under

tillsyn av annan myndighet än en länsstyrelse.

Stiftelser som förvaltas av statlig myndighet står inte

under tillsyn enligt detta kapitel. I fråga om sådana stiftelser

fullgör kammarkollegiet de uppgifter som enligt 2 kap. 17 §

första stycket och 23 §, 3 kap. 3 § andra stycket och 4 § samt

6 kap. 4 § ankommer på tillsynsmyndigheten beträffande

stiftelser som står under dess tillsyn.

2 § Tillsynsmyndigheten skall ingripa, om en stiftelse inte

förvaltas i enlighet med denna lag.

Tillsynsmyndigheten skall ge stiftelserna erforderliga

råd och upplysningar.

3 § I syfte att inhämta upplysningar om en stiftelse får

tillsynsmyndigheten utföra inspektion hos stiftelsen på tid

och sätt som myndigheten bestämmer samt kalla till och

delta vid sammanträde med stiftelsens styrelse eller

förvaltare.

Vid tillsynsmyndighetens inspektion åligger det

stiftelsens styrelse eller förvaltare att hålla stiftelsens kassa,

värdehandlingar, övriga tillgångar, räkenskapsmaterial

samt protokoll tillgängliga för dem som utför inspektionen.

4 § Tillsynsmyndigheten kan

1. förelägga stiftelsens styrelse eller förvaltare att

fullgöra sina åligganden,

2. förbjuda stiftelsens styrelse eller förvaltare att

verkställa ett beslut som strider mot stiftelseförordnandet,

denna lag eller andra författningar eller, om beslutet har

verkställts, förelägga styrelsen eller förvaltaren att göra

rättelse om det kan ske, samt

3. förelägga revisorerna i en stiftelse som enligt 4 kap. 1 §

skall ha revisor att avge revisions- eller

koncernrevisionsberättelse.

Beslut om föreläggande eller förbud enligt första stycket

får förenas med vite. Tillsynsmyndigheten skall pröva

frågor om utdömande av vite som har förelagts i enlighet

härmed.

5 § Tillsynsmyndigheten kan också

1. enligt 2 kap. 23 § förordna en god man att företräda

en stiftelse med anknuten förvaltning,

2. enligt 3 kap. 3 § andra stycket eller 4 § undanta en

stiftelse från bokföringsskyldighet,

3. enligt 3 kap. 8 § andra stycket medge vissa undantag

från vad årsredovisningen skall innehålla,

4. enligt 4 kap. 1 § andra stycket besluta att en stiftelse

som inte är skyldig att upprätta årsredovisning skall ha

minst en revisor,

5. enligt 4 kap. 5 § besluta att minst en revisor skall vara

auktoriserad revisor eller godkänd revisor,

6. enligt 4 kap. 8 § förordna behörig revisor och entlediga

en obehörig revisor,

7. enligt 5 kap. 5 § första stycket 5 väcka talan om

skadestånd till en stiftelse eller väcka talan om entledigande

av en styrelseledamot eller förvaltaren, samt

8. enligt 6 kap. 4 § förbjuda en stiftelses styrelse eller

förvaltare att verkställa ett beslut om ändring m.m. av

föreskrifter i stiftelseförordnandet.

6 § Har tillsynsmyndigheten väckt talan om entledigande

av en styrelseledamot eller förvaltaren, får

tillsynsmyndigheten entlediga denne för tiden till dess att

domstolen har slutligt prövat saken eller bestämt

annorlunda.

7 § Tillsynsmyndigheten skall förordna ny

styrelseledamot i en stiftelse med egen förvaltning, om detta

erfordras för att styrelsen skall bli beslutför.

Ett förordnande enligt första stycket gäller intill dess att

ny ledamot har blivit utsedd i behörig ordning.

8 § Tillsynsmyndigheten skall förordna ny förvaltare för

en stiftelse med anknuten förvaltning, om stiftelsen saknar

förvaltare.

Ett förordnande enligt första stycket gäller tills vidare.

Har den förre förvaltaren entledigats för viss tid, gäller dock

förordnandet för den nye förvaltaren för den tid

entledigandet avser.

9 § Om ett testamentariskt stiftelseförordnande inte kan

verkställas därför att stiftaren inte har utsett någon att

förvalta egendomen eller därför att den som stiftaren har

utsett inte vill åta sig detta uppdrag, skall

tillsynsmyndigheten i fråga om en stiftelse med egen

förvaltning utse så många styrelseledamöter som behövs för

att styrelsen skall bli beslutför och i fråga om en stiftelse

med anknuten förvaltning utse förvaltare.

I fall som avses i första stycket tillkommer det

länsstyrelsen i det län där stiftaren hade sitt hemvist att utse

styrelseledamot eller förvaltare. Samma länsstyrelse får

föra talan, om någon underlåter vad som åligger honom i

fråga om verkställande av stiftelseförordnandet.

10 § Tillsynsmyndighetens beslut enligt detta kapitel får

överklagas i fråga om länsstyrelsen till kammarrätten och

beträffande annan myndighet än en länsstyrelse till

regeringen.

Beslut enligt 4 § första stycket 2 eller enligt 6--9 §§ gäller

även om de överklagas.

10 kap. Registrering

Allmänna bestämmelser

1 § En stiftelse skall registreras. Registreringsmyndighet

för en stiftelse med egen förvaltning är länsstyrelsen i det

län där stiftelsens styrelse har sitt säte.

Registreringsmyndighet för en stiftelse med anknuten

förvaltning är länsstyrelsen i det län där stiftelsens

förvaltning huvudsakligen utövas.

Ett stiftelseregister skall föras hos

registreringsmyndigheten för registreringar enligt denna

lag eller andra författningar.

Regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer meddelar föreskrifter om avgifter i

registreringsärenden enligt denna lag.

2 § En stiftelses styrelse eller förvaltare skall anmäla

stiftelsen för registrering i stiftelseregistret senast sex

månader efter det att stiftelsen grundades.

Anmälan enligt första stycket skall innehålla uppgift om

stiftelsens namn, postadress och telefon samt om

styrelseledamöternas eller förvaltarens namn, bostads- och

postadress och telefon.

Till anmälan enligt första stycket skall fogas avskrift av

stiftelseförordnandet och av stiftelsens stadgar samt bevis

om att någon skriftligen har åtagit sig att förvalta stiftelsens

egendom.

3 § Anmälan för registrering i stiftelseregistret skall

genast göras

1. när en ny ledamot har inträtt i styrelsen för en stiftelse:

av styrelsen,

2. när en stiftelse har bytt förvaltare: av den nye

förvaltaren,

3. när nya stadgar har utfärdats för stiftelsen: av

styrelsen eller förvaltaren,

4. när någon har bemyndigats att företräda stiftelsen

enligt 2 kap. 15 § andra stycket eller 22 § andra stycket eller

när ett sådant bemyndigande har återkallats: av styrelsen

eller förvaltaren, samt

5. när en stiftelse är upplöst: av den avträdande styrelsen

eller förvaltaren, om inte annat följer av 7 kap. 13 § eller 10

kap. 4 § andra stycket.

4 § Om en stiftelse försätts i konkurs eller förhandling om

offentligt ackord inleds för stiftelsen, skall konkursdomaren

sända en underrättelse om beslutet för registrering i

stiftelseregistret.

När en konkurs har avslutats eller en förhandling om

offentligt ackord har avslutats på annat sätt än genom

konkurs, skall konkursdomaren genast sända en

underrättelse för registrering i stiftelseregistret och i det

förra fallet ange om något överskott finns eller inte.

Konkursdomaren skall även för registrering underrätta

registreringsmyndigheten när en överrätt genom beslut som

vunnit laga kraft har upphävt ett beslut att försätta stiftelsen

i konkurs eller att inleda förhandling om offentligt ackord.

5 § Har genom dom som vunnit laga kraft förklarats att

en registrering inte borde ha skett, att ett beslut som

registrerats är ogiltigt eller att i annat fall visst förhållande

som registrerats ej föreligger, skall registreringen avföras.

Domstolen skall sända avskrift av domen till

registreringsmyndigheten.

Särskilda bestämmelser för stiftelser som utövar

näringsverksamhet

6 § En stiftelse som utövar eller avser att utöva

näringsverksamhet skall för registrering i stiftelseregistret

lämna uppgift om den firma under vilken

näringsverksamheten bedrivs eller skall bedrivas i fall då

firman inte sammanfaller med stiftelsens namn samt om

näringsverksamhetens art.

Får rätten att företräda stiftelsen samt teckna dess namn

och firma utövas av annan än styrelsen eller förvaltaren,

skall stiftelsen för registrering i stiftelseregistret lämna

uppgift om firmatecknarens namn, bostads- och postadress

samt telefon. Har styrelsen eller förvaltaren beslutat att

rätten att företräda stiftelsen samt teckna dess namn och

firma får utövas endast av två eller flera i förening, skall

detta också anmälas för registrering i stiftelseregistret.

Någon annan inskränkning får inte registreras.

Uppgifter enligt denna paragraf skall lämnas senast i

samband med anmälan för registrering enligt 2 § eller, om

stiftelsen redan är registrerad i stiftelseregistret, innan den

börjar utöva näringsverksamheten.

7 § Har en stiftelse som utövar näringsverksamhet

meddelat prokura, får prokuran registreras i

stiftelseregistret efter ansökan av stiftelsen. Prokuran får

dock inte registreras, om den innehåller annan begränsning

eller annat förbehåll än som följer av 1 eller 2 §

prokuralagen (1974:158).

För en registrerad prokura skall registret innehålla

uppgift om prokuristens fullständiga namn, bostads- och

postadress samt telefon.

Har prokuristen ett särskilt bemyndigande att överlåta

stiftelsens fasta egendom eller tomträtt eller att söka

inteckning eller upplåta rättighet i denna, skall registret

även innehålla uppgift om detta. Detsamma gäller om

prokuran har meddelats som kollektivprokura.

8 § Upphör en stiftelse att utöva näringsverksamhet eller

sker det ändring i fråga om någon annan uppgift som har

registrerats enligt 6 eller 7 §, skall stiftelsens styrelse eller

förvaltare genast anmäla detta för registrering i

stiftelseregistret.

9 § Registreringsmyndigheten skall utan dröjsmål

kungöra i Post- och Inrikes Tidningar vad som införs i

stiftelseregistret i fråga om en stiftelse som utövar

näringsverksamhet. Detta gäller dock inte registrering av

underrättelser enligt 4 §. En kungörelse som avser ändring

i ett förhållande som tidigare har införts i registret skall

endast ange ändringens art.

10 § Det som har kungjorts i Post- och Inrikes Tidningar

enligt 9 § skall anses ha kommit till tredje mans kännedom,

om det inte framgår av omständigheterna att han varken

kände till eller borde ha känt till det som kungjorts.

11 § I firmalagen (1974:156) finns bestämmelser om

avförande av en firma ur registret sedan en dom om att häva

firmaregistreringen har vunnit laga kraft.

Övriga bestämmelser

12 § Registreringsmyndigheten kan vid vite

1. förelägga en ledamot i stiftelsens styrelse eller

stiftelsens förvaltare att göra behörig anmälan för

registrering i stiftelseregistret, samt

2. förbjuda den som uppger sig företräda en stiftelse att

fortsätta därmed, om det han uppger sig företräda inte är

en stiftelse.

Registreringsmyndigheten skall pröva frågor om

utdömande av vite som har förelagts enligt första stycket.

13 § Registreringsmyndighetens beslut enligt detta

kapitel får överklagas till kammarrätten.

11 kap. Särskilda former av stiftelser

Insamlingsstiftelser

1 § Har en eller flera stiftare förordnat att medel som

allmänheten tillskjuter efter ett upprop av stiftaren skall

som en självständig förmögenhet varaktigt tillgodose ett

bestämt ändamål och har någon skriftligen åtagit sig att ta

emot medlen för att förvalta dem i enlighet med

förordnandet, kan den sålunda grundade

insamlingsstiftelsen förvärva rättigheter och ikläda sig

skyldigheter samt föra talan inför domstolar och andra

myndigheter.

Stiftelseförordnandet skall vara skriftligt och

undertecknat av stiftaren.

2 § För en insamlingsstiftelse gäller 1 kap. 1, 4 och 5 §§

samt 2-10 kap.

Kollektivavtalsstiftelser

3 § Har en eller flera stiftare förordnat att medel som

arbetsgivare tillskjuter enligt kollektivavtal eller annat avtal

skall som en självständig förmögenhet varaktigt tillgodose

ett bestämt ändamål och har någon skriftligen åtagit sig att

ta emot medlen för att förvalta dem i enlighet med

förordnandet, kan den sålunda grundade

kollektivavtalsstiftelsen förvärva rättigheter och ikläda sig

skyldigheter samt föra talan inför domstolar och andra

myndigheter.

Stiftelseförordnandet skall vara intaget i ett

kollektivavtal som har träffats mellan

arbetsgivarorganisation och central

arbetstagarorganisation.

4 § För en kollektivavtalsstiftelse gäller följande

bestämmelser:

1. 1 kap. (inledande bestämmelser): 4 och 5 §§,

2. 2 kap. (förvaltning): samtliga bestämmelser,

3. 3 kap. (bokföring och redovisning): 1-6 §§,

4. 5 kap. (skadestånd m.m.): samtliga bestämmelser,

5. 6 kap. (ändring i ett stiftelseförordnande

m.m.): samtliga bestämmelser, om inte annat följer av ett

kollektivavtal som har träffats mellan stiftarna,

6. 8 kap. (stiftelsens firma): samtliga bestämmelser, samt

7. 10 kap. (registrering m.m.): samtliga bestämmelser.

5 § I fråga om kollektivavtalsstiftelser fullgör

kammarkollegiet de uppgifter andra stycket och 23 §, 3 kap.

3 § andra stycket och 4 § samt 6 kap. 4 § ankommer på

tillsynsmyndigheten beträffande stiftelser som står under

dess tillsyn.

Anslagsstiftelser

6 § Har staten ensam eller i förening med annan stiftare

anslagit medel för att som en självständig förmögenhet

varaktigt tillgodose ett bestämt ändamål och har någon

skriftligen åtagit sig att ta emot medlen för att förvalta dem

för detta ändamål, kan den sålunda grundade

anslagsstiftelsen förvärva rättigheter och ikläda sig

skyldigheter samt föra talan inför domstolar och andra

myndigheter.

7 § För en anslagsstiftelse gäller följande bestämmelser:

1. 1 kap. (inledande bestämmelser): 4 och 5 §§,

2. 2 kap. (förvaltning): samtliga bestämmelser,

3. 3 kap. (bokföring och redovisning): 1--6 §§,

4. 5 kap. (skadestånd m.m.): samtliga bestämmelser,

5. 6 kap. (ändring i ett stiftelseförordnande

m.m.): samtliga bestämmelser, om inte stiftelsen och staten

skriftligen har avtalat om annat,

6. 8 kap. (stiftelsens firma): samtliga bestämmelser, samt

7. 10 kap. (registrering m.m.): samtliga bestämmelser.

8 § I fråga om anslagsstiftelser fullgör kammarkollegiet

de uppgifter som enligt 2 kap. 8 § andra stycket, 17 § första

stycket och 23 §, 3 kap. 3 § andra stycket och 4 § samt 6 kap.

4 § ankommer på tillsynsmyndigheten beträffande stiftelser

som står under dess tillsyn.

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1990, då lagen

(1929:116) om tillsyn över stiftelser upphör att gälla.

2. Bestämmelserna i 3 kap. skall tillämpas första gången

från och med det räkenskapsår som börjar löpa närmast

efter lagens ikraftträdande. En stiftelse som vid

ikraftträdandet står under tillsyn enligt 1929 års lag skall

fullgöra sin skyldighet enligt 14 § nämnda lag när det gäller

räkenskapsår som avslutas efter ikraftträdandet.

3. Har en stiftelse som är skyldig att föra räkenskaper

enligt 3 kap. 5 § ett annat räkenskapsår än kalenderår, skall

det räkenskapsår som börjar löpa närmast efter

ikraftträdandet avkortas så att därefter följande

räkenskapsår kommer att omfatta ett kalenderår.

4. En stiftelse som har grundats före ikraftträdandet och

som då inte står under tillsyn enligt 1929 års lag skall inge

anmälan för registrering i stiftelseregistret senast den 30

juni 1990. Till en sådan anmälan behöver inte fogas bevis

om sådant åtagande som avses i 1 kap. 2 § andra stycket eller

11 kap. 1 eller 3 eller 5 §.

2 Förslag till

Lag om ändring i brottsbalken

Härigenom föreskrivs att 11 kap. 5 § brottsbalken skall

ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 11 kap.

5 §1

Den som uppsåtligen eller Den som uppsåtligen eller

av oaktsamhet av oaktsamhet

åsidosätter åsidosätter

bokföringsskyldighet enligt bokföringsskyldighet enligt

bokföringslagen (1976:125) bokföringslagen (1976:125)

genom att underlåta att eller lagen (1989:000) om

bokföra stiftelser genom att

affärshändelser eller underlåta att bokföra

bevara räkenskapsmaterial affärshändelser eller

eller genom att lämna bevara räkenskapsmaterial

oriktiga uppgifter i eller genom att lämna

bokföringen eller på oriktiga uppgifter i

annat sätt, döms, om bokföringen eller på

rörelsens förlopp, annat sätt, döms, om

ekonomiska resultat eller rörelsens förlopp,

ställning till följd ekonomiska resultat eller

härav inte kan i huvudsak ställning till följd

bedömas med ledning av härav inte kan i huvudsak

bokföringen, för bedömas med ledning av

bokföringsbrott till bokföringen, för

fängelse i högst två bokföringsbrott till

år eller, om brottet är fängelse i högst två

ringa, till böter. Är år eller, om brottet är

brottet grovt, skall han ringa, till böter. Är

dömas till fängelse i brottet grovt, skall han

lägst sex månader och dömas till fängelse i

högst fyra år. lägst sex månader och

 högst fyra år.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1990.

3 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1915:218) om avtal och andra

rättshandlingar på förmögenhetsrättens område

Härigenom föreskrivs att 27 § lagen (1915:218) om avtal

och andra rättshandlingar på förmögenhetsrättens område

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 27 §1

I fråga om återkallelse I fråga om återkallelse

av prokura, som blivit till av prokura, som blivit till

handelsregistret anmäld, handelsregistret eller

skall vad i 13 och 19 §§ stiftelseregistret anmäld,

handelsregisterlagen skall vad i 13 och 19 §§

(1974:157) är stadgat handelsregisterlagen

lända till (1974:157) eller i 10 kap. 8

efterrättelse. Har och 10 §§ lagen

återkallelsen blivit (1989:000) om stiftelser är

införd i handelsregistret stadgat lända till

och kungjord i Post- och efterrättelse. Har

Inrikes Tidningar, är återkallelsen blivit

firmans innehavare icke införd i handelsregistret

pliktig att jämväl på eller i stiftelseregistret och

annat sätt återkalla kungjord i Post- och Inrikes

fullmakten. Tidningar, är firmans

 innehavare icke pliktig att

 jämväl på annat

 sätt återkalla

 fullmakten.

Fullmakt att sluta avtal om köp, byte eller gåva av fast

egendom skall vara skriftlig. Har sådan fullmakt blivit, efter

ty i 16 och 17 §§ sägs, återkallad eller för kraftlös förklarad,

vare fullmakten utan verkan.

Genom vad här ovan i detta kapitel stadgas därom, att

rättshandling av fullmäktigen i vissa fall icke är gällande

mot fullmaktsgivaren, sker ej ändring i vad 18 kap. 3 §

handelsbalken innehåller angående verkan därav att vad

som genom sådan rättshandling åtkommits blivit använt till

fullmaktsgivarens nytta.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1990.

4 Förslag till

Lag om ändring i permutationslagen (1972:205)

Härigenom föreskrivs att 5 § permutationslagen

(1972:205) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 5 §

Denna lag gäller ej Denna lag gäller ej

sådan pensions- eller stiftelser som omfattas av

personalstiftelse som avses i lagen (1989:000) om stiftelser

lagen (1967:531) om tryggande och ej heller sådan

av pensionsutfästelse m.m. pensions- eller

 personalstiftelse som avses i

 lagen (1967:531) om tryggande

 av pensionsutfästelse m.m.

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1990.

2. Ärenden som är anhängiggjorda vid lagens

ikraftträdande prövas enligt äldre bestämmelser.

5 Förslag till

Lag om ändring i handelsregisterlagen (1974:157)

Härigenom föreskrivs att 2--4 och 9 §§

handelsregisterlagen (1974:157) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 2 §1

I handelsregister införes I handelsregister införes

enskild näringsidkare och enskild näringsidkare och

handelsbolag samt ideell handelsbolag samt ideell

förening eller stiftelse förening som idkar

som idkar näring. näring.

Handelsbolag skall söka Handelsbolag skall söka

registrering, innan bolaget registrering, innan bolaget

börjar sin verksamhet. börjar sin verksamhet.

Detsamma gäller enskild Detsamma gäller enskild

näringsidkare, ideell näringsidkare och ideell

förening och stiftelse som förening som skulle ha

skulle ha varit varit bokföringsskyldig

bokföringsskyldig enligt enligt bokföringslagen

bokföringslagen (1929:117), (1929:117), om denna gällt

om denna gällt även även efter utgången av

efter utgången av år år 1976.

1976.

Enkelt bolag får införas i handelsregister i den ordning

som föreskrives för handelsbolag. Vad i denna lag sägs om

handelsbolag gäller även i fråga om sålunda registrerat

enkelt bolag.

3 §

Enskild näringsidkare och handelsbolag registreras hos

länsstyrelsen i det län där verksamheten skall drivas. Skall

verksamheten drivas inom flera län, sker registrering hos

länsstyrelsen i det län där huvudkontoret skall inrättas.

Ideell förening och Ideell förening registreras

stiftelse registreras hos hos länsstyrelsen i det

länsstyrelsen i det län län där föreningens

där föreningens eller styrelse har sitt säte.

stiftelsens styrelse har sitt

säte.

Utan hinder av vad som sägs i första eller andra stycket

får näringsidkaren registreras även i handelsregister för

annat län där verksamheten är avsedd att drivas.

4 §

Handelsregister skall innehålla följande uppgifter om:

Enskild näringsidkare:

 1. näringsidkarens firma,

2. näringsidkarens fullständiga namn, bostads- och

postadress samt telefon,

3. näringsverksamhetens art,

4. den ort där huvudkontoret är inrättat samt kontorets

postadress och telefon.

Handelsbolag:

 1. bolagets firma,

2. näringsverksamhetens art,

3. den ort där huvudkontoret är inrättat samt kontorets

postadress och telefon,

4. bolagsmännens fullständiga namn, bostads- och

postadresser samt telefon,

5. av vem och hur bolagets firma tecknas, när ej firman

får tecknas av varje bolagsman ensam,

6. om bolaget utgör kommanditbolag, vilken eller vilka

av bolagsmännen som är kommanditdelägare och beloppet

av varje sådan bolagsmans utfästa insats.

Ideell förening och Ideell förening:

stiftelse:

1. den firma under vilken 1. den firma under vilken

föreningen eller stiftelsen föreningen idkar näring,

idkar näring,

2. föreningens eller 2. föreningens namn, om det

stiftelsens namn, om det ej ej sammanfaller med firman,

sammanfaller med firman,

3. näringsverksamhetens 3. näringsverksamhetens

art, art,

4. den ort där 4. den ort där

föreningens eller föreningens styrelse har

stiftelsens styrelse har sitt sitt säte samt

säte samt föreningens föreningens postadress och

eller stiftelsens postadress telefon,

och telefon,

5. styrelseledamöternas 5. styrelseledamöternas

och, där suppleanter och, där suppleanter

utsetts, deras fullständiga utsetts, deras fullständiga

namn, bostads- och namn, bostads- och

postadresser samt telefon, postadresser samt telefon,

6. av vem och hur 6. av vem och hur

föreningens eller föreningens namn tecknas,

stiftelsens namn tecknas, om om ej namnet tecknas av

ej namnet tecknas av styrelsen styrelsen ensam.

ensam.

 9 §

Ansökan om registrering av handelsbolag göres av

samtliga bolagsmän.

Ansökan om registrering av Ansökan om registrering av

ideell förening eller ideell förening göres av

stiftelse göres av styrelsen.

styrelsen.

Prokura registreras på ansökan av huvudmannen. Är

huvudmannen handelsbolag, göres ansökan av samtliga

bolagsmän.

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1990.

2. En stiftelse som vid ikraftträdandet är registrerad i ett

handelsregister skall avföras ur registret när den har införts

i stiftelseregistret enligt lagen (1989:000) om stiftelser.

6 Förslag till

Lag om ändring i prokuralagen (1974:158)

Härigenom föreskrivs att 1 § prokuralagen (1974:158)

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 §

Har näringsidkare som Har näringsidkare som

registrerats i handelsregister registrerats i handelsregister

åt annan givit fullmakt, eller stiftelseregister åt

som uttryckligen förklarats annan givit fullmakt, som

vara prokura uttryckligen förklarats

(handelsfullmakt), eller har vara prokura

han på annat sätt (handelsfullmakt), eller har

angivit någon som sin han på annat sätt

prokurist, får denne i allt angivit någon som sin

som gäller huvudmannens prokurist, får denne i allt

näringsverksamhet handla som gäller huvudmannens

på hans vägnar och näringsverksamhet handla

teckna hans firma. på hans vägnar och

Prokiuristen får dock ej teckna hans firma. Prokuristen

utan särskilt bemyndigande får dock ej utan

överlåta huvudmannens särskilt bemyndigande

fasta egendom eller överlåta huvudmannens

tomträtt eller söka fasta egendom eller

inteckning eller upplåta tomträtt eller söka

rättighet däri. inteckning eller upplåta

 rättighet däri.

Skriftlig prokura medför behörighet för prokuristen att

företräda huvudmannen inför domstolar och andra

myndigheter.

Om registrering av prokura Om registrering av prokura

finns bestämmelser i finns bestämmelser i

handelsregisterlagen handelsregisterlagen

(1974:157). (1974:157) och lagen

 (1989:000) om stiftelser.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1990.

7 Förslag till

Lag om ändring i bokföringslagen (1976:125)

Härigenom föreskrivs att 1 § bokföringslagen (1976:125)

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 §1

Näringsidkare är Näringsidkare är

bokföringsskyldig enligt bokföringsskyldig enligt

denna lag. Detsamma gäller denna lag. Detsamma gäller

aktiebolag, handelsbolag och aktiebolag, handelsbolag och

ekonomisk förening, även ekonomisk förening, även

om bolaget eller föreningen om bolaget eller föreningen

ej utövar ej utövar

näringsverksamhet. näringsverksamhet. För

 stiftelser regleras

 bokföringsskyldigheten i

 lagen (1989:000) om

 stiftelser.

Den som är skyldig att Den som är skyldig att

för inkomst av för inkomst av

jordbruksfastighet föra jordbruksfastighet föra

räkenskaper enligt räkenskaper enligt

jordbruksbokföringslagen jordbruksbokföringslagen

(1979:141) är ej (1979:141) är ej

bokföringsskyldig för bokföringsskyldig för

inkomsten enligt denna lag. inkomsten enligt denna lag.

Hyr enskild person, dödsbo, Hyr enskild person, dödsbo

stiftelse eller ideell eller ideell förening ut

förening ut byggnad eller byggnad eller del av byggnad

del av byggnad föreligger föreligger

bokföringsplikt på grund bokföringsplikt på grund

därav endast om därav endast om

verksamheten är att anse verksamheten är att anse

som hotell- eller som hotell- eller

pensionatsrörelse eller pensionatsrörelse eller

omfattar mer än två omfattar mer än två

lägenheter som lägenheter som

regelmässigt uthyres och ej regelmässigt uthyres och ej

utgör del av egen bostad. utgör del av egen bostad.

Staten, kommun,landstingskommun,

kommunalförbund, församling och kyrklig samfällighet är

ej bokföringsskyldiga enligt denna lag.

Bestämmelserna i 11 och 13--21 §§ behöver ej tillämpas

av enskild näringsidkare i vars verksamhet den årliga

bruttoomsättningssumman normalt understiger ett

gränsbelopp som motsvarar 20 gånger det basbelopp enligt

lagen (1962:281) om allmän försäkring som gäller under den

sista månaden av räkenskapsåret.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1990.

1Senaste lydelse 1986:43.

1Senaste lydelse 1977:672.

1Senaste lydelse 1976:128.

1Senaste lydelse 1981:1198.

Bilaga 3

Förteckning över remissinstanserna

Efter remiss har yttrande över

departementspromemorian (Ds JU 1987:14) Stiftelser

avgetts av Justitiekanslern, Hovrätten för Västra Sverige,

Kammarrätten i Jönköping, Bokföringsnämnden,

Kommerskollegium, Försvarets civilförvaltning,

Bankinspektionen, Riksskatteverket,

Samhällsvetenskapliga fakulteten vid Göteborgs

universitet, Juridiska fakulteten vid Lunds universitet,

Kammarkollegiet, Riksrevisionsverket, Länsstyrelsernas

organisationsnämnd, Länsstyrelsen i Stockholms län,

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län, Länsstyrelsen i

Malmöhus län, Länsstyrelsen i Östergötlands län,

Riksdagens ombudsmän, Fideikommissnämnden, Statens

kulturråd, Riksantikvarieämbetet och statens historiska

museer, Universitets- och högskoleämbetet, Statens

industriverk, Styrelsen för teknisk utveckling, Domkapitlet

i Lunds stift, f.d. justitierådet Henrik Hessler, Sveriges

Industriförbund, Sveriges advokatsamfund,

Landsorganisationen i Sverige, Tjänstemännens

Centralorganisation, Centralorganisationen SACO/SR,

Svenska Arbetsgivareföreningen, Svenska

kommunförbundet, Landstingsförbundet, Stockholms

kommun, Göteborgs kommun, Malmö kommun, Haninge

kommun, Göteborgs och Bohus läns landsting, Svenska

kyrkans församlings- och pastoratsförbund, Sveriges

Allmännyttiga Bostadsföretag, Svenska Bankföreningen,

Svenska Sparbanksföreningen, Sveriges föreningsbankers

förbund, Föreningen Auktoriserade revisorer FAR,

Svenska Revisorsamfundet SRS, Lantbrukarnas

riksförbund, Riddarhusdirektionen, Institutet för

vidareutbildning av jurister och samhällsvetare, Svenska

kyrkans stiftelse för rikskyrklig verksamhet, Knut och Alice

Wallenbergs stiftelse, Nobelstiftelsen, Axel och Margaret

Ax:son Johnsons stiftelse för allmännyttiga ändamål,

Ragnar Söderbergs stiftelse, Maud och Birger Gustavssons

stiftelse 1 och 2, Stiftelsen Riksutställningar, Stiftelsen

Västerbottens museum, Länsmuseernas samarbetsråd,

Samhall, Stiftelsen för insamlingskontroll, Stiftelsen

Skogssällskapet, Stiftelsen Trygghetsfonden SAF-LO,

Stiftelsen Tjänstemännens Trygghetsfond och Stockholms

Sjukhem.

Yttranden har dessutom inkommit från Ragnar

Söderbergs stiftelse, Linnéa och Josef Carlssons Stiftelse,

Stockholms handelskammare, Svenska Läkaresällskapet,

Skånes handelskammare, Kungl. Patriotiska Sällskapet,

Kollektivforskningsinstitutens samarbetsorgan,

Crafoordska stiftelsen, Beijerstiftelsen, Anders Walls

Stiftelser, Apotekarsocieteten, Kungl.

Vetenskapsakademien, Gunnar Videgård, Antroposofiska

Sällskapet och Teatrarnas Riksförbund.

Riksskatteverket har överlämnat yttranden av

Länsskattemyndigheten i Malmöhus län, Stockholms län,

Jönköpings län och Södermanlands län samt av

Kronofogdemyndigheten i Uppsala, Vänersborg, Halmstad

och Luleå.

Universitets- och högskoleämbetet har överlämnat

yttranden av Rektorsämbetet vid Stockholms universitet,

Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms universitet,

rektorsämbetet vid Uppsala universitet, Juridiska

fakultetsstyrelsen vid Uppsala universitet, Rektorsämbetet

vid universitetet i Linköping, Rektorsämbetet vid Lunds

universitet samt Chalmers tekniska högskola.

Stiftelsen Västerbottens museum har överlämnat

yttranden av Umeå kommun och Västerbottens läns

landsting.

Bilaga 4

Lagrådsremissens lagförslag

1 Förslag till

Stiftelselag

Härigenom föreskrivs följande.

1 kap. Inledande bestämmelser

1 § En stiftelse bildas genom att egendom enligt

förordnande av en eller flera stiftare avskiljs för att

varaktigt förvaltas som en självständig förmögenhet för ett

bestämt ändamål.

Stiftelsens egendom skall anses vara avskild när den har

tagits om hand av någon som har åtagit sig att förvalta den

i enlighet med stiftelseförordnandet.

2 § Ett stiftelseförordnande skall vara skriftligt och

undertecknat av stiftaren eller stiftarna.

Ett giltigt testamentariskt förordnande skall godtas som

ett stiftelseförordnande enligt denna lag utan hinder av

bestämmelsen i första stycket.

3 § En stiftelse kan förvärva rättigheter och ikläda sig

skyldigheter samt föra talan inför domstolar och andra

myndigheter.

För en stiftelses förpliktelser svarar endast stiftelsens

tillgångar.

4 § Om en stiftelse äger så många aktier eller andelar i

en svensk eller utländsk juridisk person att den har mer än

hälften av rösterna för samtliga aktier eller andelar, är

stiftelsen moderstiftelse och den andra juridiska personen

dotterföretag. Äger ett dotterföretag eller äger en

moderstiftelse och ett eller flera dotterföretag tillsammans

eller äger flera dotterföretag tillsammans så många aktier

eller andelar i en juridisk person som nyss har sagts, är även

den sistnämnda juridiska personen dotterföretag till

moderstiftelsen.

Om en stiftelse i annat fall på grund av aktie- eller

andelsinnehav eller avtal ensam har ett bestämmande

inflytande över en juridisk person och en betydande andel

i resultatet av dess verksamhet, är stiftelsen moderstiftelse

och den juridiska personen dotterföretag.

Moderstiftelse och dotterföretag utgör tillsammans en

koncern.

5 § En stiftelse skall ha ett namn. Namnet skall innehålla

ordet stiftelse.

Endast stiftelser får i sitt namn använda ordet stiftelse

eller en förkortning därav, om inte annat följer av denna

eller annan lag.

Bestämmelser om stiftelses firma finns i 8 kap.

6 § Bestämmelserna i 1 kap. 4 § och 5 § första stycket och

2 -- 10 kap. gäller inte i fråga om

1. kyrkostiftelser, och

2. stiftelser vilkas tillgångar enligt stiftelseförordnandet

får användas endast till förmån för bestämda fysiska

personer.

7 § I 9 kap. finns bestämmelser om att stiftelser står

under tillsyn av en tillsynsmyndighet. I 10 kap. finns

bestämmelser om att vissa stiftelser skall vara registrerade i

ett stiftelseregister.

I 11 kap. denna lag och i lagen (1967:531) om tryggande

av pensionsutfästelse m.m. finns bestämmelser om särskilda

former av stiftelser.

2 kap. Förvaltning

Allmänt om förvaltningen

1 § Föreskrifterna i stiftelseförordnandet skall följas vid

förvaltningen av stiftelsens angelägenheter. Om

föreskrifterna strider mot någon bestämmelse i denna lag

eller annan författning, tillämpas dock i stället den

bestämmelsen.

2 § Om ett åtagande att förvalta stiftelsens egendom i

enlighet med stiftelseförordnandet görs av en eller flera

fysiska personer, föreligger egen förvaltning. Görs ett

sådant åtagande av en juridisk person, föreligger anknuten

förvaltning.

Den eller de fysiska personer som har åtagit sig att

förvalta stiftelsens egendom i enlighet med

stiftelseförordnandet bildar styrelse för stiftelsen.

Den juridiska person som har åtagit sig att förvalta

stiftelsens egendom är förvaltare för stiftelsen. Om staten

har lämnat ett sådant åtagande, är det i stället den

myndighet som har lämnat åtagandet för statens räkning

som är förvaltare.

3 § Styrelsen eller förvaltaren svarar för att föreskrifterna

i stiftelseförordnandet följs.

Första stycket gäller inte om föreskriften

1. innebär att någon annan än styrelsen skall entlediga

eller utse ledamöter eller ordförande i styrelsen,

2. innebär att någon annan än styrelsen eller förvaltaren

skall bestämma arvode åt styrelsen eller förvaltaren eller

stiftelsens revisor,

3. innebär att stiftelsens revisor skall utses eller

entledigas av någon annan än styrelsen eller förvaltaren,

eller

4. rör innehållet i revisorns uppdrag.

4 § Om det inte följer av stiftelseförordnandet hur

stiftelsens förmögenhet skall vara placerad, svarar styrelsen

eller förvaltaren för att förmögenheten är placerad på ett

godtagbart sätt.

5 § En stiftelse får placera sin förmögenhet gemensamt

med andra stiftelser, om det inte följer av

stiftelseförordnandet att förmögenheten skall vara placerad

på ett sätt som hindrar det.

6 § En stiftelse får inte lämna penninglån till eller ställa

säkerhet för

1. stiftaren eller förvaltaren,

2. en företrädare för stiftelsen eller för förvaltaren eller,

om stiftelsen förvaltas av ett handelsbolag, en bolagsman i

bolaget,

3. en andelsägare i eller företrädare för ett dotterföretag

till stiftelsen eller förvaltaren,

4. den som är gift med eller är syskon eller släkting i rätt

upp- eller nedstigande led till en person som avses i 1--3,

5. den som är besvågrad med en person som avses i 1--3

i rätt upp- eller nedstigande led eller så att den ene är eller

har varit gift med den andres syskon, eller

6. en juridisk person över vars verksamhet någon som

nämnts ovan har ett bestämmande inflytande.

Vad som sägs i första stycket 4 och 5 skall även avse den

som på grund av samboförhållande på liknande sätt är

närstående till en person som avses i första stycket 1--3.

Första stycket 2--5 och andra stycket gäller inte om

stiftelsen skall främja sitt syfte genom att meddela

penninglån till eller ställa säkerhet för någon som omfattas

av dessa bestämmelser. Bestämmelsen i första stycket 6

gäller inte om gäldenären är ett dotterföretag till stiftelsen.

7 § Styrelsen eller förvaltaren skall besluta om stiftelsens

namn, om stiftelseförordnandet inte innehåller någon

föreskrift om namn för stiftelsen.

Vad som sägs i denna lag om föreskrifter i ett

stiftelseförordnande gäller också beslut som fattats enligt

första stycket.

8 § Styrelsen eller förvaltaren svarar för att stiftelsen

fullgör sin bokföringsskyldighet m.m. enligt 3 kap.

Styrelsen eller förvaltaren svarar för att

stiftelseförordnandet och övriga handlingar avseende

stiftelsen förvaras på ett ordnat och betryggande sätt.

Egen förvaltning

9 § Styrelsen har rätt att entlediga ledamöter och att utse

nya ledamöter, om inte annat följer av

stiftelseförordnandet.

Ett uppdrag som ledamot i en styrelse med två eller flera

ledamöter upphör, om ledamoten anmäler det hos den som

har utsett honom eller, om denne inte kan nås, hos

styrelsen.

Ett uppdrag som ledamot i en styrelse med endast en

ledamot upphör, om ledamoten anmäler det hos

tillsynsmyndigheten och, om det är möjligt, hos den som

har utsett honom.

10 § Stiftaren eller stiftarna kan inte ensamma vara

styrelse för stiftelsen. Den som är underårig eller försatt i

konkurs eller som har förvaltare enligt 11 kap. 7 §

föräldrabalken kan inte vara styrelseledamot.

11 § Inom styrelsen skall en ledamot vara ordförande.

Ordföranden skall väljas av styrelsen, om inte annat följer

av stiftelseförordnandet. Vid lika röstetal avgörs valet

genom lottning.

Ordföranden skall se till att sammanträden hålls när det

behövs. Styrelsen skall sammankallas om en

styrelseledamot begär det.

12 § Styrelsen är beslutför, om mer än hälften av hela

antalet styrelseledamöter är närvarande eller det högre

antal som föreskrivs i stiftelseförordnandet. Om inte

stiftelseförordnandet föreskriver en särskild röstmajoritet,

gäller som styrelsens beslut den mening som mer än hälften

av de närvarande röstar för eller, vid lika röstetal, den

mening som ordföranden biträder.

13 § Vid styrelsens sammanträden skall det föras

protokoll.

14 § En styrelseledamot får inte handlägga frågor som rör

avtal mellan honom och stiftelsen. Han får inte heller

handlägga frågor om avtal mellan stiftelsen och tredje man,

om han i frågan har ett väsentligt intresse som kan vara

stridande mot stiftelsens. Med avtal jämställs rättegång

eller annan talan.

Är styrelsen enligt första stycket förhindrad att företräda

stiftelsen, får tillsynsmyndigheten på styrelsens begäran

förordna en god man att företräda stiftelsen i styrelsens

ställe.

15 § En styrelseledamot har rätt till skäligt arvode i

efterskott för kalenderår. Beslut om arvode får fattas av

styrelsen.

Första stycket gäller endast om inte annat har

föreskrivits i stiftelseförordnandet.

16 § Styrelsen företräder stiftelsen och tecknar dess

namn och firma.

Styrelsen för en stiftelse som är registrerad i

stiftelseregistret kan bemyndiga någon annan att företräda

stiftelsen och teckna dess namn och firma. Styrelsen kan när

som helst återkalla ett sådant bemyndigande.

Bestämmelserna i 14 § gäller i fråga om den som har fått ett

sådant bemyndigande även om han inte är styrelseledamot.

Den som är underårig eller i konkurs eller som har

förvaltare enligt 11 kap. 7 § föräldrabalken får inte

bemyndigas att företräda stiftelsen.

En stiftelse som har försatts i konkurs företräds som

konkursgäldenär av den styrelse som finns vid konkursens

början. Bestämmelserna i 9 § gäller dock under konkursen.

17 § Har styrelsen eller annan ställföreträdare överskridit

sin befogenhet när den företog en rättshandling för

stiftelsen, gäller inte rättshandlingen mot stiftelsen, om den

mot vilken rättshandlingen företogs insåg eller borde ha

insett att befogenheten överskreds.

Anknuten förvaltning

18 § Ett uppdrag som förvaltare upphör, om förvaltaren

begär det hos tillsynsmyndigheten och hos den som har

utsett honom, om denne kan nås.

Stiftaren får inte vara förvaltare. Den som är försatt i

konkurs får inte heller vara förvaltare.

19 § Över de beslut som förvaltaren fattar rörande

stiftelsen skall det föras protokoll.

20 § Förvaltaren får inte handlägga frågor som rör avtal

mellan honom och stiftelsen. Förvaltaren får inte heller

handlägga frågor om avtal mellan stiftelsen och tredje man,

om förvaltaren i frågan har ett väsentligt intresse som kan

vara stridande mot stiftelsens. Med avtal jämställs rättegång

eller annan talan.

Första stycket tillämpas också på företrädare för

förvaltaren.

Är förvaltaren enligt första stycket förhindrad att

företräda stiftelsen, får tillsynsmyndigheten på förvaltarens

begäran förordna en god man att företräda stiftelsen i

förvaltarens ställe.

21 § Förvaltaren har rätt till skäligt arvode i efterskott för

kalenderår. Beslut om arvode får fattas av förvaltaren.

Första stycket gäller endast om inte annat har

föreskrivits i stiftelseförordnandet.

22 § Förvaltaren företräder stiftelsen och tecknar dess

namn och firma.

Förvaltaren för en stiftelse som är registrerad i

stiftelseregistret kan bemyndiga någon annan att företräda

stiftelsen och teckna dess namn och firma. Förvaltaren kan

när som helst återkalla ett sådant bemyndigande.

Den som är underårig eller i konkurs eller som har

förvaltare enligt 11 kap. 7 § föräldrabalken får inte

bemyndigas att företräda stiftelsen.

En stiftelse som har försatts i konkurs företräds som

konkursgäldenär av den förvaltare som finns vid

konkursens början. Bestämmelserna i 18 § gäller dock

under konkursen.

23 § Har förvaltaren eller annan företrädare för stiftelsen

överskridit sin befogenhet när han företog en rättshandling

för stiftelsen, gäller inte rättshandlingen mot stiftelsen, om

den mot vilken rättshandlingen företogs insåg eller borde ha

insett att befogenheten överskreds.

3 kap. Bokföring och årsredovisning m.m.

Bokföring

1 § Stiftelser som är bokföringsskyldiga enligt denna lag

skall fullgöra denna skyldighet enligt vad som föreskrivs i

bokföringslagen (1976:125).

2 § En stiftelse som utövar näringsverksamhet eller är

moderstiftelse är bokföringsskyldig.

Om en stiftelse hyr ut en byggnad eller del av en

byggnad, är den dock bokföringsskyldig på grund därav

endast om verksamheten är att anse som hotell- eller

pensionatrörelse eller omfattar mer än två lägenheter som

regelmässigt hyrs ut.

En stiftelse som helt eller delvis har bildats av staten, en

kommun, ett landsting eller en kyrklig kommun är alltid

bokföringsskyldig.

3 § Utöver vad som följer av 2 § är en stiftelse

bokföringsskyldig

1. från tidpunkten för dess bildande, om värdet av

tillgångarna då överstiger ett gränsbelopp som motsvarar

tio gånger det gällande basbeloppet enligt lagen (1962:381)

om allmän försäkring, eller

2. från och med räkenskapsåret efter det vid vars utgång

värdet av stiftelsens tillgångar översteg det gränsbelopp som

anges i punkt 1.

En stiftelse kan av tillsynsmyndigheten undantas från

bokföringsskyldighet enligt första stycket, om stiftelsens

tillgångar vid utgången av de tre senaste räkenskapsåren har

varit lägre än det i första stycket angivna gränsbeloppet.

Om en stiftelse har sin förmögenhet gemensamt

placerad med en annan stiftelses förmögenhet, får stiftelsen

beträffande den gemensamt placerade förmögenheten ha

en med den andra stiftelsen gemensam grundbokföring.

4 § En stiftelse som är bokföringsskyldig enligt 3 § kan av

tillsynsmyndigheten undantas från denna skyldighet för en

viss tid, om stiftelsen skall främja sitt syfte enbart genom att

utge kontanta bidrag och den har sin förmögenhet

huvudsakligen placerad i sådana obligationer som avses i 15

kap. 4 § tredje stycket föräldrabalken eller i fordran hos

Riksbanken eller Riksgäldskontoret eller i fordran som

svensk bank, postgirot eller försäkringsbolag med svensk

koncession svarar för.

Beslut om undantag enligt första stycket meddelas efter

ansökan av stiftelsen för högst fem räkenskapsår i följd.

Räkenskaper

5 § Stiftelser som inte är bokföringsskyldiga enligt denna

lag skall fortlöpande föra räkenskaper över tillgångar och

skulder samt över belopp som har influtit till eller utbetalats

av stiftelsen. Det skall finnas verifikationer för in- och

utbetalningar. Om stiftelsen har sin förmögenhet

gemensamt placerad med en annan stiftelses förmögenhet,

tillämpas bestämmelsen i 3 § tredje stycket.

Räkenskaperna skall avslutas med en sammanställning

för varje räkenskapsår. Av sammanställningen skall även

framgå värdet av stiftelsens tillgångar vid räkenskapsårets

slut.

Räkenskapsmaterialet skall bevaras i ordnat skick och

på betryggande sätt inom landet under minst tio år från

utgången av det räkenskapsår som räkenskapsmaterialet

avser.

Räkenskapsåret för en sådan stiftelse som avses i första

stycket skall omfatta ett kalenderår. Stiftelsens första

räkenskapsår skall avkortas om det behövs för att

nästföljande räkenskapsår skall omfatta ett kalenderår.

Värdet av stiftelsens tillgångar

6 § Vid bestämmandet av det värde av stiftelsens

tillgångar som avses i 3 och 5 §§ skall fastigheter eller

byggnader som är lös egendom tas upp till gällande

taxeringsvärde om sådant värde finns. I annat fall skall

fastigheter eller byggnader liksom tillgångar av annat slag

tas upp till ett värde som svarar mot vad tillgången kan anses

betinga vid en försäljning under normala förhållanden.

Årsredovisning m.m.

7 § En stiftelse som är bokföringsskyldig enligt denna lag

skall upprätta årsredovisning. Om stiftelsen vid

räkenskapsårets utgång är moderstiftelse och antalet

anställda hos koncernen under räkenskapsåret i medeltal

har varit minst tio, skall stiftelsen även upprätta

koncernredovisning.

Bestämmelsen i första stycket första meningen gäller

inte i fråga om en stiftelse som får använda sina tillgångar

till förmån för endast medlemmar av en viss eller vissa

släkter och som är bokföringsskyldig enligt 3 §.

Årsredovisningen består av den resultaträkning och den

balansräkning som har tagits in i årsbokslutet samt av en

förvaltningsberättelse med uppgift om hur stiftelsens

ändamål har främjats under räkenskapsåret.

8 § En stiftelse som har utövat näringsverksamhet under

räkenskapsåret eller som är moderstiftelse vid

räkenskapsårets utgång skall vid upprättandet av

årsredovisningen tillämpa 2 kap. 6--8 §§ lagen (1980:1103)

om årsredovisning m.m. i vissa företag. Om det finns

synnerliga skäl får tillsynsmyndigheten medge att

bruttoomsättningssumman inte anges i årsredovisningens

resultaträkning.

En stiftelse som skall upprätta koncernredovisning skall

vid upprättandet av årsredovisningen tillämpa även 3 kap.

2 § andra stycket, 3-5 §§ samt 8 § andra meningen lagen

(1980:1103) om årsredovisning m.m. i vissa företag och vid

upprättandet av koncernredovisningen 3 kap. 7 § samt 9 §

första stycket samma lag. Ett dotterföretag till stiftelsen

skall vid upprättandet av sin årsredovisning tillämpa 3 kap.

2 § andra stycket samt 8 § nämnda lag.

9 § Årsredovisningen skall skrivas under av samtliga

styrelseledamöter eller, i fråga om stiftelser med anknuten

förvaltning, av förvaltaren eller, om ett handelsbolag är

stiftelsens förvaltare, av samtliga de handelsbolagsmän som

företräder bolaget.

Har en avvikande mening beträffande årsredovisningen

antecknats till styrelsens eller förvaltarens protokoll, skall

den avvikande meningen fogas till redovisningen.

10 § En stiftelse som är skyldig att upprätta

årsredovisning enligt denna lag skall avlämna

årsredovisningen till revisorn senast fyra månader efter

räkenskapsårets utgång. Om stiftelsen är skyldig att

upprätta koncernredovisning enligt denna lag, gäller vad nu

sagts även i fråga om koncernredovisningen.

En stiftelse som inte är årsredovisningsskyldig enligt

denna lag skall avlämna årsbokslutet eller

sammanställningen över räkenskaperna till revisorn senast

fyra månader efter räkenskapsårets utgång.

11 § En stiftelse som är skyldig att upprätta

årsredovisning enligt denna lag skall senast sex månader

efter räkenskapsårets utgång sända en kopia av

revisionsberättelsen och av den av revisorn påtecknade

årsredovisningen till tillsynsmyndigheten. Om stiftelsen är

skyldig att upprätta koncernredovisning enligt denna lag,

gäller vad nu sagts även i fråga om

koncernrevisionsberättelsen och den av revisorn

påtecknade koncernredovisningen.

12 § Bestämmelsen i 11 § första meningen gäller inte i

fråga om sådana stiftelser som avses i 9 kap. 10 § första

stycket. En sådan stiftelse skall senast sex månader efter

räkenskapsårets utgång hålla en kopia av

revisionsberättelsen och av den av revisorn påtecknade

årsredovisningen tillgänglig för var och en som vill ta del av

den. Är stiftelsen skyldig att upprätta koncernredovisning,

gäller vad nu sagts även i fråga om

koncernrevisionsberättelsen och den av revisorn

påtecknade koncernredovisningen, om stiftelsen är sådan

som avses i 9 kap. 10 § första stycket 1 eller 2.

4 kap. Revision

1 § En stiftelse skall ha minst en revisor.

Om inte annat föreskrivs i stiftelseförordnandet, utses

och entledigas revisorn i en stiftelse med egen förvaltning

av styrelsen.

Om inte annat föreskrivs i stiftelselseförordnandet, utses

och entledigas revisorn i en stiftelse med anknuten

förvaltning av

1. förvaltarens högsta beslutande organ,

2. styrelsen om det finns en styrelse och annars av

myndighetens chef, om förvaltaren är en statlig myndighet,

eller

3. samtliga bolagsmän i förening, om förvaltaren är ett

handelsbolag.

2 § Om inte annat föreskrivs i stiftelseförordnandet, får

en stiftelse ha en eller flera revisorssuppleanter.

Bestämmelserna i detta kapitel om revisorer tillämpas

också på revisorssuppleanterna.

3 § Den som är underårig, i konkurs eller underkastad

näringsförbud eller som har förvaltare enligt 11 kap. 7 §

föräldrabalken får inte vara revisor.

En revisor skall ha den insikt i och erfarenhet av

redovisning och ekonomiska förhållanden som med hänsyn

till stiftelsens ändamål samt arten och värdet av stiftelsens

tillgångar fordras för uppdragets fullgörande.

Till revisor kan även ett auktoriserat eller godkänt

revisionsbolag utses. Vid tillämpningen av bestämmelserna

i detta kapitel likställs ett auktoriserat revisionsbolag med

auktoriserad revisor och ett godkänt revisionsbolag med

godkänd revisor. Ett bolag som utses till revisor skall till den

stiftelse som revisionen avser anmäla vem som är

huvudansvarig för revisionen. Den huvudansvarige skall i

ett auktoriserat revisionsbolag vara auktoriserad revisor

och i ett godkänt revisionsbolag vara auktoriserad eller

godkänd revisor. Bestämmelserna i 6 § tillämpas på den

huvudansvarige.

Till revisor i dotterföretag bör minst en av

moderstiftelsens revisorer utses, om det kan ske.

4 § Minst en revisor skall vara auktoriserad eller godkänd

revisor, om stiftelsen är bokföringsskyldig och skyldig att

upprätta årsredovisning enligt denna lag.

Stiftelsen skall ha auktoriserad revisor om stiftelsens

tillgångar eller, om stiftelsen är moderstiftelse, koncernens

tillgångar, värderade med tillämpning av 3 kap. 6 §, vid

utgången av de två senaste räkenskapsåren haft ett värde

överstigande ett gränsbelopp som motsvarar 1 000 gånger

det basbelopp enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring

som gällde vid utgången av respektive räkenskapsår. Minst

en revisor skall vara auktoriserad också om stiftelsen eller

koncernen under vart och ett av de två senaste

räkenskapsåren i medeltal haft mer än 200 anställda.

Regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer kan i fall som avses i andra stycket besluta att

en viss godkänd revisor får utses i stället för en auktoriserad

revisor. Sådana beslut är giltiga i högst fem år.

5 § I fråga om andra stiftelser än som avses i 4 § första

stycket får tillsynsmyndigheten, om det är påkallat av

särskilda omständigheter, besluta att minst en revisor skall

vara auktoriserad eller godkänd revisor.

6 § Den kan inte vara revisor som

1. är stiftelsens stiftare eller förvaltare,

2. är företrädare för stiftelsen eller för förvaltaren eller,

om ett handelsbolag är förvaltare, är bolagsman i bolaget,

3. är andelsägare i eller företrädare för ett dotterföretag

till stiftelsen eller förvaltaren,

4. biträder vid förande av stiftelsens räkenskaper eller

vid stiftelsens förmögenhetsförvaltning eller stiftelsens

kontroll däröver,

5. är anställd hos eller på annat sätt intar en underordnad

eller beroende ställning till stiftelsen eller förvaltaren eller

någon som avses i 1--4,

6. är verksam i samma företag som den som yrkesmässigt

biträder stiftelsen vid grundbokföringen eller förandet av

räkenskaper avseende in- och utbetalningar eller vid

stiftelsens förmögenhetsförvaltning eller stiftelsens kontroll

däröver,

7. är gift eller sambo med eller är syskon eller släkting i

rätt upp- eller nedstigande led till en person som avses i 1--

4 eller är besvågrad med en sådan person i rätt upp- eller

nedstigande led eller så att den ene är gift med den andres

syskon, eller

8. står i låneskuld till stiftelsen eller förvaltaren eller till

ett dotterföretag till stiftelsen eller till förvaltaren eller har

förpliktelser för vilka stiftelsen, förvaltaren eller

dotterföretag till stiftelsen eller förvaltaren har ställt

säkerhet.

I ett dotterföretag kan inte den vara revisor som enligt

första stycket inte är behörig att vara revisor i

moderstiftelsen.

En revisor får vid revisionen inte anlita någon som enligt

första och andra styckena inte är behörig att vara revisor.

Har moderstiftelsen eller dotterföretaget någon anställd i

sin tjänst med uppgift att uteslutande eller huvudsakligen ha

hand om stiftelsens eller dotterföretagets eller bådas interna

revision, får revisorn dock anlita en sådan anställd i den

utsträckning som det är förenligt med god revisionssed.

7 § En revisor utses för bestämd tid eller tills vidare.

Ett uppdrag att tills vidare vara revisor upphör när ny

revisor har utsetts.

Ett uppdrag som revisor för bestämd tid upphör i förtid,

om revisorn anmäler det hos den som har utsett honom eller

om han entledigas av någon som enligt 1 § andra stycket har

rätt att göra det.

En revisor vars uppdrag upphör i förtid skall genast

anmäla detta till tillsynsmyndigheten, om uppdraget har

gällt en stiftelse som är bokföringsskyldig och skyldig att

upprätta årsredovisning enligt denna lag. Revisorn skall i

anmälan lämna en redogörelse för iakttagelserna vid den

granskning som han har utfört under den del av löpande

räkenskapsår som hans uppdrag har omfattat. För anmälan

gäller i tillämpliga delar vad som föreskrivs i 11 § tredje och

fjärde styckena om revisionsberättelse. Kopia av anmälan

skall överlämnas till stiftelsens styrelse eller förvaltare.

Bestämmelsen i fjärde stycket tillämpas inte om

uppdraget har gällt en sådan stiftelse som avses i 9 kap. 10 §

första stycket.

8 § Tillsynsmyndigheten kan förordna revisor för en

stiftelse, om

1. någon revisor inte är utsedd,

2. någon auktoriserad eller godkänd revisor inte är

utsedd enligt 4 eller 5 §,

3. en revisor är obehörig enligt 3 § första stycket eller 6 §,

eller

4. en föreskrift i stiftelseförordnandet om antalet

revisorer eller om revisors behörighet har åsidosatts.

I fall som avses i första stycket 1--4 är styrelsen eller

förvaltaren skyldig att göra anmälan till

tillsynsmyndigheten, om inte rättelse utan dröjsmål sker

genom den som utser revisor.

Förordnande enligt första stycket skall meddelas efter

det att stiftelsen har hörts och avse tid till dess att annan

revisor har blivit utsedd. Vid förordnande på grund av att

en revisor är obehörig enligt första stycket 2--4 skall

tillsynsmyndigheten entlediga den obehörige revisorn.

9 § Revisorerna skall i den omfattning som följer av god

revisionssed granska stiftelsens räkenskaper och

årsredovisning, årsbokslut eller sammanställning enligt 3

kap. 5 § andra stycket samt styrelsens eller förvaltarens

förvaltning.

Om stiftelsen är en moderstiftelse som skall upprätta

koncernredovisning, skall revisorerna även granska

koncernredovisningen och koncernföretagens inbördes

förhållanden i övrigt.

10 § Styrelsen eller förvaltaren skall ge revisorerna

tillfälle att verkställa granskningen i den omfattning som

denne finner behövligt samt lämna de upplysningar och det

biträde som revisorerna begär. Samma skyldighet har

företagsledningen och revisorerna i ett dotterföretag

gentemot en revisor i moderstiftelsen.

11 § Revisorerna skall avge en revisionsberättelse för

varje räkenskapsår.

I fråga om stiftelser som är bokföringsskyldiga och

skyldiga att upprätta årsredovisning enligt denna lag skall

revisionsberättelsen innehålla ett uttalande om huruvida

årsredovisningen har gjorts upp enligt denna lag. Innehåller

inte årsredovisningen sådana upplysningar som skall lämnas

enligt 3 kap. 7 § tredje stycket eller 8 §, skall detta anges och

behövliga upplysningar lämnas i revisionsberättelsen, om

det kan ske.

I revisionsberättelsen skall det också anmärkas om

revisorerna vid sin granskning har funnit att

1. stiftelsens tillgångar har använts i strid mot stiftelsens

ändamål eller att dess förmögenhet är placerad i strid mot

stiftelseförordnandet eller mot 2 kap. 4 eller 6 §,

2. någon annan åtgärd eller försummelse innebär att

föreskrifterna i stiftelseförordnandet eller bestämmelserna

i denna lag eller annan författning inte har iakttagits, eller

3. vad som enligt 1 eller 2 ligger en styrelseledamot eller

förvaltaren till last eller annan åtgärd eller försummelse kan

föranleda ersättningsskyldighet enligt 5 kap. 1 § första

meningen eller entledigande enligt 5 kap. 4 §.

Har stiftelsen utövat näringsverksamhet under

räkenskapsåret, skall revisionsberättelsen upprättas även

med iakttagande av 4 kap. 10 § fjärde stycket lagen

(1980:1103) om årsredovisning m.m. i vissa företag.

I en moderstiftelse skall revisorerna avge en särskild

revisionsberättelse beträffande koncernen. Härvid skall

andra stycket och tredje stycket 2 och 3 tillämpas.

12 § Sedan revisorerna i en stiftelse som är skyldig att

upprätta årsredovisning enligt denna lag har slutfört

granskningen, skall de skriva en hänvisning till

revisionsberättelsen på årsredovisningen och, i en

moderstiftelse, på koncernredovisningen. Finner

revisorerna att balansräkningen eller resultaträkningen är

oriktig, skall de därvid anteckna även detta. I en

moderstiftelse gäller detsamma i fråga om

koncernbalansräkningen och koncernresultaträkningen.

13 § Revisorerna skall överlämna revisions- och

koncernrevisionsberättelsen samt den av dem påtecknade

års- och koncernredovisningen eller sammanställningen till

styrelsen eller förvaltaren senast fem och en halv månader

efter utgången av stiftelsens räkenskapsår.

14 § Erinringar som revisorerna framställer till styrelsen

eller förvaltaren och som inte har tagits in i

revisionsberättelsen skall de anteckna i protokoll eller

någon annan handling. Handlingen skall överlämnas till

styrelsen eller förvaltaren.

15 § Revisorerna får inte lämna upplysningar till

utomstående om sådana stiftelsens angelägenheter som de

har fått kännedom om vid fullgörandet av sitt uppdrag, om

det kan vara till nackdel för stiftelsen.

Revisorerna är skyldiga att

1. till medrevisor, ny revisor, tillsynsmyndigheten och,

om stiftelsen har försatts i konkurs, konkursförvaltaren

lämna behövliga upplysningar om stiftelsens

angelägenheter, samt

2. på begäran lämna upplysningar om stiftelsens

angelägenheter till undersökningsledaren under

förundersökning i brottmål.

Bestämmelsen i första stycket 1 om

upplysningsskyldighet till tillsynsmyndigheten gäller inte

när det är fråga om sådan stiftelse som avses i 9 kap. 10 §

första stycket.

16 § Revisorerna har rätt att av stiftelsen få skäligt

arvode för sitt uppdrag.

5 kap. Skadestånd m.m.

1 § Om en styrelseledamot eller förvaltaren uppsåtligen

eller av oaktsamhet orsakar skada för stiftelsen då han

fullgör sitt uppdrag, skall han ersätta skadan. Detsamma

gäller när skadan tillfogas någon annan genom

åsidosättande av föreskrifterna i stiftelseförordnandet eller

denna lag.

2 § En revisor är ersättningsskyldig enligt de grunder som

anges i 1 §. Han ansvarar även för skada som uppsåtligen

eller av oaktsamhet orsakas av hans medhjälpare.

Om ett revisionsbolag är revisor, är det bolaget och den

som är huvudansvarig för revisionen som är

ersättningsskyldiga.

3 § Om någon är ersättningsskyldig enligt 1 eller 2 §, kan

skadeståndet jämkas efter vad som är skäligt med hänsyn

till handlingens beskaffenhet, skadans storlek och

omständigheterna i övrigt.

Skall flera ersätta samma skada, svarar de solidariskt för

skadeståndet i den mån inte skadeståndsskyldigheten har

jämkats för någon av dem enligt första stycket. Vad någon

har utgett i skadestånd får krävas tillbaka från de andra

efter vad som är skäligt med hänsyn till omständigheterna.

4 § Om en styrelseledamot eller förvaltaren missköter sitt

uppdrag, kan han entledigas av domstol för den tid som

omständigheterna påkallar.

5 § Talan om skadestånd till stiftelsen enligt 1 eller 2 §

eller talan om entledigande enligt 4 § kan väckas, förutom

av styrelsen eller förvaltaren, av

1. stiftaren eller, om stiftaren är avliden, dennes

efterlevande make eller sambo, arvinge, arvinges

avkomling, universell testamentstagare, boutredningsman

eller testamentsexekutor i dödsboet efter stiftaren,

2. en styrelseledamot,

3. den som enligt stiftelsens ändamål kan komma att

njuta förmån av stiftelsen,

4. den som genom stiftelseförordnandet har getts rätt att

föra sådan talan, samt

5. tillsynsmyndigheten.

Talan om skadestånd till stiftelsen enligt 1 eller 2 § kan

även väckas av stiftelsens konkursbo.

Den som har väckt talan om skadestånd enligt första

stycket 1--5 eller andra stycket svarar för

rättegångskostnaderna men har rätt till ersättning av

stiftelsen för den kostnad som täcks av vad som har kommit

stiftelsen till godo genom rättegången.

Bestämmelsen i första stycket 5 gäller inte i fråga om en

sådan stiftelse som avses i 9 kap. 10 § första stycket.

6 § Sådan talan för stiftelsens räkning enligt 1 eller 2 §

som inte grundas på brott kan ej väckas mot

1. en styrelseledamot eller förvaltaren sedan tre år har

förflutit från utgången av det räkenskapsår då det beslut

eller den åtgärd som ligger till grund för talan fattades eller

vidtogs, eller

2. en revisor sedan tre år har förflutit från det att

revisionsberättelsen kom styrelsen eller förvaltaren till

handa.

Utan hinder av bestämmelserna i första stycket får

stiftelsens konkursbo väcka talan, om konkursansökan har

gjorts innan den tid som anges i första stycket har gått ut.

Efter utgången av nämnda tid kan sådan talan dock ej

väckas senare än sex månader från edgångssammanträdet.

6 kap. Ändring m.m. av föreskrifter i ett

stiftelseförordnande

Förutsättningar för ändring m.m.

1 § Föreskrifter i ett stiftelseförordnande får ändras,

upphävas eller åsidosättas i särskilt fall endast om de på

grund av ändrade förhållanden inte längre kan följas eller

har blivit uppenbart onyttiga eller uppenbart stridande mot

stiftarens avsikter eller om det finns andra särskilda skäl.

Vid ändring av föreskrifter om stiftelsens ändamål skall

det nya ändamålet så nära som möjligt motsvara det

ursprungliga.

Ändring m.m. efter tillstånd

2 § Styrelsen eller förvaltaren får inte utan tillstånd av

myndighet ändra, upphäva eller i särskilt fall åsidosätta

föreskrifter i stiftelseförordnandet som avser

1. stiftelsens ändamål,

2. hur stiftelsens förmögenhet skall vara placerad,

3. huruvida stiftelsen skall ha egen eller anknuten

förvaltning,

4. av vem en styrelseledamot eller förvaltaren entledigas

eller utses eller hur styrelsen skall vara sammansatt,

5. styrelsens beslutförhet eller omröstningsförfarande,

6. arvode till styrelsens ledamöter eller förvaltaren,

7. räkenskaper eller årsredovisning för stiftelsen,

8. revision, eller

9. rätt att föra talan om skadestånd till stiftelsen eller om

entledigande av styrelseledamot eller förvaltare.

Frågor om tillstånd enligt första stycket prövas av

Kammarkollegiet på ansökan av styrelsen eller förvaltaren.

Kammarkollegiets beslut får överklagas hos regeringen.

Ändring m.m. utan tillstånd

3 § I andra fall än som avses i 2 § får styrelsen eller

förvaltaren utan tillstånd ändra, upphäva eller i särskilt fall

åsidosätta en föreskrift i stiftelseförordnandet.

4 § Beslut som avses i 3 § gäller först sedan tre månader

har förflutit efter det att styrelsen eller förvaltaren har

underrättat tillsynsmyndigheten om beslutet och

tillsynsmyndigheten inte dessförinnan har förbjudit

styrelsen eller förvaltaren att tillämpa beslutet.

Tillsynsmyndigheten får förlänga tidsfristen enligt första

stycket med högst tre månader. Fattas ett sådant beslut skall

stiftelsen underrättas om detta.

Upplösning av en stiftelse i visst fall

5 § Styrelsen eller förvaltaren får besluta om att förbruka

stiftelsens tillgångar för det ändamål vartill de är bestämda

eller för ett ändamål som så nära som möjligt motsvarar

detta, om

1. stiftelsen bildades för mer än 50 år sedan,

2. stiftelsen inte har kunnat främja sitt ändamål under de

senaste fem åren,

3. värdet av tillgångarna, värderade med tillämpning av

3 kap. 6 §, vid utgången av de tre senaste räkenskapsåren

har understigit det då gällande basbeloppet enligt lagen

(1962:381) om allmän försäkring, samt

4. stiftelsen saknar skulder.

Bestämmelserna i 4 § tillämpas på beslut enligt första

stycket. När tillgångarna förbrukats enligt ett sådant beslut

är stiftelsen upplöst.

7 kap. Likvidation

Förutsättningar för likvidation m.m.

1 § Styrelsen eller förvaltaren för en stiftelse som utövar

näringsverksamhet skall ofördröjligen upprätta en särskild

balansräkning så snart det finns skäl att anta att värdet av

stiftelsens tillgångar understiger summan av stiftelsens

skulder. Samma skyldighet inträder om stiftelsen vid

verkställighet enligt 4 kap. utsökningsbalken befunnits

sakna utmätningsbara tillgångar. Visar balansräkningen att

värdet av tillgångarna understiger summan av skulderna,

skall styrelsen eller förvaltaren ansöka hos tingsrätt om att

stiftelsen försätts i likvidation. Sådan ansökan kan även

göras av styrelseledamot eller revisor.

2 § Vid beräkningen av värdet av stiftelsens tillgångar

skall det i den balansräkning som avses i 1 § inom linjen tas

upp en post som utvisar den ökning av tillgångarnas

sammanlagda värde som skulle följa, om de redovisades till

försäljningsvärdet med avdrag för försäljningskostnaderna.

Beträffande sådana anläggningstillgångar som undergår

fortlöpande värdeminskning gäller dock att de skall tas upp

till anskaffningsvärdet minskat med erforderliga

avskrivningar och nedskrivningar, om man därigenom får

ett högre värde.

Vid beräkningen av summan av stiftelsens skulder skall

hänsyn inte tas till skulder på grund av statligt stöd för vilket

återbetalningsskyldigheten är beroende av stiftelsens

ekonomiska ställning, om stödet, för det fall att stiftelsen

försätts i konkurs eller träder i likvidation, skall återbetalas

först sedan övriga skulder till fullo har betalats.

3 § Underlåter styrelseledamöterna eller förvaltaren att

fullgöra vad som åligger dem enligt 1 §, svarar de och andra

som med vetskap om denna underlåtenhet handlar på

stiftelsens vägnar solidariskt för de förpliktelser som

uppkommer för stiftelsen. En styrelseledamot eller

förvaltaren undgår dock ansvar, om han visar att

underlåtenheten inte beror på försummelse av honom.

Ansvarighet enligt första stycket gäller inte för

förpliktelser som uppkommer sedan likvidationsfrågan har

hänskjutits till domstols prövning eller sådan balansräkning

som avses i 4 § har blivit granskad av revisorerna och

godkänd av tillsynsmyndigheten.

4 § Tingsrätt skall besluta att stiftelsen skall träda i

likvidation, om det inte under ärendets handläggning i

domstolen styrks att en balansräkning, utvisande att

stiftelsen har tillgångar till ett värde som överstiger summan

av skulderna, har blivit granskad av revisorerna och

godkänd av tillsynsmyndigheten.

Förfarandet hos domstolen

5 § Görs ansökan om likvidation enligt 1 §, skall

domstolen genast kalla stiftelsen och borgenärer som vill

yttra sig i ärendet att inställa sig för domstolen på en

bestämd dag, då frågan om skyldighet för stiftelsen att träda

i likvidation skall prövas. Kallelsen skall delges stiftelsen,

om delgivningen kan ske på annat sätt än enligt 15--17 §§

delgivningslagen (1970:428). Kallelsen skall kungöras

genom domstolens försorg i Post- och Inrikes Tidningar

minst två och högst fyra månader före inställelsedagen.

6 § Har sökanden haft kostnader för delgivning eller

kungörelse samt för expeditioner i ett ärende enligt 1 §,

skall kostnaderna betalas av stiftelsens medel, om stiftelsen

förpliktas träda i likvidation eller om domstolen i annat fall

finner det skäligt.

Genomförandet av likvidationen

7 § En domstol som fattar beslut att en stiftelse skall

träda i likvidation skall samtidigt utse en eller flera

likvidatorer. Likvidatorerna träder i styrelsens eller

förvaltarens ställe och har till uppgift att genomföra

likvidationen.

Likvidatorerna skall för registrering i stiftelseregistret

genast anmäla beslut om likvidation och förordnande av

likvidator.

Bestämmelserna i denna lag om styrelse och

styrelseledamöter tillämpas på likvidatorerna, i den mån

inte annat följer av detta kapitel. En likvidator har alltid rätt

till skäligt arvode.

En stiftelse är alltid bokföringsskyldig under

likvidationen.

Ett uppdrag att vara revisor upphör inte genom att

stiftelsen träder i likvidation. Bestämmelserna i 4 kap.

tillämpas under likvidationen. Revisionsberättelsen skall

innehålla ett uttalande om huruvida enligt revisorernas

mening likvidationen onödigt fördröjs.

8 § När stiftelsen har trätt i likvidation, skall styrelsen

eller förvaltaren genast avge en redovisning för sin

förvaltning av stiftelsens angelägenheter under den tid för

vilken redovisningshandlingar inte förut har lämnats till

revisorerna. Redovisningen skall lämnas till revisorerna så

snart det kan ske. Bestämmelserna om årsredovisning och

revisionsberättelse skall tillämpas.

Om tiden även omfattar det föregående räkenskapsåret,

skall en särskild redovisning avges för detta år. I en

moderstiftelse skall denna särskilda redovisning även

omfatta koncernredovisning.

9 § Likvidatorerna skall genast söka kallelse på

stiftelsens okända borgenärer.

10 § Likvidatorerna skall så snart det kan ske genom

försäljning på offentlig auktion eller på annat lämpligt sätt

förvandla stiftelsens tillgångar till pengar, i den mån det

behövs för likvidationen, samt betala stiftelsens skulder.

Stiftelsen får fortsätta att utöva näringsverksamhet, om det

behövs för en ändamålsenlig avveckling eller för att de

anställda skall få skälig tid på sig att skaffa sig nya

anställningar.

11 § När den anmälningstid som bestämts i kallelsen på

stiftelsens okända borgenärer har gått ut och alla kända

skulder blivit betalda, skall likvidatorerna överlämna

återstående tillgångar till Allmänna arvsfonden. Om något

skuldbelopp är tvistigt eller inte förfallet till betalning eller

av annan orsak inte kan betalas, skall dock så mycket av

överskottet behållas som kan behövas för denna betalning.

12 § När likvidatorerna har fullgjort sitt uppdrag, skall de

så snart det kan ske avge slutredovisning för sin förvaltning

genom en förvaltningsberättelse som avser likvidationen i

dess helhet. Till berättelsen skall de foga

redovisningshandlingar för hela likvidationstiden.

Berättelsen och redovisningshandlingarna skall avlämnas

till revisorerna. Dessa skall inom en månad därefter till

likvidatorerna avge en revisionsberättelse över

slutredovisningen och förvaltningen under likvidationen.

Likvidatorerna skall därefter genast sända en kopia av

revisions- och förvaltningsberättelserna till

tillsynsmyndigheten.

13 § När likvidatorerna har sänt revisions- och

förvaltningsberättelserna till tillsynsmyndigheten, är

stiftelsen upplöst. Detta förhållande skall likvidatorerna

genast anmäla för registrering i stiftelseregistret.

Om likvidatorerna finner att stiftelsen är på obestånd

och inte kan betala likvidationskostnaderna, skall de

ansöka om att stiftelsen försätts i konkurs.

14 § Om det efter stiftelsens upplösning enligt 13 § visar

sig att stiftelsen har tillgångar eller om talan väcks mot

stiftelsen eller det av någon annan orsak uppkommer behov

av en likvidationsåtgärd, skall likvidationen fortsättas.

Detta skall genast anmälas av likvidatorerna för registrering

i stiftelseregistret.

15 § Om ett likvidationsbeslut har blivit upphävt genom

en dom eller ett beslut av domstol som har vunnit laga kraft,

träder stiftelsens tidigare styrelse eller förvaltare i

likvidatorernas ställe. Likvidatorerna skall genast anmäla

domen eller beslutet för registrering i stiftelseregistret.

När likvidation har upphört enligt första stycket, skall

12 § tillämpas.

Likvidation efter konkurs

16 § Om en stiftelse som utövar näringsverksamhet är

försatt i konkurs och denna avslutas med överskott, skall

styrelsen eller förvaltaren inom en månad från det att

konkursen avslutades besluta att stiftelsen skall träda i

likvidation och genast anmäla detta till tingsrätten. Denna

skall därefter utan dröjsmål utse en eller flera likvidatorer.

Om stiftelsen var i likvidation när den försattes i

konkurs, skall likvidationen fortsättas enligt 14 §.

17 § Fattas inte ett sådant beslut som avses i 16 § första

stycket, skall tingsrätten besluta att stiftelsen skall träda i

likvidation.

Frågan om likvidation enligt första stycket prövas på

anmälan av tillsynsmyndigheten eller på ansökan av en

styrelseledamot eller en borgenär.

Har tillsynsmyndigheten eller sökanden haft kostnader

för delgivning eller kungörelse samt för expeditioner i ett

ärende enligt andra stycket, skall kostnaderna betalas av

stiftelsens medel. Om stiftelsen saknar tillgångar och

anmälan har gjorts av tillsynsmyndigheten, skall

kostnaderna betalas av staten.

8 kap. Stiftelses firma

1 § En stiftelses firma skall tydligt skilja sig från andra

firmor som förut är införda i stiftelseregistret. I en firma

som skiljer sig från stiftelsens namn får inte ordet stiftelse

eller förkortning därav ingå. I övrigt finns bestämmelser om

registreringen i firmalagen (1974:156).

2 § I firmalagen (1974:156) finns bestämmelser om

förbud mot användning av firma och om hävande av

firmaregistrering.

3 § Om i stiftelseförordnandet angiven firma inte kan

registreras, får styrelsen eller förvaltaren besluta om firma

för stiftelsen.

4 § Skriftliga handlingar som utfärdas för en stiftelse i

dess näringsverksamhet bör undertecknas med stiftelsens

firma. Om firman inte sammanfaller med stiftelsens namn,

skall namnet alltid anges. Har styrelsen eller förvaltaren

eller någon annan ställföreträdare för stiftelsen utfärdat en

handling utan firmateckning och framgår det inte av

handlingens innehåll att den har utfärdats på stiftelsens

vägnar, svarar de som har undertecknat handlingen

solidariskt för förpliktelsen enligt handlingen. Detta gäller

dock inte, om

1. det framgick av omständigheterna vid handlingens

tillkomst att handlingen utfärdades för stiftelsen, samt

2. medkontrahenten har fått ett av stiftelsen behörigen

undertecknat godkännande av handlingen utan oskäligt

dröjsmål efter det att antingen en begäran om sådant

godkännande har framställts eller personlig ansvarighet har

gjorts gällande mot undertecknarna.

9 kap. Tillsyn

Inledande bestämmelser

1 § En stiftelse med egen förvaltning står under tillsyn av

länsstyrelsen i det län där stiftelsens styrelse har sitt säte

eller, om säte inte är bestämt, där förvaltningen

huvudsakligen utövas. En stiftelse med anknuten

förvaltning står under tillsyn av länsstyrelsen i det län där

förvaltaren har sitt säte eller, om säte inte är bestämt, där

förvaltarens förvaltning huvudsakligen utövas eller, om ett

handelsbolag är förvaltare, där bolagets huvudkontor är

inrättat.

Regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer får besluta att en stiftelse skall stå under tillsyn

av en annan myndighet än som följer av första stycket.

Att det för vissa stiftelser gäller särskilda bestämmelser

om tillsynen framgår av 10 §.

2 § Regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer får meddela föreskrifter om avgifter i

tillsynsärenden enligt denna lag.

Tillsynens innebörd

3 § Tillsynsmyndigheten skall ingripa, om en stiftelse inte

förvaltas i enlighet med stiftelseförordnandet eller

bestämmelserna i denna lag eller annan författning.

Tillsynsmyndigheten skall ge stiftelserna råd och

upplysningar.

4 § Tillsynsmyndigheten får

1. begära in handlingar eller upplysningar från stiftelsen,

2. kalla till och delta vid sammanträde med stiftelsens

styrelse eller förvaltare, samt

3. om särskild anledning föreligger utföra inspektion hos

stiftelsen på tid och sätt som myndigheten bestämmer.

I fall som avses i första stycket 3 är stiftelsens styrelse

eller förvaltare skyldig att hålla stiftelsens kassa,

värdehandlingar och övriga tillgångar samt

räkenskapsmaterial och protokoll tillgängliga för dem som

utför inspektionen.

5 § Tillsynsmyndigheten kan

1. förelägga en eller flera styrelseledamöter eller

förvaltaren att fullgöra sina åligganden,

2. förbjuda en eller flera styrelseledamöter eller

förvaltaren att verkställa ett beslut eller, om beslutet har

verkställts, förelägga en eller flera styrelseledamöter eller

förvaltaren att göra rättelse om det kan ske,

3. väcka talan om skadestånd eller entledigande enligt 5

kap. 5 §,

4. besluta att en stiftelse skall ha minst en auktoriserad

eller godkänd revisor enligt 4 kap. 5 §, samt

5. förordna och entlediga revisor enligt 4 kap. 8 §.

Beslut om föreläggande eller förbud enligt första

stycket 1 och 2 får förenas med vite. Tillsynsmyndigheten

skall pröva frågan om utdömande av ett vite som förelagts

enligt första stycket 1 om föreläggandet endast avser

åliggande att inge en eller flera handlingar till

tillsynsmyndigheten. I övriga fall prövas frågan enligt lagen

(1985:206) om viten av länsrätten.

6 § Har tillsynsmyndigheten väckt talan om entledigande

av en styrelseledamot eller förvaltaren, får

tillsynsmyndigheten entlediga denne för tiden till dess att

domstolen har slutligt prövat saken eller bestämt

annorlunda.

7 § I en stiftelse med egen förvaltning skall

tillsynsmyndigheten förordna

1. ny styrelseledamot, om detta behövs för att styrelsen

skall bli beslutför, samt

2. en av styrelsens ledamöter att vara ordförande i

styrelsen i fall då ordförande saknas och denne enligt

stiftelseförordnandet skall utses av någon annan än

styrelsen.

Förordnandet gäller intill dess att ny ledamot eller

ordförande har blivit utsedd i behörig ordning. Har den

förre ledamoten entledigats för en viss tid, gäller dock

förordnandet för den nye ledamoten för den tid

entledigandet avser.

8 § Tillsynsmyndigheten skall förordna ny förvaltare för

en stiftelse med anknuten förvaltning, om stiftelsen saknar

förvaltare.

Förordnandet gäller tills vidare. Har den förre

förvaltaren entledigats för en viss tid, gäller dock

förordnandet för den nye förvaltaren för den tid

entledigandet avser.

9 § Om ett testamentariskt stiftelseförordnande inte kan

verkställas därför att det saknas ett sådant åtagande som

avses i 1 kap. 1 § andra stycket, skall länsstyrelsen i det län

där stiftaren hade sitt hemvist verka för att sådant åtagande

lämnas. Länsstyrelsen får därvid besluta om annan

förvaltningsform än den som har föreskrivits av stiftaren.

Tillsynens innebörd i fråga om vissa stiftelser

10 § Bestämmelserna i 3 § första stycket, 4 § och 5 § första

stycket 1 och 2 gäller inte i fråga om

1. stiftelser som helt eller delvis bildats av staten, en

kommun, ett landsting eller en kyrklig kommun,

2. stiftelser som förvaltas av en statlig myndighet, en

kommun, ett landsting eller en kyrklig kommun, eller

3. stiftelser som enligt stiftelseförordnandet skall vara

undantagna från tillsyn enligt denna lag och som varken

under innevarande eller de tre närmast föregående

räkenskapsåren har utövat näringsverksamhet eller varit

moderstiftelse.

I fråga om stiftelser som avses i första stycket gäller dock

bestämmelserna i 3 § första stycket, 4 § första stycket 1 och

2 samt 5 § första stycket 1 och 2 om

1. stiftelsen saknar namn,

2. en styrelseledamot eller förvaltaren är obehörig enligt

2 kap. 10 § eller 18 § andra stycket eller enligt en

bestämmelse i annan lag,

3. stiftelsen inte har upprättat års- eller

koncernredovisning eller inte har avlämnat års- eller

koncernredovisning, årsbokslut eller sammanställning över

räkenskaperna till revisorn,

4. stiftelsen inte håller års- och koncernredovisning eller

revisions- eller koncernrevisionsberättelse tillgänglig för var

och en, eller

5. fråga uppkommer om sådant beslut som avses i 4 kap.

5 § denna lag eller stiftelsen saknar behörig revisor.

Överklagande

11 § Tillsynsmyndighetens beslut enligt denna lag får

överklagas hos kammarrätten. Detta gäller dock inte beslut

enligt 5 kap. 5 § första stycket 5 och 9 kap. 6 §.

Beslut enligt 4 kap. 8 §, 6 kap. 4 § eller 5 § andra stycket,

9 kap. 5 § första stycket 2 i den del beslutet avser

verkställighetsförbud eller 7 och 8 §§ gäller även om de

överklagas.

Vid överklagande av tillsynsmyndighetens beslut förs

det allmännas talan av tillsynsmyndigheten. Om

kammarrättens beslut överklagas av tillsynsmyndigheten,

skall överklagandet ha kommit in inom tre veckor från den

dag då det överklagade beslutet meddelades.

10 kap. Registrering

Allmänna bestämmelser om registrering

1 § En stiftelse som enligt denna lag är bokföringsskyldig

och skyldig att upprätta årsredovisning skall vara

registrerad. Registreringsmyndighet för en stiftelse är den

länsstyrelse som utövar tillsyn över den eller, i fall som avses

i 9 kap. 1 § tredje stycket, den länsstyrelse som enligt första

stycket i den bestämmelsen skulle ha varit tillsynsmyndighet

för stiftelsen.

Ett stiftelseregister skall föras hos

registreringsmyndigheten för registreringar enligt denna

lag och andra författningar.

Regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer får meddela föreskrifter om avgifter i ärenden

om registrering i stiftelseregistret.

2 § En stiftelses styrelse eller förvaltare skall anmäla

stiftelsen för registrering i stiftelseregistret senast sex

månader efter det att stiftelsen blev bokföringsskyldig, om

inte annat följer av 6 § andra stycket.

Anmälan enligt första stycket skall innehålla uppgift om

stiftelsens postadress och telefon samt om

styrelseledamöternas namn, bostadsadress, postadress och

telefon eller förvaltarens namn eller firma, postadress och

telefon. Vid egen förvaltning skall den vidare innehålla

uppgift om den ort där styrelsen har sitt säte, eller om säte

ej är bestämt, där förvaltningen huvudsakligen utövas. Vid

anknuten förvaltning skall uppgift i stället lämnas om den

ort där förvaltaren har sitt säte, eller om säte inte är

bestämt, där förvaltarens förvaltning huvudsakligen utövas

eller, om förvaltaren är ett handelsbolag, där bolaget har sitt

huvudkontor inrättat.

Till anmälan skall fogas en kopia av

stiftelseförordnandet, om så kan ske. Har styrelsen eller

förvaltaren enligt 2 kap. 7 § fattat beslut om namn för

stiftelsen, skall anmälan innehålla uppgift även om namnet.

3 § Anmälan för registrering i stiftelseregistret skall

genast göras

1. när en föreskrift i stiftelseförordnandet har ändrats

eller upphävts enligt bestämmelserna i 6 kap.,

2. när en ny ledamot har inträtt i styrelsen för en stiftelse

eller styrelsen har bytt säte eller, om säte inte är bestämt,

ort för förvaltningens huvudsakliga utövande,

3. när stiftelsen har fått en ny förvaltare eller förvaltaren

har bytt säte eller, om säte inte är bestämt, ort för det

huvudsakliga utövandet av förvaltarens förvaltning eller,

om ett handelsbolag är förvaltare, bolaget har bytt ort för

sitt huvudkontor,

4. när någon har bemyndigats att företräda stiftelsen

enligt 2 kap. 16 § andra stycket eller 22 § andra stycket,

5. när stiftelsen har ändrat postadress eller telefon,

6. när stiftelsen inte längre är bokföringsskyldig enligt 3

kap., samt

7. när stiftelsen är upplöst.

I fall som avses i första stycket 4 skall uppgift lämnas om

företrädarens namn, bostadsadress, postadress och telefon.

Har styrelsen eller förvaltaren beslutat att rätten att

företräda stiftelsen samt teckna dess namn och firma får

utövas endast av två eller flera i förening, skall detta också

anmälas för registrering i stiftelseregistret. Någon annan

inskränkning i rätten att företräda stiftelsen och att teckna

dess namn och firma får inte registreras.

I fall som avses i första stycket 3 skall anmälan göras av

förvaltaren eller den nye förvaltaren. I fall som avses i första

stycket 7 skall anmälan göras av den avträdande styrelsen

eller förvaltaren. I övriga fall skall anmälan göras av

styrelsen eller förvaltaren.

4 § Om en registrerad stiftelse försätts i konkurs eller

förhandling om offentligt ackord inleds för stiftelsen, skall

tingsrätten sända en underrättelse om beslutet för

registrering i stiftelseregistret.

När konkursen har avslutats eller förhandlingen om

offentligt ackord har avslutats på annat sätt än genom

konkurs, skall tingsrätten genast sända en underrättelse för

registrering i stiftelseregistret och i det förra fallet ange om

något överskott finns eller inte. Tingsrätten skall även för

registrering underrätta registreringsmyndigheten när en

högre rätt genom beslut, som har vunnit laga kraft, har

upphävt ett beslut att försätta stiftelsen i konkurs eller att

inleda förhandling om offentligt ackord.

När en konkurs avslutas utan överskott är stiftelsen

upplöst.

5 § En registrering skall avföras om det genom dom som

har vunnit laga kraft har förklarats att en registrering inte

borde ha skett, att ett beslut som registrerats är ogiltigt eller

att något visst förhållande som registrerats inte föreligger.

Domstolen skall sända en kopia av domen till

registreringsmyndigheten.

Särskilda bestämmelser för stiftelser som avser att utöva

eller som utövar näringsverksamhet

6 § Styrelsen eller förvaltaren för en stiftelse som avser

att utöva näringsverksamhet skall innan verksamheten

börjar lämna uppgift för registrering i stiftelseregistret om

1. den firma under vilken näringsverksamheten skall

bedrivas, samt

2. näringsverksamhetens art.

Om stiftelsen inte tidigare är registrerad i

stiftelseregistret, skall stiftelsen även fullgöra sin

anmälningsskyldighet enligt 2 § innan den börjar utöva

näringsverksamheten.

Stiftelsen får även registreras i stiftelseregister för annat

län, om verksamheten är avsedd att utövas där.

7 § Upphör en stiftelse att utöva näringsverksamhet eller

ändras någon annan uppgift som har registrerats om en

stiftelse som utövar näringsverksamhet, skall stiftelsens

styrelse eller förvaltare genast anmäla detta för registrering

i stiftelseregistret.

8 § Registreringsmyndigheten skall utan dröjsmål

kungöra i Post- och Inrikes Tidningar vad som har införts i

stiftelseregistret i fråga om en stiftelse som utövar

näringsverksamhet. Detta gäller dock inte registrering av

underrättelser enligt 4 §.

En kungörelse som avser ändring i ett förhållande som

tidigare har införts i registret skall endast ange ändringens

art.

9 § Det som har kungjorts i Post- och Inrikes Tidningar

enligt 8 § skall anses ha kommit till tredje mans kännedom,

om det inte framgår av omständigheterna att han varken

kände till eller borde ha känt till det som har kungjorts.

10 § I firmalagen (1974:156) finns bestämmelser om

avförande av en firma ur registret sedan en dom om att häva

firmaregistreringen har vunnit laga kraft.

Om ingripande av registreringsmyndigheten m.m.

11 § Registreringsmyndigheten skall ingripa om en

stiftelse inte följer bestämmelserna i denna lag eller annan

författning i fråga om anmälan för registrering i

stiftelseregistret. Registreringsmyndigheten kan därvid

förelägga en eller flera ledamöter i stiftelsens styrelse eller

förvaltaren att göra anmälan för registrering i

stiftelseregistret.

Registreringsmyndigheten kan vidare förbjuda den som

använder ordet stiftelse i strid mot 1 kap. 5 § andra stycket

att fortsätta med det.

Beslut om föreläggande eller förbud enligt första eller

andra stycket får förenas med vite.

Registreringsmyndigheten skall pröva frågan om

utdömande av ett vite som förelagts enligt första stycket. I

övrigt prövas frågan enligt lagen (1985:206) om viten av

länsrätten.

12 § Registreringsmyndighetens beslut får överklagas till

kammarrätten.

Vid överklagande av registreringsmyndighetens beslut

förs det allmännas talan av registreringsmyndigheten. Om

kammarrättens beslut överklagas av

registreringsmyndigheten, skall överklagandet ha kommit

in inom tre veckor från den dag då det överklagade beslutet

meddelades.

11 kap. Särskilda former av stiftelser

Insamlingsstiftelser

1 § En insamlingsstiftelse bildas genom att en eller flera

stiftare förordnar att pengar som efter ett upprop av dem

tillskjuts till en självständig förmögenhet varaktigt skall

främja ett bestämt ändamål och någon åtar sig att ta emot

pengarna för förvaltning i enlighet med förordnandet.

Stiftelseförordnandet skall vara skriftligt och

undertecknat av stiftaren eller stiftarna.

2 § För en insamlingsstiftelse gäller följande

bestämmelser i övriga kapitel i denna lag.

1 kap. (inledande bestämmelser): 3 och 4 §§, 5 § första

stycket första meningen samt 6 §,

2 kap. (förvaltning): samtliga bestämmelser,

3 kap. (bokföring och årsredovisning m.m.): 7 § första

och tredje styckena och 8--11 §§,

4 kap. (revision): 1--4 §§, 6 §, 7 § första--fjärde styckena

och 8--16 §§,

5 kap. (skadestånd m.m.): 1--4 §§, 5 § första--tredje

styckena och 6 §,

6 kap. (ändring i ett stiftelseförordnande

m.m.): samtliga bestämmelser,

7 kap. (likvidation): samtliga bestämmelser,

8 kap. (stiftelsens firma): samtliga bestämmelser,

9 kap. (tillsyn): 1--4 §§, 5 § första stycket 1--3 och 5 samt

andra stycket, 6--9 §§ och 11 §, samt

10 kap. (registrering m.m.): samtliga bestämmelser.

En insamlingsstiftelses namn skall innehålla ordet

insamlingsstiftelse.

En insamlingsstiftelse är bokföringsskyldig och skall

fullgöra denna skyldighet enligt vad som föreskrivs i

bokföringslagen (1976:125).

En insamlingsstiftelse är upplöst om den har saknat

tillgångar under en sammanhängande tid av två år.

Kollektivavtalsstiftelser

3 § En kollektivavtalsstiftelse bildas genom att en

arbetsgivarorganisation och en central

arbetstagarorganisation i kollektivavtal förordnar att

pengar som arbetsgivare enligt kollektivavtal eller annat

avtal tillskjuter till en självständig förmögenhet varaktigt

skall främja ett bestämt ändamål och någon åtar sig att ta

emot pengarna för förvaltning i enlighet med förordnandet.

4 § För en kollektivavtalsstiftelse gäller följande

bestämmelser i övriga kapitel i denna lag.

1 kap. (inledande bestämmelser): 3 och 4 §§ och 5 §

första stycket första meningen,

2 kap. (förvaltning): samtliga bestämmelser,

3 kap. (bokföring och årsredovisning m.m.): 7 § första

och tredje styckena, 8--10 §§ och 12 § andra meningen,

4 kap. (revision): 1--6 §§, 7 § första--tredje styckena och

8--16 §§,

5 kap. (skadestånd m.m.): 1--4 §§, 5 § första stycket 1--

4, andra och tredje styckena och 6 §,

6 kap. (ändring i ett stiftelseförordnande m.m.): 1--4 §§,

om inte stiftarna och stiftelsen skriftligen har kommit

överens om annat, och 5 §,

7 kap. (likvidation): samtliga bestämmelser,

8 kap. (stiftelsens firma): samtliga bestämmelser,

9 kap. (tillsyn): 1 och 2 §§, 3 § andra stycket, 5 § första

stycket 5, 7 och 8 §§, 10 § andra stycket och 11 §, samt

10 kap. (registrering m.m.): samtliga bestämmelser.

Vad som anges i 2--7 kap. om föreskrifter i ett

stiftelseförordnande skall i fråga om en

kollektivavtalsstiftelse även gälla föreskrifter för stiftelsen

som har meddelats i ett sådant avtal som avses i första

stycket sjunde meningen.

En kollektivavtalsstiftelses namn skall innehålla ordet

kollektivavtalsstiftelse.

En kollektivavtalsstiftelse är bokföringsskyldig och skall

fullgöra denna skyldighet enligt vad som föreskrivs i

bokföringslagen (1976:125).

En kollektivavtalsstiftelse är upplöst om den har saknat

tillgångar under en sammanhängande tid av två år.

2 Förslag till

Lag om införande av stiftelselagen (1993:000)

Härigenom föreskrivs följande.

1 § Stiftelselagen (1993:000) och denna lag träder i kraft

den 1 januari 1994.

2 § Genom stiftelselagen (1993:000) upphävs lagen

(1929:116) om tillsyn över stiftelser med de begränsningar

som följer av denna lag.

3 § Stiftelselagen (1993:000) gäller för stiftelser som har

bildats före ikraftträdandet med de undantag som anges i

denna lag.

4 § Vad som sägs i 3 § gäller även om formkravet enligt

1 kap. 2 § eller 11 kap. 1 § eller om kravet enligt 1 kap. 1 §

stiftelselagen (1993:000) att egendom skall ha avskilts inte

är uppfyllt.

5 § En stiftelse som har bildats före ikraftträdandet skall

anses ha egen förvaltning om det vid ikraftträdandet är ett

för stiftelsen särskilt inrättat organ som ytterst svarar för

frågor om placeringen av stiftelsens förmögenhet. Det

särskilt inrättade organet skall anses vara stiftelsens

styrelse.

En stiftelse som har bildats före ikraftträdandet skall

anses ha anknuten förvaltning om det vid ikraftträdandet är

ett organ för en juridisk person eller en statlig myndighet

som ytterst svarar för frågor om placeringen av stiftelsens

förmögenhet. Den juridiska personen eller den statliga

myndigheten skall anses vara stiftelsens förvaltare.

6 § Bestämmelserna i 2 kap. 6 § stiftelselagen (1993:000)

tillämpas inte i fråga om lån som har lämnats eller

säkerheter som har ställts ut före ikraftträdandet.

7 § Bestämmelserna i 2 kap. 10 § första stycket och 18 §

andra stycket stiftelselagen (1993:000) om att stiftaren eller

stiftarna inte ensamma får vara styrelse och att stiftaren inte

får vara förvaltare gäller inte i fall då stiftaren eller stiftarna

vid ikraftträdandet ensamma är styrelse eller stiftaren är

förvaltare för stiftelsen.

8 § I fråga om stiftelser som har bildats före

ikraftträdandet och som har ett annat räkenskapsår än

kalenderår tillämpas bestämmelserna i 3, 4 och 10 kap.

stiftelselagen (1993:000) från och med det räkenskapsår

som börjar löpa närmast efter utgången av år 1993. Detta

räkenskapsår skall avkortas om det behövs för att stiftelsen

skall få ett räkenskapsår som överensstämmer med

bestämmelserna i 3 kap. stiftelselagen.

Styrelsen eller förvaltaren för en stiftelse som har bildats

före ikraftträdandet skall bestämma värdet av stiftelsens

tillgångar enligt 3 kap. 6 § stiftelselagen vid ingången av det

räkenskapsår som börjar löpa närmast efter utgången av år

1993, om inte stiftelsen är bokföringsskyldig enligt 3 kap. 2 §

samma lag.

9 § I fråga om skyldighet att utge skadestånd på grund av

handling eller underlåtenhet som ligger i tiden före

ikraftträdandet tillämpas 6 § lagen (1929:116) om tillsyn

över stiftelser.

I mål om entledigande enligt 5 kap. 4 § stiftelselagen

(1993:000) får den som för talan mot en styrelseledamot

eller förvaltare endast åberopa sådan handling eller

underlåtenhet som ligger i tiden efter ikraftträdandet. Vad

nu sagts gäller dock inte om den som för talan mot en

styrelseledamot före ikraftträdandet hade rätt att mot

styrelseledamoten i fråga föra sådan talan som avses i 7 §

lagen (1929:116) om tillsyn över stiftelser.

10 § Om stiftelseförordnandet för en stiftelse som har

bildats före ikraftträdandet eller som har bildats senare på

grundval av ett stiftelseförordnande i ett testamente som

har upprättats före ikraftträdandet innehåller en föreskrift

som innebär att någon får ändra, upphäva eller i särskilt fall

åsidosätta av stiftaren meddelad föreskrift avseende

stiftelsen, skall den förra föreskriften gälla även efter

ikraftträdandet.

11 § Föreskrifter som före ikraftträdandet har fastställts

för en stiftelse av regeringen, Kammarkollegiet eller en

länsstyrelse skall vid tillämpningen av stiftelselagen

(1993:000) jämställas med föreskrifter i ett

stiftelseförordnande.

12 § Om stiftelseförordnandet för en stiftelse som har

bildats före ikraftträdandet eller som har bildats senare på

grundval av ett stiftelseförordnande i ett testamente som

har upprättats före ikraftträdandet innehåller en föreskrift

om att stiftelsen skall vara undantagen från tillsyn enligt

lagen (1929:116) om tillsyn över stiftelser, skall denna

föreskrift vid tillämpningen av stiftelselagen (1993:000)

jämställas med ett undantagande från tillsyn enligt den

lagen. Vad som nu sagts skall också gälla för en stiftelse som

har bildats före ikraftträdandet om stiftaren efter stiftelsens

bildande men före ikraftträdandet har förordnat att

stiftelsen skall vara undantagen från tillsyn enligt

tillsynslagen (1929:116).

13 § Bestämmelserna i 14 § lagen (1929:116) om tillsyn

över stiftelser skall tillämpas i fråga om det räkenskapsår

som avslutas vid eller närmast efter ikraftträdandet.

14 § Om en stiftelse står under tillsyn av någon annan

myndighet än en länsstyrelse med stöd av ett beslut som

regeringen har meddelat före ikraftträdandet, skall detta

beslut vid tillämpningen av stiftelselagen (1993:000)

jämställas med ett beslut enligt 9 kap. 1 § andra stycket den

lagen.

15 § En ideell förening vars namn innehåller ordet

stiftelse eller en förkortning därav får använda detta ord

eller denna förkortning i sitt namn även efter stiftelselagens

ikraftträdande, om länsstyrelsen i det län där föreningens

styrelse har sitt säte ger tillstånd till det.

Tillstånd meddelas på ansökan av föreningen.

Länsstyrelsens beslut får överklagas hos kammarrätten.

3 Förslag till

Lag om ändring i brottsbalken

Härigenom föreskrivs att 11 kap. 5 § brottsbalken skall

ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 11 kap.

5 §1

Den som uppsåtligen eller Den som uppsåtligen eller

av oaktsamhet av oaktsamhet

åsidosätter åsidosätter

bokföringsskyldighet enligt bokföringsskyldighet enligt

bokföringslagen (1976:125) bokföringslagen (1976:125),

genom att underlåta att lagen (1967:531) om tryggande

bokföra av pensionsutfästelse m.m.

affärshändelser eller eller stiftelselagen

bevara räkenskapsmaterial (1993:000) genom att

eller genom att lämna underlåta att bokföra

oriktiga uppgifter i affärshändelser eller

bokföringen eller på bevara räkenskapsmaterial

annat sätt, döms, om eller genom att lämna

rörelsens förlopp, oriktiga uppgifter i

ekonomiska resultat eller bokföringen eller på

ställning till följd annat sätt, döms, om

härav inte kan i huvudsak rörelsens förlopp,

bedömas med ledning av ekonomiska resultat eller

bokföringen, för ställning till följd

bokföringsbrott till härav inte kan i huvudsak

fängelse i högst två bedömas med ledning av

år eller, om brottet är bokföringen, för

ringa, till böter. Är bokföringsbrott till

brottet grovt, skall han fängelse i högst två

dömas till fängelse i år eller, om brottet är

lägst sex månader och ringa, till böter. Är

högst fyra år. brottet grovt, skall han

 dömas till fängelse i

 lägst sex månader och

 högst fyra år.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994.

4 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1967:531) om tryggande av

pensionsutfästelse m.m.

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1967:531) om

tryggande av pensionsutfästelse m.m.

dels att 9, 17, 27 och 30--32 §§ skall ha följande

lydelse,

dels att det i lagen skall införas två nya paragrafer,

10 a och 18 a §§, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 9 §

Med pensionsstiftelse avses av arbetsgivare grundad

stiftelse vars uteslutande ändamål är att trygga utfästelse om

pension till arbetstagare eller arbetstagares efterlevande.

 En pensionsstiftelse skall ha

 ett namn. Namnet skall

 innehålla ordet

 pensionsstiftelse.

 10 a §

 En pensionsstiftelses styrelse

 svarar för att

 förmögenheten är

 placerad på ett godtagbart

 sätt och för att

 stiftelsens medel inte

 används för annat än

 stiftelsens ändamål.

 17 §

Företrädare för arbetstagarna i pensionsstiftelses

styrelse väljes vid sammanträde med arbetstagarna. Tillhör

mer än tre fjärdedelar av arbetstagarna samma fackförening

eller liknande förening, äger denna dock välja företrädarna.

Tillhör samma flertal av arbetstagarna två eller flera sådana

föreningar, äger dessa välja företrädarna. Vid val skall

tillses att olika yrkesgrupper bland arbetstagarna blir

företrädda inom styrelsen i lämplig utsträckning. Styrelsen

skall i god tid före utgången av valperioden erinra

arbetsgivaren och arbetstagarna om deras rätt att utse

ledamöter samt i förekommande fall utlysa sammanträde.

 En pensionsstiftelse är

 bokföringsskyldig.

 Bokföringsskyldigheten

 skall fullgöras enligt

 bestämmelserna i

 bokföringslagen (1976:125).

 En stiftelse skall upprätta

 årsredovisning, som skall

 bestå av den

 resultaträkning och den

 balansräkning som har

 tagits in i årsbokslutet

 samt av en

 förvaltningsberättelse

 med uppgift om hur stiftelsens

 ändamål har främjats

 under räkenskapsåret.

 Årsredovisningen skall

 undertecknas av samtliga

 styrelseledamöter.

Om stadgarna ej innehåller annat, skall arbetsgivaren

utse revisor. Tillsynsmyndigheten äger utse särskild revisor,

när anledning därtill finnes. Revisors berättelse skall åtfölja

styrelsens årsredovisning, som skall inges till

tillsynsmyndigheten inom sex månader efter

räkenskapsårets utgång.

18 a §

 Bestämmelserna i 5 kap.

 1--4 §§, 5 §

 första--tredje styckena

 samt 6 § stiftelselagen

 (1993:000) skall tillämpas

 även i fråga om

 pensionsstiftelser. Vad som

 anges i 5 kap. 1 §

 stiftelselagen om

 åsidosättande av

 föreskrifterna i

 stiftelseförordnandet eller

 i stiftelselagen skall

 därvid i stället avse

 åsidosättande av de

 för pensionsstiftelsen

 gällande föreskrifterna

 eller av bestämmelserna i

 denna lag.

 27 §

Med personalstiftelse avses en av arbetsgivare grundad

stiftelse med ändamål att främja sådan välfärd åt

arbetstagare eller arbetstagares efterlevande som ej avser

pension, avlöning eller annan förmån vilken arbetsgivaren

är skyldig att utge till enskild arbetstagare. Arbetsgivaren

äger i stiftelseurkunden förordna, att stiftelse skall omfatta

endast viss grupp av arbetstagare eller efterlevande.

 En personalstiftelse skall ha

 ett namn. Namnet skall

 innehålla ordet

 personalstiftelse.

 30 §

Beträffande Beträffande

personalstiftelse äger personalstiftelse äger

bestämmelserna i 15 § bestämmelserna i 10 a §,

tredje och fjärde styckena, 15 § tredje och fjärde

16--20 samt 22 och 24 §§ styckena, 16--20 samt 22 och

motsvarande tillämpning. 24 §§ motsvarande

 tillämpning.

Sedan medel vid stiftelses likvidation avsatts för den

skuld stiftelsen själv kan ha ådragit sig, användes

återstående medel till att främja välfärd för dem som

omfattas av stiftelsens ändamål.

31 §

Tillsynsmyndighet är länsstyrelsen i det län där

arbetsgivaren har sitt hemvist.

 Styrelsen för en pensions-

 eller personalstiftelse skall

 anmäla stiftelsen för

 tillsyn senast sex månader

 efter det att styrelsen har

 mottagit sitt uppdrag.

 Anmälan enligt andra

 stycket skall innehålla

 uppgift om stiftelsens

 postadress och telefon samt om

 styrelseledamöternas namn,

 bostadsadress, postadress och

 telefon. Till anmälan skall

 fogas bestyrkt kopia av de

 handlingar som arbetsgivaren

 upprättat avseende

 stiftelsen samt i den mån

 det kan ske uppgift om

 storleken och beskaffenheten

 av stiftelsens

 förmögenhet.

 Tillsynsmyndigheten skall

 föra ett register över

 anmälda stiftelser.

 Regeringen eller den myndighet

 som regeringen bestämmer

 meddelar föreskrifter om

 avgifter i tillsyns- och

 registreringsärenden enligt

 denna lag.

 32 §

Om tillsynsmyndighetens Tillsynsmyndigheten skall

befogenheter och åligganden ingripa, om en pensions- eller

enligt denna lag personalstiftelse inte

beträffande pensions- och förvaltas i enlighet med de

personalstiftelse gäller i för stiftelsen gällande

tillämpliga delar föreskrifterna eller denna

bestämmelserna i lagen den lag eller annan

24 maj 1929 (nr 116) om författning.

tillsyn över stiftelser.

 Tillsynsmyndigheten skall ge

 stiftelserna erforderliga

 råd och upplysningar.

 Vid tillsynen över

 pensions- och

 personalstiftelser

 tillämpas i övrigt

 bestämmelserna i 9 kap.

 4--7 §§ samt 11 §

 första stycket andra

 meningen samt andra och tredje

 styckena stiftelselagen

 (1993:000).

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994.

2. De nya bestämmelserna i 17 § tredje stycket skall

tillämpas första gången från och med det räkenskapsår som

börjar löpa närmast efter utgången av år 1993. Detta

räkenskapsår skall avkortas om det erfordras för att

stiftelsen skall få ett räkenskapsår som överensstämmer

med de nya bestämmelserna.

3. I fråga om skyldighet för styrelseledamot att utge

skadestånd på grund av handling eller underlåtenhet som

ligger i tiden före ikraftträdandet tillämpas 6 § lagen

(1929:116) om tillsyn över stiftelser.

4. En pensions- eller personalstiftelse skall fullgöra sin

skyldighet enligt 14 § lagen (1929:116) om tillsyn över

stiftelser i fråga om det räkenskapsår som avslutas vid eller

närmast efter utgången av år 1993.

5 Förslag till

Lag om ändring i permutationslagen (1972:205)

Härigenom föreskrivs att 5 § permutationslagen

(1972:205) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 5 §

Denna lag gäller ej Denna lag gäller ej

sådan pensions- eller sådan pensions- eller

personalstiftelse som avses i personalstiftelse som avses i

lagen (1967:531) om tryggande lagen (1967:531) om tryggande

av pensionsutfästelse m.m. av pensionsutfästelse m.m.

 och ej heller stiftelser som

 omfattas av stiftelselagen

 (1993:000).

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994.

2. En ansökan om permutation som har gjorts före

lagens ikraftträdande prövas enligt äldre bestämmelser.

6 Förslag till

Lag om ändring i handelsregisterlagen (1974:157)

Härigenom föreskrivs att 2--4 och 9 §§

handelsregisterlagen (1974:157) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 2 §1

I handelsregister införes I handelsregister införes

enskild näringsidkare och enskild näringsidkare och

handelsbolag samt ideell handelsbolag samt ideell

förening eller stiftelse förening som idkar

som idkar näring. näring.

Handelsbolag skall söka Handelsbolag skall söka

registrering, innan bolaget registrering, innan bolaget

börjar sin verksamhet. börjar sin verksamhet.

Detsamma gäller enskild Detsamma gäller enskild

näringsidkare, ideell näringsidkare och ideell

förening och stiftelse som förening som skulle ha

skulle ha varit varit bokföringsskyldig

bokföringsskyldig enligt enligt bokföringslagen

bokföringslagen (1929:117), (1929:117), om denna gällt

om denna gällt även även efter utgången av

efter utgången av år år 1976.

1976.

Enkelt bolag får införas i handelsregister i den ordning

som föreskrives för handelsbolag. Vad i denna lag sägs om

handelsbolag gäller även i fråga om sålunda registrerat

enkelt bolag.

3 §2

Enskild näringsidkare och handelsbolag registreras för

det län där verksamheten skall drivas. Skall verksamheten

drivas inom flera län, sker registrering för det län där

huvudkontoret skall inrättas.

Ideell förening och Ideell förening registreras

stiftelse registreras för för det län där

det län där föreningens styrelse har

föreningens eller sitt säte.

stiftelsens styrelse har sitt

säte.

Utan hinder av vad som sägs i första eller andra stycket

får näringsidkaren registreras även för annat län där

verksamheten är avsedd att drivas.

4 §3

Handelsregister skall innehålla följande uppgifter om:

Enskild näringsidkare:

 1. näringsidkarens firma,

2. näringsidkarens fullständiga namn, personnummer

och postadress,

3. näringsverksamhetens art,

4. det län och den ort där huvudkontoret finns samt

kontorets postadress.

Handelsbolag:

 1. bolagets firma,

2. näringsverksamhetens art,

3. det län och den ort där huvudkontoret finns samt

kontorets postadress,

4. bolagsmännens fullständiga namn, personnummer

och postadresser,

5. av vem och hur bolagets firma tecknas, när ej firman

får tecknas av varje bolagsman ensam,

6. om bolaget utgör kommanditbolag, vilken eller vilka

av bolagsmännen som är kommanditdelägare och beloppet

av varje sådan bolagsmans utfästa insats.

Ideell förening och Ideell förening:

stiftelse:

1. den firma under vilken 1. den firma under vilken

föreningen eller stiftelsen föreningen idkar näring,

idkar näring,

2. föreningens eller 2. föreningens namn, om det

stiftelsens namn, om det ej ej sammanfaller med firman,

sammanfaller med firman,

3. näringsverksamhetens 3. näringsverksamhetens

art, art,

4. det län och den ort 4. det län och den ort

där föreningens eller där föreningens styrelse

stiftelsens styrelse har sitt har sitt säte samt

säte samt föreningens föreningens postadress,

eller stiftelsens postadress,

5. styrelseledamöternas 5. styrelseledamöternas

och, där suppleanter och, där suppleanter

utsetts, deras fullständiga utsetts, deras fullständiga

namn, personnummer och namn, personnummer och

postadresser, postadresser,

6. av vem och hur 6. av vem och hur

föreningens eller föreningens namn tecknas,

stiftelsens namn tecknas, om om ej namnet tecknas av

ej namnet tecknas av styrelsen styrelsen ensam.

ensam.

 9 §

Ansökan om registrering av handelsbolag göres av

samtliga bolagsmän.

Ansökan om registrering av Ansökan om registrering av

ideell förening eller ideell förening göres av

stiftelse göres av styrelsen.

styrelsen.

Prokura registreras på ansökan av huvudmannen. Är

huvudmannen handelsbolag, göres ansökan av samtliga

bolagsmän.

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994.

2. En stiftelse skall avföras ur handelsregistret när den

har införts i stiftelseregistret enligt stiftelselagen (1993:000).

7 Förslag till

Lag om ändring i bokföringslagen (1976:125)

Härigenom föreskrivs att 1 § bokföringslagen (1976:125)

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 §1

Näringsidkare är Näringsidkare är

bokföringsskyldig enligt bokföringsskyldig enligt

denna lag. Detsamma gäller denna lag. Detsamma gäller

aktiebolag, handelsbolag och aktiebolag, handelsbolag och

ekonomisk förening, även ekonomisk förening, även

om bolaget eller föreningen om bolaget eller föreningen

ej utövar ej utövar

näringsverksamhet. näringsverksamhet. För

 stiftelser regleras

 bokföringsskyldigheten i

 lagen (1967:531) om tryggande

 av pensionsutfästelse m.m.

 och i stiftelselagen

 (1993:000).

Den som är skyldig att Den som är skyldig att

för inkomst av för inkomst av

jordbruksfastighet föra jordbruksfastighet föra

räkenskaper enligt räkenskaper enligt

jordbruksbokföringslagen jordbruksbokföringslagen

(1979:141) är ej (1979:141) är ej

bokföringsskyldig för bokföringsskyldig för

inkomsten enligt denna lag. inkomsten enligt denna lag.

Hyr enskild person, dödsbo, Hyr enskild person, dödsbo

stiftelse eller ideell eller ideell förening ut

förening ut byggnad eller byggnad eller del av byggnad

del av byggnad föreligger föreligger

bokföringsplikt på grund bokföringsplikt på grund

därav endast om därav endast om

verksamheten är att anse verksamheten är att anse

som hotell- eller som hotell- eller

pensionatrörelse eller pensionatrörelse eller

omfattar mer än två omfattar mer än två

lägenheter som lägenheter som

regelmässigt uthyres och ej regelmässigt uthyres och ej

utgör del av egen bostad. utgör del av egen bostad.

Staten, kommun, landstingskommun,

kommunalförbund, församling och kyrklig samfällighet är

ej bokföringsskyldiga enligt denna lag.

Bestämmelserna i 11 och 13--21 §§ behöver ej tillämpas

av enskild näringsidkare i vars verksamhet den årliga

bruttoomsättningssumman normalt understiger ett

gränsbelopp som motsvarar 20 gånger det basbelopp enligt

lagen (1962:381) om allmän försäkring som gäller under den

sista månaden av räkenskapsåret.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994.

8 Förslag till

Lag om upphävande av lagen (1982:315) om

styrelserepresentation för samhället i vissa stiftelser

Härigenom föreskrivs att lagen (1982:315) om

styrelserepresentation för samhället i vissa stiftelser1

skall upphöra att gälla vid utgången av år 1993.

Denna lag träder i kraft den i januari 1994

1Senaste lydelse 1986:43.

1Senaste lydelse 1976:128.

2Senaste lydelse 1992:1448.

3Senaste lydelse 1992:1448.

1Senaste lydelse 1981:1198.

1Senaste lydelse 1991:427.

Bilaga 5

Lagrådet

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1993-03-30

Närvarande: f.d. regeringsrådet Bengt Hamdahl,

justitierådet Hans-Gunnar Solerud, regeringsrådet Anders

Swartling.

Enligt protokoll vid regeringssammanträde den 28

januari 1993 har regeringen på hemställan av statsrådet

Laurén beslutat inhämta lagrådets yttrande över förslag till

stiftelselag, m.m.

Förslagen har inför lagrådet föredragits av

hovrättsassessorn Henning Isoz.

Förslagen föranleder följande yttrande av

lagrådet:

Inledande synpunkter

Inledningsvis vill lagrådet ta upp några allmänna

utgångspunkter som berörts i remissprotokollet och som

fått tjäna som grund också för lagrådsgranskningen.

Under rubriken Behovet av lagstiftning anförs i

remissprotokollet att det behövs en tidsenlig lagstiftning om

stiftelser som inte bara innehåller bestämmelser om statlig

tillsyn utan framför allt inrymmer grundläggande

bestämmelser av civilrättslig natur. Det är naturligtvis

väsentligt att lagförslagen tillgodoser detta behov.

Under en annan rubrik, Huvudpunkter i en lag om

stiftelser, framhålls att reglerna i den nya stiftelselagen

måste utformas med särskild tanke på de särdrag som

kännetecknar stiftelsen som juridisk företeelse. Vidare

betonas där att man genom den nya lagen bör skapa

garantier för att det inte skall uppkomma rättsförluster för

utomstående som ingår rättshandlingar med en stiftelse. Att

säkerställa och trygga stiftelsens möjligheter att verka för

det ändamål som stiftaren har angett i sitt

stiftelseförordnande anges vara ett övergripande syfte med

reglerna. Generellt sett är det respekten för stiftarens vilja

som framhävs som ledstjärna vid utformningen av reglerna.

Mot att angivna aspekter blivit valda som

utgångspunkter för lagförslagen har lagrådet i och för sig

inte anledning att rikta några invändningar. Vid sin

granskning har lagrådet emellertid stött på de svårigheter

som följer av att de skilda aspekterna delvis står mot

varandra men egentligen inte rangordnats, eller kanske ens

kan rangordnas. Beträffande enskildheter i lagförslagen

uppkommer till följd därav frågan huruvida den valda

lösningen innebär att den aspekt som har fått företräde

framför en annan innefattar det bästa valet. På grund av vad

som anförts i remissprotokollet och framkommit under

ärendets föredragning inför lagrådet framstår det emellertid

som en rimlig grundval för bedömningen att lösningar i

lagförslagen som innebär inskränkningar i respekten för

stiftarens vilja fordrar att goda motiv härför kan åberopas.

Det finns anledning att här peka på att det remitterade

förslagets ståndpunkt att en stiftelse skall kunna utöva

näringsverksamhet väcker särskilda frågor. Som antyds i

remissprotokollet synes t.ex. betydelsen av den ovan

berörda borgenärsaspekten kunna vara en annan i dylika

fall än när stiftelsen är en icke näringsdrivande

avkastningsstiftelse. När en lösning på ett visst problem

skall åstadkommas i lagen borde därför en bedömning göras

om lösningen skall ha samma utformning för alla stiftelser

eller om de aspekter som enligt det föregående skall vägas

in bör leda till att lösningarna görs olika för skilda typer av

stiftelser. Med ett mindre antal undantag synes emellertid

det remitterade lagförslaget, till skillnad från vad som gäller

t.ex. i Danmark (se Ds Ju 1987:14 s 76 ff), i allt väsentligt

bygga på att regelsystemet skall vara detsamma oavsett om

stiftelsen bedriver näringsverksamhet eller inte. Någon

egentlig analys som underlättar bedömningen av frågan

huruvida skillnader borde göras i fler hänseenden än som

skett redovisas inte i remissprotokollet.

Bestämmelserna i förslaget till stiftelselag har ofta

anslutits nära till utformningen av liknande bestämmelser i

befintlig associationsrättslig lagstiftning. Detta kan synas

inte bara naturligt utan också förnuftigt från den

synpunkten att ordalydelserna går att känna igen och kan

antas vara beprövade. Troheten till förlagan kan emellertid

medföra en större benägenhet att låta tolkningen av

bestämmelserna påverkas av den innebörd som i praxis och

i det praktiska rättslivet tilläggs förlagan än som med

hänsyn till stiftelsernas särdrag framstår som önskvärd och

lämplig. Det skulle ha varit av värde som hållpunkter för

den framtida tillämpningen om de överväganden som lett

fram till förslagen i här diskuterade avseenden hade

redovisats utförligare.

Lagrådet vill i detta sammanhang tillfoga följande.

Remissprotokollet innehåller ett stort antal uttalanden om

den avsedda tolkningen och tillämpningen av de nya

reglerna. Uttalanden som har en mer direkt anknytning till

de av lagrådet föreslagna ändringarna kommer att tas upp i

det följande. Det förekommer emellertid också många

uttalanden om faktiska förhållanden, gällande rätt m.m.

som inte har denna direkta anknytning. Enligt lagrådets

mening kan det ifrågasättas om inte dessa uttalanden på

flera punkter har blivit alltför kategoriska. Lagrådet nöjer

sig här med att anföra ett par exempel.

Ett sådant exempel är det som sägs i specialmotiveringen

till 1 kap. 6 § i remissförslaget om s.k. vinstandelsstiftelser.

Det förutsätts där att dessa stiftelser har en destinatärskrets

som består av anställda ''''''''vid en viss, vid förordnandets

avgivande redan passerad tidpunkt'''''''' och att destinatärerna

därmed omfattas av det i lagtexten använda uttrycket

''''''''bestämda fysiska personer''''''''. Lagrådet vill för sin del inte

utesluta att förordnanden för vinstandelsstiftelser ibland

kan vara konstruerade så att destinatärskretsen blir mera

obestämd.

Ett annat exempel kan hämtas från specialmotiveringen

till 2 kap. 3 §. Det uttalande som görs där om begreppet

''''''''avkastning'''''''' innebär att det skulle föreligga en presumtion

för att begreppet omfattar endast ''''''''löpande avkastning i

form av ränta eller utdelning''''''''. Även om denna uppfattning

kan sägas ha visst stöd i praxis vill lagrådet ifrågasätta om

det inte, i vart fall i detta sammanhang, finns skäl att

anlägga ett mer nyanserat synsätt. Inte minst mot bakgrund

av den utveckling som ägt rum på värdepappersmarknaden

skulle det många gånger framstå som konstlat och från

ekonomisk synpunkt som omotiverat att göra den åtskillnad

mellan löpande avkastning och avkastning i form av

värdestegring som antyds i specialmotiveringen.

Lagrådets granskning har fört fram till en omarbetning

av den remitterade lagtexten i stiftelselagen, lagen om

införande av stiftelselagen och lagen om ändring i lagen

(1967:531) om tryggande av pensionsutfästelse m.m. på sätt

som framgår av bilagan till detta protokoll (bilaga

5:1).

Såvitt lagrådets lagtextförslag innefattar förtydliganden

och omdisponering av texten i anslutning till lagmotiven

föranleder förslagen i allmänhet inte någon särskild

kommentar.

När lagrådets förslag innebär ändring av saklig natur

eller annars förtjänar närmare belysning behandlas de i det

följande.

Förslaget till Stiftelselag

1 kap. 1 §

Remissförslagets 1 § föreslås flyttad till 2 § för att ge plats

åt en paragraf som saknar direkt motsvarighet i det

remitterade förslaget. Syftet med den nya paragrafen är att

underlätta förståelsen av lagens tillämpningsområde och av

hur stiftelsebegreppet i fortsättningen skall användas.

Remissprotokollets ståndpunkt i dessa frågor kan,

såsom lagrådet uppfattar den, sammanfattas enligt

följande.

En förmögenhetsbildning som uppfyller vissa i

lagstiftningen angivna krav med avseende på bildandet

erkänns som en juridisk person under benämningen

stiftelse. Förmögenhetsbildningar som inte uppfyller

kraven får i fortsättningen inte kallas stiftelser. Det

överlämnas åt rättstillämpningen att avgöra vilka

rättsverkningar som kan vara knutna till de

förmögenhetsbildningar som inte godtas som stiftelser.

Det remitterade förslaget innebär att man med hänsyn

till kraven på stiftelsebildning kan urskilja fyra olika

huvudkategorier av stiftelser:

1.

Stiftelser i allmänhet,

2.

Insamlingsstiftelser,

3.

Kollektivavtalsstiftelser,

4.

Tryggandestiftelser.

Till kategori 1 hör de förmögenhetsbildningar som

uppfyller de i 1 kap. stiftelselagen uppställda kraven på

skriftligt förordnande, förmögenhetsdisposition (avskild

och självständig förmögenhet), varaktighet och bestämt

ändamål. I fråga om förmögenhetsbildningar som

tillkommit före ikraftträdandet modifieras dessa krav

genom den särskilda införandelagen.

Kategori 1 regleras i 1--10 kap. stiftelselagen (och

införandelagen). Var och en av kategorierna 2--4 har fått ett

eget regelsystem. Tekniskt har detta åstadkommits på så

sätt att kategorierna 2 och 3 regleras i 11 kap. stiftelselagen,

huvudsakligen genom hänvisningar till särskilda

bestämmelser i 1--10 kap., medan kategori 4 regleras

uteslutande i lagen (1967:531) om tryggande av

pensionsutfästelse m.m.

Lagrådet har i princip inte något att erinra mot denna

uppläggning. Det är värdefullt att kraven på

stiftelsebildning blir reglerade på ett uttömmande sätt och

att stiftelseinstitutet därmed blir tydligt avgränsat mot

andra rättsbildningar. I och för sig är det beklagligt att

ovisshet även i fortsättningen kommer att råda om

rättsverkningarna av vissa förmögenhetsbildningar som

ligger nära de reglerade men inte till alla delar uppfyller

kraven på stiftelsebildning. Lagrådet har emellertid

förståelse för att frågor av detta slag inte regleras inom

ramen för det nu aktuella lagstiftningsärendet och på det

utredningsunderlag som finns tillgängligt.

I det remitterade förslaget har avgränsningen av

stiftelsebegreppet rent tekniskt genomförts på det sättet att

vissa grundläggande bestämmelser om ''''''''stiftelser'''''''' tagits in i

1 kap. 1--6 §§ varefter det i 7 § klargörs att det finns också

andra förmögenhetsbildningar som erkänns som stiftelser

(''''''''särskilda former av stiftelser''''''''). Enligt lagrådets mening

vinner man i tydlighet genom att redan i lagens inledande

paragraf nämna de fyra slag av stiftelsebildning som kan

komma i fråga och genom att samtidigt för var och en av

de stiftelsekategorier som inte regleras direkt i 1--10 kap.

klargöra vilket regelsystem som skall tillämpas. Lagrådets

förslag till 1 § har utformats i enlighet härmed. Det kan

redan här nämnas att önskemålet om en mer konsekvent

terminologi påverkar också utformningen av 3 och 4 §§ i

införandelagen.

När det gäller stiftelselagens tillämpningsområde vill

lagrådet anföra också en annan synpunkt. Det får antas att

lagen med dess krav på bl.a. tillsyn och registrering är

avsedd att omfatta endast sådana förmögenhetsbildningar

som har någon form av anknytning till Sverige. Att detta är

avsikten framskymtar också på några ställen i lagtexten,

särskilt i 9 kap. 1 §. Denna paragraf synes förutsätta att

tillsyn kommer i fråga beträffande stiftelser med egen

förvaltning endast om styrelsen har sitt säte eller

förvaltningen huvudsakligen utövas i Sverige och

beträffande stiftelser med anknuten förvaltning endast om

förvaltaren har sitt säte eller förvaltarens egen förvaltning

huvudsakligen utövas här i landet. Antagandet bestyrks

också av ett uttalande som görs i förbigående i

specialmotiveringen till koncernregeln i 1 kap. 4 § (1 kap.

5 § i lagrådets förslag). Enligt det uttalandet är det

stiftelsens nationalitet som avgör om lagen är tillämplig eller

inte; endast den stiftelse som är ''''''''svensk'''''''' skulle omfattas av

lagen. I praktiken torde detta nationalitetskriterium inte

leda till annat resultat än en tillämpning av de kriterier som

enligt det nyss sagda antyds i 9 kap. 1 §.

Det skulle i och för sig ha varit en fördel om den avsedda

avgränsningen av lagens tillämpningsområde hade kunnat

komma till ett klarare uttryck i lagtexten. I sammanhanget

bör dock noteras att den indirekta metod för angivande av

tillämpningsområdet som ligger till grund för det

remitterade förslaget har sin motsvarighet i befintlig

associationsrättslig lagstiftning. Det är också tydligt att det

på detta område föreligger särskilda svårigheter att

åstadkomma en uttrycklig och uttömmande reglering som

inte leder till en för snäv avgränsning. I varje fall anser sig

lagrådet inte ha tillräckligt underlag för att föreslå en sådan

reglering.

1 kap. 5 §

Paragrafen motsvarar 4 § i remissförslaget.

Definitionerna av moderstiftelse, dotterföretag och

koncern får betydelse för tillämpningen av vissa

bestämmelser i 3 kap. om bokföring, årsredovisning och

koncernredovisning, i 4 kap. om revision och i 7 kap. om

vissa redovisningsfrågor vid likvidation. Definitionerna har

betydelse även för tillämpningen av bestämmelserna i 9

kap. 10 § om undantag från tillsyn.

I remissprotokollet redovisas inte vilka överväganden

som lett fram till att definitionerna skulle ges den

utformning de fått och någon ledning för bedömningen av

vilka krav som lagen bör uppställa för att en koncern skall

föreligga lämnas således inte. Här föreligger en sådan

situation som lagrådet berört inledningsvis, där det enda

motiven ger är en anvisning om att bestämmelsen utformats

efter mönster av 1 kap. 2 § aktiebolagslagen (1975:1385).

För närvarande pågår utredningar om ändringar av såväl

aktiebolagslagen som lagstiftningen om redovisning

(Aktiebolagskommittén, Ju 1990:08, och

Redovisningskommittén, Ju 1991:07), där frågan om EG-

anpassning av svensk lag intar en framträdande plats. Det

finns anledning anta att dessa utredningar kommer att leda

fram till att definitionerna av moder- och dotterföretag samt

koncernförhållanden i skilda lagar kommer att få ett ändrat

innehåll, i fråga om vissa associationsformer i huvudsak

styrt av innehållet i EG-direktiv som Sverige har åtagit sig

att genomföra. Eftersom stiftelser inte omfattas av detta

anpassningsarbete framstår det som en brist att behovet av

den föreslagna koncernregleringen av stiftelser i

föreliggande remissprotokoll inte underkastats någon

särskild analys och att de närmare övervägandena bakom

förslagets utformning inte redovisats. Denna brist blir

särskilt framträdande när man beaktar att det i

associationsrättslig lagstiftning finns anledning att överväga

skilda koncerndefinitioner för skilda ändamål.

Möjligen kan det antas ligga i linje med motiven till

föreliggande lagförslag att de ändringar av

koncerndefinitionerna som kommer att göras i fråga om

aktiebolag såvitt avser redovisnings- och revisionsfrågor

också blir införda beträffande redovisnings- och

revisionsfrågor rörande stiftelser. Mera osäkert är om

samma ändringar av koncerndefinitionerna är lämpade för

tillsynsfrågor. På detta spörsmål ger remissprotokollet inte

något svar. Det skulle ha varit av värde om de frågor som

sålunda inom en snar framtid kan komma att behöva prövas

ingående i ett särskilt lagstiftningsärende hade blivit belysta

genom det grundläggande arbete på stiftelseområdet som

ligger bakom förevarande lagförslag.

1 kap. 7 §

Denna paragraf motsvarar 6 § i det remitterade

förslaget. I detta föreskrivs att huvuddelen av lagens

bestämmelser inte skall tillämpas på bl.a. ''''''''kyrkostiftelser''''''''.

Uttrycket är enligt lagrådets mening alltför obestämt för att

ge någon ledning vid den praktiska tillämpningen. Det

skulle vara en fördel att i stället falla tillbaka på en

terminologi som redan är etablerad i annan lagstiftning. Av

de uttalanden som görs i avsnitt 2.2.3 av den allmänna

motiveringen synes framgå att avsikten är att träffa de

församlingsskyrkor och domkyrkor ''''''''av stiftelsekaraktär''''''''

som särskilt nämns i 41 kap. 2 § kyrkolagen (1992:300).

Lagrådet föreslår att detta uttryck används i lagtexten. Med

hänsyn till att fråga är om stiftelsebildningar av äldre slag

bör bestämmelsen flyttas till 4 § lagen om införande av

stiftelselagen.

2 kap. 1 §

Det remitterade förslagets innebörd är att

stiftelseförordnandets föreskrifter skall följas om de inte

strider mot någon tvingande regel i stiftelselagen eller i

någon annan författning. I motiven sägs att bestämmelsen

saknar betydelse i fråga om stiftelsens ändamålsföreskrifter.

Det uttalas därvid att det anses följa av allmänna

rättsgrundsatser att förordnandet som sådant blir ogiltigt

om dess föreskrifter står i strid med en tvingande

bestämmelse som är meddelad i lag eller annan

grundlagsenlig författning.

Det torde enligt lagrådets mening också vara överflödigt

att föreskriva att stiftelsen måste rätta sig efter allmängiltiga

lagar och författningar -- t.ex. i fråga om beskattning,

näringsverksamhet, ordning och säkerhet -- även om dessa

står i strid med vad stiftelseförordnandet innehåller.

Lagrådet förordar därför att stadgandet begränsas till att

ange att stiftelselagens bestämmelser tar över

stiftelseförordnandet. Det är då underförstått att regeln inte

avser de fall då det uttryckligen anges att en bestämmelse i

stiftelselagen är dispositiv.

2 kap. 2 §

I motiven anförs att innebörden av bestämmelsen i

remissförslagets 1 kap. 1 § andra stycke (i lagrådets förslag

2 § andra stycket) är att den av stiftaren för stiftelsen

anslagna egendomen är avskild så snart den har tagits om

hand av den som åtagit sig att förvalta den i enlighet med

stiftelseförordnandet. I fall då det enligt

stiftelseförordnandet skall ingå mer än en person i styrelsen

skall det inte vara någon förutsättning för stiftelsens

tillkomst att styrelsen är komplett eller ens beslutför. Om

förmögenhetsdispositionen omfattar fast egendom räcker

det således med att överlåtelseavtalet avseende denna

egendom undertecknas av en person för stiftelsens räkning.

Denna avsikt med förslaget bör komma till uttryck i

lagtexten. I lagrådets förslag har en ny andra mening i 2 kap.

2 § andra stycket utformats i enlighet härmed.

2 kap. 5 §

Enligt 13 § lagen (1929:116) om tillsyn över stiftelser

(tillsynslagen) får en stiftelses penningar och värdepapper

ej sammanblandas med annan tillhöriga penningar eller

värdepapper. Som ett undantag från detta ger paragrafen

två eller flera stiftelser rätt att under vissa förutsättningar

gemensamt placera stiftelsernas medel.

I förevarande paragraf ges en bestämmelse om att

stiftelser har rätt att ''''''''placera sin förmögenhet gemensamt''''''''

med andra stiftelser, om det inte av stiftelseförordnandet

följer att förmögenheten skall vara placerad på ett sätt som

hindrar det.

Det har uppenbarligen inte ansetts nödvändigt att i den

nya lagen ta in någon uttrycklig föreskrift om att stiftelsens

medel skall hållas avskilda från t.ex. styrelseledamöters och

förvaltares förmögenhet. I specialmotiveringen till 11 kap.

1 § första stycket i remissförslaget uttalas visserligen att det

i definitionen av stiftelse i förslagets 1 kap. 1 § intagna

kravet på att tillskjutna medel skall bilda en självständig

förmögenhet innebär att förmögenheten skall vara en från

mottagarens förmögenhet skild förmögenhetsmassa. Detta

uttalande, som f.ö. borde ha getts plats i

specialmotiveringen till den centrala bestämmelsen i 1 kap.

om stiftelsebildningen, torde emellertid avse något annat än

ett krav på att den som handhar stiftelsens förvaltning skall

hålla stiftelsens medel avskilda från annans egendom.

Tillsynslagen (1 §) uppställer f.ö. också som krav att

anslagen egendom skall utgöra självständig egendom.

Om man utgår ifrån att den ovan berörda bestämmelsen

i 13 § tillsynslagen i huvudsak ger uttryck för vad som

allmänt får anses ligga i en sysslomans skyldighet och godtar

att den ställning som stiftelselagen ger stiftelsens styrelse

och förvaltare med avseende på stiftelsetillgångarna

tillräckligt klargör att dessa har samma skyldighet, återstår

ändå frågan vad som skall innefattas i att en stiftelses

förmögenhet får ''''''''placeras gemensamt'''''''' med andra

stiftelser.

Varken lagtext eller motiv ger någon ledning för

bedömningen av vad som i själva verket avses med det nyss

citerade uttrycket. Osäkerhet om innebörden föranleds f.ö.

också av att ordet samförvaltning används som rubrik i

remissprotokollets allmänna motivering. Än mindre anges

vilka gränser som gäller för sådan placering eller

förvaltning. Tvärtom ger lagtexten närmast intryck av att

sådana gränser saknas. Det kan emellertid knappast antas

att avsikten varit att med bestämmelsen om gemensam

placering göra undantag från vad som i övrigt skall gälla

enligt stiftelselagen beträffande krav på godtagbar

placering eller förbud att ge vissa penninglån. Å andra sidan

ger remissprotokollet inte heller någon antydan om att den

ram för tillåtna placeringar som följer av de allmänt

tillämpliga reglerna skulle med en särskild bestämmelse

behöva snävas in för fall som kan betecknas som gemensam

placering.

Med hänsyn till vad som sålunda anförts ifrågasätter

lagrådet om inte bestämmelsen i 2 kap. 5 § i remissförslaget

bör strykas. Beträffande följderna av detta såvitt avser 3

kap. 3 § sista stycket och 5 § första stycket sista meningen i

samma förslag hänvisas till vad som anförs därom vid 3 kap.

För den händelse bestämmelsen i nämnda 2 kap. 5 §

behålls sätter lagrådet i fråga, med hänvisning till vad som

anförts inledningsvis, om tillräckliga skäl åberopats i

remissprotokollet till stöd för ståndpunkten att

bestämmelsen skall i så måtto vara tvingande att stiftarens

vilja endast i begränsad utsträckning skall beaktas.

2 kap. 6 §

Enligt specialmotiveringen har lagtexten i det

remitterade förslaget i stor utsträckning utformats efter

mönster av bestämmelserna i 12 kap. 7 § aktiebolagslagen.

Det föreslagna låneförbudet har fått en stor räckvidd, större

än som i själva verket har varit avsedd. Vid föredragningen

har upplysts att förbudet bör ha den omfattning som

framgår av lagrådets lagtextförslag.

2 kap. 11 och 12 §§

I fråga om arbetet i styrelsen har enligt lagrådets

uppfattning inte anförts tillräckliga skäl mot att stiftarens

vilja beaktas fullt ut. Bestämmelserna i 11 och 12 §§ bör

förenklas och i sin helhet bli dispositiva.

2 kap. 13 §

Skyldigheten att föra protokoll bör inte gälla styrelsens

sammanträden utan de beslut som styrelsen fattar.

2 kap. 14 §

Paragrafen innehåller jävsregler som innebär att en

ledamot i styrelsen för en stiftelse med egen förvaltning inte

får handlägga frågor som rör avtal mellan honom själv och

stiftelsen eller som rör vissa avtal mellan stiftelsen och

tredje man. Enligt specialmotiveringen är det avsett att

begreppet avtal skall omfatta ''''''''inte endast ömsesidigt

förpliktande avtal utan även benefika rättshandlingar''''''''. I

det sammanhanget nämns ''''''''utgivande av kontanta bidrag

eller förmåner av annat slag''''''''.

Lagrådet vill ifrågasätta om begreppet avtal ger ett

riktigt uttryck för vad som varit avsett. För att klargöra att

paragrafen är tillämplig inte bara på avtal mellan givare och

mottagare utan även på ensidiga beslut om bidrag m.m.

föreslår lagrådet en komplettering som anger att med avtal

skall jämställas ''''''''annan rättshandling''''''''.

2 kap. 18 §

Det torde förekomma att stiftelseförordnandet

föreskriver att en stiftelse skall ha suppleanter för

styrelseledamöterna. Om det finns suppleanter bör samma

regler gälla för dem som för ledamöterna. En bestämmelse

härom har införts i denna paragraf i lagrådets förslag. Som

en följd härav ändras numreringen av 18--23 §§ i

remissförslaget.

2 kap. 21 §

Paragrafen motsvarar remissförslagets 20 §, som för

stiftelser med anknuten förvaltning innehåller en jävsregel

med i sak samma innehåll som den ovan kommenterade

14 §. I remissprotokollet har inte sagts annat än att

avtalsbegreppet är avsett att ha samma omfattning i de båda

paragraferna. Det skulle betyda att även den nu behandlade

paragrafen skall träffa inte endast avtal utan även ensidiga

beslut om bidrag m.m. En jävsregel med en sådan

omfattning skulle emellertid vid en anknuten förvaltning

kunna leda till betydande praktiska komplikationer. Den

skulle kunna medföra att en juridisk person (t.ex. en

kommun eller ideell förening), som förvaltar en stiftelse

som har till ändamål att genom bidrag stödja någon del av

förvaltarens egen verksamhet, aldrig kan själv eller genom

något av sina organ fatta beslut om användning av

stiftelsens medel. Vid lagrådsföredragningen har

framkommit att så vittgående konsekvenser inte varit

avsedda. Lagrådet förordar därför att den nu behandlade

paragrafen fått behålla sin lydelse enligt remissprotokollet.

Av denna lydelse, särskilt när den jämförs med den enligt

lagrådets förslag utvidgade 14 §, får anses framgå att

paragrafen inte är avsedd att träffa de ensidiga

bidragsbesluten.

3 kap.

Enligt det remitterade förslaget skall stiftelser vara

bokföringsskyldiga enligt bokföringslagen (1976:125) inte

bara om och i den mån de utövar näringsverksamhet. Bl.a.

skall också sådana icke näringsutövande stiftelser vars

tillgångar överstiger ett visst gränsbelopp vara

bokföringsskyldiga.

I motiven anförs beträffande näringsutövande stiftelser

att kraven i fråga om bokföring och årsredovisning bör

utformas i nära anslutning till vad som gäller för andra

företagsformer. Att bokföringsskyldigheten för dessa

stiftelser utvidgas så att den omfattar all stiftelsens

verksamhet anses motiverat av inte minst praktiska skäl.

Vad som således uttalats i motiven synes knappast i och för

sig böra föranleda några invändningar. Däremot anser

lagrådet att det också av lagtexten bör framgå att

bokföringsskyldigheten omfattar all en stiftelses

verksamhet. En bestämmelse härom föreslås bli införd i en

4 § till vilken också förs över innehållet i förslagets 1 §.

Beträffande bokföringsskyldighetens omfattning och

innehåll ges i lagen inte för något fall någon annan anvisning

än att den skall fullgöras enligt vad som föreskrivs i

bokföringslagen (1 § i remissförslaget).

Såsom anförs i specialmotiveringen till 1 § är

bokföringslagen en ramlag. I fråga om skilda

associationsformer utfylls den emellertid av regler i annan

lag som ger besked om hur vissa för associationsformen

speciella förhållanden skall beaktas.

I det lagstiftningsärende som ledde fram till lagen

(1980:1103) om årsredovisning m.m. i vissa företag uttalade

det föredragande statsrådet (prop. 1979/80:143 s. 148) att

han ansåg att stiftelser borde undantas från den då

föreslagna lagen och att det var möjligt att stiftelsernas

särart under alla förhållanden gjorde det mest

ändamålsenligt att redovisningsregler för stiftelser fick ingå

i en framtida lag om stiftelser. I förevarande

lagstiftningsärende har det emellertid ansetts att stiftelserna

i allt väsentligt skall fullgöra sin skyldighet i fråga om

bokföring och årsredovisning enbart med tillämpning av de

för skilda associationsformer generellt gällande reglerna.

Att det beträffande stiftelser föreligger särpräglade

förhållanden har i remissprotokollet berörts i andra

sammanhang, t.ex. att stiftelser inte har någon ägare samt

att de ofta väsentligen får tillskott av medel genom benefika

förvärv och har till ändamål att lämna bidrag. Att dylika

förhållanden, till vilka kan hänföras också exempelvis

innehållet i stiftelseförordnanden, har sin särskilda

betydelse för hur redovisningen skall utformas torde vara

ovedersägligt.

När det nu ansetts att stiftelselagen inte behöver

innehålla några särskilda regler med sikte på stiftelser, inte

ens när de inte utövar näringsverksamhet (jfr vad lagrådet

antytt inledningsvis om Danmark), men bokföringslagen

samtidigt kan bli endast i begränsad utsträckning direkt och

i övrigt på sin höjd analogiskt tillämplig, ifrågasätter

lagrådet om inte här föreligger en sådan av lagrådet

inledningsvis berörd situation där åtminstone en fyllig

redovisning i motiven av gjorda överväganden bakom

förslaget hade varit av stort värde inte bara för

bedömningen av lagförslaget som sådant utan även till

ledning för den framtida tillämpningen. Det sagda gäller så

mycket mer som det får antas att sådan god redovisningssed

i fråga om stiftelser som enligt specialmotiveringen till

nämnda 1 § förväntas bli utvecklad sedan den föreslagna

lagen trätt i kraft inte kan komma att föreligga i

dokumenterad form förrän åtskillig tid förflutit.

Åtminstone intill dess så skett skulle alltså stiftelser och

myndigheter med det föreliggande förslaget få leva med den

osäkerhet som följer av att, såsom anförs i den i

specialmotiveringen åberopade litteraturen, vedertagna

redovisningsprinciper inte alltid är helt lätta att applicera på

stiftelseformen. Det framstår därmed inte heller som

självklart att den föreslagna regleringen genom hänvisning

till bokföringslagen helt fyller ett av de syften som anges i

den allmänna motiveringen, nämligen att undanröja de

olägenheter för utomstående som vidtar rättshandlingar

gentemot stiftelsen som följer av att det saknas tidsenliga

regler om redovisning.

Lagförslaget överlämnar således till den praktiska

tillämpningen att lösa åtskilliga av de problem som kan

uppkomma. Med hänsyn härtill ifrågasätter lagrådet om

det inte finns skäl att låta bestämmelserna i remissförslagets

3 kap. 3 § sista stycket och 5 § första stycket sista meningen

rörande gemensam placering utgå, i varje fall om

bestämmelsen i 2 kap. 5 § stryks i enlighet med vad lagrådet

föreslagit ovan.

Stiftelser som inte är bokföringsskyldiga skall enligt

remissförslagets 5 § föra räkenskaper över tillgångar och

skulder, vilka skall för varje räkenskapsår avslutas med en

sammanställning. Enligt vad som uttalas i den allmänna

motiveringen är det avsett att dessa räkenskaper skall vara

ungefär av det slag den nuvarande regleringen i 14 §

tillsynslagen innefattar. Denna reglering anses innebära

krav endast på tillämpningen av en kontant redovisning.

Uttalandet i motiven antyder emellertid att det skall

föreligga en skillnad mellan vad som anses gälla nu och vad

som skall gälla enligt lagförslaget. Lagtexterna om

sammanställning skiljer sig åt. Remissprotokollet ger

emellertid inte något besked om huruvida avvikelser varit

avsedda i andra hänseenden. Inte heller har närmare

utvecklats i motiven vilket samband som bör råda mellan

räkenskaperna och sammanställningen.

I jämförelse med lagtexten i 14 § tillsynslagen har i

förevarande paragraf inskjutits att räkenskaperna över

tillgångar och skulder skall föras ''''''''fortlöpande''''''''. Det

citerade ordet synes kunna föranleda missuppfattningen att,

i strid med vad som uttryckligen anges i

specialmotiveringen, det inte är en renodlad kontantprincip

som skall tillämpas. Det förefaller därför som om det

citerade ordet bör strykas. Det synes också böra klargöras

hur fordringar och skulder som dokumenterats genom

faktura eller på annat sätt men ännu inte betalats skall

behandlas vid upprättandet av sammanställningen för ett

räkenskapsår (jfr 8 § sista stycket näst sista meningen

bokföringslagen).

I 7 § första stycket i lagförslaget föreskrivs att en stiftelse

som är moderstiftelse skall upprätta koncernredovisning

om antalet anställda hos koncernen under räkenskapsåret i

medeltal har varit minst tio. Skälet för förslaget, anfört i den

allmänna motiveringen, är exakt detsamma som anfördes

till stöd för koncernredovisningsreglerna i lagen om

årsredovisning i vissa företag m.m., nämligen att om en

ekonomisk verksamhet organiseras som en koncern kan

detta ge möjlighet att påverka koncernföretagens

ekonomiska ställning och rörelseresultat så att man inte får

den fullständiga, korrekta och överskådliga ekonomiska

redovisning som är syftet med bokföringslagens

bestämmelser.

Upprättandet av en ändamålsenlig koncernredovisning

är en komplicerad sak redan för vad som kan sägas vara mer

normala fall, t.ex. vid koncernbildningar enligt

aktiebolagslagen och årsredovisningslagen. Lagrådet

ifrågasätter om det nyss angivna skälet för kravet på

koncernredovisning ger tillräcklig ledning för

bestämmandet av det ändamål som i förevarande fall skall

uppnås med koncernredovisningen, i synnerhet när

moderstiftelsen inte utövar näringsverksamhet. I linje med

vad lagrådet anfört i det föregående rörande hänvisningen

till bokföringslagen hade det därför varit värdefullt om

motiven hade gett en mer fullödig redovisning av de

överväganden som lett fram till förslaget om att de

koncernredovisningar som avses i stiftelselagen i huvudsak

skall ha samma innehåll som andra koncernredovisningar.

Lagrådet har inte sett som sin uppgift att på de punkter

som kommenterats i det föregående med avseende på 3

kap. lämna förslag till ändrade lydelser av bestämmelserna.

Utöver redan redovisade förslag föreslår lagrådet

emellertid vissa ytterligare redaktionella ändringar som inte

torde kräva någon kommentar.

4 kap. 6 §

Jävsreglerna i första stycket 1--3 och 7, som enligt

motiven utformats efter mönster av motsvarande regler i

lagen om ekonomiska föreningar, har ändrats så att

personkretsen i huvudsak motsvarar den som träffas av

låneförbudet i 2 kap. 6 § första stycket.

4 kap. 9 §

Av specialmotiveringen till denna paragraf och även av

andra uttalanden i remissprotokollet framgår att det har

förutsatts att bestämmelsen i 2 kap. 1 § -- dvs. bestämmelsen

att föreskrifterna i stiftelseförordnandet skall följas vid

förvaltningen av stiftelsens angelägenheter -- omfattar

föreskrifter som gäller revisionsuppdraget och dess

omfattning. Revisionen kan dock inte anses som en del av

''''''''förvaltningen''''''''. Lagrådet anser att lagen bör innehålla en

uttrycklig bestämmelse som klargör att

stiftelseförordnandet har den enligt remissprotokollet

avsedda betydelsen för revisionen. Bestämmelsen kan

lämpligen tas in i den nu behandlade paragrafen som ett

tredje stycke.

4 kap. 11 §

Tredje stycket i paragrafen anger vissa omständigheter

som revisorerna skall anmärka i revisionsberättelsen. Bl.a.

skall enligt 2 anmärkas om revisorerna vid sin granskning

funnit att någon åtgärd eller försummelse innebär att

bestämmelserna i annan författning än stiftelselagen inte

iakttagits. Enligt lagrådet lägger detta en omfattande och

alltför obestämd skyldighet på revisorerna. Eftersom

remissprotokollet inte ger stöd för en mer preciserad lagtext

föreslår lagrådet att denna skyldighet stryks.

6 kap. 1--4 §§

Enligt det remitterade förslaget skall ändringsförbehåll i

ett stiftelseförordnande vara utan verkan. Som skäl härför

åberopas i den allmänna motiveringen, utan att saken

närmare utvecklas, att det finns risk för att

ändringsförbehåll kommer till användning för illojala

förfaranden till skada för tredje man.

Lagrådet ansluter sig till uppfattningen att ändring som

avser stiftelsens ändamål alltid skall vara beroende av

myndighets tillstånd. Däremot känner sig lagrådet inte

övertygat om att sådant tillstånd bör vara nödvändigt för en

ändring i andra avseenden. Det torde få antas att ett

stiftelseförordnande kan medge styrelsen eller förvaltaren

att vid inträffad förutsättning övergå till ett i förordnandet

angivet alternativ till ett i första hand tillämpligt förfarande.

Skillnaden mellan en ändring på grund av en

ändringsklausul och övergång till ett sådan alternativt

förfarande kan vara hårfin.

Enligt lagrådets mening bör tillstånd inte krävas för en

ändring som stiftaren förutsett skulle kunna bli önskvärd,

om han uttryckligen angivit i vilket hänseende -- annat än

stiftelseändamålet -- som en sådan ändring får företas.

Detta synes vara en av de punkter på vilka förslaget utan

tillräckliga skäl beskär stiftarens möjligheter att bestämma

om stiftelsens angelägenheter. En bestämmelse om att

ändringsförbehåll i viss utsträckning alltjämt skall vara

giltiga bör tas in som ett nytt första stycke i förslagets 3 §.

Härigenom kan man inskränka det administrativa arbetet

till sådan efterhandskontroll som avses i 6 kap. 4 §.

De allmänna förutsättningarna för ändring i 6 kap. 1 § i

det remitterade förslaget är hämtade från 1 §

permutationslagen (1972:205). Permutationsfallet

motsvaras i remissförslaget av 6 kap. 2 § och det synes

lämpligt att i första hand anknyta bestämmelserna i 6 kap.

1 och 2 §§ till varandra så att 2 § första stycket blir ett första

stycke i en ny 1 § medan remissförslagets 1 § får bilda andra

och tredje styckena i den nya 1 §. Andra stycket i

remissförslagets 2 § kan lämpligen bli en ny 2 §.

Till andra stycket i den nya 1 § bör hänvisning göras för

det ändringsfall som regleras i 3 § i remissförslaget.

Däremot torde ett ändringsförbehåll i stiftelseförordnandet

av det slag som enligt lagrådets förslag skall ge möjlighet till

ändring utan myndighets tillstånd göra en sådan hänvisning

överflödig.

Beträffande ändring, som efter myndighets tillstånd görs

avseende stiftelsens ändamål, bör utgångspunkten vara att

de nya föreskrifterna om ändamålet så långt möjligt beaktar

vad som kan antas ha varit stiftarens avsikt med stiftelsen.

Det remitterade förslaget anger inte på vilka grunder

som tillsynsmyndigheten skall kunna förbjuda

verkställighet av ett ändringsbeslut. Någon

lämplighetsprövning bör inte komma i fråga utan endast en

prövning av lagligheten i de genom ändringarna tillkomna

föreskrifterna, såvitt avser förhållandet till stiftelselagen. På

grund av bestämmelsen i 2 kap. 1 § kommer en ändring som

står i strid med stiftelseförordnandet att bli att betrakta som

en ändring som är otillåten enligt stiftelselagen.

Lagrådet har utformat 6 kap. 1--4 §§ i enlighet med det

anförda.

Lagrådet vill tillfoga följande. Bestämmelserna i 6 kap.

1 § (6 kap. 2 § i remissförslaget) innefattar bl.a. förbud att

utan tillstånd åsidosätta vissa föreskrifter i

stiftelseförordnandet. Förbudet är enligt sin lydelse

ovillkorligt. Bestämmelserna i fråga skall emellertid inte

läsas isolerade utan sättas i samband med andra

bestämmelser i stiftelselagen, särskilt 2 kap. 1 §. I den

paragrafen anges som huvudregel att föreskrifterna i

stiftelseförordnandet skall följas vid förvaltningen av

stiftelsens angelägenheter, men undantag görs för det fall

då föreskriften strider mot någon bestämmelse i

stiftelselagen (jfr lagrådets kommentar till paragrafen). I

specialmotiveringen till 2 kap. 1 § har understrukits att

bestämmelsen innebär att föreskrifterna i

stiftelseförordnandet skall åsidosättas om de är

lagstridiga. Konsekvensen bjuder att motsvarande

undantag görs vid tillämpningen av 6 kap. 1 §. Denna skall

således inte uppfattas så att den hindrar ett åsidosättande av

lagstridiga föreskrifter. Remissförslaget utgår

uppenbarligen från att någon uttrycklig erinran om detta

inte behövs. Lagrådet har ansett sig kunna acceptera denna

ståndpunkt. Det bör tilläggas att ett motsvarande undantag

givetvis bör läsas in i den bestämmelse i 6 kap. 4 § som

föreskriver att ett åsidosättande i vissa fall skall anmälas till

tillsynsmyndigheten.

6 kap. 5 §

Andra stycket andra meningen i paragrafen enligt

remissförslaget ingår i 7 kap. 18 § i lagrådets förslag.

7 kap. 11 §

De efter likvidation återstående tillgångarna bör i första

hand användas för stiftelseändamålet eller ett närstående

ändamål. Endast om detta inte låter sig göra, bör Allmänna

arvsfonden komma i fråga som mottagare.

7 kap. 15 §

Till skillnad från vad som kan bli fallet beträffande

aktiebolag, något som har fått tjäna som förebild, torde ett

likvidationsbeslut avseende en stiftelse inte kunna upphävas

genom dom, varför detta ord bör utgå ur lagtexten.

7 kap. 17 §

Eftersom tillsynsmyndigheten är en statlig myndighet

torde kostnader som inte kan tas ut av stiftelsen falla på

staten utan uttrycklig föreskrift, om det är

tillsynsmyndigheten som gjort anmälan till tingsrätten om

att en stiftelse är likvidationsskyldig. Sista meningen i tredje

stycket i remissförslaget kan därför tas bort.

7 kap. 18 §

I det remitterade förslagets 6 kap. 5 § andra stycket och

10 kap. 4 § tredje stycket finns bestämmelser om att en

stiftelse är upplöst när tillgångarna är förbrukade eller en

konkurs har avslutats utan överskott. Dessa bestämmelser

har i lagrådets förslag sammanförts i denna paragraf under

rubriken ''''''''Upplösning utan likvidation''''''''.

8 kap. 4 §

En stiftelse skall enligt remissförslagets 1 kap. 5 § ha ett

namn som innehåller ordet stiftelse. Några andra krav på

namnet ställs inte i lagförslaget.

Enligt 1 § i förevarande kapitel får inte ordet stiftelse

eller förkortning därav ingå i en firma som skiljer sig från

stiftelsens namn. Detta motiveras dels med hänvisning till 1

kap. 5 §, dels med att en stiftelse bör få ha endast ett

kännetecken som innehåller ordet stiftelse. I

specialmotiveringen görs också en jämförelse med vad som

gäller om bifirmor inom associationsrätten.

I och för sig talar goda skäl för remissprotokollets

ståndpunkt att stiftelser bör hindras från att ha ett namn

och en firma vilka båda innehåller ordet stiftelse. Samtidigt

synes det olämpligt med hänsyn bl.a. till medkontrahenter

i avtal och borgenärer i övrigt att en stiftelse i sin

näringsverksamhet genom firmateckning uppträder utan att

det framgår att näringsidkaren är just en stiftelse och inte

något annat. Remissförslaget har löst detta dilemma genom

att i 8 kap. 4 § införa en ordningsföreskrift om att namnet

alltid skall anges om firman inte sammanfaller med

stiftelsens namn.

Med den föreslagna bestämmelsen i 4 § synes emellertid

vara förenad en nackdel som är värd beaktande. Eftersom

det inte kan uteslutas att stiftelsens namn är förväxlingsbart,

eller kanske t.o.m. närmast identiskt, med annan stiftelses

namn och firma kan den som har att göra med en sådan

stiftelse vars firma avviker från namnet bli vilseledd av att

till firman knyts ett förväxlingsbart stiftelsenamn.

Ett till synes nära till hands liggande sätt att lösa

problemen skulle vara att kräva att den stiftelse som av skäl

som anges i lagen måste anta en annan firma än den som

direkt svarar mot namnet också skulle tvingas att ändra

namnet så att namn och firma inte skilde sig från varandra.

Mot detta kan invändas, dels att det skulle kräva tämligen

vittgående undantag i övergångsbestämmelser, dels att det

skulle kunna innebära ett större avsteg från stiftarens vilja

än som rimligen bör krävas för att uppnå en lämplig

ordningsföreskrift enligt 4 §.

Även om invändningarna enligt det nyss sagda godtas,

återstår att ta ställning till det otillfredsställande med att en

ordningsföreskrift kräver en åtgärd som skulle kunna vålla

konflikt med intressen som uppbär annan lagstiftning, t.ex.

den om rätten till skydd för firma och andra

näringskännetecken. Enligt lagrådets mening borde därför

övervägas om inte intresset av att det i anslutning till en

stiftelses firma framgår att det är en stiftelse som har firman

borde tillgodoses på annat sätt än som föreslås i det

remitterade lagförslaget.

En möjlighet skulle måhända kunna vara att

ordningsföreskriften får en mer allmän utformning av

innebörd att en stiftelse som har en firma som inte

innehåller ordet stiftelse till firmateckningen skall knyta en

uppgift som utvisar att firman innehas av en stiftelse utan

att ordet stiftelse tillförs firman. Därmed lämnas möjlighet

för den som så vill att antingen handla i enlighet med vad

den föreslagna lagtexten anger eller, om risk därmed skulle

anses föreligga att stiftelsen förväxlas med en annan

stiftelse, ge upplysningen i annan form. Ett ytterligare

alternativ som möjligen kunde övervägas skulle vara att

kräva att en firma, som inte innehåller ordet stiftelse, i

stället skall ha ett särskilt tillägg av ''''''''stift'''''''', eller annan

förkortning av stiftelse. En så beskaffad firma torde inte

behöva medföra den olägenhet som skall undvikas genom

den berörda bestämmelsen i 1 §.

9 kap. 1 §

I första stycket anges vilken länsstyrelse som skall vara

tillsynsmyndighet. Det skulle kunna inträffa att

omständigheterna i det enskilda fallet är sådana att en

tillämpning av kriterierna i första stycket inte ger något

resultat, t.ex. när styrelsen för en stiftelse med egen

förvaltning inte har något bestämt säte och förvaltningen är

jämnt fördelad mellan två eller flera län. I lagrådets förslag

har andra stycket kompletterats med en regel som ger

regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer

möjlighet att i sådana undantagsfall besluta att en viss

länsstyrelse skall vara tillsynsmyndighet.

9 kap. 2 §

I denna paragraf ges regeringen möjlighet att besluta om

avgifter i tillsynsärenden och även möjlighet att lämna

uppgiften vidare till någon förvaltningsmyndighet. Det är

naturligtvis viktigt att avgiftsuttaget utformas så att gränsen

mot vad som från konstitutionell synpunkt är att betrakta

som skatt inte överträds. Lagrådet föreslår en

omformulering som syftar till att markera att avgifterna i

princip skall hållas inom ramen för de belopp som behövs

för att täcka kostnaderna för tillsynen.

9 kap. 3--6 §§

I anslutning till 2 kap. 1 § har lagrådet yttrat att en

stiftelse utan särskilt stadgande är skyldig att rätta sig efter

tvingande bestämmelser som gäller för alla rättssubjekt

även om den bestämmelsen står i strid med

stiftelseförordnandet. Det bör inte vara en uppgift för

tillsynsmyndigheten för stiftelser att övervaka att sådana

bestämmelser, t.ex. om beskattning, brandsäkerhet, allmän

ordning, särskilda villkor för viss näringsverksamhet m.m.,

efterlevs av stiftelserna.

Däremot skulle det kunna förekomma att en styrelse

eller en förvaltare också genom att försumma att iaktta

andra regler i lagar och andra författningar än stiftelselagen

åsamkar stiftelsen skada i form av förluster eller onödiga

påföljder av ekonomisk art. En sådan försummelse kan

innefatta misskötsel av stiftelsens angelägenheter som bör

kunna leda till ingripande från tillsynsmyndighetens sida.

Lagtexten i 9 kap. 3 § bör avfattas i enlighet härmed.

Bestämmelsen i 9 kap. 5 § 2 i lagrådets förslag om att

tillsynsmyndigheten kan förelägga en eller flera

styrelseledamöter eller förvaltaren att fullgöra sina

åligganden kommer då att avse även de nu angivna fallen.

I sista hand kan tillsynsmyndigheten väcka talan vid allmän

domstol om entledigande av en eller flera styrelseledamöter

eller förvaltaren med stöd av remissförslagets 5 kap. 4 § och

5 § första stycket. Bestämmelserna i fråga flyttas i lagrådets

lagtextförslag och får utgöra första och andra styckena i 9

kap. 6 §.

9 kap. 7 §

Bestämmelsen i första stycket 2 bör vara så utformad att

tillsynsmyndigheten kan utse ordförande även utanför

kretsen av de befintliga styrelseledamöterna, om

stiftelseförordnandet föreskriver att ordföranden skall

hämtas utanför denna krets.

9 kap. 9 och 11 §§

Bestämmelsen i 9 § i det remitterade förslaget är hämtad

från 3 § tillsynslagen men saknar stadgande om att den som

förvaltar testators dödsbo är skyldig att göra anmälan till

länsstyrelsen. Eftersom det är avsett att en sådan skyldighet

fortfarande skall föreligga bör en bestämmelse med detta

syfte tas upp i 9 §. Samtidigt bör 11 § kompletteras med en

bestämmelse om överklagande av länsstyrelsens beslut

enligt 9 §.

9 kap. 10 §

Remissförslaget innebär att tre grupper av stiftelser

undantas från egentlig tillsyn, nämligen 1) stiftelser som har

bildats av eller tillsammans med staten eller en kommun

(härunder inbegripet landsting och kyrkliga kommuner), 2)

stiftelser som förvaltas av en statlig myndighet eller en

kommun och 3) stiftelser som enligt förordnande av

stiftaren skall vara undantagna från tillsyn (under

förutsättning att stiftelsen inte utövar näringsverksamhet

eller är moderstiftelse).

Den viktigaste ändringen i förhållande till gällande rätt

synes vara undantaget för de kommunalt förvaltade

stiftelserna. I förarbetena till tillsynslagen avvisades tanken

på ett sådant undantag, varvid hänvisades främst till risken

för att stiftelsemedlen skulle komma att användas för andra

ändamål än stiftaren avsett (prop. 1929:83 s. 43-- 44 och

104).

Till stöd för den föreslagna ändringen har i

remissprotokollet anförts endast att erfarenheterna från det

s.k. frikommunförsöket skulle visa att stiftelser som

förvaltas av en kommun eller ett landsting bör kunna

undantas från lagens tillsynsregler. I det sammanhanget

hänvisas till ett avsnitt i prop.1991/92:13. Det åberopade

avsnittet (1.16) ger dock knappast stöd för några slutsatser

i frågan. Enligt vad som kommit till lagrådets kännedom

tyder åtminstone vissa erfarenheter från bl.a. den

kommunala revisionen på att kommuner brustit i sin

förvaltning av s.k. donationsfonder, t.ex. genom att

använda stiftelsemedlen för ändamål som inte ligger i linje

med donationsvillkoren eller genom att inte tillvarata

möjligheterna att lämna utdelning från fonden.

Lagrådet anser sig mot denna bakgrund kunna

konstatera att något egentligt underlag för remissförslaget

inte har redovisats och att den i protokollet redovisade

uppfattningen om den kommunala stiftelseförvaltningen i

varje fall inte är oomstridd. En annan invändning mot

förslaget att undanta de kommunalt förvaltade stiftelserna

från tillsyn är att en sådan ordning knappast är förenlig med

de uttalanden som i remissprotokollet gjorts om de

principer som skall ligga till grund för lagstiftningen. Som

berörts i inledningen till lagrådets yttrande innebär dessa

uttalanden bl.a. att reglerna bör ha som övergripande syfte

att säkerställa och trygga stiftelsens möjligheter att verka

för det ändamål som stiftaren har angett i

stiftelseförordnandet samt att respekten för stiftarens vilja

bör vara en ledstjärna vid utformningen av reglerna. Det

strider uppenbarligen mot denna grundsyn att undanta en

kommunalt förvaltad stiftelse från statlig tillsyn i de fall då

stiftaren uttryckligen har föreskrivit eller i varje fall tydligt

har utgått från att en sådan tillsyn skall äga rum (lagrådet

bortser här från den i specialmotiveringen till 3 kap. 11 § och

9 kap. 3 § antydda möjligheten av en ''''''''frivillig'''''''' tillsyn). Men

även när stiftaren inte alls har uttalat sig i frågan torde det

som regel vara bäst förenligt med hans intresse att i fall som

här avses genom en statlig tillsyn trygga stiftelsens

möjligheter att verka för det föreskrivna ändamålet. Endast

i de fall då stiftaren uttryckligen förordnat att stiftelsen skall

vara undantagen från tillsyn bör ett sådant undantag

komma i fråga och då på de villkor som gäller för andra

stiftelser (dvs. att stiftelsen inte utövar näringsverksamhet

eller är moderstiftelse).

På grund av det anförda avstyrker lagrådet förslaget om

ett generellt undantag för de kommunalt förvaltade

stiftelserna. Detta ställningstagande återspeglas i den av

lagrådet föreslagna lydelsen av 9 kap. 10 § första stycket.

I andra stycket av samma paragraf finns föreskrifter som

innebär att undantaget enligt första stycket inte gäller när

stiftelsen eller dess företrädare har åsidosatt sina

skyldigheter i vissa angivna hänseenden. Av

specialmotiveringen synes kunna utläsas att de vanliga

tillsynsreglerna i de avsedda fallen skall bli tillämpliga

endast vid det eller de ingripanden som direkt föranleds av

stiftelsens eller företrädarens försummelse. I lagrådets

förslag har andra stycket justerats så att den nu angivna

innebörden skall framträda tydligare.

10 kap. 1 §

I specialmotiveringen till paragrafen behandlas det fallet

att förordnandet för en stiftelse, som inte är

registreringsskyldig enligt stiftelselagen, innehåller en

föreskrift om att stiftelsen skall vara registrerad. Enligt

motivuttalandet är stiftelsens styrelse eller förvaltare i ett

sådant fall skyldig att följa föreskriften ''''''''i den mån

registreringsmyndigheten i det enskilda fallet förklarar sig

villig att registrera stiftelsen''''''''. En ordning av det slag som

antyds i uttalandet väcker erinringar från både principiella

och praktiska synpunkter. Vid föredragningen inför

lagrådet har också uppgivits att en reglering som innebär att

en ovillkorlig registreringsskyldighet föreligger i de avsedda

fallen är att föredra. Lagrådets förslag till ändring av 1 § har

utformats i enlighet härmed. Beträffande fjärde stycket i

lagrådets lagtextförslag hänvisas till vad som anförts vid 9

kap. 2 §.

10 kap. 3 §

I paragrafen regleras skyldigheten att för registrering

anmäla vissa förhållanden rörande en stiftelse som redan är

registrerad. I den lydelse paragrafen har enligt

remissprotokollet anger den i första stycket i sju olika

punkter de förhållanden som skall anmälas. Punkterna 2,

3 och 5 avser ändring i förhållanden som redan skall vara

anmälda enligt 2 §. Uppräkningen är dock inte

uttömmande. Eftersom det är viktigt att registret hålls

aktuellt och att därför anmälan görs om varje ändring i ett

förhållande som har blivit föremål för registrering (enligt de

föreskrifter som regeringen senare utfärdar) föreslår

lagrådet att punkterna 2, 3 och 5 i det remitterade förslaget

ersätts av en punkt 2 med en mer generell avfattning.

10 kap. 11-13 §§

I 10 kap 11 § tredje stycket finns en bestämmelse om att

registreringsmyndigheten kan förbjuda fortsatt användning

av ordet stiftelse i strid med förbudet för andra än stiftelser

att ha detta ord i sitt namn. Ingripandet skall alltså göras

mot någon som inte är registrerad hos

registreringsmyndigheten.

Lagrådet förordar att befogenheten tilläggs inte

registreringsmyndigheterna som är många utan en bestämd

myndighet, lämpligen länsstyrelsen i Stockholms län.

Bestämmelsen härom bör bilda en ny 12 §, varefter

remissförslagets 12 § blir 13 § och förses med ett nytt stycke

om överklagande av beslut enligt den nya 12 §.

Förslaget till lag om införande av stiftelselagen

(1993:000)

3 och 4 §§

I dessa paragrafer behandlas förmögenhetsbildningar

som har tillkommit före ikraftträdandet. I anslutning till vad

som anförts ovan i kommentaren till 1 kap. 1 § stiftelselagen

förordar lagrådet att bestämmelserna utformas och

disponeras så att det först anges under vilka förutsättningar

dessa äldre förmögenhetsbildningar i fortsättningen skall

betraktas som stiftelser och därefter klargörs i vilken

utsträckning stiftelselagen skall tillämpas på dem.

Av remissförslagets 3 § följer att äldre

förmögenhetsbildningar skall anses som stiftelser om de vid

ikraftträdandet uppfyllde de krav som enligt stiftelselagen

ställs på stiftelsebildning. Vidare synes förslagets 4 §

innebära att äldre förmögenhetsbildningar kan godtas som

stiftelser även om kravet på skriftlig form eller kravet på att

egendomen skall ha avskilts inte är uppfyllt (övriga krav på

stiftelsebildning förutsätts däremot alltid vara uppfyllda).

Enligt specialmotiveringen är 4 § tillämplig på ''''''''befintliga

förmögenhetsbildningar som nu betraktas som stiftelser''''''''.

Detta synes innebära att formkravet och kravet på avskild

egendom får efterges endast på villkor att

förmögenhetsbildningen närmast före ikraftträdandet var

att betrakta som ''''''''stiftelse'''''''' enligt då gällande rätt. Enligt

lagrådets mening är det också önskvärt att uppställa ett

sådant villkor. Införandelagen kunde annars få den

märkliga konsekvensen att förordnanden som inte uppfyller

formkravet och inte heller lett till avskiljande av egendom

skulle anses som giltiga stiftelsebildningar även när de inte

godtas som stiftelser enligt nu gällande rätt.

Lagrådets författningsförslag, som grundas på att

nämnda villkor skall upprätthållas, är i enlighet med det

nyss sagda disponerat så att förutsättningarna för att äldre

förmögenhetsbildningar skall betraktas som stiftelser anges

i 3 § varefter det i 4 § klargörs att stiftelselagen skall

tillämpas på dessa stiftelser med endast de begränsningar

som följer av införandelagen. Av praktiska skäl har

beteckningen ''''''''äldre stiftelser'''''''' införts. Definitionen

ersätter uttrycket ''''''''en stiftelse som har bildats före

ikraftträdandet'''''''' i 5, 8, 10 och 12 §§.

Beträffande andra stycket i 4 § hänvisas till vad som

anförts vid 1 kap. 7 § stiftelselagen.

8 §

Bestämmelserna om bokföring m.m. och revision i 3 och

4 kap. stiftelselagen har, med vissa undantag som följer av

förevarande paragraf, ansetts böra tillämpas på äldre

stiftelser genast från och med ikraftträdandedagen den 1

januari 1994. Lagrådet vill peka på två förhållanden av

intresse i sammanhanget.

Enligt 3 kap. 8 § första stycket stiftelselagen skall en

stiftelse vid upprättandet av årsredovisningen lämna

uppgifter av det innehåll som anges i 2 kap. 6 § lagen

(1980:1103) om årsredovisning m.m. i vissa företag. Vid

upprättandet av en koncernredovisning skall enligt andra

stycket i nämnda paragraf i stiftelselagen en stiftelse iaktta

3 kap. 9 § första stycket årsredovisningslagen. Av dessa

bestämmelser i sistnämnda lag följer att årsredovisningen

och koncernredovisningen skall återge resultaträkningen

och balansräkningen respektive koncernresultaträkningen

och koncernbalansräkningen för närmast föregående år. I

avsaknad av övergångsbestämmelser motsvarande dem som

gällde när årsredovisningslagen trädde i kraft skulle alltså

äldre stiftelser bli tvungna att göra upp räkningar enligt de

nya reglerna även för det räkenskapsår som närmast

föregått det för vilket de nya reglerna första gången skall

tillämpas.

Tillämpningen av de regler i 4 kap. stiftelselagen som

anger vem som får vara revisor kan innebära att en äldre

stiftelse måste byta revisor. Det förefaller inte

ändamålsenligt om revisionen avseende det räkenskapsår

som börjat före stiftelselagens ikraftträdande men utlöper

den 31 december 1993 eller en kort tid därefter måste

fullgöras av en ny revisor.

10 §

Lagrådet har i det föregående föreslagit att även

ändringsförbehåll i ett stiftelseförordnande för en ny

stiftelse skall ha giltighet om det uppfyller vissa villkor.

Ändringar som vidtas med stöd av ett sådant

ändringsförbehåll skall vara underkastade viss

efterhandskontroll av tillsynsmyndigheten. Stiftelselagens

6 kap. 1--4 §§ har i lagrådets förslag utformats i enlighet

härmed.

Bestämmelsen i förevarande paragraf om att

ändringsförbehåll för äldre stiftelser och likställda stiftelser

skall ha samma giltighet som före ikraftträdandet medför att

de nämnda paragraferna i stiftelselagen inte får någon

betydelse för dessa stiftelser i den mån paragraferna strider

mot stiftelseförordnandets ändringsförbehåll.

Efterhandskontroll av tillsynsmyndigheten kommer således

inte i fråga för ändringar som görs med stöd av

ändringsförbehåll i stiftelseförordnanden för äldre stiftelser

och likställda stiftelser.

15 §

Enligt denna paragraf kan en ideell förening få

länsstyrelsens tillstånd att efter stiftelselagens

ikraftträdande behålla ordet stiftelse eller en förkortning

därav i sitt namn. Eftersom en ansökan inte kan slutligt

prövas förrän efter ikraftträdandedagen föreslår lagrådet

att paragrafen kompletteras med en bestämmelse som

möjliggör för en förening att behålla sitt namn under en

övergångstid då ansökningen kan prövas.

16 §

Det remitterade förslaget till införandelag innehåller

inte någon bestämmelse som anger när en äldre stiftelse,

som redan vid tidpunkten för ikraftträdandet blir

registreringsskyldig enligt den nya lagstiftningen, senast

skall göra anmälan för registrering i stiftelseregistret.

Registrering skall enligt 10 kap. 1 § stiftelselagen, i dess

lydelse enligt lagrådets förslag, ske i två fall. Det ena är att

det av stiftelseförordnandet följer att stiftelsen skall vara

registrerad, det andra att stiftelsen är skyldig att upprätta

årsredovisning. Enligt 10 kap. 2 § skall anmälan för

registrering i stiftelseregistret göras, i det förra fallet senast

sex månader efter det att stiftelsen bildades och i det senare

fallet senast sex månader efter det att stiftelsen blev

bokföringsskyldig enligt stiftelselagen. Vidare gäller enligt

10 kap. 6 § att en stiftelse som skall börja driva

näringsverksamhet är skyldig att göra anmälan till

stiftelseregistret innan verksamheten påbörjas.

När en äldre stiftelse har ett stiftelseförordnande med

nyss angivet innehåll eller när den redan före

ikraftträdandet bedrev näringsverksamhet kan ovisshet

uppkomma om när anmälningsskyldigheten senast skall

fullgöras. Lagrådet förordar att det i en ny 16 § i

införandelagen klargörs att en äldre stiftelse inte på grund

av ett stiftelseförordnande som avses i stiftelselagens 10

kap. 1 § första stycket 2 eller på grund av en

näringsverksamhet som påbörjats före ikraftträdandet blir

skyldig att göra anmälan enligt 10 kap. 2 eller 6 § tidigare än

en månad efter ikraftträdandet.

Förslaget till lag om ändring i lagen (1967:531) om

tryggande av pensionsutfästelse m.m.

10 a §

Bestämmelsen stadgar i det remitterade förslagets

lydelse att pensionsstiftelsens styrelse svarar för att

förmögenheten är placerad på ett godtagbart sätt. Enligt

motiven skall ordet godtagbar ha samma innebörd som

ordet nöjaktig i 15 § tillsynslagen. Innebörden av att

förmögenheten är placerad på ett godtagbart sätt är således

avsedd att vara en annan än i 2 kap. 4 § stiftelselagen.

Tillsynslagens uttryck ''''''''nöjaktigt sätt'''''''' bör med hänsyn till

det sagda användas.

17 a §

Lagrådet föreslår att den bestämmelse som i

remissförslaget intagits som ett nytt tredje stycke i 17 § bryts

ut till en särskild paragraf.

I specialmotiveringen till bestämmelsen, som föreskriver

att tryggandestiftelser skall vara bokföringsskyldiga och

tillämpa bokföringslagen, anförs att värderingsreglerna i

nämnda lag inte skall tillämpas i fall då man enligt 15 § i

förevarande lag skall avgöra om det finns överskott på

kapitalet i stiftelsen eller inte. Detta får anses vara en sådan

väsentlig sak att den borde framgå av lagtexten. Emellertid

borde i så fall anges vilka värderingsregler som skall

tillämpas. Lagrådet har emellertid inte tillräckligt underlag

för att föreslå en lagtext i detta hänseende och lämnar

frågan med det gjorda påpekandet.

32 och 33 §§

Bestämmelser om överklagande av tillsynsmyndighetens

beslut finns för närvarande i 33 §. Hänvisningen till

besvärsreglerna i 9 kap. 11 § stiftelselagen har därför flyttats

till 33 § från den plats som den enligt remissförslaget har i

32 §. I samband härmed har lagrådet omredigerat 33 §.

Förslaget till lag om ändring i permutationslagen

(1972:205)

Lagrådet föreslår att 5 § får följande lydelse:

''''''''Denna lag gäller ej stiftelser på vilka 6 kap.

stiftelselagen (1993:000) är tillämpligt och ej heller sådana

pensions- eller personalstiftelser som avses i lagen

(1967:531) om tryggande av pensionsutfästelse m.m.''''''''

Förslaget till lag om ändring i handelsregisterlagen

(1974:157)

Eftersom pensions- och personalstiftelser som avses i

lagen (1967:531) om tryggande av pensionsutfästelse m.m.

skall vara registrerade i det register som anges i 31 § i den

lagen och inte i det i punkten 2 i övergångsbestämmelserna

till lagen om ändring i handelsregisterlagen angivna

stiftelseregistret bör nämnda övergångsbestämmelser

kompletteras för berörda fall.

Förslaget till lag om ändring i bokföringslagen

(1976:125)

Bestämmelsen i 1 § första stycket andra meningen om

stiftelsers bokföringsskyldighet föreslås få följande lydelse:

''''''''Förutsättningarna för att en stiftelse skall vara

bokföringsskyldig framgår av stiftelselagen (1993:000) och

lagen (1967:531) om tryggande av pensionsutfästelse m.m.''''''''

Övriga lagförslag

Förslagen lämnas utan erinran.

Bilaga 5:1

Bilaga till lagrådets protokoll 1993-03-30

Förslag till

Stiftelselag

1 kap. Inledande bestämmelser

1 §

En stiftelse bildas genom

1. förordnande enligt 2 §,

2. förordnande enligt 11 kap. 1 §,

3. förordnande i kollektivavtal enligt 11 kap. 3 §, eller

4. åtgärd för grundande av pensionsstiftelse eller

personalstiftelse enligt lagen (1967:531) om tryggande av

pensionsutfästelse m.m.

Beträffande sådana stiftelser som avses i första stycket

2 och 3 gäller bestämmelserna i denna lag endast i den

utsträckning som anges i 11 kap. Beträffande stiftelser som

avses i första stycket 4 gäller endast lagen om tryggande av

pensionsutfästelse m.m.

2 §

En stiftelse bildas genom att egendom enligt

förordnande av en eller flera stiftare avskiljs för att

varaktigt förvaltas som en självständig förmögenhet för ett

bestämt ändamål.

Stiftelsens egendom skall anses vara avskild när den har

tagits om hand av någon som har åtagit sig att förvalta den

i enlighet med stiftelseförordnandet.

3 §

Ett stiftelseförordnande skall vara skriftligt och

undertecknat av stiftaren eller stiftarna.

Ett giltigt testamentariskt förordnande skall godtas som

ett stiftelseförordnande enligt denna lag utan hinder av

bestämmelsen i första stycket.

6 §

En stiftelse skall ha ett namn. Namnet skall innehålla

ordet stiftelse.

Ingen annan än en stiftelse får i sitt namn använda ordet

stiftelse eller en förkortning därav.

Bestämmelser om stiftelses firma finns i 8 kap.

7 §

Bestämmelserna i 1 kap. 5 § och 6 § första stycket och 2--

10 kap. gäller inte i fråga om stiftelser vilkas tillgångar enligt

stiftelseförordnandet får användas endast till förmån för

bestämda fysiska personer.

8 §

I 9 kap. finns bestämmelser om att stiftelser står under

tillsyn av en tillsynsmyndighet. I 10 kap. finns bestämmelser

om att vissa stiftelser skall vara registrerade i ett

stiftelseregister.

2 kap. Förvaltning

Allmänt om förvaltningen

1 §

Föreskrifterna i stiftelseförordnandet skall följas vid

förvaltningen av stiftelsens angelägenheter, om inte

föreskrifterna strider mot någon bestämmelse i denna lag.

2 §

Om ett åtagande att förvalta stiftelsens egendom i

enlighet med stiftelseförordnandet görs av en eller flera

fysiska personer, föreligger egen förvaltning. Görs ett

sådant åtagande av en juridisk person, föreligger anknuten

förvaltning.

Den eller de fysiska personer som har åtagit sig att

förvalta stiftelsens egendom i enlighet med

stiftelseförordnandet bildar styrelse för stiftelsen. Vid

sådant omhändertagande av egendom som avses i 1 kap. 2 §

andra stycket får stiftelsen företrädas av någon som skall

ingå i styrelsen.

Den juridiska person som har åtagit sig att förvalta

stiftelsens egendom är förvaltare för stiftelsen. Om staten

har gjort ett sådant åtagande, är det i stället den myndighet

som har gjort åtagandet för statens räkning som är

förvaltare.

3 §

Styrelsen eller förvaltaren svarar för att föreskrifterna i

stiftelseförordnandet följs.

Första stycket medför inte ansvar för åtgärd som i

enlighet med stiftelseförordnandet vidtagits av annan än

styrelsen i fråga om utseende eller entledigande av

ledamöter eller ordförande i styrelsen eller som vidtagits av

annan än styrelsen eller förvaltaren i fråga om utseende

eller entledigande av revisor i stiftelsen eller bestämmande

av arvode åt styrelsen, förvaltaren eller revisorerna.

Inte heller medför första stycket ansvar för styrelsen

eller förvaltaren för innehållet i en revisors uppdrag till den

del föreskrifter härom meddelats i stiftelseförordnandet.

4 §

I den mån det inte följer av stiftelseförordnandet hur

stiftelsens förmögenhet skall vara placerad, svarar styrelsen

eller förvaltaren för att förmögenheten är placerad på ett

godtagbart sätt.

6 §

En stiftelse får inte lämna penninglån till eller ställa

säkerhet till förmån för

1. stiftaren eller förvaltaren,

2. den som ensam eller tillsammans med andra

företräder stiftelsen enligt 16 eller 22 § eller förvaltaren

eller, om stiftelsen förvaltas av ett handelsbolag, den som är

bolagsman i bolaget,

3. den som ensam eller tillsammans med andra har rätt

att företräda ett dotterföretag till stiftelsen eller, om

företaget är ett handelsbolag, är bolagsman i bolaget,

4. den som är gift med eller är syskon eller släkting i rätt

upp- eller nedstigande led till en person som avses i 1--3,

5. den som är besvågrad med en person som avses i 1--

3 i rätt upp- eller nedstigande led eller så att den ene är eller

har varit gift med den andres syskon eller

6. en juridisk person över vars verksamhet någon som

avses i 1--5 har ett bestämmande inflytande.

Vad som sägs i första stycket 4 och 5 skall även avse den

som på grund av samboförhållande på liknande sätt är

närstående till en person som avses i första stycket 1--3.

Första stycket 2--5 och andra stycket gäller inte vid

utlåning till någon som omfattas av dessa bestämmelser om

stiftelsen skall främja sitt syfte genom att meddela

penninglån till eller ställa säkerhet för enskilda personer

och låntagaren tillhör den personkrets som skall gynnas.

Bestämmelsen i första stycket 6 gäller inte om gäldenären

är ett dotterföretag till stiftelsen.

Egen förvaltning

9 §

Det ankommer på styrelsen att utse och entlediga

ledamöter om inte annat följer av stiftelseförordnandet.

Ett uppdrag som ledamot i en styrelse med två eller flera

ledamöter upphör, om ledamoten anmäler det hos den som

har utsett honom eller, om denne inte kan nås, hos

styrelsen.

Ett uppdrag som ledamot i en styrelse med endast en

ledamot upphör, om ledamoten anmäler det hos

tillsynsmyndigheten och hos den som har utsett honom om

denne kan nås.

10 §

Styrelsen för en stiftelse får inte bestå av enbart stiftaren

eller stiftarna. Den som är underårig eller försatt i konkurs

eller som har förvaltare enligt 11 kap. 7 § föräldrabalken

kan inte vara styrelseledamot.

11 §

Inom styrelsen skall en ledamot vara ordförande.

Ordföranden skall väljas av styrelsen. Ordföranden skall se

till att sammanträden hålls när det behövs.

Bestämmelserna i denna paragraf gäller endast om inte

annat följer av stiftelseförordnandet.

12 §

Styrelsen är beslutför, om mer än hälften av hela antalet

styrelseledamöter är närvarande. Som styrelsens beslut

gäller den mening som mer än hälften av de närvarande

röstar för eller, vid lika röstetal, den mening som

ordföranden biträder.

Bestämmelserna i denna paragraf gäller endast om inte

annat följer av stiftelseförordnandet.

13 §

Över styrelsens beslut skall föras protokoll.

14 §

En styrelseledamot får inte handlägga frågor som rör

avtal mellan honom och stiftelsen. Han får inte heller

handlägga frågor om avtal mellan stiftelsen och tredje man,

om han i frågan har ett väsentligt intresse som kan vara

stridande mot stiftelsens. Med avtal jämställs annan

rättshandling samt rättegång eller annan talan.

Är styrelsen enligt första stycket förhindrad att

företräda stiftelsen, får tillsynsmyndigheten på styrelsens

begäran förordna en god man att företräda stiftelsen i

styrelsens ställe.

17 §

Har styrelsen eller annan företrädare för stiftelsen

företagit en rättshandling för stiftelsen och därvid

överskridit sin befogenhet, gäller inte rättshandlingen mot

stiftelsen, om den mot vilken rättshandlingen företogs insåg

eller borde ha insett att befogenheten överskreds.

18 §

Om suppleanter för styrelseledamöter finns, tillämpas

bestämmelserna i denna lag om styrelseledamöter också på

suppleanterna.

Anknuten förvaltning

19 §

Ett uppdrag som förvaltare upphör, om förvaltaren

anmäler det hos tillsynsmyndigheten och hos den som har

utsett honom, om denne kan nås.

Stiftaren får inte vara förvaltare. Den som är försatt i

konkurs får inte heller vara förvaltare.

24 §

Har förvaltaren eller annan företrädare för stiftelsen

företagit en rättshandling för stiftelsen och därvid

överskridit sin befogenhet, gäller inte rättshandlingen mot

stiftelsen, om den mot vilken rättshandlingen företogs insåg

eller borde ha insett att befogenheten överskreds.

3 kap. Bokföring och årsredovisning m.m.

Bokföring

1 §

En stiftelse som utövar näringsverksamhet eller är

moderstiftelse är bokföringsskyldig.

Om en stiftelse hyr ut en byggnad eller del av en

byggnad, är den dock bokföringsskyldig på grund därav

endast om verksamheten är att anse som hotell- eller

pensionatrörelse eller omfattar mer än två lägenheter som

regelmässigt hyrs ut.

En stiftelse som har bildats av eller tillsammans med

staten, en kommun, ett landsting eller en kyrklig kommun

är alltid bokföringsskyldig.

3 §

En stiftelse som är bokföringsskyldig enligt 2 § kan av

tillsynsmyndigheten undantas från denna skyldighet för en

viss tid, om stiftelsen skall främja sitt syfte enbart genom att

utge kontanta bidrag och den har sin förmögenhet

huvudsakligen placerad i sådana obligationer som avses i

15 kap. 4 § tredje stycket föräldrabalken eller i fordran hos

Riksbanken eller Riksgäldskontoret eller i fordran på

svensk bank.

Beslut om undantag enligt första stycket meddelas efter

ansökan av stiftelsen för högst fem räkenskapsår i följd.

4 §

Bokföringsskyldigheten enligt denna lag omfattar all

verksamhet som stiftelsen utövar.

Bokföringsskyldigheten skall fullgöras enligt

bestämmelserna i bokföringslagen (1976:125).

Värdet av stiftelsens tillgångar

6 §

Vid bestämmandet av det värde av stiftelsens tillgångar

som avses i 2 och 5 §§ skall varje tillgång tas upp till ett värde

som svarar mot vad tillgången kan anses betinga vid en

försäljning under normala förhållanden. Fastigheter och

byggnader som är lös egendom tas dock upp till

taxeringsvärdet om sådant värde finns.

Årsredovisning m.m.

7 §

En stiftelse som är bokföringsskyldig enligt denna lag

skall upprätta årsredovisning. Om stiftelsen vid

räkenskapsårets utgång är moderstiftelse och antalet

anställda hos koncernen under räkenskapsåret i medeltal

har varit minst tio, skall stiftelsen även upprätta

koncernredovisning.

Bestämmelsen i första stycket första meningen gäller

inte i fråga om en stiftelse som får använda sina tillgångar

uteslutande till förmån för medlemmar av en viss eller vissa

släkter och som är bokföringsskyldig endast på grund av

2 §.

Årsredovisningen består av den resultaträkning och den

balansräkning som har tagits in i årsbokslutet samt av en

förvaltningsberättelse med uppgift om hur stiftelsens

ändamål har främjats under räkenskapsåret.

8 §

En stiftelse som har utövat näringsverksamhet under

räkenskapsåret eller som är moderstiftelse vid

räkenskapsårets utgång skall vid upprättandet av

årsredovisningen tillämpa god redovisningssed och lämna

uppgifter och upplysningar av det innehåll som anges i 2

kap. 6--8 §§ lagen (1980:1103) om årsredovisning m.m. i

vissa företag. Om det finns synnerliga skäl får

tillsynsmyndigheten medge att bruttoomsättningssumman

inte anges i årsredovisningens resultaträkning.

En stiftelse som skall upprätta koncernredovisning skall

vid upprättandet av årsredovisningen iaktta även 3 kap. 2 §

andra stycket, 3--5 §§ samt 8 § andra meningen lagen

(1980:1103) om årsredovisning m.m. i vissa företag och vid

upprättandet av koncernredovisningen 3 kap. 7 § samt 9 §

första stycket samma lag. Ett dotterföretag till stiftelsen

skall vid upprättandet av sin årsredovisning iaktta 3 kap. 2 §

andra stycket samt 8 § nämnda lag.

9 §

Årsredovisningen skall skrivas under av samtliga

styrelseledamöter eller, i fråga om stiftelser med anknuten

förvaltning, av förvaltaren eller, om ett handelsbolag är

stiftelsens förvaltare, av samtliga de bolagsmän som

företräder bolaget.

Har en avvikande mening beträffande årsredovisningen

antecknats till styrelsens eller förvaltarens protokoll, skall

den avvikande meningen fogas till redovisningen.

4 kap. Revision

2 §

Om inte annat föreskrivs i stiftelseförordnandet, får en

stiftelse ha en eller flera revisorssuppleanter.

Bestämmelserna i denna lag om revisorer tillämpas också på

revisorssuppleanterna.

4 §

Minst en revisor skall vara auktoriserad eller godkänd

revisor, om stiftelsen är skyldig att upprätta årsredovisning

enligt denna lag.

Stiftelsen skall ha auktoriserad revisor om stiftelsens

tillgångar eller, om stiftelsen är moderstiftelse, koncernens

tillgångar, värderade med tillämpning av 3 kap. 6 §, vid

utgången av de två senaste räkenskapsåren haft ett värde

överstigande ett gränsbelopp som motsvarar 1 000 gånger

det basbelopp enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring

som gällde vid utgången av respektive räkenskapsår. Minst

en revisor skall vara auktoriserad också om stiftelsen eller

koncernen under vart och ett av de två senaste

räkenskapsåren i medeltal haft mer än 200 anställda.

Regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer kan i fall som avses i andra stycket besluta att

en viss godkänd revisor får utses i stället för en auktoriserad

revisor. Sådana beslut meddelas för högst fem år i följd.

6 §

Den kan inte vara revisor som

1. är stiftelsens stiftare eller förvaltare,

2. ensam eller tillsammans med andra företräder

stiftelsen enligt 2 kap. 16 eller 22 § eller förvaltaren eller, om

stiftelsen förvaltas av ett handelsbolag, är bolagsman i

bolaget,

3. ensam eller tillsammans med andra har rätt att

företräda ett dotterföretag till stiftelsen eller till förvaltaren

eller, om dotterföretaget är ett handelsbolag, är bolagsman

i företaget,

4. biträder vid förande av stiftelsens räkenskaper eller

vid stiftelsens förmögenhetsförvaltning eller stiftelsens

kontroll däröver,

5. är anställd hos eller på annat sätt intar en

underordnad eller beroende ställning till stiftelsen eller till

förvaltaren eller någon annan som avses i 1--4,

6. är verksam i samma företag som den som

yrkesmässigt biträder stiftelsen vid grundbokföringen eller

förandet av räkenskaper enligt 3 kap. 5 § eller vid stiftelsens

förmögenhetsförvaltning eller stiftelsens kontroll däröver,

7. är gift eller sambo med eller är syskon eller släkting i

rätt upp- eller nedstigande led till en person som avses i 1--

4 eller är besvågrad med en sådan person i rätt upp- eller

nedstigande led eller så att den ene är gift med den andres

syskon, eller

8. står i låneskuld till stiftelsen eller förvaltaren eller till

ett dotterföretag till stiftelsen eller till förvaltaren eller har

förpliktelser för vilka stiftelsen, förvaltaren eller

dotterföretag till stiftelsen eller förvaltaren har ställt

säkerhet.

I ett dotterföretag kan inte den vara revisor som enligt

första stycket inte är behörig att vara revisor i

moderstiftelsen.

En revisor får vid revisionen inte anlita någon som enligt

första och andra styckena inte är behörig att vara revisor.

Har moderstiftelsen eller dotterföretaget någon anställd i

sin tjänst med uppgift att uteslutande eller huvudsakligen ha

hand om stiftelsens eller dotterföretagets eller bådas

interna revision, får revisorn dock anlita en sådan anställd i

den utsträckning som det är förenligt med god revisionssed.

7 §

En revisor utses för bestämd tid eller tills vidare.

Ett uppdrag att tills vidare vara revisor upphör när ny

revisor har utsetts.

Ett uppdrag som revisor för bestämd tid upphör i förtid,

om revisorn anmäler det hos den som har utsett honom eller

om han entledigas av någon som enligt 1 § andra stycket har

rätt att göra det.

Om ett uppdrag att vara revisor för bestämd tid upphör

i förtid skall revisorn genast anmäla detta till

tillsynsmyndigheten, om uppdraget har gällt en stiftelse som

är skyldig att upprätta årsredovisning enligt denna lag.

Revisorn skall i anmälan lämna en redogörelse för

iakttagelserna vid den granskning som han har utfört under

den del av löpande räkenskapsår som hans uppdrag har

omfattat. För anmälan gäller i tillämpliga delar vad som

föreskrivs i 11 § tredje och fjärde styckena om

revisionsberättelse. Kopia av anmälan skall överlämnas till

stiftelsens styrelse eller förvaltare.

Bestämmelsen i fjärde stycket tillämpas inte om

uppdraget har gällt en sådan stiftelse som avses i 9 kap. 10 §

första stycket.

8 §

Tillsynsmyndigheten kan förordna revisor för en

stiftelse, om

1. någon revisor inte är utsedd,

2. någon auktoriserad eller godkänd revisor inte är

utsedd när det krävs enligt 4 eller 5 §,

3. en utsedd revisor inte får vara revisor enligt vad som

föreskrivs i 3 § första stycket eller 6 §, eller

4. en föreskrift i stiftelseförordnandet om antalet

revisorer eller om revisors behörighet har åsidosatts.

I fall som avses i första stycket 1--4 är styrelsen eller

förvaltaren skyldig att göra anmälan till

tillsynsmyndigheten, om inte rättelse utan dröjsmål sker

genom den som utser revisor.

Förordnande enligt första stycket skall meddelas efter

det att stiftelsen har hörts och avse tid till dess att annan

revisor har blivit utsedd. Vid förordnande av revisor i fall

som avses i första stycket 2--4 skall tillsynsmyndigheten

entlediga den tidigare utsedde revisorn.

9 §

Revisorerna skall i den omfattning som följer av god

revisionssed granska stiftelsens räkenskaper och

årsredovisning, årsbokslut eller sammanställning enligt 3

kap. 5 § andra stycket samt styrelsens eller förvaltarens

förvaltning.

Om stiftelsen är en moderstiftelse som skall upprätta

koncernredovisning, skall revisorerna även granska

koncernredovisningen och koncernföretagens inbördes

förhållanden i övrigt.

Innehåller stiftelseförordnandet föreskrifter om

revision skall dessa iakttas, om de inte strider mot första

eller andra stycket eller mot någon annan bestämmelse i

denna lag.

10 §

Styrelsen eller förvaltaren skall ge revisorerna tillfälle att

verkställa granskningen i den omfattning som dessa finner

behövligt samt lämna de upplysningar och det biträde som

revisorerna begär. Samma skyldighet har företagsledningen

och revisorerna i ett dotterföretag gentemot en revisor i

moderstiftelsen.

11 §

Revisorerna skall avge en revisionsberättelse för varje

räkenskapsår.

I fråga om stiftelser som är skyldiga att upprätta

årsredovisning enligt denna lag skall revisionsberättelsen

innehålla ett uttalande om huruvida årsredovisningen har

gjorts upp enligt denna lag. Innehåller inte

årsredovisningen sådana upplysningar som skall lämnas

enligt 3 kap. 7 § tredje stycket eller 8 §, skall detta anges och

behövliga upplysningar lämnas i revisionsberättelsen, om

det kan ske.

I revisionsberättelsen skall det också anmärkas om

revisorerna vid sin granskning har funnit att

1. stiftelsens tillgångar har använts i strid med stiftelsens

ändamål eller att dess förmögenhet är placerad i strid med

stiftelseförordnandet eller med 2 kap. 4 eller 6 §,

2. någon annan åtgärd eller försummelse innebär att

föreskrifterna i stiftelseförordnandet eller bestämmelserna

i denna lag inte har iakttagits, eller

3. vad som enligt 1 eller 2 ligger en styrelseledamot eller

förvaltaren till last eller annan åtgärd eller försummelse kan

föranleda ersättningsskyldighet enligt 5 kap. 1 § första

meningen eller entledigande enligt 9 kap. 6 §.

Har stiftelsen utövat näringsverksamhet under

räkenskapsåret, skall revisionsberättelsen upprättas med

iakttagande även av 4 kap. 10 § fjärde stycket lagen

(1980:1103) om årsredovisning m.m. i vissa företag.

I en moderstiftelse skall revisorerna avge en särskild

revisionsberättelse beträffande koncernen. Härvid skall

andra stycket och tredje stycket 2 och 3 tillämpas.

13 §

Revisorerna skall överlämna revisions- och

koncernrevisionsberättelsen samt den av dem påtecknade

års- och koncernredovisningen, årsbokslutet eller

sammanställningen till styrelsen eller förvaltaren senast fem

och en halv månader efter utgången av stiftelsens

räkenskapsår.

5 kap. Skadestånd

4 §

Talan om skadestånd till stiftelsen enligt 1 eller 2 § kan

väckas, förutom av styrelsen eller förvaltaren, av

1. stiftaren eller, om stiftaren är avliden, dennes

efterlevande make eller sambo, arvinge, arvinges

avkomling, universell testamentstagare, boutredningsman

eller testamentsexekutor i dödsboet efter stiftaren,

2. en styrelseledamot,

3. den som enligt stiftelsens ändamål kan komma att

njuta förmån av stiftelsen,

4. den som genom stiftelseförordnandet har getts rätt att

föra sådan talan, samt

5. tillsynsmyndigheten.

Talan om skadestånd till stiftelsen enligt 1 eller 2 § kan

även väckas av stiftelsens konkursbo.

Den som har väckt talan med stöd av första stycket 1--

5 eller andra stycket svarar för rättegångskostnaderna men

har rätt till ersättning av stiftelsen för den kostnad som täcks

av vad som har kommit stiftelsen till godo genom

rättegången.

Bestämmelsen i första stycket 5 gäller inte i fråga om en

sådan stiftelse som avses i 9 kap. 10 § första stycket.

5 §

Sådan talan för stiftelsens räkning enligt 1 eller 2 § som

inte grundas på brott kan ej väckas mot

1. en styrelseledamot eller förvaltaren sedan tre år har

förflutit från utgången av det räkenskapsår då det beslut

eller den åtgärd som ligger till grund för talan fattades eller

vidtogs, eller

2. en revisor sedan tre år har förflutit från det att

revisionsberättelsen kom styrelsen eller förvaltaren till

handa.

Utan hinder av bestämmelserna i första stycket får

stiftelsens konkursbo väcka talan, om konkursansökan har

gjorts innan den tid som anges i första stycket har gått ut.

Efter utgången av nämnda tid kan sådan talan dock ej

väckas senare än sex månader från edgångssammanträdet.

6 kap. Ändring m.m. av föreskrifter i ett

stiftelseförordnande

Ändring m.m. efter tillstånd

1 §

Styrelsen eller förvaltaren får inte utan tillstånd av

myndighet ändra, upphäva eller i särskilt fall åsidosätta

föreskrifter i stiftelseförordnandet som avser

1. stiftelsens ändamål,

2. hur stiftelsens förmögenhet skall vara placerad,

3. huruvida stiftelsen skall ha egen eller anknuten

förvaltning,

4. av vem en styrelseledamot eller förvaltaren entledigas

eller utses eller hur styrelsen skall vara sammansatt,

5. styrelsens beslutförhet eller omröstningsförfarande,

6. arvode till styrelsens ledamöter eller förvaltaren,

7. räkenskaper eller årsredovisning för stiftelsen,

8. revision, eller

9. rätt att föra talan om skadestånd till stiftelsen eller om

entledigande av styrelseledamot eller förvaltare.

Föreskrifterna får ändras, upphävas eller åsidosättas i

särskilt fall endast om de på grund av ändrade förhållanden

inte längre kan följas eller har blivit uppenbart onyttiga

eller uppenbart stridande mot stiftarens avsikter eller om

det finns andra särskilda skäl.

Vid ändring av föreskrifter om stiftelsens ändamål skall

vad som kan antas ha varit stiftarens avsikt beaktas så långt

möjligt.

2 §

Frågor om tillstånd enligt 1 § prövas av Kammarkollegiet

på ansökan av styrelsen eller förvaltaren.

Kammarkollegiets beslut får överklagas hos regeringen.

Ändring m.m. utan tillstånd

3 §

Om stiftelseförordnandet uttryckligen föreskriver att

styrelsen eller förvaltaren utan tillstånd av myndighet får

ändra, upphäva eller åsidosätta särskilt angivna föreskrifter

i stiftelseförordnandet som angår en annan fråga än som

anges i 1 § första stycket 1 gäller vad stiftelseförordnandet

föreskriver utan hinder av 1 §.

Även om det inte följer av stiftelseförordnandet får

styrelsen eller förvaltaren i andra fall än som avses i 1 §

första stycket utan tillstånd ändra, upphäva eller i särskilt

fall åsidosätta en föreskrift i stiftelseförordnandet. Härvid

skall 1 § andra stycket tillämpas.

4 §

Styrelsen eller förvaltaren skall underrätta

tillsynsmyndigheten om beslut som avses i 3 §. Beslutet

gäller från och med den dag då tre månader förflutit sedan

underrättelse inkom till tillsynsmyndigheten, om inte denna

under tremånaderstiden förbjudit styrelsen eller förvaltaren

att tillämpa beslutet. Förbud av tillsynsmyndigheten får

grundas endast på att beslutet om ändring strider mot denna

lag.

Om tillsynsmyndigheten behöver längre tid för

prövningen får den förlänga tidsfristen enligt första stycket

med högst tre månader. Fattas beslut om förlängning skall

stiftelsen underrättas om detta.

Upphörande av en stiftelse i visst fall

5 §

Styrelsen eller förvaltaren får besluta om att förbruka

stiftelsens tillgångar för det ändamål vartill de är bestämda

eller för ett ändamål som så nära som möjligt motsvarar

detta, om

1. stiftelsen bildades för mer än 50 år sedan,

2. stiftelsen inte har kunnat främja sitt ändamål under

de senaste fem åren,

3. värdet av tillgångarna, värderade med tillämpning av

3 kap. 6 §, vid utgången av de tre senaste räkenskapsåren

har understigit det då gällande basbeloppet enligt lagen

(1962:381) om allmän försäkring, samt

4. stiftelsen saknar skulder.

Bestämmelserna i 4 § tillämpas på beslut enligt första

stycket.

7 kap. Likvidation och upplösning

Genomförande av likvidationen

10 §

Likvidatorerna skall så snart det kan ske genom

försäljning på offentlig auktion eller på annat lämpligt sätt

förvandla stiftelsens tillgångar till pengar, i den mån det

behövs för likvidationen, samt betala stiftelsens skulder.

Stiftelsens näringsverksamhet får fortsättas om det behövs

för en ändamålsenlig avveckling eller för att de anställda

skall få skälig tid på sig att skaffa sig nya anställningar.

11 §

När den anmälningstid som bestämts i kallelsen på

stiftelsens okända borgenärer har gått ut och alla kända

skulder blivit betalda, skall likvidatorerna använda

återstående tillgångar för det ändamål vartill de är

bestämda eller för ett ändamål som så nära som möjligt

motsvarar detta. Om det inte är möjligt att använda

tillgångarna på detta sätt skall de överlämnas till Allmänna

arvsfonden. Om något skuldbelopp är tvistigt eller inte

förfallet till betalning eller av annan orsak inte kan betalas,

skall dock så mycket av överskottet behållas som kan

behövas för denna betalning.

15 §

Om ett likvidationsbeslut har blivit upphävt genom ett

beslut av domstol som har vunnit laga kraft, träder

stiftelsens tidigare styrelse eller förvaltare i likvidatorernas

ställe. Likvidatorerna skall genast anmäla beslutet för

registrering i stiftelseregistret.

När likvidation har upphört enligt första stycket, skall

12 § tillämpas.

Likvidation efter konkurs

17 §

Fattas inte ett sådant beslut som avses i 16 § första

stycket, skall tingsrätten besluta att stiftelsen skall träda i

likvidation.

Frågan om likvidation enligt första stycket prövas på

anmälan av tillsynsmyndigheten eller på ansökan av en

styrelseledamot eller en borgenär.

Har tillsynsmyndigheten eller sökanden haft kostnader

för delgivning eller kungörelse samt för expeditioner i ett

ärende enligt andra stycket, skall kostnaderna betalas av

stiftelsens medel.

Upplösning utan likvidation

18 §

I fall som avses i 6 kap. 5 § är stiftelsen upplöst när

tillgångarna förbrukats.

När en stiftelses konkurs har avslutats utan överskott är

stiftelsen upplöst.

8 kap. Stiftelses firma

3 §

Om en i stiftelseförordnandet angiven firma inte kan

registreras, får styrelsen eller förvaltaren utan iakttagande

av bestämmelserna i 6 kap. besluta om firma för stiftelsen.

4 §

Skriftliga handlingar som utfärdas för en stiftelse i dess

näringsverksamhet bör undertecknas med stiftelsens firma.

Vid angivande av firma skall stiftelsens namn alltid anges

om detta inte sammanfaller med firman. Har styrelsen eller

förvaltaren eller någon annan företrädare för stiftelsen

utfärdat en handling utan firmateckning och framgår det

inte av handlingens innehåll att den har utfärdats på

stiftelsens vägnar, svarar de som har undertecknat

handlingen solidariskt för förpliktelsen enligt handlingen.

Detta gäller dock inte, om

1. det framgick av omständigheterna vid handlingens

tillkomst att handlingen utfärdades för stiftelsen, samt

2. medkontrahenten har fått ett av stiftelsen behörigen

undertecknat godkännande av handlingen utan oskäligt

dröjsmål efter det att antingen en begäran om sådant

godkännande har framställts eller personlig ansvarighet har

gjorts gällande mot undertecknarna.

9 kap. Tillsyn

Inledande bestämmelser

1 §

Tillsynsmyndighet för en stiftelse med egen förvaltning

är länsstyrelsen i det län där stiftelsens styrelse har sitt säte

eller, om säte inte är bestämt, där förvaltningen

huvudsakligen utövas. En stiftelse med anknuten

förvaltning står under tillsyn av länsstyrelsen i det län där

förvaltaren har sitt säte eller, om säte inte är bestämt, där

förvaltarens egen förvaltning huvudsakligen utövas eller,

om ett handelsbolag är förvaltare, där bolagets

huvudkontor är inrättat.

Regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer får besluta att

1. en viss länsstyrelse skall utöva tillsynen över en

stiftelse när det inte framgår av första stycket vilken

länsstyrelse som är tillsynsmyndighet,

2. en annan myndighet än som följer av första stycket

skall vara tillsynsmyndighet för en stiftelse.

Att det för vissa stiftelser gäller särskilda bestämmelser

om tillsynen framgår av 10 §.

2 §

Regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer får meddela föreskrifter om avgifter för

tillsynsmyndigheternas verksamhet enligt denna lag.

Tillsynens innebörd

3 §

Tillsynsmyndigheten skall ingripa, om det kan antas att

stiftelsens förvaltning eller revisionen av stiftelsen inte

utövas i enlighet med stiftelseförordnandet eller

bestämmelserna i denna lag eller att en styrelseledamot

eller förvaltaren annars missköter sitt uppdrag.

Tillsynsmyndigheten skall ge stiftelserna råd och

upplysningar.

5 §

Tillsynsmyndigheten kan

1. skilja en styrelseledamot från hans uppdrag om han

är obehörig enligt 2 kap. 10 § eller enligt lagen (1986:476)

om näringsförbud samt skilja en förvaltare som är obehörig

enligt 2 kap. 19 § andra stycket från uppdraget,

2. förelägga en eller flera styrelseledamöter eller

förvaltaren att fullgöra sina åligganden,

3. förbjuda en eller flera styrelseledamöter eller

förvaltaren att verkställa ett beslut eller, om beslutet har

verkställts, förelägga en eller flera styrelseledamöter eller

förvaltaren att göra rättelse om det kan ske.

Att tillsynsmyndigheten har även andra befogenheter

framgår av 4 kap. 5 och 8 §§ samt 5 kap. 4 §.

Beslut om föreläggande eller förbud enligt första stycket

2 och 3 får förenas med vite. Tillsynsmyndigheten skall

pröva fråga om utdömande av ett vite som förelagts enligt

första stycket 2 om föreläggandet endast avser åliggande att

inge en eller flera handlingar till tillsynsmyndigheten. I

övriga fall prövas frågan enligt lagen (1985:206) om viten av

länsrätten.

6 §

Om en styrelseledamot eller förvaltaren missköter sitt

uppdrag, kan han entledigas av allmän domstol.

Entledigandet får begränsas till viss tid.

I fråga om rätt till talan om entledigande gäller 5 kap.

4 § första och fjärde styckena.

Har tillsynsmyndigheten väckt talan om entledigande av

en styrelseledamot eller förvaltaren, får

tillsynsmyndigheten entlediga denne för tiden till dess att

domstolen har slutligt prövat saken eller bestämt

annorlunda.

7 §

I en stiftelse med egen förvaltning skall

tillsynsmyndigheten förordna

1. ny styrelseledamot, om detta behövs för att styrelsen

skall bli beslutför, samt

2. ordförande i styrelsen i fall då annan än styrelsen skall

utse ordförande men underlåter att göra detta.

Förordnandet gäller intill dess att ny ledamot eller

ordförande har blivit utsedd i behörig ordning. Har den

förre ledamoten entledigats för en viss tid, gäller dock

förordnandet för den nye ledamoten för den tid

entledigandet avser.

9 §

Om ett testamentariskt stiftelseförordnande inte kan

verkställas därför att det saknas ett sådant åtagande som

avses i 1 kap. 2 § andra stycket, skall länsstyrelsen på

begäran av någon som förvaltar dödsboet verka för att

sådant åtagande lämnas. Länsstyrelsen får därvid besluta

om annan förvaltningsform än den som har föreskrivits av

stiftaren.

Behörig länsstyrelse är länsstyrelsen i det län där

stiftaren hade sitt hemvist.

Tillsynens innebörd i fråga om vissa stiftelser

10 §

Bestämmelserna i 3 § första stycket, 4 § samt 5 § första

stycket 2 och 3 gäller inte i fråga om

1. stiftelser som bildats av eller tillsammans med staten,

en kommun, ett landsting eller en kyrklig kommun,

2. stiftelser som förvaltas av en statlig myndighet, eller

3. stiftelser som enligt stiftarens förordnande skall vara

undantagna från tillsyn enligt denna lag och som varken

under innevarande eller de tre närmast föregående

räkenskapsåren har utövat näringsverksamhet eller varit

moderstiftelse.

I fråga om stiftelser som avses i första stycket gäller dock

bestämmelserna i 3 § första stycket, 4 § första stycket 1 och

2 samt 5 § första stycket 2 och 3 vid ingripande med

anledning av att

1. stiftelsen saknar namn,

2. stiftelsen inte har upprättat års- eller

koncernredovisning eller inte har avlämnat års- eller

koncernredovisning, årsbokslut eller sammanställning över

räkenskaperna till revisorn,

3. stiftelsen inte håller års- och koncernredovisning eller

revisions- eller koncernrevisionsberättelse tillgänglig för var

och en,

4. stiftelsen saknar behörig revisor, eller

5. fråga uppkommer om sådant beslut som avses i 4 kap.

5 §.

Överklagande

11 §

Tillsynsmyndighetens beslut enligt denna lag får

överklagas hos kammarrätten. Detta gäller dock inte beslut

om att väcka talan enligt 5 kap. 4 § första stycket eller 9 kap.

6 § första stycket eller beslut enligt 9 kap. 6 § tredje stycket.

Tillsynsmyndighetens beslut enligt 4 kap. 8 §, 6 kap. 4 §

eller 5 § andra stycket, 9 kap. 5 § första stycket 3, i den del

beslutet avser verkställighetsförbud, eller 9 kap. 7 eller 8 §

gäller även om de överklagas.

Om tillsynsmyndighetens beslut överklagas skall

tillsynsmyndigheten föra talan för det allmänna. Överklagas

kammarrättens beslut av tillsynsmyndigheten, skall

överklagandet ha kommit in inom tre veckor från den dag

då det överklagade beslutet meddelades.

Länsstyrelsens beslut enligt 9 § överklagas hos

kammarrätten. Bestämmelserna i tredje stycket om

tillsynsmyndigheten och dess beslut gäller i sådant fall

länsstyrelsen och dess beslut.

10 kap. Registrering

Allmänna bestämmelser om registrering

1 §

En stiftelse skall vara registrerad om

1. den är skyldig att upprätta årsredovisning, eller

2. det följer av de av stiftaren i stiftelseförordnandet

meddelade föreskrifterna att den skall vara registrerad.

Registreringsmyndighet för en stiftelse är den

länsstyrelse som utövar tillsyn över den eller, i fall som avses

i 9 kap. 1 § andra stycket 2, den länsstyrelse som anges i

beslut enligt nämnda bestämmelse.

Ett stiftelseregister skall föras hos

registreringsmyndigheten för registreringar enligt denna

lag.

Regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer får meddela föreskrifter om avgifter för

registrering i stiftelseregistret.

2 §

Om inte annat följer av 6 § andra stycket skall en

stiftelses styrelse eller förvaltare anmäla stiftelsen för

registrering i stiftelseregistret

1. i fall som avses i 1 § första stycket 2 senast sex

månader efter det att stiftelsen bildades,

2. i övriga fall senast sex månader efter det att stiftelsen

blev bokföringsskyldig enligt denna lag.

Anmälan enligt första stycket skall innehålla uppgift om

stiftelsens postadress och telefon samt om

styrelseledamöternas namn, bostadsadress, postadress och

telefon eller förvaltarens namn eller firma, postadress och

telefon. Vid egen förvaltning skall den vidare innehålla

uppgift om den ort där styrelsen har sitt säte, eller om säte

ej är bestämt, där förvaltningen huvudsakligen utövas. Vid

anknuten förvaltning skall uppgift i stället lämnas om den

ort där förvaltaren har sitt säte, eller om säte inte är

bestämt, där förvaltarens egen förvaltning huvudsakligen

utövas eller, om förvaltaren är ett handelsbolag, där bolaget

har sitt huvudkontor inrättat.

Till anmälan skall fogas en kopia av

stiftelseförordnandet, om så kan ske. Har styrelsen eller

förvaltaren enligt 2 kap. 7 § fattat beslut om namn för

stiftelsen, skall anmälan innehålla uppgift även om namnet.

3 §

Anmälan för registrering i stiftelseregistret skall genast

göras

1. när en föreskrift i stiftelseförordnandet har ändrats

eller upphävts enligt bestämmelserna i 6 kap.,

2. när ändring har inträtt i något förhållande som avses

i 2 § andra stycket,

3. när någon har bemyndigats att företräda stiftelsen

enligt 2 kap. 16 § andra stycket eller 23 § andra stycket,

4. när stiftelsen inte längre är registreringsskyldig enligt

denna lag, samt

5. när stiftelsen är upplöst.

I fall som avses i första stycket 3 skall uppgift lämnas om

företrädarens namn, bostadsadress, postadress och telefon.

Har styrelsen eller förvaltaren beslutat att rätten att

företräda stiftelsen samt teckna dess namn och firma får

utövas endast av två eller flera i förening, skall detta också

anmälas för registrering i stiftelseregistret. Någon annan

inskränkning i rätten att företräda stiftelsen och att teckna

dess namn och firma får inte registreras.

När anmälan enligt första stycket 2 avser byte av

förvaltare skall anmälan göras av den nye förvaltaren. I fall

som avses i första stycket 5 skall anmälan göras av den

avträdande styrelsen eller förvaltaren. I övriga fall skall

anmälan göras av styrelsen eller förvaltaren.

4 §

Om en registrerad stiftelse försätts i konkurs eller

förhandling om offentligt ackord inleds för stiftelsen, skall

tingsrätten sända en underrättelse om beslutet för

registrering i stiftelseregistret.

När konkursen har avslutats eller förhandlingen om

offentligt ackord har avslutats på annat sätt än genom

konkurs, skall tingsrätten genast sända en underrättelse för

registrering i stiftelseregistret och i det förra fallet ange om

något överskott finns eller inte. Tingsrätten skall även för

registrering underrätta registreringsmyndigheten när en

högre rätt genom beslut, som har vunnit laga kraft, har

upphävt ett beslut att försätta stiftelsen i konkurs eller att

inleda förhandling om offentligt ackord.

Särskilda bestämmelser för stiftelser som skall utöva

eller som utövar näringsverksamhet

6 §

Innan en stiftelse börjar utöva näringsverksamhet skall

styrelsen eller förvaltaren lämna uppgift för registrering i

stiftelseregistret om

1. den firma under vilken näringsverksamheten skall

bedrivas,

2. näringsverksamhetens art.

Om stiftelsen inte tidigare är registrerad i

stiftelseregistret, skall stiftelsen även fullgöra sin

anmälningsskyldighet enligt 2 § innan den börjar utöva

näringsverksamheten.

Stiftelsen får registreras även i stiftelseregister för annat

län, om verksamheten är avsedd att utövas där.

Om ingripande av registreringsmyndigheten m.m.

11 §

Registreringsmyndigheten skall ingripa om en stiftelse

inte följer bestämmelserna i denna lag eller annan

författning i fråga om anmälan för registrering i

stiftelseregistret.

Registreringsmyndigheten kan därvid förelägga en eller

flera ledamöter i stiftelsens styrelse eller förvaltaren att göra

anmälan för registrering i stiftelseregistret.

Beslut om föreläggande får förenas med vite.

Registreringsmyndigheten skall pröva frågan om

utdömande av vitet.

12 §

Länsstyrelsen i Stockholms län får förbjuda den som

använder ordet stiftelse i strid med 1 kap. 6 § andra stycket

att fortsätta med det. Förbudet får förenas med vite.

13 §

Registreringsmyndighetens beslut enligt denna lag får

överklagas till kammarrätten.

Om registreringsmyndighetens beslut överklagas skall

registreringsmyndigheten föra talan för det allmänna.

Överklagas kammarrättens beslut av

registreringsmyndigheten, skall överklagandet ha kommit

in inom tre veckor från den dag då det överklagade beslutet

meddelades.

Vad som sägs i första och andra styckena om

registreringsmyndigheten och dess beslut gäller

länsstyrelsen i Stockholms län och dess beslut när fråga är

om beslut enligt 12 §.

11 kap. Insamlingsstiftelser och kollektivavtalsstiftelser

1 §

En insamlingsstiftelse bildas genom att

1. en eller flera stiftare förordnar att pengar, som

inflyter efter ett upprop av dem, skall som en självständig

förmögenhet främja ett bestämt och varaktigt ändamål, och

2. någon åtar sig att ta emot pengarna för förvaltning i

enlighet med förordnandet.

Stiftelseförordnandet skall vara skriftligt och

undertecknat av stiftaren eller stiftarna.

2 §

För en insamlingsstiftelse gäller följande bestämmelser i

1 kap. (inledande bestämmelser): 4 och 5 §§, 6 § första

stycket första meningen samt 7 §,

2 kap. (förvaltning): samtliga bestämmelser,

3 kap. (bokföring och årsredovisning m.m.): 7 § första

och tredje styckena och 8--11 §§,

4 kap. (revision): 1-4 §§, 6 §, 7 § första-fjärde styckena,

8--14 §§, 15 § första och andra styckena samt 16 §,

5 kap. (skadestånd): 1-3 §§, 4 § första--tredje styckena

samt 5 §,

6 kap. (ändring m.m. av föreskrifter i ett

stiftelseförordnande): samtliga bestämmelser,

7 kap. (likvidation och upplösning): samtliga

bestämmelser,

8 kap. (stiftelses firma): samtliga bestämmelser,

9 kap. (tillsyn): 1--9 §§ och 11 §, samt

10 kap. (registrering m.m.): samtliga bestämmelser.

En insamlingsstiftelses namn skall innehålla ordet

insamlingsstiftelse.

En insamlingsstiftelse är bokföringsskyldig och skall

fullgöra denna skyldighet enligt vad som föreskrivs i

bokföringslagen (1976:125).

En insamlingsstiftelse är upplöst om den har saknat

tillgångar under en sammanhängande tid av två år.

3 §

En kollektivavtalsstiftelse bildas genom att

1. en arbetsgivarorganisation och en central

arbetstagarorganisation i kollektivavtal förordnar att

pengar, som arbetsgivare enligt kollektivavtal eller annat

avtal tillskjuter, skall som en självständig förmögenhet

främja ett bestämt och varaktigt ändamål, och

2. någon åtar sig att ta emot pengarna för förvaltning i

enlighet med förordnandet.

4 §

För en kollektivavtalsstiftelse gäller följande

bestämmelser i

1 kap. (inledande bestämmelser): 4 och 5 §§ och 6 §

första stycket första meningen,

2 kap. (förvaltning): samtliga bestämmelser,

3 kap. (bokföring och årsredovisning m.m.): 7 § första

och tredje styckena, 8--10 §§ och 12 §,

4 kap. (revision): 1-4 §§, 6 §, 7 § första--tredje styckena

och 8--16 §§,

5 kap. (skadestånd): 1-3 §§, 4 § första stycket 1-4, andra

och tredje styckena och 5 §,

6 kap. (ändring m.m. av föreskrifter i ett

stiftelseförordnande): samtliga bestämmelser,

7 kap. (likvidation och upplösning): samtliga

bestämmelser,

8 kap. (stiftelses firma): samtliga bestämmelser,

9 kap. (tillsyn): 1 och 2 §§, 3 § andra stycket, 5 § första

stycket 1, 6 § första och andra styckena, 7 och 8 §§, 10 §

andra stycket och 11 §, samt

10 kap. (registrering m.m.): samtliga bestämmelser.

Utan hinder av bestämmelserna i 6 kap. får stiftarna och

stiftelsen genom skriftlig överenskommelse ändra eller

upphäva stiftelseförordnandet. Vad som anges i 2--7 kap.

om föreskrifter i ett stiftelseförordnande skall i fråga om en

kollektivavtalsstiftelse gälla även föreskrifter för stiftelsen

som har meddelats genom en sådan överenskommelse.

En kollektivavtalsstiftelses namn skall innehålla ordet

kollektivavtalsstiftelse.

En kollektivavtalsstiftelse är bokföringsskyldig och skall

fullgöra denna skyldighet enligt vad som föreskrivs i

bokföringslagen (1976:125). Vid tillämpning av 3 kap. 12 §

och 4 kap. 15 § skall en kollektivavtalsstiftelse behandlas

som en sådan stiftelse som avses i 9 kap. 10 § första stycket.

En kollektivavtalsstiftelse är upplöst om den har saknat

tillgångar under en sammanhängande tid av två år.

Förslag till

Lag om införande av stiftelselagen (1993:000)

3 §

För att en förmögenhetsbildning som har tillkommit före

ikraftträdandet skall anses som stiftelse fordras att den

närmast före ikraftträdandet uppfyllde de krav som enligt

stiftelselagen (1993:000) ställs på stiftelsebildning. Om

förmögenhetsbildningen enligt då gällande rätt var att anse

som stiftelse, fordras dock inte att formkravet enligt 1 kap.

3 § eller 11 kap. 1 § stiftelselagen eller kravet enligt 1 kap.

2 § samma lag på att egendomen skall ha avskilts var

uppfyllt.

4 §

För stiftelser som avses i 3 § (äldre stiftelser) gäller

stiftelselagen (1993:000) med de begränsningar som följer

av denna lag.

Bestämmelserna i 1 kap. 5 § och 6 § första stycket samt

2--10 kap. stiftelselagen gäller dock inte i fråga om

församlingskyrkor och domkyrkor av stiftelsekaraktär.

5 §

En äldre stiftelse skall anses ha egen förvaltning om det

vid ikraftträdandet är ett för stiftelsen särskilt inrättat organ

som ytterst svarar för frågor om placeringen av stiftelsens

förmögenhet. Det särskilt inrättade organet skall anses vara

stiftelsens styrelse.

En äldre stiftelse skall anses ha anknuten förvaltning om

det vid ikraftträdandet är ett organ för en juridisk person

eller en statlig myndighet som ytterst svarar för frågor om

placeringen av stiftelsens förmögenhet. Den juridiska

personen eller den statliga myndigheten skall anses vara

stiftelsens förvaltare.

7 §

Bestämmelserna i 2 kap. 10 § och 19 § andra stycket

stiftelselagen (1993:000) om att stiftaren eller stiftarna inte

ensamma får vara styrelse och att stiftaren inte får vara

förvaltare gäller inte i fall då stiftaren eller stiftarna vid

ikraftträdandet ensamma är styrelse eller stiftaren är

förvaltare för stiftelsen.

8 §

I fråga om äldre stiftelser som har ett annat räkenskapsår

än kalenderår tillämpas bestämmelserna i 3, 4 och 10 kap.

stiftelselagen (1993:000) från och med det räkenskapsår

som börjar löpa närmast efter utgången av år 1993. Detta

räkenskapsår skall avkortas om det behövs för att stiftelsen

skall få ett räkenskapsår som överensstämmer med

bestämmelserna i 3 kap. stiftelselagen.

Styrelsen eller förvaltaren för en äldre stiftelse skall

bestämma värdet av stiftelsens tillgångar enligt 3 kap. 6 §

stiftelselagen vid ingången av det räkenskapsår som börjar

löpa närmast efter utgången av år 1993, om inte stiftelsen är

bokföringsskyldig enligt 3 kap. 2 § samma lag.

9 §

I fråga om skyldighet att utge skadestånd på grund av

handling eller underlåtenhet som ligger i tiden före

ikraftträdandet tillämpas 6 § lagen (1929:116) om tillsyn

över stiftelser. Detta gäller även om stiftelsen inte stod

under tillsyn enligt nämnda lag.

I mål om entledigande enligt 9 kap. 6 § stiftelselagen

(1993:000) får den som för talan mot en styrelseledamot

eller förvaltare endast åberopa sådan handling eller

underlåtenhet som ligger i tiden efter ikraftträdandet. Vad

nu sagts gäller dock inte om den som för talan mot en

styrelseledamot före ikraftträdandet hade rätt att mot

styrelseledamoten i fråga föra sådan talan som avses i 7 §

lagen (1929:116) om tillsyn över stiftelser.

10 §

Om stiftelseförordnandet för en äldre stiftelse eller för en

stiftelse som har bildats efter ikraftträdandet på grundval av

ett stiftelseförordnande i ett testamente som har upprättats

före ikraftträdandet, innehåller en bestämmelse som

innebär att någon får ändra, upphäva eller i särskilt fall

åsidosätta av stiftaren meddelad föreskrift avseende

stiftelsen, skall den bestämmelsen ha samma giltighet som

enligt äldre rätt.

11 §

Föreskrifter som före ikraftträdandet har fastställts för

en stiftelse av regeringen, Kammarkollegiet eller en

länsstyrelse skall vid tillämpningen av stiftelselagen

(1993:000) anses som föreskrifter i ett stiftelseförordnande.

12 §

Om stiftelseförordnandet för en äldre stiftelse eller för en

stiftelse som har bildats efter ikraftträdandet på grundval av

ett stiftelseförordnande i ett testamente som har upprättats

före ikraftträdandet, innehåller en föreskrift om att

stiftelsen skall vara undantagen från tillsyn enligt lagen

(1929:116) om tillsyn över stiftelser, skall denna föreskrift

vid tillämpningen av stiftelselagen (1993:000) jämställas

med ett undantagande från tillsyn enligt den lagen. Vad som

nu sagts skall också gälla för en äldre stiftelse om stiftaren

efter stiftelsens bildande men före ikraftträdandet har

förordnat att stiftelsen skall vara undantagen från tillsyn

enligt tillsynslagen (1929:116).

14 §

Om en stiftelse med stöd av ett beslut som regeringen har

meddelat före ikraftträdandet står under tillsyn av någon

annan myndighet än länsstyrelsen i det län där stiftelsens

förvaltning huvudsakligen utövas, skall beslutet vid

tillämpningen av stiftelselagen (1993:000) anses som ett

beslut enligt 9 kap. 1 § andra stycket 2 den lagen.

15 §

En ideell förening vars namn innehåller ordet stiftelse

eller en förkortning därav får behålla detta ord eller denna

förkortning i sitt namn även efter stiftelselagens

ikraftträdande, om länsstyrelsen i det län där föreningens

styrelse har sitt säte ger tillstånd till det efter ansökan som

gjorts före den 1 juli 1994.

Tillstånd meddelas på ansökan av föreningen.

Länsstyrelsens beslut får överklagas hos kammarrätten.

16 §

En äldre stiftelse skall inte på grund av ett

stiftelseförordnande som avses i 10 kap. 1 § första stycket 2

stiftelselagen (1993:000) eller på grund av en

näringsverksamhet som har påbörjats före ikraftträdandet

anses skyldig att göra anmälan enligt 10 kap. 2 eller 6 §

samma lag tidigare än en månad efter ikraftträdandet.

Förslag till

Lag om ändring i lagen (1967:531) om tryggande av

pensionsutfästelse m.m.

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1967:531) om

tryggande av pensionsutfästelse m.m.

dels att 9, 17, 27 och 30--33 §§ skall ha följande

lydelse,

dels att det i lagen skall införas fyra nya

paragrafer, 10 a, 17 a, 17 b och 18 a §§, av följande

lydelse.

10 a §

En pensionsstiftelses styrelse svarar för att

förmögenheten är placerad på ett nöjaktigt sätt och för att

stiftelsens medel inte används för annat än stiftelsens

ändamål.

17 §

Företrädare för arbetstagarna i pensionsstiftelses styrelse

väljes vid sammanträde med arbetstagarna. Tillhör mer än

tre fjärdedelar av arbetstagarna samma fackförening eller

liknande förening, äger denna dock välja företrädarna.

Tillhör samma flertal av arbetstagarna två eller flera sådana

föreningar, äger dessa välja företrädarna. Vid val skall

tillses att olika yrkesgrupper bland arbetstagarna blir

företrädda inom styrelsen i lämplig utsträckning.

Styrelsen skall i god tid före utgången av valperioden

erinra arbetsgivaren och arbetstagarna om deras rätt att

utse ledamöter samt i förekommande fall utlysa

sammanträde.

17 a §

En pensionsstiftelse är bokföringsskyldig.

Bokföringsskyldigheten skall fullgöras enligt

bestämmelserna i bokföringslagen (1976:125). En stiftelse

skall upprätta årsredovisning, som skall bestå av den

resultaträkning och den balansräkning som har tagits in i

årsbokslutet samt av en förvaltningsberättelse med uppgift

om hur stiftelsens ändamål har främjats under

räkenskapsåret.

Årsredovisningen skall undertecknas av samtliga

styrelseledamöter.

17 b §

Om stadgarna ej innehåller annat, skall arbetsgivaren

utse revisor. Tillsynsmyndigheten äger utse särskild revisor,

när anledning därtill finnes. Revisors berättelse skall åtfölja

styrelsens årsredovisning, som skall inges till

tillsynsmyndigheten inom sex månader efter

räkenskapsårets utgång.

18 a §

Bestämmelserna i 5 kap. 1--3 §§, 4 § första -- tredje

styckena och 5 § samt 9 kap. 6 § första och andra styckena

stiftelselagen (1993:000) skall tillämpas även i fråga om

pensionsstiftelser. Vad som anges i 5 kap. 1 § stiftelselagen

om åsidosättande av föreskrifterna i stiftelseförordnandet

eller i stiftelselagen skall därvid i stället avse åsidosättande

av de för pensionsstiftelsen gällande föreskrifterna eller av

bestämmelserna i denna lag. Vid tillämpning av 5 kap. 4 §

stiftelselagen skall med stiftare avses arbetsgivaren.

31 §

Tillsynsmyndighet är länsstyrelsen i det län där

arbetsgivaren har sitt hemvist.

Styrelsen för en pensions- eller personalstiftelse skall

anmäla stiftelsen för tillsyn senast sex månader efter det att

styrelsen har mottagit sitt uppdrag.

Anmälan enligt andra stycket skall innehålla uppgift om

stiftelsens postadress och telefon samt om

styrelseledamöternas namn, bostadsadress, postadress och

telefon. Till anmälan skall fogas bestyrkt kopia av de

handlingar som arbetsgivaren upprättat avseende stiftelsen

samt i den mån det kan ske uppgift om storleken och

beskaffenheten av stiftelsens förmögenhet. När ändring har

inträtt i något förhållande som tidigare har anmälts skall

anmälan därom genast göras till tillsynsmyndigheten.

Tillsynsmyndigheten skall föra ett register över anmälda

stiftelser.

Regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer meddelar föreskrifter om avgifter för tillsyn och

registrering enligt denna lag.

32 §

Tillsynsmyndigheten skall ingripa, om en pensions- eller

personalstiftelse inte förvaltas i enlighet med de för

stiftelsen gällande föreskrifterna eller denna lag.

Tillsynsmyndigheten skall ge stiftelserna råd och

upplysningar.

Vid tillsynen över pensions- och personalstiftelser

tillämpas i övrigt bestämmelserna i 9 kap. 4 och 5 §§ samt

6 § tredje stycket och 7 § stiftelselagen (1993:000).

33 §

Tillsynsmyndighetens beslut enligt 22 § får överklagas

hos regeringen.

I fråga om överklagande av annat beslut av

tillsynsmyndigheten enligt denna lag tillämpas 9 kap. 11 §

första--tredje styckena stiftelselagen (1993:000).

Skattemyndighetens beslut enligt 11 § tredje stycket får

överklagas hos kammarrätten.

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994.

2. De nya bestämmelserna i 17 a § skall tillämpas första

gången från och med det räkenskapsår som börjar löpa

närmast efter utgången av år 1993. Detta räkenskapsår skall

avkortas om det erfordras för att stiftelsen skall få ett

räkenskapsår som överensstämmer med de nya

bestämmelserna.