Regeringens proposition

 1993/94:3

 om villkoren för vegetabilieproduktionen efter

 budgetåret 1993/94

 Regeringen föreslår riksdagen att anta de förslag

 som har tagits upp i bifogade utdrag ur

 regeringsprotokollet den 3 juni 1993.

 På regeringens vägnar

 Carl[REDACTED_EFTERNAMN]

 Karl Erik[REDACTED_EFTERNAMN]

 Propositionens huvudsakliga innehåll

 I propositionen föreslås åtgärder för en fortsatt

 anpassning av den svenska jordbruks- och

 livsmedelssektorn till de förhållande som råder

 inom EG. Omställningsprogrammet, som utformades i

 enlighet med 1990 års livsmedelspolitiska beslut,

 kommer att förändras i viss mån. Ändringarna består

 bl.a. av att odlingsbegränsningen och kvoteringen

 baserad på 1990 års odling upphör fr.o.m.

 budgetåret 1994/95. Kravet på återbetalning kommer

 att differentieras. För de jordbrukare som inte har

 vidtagit en varaktig åtgärd för att ställa om

 åkermarken före den 1 juli 1996 men i övrigt

 uppfyllt kraven i omställningsprogrammet bör

 återbetalningskravet uppgå till 2 000 kr/ha. De

 jordbrukare som har brutit mot övriga villkor i

 omställningsprogrammet kommer däremot att krävas på

 återbetalning av hela det utbetalade beloppet.

 Inlösenpriset för spannmål budgetåret 1994/95

 föreslås bli 1,05 kr/kg och arealbidraget 900 kr/ha

 för aktuell odling av de grödor som ingår i

 stödarealen. Direktbidraget till mjölkproduktionen

 avvecklas fr.o.m. budgetåret 1994/95.

 En miljöavgift på kadmium i handelsgödsel införs

 fr.o.m. den 1 januari 1994.

 Förslag till

 Lag om ändring i lagen (1984:409) om avgift på

 gödselmedel

 Härigenom föreskrivs att 2 § lagen (1984:409) om

 avgift på gödselmedel skall ha följande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 2 §[1]

 Avgift skall erläggas Avgift skall betalas med

 med 60 öre för varje 60 öre för varje helt

 helt kilogram kväve och kilogram kväve i

 en krona 20 öre för gödselmedlet, om andelen

 varje helt kilogram kväve i medlet är minst

 fosfor i gödselmedlet, två procent.

 om andelen kväve

 respektive fosfor i

 medlet är minst två Avgift skall betalas med

 procent. 30 kronor för varje helt

 Avgift skall inte gram kadmium i

 erläggas för gödselmedel gödselmedlet, till den

 i form av tabletter, del kadmiuminnehållet

 pastiller eller dylikt överstiger 50 gram per

 eller i förpackningar ton fosfor.

 med en bruttovikt som

 inte överstiger 10

 kilogram.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994.

 Äldre föreskrifter gäller fortfarande i fråga om

 avgiftsskyldighet som inträtt före ikraftträdandet.

 **FOOTNOTES**

 [1] Senaste lydelse 1988:639.

 1

 Jordbruksdepartementet

 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 3

 juni 1993

 Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och

 statsråden B.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

 Laurén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], af[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

[REDACTED_EFTERNAMN], P.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

 Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

 Proposition om villkoren för

 vegetabilieproduktionen efter budgetåret 1993/94

 1 Inledning

 Regeringen föreslog i 1993 års budgetproposition

 (prop. 1992/93:100 bil. 10) åtgärder för att

 anpassa villkoren för den svenska

 vegetabilieproduktionen till de villkor som gäller

 inom EG.

 I propositionen om vissa frågor rörande jordbruket

 och trädgårdsnäringen (prop. 1992/93:183) aviserade

 jag min avsikt att lägga fram förslag till

 riksdagen om ytterligare steg i anpassningen till

 EG av de pris- och stödnivåer som avser budgetåret

 1994/95.

 Mot bakgrund av regeringens förslag till anpassning

 av omställningsprogrammets utformning i

 budgetpropositionen har riksdagen sedermera

 beslutat (bet. 1992/93:JoU13, rskr. 1992/93:231)

 att godkänna regeringens förslag om en fortsatt

 tillämpning av systemet med inlösenpriser samt ett

 införande av arealbidrag fr.o.m. år 1993.

 Riksdagens beslut innebär att inlösenpriset och

 arealbidraget för 1993 års spannmålsskörd skall

 uppgå till 1,05 kr/kg resp. 700 kr/ha. Vidare har

 riksdagen fastställt arealbidragets omfattning och

 angivit riktlinjerna för en fortsatt anpassning av

 omställningsprogrammet. Jordbruksutskottet anförde

 att *regeringens förslag frångås såvitt avser

 kravet på omställning av stödarealen som villkor

 för arealbidrag under budgetåren 1993/94 och

 1994/95*. Vidare föreslog utskottet att regeringen

 skulle verka för att omställningsprogrammet i

 största möjliga utsträckning anpassas till EG:s

 trädesprogram. Utskottet var medvetet om att en

 sådan anpassning förutsätter överväganden om både

 tekniska frågor och mer övergripande eko-

 nomisk-politiska frågor, såsom t.ex.

 trädesvillkoren, varaktigheten och återbetalning av

 omställningstödet. Med anledning av detta har

 frågan om kravet på varaktighet, odlingsbegräns-

 ning, återbetalning och trädesvillkor inom

 omställningsprogrammet beretts inom rege-

 ringskansliet.

 I betänkandet (SOU 1992:14) Mindre kadmium i

 handelsgödsel föreslås ett införande av miljöavgift

 på kadmium i handelsgödsel.

 2 Åtgärder inom vegetabiliesektorn efter

 budgetåret 1993/94

 2.1 Inlösenpris och arealbidrag budgetåret 1994/95

 Mitt förslag: Inlösenpriset för 1994 års skörd

 fastställs till 1,05 kr/kg spannmål och

 arealbidraget till 900 kr/ha för 1994 års

 odling av spannmål, oljeväxter, proteingrödor,

 sockerbetor, potatis, konservärter, bruna bönor

 eller frövall.

 Skälen för mitt förslag: Riksdagens beslut med

 anledning av 1993 års budgetproposition (prop.

 1992/93:100 bil. 10, bet. 1992/93:JoU13, rskr.

 1992/93:231) innebär att ett system med

 inlösenpriser i kombination med arealbidrag för

 odling av spannmål, proteingrödor, oljeväxter,

 sockerbetor, potatis etc. skall gälla under

 budgetåret 1994/95. Jag återkommer nu till frågan

 om nivåerna för inlösenpriser och arealbidrag för

 budgetåret 1994/95.

 Ett viktigt led i regeringens strategi för

 jordbruket inför ett EG-medlemskap är att medverka

 till att svenska jordbruksföretag som har goda

 förutsättningar att producera och konkurrera på

 EG:s villkor skall kunna bestå under

 övergångsperioden. EG:s stöd till vegetabiliesek-

 torn ligger på ett antal områden avsevärt över

 Sveriges stöd till jordbrukarna. Med deprecieringen

 av den svenska kronan har skillnaden förstärkts

 ytterligare. En flytande kronkurs försvårar

 jämförelsen av den långsiktiga stödnivån för

 jordbrukare i Sverige och inom EG, men under

 antagande om att den gröna kronkursen är 1 ECU =

 10 SEK blir stödnivån inkl. arealbidrag ca 1,45

 kr/kg. Jag föreslår ett inlösenpris på 1,05 kr/kg

 och ett arealbidrag på 900 kr/ha. Det innebär att

 den svenske jordbrukaren får ca 1,27 kr/kg

 spannmål. Eftersom den svenska kronan inte är

 bunden till EG:s ECU finns det givetvis en viss

 osäkerhet om vad stödrelationen kommer att vara vid

 tidpunkten för ett EG-medlemskap. Jag vill erinra

 om att tidigare i år i propositionen om vissa frå-

 gor rörande jordbruket och trädgårdsnäringen (prop.

 1992/93:183) föreslogs att regeringen skulle kunna

 justera referenspriserna om beräkningsgrunderna så-

 som valutakurser etc., förändras.

 Ett differentierat arealbidrag kommer att lämnas

 för 1994 års odling av spannmål, oljeväxter,

 proteingrödor (matärt, foderärt, åkerbönor samt

 vicker till mognad), sockerbetor, matpotatis,

 potatis för stärkelse och råsprit, konservärter,

 bruna bönor och frövall under förutsättning att

 odlingen inte sker på omställningsareal. Min

 bedömning är således att arealbidraget inte bör

 kvoteras individuellt för varje enskild företagare

 utifrån 1990 års odling av prisreglerade grödor.

 Med en dylik utformning öppnas en möjlighet för

 jordbrukare att anpassa sin odling till de nya

 villkor som råder vid ett EG-medlem-skap. Resurser-

 na kan därmed omfördelas effektivt mellan

 brukningsenheter.

 2.2 Omställningsprogrammet budgetåren 1994/95 och

 1995/96

 Mitt förslag: Omställningsprogrammet skall

 omformas för att till vissa delar överensstämma

 med EG:s regelverk. Kraven på odlingsbegräns-

 ning skall upphöra fr.o.m. 1994 års

 växtodlingssäsong. Återbetalningskravet och

 övriga regler kvarstår dock under hela

 omställningsperioden t.o.m. den 30 juni 1996

 med ett undantag. För de jordbrukare som inte

 har genomfört en varaktig omställning före den

 1 juli 1996 men följt övriga

 omställningsvillkor uppgår återbetalningskravet

 till 2 000 kr/ha.

 Skälen för mitt förslag: Riksdagen gav, i samband

 med sin behandling av 1993 års budgetproposition

 (bet. 1992/93:JoU13, rskr. 1992/93:231), regeringen

 i uppdrag att pröva frågan om en EG-anpassning av

 omställningsprogrammet till EG:s trädesprogram. I

 Jordbruksutskottets betänkande angavs att

 anpassningen av omställningsprogrammet bör

 genomföras snabbare än vad som föreslogs i

 budgetpropositionen och att programmet bör anpassas

 i största möjliga utsträckning. Sveriges ambition

 är att bli medlem i EG fr.o.m. den 1 januari 1995.

 Mot bakgrund av riksdagens beslut måste därför be-

 slut om en anpassning av omställningsprogrammet

 fattas för 1994 års växtodling. Jag föreslår därför

 följande EG-anpassning av omställningsprogrammet.

 Omställningsprogrammet fr.o.m. 1994 års

 växtodlingssäsong

 Med varaktig omställning avses i det frivilliga

 svenska omställningsprogrammet att den areal som

 anslutits till programmet skall ha ställts om till

 annan användning än traditionell

 livsmedelsproduktion före den 1 juli 1996 och att

 denna areal under tiden fram till detta datum inte

 används för odling av s.k. prisreglerade grödor för

 livsmedelsproduktion. Efter den 1 juli 1996 ställs

 inga krav på omställningsarealens användning.

 EG:s trädesprogram kan beskrivas som ett

 obligatoriskt trädesprogram som i princip skall

 gälla för all framtid. Trädeskravet fastställs

 varje år beräknat på årets odling. De till synes

 stora skillnaderna mellan omställningsprogrammet

 och EG:s trädesprogram är principiellt viktiga, men

 i praktiken är programmen tämligen lika och

 effekten av dem blir i stort densamma. Det svenska

 omställningsprogrammet bör mot bakgrund av

 riksdagens uttalande nu justeras ytterligare för

 att kunna likställas med EG:s trädesprogram.

 Det är ca 370 000 ha åkermark som anslutits till

 omställningsprogrammet. Jordbrukarna har erhållit

 en ersättning med ca 3,1 miljarder kr för omställ-

 ningen. Den 1 april 1992 hade åtgärder vidtagits på

 ungefär hälften av arealen. Av den resterande

 anslutna åkermarken fanns det planer på varaktig

 omställning för hälften av arealen och den övriga

 marken, dvs. totalt 25 % låg i s.k. vänteläge.

 Omställningsprogrammet har medfört ett minskat

 spannmålsöverskott och därmed minskade

 exportkostnader. Det har inte heller lämnats något

 inkomststöd för omställningsarealerna. Enligt min

 mening är det angeläget att en omställning kommer

 till stånd och jag anser därför att kravet på att

 jordbrukarna genomför en varaktig omställningsåt-

 gärd före den 1 juli 1996, förblir oförändrat.

 Med mitt tidigare förslag om att lämna arealbidrag

 för aktuell odling bör det bli möjligt även för

 jordbrukare som är anslutna till omställningspro-

 grammet att anpassa sin odling till förhållandena

 inom EG. De bör inte missgynnas av att de har

 anslutit sig till omställningsprogrammet och därmed

 bidragit till att Sverige under dessa fem år kommer

 att ha en lägre kostnad för spannmålsexport än vad

 som annars hade varit fallet. Mot denna bakgrund

 anser jag att kravet på odlingsbegränsning bör

 slopas för att bl.a. motverka en snedvridning av

 konkurrensen mellan svenska jordbrukare. Inom EG

 förekommer inte några motsvarande bestämmelser.

 Med ett slopat krav på odlingsbegränsning samt en

 anpassning till EG:s regler av vad som får odlas på

 omställd areal sker ytterligare en anpassning till

 EG:s trädesprogram. Till skillnad från EG:s

 jordbrukare som endast binder sig för ett år i

 taget kommer de svenska jordbrukarna inte att kunna

 odla livsmedel eller livsmedelsprodukter som kon-

 kurrerar med befintlig produktion under en period

 om fem år.

 Kravet på återbetalning, för de som bryter mot

 villkoren i omställningsprogrammet, bör vara kvar.

 De jordbrukare som har erhållit ersättning för

 omställning av mark har, även med föreslagna för-

 ändringar, förbundit sig att under en femårsperiod

 inte odla sådana grödor som tidigare

 prisreglerades, på omställningsmark. För att und-

 vika att någon bryter mot denna grundläggande del

 av avtalet bör kravet på återbetalning stå fast.

 För de jordbrukare som inte har vidtagit en

 varaktig åtgärd för att ställa om åkermarken före

 den 1 juli 1996 men i övrigt uppfyllt kraven i

 omställningsprogrammet bör återbetalningskravet

 uppgå till 2 000 kr/ha.

 Arealbidrag och trädeskrav under en övergångsperiod

 En utgångspunkt för förhandlingarna med EG är att

 Sverige skall fullfölja sitt omställningsprogram.

 Detta innebär att vid ett EG-medlemskap fr.o.m. den

 1 januari 1995 kommer arealbidrag att lämnas för

 1995 års odling av spannmål, oljeväxter och

 proteingrödor. Riksdagen avslog regeringens förslag

 i 1993 års budgetproposition om ett

 omställningskrav för budgetåren 1993/94 och

 1994/95. Mot denna bakgrund bör det inte ställas

 något ytterligare omställningskrav under

 omställningsperioden. Den totala arealen omställd

 mark i Sverige är ca 370 000 ha. Denna areal

 överstiger med ca 100 000 ha den areal som skulle

 behöva tas ur livsmedelsproduktionen med EG:s

 regler för rörlig träda. Jag har vid denna be-

 räkning beaktat att det reella trädeskravet inom EG

 blir ca 13 % med hänsyn tagen till att mindre

 företag inte berörs av det 15-procentiga trädeskra-

 vet. Arealen överstiger även den som skulle behöva

 ställas om med hänsyn till EG:s nyligen beslutade

 regler för fast träda (20 alt. 18 %). Det areal-

 bidrag som kommer att lämnas till svenska

 jordbrukare för perioden fram till ett

 EG-medlemskap är dessutom lägre än EG:s areal-

 bidrag. EG:s trädesbidrag kommer att vara ca 2 500

 kr/ha och år vid tidpunkten för ett EG-medlemskap.

 Med mitt förslag om att behålla omställ-

 ningsprogrammet t.o.m. växtodlingssäsongen år 1996

 kommer de svenska jordbrukarna att kunna ta del av

 EG:s trädesbidrag tidigast skördeåret 1997. Dessa

 aspekter motiverar att det inte nu ställs ett in-

 dividuellt trädeskrav för att få arealbidrag för

 aktuell odling. Det är dock viktigt att

 omställningsarealen inte faller under den nivå som

 en tillämpning av EG:s regler skulle innebära för

 tiden fram till ett medlemskap. En avstämning av

 villkoren för arealbidrag får göras när

 förhandlingarna med EG avslutats.

 2.3 Finansiering

 Ett fullföljande av Sveriges omställningsprogram

 t.o.m. den 30 juni 1996 bör enligt min mening

 innebära att ett belopp motsvarande de trädesbidrag

 som skulle lämnas inom ramen för ett svenskt

 EG-medlemskap under denna period bör tillgodoräknas

 svenska staten, som har finansierat

 omställningsprogrammet. Det kan ses som en kompen-

 sation för de utgifter som Sverige har haft för att

 minska spannmålsöverskottet under denna period,

 utgifter som vid en full integration före denna

 periods utgång skulle ha finansierats av EG. I

 praktiken innebär det att även om Sverige blir

 medlem i EG den 1 januari 1995 införs EG:s

 trädesprogram efter 1996 års växtodlingssäsong.

 Vid diskussioner om exportkostnaden för spannmål

 refereras ofta till världsmarknadspriset för vete

 som under våren 1993 uppgick till drygt 1 kr/kg.

 Den svenska exporten består dock av endast 30 %

 vete samt därutöver 40 % korn och råg till ett

 världsmarknadspris om ca 65 öre/kg och 30 % havre

 till ett pris om ca 80 öre/kg. Vid export av

 spannmål tillkommer även kostnader för ränta,

 lagring, frakt etc., med ca 30 öre/kg. Den

 genomsnittliga kostnaden för export under

 budgetåret 1992/93 beräknas bli ca 47 öre/kg.

 Den framtida exportkostnaden för spannmål är svår

 att bedöma. Världsmarknadspriset är beroende av

 både skördeutfall och valutakurser. Vid ett inlö-

 senpris om 1,05 kr/kg budgetåret 1994/95 och ett

 antagande om att exportkostnaden blir mellan 50*60

 öre/kg kan den totala kostnaden förväntas bli mel-

 lan 610*732 miljoner kr budgetåret 1994/95. När

 odlingsbegränsningen släpps innebär det att man

 accepterar en spannmålsodling utöver den tidigare

 fastställda bidragsberättigade arealen. Vid en

 jämförelse med faktisk odling under år 1992 har det

 dock visat sig att odlingen av dessa grödor är ca

 70 000 ha mindre än stödarealen.

 I 1993 års budgetproposition antogs att

 vallodlingens konkurrenskraft skulle minska på

 grund av att proteinfoderregleringen föreslogs upp-

 höra den 1 juli 1993. Med nuvarande depreciering av

 den svenska kronan torde effekten på kort sikt inte

 bli av den omfattningen som antogs i

 budgetpropositionen. Dessutom pågår en uppbyggnad

 av dikobesättningar och därmed en ökning av antalet

 dikor. Jag bedömer mot bakgrund av detta att

 nettoeffekten av att odlingsbegränsningen upphör

 blir begränsad. Kostnaderna för

 spannmålsregleringen och direktbidragen på

 animalieområdet bör budgetåret 1994/95, liksom

 tidigare budgetår, finansieras inom ramen för

 anvisade direktbidrag och tillgängliga regle-

 ringsmedel inkl. inflytande förmalningsavgifter

 budgetåret 1994/95. Beträffande direktbidragen till

 animaliesektorn budgetåret 1994/95 bör enligt min

 mening direktbidragen till am- och dikor, köttdjur

 samt får och lamm behållas oförändrade. Samtidigt

 bör i enlighet med Omställningskommissionens

 förslag direktbidraget till mjölkkor avvecklas

 budgetåret 1994/95. Som en konsekvens av de åt-

 gärder som vidtagits för att sänka kostnaderna inom

 jordbruket, bl.a. borttagandet av gränsskyddet för

 proteinfoder, sänks prisstödet för andra animalier

 än mejeriprodukter genom sänkningar av referens-

 priserna. Jag vill i detta sammanhang även erinra

 om att EG:s miljöprogram för jordbruket, som utgör

 en del av den gemensamma jordbrukspolitiken, vid

 ett svenskt medlemskap kommer att ge möjligheter

 att stödja animalieproduktionen, bl.a. genom stöd

 till extensiv vallproduktion och till naturliga

 betesmarker. Inför ett EG-medlemskap måste en plan

 för en svensk tillämpning av EG:s kompletterande

 miljöprogram på jordbruksområdet utarbetas. Jag

 kommer i höst att föreslå regeringen att en

 särskild utredning får i uppgift att utarbeta

 förslag till ett sådant program. I enlighet med vad

 som anfördes i årets budgetproposition (prop.

 1992/93:100 bil. 10, s. 24) bör därvid ett förslag

 till stöd för omläggning till ekologisk produktion

 inom ramen för EG:s kompletterade miljöprogram

 ingå.

 Jag avser att återkomma till frågan om direktbidrag

 senast i min anmälan till 1994 års

 budgetproposition.

 3 Miljöavgift på kadmium i handelsgödsel

 Mitt förslag: En miljöavgift på kadmium i

 handelsgödsel införs den 1 januari 1994.

 Utredningens förslag: Utredningen för införande av

 miljöavgift på kadmium i handelsgödsel förordar två

 olika gränsvärden för kadmiuminnehåll i

 handelsgödsel. Vidare redovisas ett alternativ med

 en avgift på 30 kr per gram kadmium i

 handelsgödsel. Avgiften bör enligt förslaget

 införas tidigast år 1995.

 Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser

 tillstyrker att en avgift införs på kadmium i

 handelsgödsel. Riksskatteverket anser att frågan om

 en miljöskatt på kadmium bör övervägas ytterligare

 med hänsyn till att produktbeskattningen bör

 harmoniseras med EG-reglerna på området. Grossist-

 förbun-det Svensk Handel och Hydro Supra AB menar

 att styreffekten av en miljöavgift på kadmium kan

 ifrågasättas.

 Bakgrunden till mitt förslag: Kadmium är ett

 grundämne som före-kommer i miljön och som i större

 mängder kan förorsaka olika störningar på det

 levande. Kadmium kan hos människan ansamlas i

 njurarna och kan även ge genetiska skador. Det är

 därför viktigt att minska kadmiumbelastningen på

 människor och miljö. Det internationella arbetet på

 detta område inriktas ock-så på att minska kadmium-

 halterna och det råder enighet om att användningen

 av kadmium på sikt bör upphöra.

 Större delen av vårt intag av kadmium sker via

 födan. Kadmium i åkermarken tas upp i grödorna och

 påverkar via födan människors hälsa. Kadmium-halten

 i marken är således av stor betydelse för vårt

 intag av kadmium. Intaget ligger i Sverige i dag på

 en sådan nivå att risken för negativa hälsoeffekter

 be-döms som små för den nu levande generationen.

 Den nuvarande kadmiumtillförseln till miljön är

 emellertid större än bortföringen, vilket innebär

 att kadmium ackumuleras i vår miljö, bl.a. i

 åkermarken. Det är därför angeläget att minska

 tillförseln av kadmium vilken huvudsakligen sker

 dels genom nedfall via luften, dels genom

 användningen av handelsgödsel.

 Genomförda utredningar

 Miljöavgiftsutredningen (MIA) lämnade i sitt

 slutbetänkande Sätt värde på miljön * Miljöavgifter

 och andra ekonomiska styrmedel (SOU 1990:59) bl.a.

 riktlinjer för det fortsatta arbetet med att minska

 kadmiummängden i fosforgödsel så långt det är

 möjligt. I valet av åtgärd förordade utredningen en

 avgift. Den borde fastställas på en sådan nivå att

 styrning sker mot en kadmiumhalt i fosfor-

 gödselmedel som är lägre än 5 gram per ton fosfor.

 Kadmiumavgiften skulle införas först efter så lång

 tid att tillverkarna dessförinnan haft möjlighet

 att installera utrustning för kadmiumrening eller

 vidta andra åtgärder för att kraftigt minska

 kadmiumhalten i fosforgödselmedlen. En sådan

 anpassning borde enligt MIA ha skett till år 1993.

 Regeringen bemyndigade i juni 1991 chefen för

 Jordbruksdepartementet att tillkalla en särskild

 utredare med uppgift att lämna förslag till en

 miljöavgift på kadmium i handelsgödsel. I uppdraget

 ingick även att föreslå en högsta tilllåten

 kadmiumhalt i handelsgödsel. I januari 1992

 avlämnade utredningen sitt betänkande Mindre

 kadmium i handelsgödsel (SOU 1992:14). Till

 protokollet i detta ärende bör fogas utredningens

 sammanfattning av betänkandet som bilaga 1. En sam-

 manställning av remissyttrandena över betänkandet

 finns tillgänglig i Jordbruksdepartementet.

 Utredaren förordar att två olika gränsvärden för

 kadmiuminnehåll i handelsgödsel införs dels ett

 gränsvärde på 50 gram kadmium per ton fosfor i NPK-

 och NP-gödselmedel, dels ett gränsvärde på 100 gram

 kadmium per ton fosfor i P- och PK-gödselmedel.

 Vidare redovisas ett alternativ med en avgift som

 styrmedel. Avgiften, som enligt förslaget bör

 införas tidigast år 1995, har angetts till 30 kr

 per gram kadmium. Denna avgiftsnivå har valts med

 hänsyn till att den kan tänkas göra rening av

 fosforsyra intressant utan att innebära en

 allvarlig belastning för jordbruket eller för kon-

 sumenterna i det fall styreffekten (reningen)

 skulle utebli.

 Regeringen uppdrog i juni 1992 åt Statens

 jordbruksverk att utvärdera de miljöstyrande

 effekterna av prisreglerings- och miljöavgifter på

 handelsgödsel och bekämpningsmedel. Uppdraget

 redovisades i december 1992. Utvärderingen har lett

 fram till förslag som innebär att miljöavgifterna

 på handelsgödsel kan avvecklas medan det för be-

 kämpningsmedel bör införas en miljöavgift som

 ersätter den tidigare prisregleringsavgiften. I

 fråga om avgifter på handelsgödselfosfor anför

 utredningen bl.a. att sådana avgifter endast har

 liten effekt på fosforutlakningen från

 jordbruksmarken. Fosforutlakningen är i huvudsak

 beroende av yterosion och klimatbetingade faktorer

 varför andra åtgärder, t.ex. vinterbevuxen mark och

 förbättrad stallgödselhantering, har betydligt

 större miljöeffekt. Avgifter på fosfor har därför

 enligt utredningen ingen viktig miljöskyddande

 funktion. Utredningen har remissbehandlats och

 ärendet bereds för närvarande i regeringskansliet.

 Kadmium i åkermark

 Kadmium tillförs åkermarken huvudsakligen genom

 nedfall via luften och ge-nom användningen av

 handelsgödsel. Andra kadmiumkällor * om än i

 betydligt mindre omfattning * är slam,

 jordbrukskalk och foderfosfat. Totalt tillförs den

 svenska åkermarken ca 1 600 kg kadmium per år

 (1990/91) med fosforgödselmedlen, vilket motsvarar

 ca 40 % av den totala tillförseln.

 Förbrukningen av fosforgödselmedel har sedan

 1970-talet minskat kraftigt och uppgår i dag till

 ca 25 000 ton per år. Den minskade fosforgödslingen

 och utnyttjandet av råvaror med låg kadmiumhalt har

 bidragit till att kadmiumtillförseln till den

 svenska åkermarken har minskat från ca 3,3 gram

 kadmium per ha år 1970 till ca 0,6 gram kadmium per

 ha år 1991. Tillförseln av kadmium till åkermarken

 är cirka tio gånger större än bortföringen. Kadmium

 ackumuleras därför i åkermarken.

 Den största tillförseln av kadmium sker genom

 nedfall från luften. Det totala nedfallet är ca

 2 300 kg kadmium per år, vilket motsvarar 57 % av

 tillförseln. Åkermarkens pH-värde har en väsentlig

 inverkan på hur mycket kadmium som tas upp av

 grödorna. I dag ökar kadmiumhalten i marken och

 samtidigt sjunker pH-värdet genom försurningen. Vid

 de pH-värden som normalt råder i marken ökar upp-

 taget av kadmium i de flesta grödor med 2*3 gånger

 för varje sänkning av pH-värdet med en enhet.

 Internationellt arbete

 Kadmium är ett välkänt problem internationellt och

 i flera internationella fora pågår arbete att uppnå

 gemensamma bestämmelser för hur man skall minska

 tillförseln av kadmium till miljön.

 Inom EG har de negativa verkningarna av kadmium

 uppmärksammats och åtgärderna omfattar hittills

 bl.a. ett direktiv med gemensamma regler för

 återvinning och särskilt omhändertagande av

 nickel/kadmiumbatterier. Vidare finns direktiv som

 begränsar användningen av kadmium vid

 tillverkningen av vissa varor. Som en av de

 planerade åtgärderna i EG:s handlingsprogram ingår

 att utveckla metoder för en minskad kadmiumhalt i

 de råvaror som används för framställning av

 fosforgödselmedel.

 Samtliga nordiska länder har ansett att det av

 miljö- och hälsoskäl är angeläget att begränsa

 kadmiumhalten i handelsgödsel. Bestämmelser om

 gränsvärden finns i Danmark, Norge och Finland.

 Även Schweiz har ett gränsvärde för kadmium i

 handelsgödsel. Gränsvärdena varierar från 50 gram

 kadmium per ton fosfor till 150 gram kadmium per

 ton fosfor.

 Skälen för mitt förslag: De åtgärder som är möjliga

 för att minska kadmiumhalten i handelsgödsel är

 dels ett gränsvärde som förbjuder försäljning och

 användning av handelsgödsel med kadmiumhalt över en

 viss nivå, dels en avgift relaterad till innehållet

 av kadmium i handelsgödsel eller en kombination av

 dessa.

 Regeringen beslutade hösten 1992 att införa ett

 gränsvärde för kadmium i handelsgödsel fr.o.m. den

 1 januari 1993. Gränsvärdet, som ligger på 100 gram

 kadmium per ton fosfor, kommer framför allt att

 eliminera riskerna för att Sverige blir ett

 dumpningland för gödselmedel med höga

 kadmiumhalter. Det finns en ökad risk att detta

 annars kan bli fallet då allt fler EFTA- och

 EG-länder inför gränsvärden. Sverige kommer även

 fortsättningsvis att agera i internationella fora

 för att få till stånd ytterligare sänkta

 kadmiumhalter. Det frivilliga arbete som bedrivs

 för att nedbringa kadmiumhalterna är också av stor

 vikt i detta sammanhang.

 Jag anser emellertid att Sverige nu bör gå vidare i

 detta arbete och vidta ytterligare åtgärder för att

 minska kadmiumhalterna i handelsgödsel.

 Styrmedel

 Åtgärder mot miljöproblem har hittills i stor

 utsträckning vidtagits i form av förbud mot

 användning eller kvantitativa begränsningar. Eko-

 nomiska styrmedel har däremot utnyttjats i mindre

 utsträckning. Dessa styrmedel har principiellt den

 egenskapen att de överlåter till företagen eller de

 enskilda att välja vilken väg till anpassning som

 skall företas. På detta sätt kan ekonomiska

 styrmedel bidra till att leda utvecklingen i en

 gynnsam riktning medan förbud och andra begräns-

 ningar kan anses konservera den rådande strukturen.

 Målet för att införa en avgift på kadmium är att

 avgiften skall ge incitament till rening och därmed

 bidra till en snabbare utveckling av renare teknik.

 Det finns redan i dag känd teknik för att avlägsna

 kadmium ur handelsgödsel och vissa processer är

 provade i mindre skala. En avgift på kadmium

 skulle, särskilt om avgift infördes i flera länder,

 sannolikt stimulera tillverkarna att investera i ny

 reningsteknik.

 I likhet med vad som anförts i betänkandet Mindre

 kadmium i handelsgödsel anser jag att en sådan

 styreffekt i Sveriges fall skulle ha blivit

 tydligare om Sverige hade haft en egen tillverkning

 av fosforgödsel. Sverige blir nu allt mer

 integrerade i europamarknaden och blir därmed

 beroende av produktionen av handelsgödsel i de

 europeiska länderna. Det är dock tänkbart att de

 producenter i Europa som har tillgång till särskilt

 ren råvara (apatit e.d.) väljer att styra en del av

 sina renaste kvaliteter till den svenska marknaden.

 Om flera länder ställer krav på lägre gränsvärden

 eller inför miljöavgifter ökar sannolikheten för

 att en marknad uppstår för rening. Detta ökar i sin

 tur möjligheterna för att flera länder skall få

 tillgång till handelsgödsel med låg kadmiumhalt.

 Sverige har ansökt om medlemskap i EG och detta har

 tidigare bedömts göra införandet av en miljöavgift

 på kadmium komplicerat. Nya miljöskatter eller

 -avgifter måste utformas så att de inte kräver

 gränskontroll eller på annat sätt stör varuhandeln

 enligt EG:s regler. EG:s ministerråd har emellertid

 i juni 1991 enats om att vissa punktskatter, t.ex.

 miljöskatter, kan behållas om de inte ger upphov

 till beskattningsåtgärder i samband med in- och

 utförsel. Vid ett EG-medlemskap måste ett system

 med miljöavgifter vara utformat så att gräns-

 kontroller inte behövs. Det kan i stället krävas

 t.ex. ett deklarationsför-farande. Uppbörden av

 miljöavgift på handelsgödsel sker redan i dag på

 det sättet. Tillverkare och importörer av

 handelsgödsel är normalt registrerade hos Statens

 jordbruksverk och erlägger avgift grundad på

 deklarationer som lämnas varannan månad. Endast i

 det fall en importör inte är registrerad skall

 avgiften tas ut av tullmyndigheten i samband med

 införseln. Ett sådant deklarationsförfarande medför

 emellertid viss risk för parallellimport och

 utvecklingen på detta område bör därför följas

 uppmärksamt. Jag bedömer att ett eventuellt svenskt

 medlemskap i EG inte innebär något hinder för ett

 införande av en miljöavgift på kadmium.

 Jag vill i detta sammanhang något beröra en fråga

 som behandlas i den utredning om miljöavgifter på

 handelsgödsel och bekämpningsmedel som redovisades

 av Jordbruksverket i december 1992. Riksdagen

 beslutade år 1988 om miljöförbättrande åtgärder i

 jordbruket. Kväveläckaget från åkermarken skulle

 enligt riksdagens beslut halveras fram till år 1995

 och fosforförlusterna skulle minska väsentligt.

 Åtgärdsprogrammet genomförs med stöd av lag-

 stiftning, rådgivning, försök och utveckling samt

 miljöavgifter på kväve och fosfor.

 Utvärderingen av miljöavgifternas effekter visar i

 fråga om fosforavgiften att denna endast haft liten

 effekt på fosforförlusterna. Fosfor utlakas

 huvudsakligen genom erosion och ytavrinning från

 marken och påverkas i mindre utsträckning av

 fosforgödslingen. För att minska fosforförlusterna

 torde and-ra åtgärder, t.ex. vinterbevuxen mark och

 förbättrad stallgödselhantering, vara mer

 effektiva. Utredningens slutsats är att

 miljöavgiften på handelsgödsel kan avvecklas.

 Utredningens förslag har remissbehandlats och

 bereds i regeringskansliet.

 Jag anser att det med hänsyn till behovet av

 ytterligare åtgärder för att minska kadmiumhalten i

 handelsgödsel bör införas en miljöavgift på kadmium

 i handelsgödsel. Samtidigt avskaffas miljöavgiften

 på fosfor. Kadmiumavgiften bör uppgå till 30 kr per

 gram kadmium i gödselmedel till den del kadmium-

 innehållet överstiger 50 gram per ton fosfor. Av-

 giften är anpassad till en nivå som bör kunna ge

 incitament till rening av fosforgödsel utan att

 innebära en ytterligare kostnadsbelastning för

 svenskt jordbruk och för konsumenterna. Med hänsyn

 till avgiftens syfte bör den även belasta

 handelsgödsel i de former som nu är undantagna från

 avgift. Miljöavgiften på kadmium borde enligt

 utredningens förslag införas år 1995 i samband med

 att prisregleringsavgiften avvecklades. Eftersom

 prisregleringsavgifterna emellertid avskaffades år

 1992 anser jag att den nya miljöavgiften på kadmium

 bör införas den 1 januari 1994.

 Lagtekniskt innebär mina förslag ändringar i 2 §

 lagen (1984:409) om avgift på gödselmedel.

 Föreskriften i paragrafens första stycke om avgift

 på fosfor i gödselmedel tas bort. Den nuvarande

 bestämmelsen om avgiftsbefrielse för gödselmedel i

 viss form eller i små förpackningar ersätts av en

 bestämmelse som innebär att avgift skall betalas

 för kadmiuminnehållet i gödselmedlet.

 Jag anser att Jordbruksverket bör bli ansvarig

 uppbördsmyndighet för miljöavgiften på kadmium i

 handelsgödsel.

 En utvärdering av avgiften bör ske år 1995 för att

 bl.a. bedöma avgiftens effektivitet. I detta

 sammanhang bör även övervägas om avgiften kan höjas

 för att styra kadmiumhalterna mot ännu lägre

 nivåer.

 Upprättat lagförslag

 I enlighet med vad jag nu anfört har inom

 Jordbruksdepartementet upprättats förslag till lag

 om ändring i lagen (1984:409) om avgift på

 gödselmedel.

 Den föreslagna lagändringen är av så enkel

 beskaffenhet att Lagrådets hörande skulle sakna

 betydelse. Lagrådets yttrande bör därför inte

 inhämtas.

 4 Hemställan

 Med hänvisning till vad jag nu har anfört

 hemställer jag att regeringen föreslår riksdagen

 att

 1.godkänna vad jag förordat i fråga om

 inlösenpris och

 arealbidrag för

 budgetåret 1994/95 (avsnitt 2.1),

 2. godkänna vad jag förordat i fråga om

 omställningsprogrammet för

 budgetåret 1994/95 (avsnitt 2.2) samt

 3. anta lagförslaget om avgift på

 gödselmedel.

 5 Beslut

 Regeringen ansluter sig till föredragandens

 överväganden och beslutar att genom proposition

 föreslå riksdagen att anta de förslag som

 föredraganden har lagt fram.

 2

 Utredningens för införande av miljöavgift på

 kadmium i handelsgödsel sammanfattning av

 betänkandet (SOU 1992:14) Mindre kadmium i

 handelsgödsel

 Mitt uppdrag

 Större mängder kadmium i miljön kan orsaka många

 olika störningar på det levande. Kadmium ansamlas i

 njurarna och kan även ge genetiska skador. Kadmium

 är ett grundämne och bryts därför aldrig ned.

 Nästan hela vårt kadmiumintag kommer med maten. Där

 svarar vegetabilier (bröd, rotfrukter, grönsaker

 etc.) för cirka tre fjärdedelar. Huvuddelen av

 intaget är därför direkt beroende av hur mycket

 kadmium grödorna tar upp ur åkermarken.

 Regeringen beslutade därför den 22 juni 1991 att

 tillkalla en särskild utredare med uppgift att

 utreda förutsättningarna för att införa en

 miljöavgift på kadmium i handelsgödsel.

 Uppdraget innebär att utreda behov, möjligheter och

 konsekvenser av att när nuvarande

 prisregleringssystem inom jordbruksområdet upphör,

 införa ett avgiftssystem för kadmium i

 handelsgödsel. Avgiften bör enligt direktiven

 sättas så att den styr mot en kadmiumhalt som är

 mindre än 5 gram per ton. Ett avgiftssystem skall

 kombineras med en högsta tillåten kadmiumhalt i

 handelsgödsel, ett s.k. gränsvärde.

 Ändrade förutsättningar påverkar uppdraget

 Valet av medel för att nå det långsiktiga målet är

 inte givet. Sedan Miljöavgiftsutredningen (MIA) i

 juni 1990 lade fram sitt slutbetänkande (SOU

 1990:59) Sätt värde på miljön * Miljöavgifter och

 andra ekonomiska styrmedel, där MIA bl.a. angav

 riktlinjer för det fortsatta arbetet med att införa

 en miljöavgift på kadmium i handelsgödsel har

 förutsättningarna för att genom en avgift nedbringa

 kadmiumhalterna i handelsgödsel i flera avseenden

 förändrats. Det gäler speciellt på kort sikt:

 o Hydro Supra AB har beslutat att lägga ned den

 enda svenska fabriken för tillverkning av

 fosforgödsel.

 o Sverige har officiellt sökt medlemskap i EG.

 o Ett preliminärt EES-avtal har framförhandlats *

 som innehåller särskilda möjligheter och

 begränsningar vad gäller begränsning av kad-

 miumhalten i handelsgödsel.

 o Flera EFTA-stater har redan bestämt * och

 notifierat * gränsvärden för kadmium i

 handelsgödsel.

 Riskerna för negativa hälsoeffekter kan uppstå vid

 lägre kadmiumintag

 Kadmium är ett dokumenterat hälsofarligt ämne. En

 uppdatering av forskningsläget beträffande kadmium

 i födan ger vid handen att den aktuella svenska

 nivån inte innebär någon akut risk för folkhälsan.

 Samtidigt pekar färska studier på att negativa

 hälsoeffekter kan uppstå på lägre nivåer än man

 tidigare haft anledning att räkna med.

 Trots att Sverige jämfört med många andra länder

 ligger väl till när det gäller kadmiumhalten i

 åkermark, börjar det dagliga intaget av kadmium

 närma sig dessa senare risknivåer. Det finns alltså

 anledning att redan nu vidta åtgärder för att

 minska och efter hand upphöra med den pågående

 uppbyggnaden av kadmiumhalterna i svensk åkermark.

 Slutmålet måste vara att få ned kadmiumhalterna i

 marken till garanterat ofarliga nivåer. Här spelar

 förutom handelsgödsel också andra kadmiumkällor en

 viktig roll.

 Enighet råder om lägre kadmiumhalter

 Det internationella arbetet med att avveckla

 användningen av hälso- och miljöfarliga ämnen har

 nu kommit in i ett intensivare skede. Det råder

 enighet om att användningen av kadmium på sikt bör

 upphöra.

 Internationell samordning är en viktig del i detta

 arbete. Det är därför angeläget att driva frågan om

 möjligheterna att begränsa och på sikt avveckla

 bl.a. kadmium i fosforgödselmedel.

 I olika internationella organisationer såsom FN,

 OECD, PARCOM, EG och Nordiska rådet har initiativ

 tagits för att nå enighet om lägre kadmiumhalter.

 Även flera enskilda länder har vidtagit eller

 kommer att vidta åtgärder i syfte att minska

 kadmiumhalten i fosforgödsel. Möjligheterna till

 ett både breddat och fördjupat internationellt

 samarbete när det gäller att nedbringa

 kadmiumhalterna i fosforgödsel är därför enligt min

 bedömning goda.

 Styreffekten av en avgift kan ifrågasättas

 Även om mitt uppdrag i första hand varit att

 utforma en avgift på kadmium i handelsgödsel som

 styrmedel medför de ändrade omvärldsförhållandena

 att jag för närvarande måste ifrågasätta ändamåls-

 enligheten i en unik svensk avgift.

 Sverige är en relativt liten marknad för

 handelsgödsel, i ett europeiskt perspektiv t.o.m.

 mycket liten. Vi kan därför knappast vänta oss att

 utländska tillverkare skall vidta särskilda och

 kostnadskrävande åtgärder för att tillgodose våra

 önskemål om kadmiumfattigare handelsgödsel. Genom

 att Hydro Supras fabrik i Landskrona läggs ned

 bortfaller också möjligheten att via svensk

 industri få till stånd ett utbud av renare

 handelsgödsel.

 Gränsvärden införs från den 1 december 1992

 Det faktum att ett antal EFTA-länder (Finland,

 Norge och Schweiz) redan deklarerat sin avsikt att

 införa gränsvärden under det närmaste året gör det

 enligt min mening naturligt att Sverige * på kort

 sikt * väljer samma styrmedel och ambitionsnivå. På

 det viset står Sverige starkare gentemot såväl

 leverantörer-na av gödselmedel som i en framtida

 förhandling med EG.

 Mitt förslag innebär att två gränsvärden införs för

 svensk del

 o ett på 50 gram kadmium/ton fosfor NPK- och

 NP-gödselmedel,

 o ett på 100 gram kadmium avsett för P- och

 PK-gödselmedel.

 Det dubbla gränsvärdet motiveras av behovet att

 särbehandla P- och PK-gödselmedel, vars normalt

 högre kadmiumhalter annars skulle riskera att

 utestänga dem från marknaden. I det svenska

 jordbruket behövs dessa gödselmedel för att kunna

 tillgodose behovet av växtnäring på ett rationellt

 sätt.

 Gränsvärdena bör införas från den 1 december 1992.

 En gradvis skärpning över några år ned till den

 föreslagna nivån hade varit att föredra, men jag

 har bedömt att EES-avtalet inte medger det.

 En miljöavgift på kadmium i handelsgödsel införs

 tidigast från den 1 juli 1995

 I enlighet med direktiven lägger jag också fram ett

 alternativ med en avgift som styrmedel. Avgiften

 har lagts på en nivå * 30 kr gram kadmium * som kan

 tänkas göra rening av fosforsyra från kadmium in-

 tressant, men den är inte så hög att en utebliven

 styreffekt (rening) skulle behöva bli en allvarlig

 belastning för det svenska jordbruket eller för

 konsumenterna. För att inte riskera dumpning på den

 svenska marknaden av *smutsiga* gödselmedelspartier

 bör avgiften kombineras med ett gränsvärde på t.ex.

 högst 150 gram kadmium per ton fosfor.

 Även om jag valt att förorda ett gränsvärde framför

 en avgift anser jag det väl befogat att om några år

 när EFTA-ländernas särbestämmelser om kadmium

 enligt EES-avtalet skall omförhandlas år 1995 eller

 i samband med ett inträde i EG ånyo pröva

 möjligheten att använda en avgift för att få ned

 kadmiumhalterna i gödselmedel till lägre nivåer än

 vad som är möjligt med gräns-värden. Om en avgift

 skall bli meningsfull krävs att andra länder delar

 vår strävan att i stort sett eliminera tillförseln

 av kadmium till åkermark via handelsgödsel. För att

 uppnå en internationell enighet för att reducera

 kadmiumtillförseln anser jag det väsentligt med

 svenska ansträngningar på detta område.

 Marknaden bör ta sitt ansvar

 Statliga regleringar och ekonomiska styrmedel är

 emellertid inte tillräckliga för att uppnå lägre

 kadmiumhalter i handelsgödsel. Skall vi lyckas att

 hålla nere människans intag av kadmium via

 livsmedel på ofarliga nivåer måste också jordbruket

 liksom gödselmedels- och livsmedelsbranscherna

 hjälpa till med att ställa krav, informera,

 producera och marknadsföra rena gödselmedel.

 Statens jordbruksverk blir ansvarig övervaknings-

 och kontrollmyndighet

 Enligt direktiven skall avgiften tas ut av

 tillverkare och importörer av handelsgödsel och

 baseras på årliga deklarationer av de

 kadmiummängder som de levererat till den svenska

 marknaden. Redan i dag har Jordbruksverket ett

 sys-tem för uppbörd av miljöavgifter och pris-

 regleringsavgifter på handelsgödsel som även bör

 kunna användas för uppbörd av miljöavgifter på

 kadmium och/eller övervakning och kontroll av ett

 gränsvärde.

 Mot bakgrund av att sektorsansvaret för

 miljöfrågorna har lagts fast och att det därmed

 ankommer på Jordbruksverket att verka för att jord-

 bruket bedrivs med hänsynstagande till intresset av

 att vårda bl.a. miljön är det enligt min mening

 naturligt att Jordbruksverket, även efter det att

 prisregleringsavgifterna avvecklats, blir ansvarig

 uppbördsmyndighet för miljöavgifter på bl.a.

 handelsgödsel. Härigenom kan ett gränsvärde också i

 framtiden kopplas till göd-selmedelsavgiften och

 det nu gällande deklarationssystemet.

 Verkets nuvarande rutiner för uppbörd kan också

 användas om en avgift införs vid en senare

 tidpunkt. Jordbruksverket besitter den kunskap m.m.

 som behövs för att rätt kunna bedöma och avgöra

 såväl konsekvenser som effekter av både ett

 gränsvärde och en avgift.

 3