Regeringens proposition

1998/99:143

Nationella minoriteter i Sverige

Prop.

1998/99:143

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 10 juni 1999

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Ulrica[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Kulturdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen lämnas förslag till åtgärder som behövs för att Sverige

skall kunna ratificera Europarådets ramkonvention om skydd för

nationella minoriteter och den europeiska stadgan om landsdels- eller

minoritetsspråk. Det innebär att Sveriges nationella minoriteter och deras

språk erkänns samt att minoritetsspråken ges det stöd som behövs för att

de skall hållas levande. Härigenom läggs en grund för en samlad svensk

minoritetspolitik.

De grupper som enligt regeringens förslag utgör nationella minoriteter

är samer, sverigefinnar, tornedalingar, romer och judar. Minoritets-

språken är samiska, finska, meänkieli (tornedalsfinska), romani chib och

jiddisch. Av dessa har samiska, finska och meänkieli en historisk

geografisk bas, vilket innebär krav på mer långtgående åtgärder till stöd

för dessa språk.

Lagförslag läggs fram som ger enskilda rätt att använda samiska,

finska och meänkieli hos domstolar och förvaltningsmyndigheter med

verksamhet i de geografiska områden där språken använts av hävd och

fortfarande används i tillräcklig utsträckning. Förslagen innebär också

rätt att i dessa områden få förskoleverksamhet och äldreomsorg helt eller

delvis på dessa språk. För samiska föreslås området omfatta Arjeplogs,

Gällivare, Jokkmokks och Kiruna kommuner och för finska och

meänkieli Gällivare, Haparanda, Kiruna, Pajala och Övertorneå

kommuner.

Regeringen redovisar i propositionen också rikstäckande åtgärder som

regeringen avser att vidta för att stödja de nationella minoriteterna och

minoritetsspråken. Det gäller utbildningsfrågor, kulturverksamhet,

massmedierna, arkivfrågor, äldreomsorg, översättning av vissa

författningar, inflytande och samarbete över nationsgränserna.

Lagarna föreslås träda i kraft den 1 april 2000.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 5

2 Lagtext 6

2.1 Förslag till lag om rätt att använda samiska hos

förvaltningsmyndigheter och domstolar 6

2.2 Förslag till lag om rätt att använda finska och meänkieli

hos förvaltningsmyndigheter och domstolar 8

3 Ärendet och dess beredning 11

4 Utgångspunkter för en minoritetspolitik 11

4.1 Nationella minoriteter en del av kulturarvet 11

4.2 En internationell samarbetsfråga 12

4.3 Minoritetsspråkskonventionen 15

4.4 Ramkonventionen 18

4.5 Situationen i andra nordiska länder 19

4.6 Historiska minoriteter i Sverige 22

4.6.1 Samerna 22

4.6.2 Sverigefinnarna 24

4.6.3 Tornedalingarna 24

4.6.4 Romerna 26

4.6.5 Judarna 27

5 En samlad svensk minoritetspolitik 29

6 Sverige bör ratificera minoritetsspråkskonventionen och

ramkonventionen 31

7 Regionala åtgärder 37

7.1 Rätt att använda samiska, finska och meänkieli hos

förvaltningsmyndigheter och domstolar 37

7.2 Domstolar 46

7.3 Statliga förvaltningsmyndigheter 49

7.4 Landstingskommunala och kommunala förvaltnings-

myndigheter 52

7.5 Förskoleverksamhet och äldreomsorg 54

7.6 Kommunindelning och språkgränser 56

8 Rikstäckande åtgärder 57

8.1 Utbildningsfrågor 57

8.1.1 Grundskola och gymnasieskola 57

8.1.2 Universitet och högskolor 59

8.1.3 Folkbildning 61

8.2 Kulturverksamhet 63

8.3 Massmedier 67

8.3.1 Radio och TV 67

8.3.2 Tidningar 69

8.4 Arkivfrågor 69

8.5 Äldreomsorg 70

8.6 Översättning av vissa författningar till minoritetsspråk 72

8.7 Inflytande för de nationella minoriteterna 73

8.8 Samarbete över nationsgränserna 75

9 Ikraftträdande 78

10 Ekonomiska konsekvenser 78

11 Författningskommentar 79

11.1 Förslaget till lag om rätt att använda samiska hos

förvaltningsmyndigheter och domstolar 79

11.2 Förslaget till lag om rätt att använda finska och

 meänkieli hos förvaltningsmyndigheter och

 domstolar 83

Bilaga 1 Europeisk stadga om landsdels- eller minoritetsspråk 88

Bilaga 2 Ramkonvention om skydd för nationella minoriteter 118

Bilaga 3 Sammanfattning av betänkandet Steg mot en minoritets-

politik - Europarådets konvention om historiska minori-

tetsspråk (SOU 1997:192) 136

Bilaga 4 Sammanfattning av betänkandet Steg mot en minori-

tetspolitik - Europarådets konvention för skydd av

nationella minoriteter (SOU 1997:193) 142

Bilaga 5 Kommitténs lagförslag 147

Bilaga 6 Förteckning över remissinstanserna 154

Bilaga 7 Lagrådsremissens lagförslag 155

Bilaga 8 Lagrådets yttrande 159

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 10 juni 1999 161

Rättsdatablad 162

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

1. godkänner att Sverige ratificerar Europarådets ramkonvention om

skydd för nationella minoriteter,

2. godkänner att Sverige ratificerar den europeiska stadgan om

landsdels- eller minoritetsspråk,

3. antar regeringens förslag till lag om rätt att använda samiska hos

förvaltningsmyndigheter och domstolar,

4. antar regeringens förslag till lag om rätt att använda finska och

meänkieli hos förvaltningsmyndigheter och domstolar.

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om rätt att använda samiska hos

förvaltningsmyndigheter och domstolar

Härigenom föreskrivs följande.

Lagens tillämpningsområde

1 § Denna lag tillämpas hos kommunala samt statliga regionala och

lokala förvaltningsmyndigheter med ett geografiskt verksamhetsområde

som helt eller delvis omfattar förvaltningsområdet för samiska.

Med förvaltningsområdet för samiska (förvaltningsområdet) avses

Arjeplogs, Gällivare, Jokkmokks och Kiruna kommuner.

Lagen tillämpas även hos en länsrätt, en tingsrätt, en fastighetsdomstol,

en miljödomstol eller en sjörättsdomstol med en domkrets som helt eller

delvis omfattar förvaltningsområdet.

Rätt att använda samiska hos förvaltningsmyndigheterna

2 § En enskild har rätt att använda samiska vid sina muntliga och

skriftliga kontakter med en förvaltningsmyndighet i ärenden som avser

myndighetsutövning i förhållande till honom eller henne, om ärendet har

anknytning till förvaltningsområdet.

Om den enskilde använder samiska i ett sådant ärende, är myndigheten

skyldig att ge muntligt svar på samiska. Ett skriftligt beslut i ett sådant

ärende skall innehålla en upplysning på samiska om att beslutet kan

översättas muntligen till samiska av myndigheten på begäran av den

enskilde.

Myndigheten skall även i övrigt sträva efter att bemöta samisktalande

på samiska.

3 § Förvaltningsmyndigheterna får bestämma särskilda tider och särskild

plats för samisktalandes besök och telefonsamtal.

Rätt att använda samiska hos domstolarna

4 § Den som är part eller ställföreträdare för part i ett mål eller ett ärende

hos domstol har rätt att använda samiska under målets eller ärendets

handläggning, om målet eller ärendet har anknytning till förvalt-

ningsområdet.

Rätten att använda samiska omfattar också de domstolar dit en dom

eller ett beslut i ett mål eller ärende som avses i första stycket överklagas.

5 § Rätten att använda samiska i mål eller ärenden hos domstolar enligt

4 § omfattar rätt att ge in handlingar och skriftlig bevisning på samiska,

rätt att få de handlingar som hör till målet eller ärendet muntligen

översatta till samiska och rätt att vid muntlig förhandling inför domstolen

tala samiska. Domstolen skall översätta handlingar och skriftlig

bevisning till svenska, om det inte är uppenbart onödigt.

Även i övrigt skall domstolen i sina kontakter sträva efter att bemöta

samisktalande part eller ställföreträdare för part på samiska.

6 § Den som vill använda samiska under ett måls eller ett ärendes

handläggning i domstol enligt 4 § skall begära detta i samband med att

målet eller ärendet inleds eller första gången parten skall yttra sig i målet

eller ärendet. Om en begäran att använda samiska framställs senare får

den avslås.

En begäran att använda samiska får även avslås om det är uppenbart att

den har ett otillbörligt syfte.

7 § Om en part eller ställföreträdare för part skall få använda samiska i

rättegång, skall tolk anlitas i enlighet med bestämmelserna i 5 kap.

6 8 §§ och 33 kap. 9 § rättegångsbalken och 50 52 §§ förvaltnings-

processlagen (1971:291).

Samiska i förskoleverksamhet och äldreomsorg

8 § När en kommun i förvaltningsområdet erbjuder plats i förskole-

verksamhet enligt 2 a kap. 1 och 7 §§ skollagen (1985:1100), skall

kommunen ge barn vars vårdnadshavare begär det möjlighet till plats i

förskoleverksamhet där hela eller delar av verksamheten bedrivs på

samiska.

9 § En kommun i förvaltningsområdet skall erbjuda den som begär det

möjlighet att få hela eller delar av den service och omvårdnad som er-

bjuds inom ramen för äldreomsorgen av personal som behärskar samiska.

Undantag

10 § Om det finns särskilda skäl får regeringen föreskriva att en viss

myndighet som lyder under regeringen skall undantas från tillämpningen

av 2 §. Motsvarande gäller efter regeringens bemyndigande för lands-

tingsfullmäktige och för kommunfullmäktige i fråga om kommunala

myndigheter.

Denna lag träder i kraft den 1 april 2000. Den tillämpas på mål och

ärenden i domstol som anhängiggörs efter lagens ikraftträdande.

2.2 Förslag till lag om rätt att använda finska och

meänkieli hos förvaltningsmyndigheter och

domstolar

Härigenom föreskrivs följande.

Lagens tillämpningsområde

1 § Denna lag tillämpas hos kommunala samt statliga regionala och

lokala förvaltningsmyndigheter med ett geografiskt verksamhetsområde

som helt eller delvis omfattar förvaltningsområdet för finska och

meänkieli.

Med förvaltningsområdet för finska och meänkieli (förvaltnings-

området) avses Gällivare, Haparanda, Kiruna, Pajala och Övertorneå

kommuner.

Lagen tillämpas även hos en länsrätt, en tingsrätt, en fastighetsdomstol,

en miljödomstol eller en sjörättsdomstol med en domkrets som helt eller

delvis omfattar förvaltningsområdet.

Rätt att använda finska och meänkieli hos

förvaltningsmyndigheterna

2 § En enskild har rätt att använda finska och meänkieli vid sina muntliga

och skriftliga kontakter med en förvaltningsmyndighet i ärenden som

avser myndighetsutövning i förhållande till honom eller henne, om

ärendet har anknytning till förvaltningsområdet.

Om den enskilde använder finska eller meänkieli i ett sådant ärende, är

myndigheten skyldig att ge muntligt svar på finska respektive meänkieli.

Ett skriftligt beslut i ett sådant ärende skall innehålla en upplysning på

finska eller meänkieli om att beslutet kan översättas muntligen till finska

respektive meänkieli av myndigheten på begäran av den enskilde.

Myndigheten skall även i övrigt sträva efter att bemöta finsktalande

och meänkielitalande på finska respektive meänkieli.

3 § Förvaltningsmyndigheterna får bestämma särskilda tider och särskild

plats för finsktalandes respektive meänkielitalandes besök och telefon-

samtal.

Rätt att använda finska och meänkieli hos domstolarna

4 § Den som är part eller ställföreträdare för part i ett mål eller ett ärende

hos domstol har rätt att använda finska eller meänkieli under målets eller

ärendets handläggning, om målet eller ärendet har anknytning till

förvaltningsområdet.

Rätten att använda finska och meänkieli omfattar också de domstolar

dit en dom eller ett beslut i ett mål eller ärende som avses i första stycket

överklagas.

5 § Rätten att använda finska eller meänkieli i mål eller ärende hos

domstolar enligt 4 § omfattar rätt att ge in handlingar och skriftlig

bevisning på finska eller meänkieli, rätt att få de handlingar som hör till

målet eller ärendet muntligen översatta till finska respektive meänkieli

och rätt att vid muntlig förhandling inför domstolen tala finska eller

meänkieli. Domstolen skall översätta handlingar och skriftlig bevisning

till svenska, om det inte är uppenbart onödigt.

Även i övrigt skall domstolen i sina kontakter sträva efter att bemöta

finsktalande och meänkielitalande part eller ställföreträdare för part på

finska respektive meänkieli.

6 § Den som vill använda finska eller meänkieli under ett måls eller ett

ärendes handläggning i domstol enligt 4 § skall begära detta i samband

med att målet eller ärendet inleds eller första gången parten skall yttra sig

i målet eller ärendet. Om en begäran att använda finska eller meänkieli

framställs senare får den avslås.

En begäran att använda finska eller meänkieli får även avslås om det är

uppenbart att den har ett otillbörligt syfte.

7 § Om en part eller ställföreträdare för part skall få använda finska eller

meänkieli i rättegång, skall tolk anlitas i enlighet med bestämmelserna i

5 kap. 6 8 §§ och 33 kap. 9 § rättegångsbalken och 50 52 §§

förvaltningsprocesslagen (1971:291).

Finska och meänkieli i förskoleverksamhet och äldreomsorg

8 § När en kommun i förvaltningsområdet erbjuder plats i

förskoleverksamhet enligt 2 a kap. 1 och 7 §§ skollagen (1985:1100),

skall kommunen ge barn vars vårdnadshavare begär det möjlighet till

plats i förskoleverksamhet där hela eller delar av verksamheten bedrivs

på finska respektive meänkieli.

9 § En kommun i förvaltningsområdet skall erbjuda den som begär det

möjlighet att få hela eller delar av den service och omvårdnad som

erbjuds inom ramen för äldreomsorgen av personal som behärskar finska

respektive meänkieli.

Undantag

10 § Om det finns särskilda skäl får regeringen föreskriva att en viss

myndighet som lyder under regeringen skall undantas från tillämpningen

av 2 §. Motsvarande gäller efter regeringens bemyndigande för

landstingsfullmäktige och för kommunfullmäktige i fråga om

kommunala myndigheter.

Denna lag träder i kraft den 1 april 2000. Den tillämpas på mål och

ärenden i domstol som anhängiggörs efter lagens ikraftträdande.

3 Ärendet och dess beredning

Regeringen beslutade den 18 maj 1995 att tillkalla en kommitté med

uppgift att utreda frågan om, och i så fall på vilket sätt, Sverige bör

ansluta sig till den europeiska stadgan om landsdels- eller

minoritetsspråk (minoritetsspråkskonventionen). Den 17 oktober 1996

beslutade regeringen om tilläggsdirektiv med innebörden att kommittén

även skulle utreda frågan om Sverige bör ratificera Europarådets

ramkonvention om skydd för nationella minoriteter (ramkonventionen)

och om vilka åtgärder som är nödvändiga för att Sverige skall kunna

efterleva bestämmelserna i konventionen. I tilläggsdirektiven angavs att

kommittén skulle arbeta i två sektioner, en för det ursprungliga uppdraget

och en för tilläggsuppdraget. Konventionerna i engelsk version och en

svensk översättning finns i bilaga 1 och 2.

Kommittén antog namnet Minoritetsspråkskommittén. Kommittén

överlämnade den 7 januari 1998 betänkandena Steg mot en

minoritetspolitik Europarådets konvention om historiska minoritets-

språk (SOU 1997:192) och Steg mot en minoritetspolitik Europarådets

konvention för skydd av nationella minoriteter (SOU 1997:193).

Kommitténs sammanfattningar av betänkandena finns i bilaga 3 och 4

och kommitténs lagförslag i bilaga 5.

Betänkandena har remissbehandlats. En förteckning över remiss-

instanserna finns i bilaga 6. En sammanställning av remissvaren finns

tillgänglig i Regeringskansliet (dnr Ku1999/1001).

Lagrådet

Regeringen beslutade den 12 maj 1999 att inhämta Lagrådets yttrande

över de lagförslag som finns i bilaga 7.

Lagrådets yttrande finns i bilaga 8.

Regeringen har följt Lagrådets förslag. I propositionens lagförslag har

också vissa redaktionella ändringar gjorts. Lagrådets synpunkter berörs i

avsnitt 7.2 och 7.3 samt i författningskommentaren.

4 Utgångspunkter för en minoritetspolitik

4.1 Nationella minoriteter en del av kulturarvet

Vårt lands etniska och kulturella mångfald har lång historisk tradition.

Flera av de grupper som under lång tid utgjort minoriteter i Sverige har

aktivt värnat om den egna gruppens kultur och språk så att dessa kulturer

och språk än i dag utgör en levande del av det svenska samhället. Hit hör

Sveriges urbefolkning, samerna. Hit hör även tornedalingarna, sverige-

finnarna, romerna och judarna. Gemensamt för dessa minoritetsgrupper

är att de har befolkat Sverige under lång tid samt att de utgör grupper

med en uttalad samhörighet. De har även en egen religiös, språklig eller

kulturell tillhörighet och en vilja att behålla sin identitet.

I de flesta andra länder i Europa finns det minoritetsgrupper som

tillsammans med minoriteterna i Sverige har bidragit till Europas

kulturarv. Minoritetsfrågorna i Central- och Östeuropa fick en starkt

ökad uppmärksamhet efter Berlinmurens fall år 1989. Minoriteter såg

nya möjligheter att ställa krav på respekt för sin identitet som en del i

arbetet på att demokratisera länderna. Det gällde t.ex. ungerska

minoriteter i Rumänien och Slovakien, ryska minoriteter i Estland,

Lettland och Ukraina. Ett ytterligare exempel är den komplexa etniska

situationen i sydöstra Europa. Tidigt insåg man vikten av att främja

fredliga och demokratiska lösningar när det gäller minoritetsfrågor.

Internationella organisationer, som FN och Europarådet, har sedan

1950-talet uppmärksammat behovet av att trygga minoriteters rättigheter

och har i detta syfte utarbetat konventioner, deklarationer och

rekommendationer. Utan sådana åtaganden från staternas sida finns det

risk för att minoriteternas språk och kultur går förlorade.

Minoritetsspråkskonventionen och ramkonventionen har utarbetats

inom Europarådet. De bygger på insikten att det i dag finns ett stort antal

minoriteter i Europa som levt i området sedan lång tid och som har ett

eget språk och en egen kultur. Konventionerna utgör enligt regeringens

mening en god grund för en minoritetspolitik i Sverige.

Regeringen kommer i denna proposition att behandla olika frågor som

rör de nationella minoriteterna i Sverige. Syftet är att stärka och stödja de

nationella minoriteterna och deras språk. För vårt demokratiska samhälle

är det av stor betydelse att principerna om icke-diskriminering och

inflytande får fullt genomslag när det gäller de nationella

minoritetsgrupperna. Det behövs också åtgärder för att värna om de

nationella minoriteternas språk och kultur som en del av vårt kulturarv.

Regeringen vill vidare peka på den betydelse som en stark ställning för

de nationella minoriteterna har för det internationella umgänget och

samarbetet.

Mot den här bakgrunden kommer regeringen i det följande att föreslå

åtgärder som stärker de nationella minoriteterna i Sverige och ger deras

språk det stöd som behövs för att de skall hållas levande.

4.2 En internationell samarbetsfråga

På internationell nivå har under lång tid ansatser gjorts för att ge skydd

för etniska, språkliga och religiösa minoriteter. De tidigaste

minoritetsskyddsfördragen, som kan dateras till 1600-talet, skyddade

europeiska religiösa minoriteter, katoliker och protestanter. Senare i

historien, efter första världskriget, uppstod en rad nya minoritetsgrupper i

Europa genom bildandet av nya nationalstater. Detta fick till följd att 20

30 miljoner människor kom att tillhöra stater där de utgjorde kulturella,

etniska, språkliga eller religiösa minoriteter. Dessa grupper fick visst stöd

genom Nationernas Förbund som mellan de två världskrigen vidtog

åtgärder för att ge skydd åt etniska, språkliga och religiösa minoriteter i

Europa. Detta minoritetsskydd gick dock förlorat i samband med andra

världskrigets utbrott och upplösningen av Nationernas Förbund.

Europarådet

Europarådet bildades efter andra världskriget. Skyddet för de mänskliga

rättigheterna är det viktigaste och mest kända arbetsområdet för

organisationen. År 1950 antogs den europeiska konventionen om skydd

för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna

(Europakonventionen) som samtliga medlemsländer är anslutna till. Den

enda bestämmelse i konventionen som nämner nationella minoriteter är

artikel 14 som innehåller ett förbud mot diskriminering. Förbudet är dock

begränsat till de i konventionen och dess tilläggsprotokoll garanterade

fri- och rättigheterna.

År 1961 framlade Europarådets parlamentariska församling en

rekommendation om att Europarådet skulle göra ett tillägg till

Europakonventionen som innebar att medlemsstaterna skulle ge skydd åt

de nationella minoriteterna i Europa. Det skulle dröja 20 år innan frågan

togs upp igen och då föreslog den parlamentariska församlingen att

Europarådet skulle skapa en särskild konvention om regionala språk och

minoritetsspråk. Till följd härav påbörjade Europarådets kommunal-

konferens (CLRAE) ett sådant arbete. En särskild kommitté inrättades

därefter under ministerkommittén år 1989 med uppdrag att utarbeta en

konvention om regionala språk och minoritetsspråk med syfte att bidra

till att bevara och utveckla Europas mångkulturella arv och flerspråkighet

inom nationsgränserna. Frågan om minoriteters rättigheter var mycket

aktuell i Europa vid denna tidpunkt eftersom det då stod klart att det

fanns en rad minoriteter som behövde olika former av stöd i Öst- och

Centraleuropa. Konventionen blev klar för undertecknande år 1992 och

är en av de viktigaste internationella överenskommelser som behandlar

frågor som är av intresse för nationella minoriteter.

Vid Europarådets toppmöte i Wien år 1993 var minoriteters rättigheter

åter en viktig fråga på dagordningen. Till följd av mötet påbörjade

ministerkommittén arbetet med en ramkonvention till skydd för

nationella minoriteter och ett tilläggsprotokoll till Europakonventionen

avseende sådana kulturella rättigheter som är av särskild betydelse för

skyddet av nationella minoriteter. Medlemsstaterna kunde dock inte enas

om ett tilläggsprotokoll. Arbetet resulterade i ramkonventionen som blev

färdig för undertecknande år 1995.

Minoritetsspråkskonventionen och ramkonventionen är de första

juridiskt bindande multilaterala instrumenten med inriktning på

nationella minoriteter. Flera av minoritetsspråkskonventionens artiklar

har också sin motsvarighet i ramkonventionens bestämmelser.

Nationernas Förbund och Förenta nationerna

Intresset för att skydda nationella minoriteter uppmärksammades också

av andra internationella organisationer vid slutet av första världskriget.

Nationernas Förbund var en av de första organisationerna som kom att

verka för att främja och bevara freden samt att skydda olika minoriteter.

Arbetet bedrevs genom traktat till förmån för bestämda

minoritetsgrupper.

Efter andra världskriget fick drömmen om en global organisation nytt

liv då Förenta nationerna (FN) bildades år 1945. FN:s huvudsyfte är inte

enbart att bevara världsfreden utan även att verka för ett internationellt

samarbete i ekonomiska, sociala, kulturella och humanitära frågor. I den

allmänna deklarationen om mänskliga rättigheter som antogs år 1948

kommer det sistnämnda arbetsområdet till uttryck. År 1966 antogs den

internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter

med en särskild artikel (artikel 27) där minoritetsskyddet omnämns.

Artikel 27 har följande lydelse: "I de stater där det finns etniska, religiösa

eller språkliga minoriteter skall de som tillhör sådana minoriteter ej

förvägras rätten att i gemenskap med andra medlemmar av sin grupp ha

sitt eget kulturliv, att bekänna sig till och utöva sin egen religion eller att

använda sitt eget språk." Ordalydelsen fastslår att minoriteter, inklusive

urbefolkningar, är skyddade mot negativ särbehandling. Det har också

tolkats som att innehållet i artikeln innebär att staterna aktivt bör skydda

minoriteternas identitet och rätt att uttrycka och utveckla sin egen kultur.

I flera andra rättsligt bindande dokument som utarbetats inom FN finns

hänvisningar till minoriteters position i samhället. Ett exempel är 1965

års konvention om eliminering av alla former av rasdiskriminering.

Konventionen ålägger staterna att genom positiva åtgärder främja

jämlikhet mellan människor oberoende av ras. I FN:s konvention om

barnets rättigheter från år 1989 finns i artikel 30 ett minoritetsskydd för

barn. Även i FN:s konvention om ekonomiska, sociala och kulturella

rättigheter talas om barns rätt till undervisning som återspeglar

föräldrarnas övertygelse eller religion.

Inom FN finns särskilda organ som har till uppgift att främja eller följa

arbetet inom ett visst område. Främjandet av mänskliga rättigheter faller

inom det ekonomiska och sociala rådets (Ecosoc) befogenhet. Ecosoc har

i sin tur tillsatt en särskild kommission för mänskliga rättigheter som

arbetar för att omsätta principerna i den allmänna förklaringen om de

mänskliga rättigheterna i praktisk handling. Kopplad till kommissionen

finns också en underkommission för förebyggande av diskriminering och

skydd av minoriteter.

FN kunde år 1992 anta en deklaration om rättigheter för personer som

tillhör nationella eller etniska, religiösa och språkliga minoriteter. Det

skedde efter många års förhandling i kommissionen för mänskliga

rättigheter.

International Labour Organisation (ILO) är ett annat av FN:s s.k.

fackorgan. ILO skall arbeta för att främja ekonomiska och sociala

rättigheter som är förknippade med arbetslivet. Här ingår föreningsfrihet,

arbetsvillkor, diskriminering m.m. ILO har även sedan lång tid bevakat

ursprungsfolkens arbete och livsvillkor. År 1989 tillkom ILO:s

konvention nr 169 om ursprungsfolk och stamfolk i självstyrande länder.

I artikel 4 anges att staten skall säkra enskilda individers rätt till

egendom, arbete, kultur och miljö. Konventionen syftar också till att

staterna skall erkänna den äganderätt och besittningsrätt till mark som

urbefolkningar traditionellt bebor och verkar på. Regeringen tillsatte år

1997 en utredning som skulle ta ställning till om Sverige kan ratificera

denna konvention samt vilka åtgärder som krävs för att Sverige skall

kunna efterleva bestämmelserna i konventionen. Betänkandet Samerna

ett ursprungsfolk i Sverige (SOU 1999:25) överlämnades i april 1999. I

betänkandet görs bedömningen att Sverige kan ratificera ILO-

konventionen först då ett antal åtgärder som rör samernas rätt till mark

genomförts. För att en svensk anslutning av konventionen skall kunna

ske måste den mark som samerna har rättigheter till enligt konventionen

identifieras. Det innebär att en gränsdragningskommission bör tillsättas

som skall klara ut markfrågorna. Dessutom måste enligt utredningen

omfattningen av samernas jakt- och fiskerätt inom den mark som de

traditionellt innehar klarläggas samt en rad andra åtgärder vidtas som

berör skydd mot inskränkningar i renskötselrätten samt säkerställande av

tillräckligt med mark för rennäringen.

Organisationen för säkerhet och samarbete i Europa

Genom sammanbrottet för de totalitära staterna i Östeuropa har en mängd

motsättningar mellan olika folkgrupper kommit i dagen. Mot denna

bakgrund har Organisationen för säkerhet och samarbete i Europa

(OSSE) engagerat sig i frågor rörande skyddet av nationella minoriteter.

Under åren 1973 1975 höll OSSE:s föregångare Europeiska säkerhets-

och samarbetskonferensen en rad konferenser i Helsingfors och Geneve

med deltagare från de europeiska staterna samt USA och Kanada. År

1975 kunde slutdokumentet, den s.k. Helsingforsöverenskommelsen,

antas. I slutdokumentet, som utgör en politisk överenskommelse och

således inte är juridiskt bindande, behandlas bl.a. mänskliga rättigheter

med särskilt omnämnande av de nationella minoriteternas rätt till skydd

och åtnjutande av mänskliga rättigheter. Arbetet har därefter fortsatt och

intensifierats med täta sammankomster och upprättande av fasta organ

inom organisationen.

OSSE antog år 1990 det s.k. Köpenhamnsdokumentet om den mänsk-

liga dimensionen med en serie normer om rättigheter för personer som

tillhör nationella minoriteter. Samtidigt betonades principen om staters

territoriella integritet. Minoritetsfrågor skulle alltså lösas inom ramen för

existerande gränser. I dokumentet fastläggs bl.a. att den enskilde indi-

viden själv avgör om han eller hon vill tillhöra en nationell minoritet.

Därvid hänvisas till rätten till en etnisk, kulturell, språklig eller religiös

identitet. Dokumentet innehåller inte någon definition av begreppet

nationell minoritet. Utformningen av Europarådets ramkonvention har i

flera avseenden influerats av detta dokument.

OSSE inrättande år 1992 en minoritetskommissarie med uppdrag att

verka för att förebygga konflikter på minoritetsområdet.

4.3 Minoritetsspråkskonventionen

Den europeiska stadgan om landsdels- eller minoritetsspråk öppnades

som tidigare nämnts för undertecknande år 1992. Konventionen trädde i

kraft den 1 mars 1998 sedan den ratificerats av fem länder. De länder

som hittills ratificerat konventionen är Finland, Kroatien, Liechtenstein,

Nederländerna, Norge, Schweiz, Tyskland och Ungern. Sverige har

varken undertecknat eller ratificerat konventionen.

I inledningen till konventionen framhålls bl.a. att skydd och främjande

av landsdels- eller minoritetsspråk i olika länder och regioner i Europa

utgör ett viktigt bidrag till uppbyggandet av ett Europa som vilar på

demokratiska principer och kulturell mångfald inom ramen för nationell

suveränitet och territoriell integritet. Avsikten med minoritetsspråks-

konventionen är inte att stödja minoritetsspråken på bekostnad av de

officiella språken. Syftet är i stället att uppmuntra till kunskap om och i

minoritetsspråken inom staterna.

Minoritetsspråkskonventionen är uppbyggd så att de ratificerande

staterna får en viss valfrihet att välja vilka av de 23 artiklarna i

konventionen som man vill anta samt vilken ambitionsnivå man vill

uppnå. Konventionen innehåller fem delar. Del I innehåller bl.a. en

definition av landsdels- eller minoritetsspråk och territoriellt obundna

språk samt uppgifter om praktiska åtgärder och vilka åtaganden som

konventionsstaterna kan göra. I del II och del III preciseras de åtaganden

som de ratificerande staterna skall göra. Del II omfattar övergripande mål

och principer för samtliga språk som en stat bedömt vara minoritetsspråk.

Del III innehåller mer detaljerade bestämmelser som varje stat kan välja

att ratificera för de språk som har en historisk geografisk bas. Del IV av

konventionen innehåller bestämmelser för hur Europarådet, dess

medlemsstater och allmänheten skall kunna kontrollera på vilket sätt de

stater som ratificerat konventionen uppfyller sina åtaganden enligt

konventionen. Del V innehåller bestämmelser om undertecknande och

ratificering.

Enligt konventionens första del, artikel 1, skall följande kriterier

tillämpas vid fastställande av vilka språk som skall anses vara landsdels-

eller minoritetsspråk:

 språket skall ha använts av hävd i ett visst territorium inom en stat av

medborgare i staten, och

 språket skall vara annorlunda än det officiella språket.

Av artikel 1 och konventionskommentaren framgår också att

tillräckligt många personer måste använda ett språk för att konventionen

skall kunna tillämpas på språket. Med territoriellt obundna språk avses

enligt artikel 1 språk som avviker från det eller de språk som används av

resten av befolkningen och inte har en historisk geografisk bas.

Därutöver innehåller del I också allmänna bestämmelser samt

hänvisningar till nationella och andra folkrättsliga regler om

minoritetsspråkens ställning.

I del II finns artikel 7.1 som är obligatorisk, dvs. ratificerande stater

kan inte reservera sig mot dess bestämmelser. Artikeln innehåller de mål

och principer för politik, lagstiftning och praxis som anses nödvändiga

som en grund för att uppnå ett tillräckligt skydd och stöd för landsdels-

eller minoritetsspråken. Bestämmelserna i del II är relativt allmänt hållna

men i gengäld återkommer de sedan mer utförligt i bestämmelser med

samma eller liknande innebörd i del III. Det gör det omöjligt för ett land

att inte tillämpa de artiklar i del III som motsvarar punkter i artikel 7.1.

Artikel 7.1 kan sammanfattas enligt följande:

 erkännande av de landsdels- eller minoritetsspråk som finns i staten

som ett uttryck för kulturell rikedom,

 respekt för varje landsdels- eller minoritetsspråks geografiska

område, t.ex. när ny administrativ indelning av landet övervägs,

 åtgärder för att förenkla och/eller uppmuntra användningen av

sådana språk såväl i tal som skrift, såväl i privata som i offentliga

sammanhang,

 lämpliga åtgärder för undervisning och studier av och i landsdels-

eller minoritetsspråk,

 främjande av studier och forskning om landsdels- eller

minoritetsspråk vid universitet eller motsvarande läroanstalter och

 främjande av utbyte över nationsgränserna mellan grupper som talar

landsdels- eller minoritetsspråk i identiskt samma eller liknande former.

I övrigt innehåller del II i huvudsak följande.

Artikel 7.2 innebär krav på att staterna skall avlägsna diskriminerande

åtgärder mot användningen av landsdels- eller minoritetsspråk samt, om

det behövs, godkänna viss positiv särbehandling till förmån för dessa

språk. Artiklarna 7.3 och 7.4 innebär att staten skall främja åtgärder som

ökar förståelsen mellan olika språkgrupper samt att staten skall ta hänsyn

till önskemål från dem som talar landsdels- eller minoritetsspråk när

åtgärder vidtas som berör dem.

I artikel 7.5 anges att de åtgärder som vidtas såvitt gäller territoriellt

obundna språk skall bestämmas på ett flexibelt sätt med beaktande av

behoven och önskemålen hos de grupper som använder ifrågavarande

språk. Eftersom dessa språk inte har någon historisk geografisk bas kan

bara en del av målen och principerna i del II tillämpas på dessa språk.

Förpliktelserna som följer av del II måste resultera i konkreta åtgärder

till skydd och stöd för minoritetsspråk även om utformningen av

åtgärderna kan variera.

I del III finns detaljerade bestämmelser som varje stat kan välja att

ratificera för de språk som har en historisk geografisk bas.

Bestämmelserna avser följande områden:

 artikel 8 utbildning,

 artikel 9 rättsväsendet,

 artikel 10 förvaltningsmyndigheter och samhällsservice,

 artikel 11 massmedia,

 artikel 12 kulturell verksamhet och kulturella inrättningar,

 artikel 13 ekonomiska och sociala förhållanden,

 artikel 14 utbyte över gränserna.

När det gäller valet av vilka bestämmelser i del III som skall tillämpas

på en stats landsdels- eller minoritetsspråk finns vissa begränsningar

enligt konventionens artikel 2.2. Det betyder att minst 35 punkter eller

stycken skall tillämpas på varje landsdels- eller minoritetsspråk och att

av dessa minst tre punkter skall väljas från vardera artikel 8 om

utbildning och artikel 12 om kulturell verksamhet. När det gäller

artiklarna 9, 10, 11 och 13 är det obligatoriskt för staten att åta sig att

leva upp till åtminstone en punkt i varje artikel. Av nämnda artiklar

framgår att de flesta bestämmelser är begränsade till de geografiska

områden där landsdels- eller minoritetsspråken används av hävd. Det

finns dock ett antal förpliktelser i konventionens del III som om ett

land väljer att ratificera dessa punkter gäller i hela landet. Dessa

förpliktelser avser bl.a. utbildning, media, kultur, utbyte med andra stater

samt inflytande för dem som talar minoritetsspråk.

Del IV behandlar övervakningsmekanismen. Övervakningen av

konventionens tillämpning skall ske genom att de stater som ratificerar

konventionen inger rapporter till Europarådet om hur staterna praktiskt

har omsatt sina åtaganden enligt konventionen. Den första rapporten skall

avges ett år efter ratificeringen och de följande rapporterna avges med tre

års mellanrum efter den första rapporten. Rapporterna granskas av en

expertkommitté bestående av en medlem från var och en av de stater som

ratificerat konventionen. Expertkommittén sammanställer en rapport till

Europarådets ministerkommitté. Ministerkommittén kan om det finns

anledning till det ge rekommendationer till enskilda stater med anledning

av rapporten.

4.4 Ramkonventionen

Europarådets ramkonvention om skydd för nationella minoriteter

öppnades för undertecknande år 1995. Konventionen trädde i kraft den 1

februari 1998 sedan den ratificerats av 12 länder. De 24 länder som

hittills ratificerat konventionen är Cypern, Danmark, Estland, Finland,

Italien, Kroatien, Liechtenstein, Makedonien, Malta, Moldavien, Norge,

Rumänien, Ryssland, San Marino, Schweiz, Slovakien, Slovenien,

Spanien, Storbritannien, Tjeckien, Tyskland, Ukraina, Ungern och

Österrike. Sverige har undertecknat men inte ratificerat konventionen.

Ramkonventionen om skydd för nationella minoriteter är uppbyggd

som en principdeklaration och i konventionen anges att de principer som

kommit till uttryck i konventionen skall förverkligas genom nationell lag

och lämplig regeringspolitik. Ramkonventionen innehåller inte någon

definition på en nationell minoritet vilket medför att de ratificerande

staterna själva kan avgöra vad som kännetecknar en nationell minoritet.

Även om ramkonventionen inte innehåller någon definition har det under

tillkomsten framgått att begreppet syftar på grupper med långvarig

anknytning till en stat.

Ramkonventionen omfattar bestämmelser om skydd för språk samt

skydd och stöd för minoritetskulturer, traditioner, kulturarv och religion

vilket är vidare än de områden minoritetsspråkskonventionen tar sikte på.

Konventionens regelverk består av 32 artiklar och är indelat i fem delar

varav de första tre är de viktigaste. Del I (artiklarna 1 3) innehåller

grundläggande principer till vägledning för andra bestämmelser i

konventionen. Här kan särskilt nämnas att varje individ själv avgör om

han eller hon vill bli behandlad som tillhörande en nationell minoritet

och att ingen nackdel skall följa av detta val. I del II (artiklarna 4 19),

som består av en katalog av specificerade regler, vidareutvecklas dessa

grundläggande bestämmelser. I denna del behandlas förbud mot

diskriminering och främjande av likställdhet, upprätthållande och

utveckling av minoritetskultur, tillgång till massmedia, undervisning i

minoritetsspråk, bilateralt och multilateralt samarbete och andra

kontakter över gränserna samt rätten att delta i aktiviteter inom enskilda

organisationer. Del III innehåller tolknings- och tillämpnings-

bestämmelser.

Del IV behandlar övervakningsmekanismen. Ansvaret härför åligger

Europarådets ministerkommitté med bistånd av en rådgivande kommitté.

Konventionsstaterna skall avlämna rapporter som skall innehålla

fullständig information om de rättsliga och andra åtgärder som vidtagits

för att uppfylla och ge verkan åt de principer som konventionen slår fast.

Den första rapporten avges ett år efter att en stat ratificerat konventionen.

De följande rapporteringarna skall ske vart femte år eller närhelst

ministerkommittén begär det.

Del V innehåller bestämmelser om undertecknande och ratificering.

4.5 Situationen i andra nordiska länder

Norge

Norge var det första land som ratificerade minoritetsspråkskonventionen.

Det skedde år 1993 och våren 1999 ratificerades även ramkonventionen.

Inget annat språk än samiska nämns i ratifikationsinstrumentet för

minoritetsspråkskonventionen.

Samråd med representanter för samerna skedde innan man fattade

beslut om vilka punkter och stycken som skulle omfattas av

ratifikationen.

I Norge finns ca 35 000 samer. De utgör en majoritet i flera av de

kommuner där samerna traditionellt har varit och är bosatta. Till följd

härav är de norska samerna representerade inom de flesta förvaltnings-

myndigheter i dessa kommuner.

I Norge talas, liksom i Sverige och Finland, flera olika varieteter av

samiska bland vilka nordsamiskan dominerar. Norge har emellertid valt

att ratificera minoritetsspråkskonventionen för samiska som ett språk och

till stor del har man överlämnat frågan om vilka insatser som skall göras

för språkets olika varieteter till det norska sametinget.

I Norge fanns redan en rad lagar och åtgärder i övrigt till skydd och

stöd för samernas kultur och språk m.m. Det samiska språket ges särskilt

skydd och stöd i samelovens språkregler från år 1992, där det framgår att

samiska liksom norska är officiella språk i Norge. Sameloven utgör

grunden för Norges ratificering av minoritetsspråkskonventionen. I

enlighet med syftet med minoritetsspråkskonventionen har Norge i första

hand inriktat sitt stöd till samerna inom de områden där de traditionellt

har levt och fortfarande lever. Vidare medger språkreglerna använd-

ningen av samiska bl.a. vid kontakt med lokala och regionala myndig-

heter, inom hälsosektorn och den sociala sektorn, rättsväsendet, kyrkan

och utbildningsväsendet. Det finns också sedan en tid regelbundna

sändningar på samiska i norsk radio och TV.

Till följd av minoritetsspråkskonventionen avsatte Norges regering år

1995 drygt 16,5 miljoner norska kronor för användningen av samiska,

enligt samelovens språkregler, inom kommuner och fylkeskommuner i

det samiska förvaltningsområdet dvs. sex kommuner i Nordnorge. De

avsatta medlen fördelas av norska sametingets språkråd. Det har visat sig

att man inte har behövt använda hela den summa som avsattes för

ändamålet. Målet är att upprätta en tvåspråkig förvaltning inom dessa

kommuner med tvåspråkiga tjänstemän. I dagsläget används dock

fortfarande tolk i stor utsträckning.

Från norsk sida har angetts att man inför ratificeringen av ramkon-

ventionen fört samtal med kvener, skogsfinnar, tater (resande), romer och

judar. Det visade sig då att dessa grupper inte önskade att bli utpekade i

ratificeringsinstrumentet för konventionen. Detta ledde till att den norska

regeringen bestämde sig för att dessa grupper skulle omfattas av den

norska minoritetspolitiken om de själva önskar det utan att de namnges

vid ratificeringen. De norska samerna har också uttryckt att de inte vill

klassificeras som en nationell minoritet. De har dock liksom de andra

minoriteterna möjlighet att ta del av de åtgärder som följer av

konventionen om de så önskar.

Finland

Finland ratificerade minoritetsspråkskonventionen som andra land i

november 1994 och ramkonventionen år 1997. Av ratifikations-

instrumentet för minoritetsspråkskonventionen framgår att Finland

ratificerat konventionen för samiska, svenska, romani och andra

territoriellt obundna språk i Finland. Det sistnämnda innebär att Finland

gör det möjligt att låta ytterligare minoritetsspråk omfattas av

konventionen om det visar sig att de kan uppfylla de kriterier som ställs

på minoritetsspråk i konventionen. Det svenska språket har en särskild

position i Finland eftersom det är ett av Finlands två nationalspråk. När

det gäller samiskan har Finland liksom Norge valt att ratificera

konventionen för samiska som ett språk även om det finns flera varieteter

av samiska i Finland.

Innan det beslöts vilka åtaganden i minoritetsspråkskonventionen som

Finland skulle åta sig att tillämpa, konsulterades den svensktalande

minoriteten företrädd av Svenska Finlands folkting, samerna företrädda

av delegationen för sameärenden och romerna genom delegationen för

zigenarärenden.

I anslutning till Finlands ratificering av ramkonventionen angavs att

detta åtagande omfattar åtminstone samer, zigenare, judar, tatarer och s.k.

gammalryssar samt de facto också finlandssvenskar. Ratifikations-

instrumentet innehåller ingen begränsning som utesluter framtida

minoritetsgrupper. Det uppställs heller inga krav på medborgarskap.

I Finland fanns redan en rad lagar till skydd och stöd för finland-

svenskarnas, samernas och romernas kultur och språk m.m. I den finska

regeringsformen stadgas i 14 § tredje stycket följande: "Samerna såsom

urfolk samt zigenarna och andra grupper har rätt att bevara och utveckla

sitt språk och sin kultur." Därtill finns ytterligare en grundlags-

bestämmelse som berör det samiska språket samt ett antal lagar och

förordningar till skydd för samiska och svenska. Viktigast av dessa

bestämmelser är för svenskans del språklagen från år 1922 och för

samiskans del lagen om användning av samiska hos myndigheter som

trädde i kraft år 1992.

Enligt språklagens regler gäller följande för svenskans del. Vid kontakt

med statliga myndigheter har en medborgare alltid rätt att använda sitt

eget språk. Om ämbetsdistriktet för de statliga myndigheten är två-

språkigt, dvs. i de kommuner där minst 8 procent av befolkningen eller

minst 3 000 personer talar finska eller svenska, har den enskilde rätt att

få svar på det egna språket. Någon sådan rätt finns inte om

ämbetsdistriktet är enspråkigt, dvs. där mindre än 8 procent av

befolkningen talar finska eller svenska. Vid kontakt med kommunala

myndigheter har den enskilde rätt att använda sitt eget språk i tvåspråkiga

kommuner. Är kommunen enspråkig måste emellertid den enskilde

använda kommunens språk. När det gäller utbildning är alla kommuner

skyldiga att anordna grundskoleundervisning på svenska respektive

finska om det finns minst 13 lågstadieelever som har endera språket som

modersmål. För daghem finns regler om att en kommun skall sörja för att

dagvård erbjuds på barnets modersmål. När det gäller hälsovård finns

bestämmelser om att patientens modersmål i möjligaste mån skall

beaktas.

Den samiska språklagen innebär i korthet följande. Samer har rätt att

inom hembygdsområdet (Enontekis, Enare och Utsjoki kommuner)

använda samiska i ärende som gäller dem, eller i ärenden där de skall

höras. Rätten omfattar såväl kommunala myndigheter som områdets alla

statliga distriktsmyndigheter och domstolar som har ämbetsdistrikt som

täcker någon del av samernas hembygdsområde. Lagen innehåller också

bestämmelser om att lagar och förordningar, statsrådsbeslut m.m. som

särskilt berör samerna skall publiceras också på samiska. Lagar som rör

utbildning på grundskole- och gymnasienivå ger elever som är bosatta

inom samernas hembygdsområde rätt att få undervisning i eller på

samiska. I lagen om dagbarnvård stadgas att kommunerna skall sörja för

att dagbarnvård står till buds på barnets modersmål om detta är samiska.

För romerna i Finland finns ingen särskild lagstiftning. Däremot finns

sedan år 1956 en statlig delegation för zigenarärenden som består av 18

medlemmar varav tio är romer. Delegationens uppgift är att främja den

romska befolkningens möjlighet att på likvärdiga villkor delta i

samhällslivet samt främja den romska befolkningens ekonomiska, sociala

och kulturella levnadsförhållanden. Utöver denna delegation finns det

fyra regionala delegationer med uppgift att främja den romska

befolkningens levnadsförhållanden på det regionala planet.

När det gäller stödet och skyddet för språket romani tillsatte Finland år

1993 en ledningsgrupp för zigenarutbildning inom Utbildningsmini-

steriet som skall handlägga alla frågor av principiell natur som rör utbild-

ning av romer, från förskoleutbildning till vuxenutbildning. Hälften av

ledamöterna i ledningsgruppen är romer. Ett av syftena med undervisning

i romani och romsk kultur och historia är att göra skolundervisning och

vuxenundervisning mer meningsfull för både romska barn och vuxna.

Vad avser kostnader i samband med den finska ratificeringen av de

båda konventionerna framgår att dessa varit obefintliga då medel redan

avsatts för åtgärder som vidtas för förverkligandet av den samiska

språklagen uppgående till ca två miljoner mark årligen. Vad gäller stödet

och skyddet för romani avsatte finska staten under år 1996 en och en halv

miljon finska mark till ledningsgruppen för zigenarutbildning.

Danmark

Danmark ratificerade ramkonventionen år 1997. Ratifikationsinstru-

mentet innehåller en deklaration att ramkonventionen skall tillämpas på

den tyska minoriteten i Sönderjylland. Danmark har inte ratificerat

minoritetsspråkskonventionen.

Den tyskspråkiga minoritetens rättigheter behandlas i Bonn/Köpen-

hamnsdeklarationen från år 1955, som garanterar den tyskspråkiga

minoriteten i Danmark liksom den danskspråkiga minoriteten i Tyskland

och deras respektive organisationer rätten att använda sina respektive

språk i såväl tal som skrift.

4.6 Historiska minoriteter i Sverige

4.6.1 Samerna

Samerna är en urbefolkning, som finns i de norra delarna av nuvarande

Norge, Sverige, Finland och Kolahalvön i Ryssland. Samekulturen växte

fram ur den fångstkultur som etablerades efter den sista istiden. Ingen

bestämd tidpunkt kan pekas ut då samerna först fick kontakt med

skandinavernas förfäder men troligen samlevde de under tusentals år

under ömsesidigt kulturellt utbyte. Under äldre tid försörjde sig samerna

på jakt och fiske och flyttade mellan olika jakt-, fiske- och fångst-

områden alltefter årstidens växlingar. Senare började samerna hålla

renhjordar som de följde mellan de olika årstidsbundna betesmarkerna.

När jorden började odlas upp allt längre norrut i Skandinavien trängdes

samerna undan för undan bort från de områden som de tidigare bebott.

Rennäringen kom följaktligen efter hand att bedrivas allt längre upp mot

fjälltrakterna dit jordbruksbebyggelsen inte hade nått.

Trots att samerna länge befunnit sig i minoritetsställning i Sverige har

de lyckats bevara sin kultur och gruppidentitet. Samernas kultur skiljer

sig tydligt från den svenska majoritetsbefolkningens kultur. Viktiga

inslag i den samiska kulturen är det samiska språket, rennäringen,

sameslöjden, den traditionella klädedräkten, jojken och matkulturen.

Längre tillbaka i tiden hade samerna också egen religion. I det moderna

samiska kulturlivet ingår också samisk teater, bildkonst och litteratur.

En viktig del i den samiska identiteten är det samiska språket.

Samiskan är ett finsk-ugriskt språk som liksom andra språk förändrats

under tidens gång. Det har aldrig funnits några absoluta gränser för de

olika samiska språkvarieteter som finns i Sverige, nordsamiska,

lulesamiska och sydsamiska. Inom området för de traditionella

bosättningsområdena är den ömsesidiga förståelsen störst mellan

varieteter som talas i geografiska områden som gränsar till varandra.

Bland i första hand äldre och medelålders samer vittnar ett flertal om att

de i sin ungdom inte fått tillräcklig träning i det egna språket eftersom de

inte fick möjlighet att tala sitt modersmål i skolan. I dag är situationen

annorlunda. Det har blivit lättare att få tillgång till utbildning i samiska

för dem som så önskar.

En annan central utgångspunkt för samernas identitet är deras ställning

som ursprungsfolk. Detta bekräftades också av riksdagen år 1977 då det

konstaterades att samerna är ett ursprungsfolk i Sverige och att de som

sådant intar en särställning.

Enligt sametingslagen (1992:1433) anses som same den som själv

anser sig vara same och som har eller har haft samiska som språk i

hemmet eller vars föräldrar, far- eller morföräldrar har eller har haft

samiska som språk i hemmet. Same är också den som anser sig vara

same och har en förälder som är eller har varit upptagen i röstlängd till

Sametinget.

Den samiska befolkningen i Sverige uppgår till ungefär 15 000 20 000

personer. De bor i huvudsak i de traditionella bosättningsområdena från

Idre i Dalarna till Kiruna i Norrbotten. Cirka 2 500 av de samer som bor i

detta område ägnar sig åt renskötsel. Många samer är numera också bo-

satta i kusttrakterna i norra och i mellersta Sverige samt i Stock-

holmsområdet.

Samer har genom tiderna organiserat sig på olika sätt. I äldre tid fanns

bland samerna siidasystemet, en egen organisation inom vars ram bl.a.

gemensamma beslut fattades och rätt skipades. I våra dagar finns andra

organisationsformer som varierar från samebyar till olika samiska

föreningar och samiska partier. Det finns flera samiska riksorganisationer

och det förekommer också ett samiskt samarbete över nationsgränserna

eftersom många samefrågor rör samerna som folkgrupp, oberoende av

nationell tillhörighet. Exempel på gränsöverskridande samiska organisa-

tioner är Samerådet som bildades år 1956 och Nordiskt samiskt institut

som bildades år 1973.

I Sverige inrättades Sametinget år 1993 som folkvalt organ och statlig

förvaltningsmyndighet med uppgift att bl.a. besluta om fördelningen av

statens bidrag och medel ur Samefonden till samisk kultur och samiska

organisationer. Inom undervisningsområdet finns det under Sameskol-

styrelsen sex sameskolor för årskurserna 1 6 där undervisning sker på

svenska och samiska. Vidare finns det sedan år 1942 en samisk folkhög-

skola i Jokkmokk som efter en omorganisation numera är ett samiskt

utbildningscentrum. Den samarbetar med den samiska högskolan i

Kautokeino i Norge. Det bedrivs också samisk forskning vid universitet

runt om i landet.

Inom Svenska kyrkan finns Svenska kyrkans samiska råd. Två stifts-

adjunktstjänster har också inrättats för verksamhet bland samer.

4.6.2 Sverigefinnarna

Finska språket har talats i Sverige under mycket lång tid. Under ca

sexhundra år, fram till år 1809, var Sverige och Finland ett och samma

rike. Under denna period förekom en livlig rörlighet bland befolkningen.

Finsktalande medborgare fanns under kortare eller längre tid i den västra

delen (nuvarande Sverige) där svenska dominerade. Svensktalande

medborgare fanns i den östra delen (nuvarande Finland) där finska

dominerade. I källor från 1500-talet framgår att finska talades i

Stockholm och i Mälardalen på den tiden. År 1533 bildades den första

finska församlingen i Stockholm. Finska församlingen är en icke-

territoriell församling inom Svenska kyrkan.

Även i andra delar av Sverige har finska talats i olika perioder. Under

1500-talets slut kom de s.k. skogsfinnarna från finska Savolax till

Dalarna, Värmland, Medelpad, Hälsingland, Gästrikland och Ånger-

manland för att bedriva svedjebruk. Skogsfinnarna talade finska och de

kan också sägas ha haft en särskild kultur kring svedjebruket. Finska

språket försvann emellertid nästan helt ur bruk i finnmarken under 1800-

talet och 1900-talets första hälft. Däremot fortsatte finskan att talas i

Stockholm tillsammans med regionen runt Mälardalen dit nyanlända

medborgare från östra halvan av riket flyttade på grund av krig under

1720-talet och kring år 1808. Under tiden från sekelskiftet fram till andra

världskriget återfanns även fortsättningsvis de flesta finsktalande i

Stockholms stad och län samt i Norrbotten.

Sverigefinnarna skiljer sig från majoritetsbefolkningen i Sverige både

genom sitt språk och sin kultur. De kulturella uttrycken synliggörs inom

en rad olika områden. Det finns ett starkt intresse hos sverigefinnar att

bevara sitt språk och sin kulturella särart i Sverige.

I dag lever ca 450 000 första och andra generationens sverigefinnar i

Sverige (SCB 31.12.1994), varav omkring hälften använder finska.

Majoriteten flyttade till Sverige efter andra världskriget. Kulmen på

inflyttningen kom omkring år 1970 och sedan dess har inflyttningen

minskat. Sverigefinnarna har under lång tid varit en välorganiserad grupp

i Sverige. Ett exempel är Stockholms Finnkår som bildades på 1830-talet.

Ett annat är Stockholms finska förening som firade sitt 105-års jubileum i

år. År 1957 bildades Sverigefinska Riksförbundet som i dag arbetar bl.a.

för att verksamhet skall finnas på finska språket inom alla områden av

intresse för sverigefinnarna. Förbundet stödjer också arbetet med

uppbyggandet av sverigefinska institutioner för sociala behov och

kulturella intressen. I dag finns i Sverige bl.a. nio fristående finsk-

språkiga skolor, av vilka de flesta har förskolor och fritidshem, tre

sverigefinska daghem, tre sverigefinska folkhögskolor, fyra sverigefinska

hem för äldreboende och två fritidscentrum för finskspråkiga

pensionärer.

4.6.3 Tornedalingarna

En finsktalande bosättning har funnits i området kring Torne älv troligen

redan före medeltiden. På den tiden var Tornedalen en mötes- och

handelsplats vilket gjorde området till en flerspråkig region. Från

medeltiden har finska dominerat bland allmogen i Tornedalen. När

Sverige efter kriget mot Ryssland åren 1808 1809 fick avträda sin östra

rikshalva till Ryssland skedde detta genom att en gräns drogs genom

Tornedalen så att den västra delen av Tornedalen förblev svenskt

område. Trots detta har tornedalingar på båda sidor om gränsen, som

utgörs av Könkämä, Muonio och Torne älvar, bevarat både sitt språk och

sitt kulturarv fram till i dag. Tornedalingarna skiljer sig från den svenska

majoritetsbefolkningen i första hand genom sitt språk. Tornedalingarnas

språk, som tidigare ofta benämnts tornedalsfinska, kallas numera

meänkieli (vårt språk). Det som gett meänkieli dess särprägel är bl.a. att

man inlemmat en rad svenska ord i ordförrådet. Tornedalingarna har

även en egen matkultur, hantverk och byggnadsstil. Också den

laestadianska väckelserörelsen som växte fram på 1800-talet har haft, och

har än i dag, stor betydelse i Tornedalen.

Liksom samerna kan även medelålders och äldre tornedalingar berätta

om att de lidit av att de som barn inte fick tala sitt språk i skolan. Numera

är situationen annorlunda och under de senaste åren har det funnits en

ökad aktivitet för att bevara det egna språket.

I dag bor det ca 50 000 tornedalingar i framför allt Haparanda,

Övertorneå och Pajala kommuner samt i delar av Kiruna och Gällivare

kommuner. Därtill bor ungefär 16 000 relativt nyinflyttade standard-

finsktalande personer i området. I mitten av 1900-talet skedde en kraftig

utflyttning från Tornedalen inte bara till Malmfälten utan också till södra

Norrbotten och övriga delar av landet. Denna flyttvåg, som nu mattats,

har bl.a. lett till att Pajala kommun har halverat sin befolkning sedan

1950-talet.

Under de senaste åren har intresset för den egna särarten och

identiteten vuxit bland tornedalingar. Ett uttryck för detta är bildandet av

Svenska Tornedalingars Riksförbund Tornionlaaksolaiset (STR-T) år

1981. Förbundet skall tillvarata tornedalingarnas språkliga och kulturella

intressen bl.a. genom att utarbeta undervisningsmaterial samt en ordbok

på meänkieli för att utveckla den skrivna språkformen. År 1987 bildades

Meän akateemi/Academia Tornedaliensis som har till uppgift att förvalta

kulturarvet på Nordkalotten. Stiftelsen skall initiera och genomföra

aktiviteter såsom folkbildning, utbildning, dokumentation, forsknings-

och utvecklingsarbete inom områden som kultur, näringsliv, miljö, språk

och samhälle.

Vid Kangos Kultur- och ekologiskola i Pajala kommun har man tagit

vara på intresset för meänkieli. Sedan år 1993 finns meänkieli som ett

obligatoriskt undervisningsämne från årskurs 1 till 9. Samma år

etablerades också en tornedalsk teater och under de senaste åren har

alltmer litteratur på meänkieli börjat ges ut. Sedan år 1987 pågår ett

organiserat samarbete mellan kommunerna i svenska och finska

Tornedalen med stöd från Nordiska ministerrådet för att främja turism

och kommersiell verksamhet samt bidra till att bevara det tornedalska

kulturarvet.

4.6.4 Romerna

De första romerna kom till Sverige under 1500-talet. Alltsedan dess har

romer från olika länder i Europa och Ryssland under olika tidsperioder

kommit till Sverige. Då de första romerna anlände började både de

världsliga och kyrkliga myndigheterna i Sverige utfärda ett stort antal

dekret och lagar i syfte att förvisa romerna från Sverige eller, senare i

historien, tvångsassimilera dem. De romer som kom till Sverige under

1500-, 1600- och 1700-talen levde främst i rikets östra halva (nuvarande

Finland). Under andra hälften av 1800-talet och några år in på 1900-talet

kom en andra migrationsvåg romer till Sverige via Ryssland från

Valakiet.

Romerna levde ofta ett kringresande liv, inte minst på grund av att de

hade svårt att få permanenta alternativ. Först under det senaste

århundradet har romerna och de resande blivit bofasta på en rad olika

orter i landet.

Romerna har ett eget språk, romani chib, en egen kultur och egna

traditioner som skiljer sig från majoritetsbefolkningens. Romani chib

består av en rad olika varieteter (finsk romani, kelderash, lovari, tjurari,

sinto, arli, bugurji, gurbet och svensk romani). Romerna kom

ursprungligen från nordvästra Indien och delar av nuvarande Pakistan

och anlände till Europa under 1200-talet. Deras språk har därför rötter

från sanskrit. Den romska befolkningen är inte homogen utan består av

olika grupper som ursprungligen invandrat från olika länder. Trots att

romerna i Sverige tillhör olika "stammar" med olika traditioner och med

varierande varieteter av romani chib så uppger de sig vara och känner sig

som ett sammanhållet folk. Romernas traditioner har inte alltid

accepterats av det omgivande samhället vilket medfört att många romer

upplever att de blir diskriminerade. Exempel på detta är de många

klagomål Ombudsmannen mot etnisk diskriminering får ta emot från

romer som nekats tillträde till offentliga lokaler eller behandlats sämre än

majoritetsbefolkningen på olika sätt.

I dag finns ca 15 000 20 000 romer bosatta i Sverige. I Sverige brukar

man dela in romerna i olika grupper. Det gäller de ca 2 500 s.k. svenska

romer som började invandra till Sverige vid slutet av 1800-talet, de 3 200

finska romer som anlände till Sverige redan på 1500-talet och som senare

förpassades till dåvarande östra delarna av det svenska riket som i dag är

Finland samt ca de 10 000 utomnordiska romer som kom till Sverige från

bl.a. Polen och andra länder i östra Europa först på 1960-talet och i

början av 1970-talet. En ytterligare grupp utgörs av de nyligen anlända

romerna från f.d. Jugoslavien.

Härutöver finns även resande som liksom romerna levt ett kring-

resande liv. De har funnits i Sverige lika länge som romerna och flera

anser sig ha släktskap med romerna inte minst eftersom de talar en

varietet av romani chib kallad svensk romani. De resande uppgår i dag

till ca 20 000 personer.

Genom olika romska organisationer värnar romerna om sin kultur och

sina traditioner. I början av år 1973 bildades Nordiska Zigenarrådet som

kom att bli en paraplyorganisation för ett femtontal olika romska

föreningar i Sverige och Norden. År 1999 bytte organisationen namn till

Romernas riksförbund (RR). Romernas riksförbund arbetar framför allt

med sociala frågor och insatser som bidrar till att stärka romernas

ställning t.ex. genom att medverka till en särskild utbildning i

kulturinformation för romer. Förbundets verksamhet rör också romernas

språk, kultur och historia. Förbundet fungerar också som rådgivande

organ i relation till enskilda och kommuner. Representanter från

Romernas riksförbund ingår sedan år 1997 i en romsk arbetsgrupp som

regeringen tillsatt i syfte att följa upp och driva arbetet med att främja

romernas situation genom att bl.a. sprida kunskap om romerna.

4.6.5 Judarna

Mot slutet av 1600-talet kom de första judarna till Sverige. År 1685

reglerades för första gången i svensk lag judarnas närvaro i landet. Först

år 1775 kunde judar bosätta sig i Sverige utan att låta döpa sig. Samtidigt

tilläts de bilda en judisk församling i Stockholm med rätt att anlägga

begravningsplats, synagoga samt inkalla en rabbin. Under 1800-talet

infördes reformer som medförde att judarna inlemmades i det svenska

samhället. Från år 1838 fick judar och icke-judar lov att ingå äktenskap.

År 1849 fick judar vittna i domstol och från år 1862 fick judar kommunal

rösträtt.

Under den tid som gått sedan de första judarna kom till Sverige har nya

grupper judar kommit hit, ofta som en följd av förföljelser mot den

judiska befolkningen i olika delar av Europa. Många judar kom till

Sverige kring sekelskiftet främst från pogromernas Tsarryssland. Mellan

åren 1860 och 1914 kom ca 4000 judar till Sverige från nordöstra

Europa. Majoriteten var strängt ortodoxa i sin religionsutövning och

talade jiddisch. Mellan åren 1933 och 1941 fick ca 2000 judar

inresetillstånd till Sverige. Alla norska och danska judar som år 1943

lyckades fly till Sverige fick stanna. Under månaderna juni juli 1945

räddades mer än 10 000 judar till Sverige med hjälp av Röda korset.

Några tusen av dessa stannade kvar. Senare delen av 1940-talet kom en

grupp judar som flydde undan antisemitism i Polen. Under mitten av

1950-talet kom också ungerska judar som flydde den sovjetiska

inmarschen i landet. Ytterligare en våg av polska judar kom till Sverige

mellan åren 1968 och 1970 till följd av antisemitism och under 1990-talet

kom en grupp även från det forna Sovjetunionen.

Judar har en egen religion, judendomen, egen kultur, egna språk och

egna traditioner som skiljer sig från den svenska majoritetsbefolk-

ningens. Det språk som i första hand i dag binder samman judar i världen

är hebreiska. Därutöver talas också jiddisch som haft en stark ställning

bland judar från Central- och Östeuropa som finns spridda i olika delar

av världen, inte minst i USA. Jiddischkulturen blomstrade i Europa under

tiden före andra världskriget, men försvagades kraftigt till följd av

Förintelsen som drabbade en stor del av de jiddischtalande judarna i östra

Europa och Ryssland. I Sverige har de som använt jiddisch i regel varit

flerspråkiga och vid sidan av jiddisch och svenska också använt

hebreiska. Jiddisch talades av de judar som först anlände till Sverige och

sedan skulle det dröja till slutet av 1800-talet innan nästa grupp

jiddischtalare kom till Sverige. Med flyktingströmmarna efter andra

världskriget aktualiserades jiddisch återigen. Användningen av jiddisch

har därefter minskat i omfattning men har som en del av den judiska

kulturen på senare tid rönt förnyat intresse.

Den judiska befolkningen i Sverige har i hög grad bevarat sin religion,

sina traditioner och sina språk. Även judar som inte anser sig leva

ortodoxt deltar exempelvis i shabatgudstjänster, firar judiska helgdagar

och håller koscher dvs. respekterar judiska kostlagar.

I dag lever ca 25 000 judar i Sverige om man inkluderar både de som

har två föräldrar med judisk börd och de som har en mor eller en far som

är av judisk börd. Majoriteten av den judiska befolkningen lever i

Stockholm, Göteborg och Malmö. I dessa städer finns även självständiga

församlingar. Utöver dessa finns ett antal orter såsom Borås, Västerås,

Helsingborg,[REDACTED_EFTERNAMN] och Norrköping med mindre församlingar som är

anslutna till de tre tidigare nämnda.

De Judiska församlingarna i Sverige bildade år 1945 Det Judiska

Centralrådet i Sverige. De största församlingarna driver egna daghem och

religionsskolor. I Stockholm finns judisk grundskoleutbildning (årskurs

1 6) vid Hillelskolan samt högstadieundervisning vid Vasa Real.

Äldreomsorg bedrivs i Stockholm och Göteborg, som också har judiska

ålderdomshem. En viktig uppgift för församlingarna är att erbjuda

koscher mat genom egen butik i samverkan med livsmedelsbutiker. Det

bedrivs också sommarlägerverksamhet samt ett rikt föreningsliv med

ungdoms- och pensionärsföreningar, idrottsklubbar och kulturföreningar.

I Stockholm finns även en permanent judisk teater, ett judiskt museum

och ett judiskt bibliotek. Utöver detta finns ett stort antal tidskrifter, t.ex.

Judisk Krönika en kulturtidskrift som har getts ut sedan år 1932. Det

publiceras även böcker och årligen arrangeras en judisk filmfestival.

5 En samlad svensk minoritetspolitik

Regeringens bedömning: En grund bör läggas för en samlad svensk

minoritetspolitik med inriktning på skydd för de nationella

minoriteterna och de historiska minoritetsspråken. Det innebär att

Sveriges nationella minoriteter bör erkännas och kunskap spridas om

deras språk och kultur och om deras bidrag till landets historia. Det

innebär också att minoritetsspråken bör erkännas och ges det stöd som

behövs för att de skall hållas levande.

Kommitténs förslag: Stämmer överens med regeringens bedömning.

Remissinstansernas synpunkter: Remissinstanserna är eniga om att

Sverige officiellt bör erkänna de nationella minoriteterna och deras språk.

Skälen för regeringens bedömning: Ett pluralistiskt och genuint

demokratiskt samhälle bör ge utrymme för minoriteter som har en annan

kultur, religion eller ett annat modersmål. Förekomsten av nationella

minoriteter och minoritetsspråk i Sverige har berikat vårt land. De

nationella minoriteterna har framför allt bidragit till att utveckla Sverige

kulturellt men även i andra hänseenden. Staten har ett ansvar för att ge de

nationella minoriteterna det stöd och skydd som behövs för att de skall

kunna bevara sin särart och hålla sina språk levande. En samlad

minoritetspolitik bör därför formas för de minoriteter vars kulturella och

språkliga arv är sammanflätade med svensk historia.

Långt innan det i Norden bildades nationalstater bodde det samer och

andra folkslag i området. Dessa grupper kom så småningom att utgöra

minoriteter i de stater som de inlemmades i. Till att börja med kunde de i

stort sett fortsätta leva som de gjort tidigare men med tiden blev de

alltmer indragna i det omgivande samhället. Kontakten med det övriga

samhället medförde en rad positiva effekter i form av möjligheter till

utbildning och tillgång till annan samhällsservice men har samtidigt

också medfört att minoriteterna fått göra avkall på sin kultur, religion och

det egna språket.

Under historiens gång ökade antalet minoriteter i Sverige. Folk från

olika delar av Europa invandrade till landet. Detta har lett till att Sverige i

likhet med andra länder i Europa har ett historiskt arv som består av flera

olika kulturer, religioner och språk. Några av dessa invandrade

minoritetsgrupper lever fortfarande i Sverige och i vissa fall har de

liksom samerna bevarat sin kultur, religion och sitt modersmål. Sedan

lång tid tillbaka har det i Sverige därför talats samiska, finska, meänkieli,

romani chib och jiddisch på olika håll i landet. I syfte att göra det möjligt

för detta arv att fortleva bör en grund läggas för en samlad svensk

minoritetspolitik. Den grundläggande inriktningen bör vara att ge skydd

för de nationella minoriteterna och de historiska minoritetsspråken.

Sverige har en lång tradition när det gäller att värna om mänskliga

rättigheter och åtgärder mot diskriminering. Det är därför naturligt att

också stärka skyddet för de nationella minoriteterna. Internationella

erfarenheter talar också för att det är angeläget att staten tar minoriteters

rättigheter på allvar. Minoriteternas egna önskemål bör vara en viktig

utgångspunkt när en samlad minoritetspolitik skall utformas.

Regeringen fäster stor vikt vid det arbete som bedrivs inom

Europarådet och andra internationella organisationer när det gäller

skyddet för minoriteter. Ramkonventionen och minoritetsspråkskonven-

tionen utgör enligt regeringens mening en god grund för hur ett

långsiktigt stöd till de nationella minoriteterna och deras språk skall

utformas. Det bör understrykas att avsikten med konventionerna inte är

att stödja minoritetsspråken på bekostnad av de officiella språken eller att

segregera de grupper av befolkningen som tillhör en minoritetsgrupp från

den övriga befolkningen. Syftet är i stället att uppmuntra till kunskap om

de nationella minoriteterna och deras språk inom staterna. Flertalet av

minoritetsspråkskonventionens och ramkonventionens bestämmelser

bygger på förutsättningen att en minoritetspolitik skall finnas med syfte

att stödja och skydda de nationella minoriteterna och minoritetsspråken i

de länder som ratificerar konventionen. Dessutom framgår att de länder

som ansluter sig till konventionerna skall bygga sin politik, lagstiftning

och praxis på en rad mål och principer till stöd och skydd för de

nationella minoriteterna och minoritetsspråken.

Regeringen kommer därför att föreslå i denna proposition att Sverige

ratificerar minoritetsspråkskonventionen och ramkonventionen och i

samband därmed vidtar åtgärder för att lägga grunden för en samlad

minoritetspolitik. Det är en viktig markering att Sverige, i linje med

tidigare förd politik, ställer sig bakom arbetet med ett ökat skydd och

stöd för de nationella minoriteterna och deras språk. De åtgärder som

föreslås i det följande bygger till stor del på att de individer som tillhör

en nationell minoritetsgrupp själva använder och aktivt drar nytta av de

nya möjligheter som öppnas. Åtgärderna skall ses som ett första steg mot

en samlad minoritetspolitik.

Samtidigt som åtgärder nu vidtas för att lägga grunden för en samlad

minoritetspolitik är det angeläget att understryka att de nationella

minoriteterna i Sverige självfallet också omfattas av integrations-

politikens mål. Dessa mål är lika rättigheter och möjligheter för alla

oavsett etnisk och kulturell bakgrund, en samhällsgemenskap med

samhällets mångfald som grund och en samhällsutveckling som

kännetecknas av ömsesidig respekt och tolerans och som alla oavsett

bakgrund skall vara delaktiga i och ansvariga för.

6 Sverige bör ratificera minoritetsspråkskon-

ventionen och ramkonventionen

Regeringens förslag: Sverige skall ratificera Europarådets

ramkonvention om skydd för nationella minoriteter (ramkonven-

tionen). De nationella minoriteterna i Sverige skall erkännas genom

att de nämns vid namn i samband med ratifikationen. De nationella

minoriteterna i Sverige är samer, sverigefinnar, tornedalingar, romer

och judar.

Sverige skall också ratificera den europeiska stadgan om landsdels-

eller minoritetsspråk (minoritetsspråkskonventionen). De språk som

skall omfattas är samiska, finska, meänkieli, romani chib och jiddisch.

Av dessa skall samiska, finska och meänkieli såsom språk med en

historisk geografisk bas omfattas av konventionens bestämmelser i

både del II och del III. Romani chib och jiddisch skall som territoriellt

obundna språk omfattas av bestämmelserna i del II.

Kommitténs förslag: Stämmer överens med regeringens förslag utom

när det gäller jiddisch, som kommittén inte bedömt som ett

minoritetsspråk och meänkieli, som kommittén bedömt som en varietet

av finska.

Remissinstansernas synpunkter: Remissinstanserna är eniga om att

Sverige bör ratificera ramkonventionen och minoritetsspråkskonven-

tionen. Flertalet instanser anser även att minoriteterna bör nämnas vid

namn vid en ratificering.

Flera remissinstanser är kritiska till kommitténs förslag vad gäller det

finska språket. Det gäller bl.a. Sverigefinska riksförbundet, Samfundet

Sverige-Finland, Högskolverket samt Stockholms och Uppsala

universitet. De anser att finska språket borde vara ett territoriellt bundet

språk i Stockholm och Mälardalsregionen med tanke på att det funnits

finsktalande i Stockholm sedan mitten på 1500-talet.

Flera remissinstanser har också uttryckt oro över kommitténs förslag

att behandla meänkieli som en varietet av finska. De tror att förslaget kan

skapa en asymmetrisk relation mellan standardfinska och meänkieli.

Sådana synpunkter framförs bl.a. Stockholms och Uppsala universitet,

Luleå tekniska universitet samt Kiruna, Pajala och Övertorneå

kommuner. Svenska Tornedalingars Riksförbund och Norrbottens läns

landsting anser att meänkieli skall behandlas som ett eget minoritets-

språk.

Remissinstanserna är positiva till att romerna skall betraktas som en

minoritetsgrupp och att romani chib skall ges minoritetsspråksstatus.

Flera av instanserna har kommenterat den del i betänkandet som rör

jiddisch. Uppsala universitet anser att konventionen förutsätter att man

tar hänsyn till gruppens viljeyttring, dvs. judarnas intresse av att bevara

jiddisch. Vidare framhålls att gruppens storlek inte har någon betydelse

varken för dess erkännande som minoritet eller dess språk som

minoritetsspråk, enligt folkrätten. Däremot, har gruppens storlek stor

betydelse för omfattningen av de åtgärder som vidtas för jiddisch.

Judiska Centralrådet och de judiska församlingarna i Stockholm och

Göteborg anser att kommitténs bedömning av jiddisch är ett resultat av

att man förlitat sig på onyanserat källmaterial. Ombudsmannen mot etnisk

diskriminering menar att det faktum att jiddisch håller på att dö ut är

ett gott skäl för att ge språket skydd enligt minoritetsspråkskonventionen.

Sveriges Dövas Riksförbund och Stockholms universitet anser att

teckenspråket skall behandlas som ett minoritetsspråk.

Skälen för regeringens förslag: En ratificering av ramkonventionen

och minoritetsspråkskonventionen innebär att Sverige måste avgöra vilka

minoriteter och språk som skall omfattas av konventionerna. Dessutom

innebär ratificeringen att konventionernas bestämmelser till den del

Sverige inte redan i dag uppfyller dem införlivas i vår nationella rätt

genom att de ges motsvarighet i nationell lagstiftning eller åtgärder i

övrigt.

Definitionen på nationella minoriteter och minoritetsspråk

I ramkonventionen finns ingen bestämmelse som tydligt definierar

begreppet nationell minoritet. I artikel 5 framgår endast att nationella

minoriteter har en identitet som baseras på religion, språk, traditioner och

kulturarv. Dessa objektiva kriterier kan inte anses tillräckliga utan måste

kompletteras med ett antal kriterier som gör det lättare att urskilja de

grupper som konventionen i första hand avser skydda och stödja. Enligt

regeringens mening bör därför följande kriterier vara uppfyllda för att en

grupp skall betraktas som en nationell minoritet:

 Grupp med uttalad samhörighet som till antalet i förhållande till

resten av befolkningen har en icke dominerande ställning i samhället.

Gruppbestämningen kan inte enbart göras efter gruppens numerära antal

utan här måste också vägas in och belysas gruppens struktur och

sammanhållning.

 Religiös, språklig, traditionell och/eller kulturell tillhörighet. Endast

ett av de uppräknade särdragen måste föreligga men de särdrag som

gruppen uppvisar måste i något väsentligt avseende skilja den från

majoriteten.

 Självidentifikation. Den enskilde såväl som gruppen skall ha en vilja

och strävan att behålla sin identitet.

 Historiska eller långvariga band med Sverige. Regeringen anser inte

att det är möjligt att dra någon absolut gräns i år mätt. Vår bedömning är

dock att endast minoritetsgrupper vars minoritetskultur funnits i Sverige

före sekelskiftet uppfyller kravet på historiska eller långvariga band.

Till skillnad från ramkonventionen innehåller minoritetsspråks-

konventionen bestämmelser om vilka kriterier som ligger till grund för

att ett språk skall behandlas som ett minoritetsspråk. Av artikel 1 framgår

att ett landsdels- eller minoritetsspråk skall ha använts av hävd i ett visst

territorium inom en stat av medborgare i staten, och att det skall vara

annorlunda än det officiella språket. Därtill skall språket talas av

tillräckligt många personer. Även om ett språk inte kan uppfylla kravet

på historisk geografisk anknytning kan det omfattas av vissa av

konventionens bestämmelser såsom ett territoriellt obundet språk.

Nationella minoriteter

De nationella minoriteter i Sverige som uppfyller de redovisade

kriterierna för en nationell minoritet är samer, sverigefinnar,

tornedalingar, romer och judar. De tillhör etniska, religiösa eller

språkbaserade minoritetsgrupper med uttalad samhörighet som till antalet

i förhållande till resten av befolkningen har en icke dominerande

ställning. Samtliga har funnits i Sverige under en längre tid och flertalet

identifierar sig med den grupp de tillhör. Många arbetar dessutom aktivt i

sina egna organisationer för att bevara gruppens särart.

Minoritetsspråk

Av minoritetsspråkskonventionen framgår att ett minoritetsspråk skall

vara annorlunda än det officiella språket. Av denna anledning kan

dialekter och folkmål som talas i olika delar av landet inte sägas ha så

särskiljande drag att de utgör minoritetsspråk. I minoritetsspråkskonven-

tionen anges också uttryckligen att dialekter inte omfattas av konven-

tionens bestämmelser.

När det gäller teckenspråket kan konstateras att det i och för sig är

annorlunda än det officiella språket samt att det har använts i Sverige

sedan år 1875. Det är också en viktig del av dövas kultur. Trots det är det

uppenbart att teckenspråket inte kan anses falla inom ramen för syftet

med minoritetsspråkskonventionen. Den bygger på språkens anknytning

till urbefolkningar och andra nationella minoriteter som etniska grupper.

De skäl som finns för att stödja teckenspråket ligger därför vid sidan av

konventionens syfte. Det kan i sammanhanget noteras att Europa-

parlamentet i en resolution den 18 november 1998 tagit upp frågan om

särskilda åtgärder för stöd och erkännande av teckenspråket. Det kan

tilläggas att inget land hittills har omfattat teckenspråket vid sin

ratifikation av minoritetsspråkskonventionen.

Även språk som börjat användas i Sverige först in på 1900-talet faller

utanför konventionens tillämpningsområde.

Mot bakgrund av regeringens ställningstagande när det gäller vilka

som är nationella minoriteter i Sverige har det funnits anledning att

närmare överväga om dessa minoriteters språk eventuellt tillsammans

med andra språk är att betrakta som minoritetsspråk. Regeringen har

gjort bedömningen att det finns fem språk i Sverige som uppfyller

minoritetsspråkskonventionens kriterier. De har samtliga talats av hävd

och skiljer sig tydligt från det svenska språket. Dessutom utgör talarna av

dessa språk ett sådant antal att det finns goda möjligheter att bevara

språken. De utpekade språken är samiska (alla varieteter av samiska

såsom, nordsamiska lulesamiska och sydsamiska), finska, meänkieli,

romani chib (alla varieteter av romani chib) och jiddisch. Samiska, finska

och meänkieli har historisk geografisk bas medan romani chib och

jiddisch är territoriellt obundna språk i Sverige.

Ett minoritetsspråk som har en historisk geografisk bas ges enligt

minoritetsspråkskonventionen ett starkare skydd än de territoriellt

obundna språken både i den region där språket har sin geografiska bas

och på riksplanet. Det innebär att samiska, finska och meänkieli kommer

att omfattas av regeringens förslag och åtgärder i det följande såväl

regionalt som på riksplanet.

I det följande kommer vi att använda begreppet minoritetsspråk när

alla fem språken avses och landsdels- eller minoritetsspråk när samiska,

finska och meänkieli, dvs. språk med en historisk geografisk bas avses.

Eftersom några av de utpekade språken består av flera varieteter

(språkformer) har det funnits anledning att överväga om olika varieteter

av språken bör behandlas som egna språk vid en svensk ratificering av

konventionen eller inte. Utgångspunkten för bedömningen har varit syftet

med konventionen och vilka effekter en tillämpning av konventionen kan

få i olika situationer.

Meänkieli och finska

Det finns flera skäl som talar för att meänkieli (tornedalsfinska)

behandlas som ett eget språk även om det finns de som menar att

meänkieli endast är en varietet av finska. Språkliga, men också kulturella

och historiska särdrag hos den tornedalska befolkningen talar för ett

sådant synsätt. Även tornedalingarnas egen strävan under senare år att

värna om det egna språkets särart och sin egen kultur och historia är

väsentlig i sammanhanget. Utöver meänkieli bör även finska behandlas

som ett territoriellt baserat språk i Tornedalen. Att behandla meänkieli

och finska olika inom denna region kan enligt regeringens mening inte

vara rimligt eftersom meänkieli har sitt ursprung i det finska språket.

Dessutom fyller det finska språket såsom skriftspråk en viktig funktion

eftersom den skrivna formen av meänkieli fortfarande är under

utveckling. Finska har vidare stor betydelse för det pågående utbytet

mellan svenska och finska Tornedalen både språkligt, kulturellt, socialt

och ekonomiskt. Finska är också ett levande språk i vissa delar av

Tornedalen eftersom det i dag bor en relativt stor andel finsktalande i

området.

Samiska

Det samiska språket talas i flera varieteter nordsamiska, lulesamiska

och sydsamiska. Regeringen bedömer dock att det finns starka skäl som

talar för att samiska behandlas som ett språk vid en ratificering. Det

främsta skälet är att ett motsatt ställningstagande med stor sannolikhet

skulle leda till att de minst använda av de samiska varieteterna inte skulle

kunna omfattas av konventionens tillämpning. Om man däremot

behandlar samiskan som ett språk vid en ratificering, omfattar det

samtliga varieteter oavsett antal användare. Målet är att enskilda skall

kunna välja vilken varietet av språket de vill använda och bli bemötta på.

En ratificering för samiska som ett språk ger också den fördelen att det

bidrar till nordisk rättslikhet eftersom både Finland och Norge har gjort

på detta sätt vid sin ratificering av minoritetsspråkskonventionen.

Romani chib

I likhet med samiska finns även starka skäl som talar för att behandla

romani chib som ett språk vid en svensk ratificering av

minoritetsspråkskonventionen. Det viktigaste skälet är att bara genom en

ratificering på det sättet kan alla de varieteter av romani chib som talas i

Sverige i dag omfattas av konventionens skydd. Om varieteterna

behandlas som särskilda språk finns det en risk att de minst talade

varieteterna av romani chib skulle anses användas av för få personer för

att det skulle kunna motivera en tillämpning av konventionen på dem

som särskilda språk. Dessa varieteter skulle då helt falla utanför

konventionens tillämpning. Regeringens slutsats blir mot denna bakgrund

att övervägande skäl talar för att behandla de olika varieteterna av romani

chib som ett språk vid en svensk ratificering av konventionen.

Jiddisch

När det gäller jiddisch har avvägningen inte gällt om det finns flera

varieteter av detta språk utan om det funnits bevis för att språket talats i

Sverige kontinuerligt sedan slutet av 1700-talet då de första

jiddischtalarna kom till Sverige. Forskning visar att jiddisch troligen inte

talats kontinuerligt under tidsperioden men i gengäld har språket funnits

under olika perioder i historien till följd av att nya grupper jiddischtalare

anlänt till landet. Detta återkommande nytillskott av jiddischtalare har

gjort att antalet talare varit tillräckligt stort för att språket skulle kunna

överleva. Dessutom är det viktigt att hålla i minnet att jiddisch är ett

språk som till skillnad från andra språk i Europa minskat i omfattning på

ett onaturligt sätt bl.a. till följd av förintelsen av judar från Östeuropa.

Jiddisch skulle troligen ha haft en helt annan utbredning i Europa i dag

om Förintelsen inte inträffat. Det är därför tillfredsställande att det finns

tecken som tyder på ett ökat intresse inom de judiska församlingarna för

att medverka till att jiddisch även i fortsättningen talas i Sverige. Det är

väsentligt att jiddisch kan ges det stöd som behövs för språket inte skall

dö ut. Regeringen anser mot denna bakgrund att det finns anledning att

ge jiddisch status som minoritetsspråk i Sverige.

Sveriges ratificering och dess konsekvenser

Regeringen föreslår mot bakgrund av vad som redovisats tidigare att

Sverige bör ratificera ramkonventionen och minoritetsspråkskonven-

tionen. Många av de bestämmelser som anges i konventionerna uppfyller

Sverige redan i dag genom lagstiftning på vitt skilda områden, såsom

religionsfrihet, yttrandefrihet och förbud mot diskriminering. I sam-

manhanget bör också nämnas att det i 1 kap. 2 § regeringsformen anges

att etniska, språkliga och religiösa minoriteters möjligheter att behålla

och utveckla ett eget kultur- och samfundsliv bör främjas. Ytterligare

åtgärder måste dock vidtas för att en ratifikation skall kunna ske.

Utformningen av regeringens minoritetspolitik innebär ett särskilt

starkt skydd för de språk som har en historisk geografisk bas. Det medför

att de nationella minoriteter som talar landsdels- eller minoritetsspråk

skall ha rätt att använda sitt modersmål i kontakt med myndigheter och

domstolar. Dessutom skall förskoleundervisning och äldreomsorg finnas

tillgänglig på dessa språk inom de traditionella bosättningsområdena.

Regeringen avser även vidta en rad rikstäckande åtgärder för att stödja

och skydda samtliga nationella minoriteters språk, kultur och historia

inom framförallt utbildnings- och kulturområdet. Dessutom kommer

även insatser att göras för att de nationella minoriteterna skall få

möjlighet till inflytande på olika åtgärder som rör dessa grupper samt

fortsatt stöd för frågor som rör dem på den internationella arenan.

Sverige uppfyller i dag en stor del av bestämmelserna i

ramkonventionen för samer, sverigefinnar, tornedalingar, romer och

judar. När det gäller minoritetsspråkskonventionen uppfyller Sverige

flertalet punkter eller stycken i del II för samtliga minoritetsspråk. Som

framgår av avsnitt 4.3 ställer minoritetersspråkskonventionen krav på att

de ratificerande staterna uppfyller minst 35 punkter eller stycken i del III

för varje landsdels- eller minoritetsspråk. Sverige kan i dag uppfylla

sammanlagt 33 punkter eller stycken i del III för samiska, 32 punkter

eller stycken för finska och 28 punkter eller stycken för meänkieli.

 Regeringens förslag och bedömningar i denna proposition innebär att

Sverige helt kommer att kunna uppfylla ramkonventionens bestämmelser

för samtliga minoritetsgrupper samt minoritetsspråkskonventionens del II

för minoritetsspråken. I del III kommer Sverige att kunna uppfylla 46

punkter eller stycken för samiska, 46 punkter eller stycken för finska och

43 punkter eller stycken för meänkieli. Regeringen har också gått längre

än vad konventionen kräver genom åtgärder som innebär att vissa

punkter och stycken i del III tillämpas även på de territoriellt obundna

språken romani chib och jiddisch.

Regeringens förslag och bedömningar leder också till att en rad

konventionsbestämmelser, som vi angett att Sverige redan i dag kan

sägas uppfylla, bättre uppfylls enligt ramkonventionens och minoritets-

språkskonventionens intentioner.

Uppföljning

Det är väsentligt att de åtgärder som kommer att genomföras inom ramen

för minoritetspolitiken följs upp och utvärderas. Det gäller såväl

kostnadseffekterna som det genomslag åtgärderna får för minoritets-

grupperna. Regeringen avser att ta olika initiativ för att åstadkomma en

samlad uppföljning av den nya politiken. Bl.a. bör de centrala statliga

myndigheter som särskilt berörs av åtgärderna redovisa hur åtgärderna

har tillämpats i praktiken och vilka konsekvenser de har fått. Vidare bör

en regional arbetsgrupp inrättas inom Länsstyrelsen i Norrbottens län för

att följa upp de regionala insatserna.

7 Regionala åtgärder

7.1 Rätt att använda samiska, finska och meänkieli hos

förvaltningsmyndigheter och domstolar

Regeringens förslag: Enskilda skall ges en lagstadgad rätt att

använda samiska, finska och meänkieli hos domstolar och

förvaltningsmyndigheter i de geografiska områden där språken

använts av hävd och fortfarande används i tillräcklig utsträckning. Det

geografiska område där sådana regler skall tillämpas för samiska är

Arjeplogs, Gällivare, Jokkmokks och Kiruna kommuner. För finska

och meänkieli skall det geografiska området utgöras av Gällivare,

Haparanda, Kiruna, Pajala och Övertorneå kommuner.

Om det finns särskilda skäl skall regeringen samt efter regeringens

bemyndigande landstingsfullmäktige och kommunfullmäktige ges rätt

att undanta en förvaltningsmyndighet från lagens tillämpning.

Kommitténs förslag: Stämmer i huvudsak överens med regeringens

förslag. Kommittén har även föreslagit att reglerna om rätt att använda

samiska, finska och meänkieli i domstol skall gälla för samtliga

domstolar i mål eller ärenden vid såväl allmänna domstolar,

förvaltningsdomstolar och specialdomstolar som överrätter med

domkretsar som till någon del omfattar förvaltningsområdena.

Remissinstansernas synpunkter: Remissvaren är övervägande

positiva till kommitténs förslag men flera remissinstanser har synpunkter

på hur förslaget skall ändras så det överensstämmer med domstolarnas

och myndigheternas verklighet. Längst i kritiken går Hovrätten för Övre

Norrland som anser att utredningens förslag inte bör genomföras.

Hovrätten anför bl.a. att man måste räkna med olägenheter för andra

inblandade. Förhandlingarna kommer att ta längre tid och en motpart

kommer att drabbas av de risker som alltid följer av att ett samtal sker via

tolk. Två viktiga principer står emot varandra, rätten att använda

minoritetsspråk och rättsäkerhetsintresset. Hovrätten anser att rättsäker-

hetsintresset skall väga över. Hovrätten anser även att ett bättre kriterium

än domkretsindelningen bör användas vid avgörandet om en enskild har

rätt att använda ett minoritetsspråk. Gällivare tingsrätt anför att det kan i

frågasättas om domstolar bör ingå som forum för att minoriteter skall få

möjlighet att stärka sin identitet. Domstolarna är ju i första hand till för

att skipa rättsvisa. Piteå tingsrätt anser att förslagen för lite väl långt.

Kammarrätten i Sundsvall och Länsrätten i Norrbottens län tillstyrker att

förslaget om rätten att använda samiska och finska vid förvaltnings-

myndigheter och domstolar inom särskilda förvaltningsområden regleras

i lag. Länsrätten i Norrbottens län ifrågasätter dock om bestämmelsen

om undantag från lagens tillämpning är konventionsenlig. Endast

Uppsala universitet vill se ett mer långtgående förslag än det som

kommittén föreslagit. Sametinget anser att även en försöksverksamhet

med rätt att använda samiska bör genomföras i Storumans, Krokoms och

Strömsunds kommuner.

Skälen för regeringens förslag

Minoritetsspråkskonventionens bestämmelser

De bestämmelser som finns i del III i minoritetsspråkskonventionen tar

sikte på landsdels- eller minoritetsspråk som har en historisk geografisk

bas. Bestämmelserna är till största delen begränsade i sin tillämpning till

de geografiska områden där språken använts av hävd och fortfarande

används av tillräckligt många för att motivera en tillämpning av

minoritetsspråkskonventionen.

Minoritetsspråkskonventionens artikel 9 innehåller bestämmelser om

rätten eller möjligheten att använda sig av landsdels- eller

minoritetsspråk i domstol. I artikeln finns olika nivåer för staternas

åtaganden. Räckvidden av artikeln är begränsad till de domkretsar där

antalet bosatta personer som använder landsdels- eller minoritetsspråk

motiverar bestämmelsernas tillämpning. Med domkretsar avses i stort

sett samma geografiska område som det där språket talas av hävd.

Rätten eller möjligheten att använda ett landsdels- eller minoritetsspråk

i domstol är oberoende av om personen behärskar det officiella språket

eller inte. Med domstol avses alla organ som utövar en dömande

funktion. Rätten får dock enligt artikel 9 inte utnyttjas så att en rättsenlig

handläggning hindras.

Artikel 9 innehåller även bestämmelser om att staten i viss

utsträckning skall tillhandahålla översättning och tolkning i domstol utan

kostnad och att domstolar inte skall vägra godkänna juridiska dokument

för att de är upprättade på ett landsdels- eller minoritetsspråk.

Artikel 10 i minoritetsspråkskonventionen innehåller bestämmelser

rörande förvaltningsmyndigheter och samhällsservice. Även i denna

artikel finns olika nivåer för staternas åtaganden när det gäller rätten att

använda landsdels- eller minoritetsspråk. Syftet med artikeln är att de

som använder landsdels- eller minoritetsspråk skall kunna använda dessa

språk när de utövar sina medborgerliga rättigheter och fullgör sina

skyldigheter. Artikeln behandlar statliga myndigheter, kommunala och

regionala myndigheter och beslutande församlingar samt andra organ

som producerar offentliga tjänster, om det sker under offentlig kontroll.

Även här är artikelns räckvidd begränsad till det geografiska område där

tillräckligt många använder ett landsdels- eller minoritetsspråk. Vissa av

bestämmelserna som rör statliga myndigheter och offentliga tjänster skall

tillämpas i rimlig utsträckning . Härigenom ges staten en möjlighet att

avgöra om uppfyllandet av artikeln skall ske omedelbart eller efter hand.

Beträffande regionala och kommunala myndigheter och beslutande

församlingar används begreppen tillåta och/eller uppmuntra mot

bakgrund av den regionala och kommunala självbestämmanderätten.

I artikel 13.2c) behandlas ett näraliggande område nämligen rätten att

bli bemött på landsdels- eller minoritetsspråk vid institutioner som

erbjuder social omsorg såsom, sjukhus, pensionärshem och vårdhem.

Vad uppfyller Sverige i dag?

De landsdels- eller minoritetsspråk som har en historisk geografisk bas i

Sverige är som vi tidigare sagt samiska, finska och meänkieli.

Som en allmän i princip i Sverige gäller att rättegång skall hållas på

svenska språket. I 33 kap. 9 § rättegångsbalken (RB) finns dock en

bestämmelse om att domstolen vid behov får låta översätta handlingar

som kommer in till eller skickas ut från domstolen. Bestämmelsen

innebär att en inlaga på ett främmande språk skall översättas om det kan

antas ha betydelse för målet. Vidare innebär bestämmelsen att en domstol

av kostnadsskäl bör vara försiktig med att översätta sådana handlingar.

Översättning bör endast ske av domstolen om det inte kan ske på annat

sätt. Konsekvensen av att domstolen inte finner skäl att översätta en

handling och att en part inte följer ett föreläggande att ombesörja

översättning torde bli att handlingen lämnas utan avseende på samma sätt

som en grovt ofullständig handling. I 5 kap. 6 § RB anges att tolk kan

anlitas om någon som skall höras inför rätten inte behärskar det svenska

språket. Bedömning av behovet av tolk görs av domstolen. Det finns

följaktligen inte någon absolut rätt att använda andra språk än svenska

vid domstol. I 50 § förvaltningsprocesslagen (1971:29) finns en

bestämmelse där både muntlig och skriftlig översättning regleras.

Innebörden av bestämmelsen motsvarar bestämmelserna i rättegångs-

balken.

Det föreligger således ingen absolut skyldighet för en domstol att

översätta inlagor eller bevisning som ges in på ett annat språk. Det finns

emellertid ingen bestämmelse som säger att en inlaga eller bevisning

skall avvisas enbart på den grunden att den är avfattad på ett annat språk

än svenska. Sverige uppfyller därför enligt vår bedömning artikel 9.1a

iii), som avser brottmål.

Inte heller är en juridisk handling ogiltig enligt svensk rätt bara för att

den är upprättat på annat språk än svenska varför Sverige enligt vår

bedömning även uppfyller artikel 9.2 i minoritetsspråkskonventionen.

I 8 § förvaltningslagen (1986:223) anges att myndigheter vid behov

bör anlita tolk i kontakter med personer som inte behärskar svenska.

Bestämmelsen gäller både skriftliga och muntliga kontakter. Myndig-

heter har således lika lite som domstolar någon absolut skyldighet att

anlita tolk eller översättare. I stället görs en behovsprövning. Inte heller

beträffande myndigheter finns någon bestämmelse i svensk rätt med

innebörden att handlingar som ges in på annat språk än svenska anses

ogiltiga bara på den grunden att de är upprättade på annat språk. En

myndighet får också upprätta handlingar på andra språk och det är tillåtet

för regionala och lokala myndigheter att ge ut sina officiella dokument på

annat språk än svenska. Därtill tillåter Sverige att traditionella och

korrekta former av ortnamn på samiska, finska eller meänkieli används

eller införs. Det är enligt namnlagen (1982:670) tillåtet att släktnamn

antas i enlighet med inhemskt språkbruk.

Regeringen har i propositionen Kulturarv kulturmiljöer och kultur-

föremål (prop. 1998/99:114) föreslagit att ett av målen för kultur-

miljöverksamheten skall vara nationell och internationell solidaritet och

respekt inför olika gruppers kulturarv. I propositionen föreslås också att

lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. skall kompletteras med

bestämmelser om god ortnamnssed vid statlig och kommunal verk-

samhet. Det innebär bl.a. att svenska, samiska, finska och meänkieli så

långt möjligt används samtidigt på kartor samt vid skyltning och övrig

utmärkning i flerspråkiga områden.

Sammantaget medför detta att Sverige uppfyller sex punkter eller

stycken i artikel 10 för samiska, finska och meänkieli.

Skäl för ytterligare åtgärder

Av vår tidigare redogörelse följer att stödet för samiska, finska och

meänkieli i dag är svagt i offentliga sammanhang. Med offentliga

sammanhang avses här rättsväsendet samt statliga och kommunala

förvaltningsmyndigheter. Det är enligt vår mening därför viktigt att

stödet för samiska, finska och meänkieli stärks i offentliga sammanhang.

Ytterligare åtgärder behövs även för att uppfylla minoritetsspråks-

konventionens krav. Utöver att stödet för språken stärks innebär sådana

åtgärder ett erkännande av dessa språk och höjd status för språken. Höjd

status för språken kan även påverka benägenheten att lära sig dem. För

dem som använder samiska, finska och meänkieli har betydelsen av att få

använda språket i offentliga sammanhang och den högre status för

språken som detta kommer att leda till betonats som viktigt.

Ett annat skäl för att införa en rätt att använda samiska, finska och

meänkieli i offentliga sammanhang är att detta leder till att de som

använder språken har större praktisk nytta av dem. Även detta kan

medverka till att fler lär sig språken. Språken har också större

förutsättningar att utvecklas terminologiskt och på annat sätt om de kan

användas även i offentliga sammanhang jämfört med om de enbart

används i privata sammanhang.

Regeringen anser därför att det, i enlighet med vad konventionen

föreskriver, är lämpligt att föreslå nya regler om rätt att hos domstolar

och förvaltningsmyndigheter använda landsdels- eller minoritetsspråk

som har en historisk geografisk bas. Vi föreslår således att enskilda skall

ges en lagstadgad rätt att använda samiska, finska och meänkieli hos

domstolar och förvaltningsmyndigheter. En utökad rätt att använda

samiska, finska och meänkieli i offentliga sammanhang ger ett ökat

skydd och främjande av dessa språk. Erfarenheterna från Norge visar

också att detta blivit resultatet av de regionalt tillämpliga regler som

finns där till stöd för användningen av samiska i offentliga sammanhang.

En användning av andra språk än svenska i offentliga sammanhang bör

i första hand handla om att vid sidan av det svenska språket också

använda landsdels- eller minoritetsspråken. Det är således inte fråga om

att ersätta det svenska språket med ett landsdels- eller minoritetsspråk.

Den geografiska begränsningen för regionala åtgärder

Minoritetsspråkskonventionen är till stor del inriktad på att ge stöd och

skydd för landsdels- eller minoritetsspråken i de geografiska områden där

språken använts av hävd och fortfarande används i tillräcklig omfattning.

Denna begränsning bygger på att man ansett att det kan möta alltför stora

hinder, både praktiskt och kostnadsmässigt, att tillämpa konventionens

olika bestämmelser i områden där mycket få personer använder ett

landsdels- eller minoritetsspråk. Ett exempel på de praktiska svårigheter

som kan uppstå om man försöker tillämpa konventionen på språk som

talas av mycket få personer är att de bestämmelser i konventionen som

förutsätter att det finns tolkar och tjänstemän som behärskar språket inte

kan tillämpas eftersom rekryteringsunderlaget till sådana tjänster då är

för litet. Det kan också visa sig orimligt kostnadskrävande att vidta

omfattande åtgärder till stöd för ett språk med mycket få användare.

Det finns flera skäl att följa konventionens föreskrifter och begränsa

tillämpningen av regler om rätt att hos domstolar och förvaltnings-

myndigheter använda samiska, finska och meänkieli till områden där

språken använts av hävd och fortfarande används i tillräcklig

utsträckning.

Sverige är sedan lång tid tillbaka enspråkigt i den offentliga

förvaltningen. Rikstäckande bestämmelser om rätt att använda samiska,

finska och meänkieli hos domstolar och förvaltningsmyndigheter skulle

kunna bli mycket resurskrävande, både ekonomiskt och när det gäller

tillgången till språkkunnig personal. Att i dag genomföra rikstäckande

åtgärder skulle därför vara i det närmaste praktiskt ogenomförbart.

En annan omständighet som bör vägas in är de statliga myndig-

heternas, kommunernas och landstingens inställning till att stödja och

skydda samiska, finska och meänkieli som språk genom regler av detta

slag. Om man redan ger viss service på dessa språk eller i vart fall är

positiv till att ge sådan service kan tillämpningen av reglerna förväntas

fungera bättre och leda till ett stöd för språken. En sådan positiv

inställning kan framför allt förväntas finnas i de områden där språken

använts under mycket lång tid tillbaka och fortfarande används i stor

utsträckning. I många av de berörda kommunerna förekommer redan i

dag offentlig verksamhet med en medveten inriktning på samiska, finska

och meänkieli samt samisk, finsk och tornedalsk kultur, inom såväl

förskoleverksamheten och skolväsendet som inom äldreomsorgen och

den centrala kommunala förvaltningen. Ytterligare sådan verksamhet

planeras också på flera håll.

Det är också i dessa regionala områden som behovet av regler om rätt

att använda samiska, finska och meänkieli hos domstolar och förvalt-

ningsmyndigheter kan antas vara störst. Reglerna kan också antas ha

störst förutsättning att leda till att dessa språk stärks i sådana områden

där språken har stöd i den lokala historien och fortfarande är en levande

del av vardagen.

Ett annat skäl för att ge regler om rätt att använda samiska, finska och

meänkieli hos domstolar och förvaltningsmyndigheter en regional

tillämpning är att detta markerar språkens särskilda betydelse och historia

i dessa områden. Detta kan också leda till att den kultur och historia som

hänger samman med språken i dessa områden lyfts fram och får ökat

stöd. För svensk del skulle detta innebära att språken och kulturen och

dess historia i Norrbotten skulle markeras. Detta skulle i sin tur bidra till

att på ett tydligt sätt lyfta fram Norrbotten som det flerkulturella och

flerspråkiga område det historiskt sett alltid varit och fortfarande är.

I både Norge och Finland har man valt att geografiskt begränsa

tillämpningen av de regler som ger samisktalande rätt att använda sitt

språk i kontakt med offentliga organ; i Norge till sex kommuner i

Nordnorge och i Finland i huvudsak till tre kommuner i norra delarna av

landet.

Regeringen anser sammanfattningsvis att såväl minoritetsspråkskon-

ventionens inriktning som praktiska, historiska och kulturella skäl samt

en strävan efter nordisk rättslikhet talar för att nya regler om rätt att

använda samiska, finska och meänkieli hos domstolar och förvaltnings-

myndigheter bör få en regional tillämpning i de områden där språken

används av hävd. Vi föreslår därför att de nya reglerna om rätt att

använda samiska, finska och meänkieli hos domstolar och förvaltnings-

myndigheter utformas så att reglerna kommer att tillämpas i vissa

geografiska områden.

Vid en samlad bedömning av var flest samisktalande inom det

traditionella samiska språkområdet kan antas vara bosatta och var

domstolarna och myndigheterna har bäst förutsättningar för att tillämpa

regler om rätt att använda samiska, anser regeringen i likhet med

Minoritetsspråkskommittén att det geografiska område där sådana regler

bör gälla är Arjeplogs, Gällivare, Jokkmokks och Kiruna kommuner. Det

geografiska område som dessa kommuner tillsammans utgör har vi valt

att benämna förvaltningsområdet för samiska.

När det gäller avgränsningen av det område där regionalt tillämpliga

regler om rätt att tala finska och meänkieli skall gälla framgår av

Minoritetsspråkskommitténs enkätundersökning att såväl kommunala

och landstingskommunala som statliga myndigheter har tillgång till

finsktalande personal i relativt stor omfattning i Haparanda, Övertorneå

och Pajala kommuner. Frågorna i enkäten gällde dock bara finskans

ställning i området vilket gör att det är svårt att avgöra om svaren

omfattar både finska och meänkieli eller bara finska. Man kan dock anta

att svaren även omfattade meänkieli eftersom majoriteten av invånarna i

nämnda kommuner är meänkielitalare. Företrädare för nämnda

kommuner samt Kiruna och Gällivare kommuner uttalade sig positivt i

enkätsvaren till införande av regionala åtgärder för finska. Vid en

bedömning av var flest finsktalande och meänkielitalande inom

Tornedalen finns och var myndigheterna och domstolarna har bäst

förutsättningar för att tillämpa regler om rätt att använda finska och

meänkieli, anser vi att det geografiska område där sådana regler är

motiverade utgörs av Gällivare, Haparanda, Kiruna, Pajala och

Övertorneå kommuner. Det geografiska område som dessa kommuner

utgör har vi valt att benämna förvaltningsområdet för finska och

meänkieli.

Den regionala avgränsningen innebär i första hand att de kommuner

som ingår i respektive förvaltningsområde kommer att omfattas av

regeringens förslag till nya regler.

Vad gäller de statliga myndigheterna skall enligt regeringens mening

regionala och lokala myndigheter med ett geografiskt verksamhets-

område som helt eller delvis omfattar respektive förvaltningsområde

tillämpa de nya reglerna.

När det gäller domstolar har Minoritetsspråkskommittén föreslagit att

reglerna om rätt att använda samiska, finska och meänkieli hos domstol

skall gälla för samtliga domstolar i mål eller ärenden vid såväl allmänna

domstolar, förvaltningsdomstolar och specialdomstolar som överrätter

med domkretsar som till någon del omfattar förvaltningsområdena. En

sådan utformning av reglerna medför t.ex. att reglerna skall tillämpas hos

en överrätt oavsett om målet tidigare har prövats av en länsrätt eller

tingsrätt med en domkrets som helt eller delvis omfattar

förvaltningsområdena. En sådan utformning av reglerna medför även att

rätten att tala något av de aktuella språken tillkommer alla som har ett

ärende eller ett mål i t.ex. Högsta domstolen, Regeringsrätten eller

Marknadsdomstolen. Enligt vår mening är det även beträffande

domstolar den regionala anknytningen som bör vara avgörande för vilka

domstolar som skall tillämpa de nya reglerna. Regeringen föreslår därför

att en länsrätt och en tingsrätt med en domkrets som helt eller delvis

omfattar något av förvaltningsområdena skall tillämpa de nya reglerna.

Även vissa specialdomstolar har en regional anknytning. Rätten att

använda samiska, finska och meänkieli i domstol skall därför även

omfatta fastighetsdomstol, miljödomstol och sjörättsdomstol med en

domkrets som helt eller delvis omfattar något av förvaltningsområdena.

Vissa förvaltningsmyndigheter har mycket lite kontakt med

allmänheten. För en sådan myndighet kan det inte vara befogat att

omfattas av de nya regler regeringen föreslår. Regeringen bör därför ges

möjlighet att föreskriva att en myndighet inte skall omfattas av rätten att

tala samiska, finska och meänkieli. Samma övervägande gäller även i

fråga om kommunala förvaltningsmyndigheter varför landstingsfull-

mäktige och kommunfullmäktige efter regeringens bemyndigande bör

kunna medge undantag. Regeringen anser inte att en sådan bestämmelse

om undantag strider mot minoritetsspråkskonventionen. Konventionen

föreskriver att bestämmelserna som rör statliga myndigheter och

offentliga tjänster skall tillämpas i rimlig utsträckning. Beträffande

regionala och kommunala myndigheter och beslutande församlingar

föreskrivs i konventionen att staterna förbinder sig att tillåta och/eller

uppmuntra de olika åtgärderna.

Även utanför förvaltningsområdena för samiska respektive finska och

meänkieli finns de territoriellt baserade språken representerade. I t.ex.

Stockholmsområdet bor ett stort antal samer, sverigefinnar och

tornedalingar. I dag pågår satsningar inom vård och omsorg för den till

antalet största av de tre minoritetsgrupperna, sverigefinnarna, i framför

allt Stockholm och Mälardalen. Stockholms kommun har också flera

finskspråkiga skolor. Regeringen ser det som angeläget att dessa insatser

kan fortsätta.

Vem skall ha rätt att använda samiska, finska och meänkieli hos domstolar

och förvaltningsmyndigheter?

Rätt att använda samiska, finska och meänkieli hos domstolar och

förvaltningsmyndigheter skall enligt regeringens mening gälla i respek-

tive språks förvaltningsområde oberoende av om personen som använder

samiska, finska eller meänkieli är svensk medborgare eller inte och

oberoende av var den enskilde är bosatt.

Det finns i dag många personer som inte är svenska medborgare som

är bosatta i de områden där reglerna är avsedda att tillämpas. Det är

därför olämpligt att göra en uppdelning mellan svenska medborgare och

andra så att bara de som är svenska medborgare får rätt att använda

samiska, finska och meänkieli hos förvaltningsmyndigheter och

domstolar i området. Behovet av att få denna service på sitt eget språk

kan antas vara lika stort eller större bland de personer som inte är

svenska medborgare och som bor i regionen.

En tillämpning av reglerna som omfattar alla som befinner sig i

förvaltningsområdet för finska och meänkieli respektive i förvaltnings-

området för samiska oberoende av medborgarskap innebär ett bättre

skydd av språken eftersom språken kan antas användas mer och

förvaltningsområdenas egenskap av flerspråkiga områden stärks.

Inte heller föreligger skäl att uppställa krav på bosättning i respektive

förvaltningsområde för att enskild skall ha rätt att använda samiska,

finska och meänkieli hos domstolar och förvaltningsmyndigheter.

När det gäller medborgare i övriga nordiska länder gäller den nordiska

språkkonventionen (SÖ 1982:93). Enligt denna har Sverige åtagit sig att

verka för att medborgare i annat nordiskt land vid behov skall ha rätt att

använda sitt eget språk vid kontakt med svenska myndigheter och andra

offentliga organ. Den nordiska språkkonventionens krav går därmed inte

lika långt som minoritetsspråkskonventionens krav som innebär att

användare av landsdels- eller minoritetsspråk skall ges en rätt att använda

sitt eget språk när framställningar görs till förvaltningsmyndigheter.

Åtgärdernas omfattning

De bestämmelser som finns i minoritetsspråkskonventionen när det gäller

att ge enskilda rätt att använda landsdels- eller minoritetsspråk i kontakt

med rättsväsendet och förvaltningsmyndigheter innebär en möjlighet att

välja olika former och olika nivåer för Sveriges åtaganden enligt

konventionen. Vid dessa överväganden bör flera omständigheter beaktas.

En omständighet är att införandet av regler som innebär en rätt att i

stället för svenska få kommunicera på sitt eget språk i kontakt med

myndigheter innebär en grundläggande förändring i gällande regel-

system. Myndigheterna har under många hundra år haft svenska som det

enda förvaltningsspråket. Det är därför lämpligt att utvecklingen mot

flerspråkiga regioner där samiska, finska och meänkieli får användas

jämsides med svenska i den offentliga förvaltningen och inom

rättsväsendet sker stegvis. Förändringarna bör ske i samarbete mellan

dem som använder språken och den övriga befolkningen i dessa områden

samt i samverkan med lokala kommunala, landstingskommunala och

statliga myndigheter och domstolar i regionen.

De nya bestämmelserna måste även ha stöd på riksplanet både hos

majoritetsbefolkningen i hela landet och på myndighetsnivå. Även detta

talar för en stegvis utveckling och förändring mot flerspråkighet i den

offentliga förvaltningen i dessa områden.

Mot denna bakgrund anser regeringen att utgångspunkterna för vårt

förslag bör vara att reglerna om rätt att använda samiska, finska och

meänkieli i offentliga sammanhang minst skall motsvara den praxis som

redan i dag finns när det gäller att från myndigheternas sida ge viss

service på samiska, finska och meänkieli till dem som använder dessa

språk. För att främja en utveckling av språken och ge dem ett ökat stöd

bör dock reglerna ge en utökad möjlighet att använda språken. Den

service som ges i dag på dessa språk bör således utökas. Omfattningen av

reglerna får emellertid inte bli så hög att reglerna blir praktiskt ogenom-

förbara eller skapar motsättningar mellan myndigheter och enskilda eller

mellan dem som använder språken och majoritetsbefolkningen.

En annan fråga som måste övervägas är om regler om rätt att använda

samiska hos domstolar och förvaltningsmyndigheter skall utformas på

samma sätt som regler om rätt att använda finska och meänkieli hos

domstolar och förvaltningsmyndigheter.

Det är betydligt fler personer som använder finska och meänkieli i

förvaltningsområdet för finska och meänkieli än som använder samiska i

förvaltningsområdet för samiska. Det finns även betydligt fler personer

som behärskar finska och meänkieli än samiska bland dem som är statligt

och kommunalt anställda i dessa områden. Detta skulle kunna tala för att

regler om rätt att använda finska och meänkieli i kontakt med

förvaltningsmyndigheter och domstolar skall utformas på en enligt

konventionen högre åtagandenivå än motsvarande regler för samiska. Å

andra sidan är den omständigheten att samiskan troligen används av färre

personer ett argument för att ge samiskan ett särskilt starkt skydd

eftersom språket kan anses ha en svagare och mer hotad ställning och

därmed behov av ett starkare skydd.

Vi anser att det finns starka skäl för att utforma regler om rätt att

använda samiska respektive finska och meänkieli i offentliga

sammanhang på samma åtagandenivå. En skillnad i åtagandenivå när det

gäller rätten att använda språken i offentliga sammanhang kan uppfattas

som att språken bedömts som olika skyddsvärda. Så är naturligtvis inte

fallet. Bestämmelser med olika innehåll kan även leda till att reglerna blir

svårare att tillämpa. Särskilt gäller detta för myndigheter och domstolar

med verksamhetsområde inom Kiruna och Gällivare kommuner där både

regler om rätt att använda samiska och regler om rätt att använda finska

och meänkieli enligt vårt förslag skall gälla.

Vi föreslår därför att regler om rätt att använda samiska och regler om

rätt att använda finska och meänkieli hos domstolar och

förvaltningsmyndigheter skall utformas så att de ger rättigheter på

samma nivå.

7.2 Domstolar

Regeringens förslag: En part eller ställföreträdare för part skall ha

rätt att hos domstol använda samiska, finska och meänkieli under

handläggningen av ett mål eller ärende, som har anknytning till

förvaltningsområdet.

Rätten att använda samiska, finska och meänkieli skall omfatta

rätten att inge handlingar och skriftlig bevisning på dessa språk, rätten

att få handlingar som hör till målet eller ärendet muntligen översatta

till dessa språk och rätten att vid muntlig förhandling tala språken.

Domstolar skall översätta ingivna handlingar till svenska om det

inte är uppenbart onödigt samt i övrigt sträva efter att bemöta enskilda

på samiska, finska och meänkieli.

Rätten att tala samiska, finska och meänkieli skall även omfatta de

domstolar dit en dom eller ett beslut i ett mål eller ett ärende

överklagas.

En begäran att använda samiska, finska eller meänkieli skall

framställas i samband med att målet eller ärendet inleds eller första

gången parten skall yttra sig. En begäran att använda samiska, finska

eller meänkieli som framställs senare eller som uppenbart har ett

otillbörligt syfte skall få avslås.

Kommitténs förslag: Stämmer i huvudsak överens med regeringens

förslag.

Remissinstansernas synpunkter: Hovrätten för Övre Norrland anser

inte att kommitténs förslag bör genomföras. Hovrätten anför bl.a. att

förhandlingarna kommer att ta längre tid och en motpart kommer att

drabbas av de risker som alltid följer av att ett samtal sker via tolk. Två

viktiga principer står emot varandra, rätten att använda minoritetsspråk

och rättsäkerhetsintresset. Hovrätten anser att rättsäkerhetsintresset skall

väga över. Hovrätten påpekar också att den föreslagna rätten att få

handlingar som hör till målet eller ärendet muntligen översatta går utöver

vad minoritetsspråkskonventionen föreskriver. Gällivare tingsrätt och

Haparanda tingsrätt anför att rätten att använda samiska och finska

rimligen bör utökas till att omfatta vittnen, målsäganden och eventuellt

även andra aktörer. Piteå tingsrätt anför att det bör klargöras om rätten

att tala samiska, finska och meänkieli innefattar rätten att få allt som sägs

under en förhandling översatt till respektive språk.

Skälen för regeringens förslag: När det gäller minoritetsspråks-

konventionens förpliktelser rörande rätten att använda samiska, finska

och meänkieli i rättsväsendet uppfyller, som regeringen tidigare sagt,

Sverige bara en av de förpliktelser som berör rätten att använda språken i

rättegång.

För att stärka skyddet för samiska, finska och meänkieli och bättre

uppfylla kraven i minoritetsspråkskonventionen anser regeringen att en

rätt att använda samiska, finska och meänkieli i domstol bör införas.

Denna rätt bör gälla oberoende av kunskaper i svenska. En sådan lagfäst

rätt kan även förväntas leda till att de aktuella språken får en starkare

ställning. Sådana regler har också ett starkt symbolvärde.

Vid avgörandet av vilken omfattning sådana regler skall få måste

framförallt hänsyn tas till vilka kunskaper i samiska, finska och

meänkieli som finns i de aktuella regionerna. Det får därför anses

uteslutet att föreslå så omfattande regler att domstolarna på begäran av

någon av parterna skall hålla rättegången på samiska, finska eller

meänkieli.

Regeringen anser det däremot möjligt att införa en rätt för part att i mål

eller ärende vid domstol använda sitt eget språk. Det måste även anses

möjligt att tillåta att handlingar eller skriftlig bevisning, vid behov med

hjälp av tolk eller översättare, ges in till domstolen på samiska, finska

och meänkieli och att domstolarna på begäran av den enskilde översätter

handlingar som hör till målet eller ärendet till dessa språk. Regeringen

föreslår därför att en sådan rätt för part att använda samiska, finska eller

meänkieli i mål eller ärende vid domstol införs. Lagrådet har anfört att

tvekan kan råda om en ställföreträdare för part har rätt att använda de

aktuella språken. Enligt Lagrådet synes det rimligt att även parts

ställföreträdare skall ha rätt att använda språket i fråga, vilket bör framgå

av lagtexten. Regeringens mening är att även parts ställföreträdare skall

omfattas av de föreslagna reglerna. Detta bör även framgå av lagtexten.

Enligt vår mening finns det dock inte skäl att ytterligare gå utöver vad

som föreskrivs i minoritetsspråkskonvention och låta denna rätt omfatta

andra än parter och ställföreträdare för part i ett mål eller ett ärende.

Reglerna om rätt att använda samiska finska och meänkieli i domstol

skall enligt vårt förslag gälla för länsrätt, tingsrätt och vissa

specialdomstolar med domkretsar, som till någon del omfattar

förvaltningsområdet för samiska respektive förvaltningsområdet för

finska och meänkieli. De aktuella domstolarnas domkrets

överensstämmer i huvudsak inte med de geografiska områden där de

föreslagna bestämmelserna skall tillämpas. Den enskildes rätt att använda

samiska, finska och meänkieli bör därför omfatta ett mål eller ärende som

har anknytning till förvaltningsområdet. Med anknytning avses här t.ex.

att parten är bosatt eller vistas i förvaltningsområdet eller att ett mål rör

en fastighet belägen i förvaltningsområdet. Rätten skall även omfatta de

domstolar dit ett beslut eller en dom av en sådan länsrätt, tingsrätt och

specialdomstol överklagas. En sådan utformning överensstämmer bäst

med konventionens krav i dessa avseenden.

Regeringens förslag innebär att den enskilde, oavsett om han eller hon

behärskar svenska, får rätt att i stället för svenska tala samiska, finska

eller meänkieli vid muntlig förhandling inför domstolen. Förslaget

innebär inte någon rätt att få det som i övrigt sägs under förhandlingen

översatt till samiska, finska respektive meänkieli. Förslaget kan inte

enligt regeringens mening anses påverka rättsäkerheten.

Den enskilde skall även ha rätt att ge in skriftliga inlagor och

presentera skriftlig bevisning på dessa språk. Dessa handlingar skall

översättas till svenska om det inte är uppenbart onödigt. Domstolar bör

även i övrigt sträva efter att bemöta part som talar samiska, finska eller

meänkieli på respektive språk.

När det gäller rätten att få handlingar som hör till målet eller ärendet

översatta till samiska, finska eller meänkieli bör en sådan rätt, främst av

kostnadsskäl, begränsas till rätt till muntlig översättning. Som Hovrätten

för Övre Norrland anfört så innehåller minoritetsspråkskonventionen

endast en sådan bestämmelse rörande brottmål. Regeringen anser dock

att det inte är lämpligt att i detta hänseende ha olika regler beroende på

om det är ett brottmål, ett tvistemål eller ett förvaltningsmål som

handläggs varför rätten bör avse samtliga slag av mål.

Även om krav inte ställs på skriftlig översättning av handlingar till

samiska, finska eller meänkieli kan det visa sig vara lämpligt att översätta

vanliga skriftliga meddelanden från domstolen, såsom kallelser till

muntliga förhandlingar och olika typer av förelägganden, till dessa språk.

Detta för att undvika att anlita tolk för att muntligen översätta sådana

meddelanden vid återkommande tillfällen.

Rätten att använda samiska hos domstol innebär att den enskilde har

rätt att använda den varietet som han eller hon begär.

Enligt konventionen är det möjligt att låta parten själv helt eller delvis

ersätta de kostnader för tolk eller översättning som kan uppkomma i

kontakt med rättstillämpande myndigheter. En sådan utformning av de

svenska bestämmelserna är dock olämplig. Det skulle innebära att den

som begär att få använda sitt eget språk själv skall betala de kostnader

detta medför. Av de bestämmelser i rättegångsbalken och förvaltnings-

processlagen som vi tidigare redogjort för framgår att ersättning för tolk

och översättning betalas av allmänna medel. En samisktalande,

finsktalande eller meänkielitalande bör därför enligt regeringens

uppfattning få använda sitt eget språk utan att bekosta tolk eller

översättare själv. Med en annan ordning riskerar rätten att använda sitt

eget språk att bli urholkad till följd av att den enskilde inte har råd att

bekosta tolk eller översättare.

En begäran att tala samiska, finska eller meänkieli bör kunna avslås

om den kommer in efter det att ett ärende eller ett mål har inletts eller om

det är uppenbart att den har ett otillbörligt syfte.

För de ökade kostnader som föranleds av regeringens förslag bör

domstolarna tillföras 1 miljon kronor från och med år 2000.

7.3 Statliga förvaltningsmyndigheter

Regeringens förslag: Den enskilde skall få använda samiska,

finska och meänkieli vid skriftliga och muntliga kontakter med

statliga förvaltningsmyndigheter i ärenden som avser myndighets-

utövning i förhållande till honom eller henne, om ärendet har

anknytning till respektive förvaltningsområde.

Myndigheten skall ge muntliga svar på samiska, finska och

meänkieli samt även i övrigt sträva efter att bemöta den enskilde på

respektive språk.

Myndigheten skall få bestämma särskilda tider och särskild plats för

besök och telefonsamtal.

Kommitténs förslag: Stämmer i huvudsak överens med regeringens

förslag. Kommittén har även föreslagit bestämmelser om att

myndigheterna dels vid behov skall erbjuda sin personal vidareutbildning

i de aktuella språken, dels skall betrakta tvåspråkighet som en särskild

merit vid anställning av personal. Därutöver har kommittén föreslagit att

även domstolars handläggning av förvaltningsärenden skall omfattas av

lagarna samt en uttrycklig regel om att kostnaderna för tolk och

översättare betalas av myndigheten.

Remissinstansernas synpunkter: Merparten av remissinstanserna är

positiva till kommitténs förslag. Hovrätten för Övre Norrland och

Kammarrätten i Sundsvall anser att det uttryckligen bör framgå av

lagtexten att rätten att tala samiska, finska och meänkieli även omfattar

myndighet dit ett ärende från kommunal, landstingskommunal eller

statlig förvaltningsmyndighet eller ett förvaltningsärende hos domstol

kan överklagas. Länsrätten i Norrbottens län ifrågasätter om be-

stämmelsen att begränsa den enskildes rätt att använda samiska, finska

och meänkieli till vissa tider är konventionsenlig.

Skälen för regeringens förslag: Statliga förvaltningsmyndigheter bör

som regeringen tidigare konstaterat vid behov anlita tolk i kontakt med

personer som inte behärskar svenska. Någon skyldighet att anlita tolk

föreligger således inte. Det förslag till nya regler regeringen i det följande

lägger fram skall tillämpas hos regionala och lokala statliga myndigheter

med ett geografiskt verksamhetsområde som helt eller delvis omfattar

förvaltningsområdet för samiska respektive förvaltningsområdet för

finska och meänkieli. Med statliga förvaltningsmyndigheter avses här

polismyndighet, skattemyndighet, försäkringskassa, åklagarmyndighet,

kronofogdemyndighet, arbetsförmedling, tullmyndighet, länsstyrelse,

lantmäterimyndighet, Vägverkets region, skogsvårdsstyrelse m.fl.

I konventionen finns, som regeringen tidigare sagt, åtaganden på olika

nivåer när det gäller rätten att använda landsdels- eller minoritetsspråk

hos statliga myndigheter i de regioner där språken används av hävd. Den

högsta åtagandenivån innebär att myndigheten skall använda språken i

sin verksamhet. Nivån därunder anger att anställd personal vid dessa

myndigheter i sin kontakt med allmänheten skall använda dessa språk om

den enskilde använder språket i fråga. Den tredje åtagandenivån innebär

att personer som använder landsdels- eller minoritetsspråk får göra

framställningar i muntlig eller skriftlig form på dessa språk och få svar

på sitt språk. Den fjärde nivån ger rätt att göra muntliga eller skriftliga

framställningar på landsdels- eller minoritetsspråk men inte att få svar på

dessa språk och den femte nivån föreskriver endast att handlingar som

ges in på ett landsdels- eller minoritetsspråk skall anses giltiga. I dag

uppfyller Sverige den femte nivån för samiska, finska och meänkieli.

När omfattningen av rätten för den enskilde att använda samiska,

finska eller meänkieli hos statliga förvaltningsmyndigheter skall

bestämmas måste liksom för rättsväsendet språkkunskaperna hos

myndighetspersonalen tillsammans med behovet av att använda sitt eget

språk vara avgörande för vilken nivå i konventionen som sådana regler

bör motsvara. De högsta åtagandenivåerna förutsätter att hela eller stora

delar av personalen vid myndigheterna behärskar samiska, finska och

meänkieli. Med hänsyn till dessa krav på språkkunskaper hos

myndigheternas personal är sådana åtgärder omöjliga att införa i dag.

Regeringen anser det dock möjligt att införa en rätt som innebär att de

som använder samiska, finska eller meänkieli har rätt att göra

framställningar i muntlig eller skriftlig form på dessa språk och få svar

på sitt språk. Detta motsvarar den tredje åtagandenivån i

minoritetsspråkskonventionen.

Regeringen föreslår därför att regler om rätt för enskilda att använda

samiska respektive finska och meänkieli i kontakt med statliga

förvaltningsmyndigheter i ärenden som rör myndighetsutövning mot dem

införs. Den enskilde kommer härigenom ges en rätt att vid muntliga och

skriftliga kontakter med myndigheterna använda samiska, finska och

meänkieli. Minoritetsspråkskommittén har föreslagit att motsvarande

regler även bör gälla domstolar vid handläggning av förvaltningsärenden.

En sådan regel har enligt regeringens meningen en så begränsad

tillämpning att det inte finns skäl att låta domstolar vid handläggning av

förvaltningsärenden omfattas av de nya reglerna.

Regeringen föreslår även att myndigheterna skall vara skyldiga att

svara på det språk den enskilde använder i kontakt med myndigheten.

När det gäller omfattning av en sådan skyldighet gör vi följande

överväganden.

När det gäller muntliga förfrågningar från enskilda och muntliga svar

från myndigheterna i sådana ärenden kan myndigheterna i flera fall med

tillvaratagande av egen personals kunskaper klara sådan service om man

får begränsa sådana förfrågningar till vissa i förväg bestämda tider. I

många fall kan dock tolk behöva anlitas. Hos myndigheter som måste

anlita tolk bör en möjlighet att begränsa servicen på samiska, finska och

meänkieli till vissa i förväg bestämda tider finnas. Vi föreslår därför att

myndigheterna får rätt att bestämma särskilda tider och särskild plats för

samisktalandes, finsktalandes och meänkielitalandes besök och telefon-

samtal. Enligt minoritetsspråkskonventionen skall staterna förbinda sig

att genomföra det slag av åtgärder vi nu föreslår i rimlig utsträckning. En

sådan bestämmelse kan därför inte anses strida mot konventionen.

När det gäller skriftliga kontakter mellan den enskilde och en

myndighet finns större svårigheter. Kunskaperna i att läsa och skriva

samiska, finska och meänkieli får antas vara sämre hos personalen vid

myndigheterna än kunskaperna i att tala och förstå språken. För att klara

att uppfylla ett sådant krav är man beroende av att anlita utomstående

översättare. Förutom att skriftliga översättningar är kostsamma är de

också tidskrävande. Särskilt gäller detta översättning av skriftliga beslut

av myndigheter eftersom särskilt stora krav på kvalitet måste ställas på

sådana översättningar.

Det kan mot denna bakgrund konstateras att ju större krav som ställs

på myndigheterna att ta emot skriftliga handlingar på samiska, finska och

meänkieli och att ge skriftliga svar på dessa språk ju större blir

kostnaderna och ju mer tidskrävande blir handläggningen vid

myndigheterna. Särskilt gäller detta om myndigheterna skall avfatta

skriftliga beslut även på samiska, finska och meänkieli eftersom detta

alltid kräver att en utomstående översättare anlitas.

Regeringen anser därför att det i dag är orealistiskt, såväl praktiskt som

ekonomiskt, att ställa krav på myndigheterna att avfatta skriftliga beslut

även på samiska, finska och meänkieli. Rätten att skriftligt kommunicera

med myndigheterna på dessa språk bör därför begränsas till en rätt för

den enskilde att lämna in skriftliga inlagor till myndigheten.

Om en enskild använt samiska, finska eller meänkieli i sina skriftliga

kontakter med myndigheten i ett ärende som rör myndighetsutövning bör

myndighetens skyldighet således begränsas till att muntligen översätta

och förklara sina skriftliga svar och beslut riktade till den enskilde. För

att den som använder samiska, finska eller meänkieli skall känna till sin

rätt att få beslutet muntligen översatt, skall en skriftlig upplysning på

respektive språk om att sådan muntlig översättning eller förklaring kan

ges av myndigheten alltid följa med skrift eller beslut från myndigheten

till den enskilde.

Den enskilde skall ha rätt att välja finska eller meänkieli eller vilken

varietet av samiska som han eller hon vill använda vid sin kontakt med

myndigheten. Myndigheten bör vid sina muntliga kontakter, så långt

möjligt, använda samma varietet av samiska som den enskilde. När det

gäller finska och meänkieli skall myndigheten vid sina muntliga

kontakter med enskilda använda samma språk som den enskilde. Som

Lagrådet påpekat bör detta tydligare komma till uttryck i lagtexten.

För att myndigheterna så långt möjligt skall kunna ge samma service

på samiska, finska och meänkieli som på svenska är det önskvärt att

myndigheten så långt möjligt använder den personal som behärskar dessa

språk hos myndigheten i kontakt med enskilda som väljer att

kommunicera med myndigheterna på dessa språk. Tolk eller översättare

bör bara anlitas om den egna personalen inte behärskar språken

tillräckligt väl. Ersättning till tolk eller översättare skall betalas av

myndigheten. Någon uttrycklig regel om detta behöver inte enligt

regeringens mening tas in i de föreslagna lagarna.

För att myndighetens personal skall kunna användas i så stor

utsträckning som möjligt kan personalen vid olika myndigheter behöva

omorganiseras och vidareutbildas. Minoritetsspråkskommittén har

föreslagit att en bestämmelse om att myndigheterna skall erbjuda sin

personal fortbildning skall tas in i de föreslagna lagarna. Kommittén har

även föreslagit att en regel införs som gör att myndigheterna utöver andra

kunskapskrav, skall betrakta tvåspråkighet i samiska och svenska, finska

och svenska eller meänkieli och svenska som en särskild merit vid

anställning av personal hos myndigheter inom förvaltningsområdet. Det

är myndigheternas ansvar att avgöra om sådan utbildning skall erbjudas

personalen och vad som skall utgöra en särskild merit vid anställning.

Regeringen anser därför att sådana bestämmelser inte bör tas in i de

föreslagna lagarna.

Även om man organiserar arbetet vid myndigheterna så att egen

personal med kunskaper i samiska, finska och meänkieli utnyttjas så

långt möjligt för att bemöta dem som vill utnyttja rätten att använda

dessa språk, kommer myndigheter i många fall vara tvungna att anlita

utomstående tolkar eller översättare. För att tolkar och översättare skall

kunna utnyttjas så effektivt som möjligt kan myndigheterna samordna sitt

utnyttjande av tolkar och översättare.

Regeringen föreslår också att myndigheterna skall sträva efter att även

i övrigt ge information och upplysningar till allmänheten på samiska,

finska och meänkieli om det begärs. Blanketter och informationsblad

avsedda för allmänheten skall också kunna översättas till samiska, finska

eller meänkieli, eller till tvåspråkiga versioner, när behov av detta

bedöms föreligga. Bedömningen av om ett sådant behov finns får göras

mot bakgrund av efterfrågan på muntlig information på samiska, finska

och meänkieli hos myndigheterna.

De statliga myndigheterna bör kunna erbjuda den service som nu

redovisas inom befintliga ramar.

7.4 Landstingskommunala och kommunala förvaltnings-

myndigheter

Regeringens förslag: Den enskilde skall få använda samiska, finska

och meänkieli vid skriftliga och muntliga kontakter med

landstingskommunala och kommunala förvaltningsmyndigheter i

ärenden som avser myndighetsutövning i förhållande till honom eller

henne, om ärendet har anknytning med förvaltningsområdet.

 Myndigheten skall ge muntliga svar på samiska, finska och

meänkieli samt även i övrigt sträva efter att bemöta den enskilde på

respektive språk.

 Myndigheten skall få bestämma särskilda tider och särskild plats för

besök och telefonsamtal.

Kommitténs förslag: Stämmer i huvudsak överens med regeringens

förslag. Kommittén har även föreslagit bestämmelser om att

myndigheterna dels vid behov skall erbjuda sin personal vidareutbildning

i de aktuella språken, dels skall betrakta tvåspråkighet som en särskild

merit vid anställning av personal. Kommittén har därutöver föreslagit att

en uttrycklig regel om att kostnaderna för tolk och översättare betalas av

myndigheten.

Remissinstansernas synpunkter: Merparten av remissinstanserna är

positiva till förslagen. Kiruna kommun är positiv till förslaget men

påpekar att förslaget kräver betydligt större utbildningsinsatser än

kommittén antagit. Arjeplogs kommun anser att rätten att använda sitt

eget språk kan leda till orimliga kostnader och ifrågasätter om den blir ett

skydd för språket. De remissinstanser som representerar samerna föreslår

att rätten att använda samiska även skall avse skriftliga beslut. Gällivare

kommun, Haparanda kommun, Jokkmokks kommun, Pajala kommun och

Övertorneå kommun är positiva till förslagen.

Skälen för regeringens förslag: Konventionens bestämmelser när det

gäller rätten för enskilda att använda landsdels- eller minoritetsspråk hos

kommunala eller landstingskommunala myndigheter är utformade på

liknande sätt som bestämmelserna om rätt att använda språken i kontakt

med statliga myndigheter. Åtagandena är dock något mer vagt

formulerade. Skälet till skillnaden i formulering när det gäller de

åtaganden som gäller för kommunala och landstingskommunala

myndigheter jämfört med vad som gäller för statliga myndigheter anges i

konventionskommentaren vara att man velat ta hänsyn till den

kommunala självbestämmanderätten. Avsikten har dock inte varit att

myndigheterna på kommunal nivå skall ge sämre service på landsdels-

eller minoritetsspråken än de statliga myndigheterna.

Regeringen föreslår med hänsyn till innehållet i konventionen och

konventionskommentaren att regler om rätt för enskilda att använda

samiska, finska och meänkieli hos landstingskommunala och kommunala

förvaltningsmyndigheter skall utformas på samma sätt som regler om rätt

att använda samiska, finska och meänkieli hos statliga

förvaltningsmyndigheter. Ett gemensamt regelsystem för alla

förvaltningsmyndigheter oavsett om de är statliga, landstingskommunala

eller kommunala, underlättar också för de myndigheter som skall

tillämpa reglerna och gör reglerna mer lättöverskådliga för den enskilde.

Regeringen föreslår således att den enskilde skall få använda samiska,

finska och meänkieli vid muntliga och skriftliga kontakter med

landstingskommunala och kommunala förvaltningsmyndigheter samt att

dessa myndigheter skall ge muntliga svar på samma språk.

Myndigheterna skall även i övrigt sträva efter att bemöta den enskilde på

respektive språk och få bestämma särskilda tider och särskild plats för

besök och telefonsamtal.

7.5 Förskoleverksamhet och äldreomsorg

Regeringens förslag: En kommun skall när den erbjuder plats i

förskoleverksamhet ge barn vars vårdnadshavare begär det möjlighet

till plats i förskoleverksamhet där hela eller delar av verksamheten

bedrivs på samiska, finska respektive meänkieli.

Vidare skall en kommun erbjuda den som begär det möjlighet att få

hela eller delar av den service som erbjuds inom ramen för

äldreomsorgen av personal som behärskar samiska, finska respektive

meänkieli.

Kommitténs förslag: Stämmer i huvudsak överens med regeringens

förslag.

Remissinstansernas synpunkter: Merparten av remissinstanserna är

positiva till förslagen. Detta gäller även representanter för äldreomsorg

och förskoleverksamhet i berörda kommuner.

Skälen för regeringens förslag: I konventionens artikel 10.3 behand-

las rätten att få samhällsservice från förvaltningsmyndigheter på

landsdels- eller minoritetsspråk. För att nå upp till konventionens krav

krävs att samiska, finska och meänkieli används inom

förvaltningsområdena för samiska respektive finska och meänkieli i

samhällsservice från förvaltningsmyndigheter eller personer som handlar

på deras uppdrag. Som vi tidigare sagt finns olika nivåer för staternas

åtaganden. Exempel på samhällsservice som avses är enligt

konventionskommentaren service vid sjukhus, postbefordran, transporter

och elleveranser. I artikel 13.2c) behandlas ett närliggande område

nämligen rätten att bli bemött på landsdels- eller minoritetsspråk vid

institutioner som erbjuder social omsorg såsom, sjukhus, pensionärshem

och vårdhem.

Regeringen anser att det för närvarande inte är möjligt att uppfylla

kraven enligt dessa konventionsbestämmelser inom alla områden för

statlig, landstingskommunal och kommunal service eller social omsorg.

Kostnaderna skulle bli för höga och de praktiska problemen att

genomföra sådana rättigheter för stora. Vi har mot denna bakgrund ansett

att rätten att bli bemött på samiska, finska och meänkieli i denna del av

den offentliga förvaltningen i ett första steg bör begränsas till de områden

där möjligheten att bli bemött på sitt eget språk är mest angelägen och

kan antas leda till det bästa stödet för språkens bevarande. De områden vi

har funnit vara mest angelägna är förskoleverksamhet och äldreomsorg.

Förskoleverksamhet på det egna språket är mycket viktig för samis-

kans, finskans och meänkielis bevarande i förvaltningsområdena

eftersom språkinlärningen är som intensivast under åren före skolstarten.

För att de barn som använder samiska, finska eller meänkieli i sina hem

skall kunna utveckla en aktiv tvåspråkighet på det sätt som eftersträvas i

konventionen, är det därför mycket viktigt att språkinlärningen stöds

redan i förskolan.

När det gäller omsorgen om äldre är dessa ofta de starkaste språk-

bärarna och bärare av kultur och traditioner. Det är därför viktigt för

språkens och kulturens bevarande att de äldre som använder samiska,

finska och meänkieli kan fortsätta att göra detta. Därtill kommer den

omständigheten att det inom äldreomsorgen har visat sig att äldre kan

förlora kunskaperna i det sist inlärda språket men behåller kunskaperna i

det först inlärda språket. För denna generation kan följaktligen samiska,

finska eller meänkieli vara det enda språk de kan kommunicera med

omgivningen på. Det är mot denna bakgrund nödvändigt att kunna

erbjuda äldreomsorg på samiska, finska och meänkieli för dem som har

dessa språk som modersmål.

I de enkäter som Minoritetsspråkskommittén sänt till kommunerna har

frågor ställts angående i vilken omfattning samiska och finska används i

förskoleverksamhet och äldreomsorg. Svaren har varierat men samtliga

kommuner har uppgett att man har personal både inom förskolan och

äldreomsorgen som behärskar samiska respektive finska. Samtliga

kommuner har också uppgett sig vara positiva till att organisera

förskoleverksamheten och äldreomsorgen så att den personal som

behärskar samiska och finska kan användas i verksamheten. I flera

kommuner sker redan en sådan samordning, permanent eller på försök.

De flesta kommuner som har sådan verksamhet har rapporterat att man

har goda erfarenheter av denna verksamhet.

Regeringen föreslår att kommunerna i förvaltningsområdet för samiska

respektive i förvaltningsområdet för finska och meänkieli, när plats i

förskoleverksamhet erbjuds barn, skall ge föräldrar som så önskar

möjlighet att placera barnen i förskoleverksamhet där hela eller delar av

verksamheten bedrivs på samiska, finska respektive meänkieli. Detta

medverkar till att artikel 10.3 och 13.2 delvis uppfylls. Det motsvarar

samtidigt konventionens krav i artikel 8.1 a iii).

Skälet till att vi utformat förslaget på detta sätt är att kommunerna i

dag erbjuder förskoleverksamhet på samiska respektive finska i

varierande omfattning och i olika former. Det finns också olika

förutsättningar i olika kommuner när det gäller tillgång på språkkunnig

personal, personalens pedagogiska utbildning när det gäller barns

tvåspråkighet och vad gäller antal barn vars föräldrar kan antas efterfråga

förskoleverksamhet på samiska, finska eller meänkieli. De olika

förutsättningarna motiverar enligt regeringens uppfattning att kommun-

erna i ett första steg får möjlighet att organisera förskoleverksamheten

enligt de resurser och den efterfrågan som finns i dag. Kommunerna ges

således med detta förslag möjlighet att själva välja hur de vill utforma

den verksamhet som erbjuds på samiska, finska och meänkieli.

När kommunerna utformar förskoleverksamhet på samiska, finska och

meänkieli är det angeläget att sådan förskoleverksamhet utformas så att

den också innehåller inslag av den kultur och de traditioner som hänger

samman med språken. Det är också önskvärt att förskolepersonalen får

utbildning i hur de bäst kan stödja barnens tvåspråkighet.

När det gäller äldreomsorgen föreslår regeringen regler som innebär att

kommunerna åläggs en skyldighet att erbjuda äldreomsorg där hela eller i

vart fall delar av verksamheten bedrivs på samiska, finska respektive

meänkieli. På motsvarande sätt som gäller för förskoleverksamheten

finns olika förutsättningar hos olika kommuner när det gäller att anordna

äldreomsorg där personalen använder samiska, finska eller meänkieli.

Detta gör att vi utformat vårt förslag så att kommunerna i ett första steg

kan välja i vilken form och omfattning sådan verksamhet skall erbjudas.

Vårt förslag medverkar till att artikel 10.3 och 13.2 delvis uppfylls.

Ett mycket viktigt inslag i äldreomsorgen är att eftersträva att en

användning av samiska, finska och meänkieli förenas med en respekt för

den samiska, finska och tornedalska kulturen och traditionerna så att de

äldre kan få ett bemötande som så mycket som möjligt liknar det de varit

vana vid när det gäller språk, kultur och traditioner. Äldreomsorg med

sådana inslag förekommer redan permanent eller på försök i flera av de

aktuella kommunerna.

För att personalen inom förskoleverksamheten och äldreomsorgen i

ökad utsträckning skall ha möjlighet att bemöta barn och äldre på

samiska, finska och meänkieli kan kommunen behöva bereda personalen

fortbildning i samiska, finska och meänkieli. Sådan fortbildning kan

innehålla utbildning i samisk och tornedalsk historia och traditioner samt

utbildning om barns språkinlärning.

För de ökade kostnader som föranleds av regeringens förslag i detta

avsnitt och i avsnitt 7.4 bör kommunerna och landstinget tillföras

6 miljoner kronor från och med år 2000.

7.6 Kommunindelning och språkgränser

Regeringens bedömning: Nuvarande bestämmelser om förut-

sättningar för ändringar i den kommunala indelningen är tillräckliga

för att uppfylla minoritetsspråkskonventionens krav att den

administrativa indelningen inte skall hindra främjandet av landsdels-

eller minoritetsspråk.

Kommitténs förslag: Kommittén föreslår en bestämmelse som

klargör att en ändring i kommunindelningen inte får ske på ett sådant sätt

att den hindrar att samiska och finska främjas.

Remissinstansernas synpunkter: Sametinget anser inte att Sverige

har respekt för det samiska geografiska området. Indelningslagen bör

därför ändras i enlighet med kommitténs förslag. Övriga remissinstanser

har inte yttrat sig särskilt i denna fråga.

Skälen för regeringens bedömning: Vid en jämförelse av de

historiska språkgränserna för samiska respektive finska och meänkieli

med kommungränserna för kommunerna i förvaltningsområdena för

dessa språk kan konstateras att dessa gränser inte sammanfaller. I två av

de kommuner som omfattas av förslagen, Gällivare och Kiruna, talas

både samiska, finska och meänkieli. Samiska talas mest i de västra

delarna av kommunerna och i norra delen i Kiruna kommun medan

finska och meänkieli talas mest i de östra delarna.

Av bestämmelsen i artikel 7.1b) i minoritetsspråkskonventionen

framgår att gällande eller ny administrativ indelning av landet inte skall

hindra främjandet av ifrågavarande landsdels- eller minoritetsspråk.

Regeringen anser att det är viktigt att den administrativa indelningen

av landet inte utgör hinder för att främja landsdels- eller minoritetsspråk.

Enligt vår mening utgör den nuvarande indelningen inte något sådant

hinder.

Förutsättningarna för ändringar i den kommunala indelningen regleras

i lagen (1979:411) om ändringar i Sveriges indelning i kommuner och

landsting. Där anges i 1 kap. 1 § att en ändring i rikets indelning i

kommuner kan göras om en sådan ändring kan antas medföra bestående

fördel för en kommun eller en del av en kommun eller andra fördelar från

allmän synpunkt. Särskild hänsyn skall tas till den eller de kommuner

som närmast berörs av indelningen. Om en sådan kommun motsätter sig

en indelningsändring får beslut om ändring meddelas endast om det

föreligger synnerliga skäl. Särskild hänsyn skall också tas till

befolkningens önskemål och synpunkter.

Av förarbetena till lagen framgår att en indelningsändring inte bör

genomföras utan att det föreligger från allmän synpunkt objektivt

bärande skäl till ändringen (prop. 1978/79:157). Vilka skäl som skall

föreligga och hur tungt de skall väga i förhållande till eventuella skäl mot

en ändring har i huvudsak överlämnats till praxis. Vid denna avvägning

bör alla omständigheter som talar för eller emot en ändring

uppmärksammas. Befolkningens förhållanden skall ges en central plats

vid bedömningen.

Regeringen anser mot bakgrund av vad som nu har sagts att

lagstiftningen redan i dag ger tillräckliga garantier för att en

indelningsändring inte kommer att genomföras om den skulle hindra

främjandet av samiska, finska och meänkieli.

8 Rikstäckande åtgärder

8.1 Utbildningsfrågor

8.1.1 Grundskola och gymnasieskola

Regeringens bedömning: I läroplanen för det obligatoriska skol-

väsendet, förskoleklassen och fritidshemmet (Lpo 94) respektive de

frivilliga skolformerna (Lpf 94) bör det anges att eleverna skall ges

kunskap om minoritetsspråken och om de nationella minoriteternas

kultur, religion och historia.

Kommitténs förslag: Stämmer i huvudsak överens med regeringens

bedömning.

Remissinstansernas synpunkter: Remissinstanserna är i allmänhet

positiva till förslagen som gäller grundskolan och gymnasieskolan.

Remissvaren från kommunerna är särskilt positiva. Sametinget och

Samernas folkhögskola framför att även utbildning av förskolelärare och

fritidspedagoger samt övrig skolpersonal bör omfattas av förslaget.

Högskoleverket föreslår att regeringen gör en noggrann kostnadsanalys

av insatsen vid landets lärarutbildningar för att garantera att man når

önskvärt resultat. Statens skolverk har inte några invändningar mot

förslagen.

Skälen för regeringens bedömning: Av minoritetsspråkskonven-

tionens artikel 7.1c) och 7.1d) framgår att staterna skall bygga sin politik,

lagstiftning och praxis på mål och principer som främjar landsdels- eller

minoritetsspråken i syfte att skydda dem samt underlättar och/eller

uppmuntrar användningen av språken i tal och skrift i det offentliga och

privata livet. I artikel 7.1f) och 7.3 anges att staterna skall tillhandahålla

lämpliga former och medel för undervisning i landsdels- eller

minoritetsspråk på alla vederbörliga nivåer samt att de skall främja

ömsesidig förståelse mellan språkliga grupper och verka för att respekt,

förståelse och tolerans med avseende på landsdels- eller minoritetsspråk

inkluderas bland målen för olika slag av undervisning och utbildning.

I artikel 8.1b), 8.1c), 8.1d) och 8.1g) framgår att staterna skall

tillhandahålla undervisning i landsdels- eller minoritetsspråk samt i den

historia och kultur som hör till språken i grundskolan och gymnasiet som

en integrerad del av läroplanen. Detta skall ske utan att försämra

undervisningen i statens officiella språk. I artikel 8.1i) ställs också krav

på att staten skall inrätta ett eller flera övervakningsorgan för att följa

undervisningen i landsdels- eller minoritetsspråken och periodiskt avge

rapport om sina resultat.

I artikel 8.2 anges att staterna även utanför det geografiska område där

tillräckligt många använder landsdels- eller minoritetsspråk skall, om

antalet användare av ett landsdels- eller minoritetsspråk motiverar det,

tillåta, uppmuntra eller tillhandahålla undervisning på eller i landsdels-

eller minoritetsspråk på alla vederbörliga utbildningsnivåer.

Även ramkonventionen innehåller bestämmelser med inriktning på

utbildningssystemet. Dessa bestämmelser finns i artiklarna 12, 13 och 14.

Av dessa artiklar följer att staterna bl.a. skall vidta åtgärder för att främja

kunskap om de nationella minoritetens kultur, historia, språk och religion

i utbildningen. Staterna skall vidare främja lika möjligheter till utbildning

på alla nivåer för personer som tillhör nationella minoriteter samt

erkänna att personer som tillhör en nationell minoritet har rätt att inrätta

och sköta sina egna privata utbildningsanstalter. Utövandet av denna rätt

skall inte medföra något finansiellt åtagande för parterna.

Sverige uppfyller i dag ovan nämnda punkter och stycken i

minoritetsspråkskonventionens del II för samtliga minoritetsspråk utom

artikel 7.3 som endast kan uppfyllas helt för samiska. Sverige uppfyller

även nämnda artiklar i del III för landsdels- eller minoritetsspråken utom

8.1i). Sverige uppfyller också artiklarna 12, 13 och 14 i ramkonventionen

för de nationella minoriteterna.

Ökad kunskap om de nationella minoriteterna och deras del av vår

gemensamma historia och vårt kulturarv är nödvändig om de nationella

minoriteterna skall få respekt, förståelse och stöd i sina strävanden att

bevara sin kultur, sitt språk, sin religion m.m. Det är även en

förutsättning för ett ökat utbyte mellan dessa minoriteter och den svenska

majoritetsbefolkningen.

Regeringen anser det viktigt att alla barn i Sverige, antingen de tillhör

en minoritet eller majoriteten, redan i skolan får kunskap om de

nationella minoriteternas historia i Sverige och deras kultur, språk och

religion samt om deras del i samhället i dag. På detta sätt anser vi att

förståelsen för dessa grupper och därmed viljan att ge dem stöd för att

bevara sin kultur och sitt språk m.m. kommer att växa. Förutsättningarna

för en dialog mellan minoriteterna och majoriteten, både i skolan och

senare i livet, stöds också enligt vår uppfattning på detta sätt. I dag anges

i läroplanerna för det obligatoriska skolväsendet (Lpo 94) och för de

frivilliga skolformerna (Lpf 94) att ett av målen för utbildningen är att

eleverna görs förtrogna med centrala delar av det svenska, nordiska

inklusive det samiska, samt västerländska kulturarvet. Regeringen avser

att ändra läroplanerna så att det även framgår att kunskap skall ges om de

nationella minoriteterna och minoritetsspråken. För att detta skall få

genomslag måste lärarutbildningen följa de ändrade läroplanerna. Vi

behandlar denna fråga i nästa avsnitt.

En ändring i läroplanerna medför även att kursplanerna kan behöva

ändras så att det framgår att kunskap skall ges om de nationella

minoriteterna och minoritetsspråken.

Även modersmålsundervisning och tvåspråkig undervisning har stor

betydelse när det gäller att stödja och stärka minoritetsspråken.

Nuvarande regler ger goda möjligheter till sådan undervisning. Skol-

verkets tidigare uppföljning visar dock att reglerna inte alltid följs på ett

tillfredsställande sätt. Det är därför väsentligt att Skolverket inom ramen

för sin tillsyn särskilt följer utvecklingen av modersmålsundervisningen

för minoritetsspråken.

Sammantaget medför dessa åtgärder att Sverige kan uppfylla nämnda

punkter eller stycken i minoritetsspråkskonventionens del II inom

området grundskola och gymnasieskola för samtliga minoritetsspråk

samt sju punkter eller stycken för landsdels- eller minoritetsspråken i del

III. Dessutom uppfyller Sverige ramkonventionens bestämmelser inom

detta område.

8.1.2 Universitet och högskolor

Regeringens bedömning: Det är väsentligt att universitetsutbildning

och forskning i minoritetsspråk och om de nationella minoriteterna

fortsätter och kan utvecklas.

Ett närmare ställningstagande i fråga om högre utbildning och

forskning i minoritetsspråken och om de nationella minoriteterna

kommer att redovisas i samband med regeringens samlade bedömning

när det gäller ämnen som har få lärare, forskare och studenter.

Kommitténs förslag: Kommittén föreslår att åtgärder bör vidtas för

att säkerställa att utbildning och forskning i samiska, finska, inklusive

meänkieli och romani chib bedrivs långsiktigt vid åtminstone en

högskola och ett universitet.

Remissinstansernas synpunkter: Flera av remissinstanserna ställer

sig bakom kommitténs förslag. De berörda minoritetsgrupperna vill dock

gå längre än vad kommittén föreslagit. Sametinget hänvisar till att det

område där samerna bor är så stort att det finns skäl för att ytterligare ett

universitet och en högskola bör erbjuda samisk utbildning och forskning.

Judiska församlingarna i Stockholm och Göteborg samt Judiska

Centralrådet vill få fler forskare och undervisningstjänster inriktade på

jiddischkulturen. Statens skolverk pekar särskilt på behovet av forskning

i romani chib. Samma uppfattning har Uppsala universitet som också

menar att en sådan satsning vore relevant även vad gäller jiddisch.

Skälen för regeringens bedömning: Av minoritetsspråkskonven-

tionens artikel 7.1h) framgår att staterna skall bygga sin politik,

lagstiftning och praxis på mål och principer som främjar utbildning och

forskning om landsdels- eller minoritetsspråk vid universitet eller

motsvarande läroanstalter.

Enligt artikel 8.1e) och 8.1h) skall staterna tillhandahålla univer-

sitetsutbildning eller andra former av högre utbildning på landsdels- eller

minoritetsspråk, inklusive grundutbildning och fortbildning av lärare för

att uppfylla bestämmelserna i 8.1a) till 8.1g). I ramkonventionens artikel

12.1 anges att staten bör vidta åtgärder på området utbildning och

forskning för att främja kunskap om nationella minoriteters och

majoritetens kultur, historia och religion. Enligt artikel 12.2 skall staten i

detta sammanhang bl.a. bereda lämpliga möjligheter till lärarutbildning.

Sverige uppfyller i dag artikel 7.1h) i minoritetsspråkskonventionens

del II för samtliga minoritetsspråk och artiklarna 8.1e) och 8.1h) i del III

för landsdels- eller minoritetsspråken. Sverige uppfyller även artikel 12 i

ramkonventionen för de nationella minoriteterna så till vida att det inte

finns något hinder för ett universitet eller en högskola att erbjuda

utbildning om de nationella minoriteternas kultur, historia, språk och

religion.

Högre utbildning och forskning om de nationella minoriteterna och

deras språk är väsentligt eftersom det bidrar till att ge ökad status åt de

nationella minoriteterna och deras språk, dvs. att minoritetsspråken och

dessa gruppers kulturella särdrag betraktas som något värdefullt.

För närvarande bedrivs högre utbildning och forskning i samiska,

finska och meänkieli vid flera universitet i landet. Utbildning i samisk

kultur och historia samt finsk kultur bedrivs dessutom vid vissa

universitet. Utbildning och forskning i samiska sker vid Umeå universitet

enligt ett särskild åtagande i regleringsbrevet samt vid Uppsala

universitet. Vidare har Luleå tekniska universitet ett särskilt åtagande att

varje läsår erbjuda grundskollärarutbildning i samiska, finska och

meänkieli. Därutöver bedrivs forskning om nationella minoriteter och

invandrare vid särskilda centrum vid Uppsala universitet och Stockholms

universitet. Utbildning och forskning i judaistik finns vid Lunds

universitet vilket omfattar judendom, judisk historia, politik och kultur.

Dessa satsningar har inte bara bidragit till att skapa förutsättningar för

ett långsiktigt bevarande av dessa språk utan har även möjliggjort en

utveckling av dem. Det är enligt regeringens mening väsentligt att

universitetsutbildning och forskning i minoritetsspråk och om de

nationella minoriteterna fortsätter och kan utvecklas.

I första hand bör nuvarande utbildning och forskning i samiska, finska

och meänkieli fortsätta. Humanistisk-samhällsvetenskapliga forsknings-

rådet (HSFR) har redovisat ett uppdrag att undersöka småämnenas

situation vid de svenska lärosätena. Regeringen avser att återkomma till

riksdagen med en samlad bedömning av ämnen som har få lärare,

forskare och studenter, dvs. småämnesproblematiken, i nästa forsknings-

politiska proposition. I det sammanhanget bör förutsättningarna och

intresset för att bedriva högre utbildning och forskning i romani chib och

jiddisch samt om de nationella minoriteternas kultur, religion och historia

övervägas närmare. Det är särskilt angeläget att personer som tillhör

nationella minoriteter själva bedriver högre utbildning och forskning i sitt

eget språk och om den egna gruppens kultur, religion och historia.

Beträffande lärarutbildningen, vilken bedrivs vid vissa universitet och

högskolor, lämnar den nu gällande högskoleförordningens (1993:100)

examensordning utrymme för högskolan att undervisa lärarstudenterna

om minoritetsspråken och de nationella minoriteterna. Vidare säkerställer

examensordningens bestämmelser att de examinerade lärarna har de

kunskaper som behövs för att förverkliga skolans mål enligt de

läroplaner regeringen beslutar om. I föregående avsnitt har regeringen

redovisat sin bedömning i fråga om läroplanerna för grundskolan och

gymnasieskolan m.m.

8.1.3 Folkbildning

Regeringens bedömning: Folkhögskolorna och studieförbunden har

genom sin karaktär och form möjlighet att genomföra verksamhet som

riktar sig till personer som tillhör nationella minoriteter. Folkbild-

ningsrådet bör redovisa vilket kursutbud som finns inom folk-

bildningen för de nationella minoriteterna. Folkbildningsrådet bör i

sina utvärderingar beakta behovet av att kartlägga i vilken utsträck-

ning som dessa grupper deltar i folkbildningsverksamheten samt vilka

ytterligare insatser som folkbildningen anser kan behöva vidtas för att

bredda dessa gruppers deltagande.

Kommitténs förslag: Kommittén har föreslagit att åtgärder skall

vidtas för att säkerställa långsiktigt statligt stöd till åtminstone en

folkhögskola för samiska, finska inklusive meänkieli och romani chib.

Remissinstansernas synpunkter: Majoriteten av remissinstanserna

ställer sig bakom kommitténs förslag. De berörda minoritetsgrupperna

vill dock gå längre än vad kommittén föreslagit. De sverigefinska

remissinstanserna hänvisar till att de utgör ett så stort antal att det

motiverar att förslaget omfattar minst tre folkhögskolor. Dessutom menar

Sametinget att undervisning för vuxna i att skriva och läsa samiska skall

få vuxenstudiestöd. Statens skolverk förespråkar en folkhögskola för

romerna och en för judarna som skulle komma att utgöra både ett

utbildningscentrum och ett kulturcentrum.

Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 7.1g) i

minoritetsspråkskonventionen skall staten göra det möjligt för dem som

inte talar ett landsdels- eller minoritetsspråk i det geografiska område där

tillräckligt många använder detta språk att få lära sig detta om de så

önskar. Av artikel 7.3 framgår vidare att staten skall verka för att respekt,

förståelse och tolerans med avseende på landsdels- eller minoritetsspråk

inkluderas bland målen för olika slag av undervisning och utbildning i

sina länder. I artikel 8.1f) framgår även att staten i de fall de statliga

myndigheterna saknar direkt behörighet i fråga om vuxenutbildningen

skall gynna och/eller uppmuntra att landsdels- eller minoritetsspråk

erbjuds som ämnen inom vuxen- och vidareutbildning. Som nämnts i

föregående avsnitt framgår det även av ramkonventionens artikel 12.1 att

staten bör vidta åtgärder på området utbildning och forskning för att

främja kunskap om sina nationella minoriteters och majoritetens kultur,

historia, språk och religion där det är lämpligt.

Sverige uppfyller i dag artikel 7.1g) och 7.3 i minoritetsspråks-

konventionens del II för samtliga minoritetsspråk och artikel 8.1f) i del

III för landsdels- eller minoritetsspråken. Sverige uppfyller även artikel

12.1 i ramkonventionen för de nationella minoriteterna i så motto att det

inte finns något hinder för en folkhögskola att erbjuda utbildning om de

nationella minoriteternas kultur, historia, språk och religion.

Som regeringen tidigare sagt är ökad kunskap om de nationella

minoriteterna och deras del av vår gemensamma historia och vårt

kulturarv nödvändig om de nationella minoriteterna skall få respekt,

förståelse och stöd i sina strävanden att bevara sin kultur, sitt språk, sin

religion m.m. Det är även en förutsättning för ett ökat utbyte mellan

dessa minoriteter och den svenska majoritetsbefolkningen.

Det är också viktigt med ökad kunskap om minoritetsspråken för att

öka respekten och förståelsen för dessa språk.

Folkbildningen har genom regeringens proposition om folkbildningen

(prop. 1990/91:85, bet. 1990/91:UbU18, rskr. 1990/91:358) fått en

avsevärt ökad frihet i verksamheten. Denna frihet befästes i och med

riksdagsbeslutet våren 1998 med anledning av regeringens proposition

Folkbildning (prop. 1997/98:115, bet. 1997/98:KrU17, rskr.

1997/98:258). I och med sistnämnda proposition anger regeringen endast

syftena med statsbidraget till folkbildningen. Folkbildningens egna

organisationer skall sedan fördela statsbidraget i enlighet med de syften

som staten har fastställt.

Folkbildningen finns företrädd i alla landets kommuner och har således

en stor geografisk spridning. Folkbildningen har en stark lokal förankring

och en flexibel organisation som i stor utsträckning styrs av efterfrågan.

Folkbildningen har således möjlighet att utifrån ett behov erbjuda både

studiecirklar och folkhögskolekurser.

I dag erbjuds utbildning i och på finska vid folkhögskolorna i

Övertorneå, Haparanda, Axevalla, Fristad och Göteborg. Utbildning i

meänkieli bedrivs vid folkhögskolan i Övertorneå. Vid samernas

folkhögskola bedrivs utbildning i samiska med hjälp av särskilt

statsbidrag via Sameskolstyrelsen.

Vid sidan av språkundervisningen kan som redan sker vid den samiska

folkhögskolan, utbildning i kulturämnen, exempelvis i hantverk, musik,

traditioner m.m., bedrivas. På detta sätt kan folkhögskolorna utgöra

kulturella centrum för dem som själva använder språken men också en

bas för att sprida kunskap om språk och kultur utanför den samiska,

finska, tornedalska, romska och judiska gruppen till majoritets-

befolkningen. Det är viktigt att denna typ av utbildning kan pågå för att

språken och den kultur och historia som hör till de nationella

minoriteterna skall kunna leva vidare.

Regeringen anser att folkbildningen genom sin speciella karaktär och

form samt genom nuvarande statsbidragssystem har möjlighet att erbjuda

minoritetsgrupperna bildning i både språk och historia.

Folkbildningsrådet bör mot denna bakgrund till regeringen redovisa

vilket kursutbud som finns inom folkbildningen för de nationella

minoriteterna. Folkbildningsrådet bör vidare redovisa i vilken

utsträckning dessa grupper deltar i folkbildningsverksamheten samt vilka

ytterligare insatser som folkbildningen anser kan behöva vidtas för att

bredda dessa gruppers deltagande.

8.2 Kulturverksamhet

Regeringens bedömning: Vid fördelningen av det statliga stödet till

litteratur och kulturtidskrifter samt övrig kulturverksamhet bör de

nationella minoriteterna särskilt beaktas. De nuvarande stöden för dessa

ändamål bör ökas med 1 miljon kronor från och med år 2000.

Statens kulturråd bör ges i uppdrag att utreda hur samisk, finsk,

tornedalsk, romsk samt judisk kultur skall få ett tillräckligt utrymme i

svenskt kulturliv.

Kommitténs förslag: Stämmer i huvudsak överens med regeringens

bedömning.

Remissinstansernas synpunkter: Bland remissinstanserna är det

ungefär lika många för som emot kommitténs förslag rörande det statliga

stödet till allmän kulturverksamhet och kulturella satsningar. Pajala

kommun och Sverigefinska riksförbundet menar att Kulturrådet bör bilda

en referensgrupp med representanter från minoriteterna som kan agera

rådgivande organ vid fördelning av medel. Sametinget föreslår ändringar

i förordningen om statsbidrag till kulturella ändamål samt förordningen

om statsbidrag till regional kulturverksamhet så att det framgår att

samisk kultur särskilt skall beaktas. De judiska församlingarna i

Stockholm och Göteborg samt Judiska Centralrådet vill att en myndighet

under Kulturdepartementet åtar sig att se till att minoriteterna får del av

statens kulturtilldelningar. Nordiska Zigenarrådet (numera Romernas

riksförbund) framför önskemål om att det etableras ett romskt kultur-

centrum. De mest kritiska remissvaren, Konstnärsnämnden och Statens

kulturråd, anser att Kulturrådet i praktiken har små möjligheter att

påverka kommuner och landsting vad gäller deras kultursatsningar.

Därutöver anser Kulturrådet att kommitténs förslag vad gäller Kultur-

rådet är oförenligt med kulturlivets självständighet. Däremot menar

Kulturrådet att det kan vara möjligt att inom ramen för vissa

stödordningar utveckla en praxis som innebär en positiv särbehandling av

utpekade grupper.

Kommitténs förslag om förändringar vad avser litteraturstödet har

mottagits med ungefär lika många positiva som negativa remissvar.

Sverigefinska riksförbundet och Sametinget anser att det behövs ett ökat

ekonomisk stöd till utgivning av litteratur på minoritetsspråken samt till

de distributionskanaler som förmedlar denna litteratur. Barnombuds-

mannen framför att det är angeläget att se till att de skrifter som ges ut på

berörda minoritetsspråk skall komma barn och unga till del. Både

Konstnärsnämnden och Statens kulturråd är kritiska till kommitténs

förslag. Enligt Kulturrådet, som har att fördela det statliga

litteraturstödet, står kommitténs kvoteringsförslag i konflikt med

regeringens proposition Litteratur och läsande (1997/98:86) som innebär

att ekonomiskt stöd skall baseras på ett titelstöd.

Remissinstanserna uttalar sig i allmänhet inte särskilt om kommitténs

förslag om kulturtidskrifter. Statens kulturråd är dock kritiskt och anser

att det inom ramen för nuvarande ordning är fullt möjligt att ge stöd till

nya kulturtidskrifter på minoritetsspråken.

Skälen för regeringens bedömning: I minoritetsspråkskonventionens

artikel 12.1a) anges när det gäller kulturell verksamhet och kulturella

inrättningar att staterna skall uppmuntra uttrycksformer och initiativ som

utmärker landsdels- eller minoritetsspråk och främja olika sätt att få

tillgång till verk framställda på dessa språk. Enligt artikel 12.1b) och

12.1c) skall staterna även stödja och utveckla översättning, dubbning,

eftersynkronisering och framställning av undertexter på landsdels- eller

minoritetsspråk eller från landsdels- eller minoritetsspråk till andra språk.

I artikel 12.1d) anges att de organ som ansvarar för kulturell verksamhet

skall avsätta tillräckliga medel för att inkludera kunskaper i och

användning av landsdels- eller minoritetsspråk och deras kultur i

produktioner som de initierar eller stöder. Därtill bör enligt artikel 12.1e)

dessa organ få tillgång till personal som helt behärskar ifrågavarande

landsdels- eller minoritetsspråk. I artikel 12.1h) anges vidare att staten

vid behov skall främja och bekosta tjänster som avser översättning och

terminologisk forskning, särskilt i syfte att bevara eller utveckla lämplig

administrativ, kommersiell, ekonomisk, samhällelig, teknisk eller rättslig

terminologi på vart och ett av landsdels- eller minoritetsspråken. Av

artikel 12.2 framgår att staten bör tillåta, uppmuntra och/eller

tillhandahålla kulturell verksamhet och kulturella inrättningar för

landsdels- eller minoritetsspråk även utanför de områden där landsdels-

eller minoritetsspråken har territoriell bas.

I ramkonventionens artikel 5.1 anges att staterna skall främja

förutsättningarna för de nationella minoriteterna att bibehålla och

utveckla sin kultur och bevara de väsentligaste beståndsdelarna i sin

identitet, religion, språk, traditioner och kulturarv. Av artikel 6.1 framgår

att staten även skall vidta effektiva åtgärder för att främja ömsesidig

respekt och förståelse och samarbete mellan representanter för de

nationella minoriteterna och majoritetsbefolkningen inom kulturområdet.

Sverige uppfyller i dag artikel 12.1a), 12.1b) och 12.1d) i minoritets-

språkskonventionens del III för landsdels- eller minoritetsspråken. Därtill

uppfyller Sverige artikel 12.1c) för finska, artikel 12.1e) och 12.1f) för

samiska och artikel 12.1h) för både samiska och finska. Sverige uppfyller

även artiklarna 5.1 och 6.1 i ramkonventionen för de nationella

minoriteterna.

De nationella minoriteterna har en rik kultur som bl.a. manifesteras i

olika former av konstnärlig verksamhet. Sådana kulturyttringar väcker

ofta intresse hos allmänheten. Därför är stödet till sådan verksamhet inte

bara en angelägenhet för de nationella minoriteterna utan också för

samhället i övrigt. När åtgärder vidtas är det därför angeläget att både

stödja sådana satsningar som leder till att stärka språket och kulturen

bland dem som använder språken och sådana kultursatsningar som kan

nå ut till majoritetsbefolkningen för att på så sätt göra språken och

kulturen kända och respekterade utanför den egna gruppen.

Statens kulturråd handhar en stor del av det statliga stöd som i dag

utgår till kulturell verksamhet av olika slag, alltifrån teater, dans och

musik till bildkonst, litteratur och läsning. Kulturrådets övergripande mål

är bl.a. att genom bidragsgivning, information, samverkan och andra

åtgärder främja konstnärlig och kulturell förnyelse, främja kulturarvet

och bruket av det inom konstarterna, folkbiblioteksväsendet och

museerna samt vidga delaktigheten i kulturlivet och stimulera eget

skapande. Dessutom skall Kulturrådet bidra till att utveckla samspelet

mellan de statliga, regionala och kommunala insatserna i syfte att slå vakt

om en nationell kulturpolitik. Som en av kulturpolitikens centrala

myndigheter har Kulturrådet som ett av sina mål att främja kulturell

mångfald samt främja kulturutbyte mellan olika kulturer inom landet

(prop. 1996/97:3, bet. 1996/97:KrU1, rskr. 1996/97:129).

Det finns även andra myndigheter som har till uppgift att bidra till

utvecklingen av landets kulturliv. En av dessa är Sametinget som skall

verka för en levande samisk kultur. Kultur skall i detta sammanhang ses i

ett vidare perspektiv och innefattar därför också den samiska

näringsverksamheten. Sametinget kan fritt ta upp och ställa förslag i alla

de olika frågor som tinget finner vara av särskilt intresse med hänsyn till

en levande samisk kultur. För närvarande ger Sametinget stöd till bl.a.

samiska kulturprojekt, teater, slöjd och samisk biblioteksverksamhet.

Riksdagen har nyligen beslutat om en höjning av det statliga bidraget till

samisk kultur (prop. 1998/99:1 utg.omr. 17, bet. 1998/99:KrU1, rskr.

1998/99:55). Därtill finns det en rad kultursatsningar utanför Sametingets

ansvarsområde som får statligt stöd, t.ex. samisk radio- och TV-

produktion samt åtgärder för spridning av samisk litteratur. Sedan i år har

också ett stöd till bevarande av värdefulla natur- och kulturmiljöer inom

renskötselområdet introducerats inom ramen för det svenska

miljöprogrammet för jordbruket. Stödet syftar till att bevara

kulturlämningar som hägn, kåtor, bodar och förrådsställningar som hotas

att vittra bort. Målet är att bevara 1700 hektar natur- och kulturmiljöer

inom de delar av renskötselområdet där renskötsel får bedrivas hela året.

Insatsen finansieras till hälften av EU-bidrag och till hälften av statliga

medel.

Finsk kultur i Sverige får också statligt stöd. Sverigefinska

språknämnden är ett exempel. Regeringen har nyligen beslutat om

ytterligare stöd till nämnden. Ett annat exempel är de finskspråkiga

teaterföreställningar som produceras inom ramen för Riksteaterns

verksamhet. I Stockholm finns också Finlandsinstitutet som i första hand

drivs med medel från den finska staten men som även fått visst stöd från

svenska staten. I institutet lämnas utrymme åt ett sverigefinskt bibliotek

och lokalerna används också som utställnings- och konferenslokaler.

Kulturfonden för Sverige och Finland skapades år 1960 och fonden får

sina medel från efterskänkta räntor på Finlands statsskuld till Sverige.

Fondens uppgift är bl.a. att stärka den finskspråkiga kulturen i Sverige.

Då det gäller stöd till kultur för den judiska minoriteten bör nämnas

statens bidrag till Stiftelsen Judiska museet.

Sverige uppfyller delvis minoritetsspråkskonventionens krav när det

gäller kulturverksamheter genom att Statens kulturråd i sin verksamhet

skall beakta de regler som gäller för stöd till litteratur på invandrar- eller

minoritetsspråk. När det gäller samiska ges språket också stöd genom

Sametinget som har statliga myndighetsuppgifter när det gäller att stödja

samisk kultur och språk.

Betydande satsningar görs således redan i dag vad avser främjandet av

samisk och finsk kultur. För att samtliga grupper med anknytning till

minoritetsspråken i Sverige skall kunna hävda sig i enlighet med

konventionens krav på kulturell delaktighet är det dock viktigt att de får

större möjlighet än i dag ta del av de statliga kulturstöden. Detta är

angeläget inte bara med hänvisning till Sveriges åtaganden inom ramen

för konventionen utan även som ett uttryck för en strävan att öka

mångfalden i det kulturella utbudet.

Regeringen gör mot denna bakgrund bedömningen att de nationella

minoriteterna bör särskilt beaktas vid fördelningen av det statliga

litteraturstödet och stödet till kulturtidskrifter samt övrig

kulturverksamhet i enlighet med förordningen (1998:1469) om statligt

litteraturstöd, förordningen (1993:567) om statligt stöd till

kulturtidskrifter och förordningen (1996:1598) om statsbidrag till

regional kulturverksamhet.

Regeringen har i detta syfte för avsikt att i budgetpropositionen för år

2000 föreslå en förstärkning av stöden till litteratur och kulturtidskrifter

och andra stöd inom utgiftsområde 17 med 1 miljon kronor. Det

ankommer på regeringen att utforma närmare föreskrifter om villkoren

för medlens utbetalning och fördelning.

Sammantaget medför dessa åtgärder att Sverige inom området

kulturverksamhet kan uppfylla sju punkter för samiska, sex punkter för

finska och fyra punkter för meänkieli i minoritetsspråkskonventionens

del III. Dessutom uppfyller Sverige ramkonventionens bestämmelser

inom detta område.

8.3 Massmedier

8.3.1 Radio och TV

Regeringens bedömning: Vid beredningen av nya sändningstillstånd

för programföretagen i allmänhetens tjänst, Sveriges Television AB,

Sveriges Radio AB och Sveriges Utbildningsradio AB avser

regeringen ta upp frågan om att ge romani chib samma särställning i

programverksamheten som i dag ges samiska, finska och meänkieli.

Kommitténs förslag: Stämmer i huvudsak överens med regeringens

bedömning.

Remissinstansernas synpunkter: De olika minoritetsgrupperna

framför att de i första hand vill få ökade sändningstider på sina

respektive språk. Sametinget vill dessutom gärna att det bedrivs

sändningar både på nord-, lule- och sydsamiska. Barnombudsmannen

anser att förslaget bör inkludera ökad programverksamhet som riktar sig

till romska barn och ungdomar. Sveriges Utbildningsradio AB har inga

invändningar mot kommitténs förslag vad gäller villkoren för

programverksamheten. Sveriges Radio AB och Sveriges Television AB är

dock inte positiva till förslaget. Sveriges Radio hänvisar till bristande

resurser medan Sveriges Television menar att kommitténs förslag strider

mot kravet på programföretagens självständiga ställning. Sändnings-

villkoren bör enligt Sveriges Television i stället ha karaktären av ram-

bestämmelser.

Skälen för regeringens bedömning: I minoritetsspråkskonventionen

finns flera punkter som behandlar TV- och radiosändningar. I artikel 7.3

anges att respekt, förståelse och tolerans för minoritetsspråk bör vara ett

mål inte bara för olika slag av undervisning och utbildning utan även för

massmedia. Bestämmelser om massmedia finns i övrigt i artikel 11. I

artikeln finns olika nivåer för staternas åtagnaden. Enligt artikel 11.1a)

skall staterna vidta åtgärder eller uppmuntra och/eller underlätta åtgärder

för inrättandet av minst en radiostation och en TV-kanal på landsdels-

eller minoritetsspråk. Staterna kan också välja att vidta åtgärder för att

radiostationer och TV-kanaler skall tillhandahålla program på landsdels-

eller minoritetsspråk. I artikel 11.d) finns en liknande bestämmelse om

att staterna bör uppmuntra och/eller underlätta produktionen av radio-

och TV-program på landsdels- eller minoritetsspråk. Enligt artikel 11.c)

skall staterna antingen uppmuntra och/eller underlätta inrättandet av

minst en TV-kanal på landsdels- eller minoritetsspråk, eller uppmuntra

och/eller underlätta regelbunden sändning av TV-program på dessa

språk. Artikel 11.1f) innehåller olika bestämmelser om finansiellt stöd till

massmedia på landsdels- eller minoritetsspråk.

I artikel 11.2 som har rikstäckande tillämpning anges att staterna

förbinder sig att garantera friheten att från grannländer direkt ta emot

radio- och TV-sändningar på språk som brukas i samma eller liknande

form som ett landsdels- eller minoritetsspråk.

I ramkonventionens artikel 9 anges att staterna skall inom ramen för

sina rättssystem säkerställa att personer som tillhör en nationell minoritet

inte utsätts för diskriminering när det gäller deras tillträde till massmedia.

Inom den rättsliga ramen för radio- och televisionssändningar skall

staterna vidta åtgärder för att underlätta tillträde till massmedia för

personer som tillhör nationella minoriteter samt säkerställa att de ges

möjlighet att framställa och använda sina egna media.

Sverige uppfyller i dag artikel 7.3 i minoritetsspåkskonventionens del

II och artikel 11.1a)iii), 11.1d), 11.1f)ii) och 11.2 i del III för samtliga

landsdels- eller minoritetsspråk och 11.1c)i) för finska. Sverige uppfyller

även ramkonventionens artikel 9 för de nationella minoriteterna.

Regeringen beslutar om sändningstillstånd för programföretagen i

allmänhetens tjänst, Sveriges Television AB, Sveriges Radio AB och

Sveriges Utbildningsradio AB. Public service-företagen har ett stort

ansvar för att sändningarna skall vara tillgängliga för alla som bor i

Sverige och för att olika minoriteters behov skall tillgodoses. I villkoren

för sändningstillstånden som gäller från den 1 januari 1997 till utgången

av december 2001 står angivet att programföretagen är skyldiga "att

beakta språkliga och etniska minoriteters behov. Samiska, finska och

tornedalsfinska skall inta en särställning".

För närvarande sänder Sveriges Television dagliga nyhetssändningar,

aktualitetsmagasin, dokumentärfilmer och barnprogram på finska. På

samiska sänds ett vuxenmagasin och ett barnprogram. Sveriges

Television har också vidtagit förberedelser för att börja sända en

programserie på meänkieli. Inom Sveriges Radios programverksamhet

sänds program både på finska och meänkieli i P7 Finska. Denna kanal

täcker in hela Sveriges Radios programverksamhet på finska såväl för

rikssändningar som för den lokala och regionala sändningsverksamheten.

År 1998 startade P7 Finska som första kanal sändningar över det digitala

nätet vilket kraftigt ökat sändningstiden. För den samiska befolkningen

finns Sámi Radio som är den viktigaste nyhetskällan.

Romani chib och romsk kultur omfattas emellertid inte av den

särställning som samiska, finska och meänkieli har i villkoren för

sändningsrätten. Sändningstillstånden för programföretagen i allmän-

hetens tjänst, Sveriges Television AB, Sveriges Radio AB och Sveriges

Utbildningsradio AB upphör att gälla vid utgången av år 2001. Vid

beredningen av kommande tillståndsperiod för nämnda programföretag

avser regeringen ta upp frågan om att ge romani chib samma ställning i

programverksamheten som i dag ges samiska, finska och meänkieli. Ett

eventuellt sådant förslag bör inte föranleda någon ökad medelstilldelning

eller höjda TV-avgifter. En liknande insats för jiddisch är inte aktuell då

antalet talare av jiddisch i Sverige i dag är för få för att motivera att

språket får en särställning i programverksamheten för medieföretag i

allmänhetens tjänst.

8.3.2 Tidningar

Regeringens bedömning: Det är väsentligt att dagstidningar på

samiska, finska och meänkieli ges tillräckligt stöd. Nuvarande

presstödsregler uppfyller detta krav.

Kommitténs bedömning: Stämmer i huvudsak överens med

regeringens bedömning.

Remissinstansernas synpunkter: Presstödsnämnden anser det viktigt

att behålla de generella regler som finns för driftsstöd enligt

presstödsförordningen.

Skälen för regeringens bedömning: Artikel 11.1e) i

minoritetsspråkskonventionen innehåller olika bestämmelser om tid-

ningar eller publicering av tidningsartiklar på landsdels- eller minoritets-

språk.

I ramkonventionens artikel 9.3 finns en bestämmelse som innebär att

staterna inte skall hindra personer som tillhör nationella minoriteter från

att framställa och använda tryckta media. I artikel 9.4 anges vidare att

staterna inom ramen för sina rättssystem skall vidta lämpliga åtgärder i

syfte att underlätta tillträde till massmedia för personer som tillhör

nationella minoriteter.

Sverige uppfyller idag artikel 11.1e)i) i minoritetsspråkskonventionens

del III för landsdels- eller minoritetsspråken. Även ramkonventionens

artikel 9.3 och 9.4 uppfylls för de nationella minoriteterna.

När det gäller villkoren för statligt presstöd finns förmånligare villkor

för ekonomiskt stöd till dagstidningar som vänder sig till språkliga

minoriteter i presstödsförordningen (1990:524). En särskild regel ger

möjlighet för en generösare bedömning för utgivning av en dagstidning i

Tornedalen under förutsättning att del av innehållet är på finska.

Dagstidningar på samiska har möjlighet att få statligt stöd via

Sametinget.

Den finskspråkiga dagstidningen, Ruotsin Suomalainen och

Haparandabladet, som skrivs både på finska och meänkieli får presstöd.

8.4 Arkivfrågor

Regeringens bedömning: Möjligheterna till insamling, arkivering

och vetenskaplig bearbetning av språkligt material på minorietsspråk

bör utredas.

Kommitténs förslag: Stämmer i huvudsak överens med regeringens

bedömning.

Remissinstansernas synpunkter: Många remissinstanser är positiva

till kommitténs förslag. Sverigefinska riksförbundet menar emellertid att

det finns behov av statligt stöd till det sverigefinska arkivet. Samernas

folkhögskola vill helst att de samiska samlingarna lokaliseras till Umeå

eller samordnas med det samiska museet Ájtte i Jokkmokk. Riksarkivet

framför att man gärna tar sig an uppgiften att verka för att minoriteternas

arkivaliska kulturarv bevaras och tillgängliggörs. Detta kräver dock

enligt Riksarkivet en långsiktig resurstilldelning.

Skälen för regeringens bedömning: Minoritetsspråkskonventionens

artikel 12 innehåller en bestämmelse rörande arkivering. I artikel 12.1g)

anges att i fråga om kulturell verksamhet och kulturella inrättningar skall

staterna uppmuntra och/eller underlätta upprättande av organ med uppgift

att insamla samt förvara, presentera eller offentliggöra verk framställda

på landsdels- eller minoritetsspråk.

Sverige uppfyller i dag minoritetsspråkskonventionens artikel 12.1g)

för samiska.

I dag ges statligt stöd till Sametinget i syfte att användas till stöd för

samisk kultur och språk och till en samisk arkivarietjänst som inrättats i

Umeå under Språk- och folkminnesinstitutet. Arkivariens uppgift är att

samla in, bevara, vetenskapligt bearbeta och publicera språkligt material

om bl.a. dialekter, ortnamn och folkminnen. Någon motsvarighet till

riktat statligt stöd för sådant arbete med finska, meänkieli, romani chib

och jiddisch finns inte. Sverigefinska arkivet som delvis har samma

uppgifter när det gäller finska språket får dock visst statligt stöd för sin

verksamhet. När det gäller jiddisch har Stockholms universitet tagit hand

om en privat samling av litteratur på jiddisch. Sedan år 1997 finns ett

särskilt bibliotek kallat Nordkalottbiblioteket i Övertorneå där man

samlat dokumentation, forskning och litteratur om utvecklingen på Nord-

kalotten i äldre och modern tid.

Bevarande, vård och tillhandahållande av det skriftliga kulturarvet,

såväl som det digitalt framställda, bör ske under betryggande former,

dvs. vid något av landets etablerade arkiv eller under överinseende av

arkivutbildad personal. Det är väsentligt att också enskilda som tillhör

nationella minoriteter får möjlighet att ta del av historiska dokument på

det egna språket i framtiden. Regeringen avser därför att ta initiativ till en

översyn syftande till att inom ramen för det nuvarande statliga stödet till

denna verksamhet finna lämpliga former för att bevara dokument på

minoritetsspråken.

Dessa åtgärder medför att Sverige kan uppfylla den nämnda artikeln i

minoritetsspråkskonventionens del III för samtliga landsdels- eller

minoritetsspråk.

8.5 Äldreomsorg

Regeringens bedömning: Socialstyrelsen bör ges i uppdrag att

kartlägga äldreomsorgen för finsktalande äldre i kommuner med ett

stort antal äldre som använder finska. Syftet är att ta fram ett antal

goda exempel på åtgärder som ger bra resultat.

Kommitténs förslag: Kommittén har föreslagit att ett

utredningsarbete inleds om en nationell lagstiftning om rätt till

äldreomsorg på finska och samiska.

Remissinstansernas synpunkter: De remissinstanser som

kommenterat utredningens framställning ger stöd till förslaget.

Eskilstuna och Stockholms kommuner tillstyrker förslaget. Malmö

kommun anser att förslaget skall utvidgas så att även romer får del av

äldreomsorg på romani chib i kommuner med en stor romsk befolkning.

Sametinget anser att samisktalande äldre i de kommuner där det finns

tillräckligt många äldre som använder samiska skall ges en lagfäst rätt att

få hela eller delar av den äldreomsorg av personal som behärskar

samiska.

Skälen för regeringens bedömning: Av minoritetsspråkskonven-

tionens artikel 13.2c) följer att en stat i den utsträckning de offentliga

myndigheterna är behöriga skall tillse att det i social omsorg vid

institutioner såsom sjukhus och särskilda boendeformer för äldre erbjuds

möjlighet till vård och behandling på landsdels- eller minoritetsspråk.

Regeringens förslag i avsnitt 7.5 innebär att Sverige delvis uppfyller

denna punkt när det gäller äldreomsorg i förvaltningsområdena för

samiska respektive finska och meänkieli.

Kommunerna skall kunna erbjuda alla medborgare en god äldrevård. I

vissa fall innebär det att vården för att den skall nå önskat resultat bör ske

på det modersmål som individen i fråga talar. Därtill kommer den

omständigheten att det har visat sig att äldre kan förlora kunskaperna i

det sist inlärda språket men behåller kunskaperna i det först inlärda

språket.

Det finns dock vissa svårigheter med att erbjuda alla äldre som så

önskar vård på deras modersmål. Dels saknas det ofta tvåspråkig

personal, dels kan det innebära stora kostnader när det gäller mindre

grupper.

Den finskspråkiga minoriteten är den största minoriteten i Sverige.

Sverigefinnarna bor relativt koncentrerat till vissa orter i landet och utgör

ett sådant antal att det borde finnas goda möjligheter att erbjuda

finsktalande äldreomsorg till en inte alltför stor kostnad. Dessutom är

situationen sådan att det inom en kort tid kan förväntas finnas ett stort

antal äldre finsktalande som är i behov av äldreomsorg. I kommuner som

har en stor andel finsktalande borde verksamheten t.ex. kunna

omorganiseras så att finskspråkig personal förs samman med

finskspråkiga vårdbehövande. Det kan i sammanhanget också nämnas att

fr.o.m. den 1 januari 1998 har finsktalande äldre i likhet med andra äldre

som bosätter sig i en annan kommun en lagstadgad rätt att i den

kommunen ansöka om hjälp i hemmet och särskilt boende m.m. (6h §

socialtjänstlagen). En sådan ansökan skall behandlas som om den

enskilde var bosatt i inflyttningskommunen. Denna åtgärd kan bidra till

att äldre finsktalande får bättre möjligheter att få äldreomsorg på sitt

språk om de så önskar.

Under år 1994 till 1996 genomförde Socialstyrelsen tillsammans med

finska föreningar i landet ett projekt bl.a. för att förmå de kommuner där

många äldre finsktalande är bosatta att organisera äldreomsorgen så att

finsktalande äldre kunde få vård och omsorg av finsktalande personal.

Av ett trettiotal tillfrågade kommuner med stor andel finsktalande äldre

genomförde tre kommuner projekt för att anpassa äldreomsorgen efter de

äldre finsktalandes behov nämligen, Ludvika, Borås och Fagersta

kommuner. Resultatet av projekten i dessa kommuner har varit positivt

och har redovisats i engångstidningen LEMPI, som en del av

Socialstyrelsens invandrarprojekt. Projektet ligger väl i linje med

minoritetsspråkskonventionens krav när det gäller att erbjuda

äldreomsorg för dem som använder ett landsdels- eller minoritetsspråk på

det egna språket. Det är mot denna bakgrund otillfredsställande att så få

kommuner deltagit i projektet. Tidigare undersökningar från

Socialstyrelsen har visat att många kommuner anser att det skulle bli

kostsamt att organisera äldreomsorgen så att finsktalande får möjlighet

att få vård och omsorg av finsktalande personal. Socialstyrelsen har dock

redovisat en annan uppfattning och påpekat att kostnaden för en

omorganisering av äldreomsorgen kan kompenseras av att kostnader för

anlitande av tolk helt försvinner om kommunerna istället för enspråkig

personal använder personal som både kan svenska och finska. Det har

också i vissa fall visat sig att finsktalande äldre har behövt mindre vård

och omsorg som en följd av att de har blivit bemötta av personal som

behärskar deras eget språk.

Riksdagen har också beslutat om medel för försöksverksamheter med

uppsökande verksamhet bland äldre (prop. 1998/99:1, bet.

1998/99:SoU1, rskr. 1998/99:104). Syftet med försöksverksamheterna är

att bygga upp kunskaper om hur ohälsa och vårdbehov bland äldre kan

förebyggas. Försöksverksamheterna skall bedrivas på olika håll i landet

med skiftande socio-demografiska och strukturella förutsättningar.

Socialstyrelsen har regeringens uppdrag att följa upp och utvärdera

resultatet av verksamheterna. Dessa försöksverksamheter kan vara ett sätt

att få bättre kunskap om olika gruppers behov, t.ex. sverigefinnarnas.

I syfte att ge olika exempel på äldreomsorg som tar hänsyn till

önskemål från finsktalande äldre avser regeringen ge Socialstyrelsen i

uppdrag att inom befintliga ramar kartlägga äldreomsorgen för

finsktalande i kommuner med ett stort antal äldre som använder finska.

Inom ramen för en sådan kartläggning kan också erfarenheter från

Socialstyrelsens tidigare projektet tas till vara.

8.6 Översättning av vissa författningar till

minoritetsspråk

Regeringens bedömning: Författningar som särskilt rör de nationella

minoriteternas rättigheter bör översättas till samiska, finska och

meänkieli.

Kommitténs förslag: Stämmer i huvudsak överens med regeringens

bedömning.

Remissinstansernas synpunkter: Endast ett fåtal instanser har

kommenterat kommitténs förslag. Jokkmokks kommun, Västerås kommun

och Sverigefinska riksförbundet är positiva till förslaget. Centrum för

invandrarforskning vid Stockholms universitet anser att alla grundlagar

och de vanligaste lagarna skall översättas till samiska, finska och romani

chib. Sametinget anser att samtliga lagar, förordningar och föreskrifter

som särskilt berör samer eller minoriteter skall översättas till samiska.

Skälen för regeringens bedömning: Av minoritetsspråkskonven-

tionens artikel 9.3 framgår att staterna kan förbinda sig att på landsdels-

eller minoritetsspråk tillhandahålla de viktigaste lagtexterna och de texter

som särskilt hänför sig till de personer som använder dessa språk, såvida

dessa inte tillhandahålls på annat sätt.

Sverige uppfyller inte i dag minoritetsspråkskonventionens artikel 9.3.

Bestämmelserna i artikel 9 gäller landsdels- och minoritetsspråk, dvs.

för svensk del samiska, finska och meänkieli. För att uppfylla åtagandet i

artikel 9.3 kommer initiativ att tas inom Regeringskansliet till

översättning av vissa författningar till dessa språk. Det gäller de

författningar som är särskilt viktiga för dessa minoritetsgrupper och som

särskilt berör dem i deras egenskap av minoritetsgrupper. Exempel på

lagar som bör översättas till dessa minoritetsspråk är de lagar som

regeringen föreslår i denna proposition. Till samiska bör vidare bl.a.

rennäringslagen (1971:437) och sametingslagen (1992:1433) översättas.

Grundläggande lagstiftning som rör fri- och rättigheter, bl.a. i rege-

ringsformen, är vidare av stor betydelse för samtliga minoritetsgrupper.

Sådan lagstiftning bör därför översättas till minoritetsspråken.

Dessa åtgärder medför att Sverige kan uppfylla den nämnda artikeln i

minoritetsspråkskonventionens del III för samtliga landsdels- eller

minoritetsspråk.

8.7 Inflytande för de nationella minoriteterna

Regeringens bedömning: De nationella minoriteterna bör ges

möjlighet till inflytande och samråd i frågor som berör dem. Formerna

för detta bör övervägas särskilt.

Kommitténs förslag: Stämmer i huvudsak överens med regeringens

bedömning.

Remissinstansernas synpunkter: Remissinstanserna är i huvudsak

positiva till förslaget. Nordiska Zigenarrådet framför att romerna är

särskilt måna om att man får vara med och påverka beslut som rör deras

språk och kultur. Svenska Tornedalingars Riksförbund betonar också

betydelsen av inflytande i internationella sammanhang t.ex. genom FN,

ILO och UNESCO.

Skälen för regeringens bedömning: Av minoritetsspråkskonven-

tionens artikel 7.4 framgår att staterna vid fastläggande av sin politik i

fråga om landsdels- eller minoritetsspråk skall ta hänsyn till de behov

och önskemål som uttrycks av de grupper som använder sådana språk.

De uppmuntras också att i mån av behov inrätta organ för att ge råd till

myndigheterna i frågor som hänger samman med landsdels- eller

minoritetsspråk. Av artikel 12.1f) framgår vidare att staten skall

uppmuntra deltagande av dem som företräder talare av landsdels- eller

minoritetsspråk då beslut tas om resurser för och planering av kulturell

verksamhet.

I ramkonventionens artikel 15 anges att staterna skall skapa

nödvändiga förutsättningar för att personer som tillhör nationella

minoriteter effektivt skall kunna delta i det kulturella, sociala och

ekonomiska livet samt i offentliga angelägenheter, särskilt de som berör

dem.

Sverige uppfyller i dag både minoritetsspråkskonventionens artikel 7.4

i del II och artikel 12.1f) i del III för samiska. Därtill uppfyller Sverige i

huvudsak även artikel 15 i ramkonventionen för de nationella

minoriteterna.

Det är enligt regeringens mening viktigt att de som direkt berörs av de

åtgärder som vidtas till följd av den nya minoritetspolitiken också skall få

möjlighet att framföra sina synpunkter och önskemål innan beslut fattas.

En möjlighet för nationella minoriteter att få inflytande i politiska

beslut finns redan i dag genom det svenska kommittéväsendet och

remissförfarandet. Kommittéerna kan vara parlamentariskt tillsatta men

även intresseorganisationer kan vara representerade. Vid beredning av

regeringsärenden skall, enligt 7 kap. 2 § regeringsformen, organisationer

och enskilda i den omfattning som behövs lämnas tillfälle att yttra sig.

Detta innebär att minoritetsgrupper, såväl som andra grupper, skall ges

tillfälle att yttra sig i ärenden som särskilt berör dem.

Genom inrättandet av Sametinget år 1993 finns i dag både en

representativ institution som företräder samerna och former för påverkan

av beslut som berör dem i Sverige. På nordisk basis bildades år 1956 det

Nordiska Samerådet. Rådets ledamöter väljs vid samekonferenser av

ombud från de samiska riksorganisationerna i Sverige, Norge och

Sametinget i Finland. År 1992 fick även de ryska samerna medlemskap i

Nordiska Samerådet, som därefter fick namnet Samerådet. Rådet

representerar nu hela det samiska folket. Fram till 1992 fanns ett nordiskt

samiskt språksamarbete inom ramen för Samerådet. Därefter beslutades

att språkarbetet skulle överföras till de tre sametingen. Sedan 1996 har

sametingen åter utarbetet former för ett nordiskt samiskt språksamarbete

som skall underställas ett nytt samiskt samarbetsorgan, samiskt

parlamentariskt råd. De tre sametingen har tillsammans med två samiska

föreningar i Ryssland nyligen träffat ett avtal om den nya samiska

språknämnden. Den samiska språknämnden skall bli samernas

gemensamma högsta beslutsorgan i samiska språkfrågor. Nämnden skall

arbeta för samtliga samiska språkvarieteter och verksamheten skall syfta

till att bl.a. värna om och befrämja samiskan, ombesörja terminologiskt

arbete, utveckla samisk språkforskning och förbättra samiskans status. I

detta sammanhang kan också nämnas Nordiskt samiskt institut, som

tillkom efter beslut av Nordiska ministerrådet år 1973. Institutet skall

genom forskning, utredningar, utbildning och serviceverksamhet bistå

den samiska befolkningen både i teoretiska och praktiska frågor. Det

skall också arbeta för att majoritetsbefolkningen och myndigheterna får

korrekt information om samerna och samernas situation.

En annan form för medverkan och påverkan är den som sker genom

den romska arbetsgruppen vid Kulturdepartementet. Arbetsgruppen som

bildades år 1996 har arbetat med att ta fram förslag till åtgärder för att

främja romernas situation i det svenska samhället. Förslagen har

presenterats i rapporten "Romer i Sverige tillsammans i förändring"

(Ds 1997:49). Arbetsgruppen består av företrädare för olika departement,

myndigheter och Romernas riksförbund. Gruppens arbete kan ses som ett

första steg mot en form av samråd mellan myndigheter och

representanter för romerna i ärenden som berör dem.

Det finns flera skäl till att de nationella minoriteterna bör ha möjlighet

att påverka beslut som rör dem själva. Ett centralt skäl är att de nationella

minoriteterna själva är bäst lämpade att se den egna gruppens behov och

önskemål. Därför är det väsentligt att det förs en dialog mellan

myndigheter på olika nivåer och de nationella minoriteterna då beslut

fattas i frågor som berör de nationella minoriteterna.

Enligt regeringens mening är det viktigt att de nationella minoriteterna

ges vidgade möjligheter till inflytande. Frågan om de närmare formerna

för detta och hur ett fortlöpande samråd i frågor som berör språken skall

kunna äga rum mellan myndigheter och företrädare för samerna,

sverigefinnarna, tornedalingarna, romerna och judarna bör övervägas

närmare. Tillsammans med de nationella minoriteterna själva bör bl.a.

noga övervägas hur denna utveckling kan stödjas på bästa sätt. Det kan

visa sig att olika former för samråd och påverkan passar olika väl för

olika grupper. Det finns också anledning att utvärdera de former för

påverkan och samverkan som finns i dag.

Som tidigare redovisats i avsnitt 6 är avsikten även att inrätta en

regional arbetsgrupp inom Länsstyrelsen i Norrbottens län för att följa

upp de regionala insatserna. I gruppen bör företrädare för kommunerna i

förvaltningsområdena för samiska, finska och meänkieli ingå liksom

representanter för landstinget och för dem som använder nämnda språk i

dessa områden. En uppgift för arbetsgruppen bör vara att utvärdera vilket

resultat de regionala reglerna och övriga åtgärder som vidtagits till stöd

för samiska, finska och meänkieli samt för den samiska, finska och

tornedalska kulturen fått för språkens och kulturernas ställning i området.

För åtgärder som avser inflytande för de nationella minoriteterna samt

uppföljningsinsatser har regeringen beräknat 2 miljoner kronor från och

med år 2000.

Sammantaget medför dessa åtgärder att Sverige kan uppfylla den

nämnda artikeln i minoritetsspråkskonventionens del III för samtliga

landsdels- eller minoritetsspråk. Dessutom uppfyller Sverige ramkonven-

tionens bestämmelse inom detta område.

8.8 Samarbete över nationsgränserna

Regeringens bedömning: Sverige bör även fortsättningsvis verka för

att det gränsöverskridande samarbetet på såväl nationell som regional

och lokal nivå skall inriktas på olika frågor av intresse för de

nationella minoriteterna såsom, kultur, historia, språk, religion m.m.

Kommitténs bedömning: Stämmer i huvudsak överens med

regeringens bedömning.

Remissinstansernas synpunkter: Merparten av remissinstanserna är

positiva till ett ökat nordiskt samarbete. Sametinget och Samernas

folkhögskola vill gärna få till stånd ett ökat nordiskt samarbete, speciellt

inom utbildning och forskning. Romernas riksförbund vill se ett utökat

samarbete med Finland som de anser vara ett föregångsland när det gäller

romska frågor.

Skälen för regeringens bedömning: I minoritetsspråkskonventionens

artikel 7.1i) anges att staterna bör främja transnationellt utbyte i lämpliga

former inom de områden som omfattas av konventionen för de landsdels-

eller minoritetsspråk, som används i identiskt samma eller liknande form

i två eller flera stater.

Enligt artikel 14 i minoritetsspråkskonventionen skall staterna tillämpa

gällande bilaterala och multilaterala avtal som binder dem till stater där

samma språk används i samma eller liknande form eller vid behov, söka

ingå sådana avtal för att främja kontakter mellan dem som använder

samma språk i de berörda staterna. Staterna skall också underlätta

och/eller främja samarbete över gränserna till förmån för landsdels- eller

minoritetsspråk, särskilt mellan regionala och lokala myndigheter på

vilkas territorium samma språk används i samma eller liknande form.

Av ramkonventionens artikel 18 framgår att staterna skall sträva efter

att där så är nödvändigt ingå bilaterala och multilaterala avtal med andra

stater särskilt med grannstater, i syfte att säkerställa skydd av personer

som tillhör berörda nationella minoriteter. Staterna skall också där det är

lämpligt vidta åtgärder för att uppmuntra samarbete över gränserna.

Sverige uppfyller i dag artikel 7.1i) i minoritetsspråkskonventionens

del II och artikel 14 i del III för landsdels- eller minoritetsspråken.

Sverige uppfyller även artikel 18 i ramkonventionen för de nationella

minoriteterna.

I dag pågår samarbete på en rad olika nivåer i frågor som rör de

nationella minoriteterna. En stor del av arbetet organiseras och

finansieras genom Nordiska ministerrådet men det pågår också samarbete

mellan grupper som tillhör nationella minoriteter både på regional och

internationell nivå. Dessutom har Europarådet tagit initiativ till visst

internationellt samarbete i frågor som rör nationella minoriteter.

Det internationella samarbetet i frågor som rör nationella minoriteter

och deras språk har en rad positiva aspekter. Det innebär både utbyte av

erfarenheter och initiativ till konkreta insatser till förmån för de

nationella minoriteterna. Ofta kan det internationella samarbetet också

bidra till att stärka de nationella minoriteternas ställning på nationell

nivå. Ett sådant samarbete medför uppmärksamhet i media och bidrar till

att ge de nationella minoriteterna ett ökat självförtroende.

Större delen av det samarbete som pågår i frågor som rör nationella

minoriteter är koncentrerat till våra grannländer i Norden och till andra

länder i vår närhet.

Sverige har också sedan länge ett samarbete med övriga nordiska

länder när det gäller samefrågor. Genom Nordiska ministerrådet

finansierar Sverige tillsammans med Norge och Finland Samerådets

verksamhet. Samerådet är som nämnts i avsnitt 8.7 ett gemensamt organ

för samer i Norge, Sverige, Finland och Ryssland med uppgift att

tillvarata samernas ekonomiska, sociala och kulturella intressen. Inom

Samerådet finns också ett samarbete när det gäller det samiska språket.

Nordiska ministerrådet finansierar också Nordiskt samiskt institut som

har till uppgift att genom forskning och information förbättra den

samiska befolkningens ställning socialt, rättsligt och ekonomiskt. De

nordiska länderna har också ingått ett avtal om samsändning av

radioprogram och produktion av TV-program på samiska. Sedan år 1995

pågår ett samarbete mellan Sverige, Finland och Norge med att ta fram

ett förslag till en nordisk samekonvention.

Sverige deltar också i Barentsrådet som består av utrikesministrar och

fackministrar från i Sverige, Norge, Finland, Danmark, Island och

Ryssland samt en representant för EG-kommissionen. Barentsrådet

samarbetar inom bl.a. områden som berör kultur, utbildning, forskning

och urbefolkningsfrågor. Barentsrådet stöder å sin sida Regionrådet som

består av företrädare (landshövdingar eller motsvarande) från för

närvarande åtta regioner (Nordland, Troms och Finnmark i Norge,

Norrbottens län i Sverige, Lappland i Finland, Arkangelsk och

Murmansk Nenets Okrug och republiken Karelen i Ryssland) som

omfattas av samarbetet samt företrädare för urbefolkningarna i området.

Tyngdpunkten för samarbetet ligger i Regionrådet som på olika sätt

samarbetar i frågor som rör ekonomi, handel, forskning, teknologi,

turism infrastruktur, kultur- och utbildningsutbyte samt speciella projekt

för att förbättra situationen för urbefolkningarna i området.

I Tornedalen utövas samarbete på många sätt bl.a. genom

Tornedalsrådet och mellan städerna Torneå och Haparanda. Mellan-

statligt samarbete sker också enligt gränsälvsöverenskommelsen i för-

valtningen av Torne älv (Gränsälvskommissionen).

Sverige samarbetar med övriga länder i Nordiska rådet och Nordiska

ministerrådet bl.a. vad gäller kultur och utbildning. Genom Helsingfors-

avtalet (SÖ 1962:14) har Sverige ett samarbete med övriga nordiska

länder som berör bl.a. kultur och utbildning. Där anges bl.a. att

skolundervisningen i de nordiska länderna skall omfatta undervisning i

de nordiska språken samt de andra nordiska ländernas kultur och

samhällsförhållanden. Vidare har Sverige genom avtalet åtagit sig att

samarbeta med de övriga nordiska länderna när det gäller litteratur,

konst, teater och film. Sveriges åtaganden har i detta sammanhang

bidragit till att främja kontakterna mellan dem som använder finska i

Finland och Sverige. Genom avtalet om ett nordiskt samarbete inom

kultur, utbildning och forskning (SÖ1971:22) har Sverige bl.a. förbundit

sig att främja utbildningen i de andra nordiska ländernas språk, kultur

och samhällsförhållanden.

Det finns flera bilaterala avtal mellan Sverige och Finland rörande

kulturutbyte. Ett sådant är en överenskommelse (SÖ 1960:5) om en

kulturfond som har som ändamål att ekonomiskt stödja strävanden att

öka kontakten mellan de båda ländernas kultur, näringsliv och folk. Inom

utbildningsområdet finns enligt en överenskommelse mellan Sverige och

Finland ett finsk-svenskt utbildningsråd med uppgift att i Sverige

underlätta utbildningssituationen för den i Sverige bosatta finskspråkiga

befolkningen och verka för ökad kunskap och förståelse för vår

gemensamma finsk-svenska historia och vårt gemensamma kulturarv.

Det finns också andra avtal såsom avtalet om finska TV-sändningar i

Sverige, stöd för utgivning av finskspråkig facklitteratur och stöd till

Sverigefinska språknämnden.

Sverige har, som vi nu redovisat, goda kontakter och ett omfattande

samarbete med våra grannländer. I vissa delar har detta samarbete varit

inriktat på stöd eller skydd för minoriteter. Regeringen avser att även

fortsättningsvis främja sådant arbete som bidrar till att stödja de

nationella minoriteterna och deras språk på internationell nivå.

9 Ikraftträdande

Riksdagen förutsätts kunna fatta beslut i ärendet under hösten 1999. En

svensk ratifikation av konventionerna kan sedan ske i början av år 2000.

Konventionerna träder i kraft i förhållande till Sverige då tre hela

månader förflutit efter ratifikationen. De föreslagna lagarna bör mot

denna bakgrund träda i kraft den 1 april 2000.

10 Ekonomiska konsekvenser

Regeringen har i den ekonomiska vårpropositionen beräknat 10 miljoner

kronor per år från och med år 2000 för kostnader till följd av förslagen

om en samlad minoritetspolitik (prop. 1998/99:100 s. 142). Medlen har

tills vidare lagts under utgiftsområde 8. Regeringens avsikt är att i

budgetpropositionen för år 2000 återkomma med förslag till hur de

anvisade medlen skall fördelas mellan de utgiftsområden och anslag som

berörs av minoritetspolitiken.

Huvuddelen av regeringens förslag avser kommunerna och landstinget

inom de områden i Norrbottens län som utpekats som förvaltnings-

områden för samiska respektive finska och meänkieli. Enligt finansi-

eringsprincipen skall kommunerna och landstinget tillföras medel för att

täcka de ökade kostnaderna som följer av förslagen. Regeringen har

bedömt att kommunerna och landstingen bör tillföras 6 miljoner kronor

årligen. Närmare förslag om fördelningen av medlen kommer att

redovisas i budgetpropositionen.

De regionala åtgärderna avser även rätt att använda samiska respektive

finska och meänkieli hos domstolar inom förvaltningsområdena. För

ökade tolk- och översättningskostnader som föranleds av detta bör

domstolarna tillföras 1 miljon kronor från och med år 2000.

När det gäller statliga myndigheter i övrigt har regeringen bedömt

kostnaderna för de regionala åtgärderna som förhållandevis marginella.

De skall därför finansieras inom gällande ramar.

På riksplanet innebär regeringens bedömningar bl.a. att de nationella

minoriteterna särskilt skall beaktas vid fördelningen av statligt

kulturstöd. För detta bör stöden till litteratur, kulturtidskrifter och andra

stöd inom utgiftsområde 17 förstärkas med 1 miljon kronor årligen.

Regeringen har slutligen bedömt att 2 miljoner kronor årligen bör

avsättas för åtgärder som avser inflytande för de nationella minoriteterna

samt för uppföljningsinsatser. Av dessa medel bör bl.a. finansieringen

ske av den regionala arbetsgrupp som enligt vad tidigare redovisats

(avsnitt 6) kommer att inrättas inom Länsstyrelsen i Norrbottens län.

När det gäller de rikstäckande åtgärder i övrigt som regeringen avser

att vidta till stöd för nationella minoriteter och minoritetsspråken skall

dessa finansieras inom gällande ramar.

Vissa av de åtgärder som föreslås kan komma att kräva särskilda

insatser för introduktion och utbildning under det första året. Med hänsyn

till att ikraftträdandet föreslås ske först den 1 april 2000 bedöms dock

kostnaderna för dessa insatser kunna finansieras inom den föreslagna

ramen 10 miljoner kronor.

11 Författningskommentar

11.1 Förslaget till lag om rätt att använda samiska hos

förvaltningsmyndigheter och domstolar

Lagens tillämpningsområde

1 §

Lagen skall tillämpas hos såväl statliga som landstingskommunala och

kommunala förvaltningsmyndigheter. Exempel på förvaltningsmyndig-

heter är kommunstyrelsen, de kommunala nämnderna, landstings-

styrelsen och landstingets nämnder samt statliga myndigheter som

polismyndigheter, skatteförvaltning m.fl. Däremot omfattas inte

kommunfullmäktige, landstingsfullmäktige eller, i normala fall,

kommunala organ som är organiserade i privaträttslig form eftersom

dessa inte är myndigheter.

De nya bestämmelserna skall tillämpas i ett visst geografiskt område

som i lagen benämns förvaltningsområdet för samiska. Förvaltnings-

området för samiska omfattar det geografiska område som de i

bestämmelsen uppräknade kommunerna utgör.

De myndigheter som avses i bestämmelsen är de som har ett

geografiskt verksamhetsområde som helt eller delvis omfattar

förvaltningsområdet. Myndigheten kan t.ex. ha verksamhet förlagd till

förvaltningsområdet genom ett huvudkontor, lokalkontor eller annan fast

representation. Även regionala och lokala myndigheter som saknar

kontor eller motsvarande inom förvaltningsområdet kan ha verksamhet

som helt eller delvis omfattar förvaltningsområdet. Exempel på en sådan

myndighet är Länsstyrelsen i Norrbottens län.

Lagen skall även tillämpas hos vissa domstolar med en domkrets som

helt eller delvis omfattar förvaltningsområdet. De domstolar som

omfattas av lagen är länsrätt, tingsrätt, fastighetsdomstol, miljödomstol

och sjörättsdomstol.

Rätt att använda samiska hos förvaltningmyndigheterna

2 §

I första stycket föreskrivs att enskilda har rätt att använda samiska vid

kontakt med förvaltningsmyndigheter i ärenden som avser myndighets-

utövning mot dem. Rätten gäller den som är sökande i ett ärende eller

den som myndighetsutövningen annars riktar sig mot. Bestämmelsen

innefattar däremot inte någon rätt att använda samiska för den som t.ex.

samråd skall ske med eller som har rätt att yttra sig i ärendet. Rätten att

använda samiska omfattar bara ärenden som har en anknytning till

förvaltningsområdet genom t.ex. att den enskilde är bosatt eller vistas

inom förvaltningsområdet, att ärendet rör en verksamhet som bedrivs

inom förvaltningsområdet eller en fastighet belägen inom

förvaltningsområdet.

Rätten avser såväl muntliga som skriftliga kontakter i enskilda

ärenden. En myndighet kan ha muntlig handläggning i ärenden. Rätten

att använda samiska omfattar även sådan handläggning av ett ärende.

Den enskilde har även rätt att inge handlingar på samiska till

myndigheten. Om innehållet är av betydelse för ärendet bör handlingen

översättas (se 8 § förvaltningslagen).

Med samiska avses alla varieteter av samiska som används i

förvaltningsområdet, såsom nordsamiska, lulesamiska, och sydsamiska.

Den enskilde har rätt att välja vilken varietet av samiska som han eller

hon vill använda. Rätten att använda samiska gäller oavsett om den

enskilde är svensk eller utländsk medborgare. Rätten är inte heller

beroende av var den enskilde är bosatt.

Rätten att använda samiska gäller enskilda. Med detta begrepp avses

inte bara fysiska personer utan även t.ex. föreningar, aktiebolag och

andra organisationer men däremot inte myndigheter eller andra

offentligrättsliga organ. Lagrådet har berört frågan om ställföreträdares

och ombuds rätt att använda samiska. Regeringen vill med anledning

härav klargöra att första stycket har den innebörden att en ställföreträdare

för en enskild har samma rätt enligt lagen att använda samiska som den

enskilde själv. Däremot ger inte bestämmelsen ett ombud motsvarande

rätt.

I andra stycket regleras myndighetens skyldighet att svara på samiska

när en enskild använder samiska. Detta innebär att myndigheten skall

använda samiska vid myndighetens muntliga kontakter med den enskilde

och på begäran av den enskilde muntligen till samiska översätta skriftliga

meddelanden och beslut riktade till den enskilde. Däremot innefattar

bestämmelsen inte någon skyldighet att avfatta skriftliga beslut även på

samiska. Inte heller innefattar bestämmelsen någon rätt att få vad t.ex. en

motpart säger under muntlig handläggning översatt till svenska.

Myndigheten bör kunna ge muntliga översättningar av skrivelser och

beslut riktade till enskilda på den varietet av samiska som den enskilde

använt.

I tredje stycket regleras användningen av samiska hos myndigheter när

det gäller annan verksamhet än myndighetsutövning. Exempel på sådan

verksamhet är rådgivning och information till allmänheten, erbjudande

av vård och undervisning. Blanketter och informationsblad avsedda för

allmänheten skall också kunna översättas till samiska eller till

tvåspråkiga versioner, när behov av detta bedöms föreligga. I denna

verksamhet har inte myndigheten någon absolut skyldighet att svara på

samiska men skall ändå eftersträva att bemöta samisktalande på samiska.

Om ett ärende överklagas till en regional myndighet som avses i 1 § har

den enskilde rätten att tala samiska även i detta ärende.

3 §

I paragrafen anges att den enskildes rätt att använda samiska kan

begränsas till viss tid och plats. Rätten att använda samiska vid kontakt

med myndigheten kan således begränsas till att gälla under vissa tider på

myndighetens kontor då tolk kan finnas tillgänglig. När sådana tider

bestäms är det viktigt att beakta att viss översättning måste ske

skyndsamt. Detta kan exempelvis gälla myndighetsbeslut riktade till

enskilda där den enskilde är beroende av översättning för att förstå

innebörden av beslutet.

Rätt att använda samiska hos domstolarna

4 §

I denna och följande paragrafer regleras parts och parts ställföreträdares

rätt att använda samiska vid muntliga eller skriftliga kontakter med en

länsrätt och en tingsrätt som har en domkrets som till någon del omfattar

förvaltningsområdet för samiska språket. Även fastighetsdomstol,

miljödomstol och sjörättsdomstol omfattas av bestämmelsen.

En parts och dennes ställföreträdares rätt att använda samiska omfattar

även de domstolar dit en dom eller ett beslut i ett mål eller ärende som

avses i paragrafens första stycke överklagats. Rätten att tala samiska

omfattar inte s.k. extraordinära rättsmedel, t.ex. en ansökan om resning.

5 §

Rätten att använda samiska under rättegång eller ett ärendes behandling

omfattar att få yttra sig muntligen eller skriftligen på samiska i enlighet

med de regler som gäller för rättegången eller ärendens behandling i

domstol. Den enskildes rätt att använda samiska omfattar ett mål eller

ärende som har anknytning till förvaltningsområdet. Med anknytning

avses här t.ex. att parten är bosatt eller vistas i förvaltningsområdet, att

ett mål rör en fastighet belägen i förvaltningsområdet eller att ett brott har

begåtts inom förvaltningsområdet. Bestämmelserna innebär också en rätt

att med hjälp av tolk få de handlingar som hör till målet eller ärendet

muntligen översatta till samiska. Rätten att få tala samiska vid muntlig

förhandling omfattar rätten att själv få tala samiska.

Enligt paragrafen är domstolar även skyldiga att översätta ingivna

handlingar till svenska om detta inte är uppenbart onödigt.

Även i övrigt, exempelvis då part riktar sig till domstolen med

förfrågningar, skall domstolen sträva efter att bemöta samisktalande part

och parts ställföreträdare på samiska.

6 §

Rätten att använda samiska gäller under hela rättegången och hela

ärendets behandling i domstol, dvs. från det att målet eller ärendet inleds

vid domstolen till och med att ett eventuellt överklagande kommer in till

domstolen. För att domstolen skall kunna planera anlitande av tolk och

översättare i mål eller ärende där samiska används, skall begäran om att

använda samiska framföras i samband med att målet eller ärendet

anhängiggörs eller första gången part skall yttra sig i målet. Det bör

också anges vilken varietet samiska som den enskilde vill använda. Om

en begäran kommer in senare under ärendets handläggning får den

avslås.

Möjligheten att avslå en begäran om att få använda samiska i övrigt

bör användas mycket restriktivt exempelvis då det är uppenbart att

begäran framställs i syfte att förhala rättegången. Ett beslut av domstolen

i fråga om rätten att använda samiska i mål eller ärende får inte

överklagas särskilt (se 49 kap. 5 § rättegångsbalken och 34 §

förvaltningsprocesslagen) .

7 §

De regler som enligt rättegångsbalken respektive förvaltningsprocess-

lagen gäller för vem som skall anlitas som tolk samt om tolked och

ersättning till tolk skall tillämpas också när tolk anlitas enligt denna lag.

Samiska i förskoleverksamhet och äldreomsorg

8 §

Innebörden av paragrafen är att varje kommun inom förvaltningsområdet

måste, när den erbjuder förskoleverksamhet, erbjuda förskoleverksamhet

som helt eller delvis bedrivs på samiska om vårdnadshavare begär det.

Omfattningen av verksamheten kan variera beroende på hur många barn

den omfattar och tillgången på språkkunnig personal. Finns det

tillräckligt många barn och tillräckligt mycket personal som behärskar

samiska kan verksamheten på samiska bedrivas mer organiserat i

särskilda grupper eller på särskilda tvåspråkiga daghemsavdelningar eller

helt tvåspråkiga daghem.

Den varietet samiska som används av barnen bör användas inom

förskoleverksamheten.

9 §

Arten och omfattningen av den äldreomsorg som erbjuds på samiska blir

beroende av hur många som önskar omsorg av personal som talar

samiska och vilken typ av omsorg de önskar samt tillgången på

samiskspråkig personal. Det grundläggande kravet på kommunerna enligt

denna paragraf är att de organiserar äldreomsorgen så att någon del av

den service och omvårdnad som erbjuds ges av personal som behärskar

samiska. Kommunerna bör därför organisera verksamheten så att den

personal som finns i äldreomsorgen och som talar samiska så långt

möjligt arbetar med de äldre som har samiska som första språk.

Den varietet samiska som används av de äldre bör användas inom

äldreomsorgen.

Undantag

10 §

Regeringen kan enligt denna paragraf föreskriva att en viss statlig

förvaltningsmyndighet inte skall omfattas av 2 § i denna lag. Ett sådant

beslut kan endast fattas om särskilda skäl föreligger. Särskilda skäl kan

föreligga om t.ex. en viss myndighet har mycket liten kontakt med

allmänheten och det därför inte är befogat för myndigheten att hålla

tolkberedskap. På samma sätt kan landstingsfullmäktige och kommun-

fullmäktige efter regeringens bemyndigande undanta förvaltnings-

myndigheter inom sina respektive verksamhetsområden. Möjligheten att

undanta myndigheter från lagens tillämpningsområde bör användas

restriktivt så att lagens syfte inte urholkas.

Ikraftträdande

Lagen föreslås träda i kraft den 1 april 2000. I domstolar skall den

tillämpas i mål eller ärenden som inleds efter lagens ikraftträdande.

11.2 Förslaget till lag om rätt att använda finska och

meänkieli hos förvaltningsmyndigheter och

domstolar

Lagens tillämpningsområde

1 §

Lagen skall tillämpas hos såväl statliga som landstingskommunala och

kommunala förvaltningsmyndigheter. Exempel på förvaltningsmyndig-

heter är kommunstyrelsen, de kommunala nämnderna, landstingsstyrel-

sen och landstingets nämnder samt statliga myndigheter som polismyn-

digheter, skatteförvaltning m.fl. Däremot omfattas inte kommunfull-

mäktige, landstingsfullmäktige eller, i normala fall, kommunala organ

som är organiserade i privaträttslig form eftersom dessa inte är myndig-

heter.

De nya bestämmelserna skall tillämpas i ett visst geografiskt område

som i lagen benämns förvaltningsområdet för finska och meänkieli. För-

valtningsområdet för finska och meänkieli omfattar det geografiska

område som de i bestämmelsen uppräknade kommunerna utgör.

De myndigheter som avses i bestämmelsen är de som har ett

geografiskt verksamhetsområde som helt eller delvis omfattar förvalt-

ningsområdet. Myndigheten kan t.ex. ha verksamhet förlagd till

förvaltningsområdet genom ett huvudkontor, lokalkontor eller annan fast

representation. Även regionala och lokala myndigheter som saknar

kontor eller motsvarande inom förvaltningsområdet kan ha verksamhet

som helt eller delvis omfattar förvaltningsområdet. Exempel på en sådan

myndighet är Länsstyrelsen i Norrbottens län.

Lagen skall även tillämpas hos vissa domstolar med en domkrets som

helt eller delvis omfattar förvaltningsområdet. De domstolar som om-

fattas av lagen är länsrätt, tingsrätt, fastighetsdomstol, miljödomstol och

sjörättsdomstol.

Rätt att använda finska och meänkieli hos förvaltnings-

myndigheterna

2 §

I första stycket föreskrivs att enskilda har rätt att använda finska och

meänkieli vid kontakt med förvaltningsmyndigheter i ärenden som avser

myndighetsutövning mot dem. Rätten gäller den som är sökande i ett

ärende eller den som myndighetsutövningen annars riktar sig mot. Be-

stämmelsen innefattar däremot inte någon rätt att använda finska och

meänkieli för den som t.ex. samråd skall ske med eller som har rätt att

yttra sig i ärendet. Rätten att använda finska och meänkieli omfattar bara

ärenden som har en anknytning till förvaltningsområdet genom t.ex. att

den enskilde är bosatt eller vistas inom förvaltningsområdet, att ärendet

rör en verksamhet som bedrivs inom förvaltningsområdet eller en

fastighet belägen inom förvaltningsområdet.

Rätten avser såväl muntliga som skriftliga kontakter i enskilda

ärenden. En myndighet kan ha muntlig handläggning i ärenden. Rätten

att använda finska och meänkieli omfattar även sådan handläggning av

ett ärende. Den enskilde har även rätt att inge handlingar på finska och

meänkieli till myndigheten. Om innehållet är av betydelse för ärendet bör

handlingen översättas (se 8 § förvaltningslagen).

Rätten att använda finska och meänkieli gäller oavsett om den enskilde

är svensk eller utländsk medborgare. Rätten är inte heller beroende av var

den enskilde är bosatt.

Rätten att använda finska och meänkieli gäller enskilda. Med detta

begrepp avses inte bara fysiska personer utan även t.ex. föreningar,

aktiebolag och andra organisationer men däremot inte myndigheter eller

andra offentligrättsliga organ. Lagrådet har berört frågan om ställ-

företrädares och ombuds rätt att använda finska och meänkieli.

Regeringen vill med anledning härav klargöra att första stycket har den

innebörden att en ställföreträdare för en enskild har samma rätt enligt

lagen att använda finska och meänkieli som den enskilde själv. Däremot

ger inte bestämmelsen ett ombud motsvarande rätt.

I andra stycket regleras myndighetens skyldighet att svara på finska

och meänkieli när en enskild använder dessa språk. Detta innebär att

myndigheten skall använda finska respektive meänkieli vid

myndighetens muntliga kontakter med den enskilde och på begäran av

den enskilde muntligen till finska och meänkieli översätta skriftliga

meddelanden och beslut riktade till den enskilde. Däremot innefattar

bestämmelsen inte någon skyldighet att avfatta skriftliga beslut även på

finska och meänkieli. Inte heller innefattar bestämmelsen någon rätt att få

vad t.ex. en motpart säger under muntlig handläggning översatt till

svenska.

I tredje stycket regleras användningen av finska och meänkieli hos

myndigheter när det gäller annan verksamhet än myndighetsutövning.

Exempel på sådan verksamhet är rådgivning och information till

allmänheten, erbjudande av vård och undervisning. Blanketter och

informationsblad avsedda för allmänheten skall också kunna översättas

till finska och meänkieli eller till tvåspråkiga versioner, när behov av

detta bedöms föreligga. I denna verksamhet har inte myndigheten någon

absolut skyldighet att svara på finska respektive meänkieli men skall

ändå eftersträva att bemöta finsktalande och meänkielitalande på finska

respektive meänkieli. Om ett ärende överklagas till en regional

myndighet som avses i 1 § har den enskilde rätten att tala finska och

meänkieli även i detta ärende.

3 §

I paragrafen anges att den enskildes rätt att använda finska och meänkieli

kan begränsas till viss tid och plats. Rätten att använda finska och

meänkieli vid kontakt med myndigheten kan således begränsas till att

gälla under vissa tider på myndighetens kontor då tolk kan finnas

tillgänglig. När sådana tider bestäms är det viktigt att beakta att viss

översättning måste ske skyndsamt. Detta kan exempelvis gälla

myndighetsbeslut riktade till enskilda där den enskilde är beroende av

översättning för att förstå innebörden av beslutet.

Rätt att använda finska och meänkieli hos domstolarna

4 §

I denna och följande paragrafer regleras parts och parts ställföreträdares

rätt att använda finska och meänkieli vid muntliga eller skriftliga

kontakter med en länsrätt och en tingsrätt som har en domkrets som till

någon del omfattar förvaltningsområdet för finska och meänkieli. Även

fastighetsdomstol, miljödomstol och sjörättsdomstol omfattas av

bestämmelsen.

En parts och dennes ställföreträdares rätt att använda finska och

meänkieli omfattar även de domstolar dit en dom eller ett beslut i ett mål

eller ärende som avses i paragrafens första stycke överklagats. Rätten att

tala finska och meänkieli omfattar inte s.k. extraordinära rättsmedel, t.ex.

en ansökan om resning.

5 §

Rätten att använda finska och meänkieli under rättegång eller ett ärendes

behandling omfattar att få yttra sig muntligen eller skriftligen på finska

eller meänkieli i enlighet med de regler som gäller för rättegången eller

ärendens behandling i domstol. Den enskildes rätt att använda finska och

meänkieli omfattar ett mål eller ärende som har anknytning till

förvaltningsområdet. Med anknytning avses här t.ex. att parten är bosatt

eller vistas i förvaltningsområdet, att ett mål rör en fastighet belägen i

förvaltningsområdet eller att ett brott har begåtts inom förvaltnings-

området. Bestämmelserna innebär också en rätt att med hjälp av tolk få

de handlingar som hör till målet eller ärendet muntligen översatta till

finska respektive meänkieli. Rätten att få tala finska och meänkieli vid

muntlig förhandling omfattar rätten att själv få tala finska eller meänkieli.

Enligt paragrafen är domstolar även skyldiga att översätta ingivna

handlingar till svenska om detta inte är uppenbart onödigt.

Även i övrigt, exempelvis då part riktar sig till domstolen med

förfrågningar, skall domstolen sträva efter att bemöta finsktalande och

meänkielitalande part och parts ställföreträdare på finska respektive

meänkieli.

6 §

Rätten att använda finska och meänkieli gäller under hela rättegången

och hela ärendets behandling i domstol, dvs. från det att målet eller

ärendet inleds vid domstolen till och med att ett eventuellt överklagande

kommer in till domstolen. För att domstolen skall kunna planera

anlitande av tolk och översättare i mål eller ärende där finska och

meänkieli används, skall begäran om att använda finska och meänkieli

framföras i samband med att målet eller ärendet anhängiggörs eller första

gången part skall yttra sig i målet. Om en begäran kommer in senare

under ärendets handläggning får den avslås.

Möjligheten att avslå en begäran om att få använda finska och

meänkieli i övrigt bör användas mycket restriktivt exempelvis då det är

uppenbart att begäran framställs i syfte att förhala rättegången. Ett beslut

av domstolen i fråga om rätten att använda finska eller meänkieli i mål

eller ärende får inte överklagas särskilt (se 49 kap. 5 § rättegångsbalken

och 34 § förvaltningsprocesslagen) .

7 §

De regler som enligt rättegångsbalken respektive förvaltningsprocess-

lagen gäller för vem som skall anlitas som tolk samt om tolked och

ersättning till tolk skall tillämpas också när tolk anlitas enligt denna lag.

Finska och meänkieli i förskoleverksamhet och äldreomsorg

8 §

Innebörden av paragrafen är att varje kommun inom förvaltningsområdet

måste, när den erbjuder förskoleverksamhet, erbjuda förskoleverksamhet

som helt eller delvis bedrivs på finska respektive meänkieli om

vårdnadshavare begär det. Omfattningen av verksamheten kan variera

beroende på hur många barn den omfattar och tillgången på språkkunnig

personal. Finns det tillräckligt många barn och tillräckligt mycket

personal som behärskar språket kan verksamheten på finska eller

meänkieli bedrivas mer organiserat i särskilda grupper eller på särskilda

tvåspråkiga daghemsavdelningar eller helt tvåspråkiga daghem.

9 §

Arten och omfattningen av den äldreomsorg som erbjuds på finska och

meänkieli blir beroende av hur många som önskar omsorg av personal

som talar finska eller meänkieli och vilken typ av omsorg de önskar samt

tillgången på personal som talar dessa språk. Det grundläggande kravet

på kommunerna enligt denna paragraf är att de organiserar

äldreomsorgen så att någon del av den service och omvårdnad som

erbjuds ges av personal som behärskar finska respektive meänkieli.

Kommunerna bör därför organisera verksamheten så att den personal

som finns i äldreomsorgen och som talar finska eller meänkieli så långt

möjligt arbetar med de äldre som har finska eller meänkieli som första

språk.

Undantag

10 §

Regeringen kan enligt denna paragraf föreskriva att en viss statlig

förvaltningsmyndighet inte skall omfattas av 2 § i denna lag. Ett sådant

beslut kan endast fattas om särskilda skäl föreligger. Särskilda skäl kan

föreligga om t.ex. en viss myndighet har mycket liten kontakt med

allmänheten och det därför inte är befogat för myndigheten att hålla

tolkberedskap. På samma sätt kan landstingsfullmäktige och

kommunfullmäktige efter regeringens bemyndigande undanta förvalt-

ningsmyndigheter inom sina respektive verksamhetsområden. Möjlig-

heten att undanta myndigheter från lagens tillämpningsområde bör

användas restriktivt så att lagens syfte inte urholkas.

Ikraftträdande

Lagen föreslås träda i kraft den 1 april 2000. I domstolar skall den

tillämpas i mål eller ärenden som inleds efter lagens ikraftträdande.

Europeisk stadga om landsdels- eller minoritetsspråk

European Charter for Regional or Minority Languages

Strasbourg, 5.XI.1992

Preamble

Inledning

The member States of the Coun-

cil of Europe signatory hereto,

De medlemsstater i Europarådet

som har undertecknat denna

stadga,

Considering that the aim of the

Council of Europe is to achieve

a greater unity between its

members, particularly for the

purpose of safeguarding and

realising the ideals and prin-

ciples which are their common

heritage;

beaktar att Europarådets mål är

att uppnå en ökad sammanhåll-

ning mellan dess medlemmar,

särskilt för att värna om och för-

verkliga de ideal och principer

som utgör deras gemensamma

arv,

Considering that the protection

of the historical regional or

minority languages of Europe,

some of which are in danger of

eventual extinction, contributes

to the maintenance and develop-

ment of Europe''''s cultural we-

alth and traditions;

anser att värnandet om histo-

riska landsdels- och minori-

tetsspråk i Europa, av vilka

somliga hotar att småningom

utslocka, bidrar till att

upprätthålla och utveckla

Europas kulturella rikedom och

traditioner,

Considering that the right to use

a regional or minority language

in private and public life is an

inalienable right conforming to

the principles embodied in the

United Nations International

Covenant on Civil and Political

Rights, and according to the

spirit of the Council of Europe

Convention for the Protection of

Human Rights and Fundamental

Freedoms;

anser att rätten att använda

landsdels- eller minoritetsspråk i

det privata och offentliga livet

är en omistlig rättighet som

stämmer överens med principer-

na i Förenta nationernas interna-

tionella konvention om med-

borgerliga och politiska rättig-

heter och med andan i Europa-

rådets konvention angående

skydd för de mänskliga rättig-

heterna och grundläggande

friheterna,

Having regard to the work

carried out within the CSCE and

in particular to the Helsinki

Final Act of 1975 and the docu-

ment of the Copenhagen

Meeting of 1990;

beaktar det arbete som utförs av

Konferensen om säkerhet och

samarbete i Europa och särskilt

slutakten från Helsingfors 1975

och dokumentet från Köpen-

hamnsmötet 1990,

Stressing the value of intercultu-

ralism and multilingualism and

considering that the protection

and encouragement of regional

or minority languages should

not be to the detriment of the

official languages and the need

to learn them;

betonar värdet av mellan-

kulturell miljö och flerspråkig-

het och anser att skydd och

främjande av landsdels- eller

minoritetsspråk inte skall gå ut

över de officiella språken och

behovet att lära dessa,

Realising that the protection and

promotion of regional or mino-

rity languages in the different

countries and regions of Europe

represent an important contribu-

tion to the building of a Europe

based on the principles of de-

mocracy and cultural diversity

within the framework of natio-

nal sovereignty and territorial

integrity;

är medvetna om att skydd och

främjande av landsdels- eller

minoritetsspråk i olika länder

och regioner i Europa utgör ett

viktigt bidrag till uppbyggandet

av ett Europa som vilar på

demokratiska principer och

kulturell mångfald inom ramen

för nationell suveränitet och

territoriell integritet,

Taking into consideration the

specific conditions and historical

traditions in the different re-

gions of the European States,

beaktar de särskilda förhål-

landena och historiska tradition-

erna i olika regioner av de

europeiska staterna,

Have agreed as follows:

har kommit överens om följan-

de:

Part I - General provisions

Article 1 - Definitions

Del I Allmänna bestämmelser

Artikel 1 Definitioner

For the purposes of this Char-

ter:

a regional or minority langua-

ges means languages that are:

i traditionally used within a

given territory of a State by

nationals of that State who form

a group numerically smaller

than the rest of the State''''s

population; and

I denna stadga avses med

a) "landsdels- eller minoritets-

språk"

i) språk som av hävd används i

ett visst territorium inom en stat

av medborgare i den staten, som

utgör en grupp, som till antalet

är mindre än resten av

befokningen i den staten, och

ii different from the official

language(s) of that State;

ii) som är annorlunda än det

eller de officiella språken i den

staten;

it does not include either dia-

lects of the official language(s)

of the State or the languages of

migrants;

det innefattar inte vare sig

dialekter av det eller de officiel-

la språkten i staten, eller språk

som talas av invandrare,

b territory in which the regio-

nal or minority language is

used means the geographical

area in which the said language

is the mode of expression of a

number of people justifying the

adoption of the various

protective and promotional

measures provided for in this

Charter;

b) "territorium där landsdels-

eller minoritetsspråket används"

det geografiska område inom

vilket detta språk är uttrycksme-

del för ett så stort antal personer

att det motiverar de olika åt-

gärder för skydd och främjande

som avses i denna stadga,

c non-territorial languages

means languages used by

nationals of the State which

differ from the language or

languages used by the rest of the

State''''s population but which,

although traditionally used

within the territory of the State,

cannot be identified with a

particular area thereof.

c) "territoriellt obundna språk"

språk som används av med-

borgare i en stat som avviker

från det eller de språk som

används av resten av befolk-

ningen i den staten, men som,

trots att de av hävd används

inom den statens territorium,

inte kan identifieras med en

bestämd del av den.

Article 2 - Undertakings

Artikel 2 Åtaganden

1 Each Party undertakes to

apply the provisions of Part II to

all the regional or minority

languages spoken within its

territory and which comply with

the definition in Article 1.

1. Varje part förbinder sig att

tillämpa bestämmelserna i del II

på alla landsdels- eller minori-

tetsspråk som talas inom dess

territorium och som motsvarar

definitionen i artikel 1.

2 In respect of each language

specified at the time of ratifi-

cation, acceptance or approval,

in accordance with Article 3,

each Party undertakes to apply a

minimum of thirty-five

paragraphs or sub-paragraphs

chosen from among the

provisions of Part III of the

Charter, including at least three

chosen from each of the Ar-

ticles 8 and 12 and one from

each of the Articles 9, 10, 11

and 13.

2. Vad avser vart och ett av de

språk som anges vid

ratificeringen, godtagandet eller

godkännandet i enlighet med

artikel 3, föbinder sig parterna

att tillämpa minst 35 punkter

eller stycken utvalda bland

bestämmelserna i del III i

stadgan, däribland minst tre från

vardera artikel 8 och 12 och en

från vardera artikel 9, 10, 11

och 13.

Article 3 - Practical arrange-

ments

Artikel 3 Praktiska åtgärder

1 Each contracting State shall

specify in its instrument of

ratification, acceptance or

approval, each regional or

minority language, or official

language which is less widely

used on the whole or part of its

territory, to which the

paragraphs chosen in accor-

dance with Article 2, parag-

raph 2, shall apply.

1. Varje stat som undertecknar

denna stadga skall i sitt ratifika-

tions-, godtagande- eller god-

kännandeinstrument ange varje

landsdels- eller minoritetsspråk,

eller officiellt språk som an-

vänds mindre allmänt inom hela

eller en del av dess territorium

och på vilket de enligt artikel 2

punkt 2 utvalda punkterna skall

tillämpas.

2 Any Party may, at any sub-

sequent time, notify the Se-

cretary General that it accepts

the obligations arising out of the

provisions of any other parag-

raph of the Charter not already

specified in its instrument of

ratification, acceptance or

approval, or that it will apply

paragraph 1 of the present

article to other regional or

minority languages, or to other

official languages which are less

widely used on the whole or

part of its territory.

2. En part får när som helst

meddela generalsekreteraren att

den åtar sig de förpliktelser som

följer av bestämmelserna i varje

annan punkt i stadgan som inte

redan har angetts i dess ratifika-

tions-, godtagande- eller god-

kännandeinstrument eller att den

avser tillämpa punkt 1 i denna

artikel på andra landsdels- eller

minoritetsspråk eller på andra

officiella språk som används

mindre allmänt inom hela eller

en del av dess territorium.

3 The undertakings referred to

in the foregoing paragraph shall

be deemed to form an integral

part of the ratification,

acceptance or approval and will

have the same effect as from

their date of notification.

3. De åtaganden som avses i

föregående punkt skall anses

utgöra en integrerande del av

ratificeringen, godtagandet eller

godkännandet och skall ha

samma verkan från den dag då

meddelandet lämnades.

Article 4 - Existing regimes of

protection

Artikel 4 Gällande skyddssys-

tem

1 Nothing in this Charter shall

be construed as limiting or

derogating from any of the

rights guaranteed by the

European Convention on

Human Rights.

1. Ingenting i denna stadga skall

tolkas som en inskränkning eller

försämring av någon av de

rättigheter som garanteras i den

Europeiska konventionen om

mänskliga rättigheter.

2 The provisions of this Charter

shall not affect any more

favourable provisions con-

cerning the status of regional or

minority languages, or the legal

regime of persons belonging to

minorities which may exist in a

Party or are provided for by

relevant bilateral or multilateral

international agreements.

2. Bestämmelserna i denna

stadga skall inte inverka på de

gynnsammare bestämmelser om

status för landsdels- eller mino-

ritetsspråk eller det regelverk

för personer som tillhör minori-

teter som kan finnas i en part

eller som tillgodoses av bestäm-

melser hänförliga till bilaterala

eller multilaterala internationella

överenskommelser.

Article 5 - Existing obligations

Artikel 5 Gällande förpliktel-

ser

Nothing in this Charter may be

interpreted as implying any

right to engage in any activity

or perform any action in contra-

vention of the purposes of the

Charter of the United Nations or

other obligations under in-

ternational law, including the

principle of the sovereignty and

territorial integrity of States.

Ingenting i denna stadga skall

tolkas ha innebörden att be-

rättiga till någon verksamhet

eller några åtgärder som strider

mot FN-stadgans syften eller

andra folkrättsliga åtaganden,

inbegripet principen om staters

suveränitet och territoriella

integritet.

Article 6 - Information

Artikel 6 Information

The Parties undertake to see to

it that the authorities, organisa-

tions and persons concerned are

informed of the rights and duties

established by this Charter.

Parterna förbinder sig att tillse

att berörda myndigheter, organi-

sationer och personer informe-

ras om rättigheter och skyldig-

heter enligt denna stadga.

Part II - Objectives and prin-

ciples pursued in accordance

with Article 2, paragraph 1

Del II Mål och principer enligt

artikel 2 punkt 1

Article 7 - Objectives and

principles

Artikel 7 Mål och principer

1 In respect of regional or

minority languages, within the

territories in which such

languages are used and accor-

ding to the situation of each

language, the Parties shall base

their policies, legislation and

practice on the following

objectives and principles:

1. I fråga om landsdels- eller

minoritetsspråk inom de territo-

rier där sådana språk används,

och i enlighet med situationen

för varje språk, skall parterna

bygga sin politik, lagstiftning

och praxis på följande mål och

principer:

a the recognition of the regional

or minority languages as an

expression of cultural wealth;

a) erkännande av landsdels-

eller minoritetsspråk som ut-

tryck för kulturell rikedom,

b the respect of the geographical

area of each regional or

minority language in order to

ensure that existing or new

administrative divisions do not

constitute an obstacle to the

promotion of the regional or

minority language in question;

b) respekt för det geografiska

området för varje landsdels-

eller minoritetsspråk för att

trygga att gällande eller ny

administrativ indelning inte

utgör hinder mot främjande av

ifrågavarande landsdels- eller

minoritetsspråk,

c the need for resolute action to

promote regional or minority

languages in order to safeguard

them;

c) behov av beslutsamma åtgär-

der för att främja landsdels-

eller minoritetsspråk i syfte att

skydda dem,

d the facilitation and/or encou-

ragement of the use of regional

or minority languages, in speech

and writing, in public and

private life;

d) underlättande och/eller upp-

muntran av användning av

landsdels- eller minoritetsspråk i

tal och skrift i det offentliga och

privata livet,

e the maintenance and deve-

lopment of links, in the fields

covered by this Charter,

between groups using a regional

or minority language and other

groups in the State employing a

language used in identical or

similar form, as well as the

establishment of cultural

relations with other groups in

the State using different

languages;

e) upprätthållande och utveck-

ling av förbindelser inom de

områden som omfattas av denna

stadga mellan grupper som

använder ett landsdels- eller

minoritetsspråk och andra grup-

per i samma stat som använder

ett språk som brukas i identiskt

samma eller liknande form,

samt upprättande av kulturella

förbindelser med andra grupper

i staten som använder andra

språk,

f the provision of appropriate

forms and means for the

teaching and study of regional

or minority languages at all

appropriate stages;

f) tillhandahållande av lämpliga

former och medel för under-

visning i och studier av lands-

dels- eller minoritetsspråk på

alla vederbörliga nivåer,

g the provision of facilities

enabling non-speakers of a

regional or minority language

living in the area where it is

used to learn it if they so desire;

g) tillhandahållande av möjlig-

heter för dem som inte talar ett

landsdels- eller minoritetsspråk

som bor i det område där ifrå-

gavarande landsdels- eller mino-

ritetsspråk används, att lära sig

detta om de så önskar,

h the promotion of study and

research on regional or minority

languages at universities or

equivalent institutions;

h) främjande av studier och

forskning om landsdels- eller

minoritetsspråk vid universitet

eller motsvarande läroanstalter,

i the promotion of appropriate

types of transnational ex-

changes, in the fields covered

by this Charter, for regional or

minority languages used in

identical or similar form in two

or more States.

i) främjande av transnationellt

utbyte i lämpliga former inom

de områden som omfattas av

denna stadga för de landsdels-

eller minoritetsspråk, som an-

vänds i identiskt samma eller

liknande form i två eller flera

stater.

2 The Parties undertake to

eliminate, if they have not yet

done so, any unjustified dis-

tinction, exclusion, restriction or

preference relating to the use of

a regional or minority language

and intended to discourage or

endanger the maintenance or

development of it. The adoption

of special measures in favour of

regional or minority languages

aimed at promoting equality

between the users of these

languages and the rest of the

population or which take due

account of their specific con-

ditions is not considered to be

an act of discrimination against

the users of more widely-used

languages.

2. Parterna förbinder sig att, om

så inte redan har skett, avskaffa

alla oberättigade åtskillnader,

undantag, restriktioner eller

preferenser som gäller använd-

ning av ett landsdels- eller

minoritetsspråk och som syftar

till att motverka eller äventyra

dess fortbestånd eller utveck-

ling. Vidtagande av särskilda

åtgärder till förmån för lands-

dels- eller minoritetsspråk som

syftar till att främja likhet mel-

lan användarna av dessa språk

och resten av befolkningen,

eller som tar behörig hänsyn till

deras särskilda förhållanden,

skall inte betraktas som dis-

kriminering mot dem som bru-

kar mera allmänt använda

språk.

3 The Parties undertake to

promote, by appropriate

measures, mutual understanding

between all the linguistic groups

of the country and in particular

the inclusion of respect,

understanding and tolerance in

relation to regional or minority

languages among the objectives

of education and training

provided within their countries

and encouragement of the mass

media to pursue the same

objective.

3. Parterna förbinder sig att

med lämpliga åtgärder främja

ömsesidig förståelse mellan alla

språkliga grupper i landet och

särskilt verka för att respekt,

förståelse och tolerans med

avseende på landsdels- eller

minoritetsspråk inkluderas bland

målen för olika slag av under-

visning och utbildning i sina

länder samt att uppmuntra mass-

media att sträva mot samma

mål.

4 In determining their policy

with regard to regional or

minority languages, the Parties

shall take into consideration the

needs and wishes expressed by

the groups which use such

languages. They are encouraged

to establish bodies, if necessary,

for the purpose of advising the

authorities on all matters

pertaining to regional or

minority languages.

4. Vid fastläggande av sin

politik i fråga om landsdels-

eller minoritetsspråk skall par-

terna ta hänsyn till de behov och

önskemål som uttrycks av de

grupper som använder sådana

språk. De uppmuntras att i mån

av behov upprätta organ för att

ge råd till myndigheterna i alla

frågor som sammanhänger med

landsdels- eller minoritetsspråk.

5 The Parties undertake to

apply, mutatis mutandis, the

principles listed in paragraphs 1

to 4 above to non-territorial

languages. However, as far as

these languages are concerned,

the nature and scope of the

measures to be taken to give

effect to this Charter shall be

determined in a flexible manner,

bearing in mind the needs and

wishes, and respecting the tradi-

tions and characteristics, of the

groups which use the languages

concerned.

5. Parterna förbinder sig att i

vederbörliga delar tillämpa

principerna i punkt 1 - 4 ovan

på territoriellt obundna språk. I

fråga om dessa språk skall

emellertid arten och omfatt-

ningen av de åtgärder som skall

vidtas för att verkställa denna

stadga bestämmas på ett

flexibelt sätt, med beaktande av

behoven och önskemålen hos de

grupper som använder ifrå-

gavarande språk och med re-

spekt för deras traditioner och

egenart.

Part III - Measures to pro-

mote the use of regional or

minority languages in public

life in accordance with the

undertakings entered into

under Article 2, paragraph 2

Article 8 - Education

Del III Åtgärder för att

främja användning av

landsdels- eller minoritets-

språk i samhällslivet i enlighet

med åtagandena i artikel 2

punkt 2

Artikel 8 Utbildning

1 With regard to education, the

Parties undertake, within the

territory in which such langu-

ages are used, according to the

situation of each of these

languages, and without preju-

dice to the teaching of the

official language(s) of the State:

1. Parterna förbinder sig till

följande i fråga om utbildning

inom det territorium där sådana

språk används, i enlighet med

situationen för vart och ett av

dessa språk, och utan att för-

sämra undervisningen i statens

officiella språk:

a i to make available pre-school

education in the relevant

regional or minority languages;

or

a) i) att tillhandahålla förskole-

undervisning på ifrågavarande

landsdels- eller minoritetsspråk,

eller

ii to make available a substantial

part of pre-school education in

the relevant regional or minority

languages; or

ii) att tillhandahålla en väsentlig

del av förskoleundervisningen

på ifrågavarande landsdels- eller

minoritetsspråk, eller

iii to apply one of the measures

provided for under i and ii

above at least to those pupils

whose families so request and

whose number is considered

sufficient; or

iii) att tillämpa någon av de

åtgärder som avses i i) och ii)

ovan, åtminstone för de elever

vars anhöriga så begär och vars

antal bedöms vara tillräckligt,

eller,

iv if the public authorities have

no direct competence in the

field of pre-school education, to

favour and/or encourage the

application of the measures

referred to under i to iii above;

iv) om myndigheterna saknar

direkt behörighet beträffande

förskoleundervisning, att gynna

och/eller uppmuntra tillämpning

av de åtgärder som avses i i) iii)

ovan,

b i to make available primary

education in the relevant

regional or minority languages;

or

b) i) att tillhandahålla under-

visning i de lägre årskurserna i

grundskolan på ifrågavarande

landsdels- eller minoritetsspråk,

eller

ii to make available a substantial

part of primary education in the

relevant regional or minority

languages; or

ii) att tillhandahålla en väsent-

lig del av undervisningen i de

lägre årskurserna i grundskolan

på ifrågavarande landsdels- eller

minoritetsspråk, eller

iii to provide, within primary

education, for the teaching of

the relevant regional or minority

languages as an integral part of

the curriculum; or

iii) att tillse att i undervisning-

en i de lägre årskurserna i

grundskolan som en integreran-

de del av läroplanen ingår un-

dervisning i ifrågavarande

landsdels- eller minoritetsspråk,

eller

iv to apply one of the measures

provided for under i to iii above

at least to those pupils whose

families so request and whose

number is considered sufficient;

iv) att tillämpa någon av de

åtgärder som avses i i) - iii)

ovan, åtminstone för de elever

vars anhöriga så begär och vars

antal bedöms vara tillräckligt,

c i to make available secondary

education in the relevant

regional or minority languages;

or

c) i) att tillhandahålla under-

visning i de högre årskurserna i

grundskolan och i gymnasiesko-

lan på ifrågavarande landsdels-

eller minoritetsspråk, eller

ii to make available a substantial

part of secondary education in

the relevant regional or minority

languages; or

ii) att tillhandahålla en väsent-

lig del av undervisningen i de

högre årskurserna i grundskolan

och i gymnasieskolan på ifråga-

varande landsdels- eller minori-

tetsspråk, eller

iii to provide, within secondary

education, for the teaching of

the relevant regional or minority

languages as an integral part of

the curriculum; or

iii) att tillse att i undervisning-

en i de högre årskurserna i

grundskolan och i gymnasiesko-

lan som en integrerande del av

läroplanen ingår undervisning i

ifrågavarande landsdels- eller

minoritetsspråk, eller

iv to apply one of the measures

provided for under i to iii above

at least to those pupils who, or

where appropriate whose

families, so wish in a number

considered sufficient;

iv) att tillämpa någon av de

åtgärder som avses i i) - iii)

ovan, åtminstone för de elever

som så önskar, eller, i före-

kommande fall, för dem vars

anhöriga så önskar och vars

antal bedöms vara tillräckligt,

d i to make available technical

and vocational education in the

relevant regional or minority

languages; or

d) i) att tillhandahålla teknisk

utbildning och yrkesutbildning

på ifrågavarande landsdels- eller

minoritetsspråk, eller

ii to make available a substantial

part of technical and vocational

education in the relevant

regional or minority languages;

or

ii) att tillhandahålla en väsent-

lig del av den tekniska utbild-

ningen och yrkesutbildningen på

ifrågavarande landsdels- eller

minoritetsspråk, eller

iii to provide, within technical

and vocational education, for

the teaching of the relevant

regional or minority languages

as an integral part of the

curriculum; or

iii) att tillse att i den tekniska

utbildningen och yrkesutbild-

ningen som en integrerande del

av läroplanen ingår undervis-

ning i ifrågavarande landsdels-

eller minoritetsspråk, eller

iv to apply one of the measures

provided for under i to iii above

at least to those pupils who, or

where appropriate whose

families, so wish in a number

considered sufficient;

iv) att tillämpa någon av de

åtgärder som avses i i) - iii)

ovan, åtminstone för de elever

som så önskar, eller, i före-

kommande fall, för dem vars

anhöriga så önskar och vars

antal bedöms vara tillräckligt,

e i to make available university

and other higher education in

regional or minority languages;

or

e) i) att tillhandahålla univer-

sitetsutbildning och annan högre

utbildning på ifrågavarande

landsdels- eller minoritetsspråk,

eller

ii to provide facilities for the

study of these languages as

university and higher education

subjects; or

ii) att tillhandahålla resurser

för studier av dessa språk som

ämnen i universitetsutbildningen

och den högre utbildningen,

eller

iii if, by reason of the role of

the State in relation to higher

education institutions, sub-

paragraphs i and ii cannot be

applied, to encourage and/or

allow the provision of university

or other forms of higher

education in regional or mino-

rity languages or of facilities for

the study of these languages as

university or higher education

subjects;

iii) att, om till följd av statens

roll i förhållande till institutioner

för högre utbildning, stycke i)

och ii) ovan inte kan tillämpas,

uppmuntra och/eller tillåta

tillhandahållande av universitets-

utbildning eller andra former av

högre utbildning på landsdels-

eller minoritetsspråk eller av

resurser för studier av dessa

språk som studieämnen vid

universitet eller högre utbild-

ningsanstalter,

f i to arrange for the provision

of adult and continuing educa-

tion courses which are taught

mainly or wholly in the regional

or minority languages; or

f) i) att tillse tillhandahållande

av kurser för vuxen och vidare-

utbildning där undervisningen

helt eller delvis sker på lands-

dels- eller minoritetsspråk, eller

ii to offer such languages as

subjects of adult and continuing

education; or

ii) att erbjuda dessa språk som

ämnen inom vuxen- och vidare-

utbildningen, eller

iii if the public authorities have

no direct competence in the

field of adult education, to

favour and/or encourage the

offering of such languages as

subjects of adult and continuing

education;

iii) att, om de statliga myndig-

heterna saknar direkt behörighet

i fråga om vuxenutbildningen,

gynna och/eller uppmuntra att

sådana språk erbjuds som äm-

nen inom vuxen- och vidareut-

bildning,

g to make arrangements to

ensure the teaching of the

history and the culture which is

reflected by the regional or

minority language;

g) att vidta åtgärder för att

tillgodose undervisning i historia

och kultur som hänför sig till

ifrågavarande landsdels- eller

minoritetsspråk,

h to provide the basic and fur-

ther training of the teachers

required to implement those of

paragraphs a to g accepted by

the Party;

h) att tillhandahålla grundut-

bildning och fortbildning av

lärare som behövs för att ge-

nomföra de av punkterna a till g

som har accepterats av en part,

i to set up a supervisory body or

bodies responsible for

monitoring the measures taken

and progress achieved in

establishing or developing the

teaching of regional or minority

languages and for drawing up

periodic reports of their

findings, which will be made

public.

i) att inrätta ett eller flera

övervakningsorgan för att följa

vidtagna åtgärder och uppnådda

framsteg i fråga om upprättande

eller utveckling av undervisning

i landsdels- eller minoritets-

språk, och för att periodiskt

avge rapport om sina resultat,

som skall offentliggöras.

2 With regard to education and

in respect of territories other

than those in which the regional

or minority languages are

traditionally used, the Parties

undertake, if the number of

users of a regional or minority

language justifies it, to allow,

encourage or provide teaching

in or of the regional or minority

language at all the appropriate

stages of education.

2. I fråga om utbildning och

avseende andra territorier än de

där landsdels- eller minoritets-

språk av hävd används, för-

binder sig parterna, om antalet

användare av ett landsdels- eller

minoritetsspråk motiverar det,

att tillåta, uppmuntra eller till-

handahålla undervisning på eller

i ifrågavarande landsdels- eller

minoritetsspråk på alla veder-

börliga utbildningsnivåer.

Article 9 - Judicial authorities

Artikel 9 Rättsväsendet

1 The Parties undertake, in

respect of those judicial districts

in which the number of

residents using the regional or

minority languages justifies the

measures specified below,

according to the situation of

each of these languages and on

condition that the use of the

facilities afforded by the present

paragraph is not considered by

the judge to hamper the proper

administration of justice

a in criminal proceedings:

1. Parterna förbinder sig till

följande i de domsagor där

antalet bosatta personer som

använder sådana landsdels- eller

minoritetsspråk som berättigar

till de åtgärder som anges här

nedan, i enlighet med situatio-

nen för vart och ett av dessa

språk, och på villkor att utnytt-

jandet av de möjligheter som

tillhandahålls enligt denna punkt

av domstolen bedöms inte hin-

dra en rättsenlig handläggning:

a) i brottmål:

i to provide that the courts, at

the request of one of the parties,

shall conduct the proceedings in

the regional or minority

languages; and/or

i) att tillse att domstolarna, på

begäran av någon av parterna,

håller rättegången på landsdels-

eller minoritetsspråk, och/eller

ii to guarantee the accused the

right to use his/her regional or

minority language; and/or

ii) att ge en anklagad rätt att

använda sitt eget landsdels- eller

minoritetsspråk, och/eller

iii to provide that requests and

evidence, whether written or

oral, shall not be considered

inadmissible solely because they

are formulated in a regional or

minority language; and/or

iii) att tillse att inlagor och

bevisning, i skriftlig eller munt-

lig form, inte skall avvisas

endast av den anledningen att de

är upprättade på ett landsdels-

eller minoritetsspråk, och/eller

iv to produce, on request,

documents connected with legal

proceedings in the relevant

regional or minority language,

if necessary by the use of

interpreters and translations

involving no extra expense for

the persons concerned;

iv) att på begäran tillhandahålla

handlingar hänförliga till ett

rättsligt förfarande på ifrågava-

rande landsdels- eller minori-

tetsspråk, vid behov med hjälp

av tolkar och översättningar,

utan att detta medför någon

extra kostnad för de berörda,

b in civil proceedings:

b) i tvistemål:

i to provide that the courts, at

the request of one of the parties,

shall conduct the proceedings in

the regional or minority

languages; and/or

i) att tillse att domstolarna, på

begäran av någon av parterna,

håller rättegången på landsdels-

eller minoritetsspråk, och/eller

ii to allow, whenever a litigant

has to appear in person before a

court, that he or she may use his

or her regional or minority

language without thereby

incurring additional expense;

and/or

ii) att när en part i en tvist

måste inställa sig personligen i

rätten, han eller hon får använda

sitt eget landsdels- eller

minoritetsspråk utan att detta

medför extra kostnader, och/

eller

iii to allow documents and

evidence to be produced in the

regional or minority languages,

if necessary by the use of

interpreters and translations;

iii) att tillåta att handlingar och

bevisning läggs fram på ett

landsdels- eller minoritetsspråk,

om nödvändigt med hjälp av

tolkar och översättningar;

c in proceedings before courts

concerning administrative mat-

ters:

c) i förvaltningsmål inför dom-

stol,

i to provide that the courts, at

the request of one of the parties,

shall conduct the proceedings in

the regional or minority

languages; and/or

i) att tillse att domstolarna på

begäran av någon av parterna

håller rättegången på landsdels-

eller minoritetsspråk, och/eller

ii to allow, whenever a litigant

has to appear in person before a

court, that he or she may use his

or her regional or minority

language without thereby

incurring additional expense;

and/or

ii) att när en part måste in-

ställa sig personligen i rätten,

han eller hon får använda sitt

eget landsdels- eller minoritets-

språk utan att detta medför extra

kostnader, och/eller

iii to allow documents and

evidence to be produced in the

regional or minority languages,

if necessary by the use of

interpreters and translations;

iii) att tillåta att handlingar och

bevisning läggs fram på ett

landsdels- eller minoritetsspråk,

om nödvändigt med anlitande av

tolkar och översättningar;

d to take steps to ensure that the

application of sub-paragraphs i

and iii of paragraphs b and c

above and any necessary use of

interpreters and translations

does not involve extra expense

for the persons concerned.

d) att vidta åtgärder för att tillse

att tillämpningen av styckena i)

och iii) i punkterna b och c ovan

och allt behövligt bruk av tolkar

och översättningar inte medför

någon extra kostnad för de

berörda personerna.

2 The Parties undertake:

a not to deny the validity of

legal documents drawn up

within the State solely because

they are drafted in a regional or

minority language; or

2. Parterna förbinder sig

a) att inte vägra att godkänna

giltigheten av juridiska doku-

ment som upprättats inom staten

endast av den anledningen att de

är avfattade på ett landsdels-

eller minoritetsspråk, eller

b not to deny the validity, as

between the parties, of legal

documents drawn up within the

country solely because they are

drafted in a regional or minority

language, and to provide that

they can be invoked against

interested third parties who are

not users of these languages on

condition that the contents of the

document are made known to

them by the person(s) who

invoke(s) it; or

b) att inte vägra att godkänna

giltigheten av juridiska doku-

ment upprättade parterna emel-

lan i landet endast av den an-

ledningen att de är avfattade på

ett landsdels- eller minoritets-

språk, och tillåta att de åberopas

gentemot berörda tredje perso-

ner som inte använder detta

språk, under förutsättning att

innehållet i handlingarna görs

tillgängligt för dem av den eller

de personer som åberopar dem,

eller

c not to deny the validity, as

between the parties, of legal

documents drawn up within the

country solely because they are

drafted in a regional or minority

language.

c) att inte vägra att godkänna

giltigheten av juridiska doku-

ment upprättade parterna emel-

lan i landet endast av den an-

ledningen att de är avfattade på

ett landsdels- eller minoritets-

språk.

3 The Parties undertake to make

available in the regional or

minority languages the most

important national statutory

texts and those relating parti-

cularly to users of these lang-

uages, unless they are otherwise

provided.

3. Parterna förbinder sig att

på landsdels- eller minoritets-

språken tillhandahålla de vikti-

gaste lagtexterna och de texter

som särskilt hänför sig till de

personer som använder dessa

språk, såvida dessa inte till-

handahålls på annat sätt.

Article 10 - Administrative

authorities and public services

Artikel 10 Förvaltningsmyn-

digheter och samhällsservice

1 Within the administrative

districts of the State in which

the number of residents who are

users of regional or minority

languages justifies the measures

specified below and according

to the situation of each

language, the Parties undertake,

as far as this is reasonably

possible:

1. Inom de administrativa

områden i en stat där antalet

invånare som använder lands-

dels- eller minoritetsspråk moti-

verar de åtgärder som anges

nedan, och i enlighet med situa-

tionen för varje språk, förbinder

sig parterna i rimlig utsträck-

ning

a i to ensure that the admini-

strative authorities use the

regional or minority languages;

or

a) i) att tillse att de administrati-

va myndigheterna använder

landsdels- eller minoritetssprå-

ken, eller

ii to ensure that such of their

officers as are in contact with

the public use the regional or

minority languages in their

relations with persons applying

to them in these languages; or

ii) att tillse att de statstjänste-

män som är i kontakt med

allmänheten använder landsdels-

eller minoritetsspråken i sitt

umgänge med personer som

kontaktar dem på ett sådant

språk, eller

iii to ensure that users of

regional or minority languages

may submit oral or written

applications and receive a reply

in these languages; or

iii) att tillse att personer som

använder landsdels- eller mino-

ritetsspråk får göra framställ-

ningar i muntlig eller skriftlig

form och få svar på dessa språk,

eller

iv to ensure that users of

regional or minority languages

may submit oral or written

applications in these languages;

or

iv) att tillse att personer som

använder landsdels- eller

minoritetsspråk får göra

framställningar i muntlig eller

skriftlig form på dessa språk,

eller

v to ensure that users of re-

gional or minority languages

may validly submit a document

in these languages;

v) att tillse att handlingar som

inges av personer som använder

landsdels- eller minoritetsspråk

och som är upprättade på dessa

språk anses giltiga,

b to make available widely used

administrative texts and forms

for the population in the

regional or minority languages

or in bilingual versions;

b) att tillhandahålla ofta före-

kommande förvaltningstexter

och formulär avsedda för be-

folkningen på landsdels- eller

minoritetsspråken eller i två-

språkig version,

c to allow the administrative

authorities to draft documents in

a regional or minority language.

c) att tillåta förvaltningsmyndig-

heterna att upprätta handlingar

på ett landsdels- eller minori-

tetsspråk.

2 In respect of the local and

regional authorities on whose

territory the number of residents

who are users of regional or

minority languages is such as to

justify the measures specified

below, the Parties undertake to

allow and/or encourage:

2. I fråga om lokala och

regionala myndigheter, inom

vilkas territorier de invånare

som använder landsdels- eller

minoritetsspråk är tillräckligt

många för att motivera de nedan

angivna åtgärderna, förbinder

sig parterna att tillåta och/eller

uppmuntra

a the use of regional or minority

languages within the framework

of the regional or local

authority;

a) användning av landsdels-

eller minoritetsspråk inom den

regionala eller lokala myndig-

heten,

b the possibility for users of

regional or minority languages

to submit oral or written

applications in these languages;

b) möjlighet för användare av

landsdels- eller minoritetsspråk

att göra framställningar i munt-

lig eller skriftlig form på dessa

språk,

c the publication by regional

authorities of their official

documents also in the relevant

regional or minority languages;

c) att regionala myndigheter ger

ut sina officiella dokument

jämväl på ifrågavarande lands-

dels- eller minoritetsspråk,

d the publication by local autho-

rities of their official documents

also in the relevant regional or

minority languages;

d) att lokala myndigheter ger ut

sina officiella dokument jämväl

på ifrågavarande landsdels- eller

minoritetsspråk,

e the use by regional authorities

of regional or minority langu-

ages in debates in their assem-

blies, without excluding,

however, the use of the official

language(s) of the State;

e) att regionala myndigheter i

sina sammanträden använder

landsdels- eller minoritetsspråk

utan att för den skull det eller de

i staten använda officiella

språken utesluts,

f the use by local authorities of

regional or minority languages

in debates in their assemblies,

without excluding, however, the

use of the official language(s) of

the State;

f) att lokala myndigheter i sina

sammanträden använder lands-

dels- eller minoritetsspråk utan

att för den skull det eller de i

staten använda officiella språken

utesluts,

g the use or adoption, if neces-

sary in conjunction with the

name in the official language(s),

of traditional and correct forms

of place-names in regional or

minority languages.

g) att traditionella och korrek-

ta former av ortsnamn på lands-

dels- eller minoritetsspråk an-

vänds eller införs, vid behov

jämsides med namnen på det

eller de officiella språken.

3 With regard to public services

provided by the administrative

authorities or other persons

acting on their behalf, the

Parties undertake, within the

territory in which regional or

minority languages are used, in

accordance with the situation of

each language and as far as this

is reasonably possible:

3. I fråga om samhällsservice

från förvaltningsmyndigheterna

eller av andra personer som

handlar på deras uppdrag, för-

binder sig parterna inom det

territorium där landsdels- eller

minoritetsspråk används, i

enlighet med varje språks situa-

tion, och i rimlig utsträckning,

a to ensure that the regional or

minority languages are used in

the provision of the service; or

a) att tillse att landsdels- eller

minoritetsspråk används vid

tillhandahållande av ifrågavaran-

de tjänster, eller

b to allow users of regional or

minority languages to submit a

request and receive a reply in

these languages; or

b) att tillåta användarna av

landsdels- eller minoritetsspråk

att göra framställningar och få

svar på dessa språk, eller

c to allow users of regional or

minority languages to submit a

request in these languages.

c) att tillåta användarna av

landsdels- eller minoritetsspråk

att göra framställningar på dessa

språk.

4 With a view to putting into

effect those provisions of

paragraphs 1, 2 and 3 accepted

by them, the Parties undertake

to take one or more of the follo-

wing measures:

4. Parterna förbinder sig att

vidta en eller flera av följande

åtgärder för att uppfylla de

åtaganden i punkterna 1, 2 och

3 som de har antagit:

a translation or interpretation as

may be required;

a) tolkning eller översättning vid

behov,

b recruitment and, where neces-

sary, training of the officials and

other public service employees

required;

b) anställning och vid behov

utbildning av erforderligt antal

tjänstemän och andra offentligt

anställda,

c compliance as far as possible

with requests from public

service employees having a

knowledge of a regional or

minority language to be ap-

pointed in the territory in which

that language is used.

c) att så långt möjligt till-

mötesgå begäran från stats-

tjänsteman med kunskaper i ett

landsdels- eller minoritetsspråk

att bli förordnade i det

territorium där det språket

används.

5 The Parties undertake to allow

the use or adoption of family

names in the regional or

minority languages, at the

request of those concerned.

5. Parterna förbinder sig att

tillåta att släktnamn används

eller antas på landsdels- eller

minoritetsspråk på begäran av

de berörda.

Article 11 - Media

Artikel 11 Massmedia

1 The Parties undertake, for the

users of the regional or minority

languages within the territories

in which those languages are

spoken, according to the situa-

tion of each language, to the

extent that the public

authorities, directly or

indirectly, are competent, have

power or play a role in this

field, and respecting the

principle of the independence

and autonomy of the media:

1. Parterna förbinder sig till

följande för dem som använder

landsdels- eller minoritetsspråk

inom de territorier där dessa

språk brukas, i enlighet med

situationen för varje språk, i den

utsträckning som de offentliga

myndigheterna är direkt eller

indirekt behöriga, har

befogenhet eller inflytande

härvidlag och under respekte-

rande av principen om massme-

dias oberoende och självständig-

het,

a to the extent that radio and

television carry out a public

service mission:

a) i den mån radio och TV står i

det offentligas tjänst:

i to ensure the creation of at

least one radio station and one

television channel in the

regional or minority languages;

or

i) att tillse att minst en radiosta-

tion och en TV-kanal inrättas på

landsdels- eller minoritetsspråk,

eller

ii to encourage and/or facilitate

the creation of at least one radio

station and one television

channel in the regional or

minority languages; or

ii) att uppmuntra och/eller

underlätta inrättande av minst en

radiostation och en TV-kanal på

landsdels- eller minoritetsspråk,

eller

iii to make adequate provision

so that broadcasters offer

programmes in the regional or

minority languages;

iii) att vidta lämpliga åtgärder

för att radiostationer och TV-

kanaler skall tillhandahålla

program på landsdels- eller

minoritetsspråk,

b i to encourage and/or facilitate

the creation of at least one radio

station in the regional or

minority languages; or

b) i) att uppmuntra och/eller

underlätta inrättande av minst en

radiostation på landsdels- eller

minoritetsspråk, eller

ii to encourage and/or facilitate

the broadcasting of radio

programmes in the regional or

minority languages on a regular

basis;

ii) att uppmuntra och/eller

underlätta regelbunden sändning

av radioprogram på landsdels-

eller minoritetsspråk,

c i to encourage and/or facilitate

the creation of at least one

television channel in the

regional or minority languages;

or

c) i) att uppmuntra och/eller

underlätta inrättande av minst en

TV-kanal på landsdels- eller

minoritetsspråk, eller

ii to encourage and/or facilitate

the broadcasting of television

programmes in the regional or

minority languages on a regular

basis;

ii) att uppmuntra och/eller

underlätta regelbunden sändning

av TV-program på landsdels-

eller minoritetsspråk,

d to encourage and/or facilitate

the production and distribution

of audio and audiovisual works

in the regional or minority

languages;

d) att uppmuntra och/eller

underlätta produktion och dis-

tribution av radio- och TV-

program på landsdels- eller

minoritetsspråk,

e i to encourage and/or facilitate

the creation and/or maintenance

of at least one newspaper in the

regional or minority languages;

or

e) i) att uppmuntra och/eller

underlätta att minst en tidning

grundas och/eller upprätthålls på

landsdels- eller minoritetsspråk,

eller

ii to encourage and/or facilitate

the publication of newspaper

articles in the regional or

minority languages on a regular

basis;

ii) att uppmuntra och/eller

underlätta regelbunden publice-

ring av tidningsartiklar på lands-

dels- eller minoritetsspråk,

f i to cover the additional costs

of those media which use

regional or minority languages,

wherever the law provides for

financial assistance in general

for the media; or

f) i) att täcka extrakostnader-

na för de massmedia som an-

vänder landsdels- eller minori-

tetsspråk, där enligt lag statligt

stöd ges till massmedia, eller

ii to apply existing measures for

financial assistance also to

audiovisual productions in the

regional or minority languages;

ii) att tillämpa gällande be-

stämmelser för finansiellt stöd

även till TV-program på lands-

dels- eller minoritetsspråk,

g to support the training of

journalists and other staff for

media using regional or mino-

rity languages.

g) att stödja utbildning av

journalister och annan personal i

massmedia som använder

landsdels- eller minoritetsspråk.

2 The Parties undertake to

guarantee freedom of direct

reception of radio and television

broadcasts from neighbouring

countries in a language used in

identical or similar form to a

regional or minority language,

and not to oppose the

retransmission of radio and

television broadcasts from

neighbouring countries in such a

language. They further under-

take to ensure that no restric-

tions will be placed on the

freedom of expression and free

circulation of information in the

written press in a language used

in identical or similar form to a

regional or minority language.

The exercise of the above-men-

tioned freedoms, since it carries

with it duties and responsi-

bilities, may be subject to such

formalities, conditions, restric-

tions or penalties as are

prescribed by law and are

necessary in a democratic

society, in the interests of

national security, territorial

integrity or public safety, for the

prevention of disorder or crime,

for the protection of health or

morals, for the protection of the

reputation or rights of others,

for preventing disclosure of

information received in con-

fidence, or for maintaining the

authority and impartiality of the

judiciary.

2. Parterna förbinder sig att

garantera friheten att från

grannländer direkt ta emot

radio- och TV-sändningar på

språk som brukas i samma eller

liknande form som ett landsdels-

eller minoritetsspråk och att inte

motsätta sig återutsändning av

radio- och TV-sändningar från

grannländer på ett sådant språk.

De förbinder sig även att tillse

att inga inskränkningar görs i

fråga om yttrandefriheten och

den fria informationsspridningen

i den tryckta pressen på ett

språk som brukas i samma eller

liknande form som ett landsdels-

eller minoritetsspråk. Eftersom

utövandet av de ovannämnda

friheterna innebär förpliktelser

och ansvar, kan det underkastas

sådana formaliteter, villkor,

inskränkningar eller straff som

lagen föreskriver och som är

nödvändiga i ett demokratiskt

samhälle, i den nationella säker-

hetens, den territoriella integri-

tetens och den allmänna säker-

hetens intresse för att förebygga

oordning och brott, skydda

hälsa eller moral, skydda annans

goda namn och rykte och rättig-

heter, förebygga avslöjande av

uppgifter som har mottagits i

förtroende, samt upprätthålla

rättsväsendets auktoritet och

opartiskhet.

3 The Parties undertake to

ensure that the interests of the

users of regional or minority

languages are represented or

taken into account within such

bodies as may be established in

accordance with the law with

responsibility for guaranteeing

the freedom and pluralism of the

media.

3. Parterna förbinder sig att

tillse att de personers intressen

som använder landsdels- eller

minoritetsspråk företräds eller

beaktas i sådana organ som med

stöd av lag kan komma att

inrättas med ansvar att garantera

frihet och pluralism för mass-

media.

Article 12 - Cultural activities

and facilities

Artikel 12 Kulturell verksam-

het och kulturella inrättningar

1 With regard to cultural ac-

tivities and facilities - especially

libraries, video libraries,

cultural centres, museums,

archives, academies, theatres

and cinemas, as well as literary

work and film production,

vernacular forms of cultural

expression, festivals and the

culture industries, including

inter alia the use of new

technologies - the Parties

undertake, within the territory

in which such languages are

used and to the extent that the

public authorities are compe-

tent, have power or play a role

in this field:

1. I fråga om kulturell verk-

samhet och kulturella inrätt-

ningar - särskilt bibliotek, vid-

eobibliotek, kulturcentra, musé-

er, arkiv, akademier, teatrar och

biografer, ävensom litterära

verk och filmproduktion, ut-

trycksformer för folklig kultur,

festivaler och kulturell före-

tagsamhet, innefattande bl.a.

användning av ny teknologi -

förbinder sig parterna till följan-

de inom det territorium där

sådana språk används och i den

utsträckning som de offentliga

myndigheterna är behöriga, har

befogenhet eller inflytande:

a to encourage types of expres-

sion and initiative specific to

regional or minority languages

and foster the different means of

access to works produced in

these languages;

a) att uppmuntra uttrycks-

former och initiativ som utmär-

ker landsdels- eller minoritets-

språk och främja olika sätt att få

tillgång till verk framställda på

dessa språk,

b to foster the different means

of access in other languages to

works produced in regional or

minority languages by aiding

and developing translation,

dubbing, post-synchronisation

and subtitling activities;

b) att främja olika sätt att på

andra språk få tillgång till verk

framställda på ett landsdels-

eller minoritetsspråk genom att

stödja och utveckla översätt-

ning, dubbning, eftersynkronise-

ring och framställning av under-

texter,

c to foster access in regional or

minority languages to works

produced in other languages by

aiding and developing

translation, dubbing, post-

synchronisation and subtitling

activities;

c) att främja tillgång på lands-

dels- eller minoritetsspråk till

verk framställda på andra språk

genom att stödja och utveckla

översättning, dubbning, efter-

synkronisering och framställ-

ning av undertexter,

d to ensure that the bodies

responsible for organising or

supporting cultural activities of

various kinds make appropriate

allowance for incorporating the

knowledge and use of regional

or minority languages and

cultures in the undertakings

which they initiate or for which

they provide backing;

d) att tillse att de organ som

är ansvariga för att anordna

eller stödja olika slags kulturell

verksamhet avsätter tillräckliga

medel för att inkludera kunska-

per i och användning av lands-

dels- eller minoritetsspråk och

deras kultur i produktioner som

de initierar eller stöder,

e to promote measures to ensure

that the bodies responsible for

organising or supporting

cultural activities have at their

disposal staff who have a full

command of the regional or

minority language concerned, as

well as of the language(s) of the

rest of the population;

e) att främja åtgärder för att

tillse att de organ som är an-

svariga för att anordna eller

stödja kulturell verksamhet

förfogar över personal som helt

behärskar ifrågavarande lands-

dels- eller minoritetsspråk lik-

som den övriga befolkningens

språk,

f to encourage direct partici-

pation by representatives of the

users of a given regional or

minority language in providing

facilities and planning cultural

activities;

f) att uppmuntra direkt delta-

gande av företrädare för dem

som använder ett visst lands-

dels- eller minoritetsspråk vid

anskaffande av resurser för och

planering av kulturell verksam-

het,

g to encourage and/or facilitate

the creation of a body or bodies

responsible for collecting,

keeping a copy of and

presenting or publishing works

produced in the regional or

minority languages;

g) att uppmuntra och/eller

underlätta upprättande av organ

med uppgift att insamla samt

förvara, presentera eller offent-

liggöra verk framställda på

landsdels- eller minoritetsspråk,

h if necessary, to create and/or

promote and finance translation

and terminological research

services, particularly with a

view to maintaining and

developing appropriate admi-

nistrative, commercial, econo-

mic, social, technical or legal

terminology in each regional or

minority language.

h) att vid behov skapa och/el-

ler främja och bekosta tjänster

som avser översättning och

terminologisk forskning, särskilt

i syfte att bevara eller utveckla

lämplig administrativ, kommer-

siell, ekonomisk, samhällelig,

teknisk eller rättslig terminologi

på vart och ett av landsdels-

eller minoritetsspråken.

2 In respect of territories other

than those in which the regional

or minority languages are

traditionally used, the Parties

undertake, if the number of

users of a regional or minority

language justifies it, to allow,

encourage and/or provide

appropriate cultural activities

and facilities in accordance with

the preceding paragraph.

2. I fråga om territorier där

landsdels- eller minoritetsspråk

inte används av hävd, förbinder

sig parterna, om antalet använ-

dare av ett landsdels- eller

minoritetsspråk motiverar detta,

att tillåta, uppmuntra och/eller

tillhandahålla lämplig kulturell

verksamhet och kulturella in-

rättningar i enlighet med före-

gående punkt.

3 The Parties undertake to make

appropriate provision, in

pursuing their cultural policy

abroad, for regional or minority

languages and the cultures they

reflect.

3. Parterna förbinder sig att ta

vederbörlig hänsyn till lands-

dels- eller minoritetsspråk och

den kultur dessa ger uttryck för

när de sprider sin kultur utom-

lands.

Article 13 - Economic and

social life

Artikel 13 Ekonomiska och

sociala förhållanden

1 With regard to economic and

social activities, the Parties

undertake, within the whole

country:

1. I fråga om ekonomisk och

social verksamhet förbinder sig

parterna till följande med av-

seende på hela landet:

a to eliminate from their legisla-

tion any provision prohibiting or

limiting without justifiable

reasons the use of regional or

minority languages in docu-

ments relating to economic or

social life, particularly contracts

of employment, and in technical

documents such as instructions

for the use of products or

installations;

a) att från sina lagar ta bort

varje bestämmelse som obe-

rättigat förbjuder eller begränsar

användning av landsdels- eller

minoritetsspråk i handlingar

som har avseende på ekonomis-

ka och sociala förhållanden,

särskilt i anställningskontrakt

och i tekniska dokument som

t.ex. bruksanvisningar för varor

och utrustning,

b to prohibit the insertion in

internal regulations of compa-

nies and private documents of

any clauses excluding or

restricting the use of regional or

minority languages, at least

between users of the same

language;

b) att i företags interna regler

och privata handlingar förbjuda

införande av klausuler som

utesluter eller inskränker an-

vändningen av landsdels- eller

minoritetsspråk, åtminstone

mellan personer som använder

samma språk,

c to oppose practices designed

to discourage the use of regional

or minority languages in

connection with economic or

social activities;

c) att motsätta sig praxis som

syftar till att motverka använd-

ning av landsdels- eller minori-

tetsspråk i ekonomisk och social

verksamhet,

d to facilitate and/or encourage

the use of regional or minority

languages by means other than

those specified in the above sub-

paragraphs.

d) att underlätta och/eller

uppmuntra användning av lands-

dels- eller minoritetsspråk med

andra medel än vad som anges i

föregående stycken.

2 With regard to economic and

social activities, the Parties

undertake, in so far as the

public authorities are compe-

tent, within the territory in

which the regional or minority

languages are used, and as far

as this is reasonably possible:

2. I fråga om ekonomisk och

social verksamhet förbinder sig

parterna i den utsträckning de

offentliga myndigheterna är

behöriga inom territorier där

landsdels- eller minoritetsspråk

används, och inom rimliga

gränser, till följande:

a to include in their financial

and banking regulations pro-

visions which allow, by means

of procedures compatible with

commercial practice, the use of

regional or minority languages

in drawing up payment orders

(cheques, drafts, etc.) or other

financial documents, or, where

appropriate, to ensure the

implementation of such

provisions;

a) att i sina regler för finans-

och bankinstitut ta in bestäm-

melser som, genom förfarings-

sätt som är förenliga med god

affärsmannased, medger an-

vändning av landsdels eller

minoritetsspråk vid utfärdande

av skuldebrev (checker, växlar,

osv.), eller andra betalningsför-

bindelser, eller, när så är lämp-

ligt, att tillse att sådana bestäm-

melser införs,

b in the economic and social

sectors directly under their

control (public sector), to

organise activities to promote

the use of regional or minority

languages;

b) i de ekonomiska och socia-

la sektorer som står under deras

direkta kontroll (den offentliga

sektorn) att vidta åtgärder för att

främja användning av landsdels-

eller minoritetsspråk,

c to ensure that social care

facilities such as hospitals,

retirement homes and hostels

offer the possibility of receiving

and treating in their own

language persons using a

regional or minority language

who are in need of care on

grounds of ill-health, old age or

for other reasons;

c) att tillse att i social omsorg

vid institutioner såsom sjukhus,

pensionärshem och vårdhem

möjlighet erbjuds att på deras

eget språk ta emot och behandla

personer, som använder ett

landsdels- eller minoritetsspråk

och som är i behov av vård på

grund av ohälsa, hög ålder eller

av annan orsak,

d to ensure by appropriate

means that safety instructions

are also drawn up in regional or

minority languages;

d) att på lämpligt sätt tillse att

säkerhetsanvisningar även av-

fattas på landsdels- eller minori-

tetsspråk,

e to arrange for information

provided by the competent

public authorities concerning the

rights of consumers to be made

available in regional or minority

languages.

e) att tillse att den information

om konsumenters rättigheter

som ges ut av de behöriga

myndigheterna tillhandahålls på

landsdels- eller minoritetsspråk.

Article 14 - Transfrontier ex-

changes

Artikel 14 Utbyte över grän-

serna

The Parties undertake:

a to apply existing bilateral and

multilateral agreements which

bind them with the States in

which the same language is used

in identical or similar form, or

if necessary to seek to conclude

such agreements, in such a way

as to foster contacts between the

users of the same language in

the States concerned in the

fields of culture, education,

information, vocational training

and permanent education;

Parterna förbinder sig

a) att tillämpa gällande bilaterala

och multilaterala avtal som

binder dem till stater där samma

språk används i samma eller

liknande form eller att, vid

behov, söka ingå sådana avtal

för att främja kontakter mellan

dem som använder samma språk

i de berörda staterna i fråga om

kultur, utbildning, information,

yrkesutbildning och vidareut-

bildning,

b for the benefit of regional or

minority languages, to facilitate

and/or promote co-operation

across borders, in particular

between regional or local

authorities in whose territory the

same language is used in identi-

cal or similar form.

b) att underlätta och/eller främja

samarbete över gränserna till

förmån för landsdels- eller

minoritetsspråk, särskilt mellan

regionala och lokala myndig-

heter på vilkas territorium

samma språk används i samma

eller liknande form.

Part IV - Application of the

Charter

Del IV Tillämpning av stadgan

Article 15 - Periodical reports

Artikel 15 Periodisk rapporte-

ring

1 The Parties shall present

periodically to the Secretary

General of the Council of

Europe, in a form to be pres-

cribed by the Committee of

Ministers, a report on their

policy pursued in accordance

with Part II of this Charter and

on the measures taken in

application of those provisions

of Part III which they have

accepted. The first report shall

be presented within the year

following the entry into force of

the Charter with respect to the

Party concerned, the other

reports at three-yearly intervals

after the first report.

2 The Parties shall make their

reports public.

1. Parterna skall periodiskt, i

en form som skall bestämmas av

ministerkommittén, till Euro-

parådets generalsekreterare avge

rapport om den politik de har

följt i enlighet med del II av

denna stadga och om de åtgär-

der som de har vidtagit för att

tillämpa de bestämmelser i del

III som de har antagit. Den

första rapporten skall avges

inom ett år efter stadgans

ikraftträdande med avseende på

den berörda parten. De följan-

de rapporterna avges med tre

års mellanrum efter den första

rapporten.

2. Parterna skall offentliggöra

sina rapporter.

Article 16 - Examination of

the reports

Artikel 16 Granskning av

rapporterna

1 The reports presented to the

Secretary General of the

Council of Europe under

Article 15 shall be examined by

a committee of experts

constituted in accordance with

Article 17.

1. De rapporter som avges till

Europarådets generalsekreterare

enligt artikel 15 skall granskas

av en expertkommitté inrättad i

enlighet med artikel 17.

2 Bodies or associations legally

established in a Party may draw

the attention of the committee of

experts to matters relating to the

undertakings entered into by

that Party under Part III of this

Charter. After consulting the

Party concerned, the committee

of experts may take account of

this information in the

preparation of the report

specified in paragraph 3 below.

These bodies or associations can

furthermore submit statements

concerning the policy pursued

by a Party in accordance with

Part II.

2. Organ eller sammanslut-

ningar lagligt upprättade i en

part får fästa expertkommitténs

uppmärksamhet på frågor som

hänför sig till de åtaganden som

ifrågavarande part har gjort

enligt del III i denna stadga.

Efter samråd med den berörda

parten får expertkommittén ta i

beaktande dessa uppgifter när

den sammanställer den rapport

som avses i punkt 3 nedan.

Dessa organ eller sammanslut-

ningar får även avge yttranden

om den politik som följs av en

part i enlighet med del II.

3 On the basis of the reports

specified in paragraph 1 and the

information mentioned in

paragraph 2, the committee of

experts shall prepare a report

for the Committee of Ministers.

This report shall be accom-

panied by the comments which

the Parties have been requested

to make and may be made

public by the Committee of

Ministers.

3. På grundval av de rappor-

ter som avses i punkt 1 och de

uppgifter som avses i punkt 2

ovan skall expertkommittén

sammanställa en rapport till

ministerkommittén. Denna

rapport skall åtföljas av de

kommentarer som parterna har

ombetts att göra och får offent-

liggöras av ministerkommittén.

4 The report specified in parag-

raph 3 shall contain in particular

the proposals of the committee

of experts to the Committee of

Ministers for the preparation of

such recommendations of the

latter body to one or more of

the Parties as may be required.

4. Den rapport som avses i

punkt 3 skall särskilt innehålla

expertkommitténs förslag till

ministerkommittén för bered-

ning av dennas eventuella re-

kommendationer till en eller

flera av parterna.

5 The Secretary General of the

Council of Europe shall make a

two-yearly detailed report to the

Parliamentary Assembly on the

application of the Charter.

5. Europarådets generalsekre-

terare skall vartannat år avge en

detaljerad rapport till parla-

mentarikerförsamlingen om

tillämpningen av stadgan.

Article 17 - Committee of

experts

Artikel 17 Expert-

kommittén

1 The committee of experts

shall be composed of one

member per Party, appointed by

the Committee of Ministers

from a list of individuals of the

highest integrity and recognised

competence in the matters dealt

with in the Charter, who shall

be nominated by the Party

concerned.

1. Expertkommittén skall bestå

av en medlem från varje part

som förordnas av minister-

kommittén från en av den be-

rörda parten upprättad lista över

personer med högsta integritet

och erkänd sakkunskap i de

frågor som stadgan avser.

2 Members of the committee

shall be appointed for a period

of six years and shall be eligible

for reappointment. A member

who is unable to complete a

term of office shall be replaced

in accordance with the

procedure laid down in

paragraph 1, and the replacing

member shall complete his

predecessor''''s term of office.

2. Medlemmarna av kommit-

tén skall utses för en tid av sex

år och skall kunna omväljas.

En medlem som inte kan full-

göra en mandatperiod, skall

ersättas i enlighet med förfaran-

det i punkt i och ersättaren skall

fullfölja sin företrädares man-

datperiod.

3 The committee of experts

shall adopt rules of procedure.

Its secretarial services shall be

provided by the Secretary

General of the Council of

Europe.

3. Expertkommittén skall anta

en arbetsordning. Sekretariats-

funktionen skall tillhandahållas

av Europarådets general-

sekreterare.

Part V - Final provisions

Article 18

Del V Slutbestämmelser

Artikel 18

This Charter shall be open for

signature by the member States

of the Council of Europe. It is

subject to ratification, acceptan-

ce or approval. Instruments of

ratification, acceptance or app-

roval shall be deposited with the

Secretary General of the Coun-

cil of Europe.

Denna stadga skall vara öppen

för undertecknande av Europa-

rådets medlemsstater. Den skall

ratificeras, godtas eller god-

kännas. Ratifikations-, godta-

gande eller godkännandeinstru-

ment skall deponeras hos Euro-

parådets generalsekreterare.

Article 19

1 This Charter shall enter into

force on the first day of the

month following the expiration

of a period of three months after

the date on which five member

States of the Council of Europe

have expressed their consent to

be bound by the Charter in ac-

cordance with the provisions of

Article 18.

Artikel 19

1. Denna stadga skall träda i

kraft den första dagen i den

månad som följer efter utgången

av en tid på tre månader räknat

från dagen då fem medlemssta-

ter i Europarådet har uttryckt

sitt samtycke till att vara bundna

av stadgan i enlighet med be-

stämmelserna i artikel 18.

2 In respect of any member

State which subsequently

expresses its consent to be

bound by it, the Charter shall

enter into force on the first day

of the month following the

expiration of a period of three

months after the date of the

deposit of the instrument of

ratification, acceptance or app-

roval.

2. För en medlemsstat som

senare uttrycker sitt samtycke

till att bli bunden av stadgan,

skall den träda i kraft den första

dagen i den månad som följer

efter utgången av en tid på tre

månader efter dagen för depone-

ring av ratifikations-, godtagan-

de- eller godkännandeinstru-

mentet.

Article 20

1 After the entry into force of

this Charter, the Committee of

Ministers of the Council of

Europe may invite any State not

a member of the Council of

Europe to accede to this Char-

ter.

Artikel 20

1. Sedan denna stadga har

trätt i kraft får Europarådets

ministerkommitté inbjuda stater

som inte är medlemmar av

Europarådet att ansluta sig till

den.

2 In respect of any acceding

State, the Charter shall enter

into force on the first day of the

month following the expiration

of a period of three months after

the date of deposit of the in-

strument of accession with the

Secretary General of the

Council of Europe.

2. För varje stat som ansluter

sig skall stadgan träda i kraft

den första dagen i den månad

som följer efter utgången av en

tid av tre månader efter dagen

för deponering av anslutningsin-

strumentet hos Europarådets

generalsekreterare.

Article 21

1 Any State may, at the time of

signature or when depositing its

instrument of ratification,

acceptance, approval or acces-

sion, make one or more reserva-

tions to paragraphs 2 to 5 of

Article 7 of this Charter. No

other reservation may be made.

Artikel 21

1. En stat får när den under-

tecknar stadgan eller deponerar

sitt ratifikations-, godtagande-,

godkännande- eller anslutnings-

instrument avge en eller flera

reservationer till punkterna 2 - 5

i artikel 7 i stadgan. Inga andra

reservationer får göras.

2 Any Contracting State which

has made a reservation under

the preceding paragraph may

wholly or partly withdraw it by

means of a notification add-

ressed to the Secretary General

of the Council of Europe. The

withdrawal shall take effect on

the date of receipt of such

notification by the Secretary

General.

2. En fördragsslutande stat som

har gjort en reservation enligt

föregående punkt får helt eller

delvis återta denna genom ett

meddelande till Europarådets

generalsekreterare. Återtagandet

skall träda i kraft den dag då

generalsekreteraren mottar ett

sådant meddelande.

Article 22

1 Any Party may at any time

denounce this Charter by means

of a notification addressed to the

Secretary General of the

Council of Europe.

Artikel 22

1. En part får när som helst säga

upp denna stadga genom ett

meddelande till Europarådets

generalsekreterare.

2 Such denunciation shall

become effective on the first

day of the month following the

expiration of a period of six

months after the date of receipt

of the notification by the

Secretary General.

2. Uppsägningen skall träda i

kraft den första dagen i den

månad som följer efter utgången

av en tid av sex månader efter

den dag då generalsekreteraren

mottog meddelandet.

Article 23

The Secretary General of the

Council of Europe shall notify

the member States of the Coun-

cil and any State which has

acceded to this Charter of:

Artikel 23

Europarådets generalsekreterare

skall meddela rådets medlems-

stater och alla andra stater som

har anslutit sig till denna stadga

om

a any signature;

b the deposit of any instrument

of ratification, acceptance,

approval or accession;

a) varje undertecknande,

b) deponering av varje ratifika-

tions-, godtagande-, godkännan-

de- eller anslutningsinstrument,

c any date of entry into force of

this Charter in accordance with

Articles 19 and 20;

c) varje datum för denna stadgas

ikraftträdande enligt artikel 19

och 20,

d any notification received in

application of the provisions of

Article 3, paragraph 2;

d) varje meddelande som mottas

om tillämpning av bestämmel-

serna i artikel 3 punkt 2, samt

e any other act, notification or

communication relating to this

Charter.

e) varje annan rättsakt, notifika-

tion eller meddelande som rör

denna stadga.

In witness whereof the undersig-

ned, being duly authorised

thereto, have signed this Char-

ter.

Till bekräftelse härpå har under-

tecknade, därtill vederbörligen

bemyndigade, undertecknat den-

na stadga.

Done at Strasbourg, this 5th day

of November 1992, in English

and French, both texts being

equally authentic, in a single

copy which shall be deposited in

the archives of the Council of

Europe. The Secretary General

of the Council of Europe shall

transmit certified copies to each

member State of the Council of

Europe and to any State invited

to accede to this Charter.

Upprättad i Strasbourg den 5

november 1992 på engelska och

franska språken, vilka båda

texter är lika giltiga, i ett enda

exemplar som skall deponeras i

Europarådets arkiv. Europarå-

dets generalsekreterare skall

överlämna bestyrkta avskrifter

till varje medlemsstat i Europa-

rådet och till varje annan stat

som har inbjudits att ansluta sig

till denna stadga.

Ramkonvention om skydd för nationella minoriteter

Framework Convention for the Protection

of National Minorities

Strasbourg, l.II.1995

The member States of the

Council of Europe and the other

States, signatories to the present

framework Convention,

De medlemsstater i Europarådet

och övriga stater som under-

tecknat denna ramkonvention,

Considering that the aim of the

Council of Europe is to achieve

greater unity between its

members for the purpose of

safeguarding and realising the

ideals and principles which are

their common heritage;

som beaktar att Europarådets

syfte är att uppnå en fastare

enhet mellan sina medlemmar

för att skydda och förverkliga

de ideal och principer som utgör

deras gemensamma arv,

Considering that one of the

methods by which that aim is to

be pursued is the maintenance

and further realisation of human

rights and fundamental

freedoms;

som beaktar att ett av medlen att

förverkliga detta syfte är att

upprätthålla och utveckla de

mänskliga rättigheterna och de

grundläggande friheterna,

Wishing to follow-up the

Declaration of the Heads of

State and Govemment of the

member States of the Council of

Europe adopted in Vienna on 9

October 1993;

som önskar följa upp den dekla-

ration av stats- och regerings-

cheferna i Europarådets

medlemsstater som antogs i

Wien den 9 oktober 1993,

Being resolved to protect within

their respective territories the

existence of national minorities;

som är beslutna att inom sina

respektive territorier skydda de

nationella minoriteternas fort-

levnad,

Considering that the upheavals

of European history have shown

that the protection of national

minorities is essential to

stability, democratic security

and peace in this continent;

som anser att omvälningarna i

Europas historia har visat att

skydd av nationella minoriteter

är nödvändigt för stabilitet,

demokratisk säkerhet och fred

på denna kontinent,

Considering that a pluralist and

genuinely democratic society

should not only respect the

ethnic, cultural, linguistic and

religious identity of each person

belonging to a national

minority, but also create

appropriate conditions enabling

them to express, preserve and

develop this identity;

som anser att ett pluralistiskt

och i sann mening demokratiskt

samhälle inte endast bör

respektera den etniska,

kulturella, språkliga och

religiösa identiteten för varje

person som tillhör en nationell

minoritet utan även skapa lämp-

liga förutsättningar för att göra

det möjligt att uttrycka, bevara

och utveckla denna identitet,

Considering that the creation of

a climate of tolerance and

dialogue is necessary to enable

cultural diversity to be a source

and a factor, not of division, but

of enrichment for each society;

som anser att upprättandet av ett

klimat präglat av tolerans och av

öppen dialog är nödvändigt för

att kulturell mångfald skall

kunna bli en källa och en faktor

- inte till söndring - utan till

berikande för varje samhälle,

Considering that the realisation

of a tolerant and prosperous

Europe does not depend solely

on co-operation between States

but also requires transfrontier

co-operation between local and

regional authorities without

prejudice to the constitution and

territorial integrity of each

State;

som anser att förverkligandet av

ett tolerant och välmående

Europa inte endast beror på

samarbete mellan staterna utan

även kräver samarbete över

gränserna mellan lokala och

regionala myndigheter utan att

detta inverkar på varje stats

författning och territoriella

integritet,

Having regard to the Con-

vention for the Protection of

Human Rights and Fundamental

Freedoms and the Protocols

thereto;

som beaktar konventionen om

skydd för de mänskliga rättig-

heterna och de grundläggande

frihetema och dess protokoll,

Having regard to the

commitments concerning the

protection of national minorities

in United Nations conventions

and declarations and in the

documents of the Conference on

Security and Co-operation in

Europe, particularly the Copen-

hagen Document of 29 June

1990;

som beaktar åtagandena om

skydd för nationella minoriteter

i Förenta nationernas konventio-

ner och förklaringar samt i

akterna från Konferensen om

säkerhet och samarbete i

Europa, särskilt Köpenhamns-

dokumentet från den 29 juni

1990,

Being resolved to define the

principles to be respected and

the obligations which flow from

them in order to ensure, in the

member States and such other

States as may become Parties to

the present instrument, the

effective protection of national

minorities and of the rights and

freedoms of persons belonging

to those minorities, within the

rule of law, respecting the

territorial integrity and national

sovereignty of states;

som är beslutna att definiera de

principer som skall respekteras

och de skyldigheter som följer

av dem i syfte att i

medlemsstaterna och i sådana

andra stater som kan bli parter i

detta instrument tillförsäkra ett

effektivt skydd för nationella

minoriteter och de rättigheter

och friheter som tillkommer

personer som tillhör dessa

minoriteter, i enlighet med

rättsstatens principer, varvid

hänsyn skall tas till staternas

territoriella integritet och

nationella suveränitet,

Being detertnined to implement

the principles set out in this

framework Convention through

national legislation and

appropriate governmental

policies,

som är fast beslutna att förverk-

liga de principer som kommer

till uttryck i denna

ramkonvention genom nationell

lagstiftning och lämplig

regeringspolitik,

Have agreed as follows:

har kommit överens om

följande:

Section I

Article 1

The protection of national mino-

rities and of the rights and

freedoms of persons belonging

to those minorities forms an

integral part of the international

protection of human rights, and

as such falls within the scope of

international co-operation.

Del I

Artikel 1

Skyddet av nationella minorite-

ter och av de rättigheter och

friheter som tillkommer perso-

ner som tillhör dessa minoriteter

utgör en integrerad del av det

internationella skyddet av

mänskliga rättigheter och faller

som sådant inom ramen för

internationellt samarbete.

Article 2

The provisions of this

framework Convention shall be

applied in good faith, in a spirit

of understanding and tolerance

and in conformity with the

principles of good neighbour-

liness, friendly relations and co-

operation between States.

Artikel 2

Bestämmelserna i denna ram-

konvention skall tillämpas i god

tro, i en anda av förståelse och

tolerans samt i enlighet med

principerna om gott grannför-

hållande, vänskapliga relationer

och samarbete mellan stater.

Article 3

1. Every person belonging to a

national minority shall have the

right freely to choose to be

treated or not to be treated as

such and no disadvantage shall

result from this choice or from

the exercise of the rights which

are connected to that choice.

Artikel 3

1. Var och en som tillhör en

nationell minoritet skall ha rätt

att fritt välja att behandlas eller

inte behandlas som sådan och

ingen nackdel skall följa av

detta val eller av utövandet av

de rättigheter som är förbundna

med detta val.

2. Persons belonging to national

minorities may exercise the

rights and enjoy the freedoms

flowing from the principles

enshrined in the present

framework Convention indi-

vidually as well as community

with others.

2. De som tillhör nationella

minoriteter får utöva de

rättigheter och åtnjuta de

friheter som följer av de prin-

ciper som anges i denna ram-

konvention enskilt och i gemen-

skap med andra.

Section II

Article 4

1. The Parties undertake to

guarantee to persons belonging

to national minorities the rights

of equality before the law and of

equal protection of the law. In

this respect, any discrimination

based on belonging to a national

minority shall be prohibited.

Del II

Artikel 4

1. Parterna åtar sig att

tillförsäkra personer som tillhör

en nationell minoritet rätt till

likhet inför lagen och till lika

skydd av lagen. I detta hänseen-

de skall all diskriminering på

grundval av tillhörighet till en

nationell minoritet vara för-

bjuden.

2. The Parties undertake to

adopt where necessary,

adequate measures in order to

promote, in all areas of

economic, social, political and

cultural life, full and effective

equality between persons

belonging to a national minority

and those belonging to the

majority. In this respect, they

shall take due account of the

specific conditions of the

persons belonging to national

minorities.

2. Parterna åtar sig att där så är

nödvändigt vidta lämpliga åt-

gärder för att inom alla områden

av det ekonomiska, sociala,

politiska och kulturella livet

främja fullständig och effektiv

jämlikhet mellan personer som

tillhör en nationell minoritet och

personer som tillhör majoritets-

befolkningen. I detta hänseende

skall parterna ta vederbörlig

hänsyn till de särskilda om-

ständigheterna för de personer

som tillhör nationella minori-

teter.

3. The measures adopted in

accordance with paragraph 2

shall not be considered to be an

act of discrimination.

3. De åtgärder som vidtas i

enlighet med punkt 2 skall inte

betraktas som en diskrimineran-

de handling.

Article 5

1. The Parties undertake to

promote the conditions

necessary for persons belonging

to national minorities to

maintain and develop their

culture, and to preserve the

essential elements of their

identity, namely their religion,

language, traditions and cultural

heritage.

Artikel 5

1. Parterna åtar sig att främja de

förutsättningar som är

nödvändiga för att personer som

tillhör nationella minoriteter

skall kunna bibehålla och

utveckla sin kultur och bevara

de väsentliga beståndsdelarna av

sin identitet, nämligen religion,

språk, traditioner och kulturarv.

2. Without prejudice to

measures taken in pursuance of

their general integration policy,

the Parties shall refrain from

policies or practices aimed at

assimilation of persons

belonging to national minorities

against their will and shall

protect these persons from any

action aimed at such

assimilation.

2. Utan att inverka på de

åtgärder som vidtas i enlighet

med sin allmänna integra-

tionspolitik skall parterna

avhålla sig från åtgärder eller

metoder som syftar till

assimilering av personer som

tillhör nationella minoriteter mot

dessa personers vilja och skall

skydda dem mot alla åtgärder

som syftar till sådan

assimilering.

Article 6

1. The Parties shall encourage a

spirit of tolerance and

intercultural dialogue and take

effective measures to promote

mutual respect and under-

standing and co-operation

among all persons living on

their territory, irrespective of

those persons'''' ethnic, cultural,

linguistic or religious identity,

in particular in the fields of

education, culture and the

media.

Artikel 6

1. Parterna skall uppmuntra en

anda av tolerans och mellan-

kulturell dialog och vidta

effektiva åtgärder för att främja

ömsesidig respekt och förståelse

samt samarbete mellan alla

personer som bor inom deras

territorium, oavsett dessa

personers etniska, kulturella,

språkliga eller religiösa

identitet, särskilt på utbildnings-

och kulturområdet samt inom

massmedia.

2. The Parties undertake to take

appropriate measures to protect

persons who may be subject to

threats or acts of discrimination,

hostility or violence as a result

of their ethnic, cultural,

linguistic or religious identity.

2. Parterna åtar sig att vidta

lämpliga åtgärder för att skydda

personer som kan utsättas för

hot om eller utförande av diskri-

minerande handlingar, fientlig-

het eller våld till följd av deras

etniska, kulturella, språkliga

eller religiösa identitet.

Article 7

The Parties shall ensure respect

for the right of every person

belonging to a national minority

to freedom of peaceful

assembly, freedom of associa-

tion, freedom of expression, and

freedom of thought, conscience

and religion.

Artikel 7

Parterna skall säkerställa respekt

för rätten för den som tillhör en

nationell minoritet till frihet att

delta i fredliga sammankomster,

till föreningsfrihet, yttrandefri-

het, tankefrihet, samvetsfrihet

och religionsfrihet.

Article 8

The Parties undertake to

recognise that every person

belonging to a national minority

has the right to manifest his or

her religion or belief and to

establish religious institutions,

organisations and associations.

Artikel 8

Parterna åtar sig att erkänna att

den som tillhör en nationell

minoritet har rätt att utöva sin

religion eller tro och att upprätta

religiösa institutioner, organisa-

tioner och sammanslutningar.

Article 9

1. The Parties undertake to

recognise that the right to

freedom of expression of every

person belonging to a national

minority includes freedom to

hold opinions and to receive and

impart information and ideas in

the minority language, without

interference by public authori-

ties and regardless of frontiers.

The Parties shall ensure, within

the framework of their legal

systerns, that persons belonging

to a national minority are not

discriminated against in their

access to the media.

Artikel 9

1. Parterna åtar sig att erkänna

att rätten till yttrandefrihet för

den som tillhör en nationell

minoritet innefattar åsiktsfrihet

och frihet att ta emot och sprida

uppgifter och tankar på

minoritetsspråket utan ingri-

pande av offentliga myndigheter

och oberoende av territoriella

gränser. Parterna skall inom

ramen för sina rättssystem

säkerställa att personer som

tillhör en nationell minoritet inte

utsätts för diskriminering när

det gäller deras tillträde till

massmedia.

2. Paragraph 1 shall not prevent

Parties from requiring the

licensing, without discrimination

and based on objective criteria,

of sound radio and television

broadcasting, or cinema enter-

prises.

2. Bestämmelserna i punkt 1

skall inte hindra parterna från

att utan diskriminering och på

grundval av objektiva kriterier

kräva tillstånd för radio-,

televisions- eller biografföretag.

3. The Parties shall not hinder

the creation and the use of

printed media by persons

belonging to national minorities.

In the legal framework of sound

radio and television broad-

casting, they shall ensure, as far

as possible, and taking into

account the provisions of

paragraph 1, that persons

belonging to national minorities

are granted the possibility of

creating and using their own

media.

3. Parterna skall inte hindra

dem som tillhör nationella

minoriteter från att framställa

och använda tryckta media.

Inom den rättsliga ramen för

radio- och televisionssändningar

skall de, så långt möjligt och

med beaktande av bestämmel-

serna i punkt 1, säkerställa att

de som tillhör nationella

minoriteter medges möjlighet att

framställa och använda sina

egna media.

4. In the framework of their

legal systems, the Parties shall

adopt adequate measures in

order to facilitate access to the

media for persons belonging to

national minorities and in order

to promote tolerance and permit

cultural pluralism.

4. Parterna skall inom ramen

för sina rättssystem vidta

lämpliga åtgärder för att

underlätta tillträde till mass-

media för personer som tillhör

nationella minoriteter och i syfte

att främja tolerans och tillåta

kulturell mångfald.

Article 10

1. Parties undertake to

recognise that every person

belonging to a national minority

has the right to use freely and

without interference his or her

minority language, in private

and in public, orally and in

writing.

2. In areas inhabited by persons

belonging to national minorities

traditionally or in substantial

numbers, if those persons so

request and where such a

request corresponds to a real

need, the Parties shall

endeavour to ensure, as far as

possible the conditions which

would make it possible to use

the minority language in

relations between those persons

and the administrative authori-

ties.

Artikel 10

1. Parterna åtar sig att erkänna

att den som tillhör en nationell

minoritet har rätt att fritt och

utan ingripande använda sitt

minoritetsspråk privat och

offentligt, och såväl muntligt

som skriftligt.

2. I områden som av hävd eller

i betydande antal bebos av

personer som tillhör nationella

minoriteter skall parterna, om

dessa personer begär detta och

om en sådan begäran motsvarar

ett verkligt behov, sträva efter

att så långt möjligt säkerställa att

de förutsättningar finns som

skulle göra det möjligt att

använda minoritetsspråket i

umgänget mellan dessa personer

och förvaltningsmyndigheterna.

3. The Parties undertake to

guarantee the right of every

person belonging to a national

minority to be informed

promptly, in a language which

he or she understands, or the

reasons for his or her arrest,

and of the nature and cause of

any accusation against him or

her, and to defend himself or

herself in this language, if

necessary with the free

assistance of an interpreter.

3. Parterna åtar sig att

tillförsäkra varje person som

tillhör en nationell minoritet rätt

att ofördröjligen, på ett språk

som han eller hon förstår, bli

underrättad om skälen för hans

eller hennes frihetsberövande

och om beskaffenheten av och

orsaken till anklagelser mot

honom eller henne samt rätt att

försvara sig på detta språk, om

nödvändigt med gratis biträde

av en tolk.

Article 11

1. The Parties undertake to

recognise that every person

belonging to a national minority

has the right to use his or her

surname (patronym) and first

names in the minority language

and the right to official

recognition of them, according

to modalities provided for in

their legal system.

Artikel 11

1. Parterna åtar sig att erkänna

att den som tillhör en nationell

minoritet har rätt att använda sitt

efternamn (faders namn) och

förnamn på minoritetsspråket

och rätt till officiellt erkännande

av dessa namn i enlighet med

bestämmelserna i respektive

parts rättssystem.

2. The Parties undertake to

recognise that every person

belonging to a national minority

has the right to display in his or

her minority language signs,

inscriptions and other

information of a private nature

visible to the public.

2. Parterna åtar sig att erkänna

att den som tillhör en nationell

minoritet har rätt att på sitt

minoritetsspråk sätta upp

skyltar, anslag och annan

information av privat natur, som

kan ses av allmänheten.

3. In areas traditionally

inhabited by substantial numbers

of persons belonging to a

national minority, the Parties

shall endeavour, in the

framework of their legal system,

including, where appropriate,

agreements with other States,

and taking into account their

specific conditions, to display

traditional local names, street

names and other topographical

indications intended for the

public also in the minority

language when there is a

sufficient demand for such

indications.

3. I områden som av hävd och i

betydande antal bebos av

personer som tillhör en nationell

minoritet skall parterna sträva

efter att, inom ramen för sina

respektive rättssystem, inne-

fattande, där det är lämpligt,

överenskommelser med andra

stater, och med beaktande av

sina speciella förutsättningar,

visa traditionella ortnamn, gatu-

namn och andra topografiska

anvisningar avsedda för allmän-

heten även på minoritetsspråket,

när det finns tillräcklig efter-

frågan på sådana anvisningar.

Article 12

1. The Parties shall, where

appropriate, take measures in

the fields of education and

research to foster knowledge of

the culture, history, language

and religion of their national

minorities and of the majority.

Artikel 12

1. Parterna skall, där det är

lämpligt vidta åtgärder på

utbildnings- och forskningsom-

rådet för att främja kunskapen

om sina nationella minoriteters

liksom om majoritetens kultur,

historia, språk och religion.

2. In this context the Parties

shall inter alia provide adequate

opportunities for teacher

training and access to textbooks,

and facilitate contacts among

students and teachers of

different communities.

2. I detta sammanhang skall

parterna bland annat bereda

lämpliga möjligheter till lärar-

utbildning och tillgång till läro-

böcker samt underlätta kon-

takter mellan studerande och

lärare i olika befolknings-

grupper.

3. The Parties undertake to

promote equal opportunities for

access to education at all levels

for persons belonging to

national minorities.

3. Parterna åtar sig att främja

lika möjligheter till tillträde till

utbildning på alla nivåer för

personer som tillhör nationella

minoriteter.

Article 13

1. Within the framework of

their education systems, the

Parties shall recognise that

persons belonging to a national

minority have the right to set up

and to manage their own private

educational and training

establishments.

Artikel 13

1. Parterna skall inom ramen

för sina utbildningssystem

tillerkänna dem som tillhör en

nationell minoritet rätt att inrätta

och driva sina egna enskilda

utbildningsinstitutioner.

2. The exercise of this right

shall not entail any financial

obligation for the Parties.

2. Utövandet av denna rätt skall

inte medföra något ekonomiskt

åtagande för parterna.

Article 14

1. The Parties undertake to

recognise that every person

belonging to a national minority

has the right to learn his or her

minority language.

Artikel 14

1. Parterna åtar sig att erkänna

att den som tillhör en nationell

minoritet har rätt att lära sig sitt

minoritetsspråk.

2. In areas inhabited by persons

belonging to national minorities

traditionally or in substantial

numbers, if there is sufficient

demand, the Parties shall

endeavour to ensure, as far as

possible and within the

framework of their education

systems, that persons belonging

to those minorities have

adequate opportunities for being

taught the minority language or

for receiving instruction in this

language.

2. I områden som av hävd eller

i betydande antal bebos av

personer som tillhör nationella

minoriteter skall parterna, om

det finns tillräcklig efterfrågan,

sträva efter att så långt möjligt

och inom ramen för sina

respektive utbildningssystem

säkerställa att den som tillhör

dessa minoriteter har tillfreds-

ställande möjligheter till under-

visning i minoritetsspråket eller

till undervisning på detta språk.

3. Paragraph 2 of this article

shall be implemented without

prejudice to the learning of the

official language or the teaching

in this language.

3. Punkt 2 i denna artikel skall

genomföras utan att göra intrång

på inlärningen av det officiella

språket eller undervisningen på

detta språk.

Article 15

The Parties shall create the

conditions necessary for the

effective participation of persons

belonging to national minorities

in cultural, social and economic

life and in public affairs, in

particular those affecting them.

Artikel 15

Parterna skall skapa nödvändiga

förutsättningar för att den som

tillhör nationella minoriteter

effektivt skall kunna delta i det

kulturella, sociala och

ekonomiska livet samt i offentli-

ga angelägenheter, särskilt

sådana som berör dem.

Article 16

The Parties shall refrain from

measures which alter the

proportions of the population in

areas inhabited by persons

belonging to national minorities

and are aimed at restricting the

rights and freedoms flowing

from the principles enshrined in

the present framework Conven-

tion.

Artikel 16

Parterna skall avhålla sig från

åtgärder som ändrar befolk-

ningsproportionerna i områden

som bebos av personer som

tillhör nationella minoriteter och

syftar till att inskränka de

rättigheter och friheter som

följer av principerna i denna

ramkonvention.

Article 17

1. The Parties undertake not to

interfere with the right of

persons belonging to national

minorities to establish and

maintain free and peaceful

contacts across frontiers with

persons lawfully staying in

others States, in particular those

with whom they share an ethnic,

cultural, linguistic or religious

identity, or a common cultural

heritage.

Artikel 17

1. Parterna åtar sig att inte göra

intrång på rätten för personer

som tillhör nationella

minoriteter att upprätta och

upprätthålla fria och fredliga

kontakter över gränserna med

personer som lagligen vistas i

andra stater, särskilt med sådana

personer med vilka de delar en

etnisk, kulturell, språklig eller

religiös identitet eller ett gemen-

samt kulturarv.

2. The Parties undertake not to

interfere with the right of

persons belonging to national

minorities to participate in the

activities of nongovernmental

organisations, both at the

national and international levels.

2. Parterna åtar sig att inte göra

intrång på rätten för personer

som tillhör nationella minori-

teter att delta i verksamheter i

frivilligorganisationer på det

nationella och internationella

planet.

Article 18

1. The Parties shall endeavour

to conclude, where necessary,

bilateral and multilateral

agreements with other States, in

particular neighbouring States,

in order to ensure the protection

of persons belonging to the

national minorities concerned.

Artikel 18

1. Parterna skall sträva efter att

där så är nödvändigt ingå

bilaterala och multilaterala avtal

med andra stater, särskilt med

grannstater, i syfte att

säkerställa skydd för personer

som tillhör berörda nationella

minoriteter.

2. Where relevant, the Parties

shall take measures to

encourage transfrontier co-

operation.

2. Parterna skall i tillämpliga

fall vidta åtgärder för att främja

samarbete över gränserna.

Article 19

The Parties undertake to respect

and implement the principles

enshrined in the present frame-

work Convention making,

where necessary, only those

limitations, restrictions or

derogations which are provided

for in international legal

instruments, in particular the

Convention for the Protection of

Human Rights and Fundamental

Freedoms, in so far as they are

relevant to the rights and

freedoms flowing from the said

principles.

Artikel 19

Parterna åtar sig att respektera

och genomföra principerna i

denna ramkonvention och där så

är nödvändigt göra endast de

begränsningar, inskränkningar

eller undantag som föreskrivs i

internationella rättsakter, särskilt

konventionen om skydd för de

mänskliga rättigheterna och de

grundläggande friheterna, i den

mån de är tillämpliga på de

rättigheter och friheter som

följer av de nämnda

principerna.

Section III

Article 20

In the exercise of the rights and

freedoms flowing from the

principles enshrined in the

present framework Convention,

any person belonging to a

national minority shall respect

the national legislation and the

rights of others, in particular

those of persons belonging to

the majority or to other national

minorities.

Del III

Artikel 20

Vid utövandet av de rättigheter

och åtnjutandet av de friheter

som följer av principerna i

denna ramkonvention skall den

som tillhör en nationell

minoritet följa den nationella

lagen och andras rättigheter,

särskilt de som tillkommer

personer som tillhör majoriteten

eller ingår i andra nationella

minoriteter.

Article 21

Nodiing in the present

framework Convention shall be

interpreted as implying any

right to engage in any activity

or perform any act contrary to

the fundamental principles of

international law and in

particular of the sovereign

equality, territorial integrity and

political independence of States.

Artikel 21

Ingen bestämmelse i denna

ramkonvention skall tolkas som

att ge rättighet att bedriva någon

verksamhet eller utföra någon

handling som strider mot grund-

läggande folkrättsliga principer,

särskilt staters suveräna

jämlikhet, territoriella integritet

och politiska oberoende.

Article 22

Nothing in the present

framework Convention shall be

construed as limiting or

derogating from any of the

human rights and fimdamental

freedoms which may be ensured

under the laws of any

Contracting Party or under any

other agreement to which it is a

Party.

Artikel 22

Ingen bestämmelse i denna

ramkonvention skall tolkas som

att innebära en begränsning av

eller en avvikelse från de

mänskliga rättigheter och

grundläggande friheter som kan

vara garanterade i en fördrags-

slutande parts lagar eller i ett

annat avtal som den är bunden

av.

Article 23

The rights and freedoms flowing

from the principles enshrined in

the present framework Con-

vention, shall in so far as they

are the subject of a

corresponding provisions in the

Convention for the Protection of

Human Rights and Fundamental

Freedoms or in the Protocols

thereto, be understood so as to

conform to the latter provisions.

Artikel 23

De rättigheter och friheter som

följer av principerna i denna

ramkonvention skall, i den mån

de omfattas av motsvarande

bestämmelser i konventionen

om skydd för de mänskliga

rättigheterna och grundläggande

friheterna och dess tilläggs-

protokoll, tolkas som att stämma

överens med dessa bestäm-

melser.

Section IV

Article 24

1. The Committee of Ministers

of the Council of Europe shall

monitor the implementation of

this framework Convention by

the Contracting Parties.

Del IV

Artikel 24

1. Europarådets minister-

kommitté skall övervaka de

fördragsslutande parternas ge-

nomförande av denna ramkon-

vention.

2. The Parties which are not

members of the Council of

Europe shall participate in the

implementation mechanism,

according to modalities to be

determined.

2. Parter som inte är

medlemmar av Europarådet

skall delta i genomförande-

mekanismen enligt bestämmel-

ser som senare skall fastställas.

Article 25

1. Within a period of one year

following the entry into force of

this framework Convention in

respect of a Contracting Party,

the latter shall transmit to the

Secretary General of the

Council of Europe full

information on the legislative

and other measures taken to

give effect to the principles set

out in this framework

Convention.

Artikel 25

1. Inom en period om ett år

efter denna ramkonventions

ikraftträdande för en fördrags-

slutande part skall parten till

Europarådets generalsekreterare

meddela fullständig information

om de lagstiftningsåtgärder och

andra åtgärder som den har

vidtagit för att genomföra de

principer som anges i denna

ramkonvention.

2. Thereafter, each Party shall

transmit to the Secretary

General on a periodical basis

and whenever the Committee of

Ministers so requests any

further information of relevance

to the implementation of this

framework Convention.

2. Därefter skall varje part,

periodiskt och när minister-

kommittén begär detta, meddela

ytterligare information till

generalsekreteraren med av-

seende på genomförandet av

denna ramkonvention.

3. The Secretary General shall

forward to the Committee of

Ministers the information

transmitted under the terms of

this Article.

3. Generalsekreteraren skall till

ministerkommittén överlämna

den information som meddelats i

enlighet med bestämmelserna i

denna artikel.

Article 26

1. In evaluating the adequacy of

the measures taken by the

Parties to give effect to the

principles set out in this

framework Convention the

Committee of Ministers shall be

assisted by an advisory

committee, the members of

which shall have recognised

expertise in the field of the

protection of national mino-

rities.

Artikel 26

1. Vid prövningen av

lämpligheten av de åtgärder som

vidtagits av parterna för att

genomföra de principer som

anges i denna ramkonvention

skall ministerkommittén biträdas

av en rådgivande kommitté vars

medlemmar skall ha erkänd sak-

kunskap i fråga om skydd för

nationella minoriteter.

2. The composition of this

advisory committee and its pro-

cedure shall be determined by

the Committee of Ministers

within a period of one year

following the entry into force of

this framework Convention.

2. Sammansättningen av den

rådgivande kommittén och dess

arbetsordning skall fastställas av

ministerkommittén inom ett år

efter denna ramkonventions

ikraftträdande.

Section V

Article 27

This framework Convention

shall be open for signature by

the member States of the

Council of Europe. Up until the

date when the Convention enters

into force, it shall also be open

for signature by any other State

so invited by the Conimittee of

Ministers. It is subject to

ratification, acceptance or

approval. Instruments of

ratification acceptance on appro-

val shall be deposited with the

Secretary General of the

Council of Europe.

Del V

Artikel 27

Denna ramkonvention skall vara

öppen för undertecknande av

Europarådets medlemsstater.

Fram till den dag då konventio-

nen träder i kraft skall den även

vara öppen för undertecknande

av varje annan stat som inbjudits

därtill av ministerkommittén.

Den skall ratificeras, godtas

eller godkännas. Ratifikations-,

godtagande- eller godkännande-

instrument skall deponeras hos

Europarådets generalsekreter-

are.

Article 28

1. This framework Convention

shall enter into force on the first

day of the month following the

expiration of a period of three

months after the date on which

twelve member States of the

Council of Europe have

expressed their consent to be

bound by the Convention in

accordance with the provisions

of Article 27.

Artikel 28

1. Denna ramkonvention träder

i kraft den första dagen i den

månad som följer efter utgången

av en period om tre månader

från den dag då tolv

medlemsstater i Europarådet har

uttryckt sitt samtycke till att

vara bundna av konventionen i

enlighet med bestämmelserna i

artikel 27.

2. In respect of any member

State which subsequently

expresses its consent to be

bound by it, the framework

Convention shall enter into

force on the first day of the

month following the expiration

of a period of three months after

the date of the deposit of the

instrument of ratification, accep-

tance or approval.

2. I förhållande till en

medlemsstat som senare

uttrycker sitt samtycke till att

vara bunden av ramkonven-

tionen träder denna i kraft den

första dagen i den månad som

följer efter utgången av en

period om tre månader från

dagen för deponeringen av

ratifikations-, godtagande- eller

godkännandeinstrumentet.

Article 29

1. After the entry into force of

this framework Convention and

after consulting the Contracting

States, the Conunittee of the

Ministers of the Council of

Europe may invite to accede to

the Convention, by a decision

taken by the majority provided

for in Article 20.d of the Statute

of the Council of Europe, any

non-member State of the

Council of Europe which,

invited to sign in accordance

with the provisions of Article

27, has not yet done so, and any

other non-member State.

Artikel 29

1. Efter det att denna

ramkonvention har trätt i kraft

och efter samråd med de

fördragsslutande staterna kan

Europarådets ministerkommitté,

genom ett beslut som fattas med

den majoritet som föreskrivs i

artikel 20 d i Europarådets

stadga, inbjuda varje stat att

ansluta sig som inte är medlem

av Europarådet och som

inbjudits att underteckna

ramkonventionen i enlighet med

bestämmelserna i artikel 27,

men ännu inte har gjort detta,

och alla andra icke-

medlemsstater.

2. In respect of any acceding

State, the framework Con-

vention shall enter into force on

the first day of the month

following the expiration of a

period of three months after the

date of the deposit of the

instrument of accession with the

Secretary General of the

Council of Europe.

2. Med avseende på en

anslutande stat träder ram-

konventionen i kraft den första

dagen i den månad som följer

efter utgången av en period om

tre månader från den dag då

anslutningsinstrumentet depo-

nerades hos Europarådets gene-

ralsekreterare.

Article 30

1. Any State may, at the time of

signature or when depositing its

instrument of ratification, accep-

tance, approval or accession,

specify the territory or

territories for whose inter-

national relations it is

responsible to which this

framework Convention shall

apply.

Artikel 30

1. En stat får vid

undertecknandet eller när den

deponerar sitt ratifikations-,

godtagande-, godkännande-

eller anslutningsinstrument ange

på vilket territorium eller på

vilka territorier, för vars inter-

nationella förbindelser den är

ansvarig, denna ramkonvention

skall vara tillämplig.

2. Any State may at any later

date, by a declaration addressed

to the Secretary General of the

Council of Europe, extend the

application of this framework

Convention to any other

territory specified in the

declaration. In respect of such

territory the framework Con-

vention shall enter into force on

the first day of the month

following the expiration of a

period of three months after the

date of receipt of such

declaration by the Secretary

General.

2. En stat kan vid en senare

tidpunkt genom en förklaring till

Europarådets generalsekreterare

utsträcka tillämpningen av

denna ramkonvention till ett

annat territorium som anges i

förklaringen. För ett sådant

territorium träder ramkonven-

tionen i kraft den första dagen i

den månad som följer efter

utgången av en period om tre

månader från den dag då

generalsekreteraren mottog

förklaringen.

3. Any declaration made under

the two preceding paragraphs

may, in respect of any territory

specified in such declaration, be

withdrawn by a notification

addressed to the Secretary

General. The withdrawal shall

become effective on the first

day of the month following the

expiration of a period of three

months after the date of receipt

of such notification by the

Secretary General.

3. En förklaring som avgetts

enligt de två föregående

punkterna kan, med avseende

på ett territorium som angetts i

förklaringen, återtas genom

underrättelse till generalsekre-

teraren. Återtagandet träder i

kraft den första dagen i den

månad som följer efter utgången

av en period om tre månader

från den dag då general-

sekreteraren mottog under-

rättelsen.

Article 31

1. Any Party may at any time

denounce this framework Con-

vention by means of at noti-

fication addressed to the

Secretary General of the

Council of Europe.

Artikel 31

1. En part kan vid vilken

tidpunkt som helst säga upp

denna ramkonvention genom

notifikation till Europarådets

generalsekreterare.

2. Such denunciation shall

become effective on the first

day of the month following the

expiration of a period of six

months after the date of receipt

of the notification by the

Secretary General.

2. Uppsägningen träder i kraft

den första dagen i den månad

som följer efter utgången av en

period om sex månader från den

dag då generalsekretaren mottog

notifikationen.

Article 32

The Secretary General of the

Council of Europe shall notify

the member States of the

Council, other signatory States

and any State which has

acceded to this framework

Convention, of:

a) any singature;

b) the deposit of any instrument

of ratification, acceptance,

approval or accession;

c) any date of entry into force of

this framework Convention in

acccordance with Articles 28,

29 and 30;

d) any other act, notification or

communication relating to this

framework Convention.

Artikel 32

Europarådets generalsekreterare

skall underrätta Europarådets

medlemsstater, andra signatär-

stater och varje annan stat som

har anslutit sig till denna ram-

konvention om

a) undertecknande,

b) deponering av ratifikations-,

godtagande-, godkännande-

eller anslutningsinstrument

c) dag för denna ram-

konventions ikraftträdande en-

ligt artiklarna 28, 29 och 30,

d) andra åtgärder, notifikationer

eller meddelanden som rör

denna ramkonvention.

In witness whereof the

undersigned, being duly

authorised thereto, have signed

this framework Convention.

Till bekräftelse härav har

undertecknade, därtill veder-

börligen befullmäktigade,

undertecknat denna ram-

konvention.

Done at Strasbourg, this lst day

of February 1995, in English

and French, both texts being

equally authentic, in a single

copy which shall be deposited in

the archives of the Council of

Europe. The Secretary General

of the Council of Europe shall

transmit certified copies to each

member State of the Council of

Europe and to any State invited

to sign or accede to this

framework Convention.

Upprättad i Strasbourg den 1

februari 1995 på engelska och

franska, vilka båda texter är lika

giltiga, i ett enda exemplar som

skall deponeras i Europarådets

arkiv. Europarådets general-

sekreterare skall sända bestyrkta

kopior till varje medlemsstat i

Europarådet och till varje annan

stat som har inbjudits att

underteckna eller ansluta sig till

denna ramkonvention.

Sammanfattning av betänkandet Steg mot en

minoritetspolitik - Europarådets konvention om

historiska minoritetsspråk (SOU 1997:192)

Vi har haft i uppdrag att utreda frågan om och i så fall hur Sverige bör

ansluta sig till Europarådets konvention om landsdels- eller

minoritetsspråk, minoritetsspråkskonventionen. Minoritetsspråkskon-

ventionen, syftar till att skydda och stödja europeiska landsdels- eller

minoritetsspråk som en värdefull del av Europas flerkulturella och

flerspråkiga arv. Vilka språk i en stat som är landsdels- eller minori-

tetsspråk avgörs enligt definitionen i artikel 1 i konventionen. Särskilt

starkt skydd ges de språk som har en historisk geografisk bas i staten,

medan de språk som saknar geografisk bas, territoriellt obundna språk,

ges ett svagare skydd. Minoritetsspråkskonventionen kan därmed

beskrivas som en kulturkonvention med regional inriktning. Hittills har

fem länder ratificerat konventionen, nämligen Norge, Finland, Ungern,

Nederländerna och Kroatien. Minoritetsspråkskonventionen träder

därmed i kraft den 1 mars 1998.

Historiska landsdels- eller minoritetsspråk i Sverige

Vi har kommit fram till att samiska (dvs. alla varieteter samiska såsom

sydsamiska, lulesamiska och nordsamiska), finska (dvs. alla varieteter

finska såsom tornedalsfinska/meän kieli och standardfinska) samt romani

chib (alla varieteter romani chib) är historiska landsdels- eller

minoritetsspråk i Sverige som omfattas av definitionen i artikel 1 i

konventionen.

Samiska och finska har en historisk geografisk bas medan romani chib

är ett territoriellt obundet språk i Sverige. Samiska har troligen använts i

delar av nuvarande Sverige under flera tusen år och finska i ca tusen år.

Romani chib har använts i landet alltsedan 1500-talet.

Kommittén har inte kunnat finna belägg för att jiddisch använts under

tillräckligt lång tid och i tillräckligt stor omfattning i Sverige för att

kunna anses som ett landsdels- eller minoritetsspråk som används av

hävd i Sverige. Den omständigheten att språket i dag bedöms användas

av ett relativt litet antal personer i Sverige talar också mot att tillämpa

minoritetsspråkskonventionens omfattande bestämmelser på jiddisch i

Sverige. Däremot kan den strävan som finns hos judar att bevara jiddisch

och jiddischkultur som en del av den judiska kulturen ges stöd enligt

ramkonventionen för skydd av nationella minoriteter, något som

behandlats av sektion II.

Uppfyller Sverige minoritetsspråkskonventionen för samiska, finska och

romani chib i dag?

För att Sverige skall kunna ratificera minoritetsspråkskonventionen gäller

att de krav som finns i bestämmelserna i del II i konventionen skall vara

uppfyllda för samiska, finska och romani chib. För romani chib med

vissa begränsningar eftersom det är ett territoriellt obundet språk.

Bestämmelserna i del III i konventionen gäller endast för språk med en

geografisk bas. Sverige kan välja att förutom del II också ratificera del III

för de språk som har en geografisk bas. Om Sverige ratificerar del III

måste Sverige välja minst 35 punkter eller stycken bland bestämmel-

serna i del III som skall tillämpas på vardera språket. Redan i dag finns

många bestämmelser som ger landsdels- eller minoritetsspråken i Sverige

skydd och stöd, både genom bestämmelser i lag och förordningar samt

genom andra åtgärder. Vid en genomgång av konventionens krav har vi

funnit att Sverige uppfyller flera av kraven i del II i konventionen för

samiska, finska och romani chib samt att 33 punkter eller stycken i del III

i konventionen uppfylls för samiska och 29 punkter eller stycken

uppfylls för finska.

De bestämmelser som finns i dag har dock karaktär av punktinsatser.

Minoritetsspråkskonventionen förutsätter att det finns en övergripande

minoritetsspråkspolitik där åtgärder samordnas och inriktas mot det

gemensamma målet att ge landsdels- eller minoritetsspråken skydd och

stöd. En sådan politik saknas i dag i Sverige.

Vilka åtgärder behöver vidtas för att Sverige skall kunna ratificera

minoritetsspråkskonventionen?

Rikstäckande åtgärder

För att Sverige skall kunna ratificera minoritetsspråkskonventionen krävs

enligt vår bedömning att de åtgärder som i dag vidtas samordnas samt att

vissa nya åtgärder vidtas med syfte att lägga grunden för en övergripande

minoritetsspråkspolitik i Sverige. Den viktigaste enskilda åtgärden i en

sådan politik är att erkänna samiska och finska inklusive meänkieli samt

romani chib som historiska minoritetsspråk. Det är också av stor vikt att i

hela landet och inom olika sakområden lyfta fram språken och den kultur

som hänger samman med dem som en värdefull del av det svenska

kulturarvet. Viktigt är också att sprida kunskap bland majoriteten om

dessa språk och kulturers historia i Sverige.

För att åstadkomma detta föreslår vi att kunskap om de historiska

minoritetsspråken och den kultur och historia som hänger samman med

dem skall föras in som ett kunskapskrav i läroplanen för samtliga elever i

grundskolan och gymnasieskolan. På detta sätt kan kunskapen om

Sverige som ett historiskt sett flerspråkigt och flerkulturellt land spridas

på bred front. Vi föreslår också att minst en folkhögskola för vardera

språket skall ges långsiktigt statligt stöd för att kunna fungera som språk-

och kulturcentrum.

För att den kultur som hänger samman med språken skall få till-

räckligt utrymme och stöd och kunna nå ut till majoritetsbefolkningen

föreslår vi också att de bestämmelser som styr tilldelning av statligt stöd

till olika former av kulturella satsningar ändras så att samisk, finsk,

tornedalsk och romsk kultur ges en tillräcklig andel av det statliga stödet.

Vi föreslår också att Statens Kulturråd i sin egenskap av den myndighet

som har en övergripande och samordnande roll i kulturpolitiken ges i

uppdrag att se till att samisk, finsk, tornedalsk och romsk kultur får ett

tillräckligt utrymme i kulturlivet.

Det behöver också vidtas ytterligare åtgärder för att stärka språken så

att dessa kan fortleva och utvecklas i enlighet med vad minoritets-

språkskonventionen föreskriver. En mycket viktig förutsättning för detta

är att barn och ungdom får undervisning i språken. Vi föreslår att Statens

skolverk får i uppdrag att regelbundet följa modersmålsundervisning och

tvåspråkig undervisning avseende de historiska minoritetsspråken. Vi

föreslår också att minst ett universitet eller en högskola för vardera

språket skall ges i uppdrag att anordna utbildning och forskning i

respektive språk. Därutöver föreslår vi olika åtgärder för att stärka de

svenska landsdels- eller minoritetsspråkens ställning i massmedia, såväl i

radio och TV som i den tryckta pressen. Vidare föreslår vi att åtgärder

skall vidtas för att ett tillräckligt stöd skall kunna utgå till litteratur på

dessa språk liksom stöd för verksamhet som innefattar insamling,

arkivering och vetenskaplig bearbetning av språkligt material.

Minoritetsspråkskonventionen innehåller också bestämmelser som

syftar till att ge dem som använder språken inflytande över åtgärder som

berör användningen av språken. Enligt vår uppfattning är det viktigt att

de som själva använder språken får tillfälle att lämna synpunkter innan

sådana åtgärder vidtas och tillfälle att delta i uppföljningen. Vi lämnar

därför förslag som syftar till att ge dem som använder våra historiska

minoritetsspråk möjlighet till sådant inflytande.

I minoritetsspråkskonventionen finns också bestämmelser som syftar

till att uppmuntra samarbetet över nationsgränserna för att stärka

landsdels- eller minoritetsspråken och de kulturer som hänger samman

med språken, både på nationell nivå och regional nivå. Med tanke på att

våra minoritetsspråk också används i våra nordiska grannländer föreslår

vi att Sverige skall verka för ett ökat nordiskt samarbete med inriktning

på att stödja dessa landsdels- eller minoritetsspråk och deras kulturer.

Regionalt tillämpliga åtgärder

Minoritetsspråkskonventionen är till stora delar regional i sin inriktning.

Detta innebär att merparten av bestämmelserna, både i del II och i del III

i konventionen, är avsedda att tillämpas i de geografiska områden där

landsdels- eller minoritetsspråken används av hävd och fortfarande

används i tillräcklig utsträckning. Ingenting hindrar dock att ett land som

ansluter sig till konventionen går längre än vad konventionen kräver och

tillämpar dess bestämmelser även utanför sådana områden.

Hittills har de åtgärder som kommit samiska och finska (som är de

språk som kan knytas till en historisk geografisk bas i Sverige) till godo,

till allra största delen varit rikstäckande. Således gäller reglerna om

modersmålsundervisning i hela landet liksom regler om statligt stöd för

olika typer av kultursatsningar. När vi övervägt vilka nya regler som

behövs för att Sverige skall kunna ansluta sig till minoritetsspråk-

skonventionen för samiska och finska har vi ansett att dessa i stor

utsträckning också bör vara rikstäckande så att de skall komma

samisktalande och finsktalande i hela landet till godo. I denna bedömning

har vi således gått längre i våra förslag än vad konventionen kräver.

När det gäller vissa förslag till nya regler till skydd och stöd för

samiska och finska föreslår vi dock att dessa huvudsakligen skall

begränsas till att gälla i de geografiska områden där språken har sina

geografiska rötter och fortfarande används i tillräcklig omfattning. Detta

område är för samiskans del de fyra nordligaste fjällkommunerna,

Kiruna, Gällivare, Jokkmokk och Arjeplog och för finskans del de fem

kommunerna i Tornedalen, Haparanda, Övertorneå, Pajala, Kiruna och

Gällivare.

I dessa kommuner lämnar vi förslag till ny lagstiftning som innebär att

enskilda får rätt att använda sitt eget språk, hos förvaltningsmyndigheter

och domstolar oberoende av kunskaper i svenska.

Myndigheter och domstolar åläggs också en skyldighet att svara

muntligen på samiska respektive finska om den enskilde har valt att

kommunicera på något av dessa språk.

Ett skäl till att vi föreslår att denna lagstiftning skall tillämpas regionalt

i enlighet med vad konventionen föreskriver, är att lagstiftning som ger

enskilda en absolut rätt att använda ett annat språk än svenska i kontakt

med myndigheter och domstolar, är resurskrävande. Det skulle vara

praktiskt och ekonomiskt ogenomförbart att införa sådana regler i hela

landet. Vi föreslår därför i enlighet med vad konventionen föreskriver att

reglerna skall gälla i de områden där samiskan och finskan har en lång

historisk tradition och fortfarande är en levande del av vardagen. I dessa

områden kan behovet av att få använda språken hos myndigheter och

domstolar också antas vara störst liksom förutsättningarna för att

myndigheterna skall kunna uppfylla kraven att kommunicera på samiska

och finska. Regler om rätt att använda sitt språk i offentliga sammanhang

i delar av Norrbottens län markerar också att detta område historiskt har

varit och fortfarande är, flerspråkigt och flerkulturellt.

För att följa resultatet av den regionala lagstiftningen och för att

förstärka språkens ställning i dessa områden föreslår vi att en arbetsgrupp

under ledning av Länsstyrelsen i Norrbottens län skall få ansvar för att

årligen utvärdera lagstiftningen och andra regionala åtgärder och komma

med förslag på ytterligare åtgärder för att stärka språkens och den

samiska och tornedalska kulturens ställning i områdena.

Våra förslag till regionalt tillämplig lagstiftning omfattar också en rätt

att i viss utsträckning bli bemött på samiska respektive finska inom

förskoleverksamheten och äldreomsorgen. Våra förslag i dessa delar har

föregåtts av en enkätundersökning och besök hos de berörda

kommunerna i syfte att kartlägga i vad mån kommunerna i dag kan leva

upp till en lagfäst skyldighet att erbjuda förskoleverksamhet och

äldreomsorg med samisktalande respektive finsktalande personal.

Ytterligare åtgärder till stöd och skydd för samiska och finska i hela

landet

Vi anser det vara mycket angeläget att samisk- och finsktalande i hela

landet får en rätt att bli bemötta på sitt eget språk inom förskoleverk-

samheten och äldreomsorgen.

För att barn med samiska eller finska som modersmål skall kunna bli

tvåspråkiga är det mycket viktigt att de redan i förskoleverksamheten har

möjlighet att bli bemötta på sitt språk. Vi föreslår därför att en översyn

görs av i vilken mån dessa barn blir bemötta på sitt eget språk inom den

kommunala barnomsorgen. Vi anser också att åtgärder bör vidtas för att

förmå de kommuner där det finns tillräckligt många föräldrar som önskar

att deras barn skall få förskoleverksamhet med samisktalande respektive

finsktalande personal, att anordna sådan verksamhet. När det gäller

förskoleverksamhet pekar vi också på möjligheten att starta sådan

verksamhet som enskild förskoleverksamhet.

Ett viktigt skäl för att införa en rätt att bli bemött på sitt eget språk

inom äldreomsorgen är det stora antal äldre, särskilt bland de

finsktalande, som under de närmaste åren kan beräknas vara i behov av

äldreomsorg och de erfarenheter som visar att äldre kan förlora

kunskaperna i det sist inlärda språket. Vi föreslår därför att en översyn

skall göras av i vilka kommuner det finns tillräckligt många äldre som

använder samiska respektive finska och som är i behov av äldreomsorg.

Med en sådan undersökning som grund anser vi att en lagfäst rätt att bli

bemött på sitt språk inom äldreomsorgen skall införas i de kommuner där

det finns tillräckligt många äldre med detta behov.

Sverige bör ratificera minoritetsspråkskonventionen

Vi anser att Sverige bör ratificera minoritetsspråkskonventionen för

samiska, för finska inklusive meän kieli samt för romani chib som

historiska minoritetsspråk i Sverige.

Ett viktigt skäl för detta är att de historiska landsdels- eller minoritets-

språken är en värdefull del av Sveriges och Europas kulturhistoriska arv

och som sådana har de rätt till, och behov av stöd och skydd för att kunna

fortleva. Ett annat viktigt skäl är att de som använder de historiska

landsdels- eller minoritetsspråken har framfört starka önskemål om ett

officiellt erkännande av sina språk som historiska landsdels- eller

minoritetsspråk.

I dag betonas i många olika sammanhang värdet av den kulturella

mångfald som invandringen till Sverige har lett till. Samiska, finska och

romani chib och de kulturer som hänger samman med språken har funnits

i Sverige under många hundra år och bidragit till en historisk, kulturell

och språklig mångfald. Det är därför nödvändigt att dessa historiska

språk och kulturer erkänns och uppmärksammas som en del av det

mångkulturella Sverige. Sverige bör därför ratificera minoritetsspråks-

konventionen för samiska och finska inklusive meänkieli samt för romani

chib, för att på det sättet ge de historiska minoritetsspråken ett uttalat

stöd och skydd så att de kan fortleva som en viktig del av det svenska

kulturarvet och samhället av i dag.

Sammanfattning av betänkandet Steg mot en

minoritetspolitik - Europarådets konvention för skydd

av nationella minoriteter (SOU 1997:193)

Minoritetsspråkskommitténs sektion 2 har haft till uppgift att utreda

frågan om Sverige bör ratificera Europarådets ramkonvention till skydd

för nationella minoriteter och vilka åtgärder som i sådant fall är

nödvändiga för att Sverige ska kunna efterleva bestämmelserna i

ramkonventionen.

Europarådets ramkonvention för skydd av nationella minoriteter är det

första juridiskt bindande multilaterala dokumentet rörande minoritets-

frågor i allmänhet. Konventionen anger de principer som staterna åtar sig

att efterleva till skydd för de nationella minoriteterna. Skyddet av

nationella minoriteter är en viktig del av skyddet för mänskliga fri- och

rättigheter. I Europarådet har skyddet för nationella minoriteter setts som

en viktig utgångspunkt för att kunna bygga ett stabilt, demokratiskt och

säkert Europa. De skydd och rättigheter som kommit till uttryck i

ramkonventionen skall förverkligas genom nationell lag och lämplig

regeringspolitik. Ramkonventionen innefattar inte enbart ett förbud mot

diskriminering av de personer som tillhör en nationell minoritet utan

omfattar även ett aktivt stöd för dessa personers strävan att behålla sin

egen minoritetskultur och identitet. Ramkonventionen inbegriper inte

något erkännande av kollektiva rättigheter utan minoritetsskyddet gäller i

huvudsak den enskilde individen.

Ramkonventionen har i december 1997 ratificerats av 13 stater och

kommer att träda i kraft den 1 februari 1998. Bland de som ratificerat

konventionen är Norge, Danmark och Finland. Sverige har undertecknat

konventionen.

Sverige bör ratificera ramkonventionen

Vi föreslår att Sverige ratificerar ramkonventionen. Det är en markering

av att Sverige i linje med tidigare förd politik, ställer sig bakom arbetet

med ett ökat skydd för mänskliga fri- och rättigheter. På senare år har

frågor om skydd för nationella minoriteter i Europa fått förnyad

aktualitet som en följd av de omvälvningar som ägt rum i Östeuropa. Det

är därför viktigt att Sverige, som av tradition värnat om skyddet för

mänskliga fri- och rättigheter, ratificerar ramkonventionen och på detta

sätt markerar sitt beslut att skydda sina egna nationella minoriteters rätt.

En ratificering är också ett erkännande av den mångkulturella historia

som Sverige har och som de nationella minoriteterna sedan lång tid är en

del av. I svensk lagstiftning och den politiska debatten har begreppet

minoritet ofta använts om invandrargrupper. För att det tydligt ska

framgå att ratificeringen omfattar de grupper som länge har funnits i

landet som nationella eller inhemska minoriteter, föreslår vi att de ska

nämnas vid namn i samband med ratificeringen. De nationella

minoriteterna har också framfört önskemål om ratificering.

Vad kännetecknar en nationell minoritet och vilka grupper är

nationella minoriteter?

Ramkonventionen saknar avsiktligt en definition av begreppet nationella

minoriteter. Det möter allmänt sett betydande svårigheter att enas om en

sådan definition. Europarådets medlemsstater intog en pragmatisk

hållning i detta avseende och överlämnade till avtalsslutande parter att i

varje enskilt fall bedöma för vem eller vilka de enskilda artiklarna skall

vara tillämpliga. Minoritetsspråkskommitténs sektion 2 ska därför enligt

direktiven lämna förslag till kriterier för ett minoritetsbegrepp avseende

inhemska nationella minoriteter. Utgångspunkten för våra förslag till

kriterier är den inställning som ramkonventionen vilar på, nämligen att

minoritetsbegreppet endast ska omfatta minoriteter med långvarigt

boende i landet.

Vi anser att följande kriterier bör vara uppfyllda för att en grupp ska

betraktas som en nationell minoritet:

 Grupp med uttalad samhörighet, som till antalet i förhållande till resten

av befolkningen inte har en dominerande ställning,

 Religiös, språklig, traditionell och/eller kulturell särart,

 Historiska eller långvariga band med Sverige

 Självidentifikation: den enskilde såväl som gruppen skall ha en vilja

och strävan att behålla sin identitet

Vi anser att samer, tornedalingar, sverigefinnar, romer och judar

uppfyller dessa kriterier och därmed är nationella minoriteter.

Steg mot en minoritetspolitik

För att Sverige ska kunna uppfylla ramkonventionens intentioner och

syfte, bör Sverige lägga grunden för en samlad och övergripande

minoritetspolitik. En sådan politik bör vara direkt inriktad på skydd för

de nationella minoritetsgrupperna i Sverige och, i enlighet med

konventionen, vidta åtgärder som främjar deras möjlighet att bevara och

utveckla sin kultur och identitet.

Riksdagen har nyligen beslutat om den framtida integrationspolitiken

som bl.a. innehåller förslag om att den generella politiken i framtiden ska

utformas med utgångspunkt att Sverige på grund av invandring numera

är ett mångkulturellt land. Det är enligt vår uppfattning viktigt att man

inte glömmer, att Sverige varit mångkulturellt under landets hela historia

och flera av de kulturer som funnits under många hundra år fortfarande

finns som en levande del av det svenska samhället.

I ett första steg bör en svensk minoritetspolitik innefatta ett erkännan-

de av minoriteterna, åtgärder för att sprida kunskaper bland majoritets-

befolkningen om de nationella minoriteterna, deras kultur, språk, religion

och traditioner samt deras historia i Sverige. Dessutom bör åtgärder

vidtas som gör det möjligt för personer som tillhör de nationella

minoriteterna att delta i och påverka den framtida utformningen av

minoritetspolitiken.

Åtgärder för att erkänna de nationella minoriteterna

Vi föreslår att de nationella minoriteterna erkänns genom att de nämns

vid namn i samband med att Sverige ratificerar ramkonventionen. Om en

ratificering i enlighet med vad vi föreslår förenas med att grunden läggs

för en svensk minoritetspolitik med klar inriktning på de nationella

minoriteterna, blir det tydligt, både i Sverige och internationellt, att dessa

grupper är nationella minoriteter i Sverige och vilket skydd de omfattas

av.

Vi föreslår även, att frågan om en grundlagsändring övervägs med bl a

den innebörden att ett tillägg införs till den nuvarande bestämmelsen i

Regeringsformen (RF 1 kap. 2 § 4 st), så att de nationella minoriteterna

nämns vid namn och deras ställning som nationell minoritet därmed

markeras. En ändring av grundlagen är dock något som noga måste

övervägas ur många olika aspekter.

Åtgärder för att sprida kunskap

Ett erkännande av de nationella minoriteterna måste, om dessa grupper

ska få ett sådant skydd som ramkonventionen anger, förenas med

åtgärder för att sprida kunskaper om dessa grupper och deras kultur,

språk och historia som en del av vårt gemensamma kulturarv och

samhället av idag. Ökad kunskap om de nationella minoriteterna och

deras del i vår historia och vårt kulturarv tror vi är nödvändig om de

nationella minoriteterna ska få respekt, förståelse och stöd för sina

strävanden att bevara sin kultur, sitt språk, sin religion m.m. Det är också

enligt vår uppfattning en förutsättning för ett ökat utbyte mellan samer,

tornedalingar, sverigefinnar, romer och judar samt den svenska

majoritetsbefolkningen.

Vi föreslår därför en rad åtgärder inom områdena utbildning och

forskning, massmedia och kultur. Bland åtgärderna kan nämnas tillägg i

läroplanerna så att kunskap om de nationella minoriteternas historia,

kultur, språk och religion i Sverige ska ingå som ett kunskapskrav i

läroplanerna för grundskolan och gymnasieskolan. Utbildning i detta bör

även ingå som en del i kursplanerna i ämnena svenska, historia, religion

och samhällskunskap. Vi föreslår att åtgärder vidtas för att säkerställa

långsiktigt stöd till åtminstone en folkhögskola som ett kulturcentrum för

varje nationell minoritet. Vi anser att det finns anledning att överväga de

framtida villkoren för sändningsrätt så att minoriteternas behov särskilt

beaktas av radio- och TV-programföretagen i allmänhetens tjänst. Vilka

dessa behov är kan växla mellan de olika nationella minoritetsgrupperna

och mellan olika sakområden som språk, kultur religion m.m.

De nationella minoriteternas kulturyttringar måste enligt vår

uppfattning få tillräckligt stor andel av statens kulturstöd. Vi under-

stryker också betydelsen av att samisk och tornedalsk kultur får ett

tillräckligt stöd och utrymme i de regionala kultursatsningarna i de

geografiska områden där dessa kulturer funnits under århundraden

tillbaka och fortfarande finns idag. Kulturområdet är enligt ramkon-

ventionen ett mycket viktigt område där dialog mellan minoriteter och

majoriteten kan skapas. Vi föreslår även åtgärder för att skapa en

interkulturell dialog och ett utbyte mellan de nationella minoriteterna och

majoritetsbefolkningen.

Åtgärder för att ge möjlighet till inflytande för de nationella minoriteterna

Det är av största vikt att de nationella minoriteterna kan påverka

utformningen av en framtida svensk minoritetspolitik med direkt

inriktning på skydd av dessa grupper. För att det ska vara möjligt krävs, i

enlighet med konventionen, att det finns former för påverkan för de

nationella minoriteterna när beslut som rör dem övervägs, genomförs och

utvärderas.

Hur detta bör utformas bör noga övervägas tillsammans med de

nationella minoriteterna själva. Det kan visa sig att olika former för

samråd och påverkan passar olika väl för olika grupper. Frågan om hur

samtliga personer - och inte bara de som idag finns representerade i olika

organisationer ska få möjlighet att påverka sin situation bör också

övervägas. Vi föreslår därför att en utredning tillsätts med uppdrag att

undersöka olika former för inflytande, såsom ett ökat organisationsstöd,

deltagande i samrådsgrupper med företrädare för myndigheter m fl. Det

kan även finnas anledning att utvärdera de former för påverkan och

samverkan som finns i dag.

Liksom minoritetsspråkskommitténs sektion 1 föreslår vi att en

regional samrådsgrupp inrättas i Norrbotten för att föreslå åtgärder för att

främja en interkulturell dialog mellan de olika nationella minoriteterna

samt minoriteterna och majoriteten emellan framförallt inom områdena

utbildning och kultur.

Ytterligare förslag

Minoritetsspråkskommitténs sektion 1, som lämnar förslag beträffande

Europarådets minoritetsspråkskonvention, föreslår en lång rad åtgärder

för att stärka landsdels- och minoritetsspråken i Sverige. Eftersom flera

av dessa förslag också ryms inom ramkonventionen, har vi övervägt dem.

Våra förslag sammanfaller i stora delar med sektion 1: s, men vi har i

flera fall gjort tillägg och förändringar.

Sverige bör enligt vår uppfattnng verka för att ett ökat nordiskt

samarbete ska omfatta samtliga nationella minoriteter i den mån övriga

nordiska länder erkänner samma nationella minoriteter som Sverige.

Samarbetet bör omfatta samtliga frågor av intresse för de nationella

minoriteterna såsom kultur, historia, språk religion m.m.

Sektion 1 har föreslagit regionala tillämpliga regler om rätt att använda

minoritetsspråk i domstolar och förvaltningsmyndigheter i några

kommuner i Norrbotten. Dessa förslag går längre än ramkonventionens

bestämmelser, men vi har funnit anledning att stödja förslaget eftersom

det stärker minoriteternas strävan att använda sina språk i offentliga

sammanhang. Vi tar dock inte ställning till vilka språk och vilka områden

som reglerna ska gälla för. Vi kan däremot konstatera att personer som

tillhör de nationella minoriteterna kan ha intresse av att få en rätt att

använda sina språk även i andra geografiska områden.

Ramkonventionen behandlar överhuvudtaget inte frågan om äldreom-

sorg och barnomsorg. Vi anser dock att frågan om rätt att bli bemött på

sitt eget språk såväl inom sjukvården, äldreomsorgen och barnomsorgen

är så viktig, att den måste lösas inom ramen för den framtida

minoritetspolitiken.

De olika minoritetsgrupperna har framfört synpunkter och förslag till

kommittén. Våra förslag innebär inte att alla frågor som är av intresse för

skyddet av de nationella minoriteterna har behandlats. Vi anser att de

förslag vi lämnar kan utgöra ett första steg och en god grund för en

minoritetspolitik. Det fortsatta arbetet med utformningen måste ske i

samråd och samarbete med de nationella minoriteterna själva.

Slutligen vill vi anföra, att vi med dessa förslag ansluter oss till

ramkonventionen, som "... anser att ett pluralistiskt och genuint

demokratiskt samhälle inte endast bör respektera den etniska, kulturella,

språkliga och religiösa identiteten för varje person som tillhör en

nationell minoritet, utan även skapa lämpliga förutsättningar för att göra

det möjligt för dem att uttrycka, bevara och utveckla denna identitet".

Kommitténs lagförslag

1 Förslag till lag om rätt att använda samiska språket

hosförvaltningsmyndigheter och domstolar

Härigenom föreskrivs följande.

Definitioner

1 § Denna lag gäller inom förvaltningsområdet för samiska språket.

Med förvaltningsområdet för samiska språket avses Arjeplog, Jokkmokk,

Gällivare och Kiruna kommuner.

2 § Med myndighet i förvaltningsområdet för samiska språket avses

förvaltningsmyndigheter och domstolar i förvaltningsärenden vars

verksamhet är förlagd till förvaltningsområdet för samiska språket.

Rätt att använda samiska vid kontakt med myndigheter

3 § Enskilda har rätt att använda samiska vid såväl muntliga som

skriftliga kontakter med myndigheter i ärenden som avser myndig-

hetsutövning.

Om en enskild använder samiska vid kontakt med en myndighet i ett

sådant ärende är myndigheten skyldig att ge muntligt svar på samiska.

Skriftliga beslut riktade till enskilda i ärenden där den enskilde använt

samiska under ett ärendes handläggning, skall innehålla en skriftlig

upplysning på samiska om att beslutet kan översättas muntligen till

samiska av myndigheten på begäran av den enskilde.

Myndigheten skall även i övrigt sträva efter att bemöta samisk talande

på samiska.

4 § Myndigheterna får bestämma särskilda tider och särskild plats för

samisktalandes besök och telefonsamtal.

Kostnader

5 § Om tolk eller översättare anlitas skall kostnaderna för översättning

eller tolkning betalas av myndigheten.

Undantag

6 § Regeringen får om det finns särskilda skäl besluta att en viss

myndighet som lyder under regeringen skall undantas från tillämpningen

av denna lag. Detsamma gäller för landstingsfullmäktige för myndigheter

som lyder under landstingsfullmäktige och för kommunfullmäktige för

myndigheter som lyder under kommunfullmäktige.

Samiska i förskoleverksamhet och äldreomsorg

7 § Kommun i förvaltningsområdet för samiska språket skall när den

erbjuder plats i förskoleverksamhet enligt 2a kap. 1 och 7 §§ skollagen

(1985:1100) ge barn vars vårdnadshavare begär det möjlighet till plats i

förskoleverksamhet där hela eller delar av verksamheten bedrivs på

samiska.

8 § Kommun i förvaltningsområdet för samiska språket skall erbjuda den

som begär det möjlighet att få hela eller delar av den service och

omvårdnad som erbjuds inom ramen för äldreomsorgen av personal som

behärskar samiska.

Personalens kunskaper i samiska

9 § Vid anställning av personal vid en myndighet i förvaltningsområdet

skall tvåspråkighet i samiska-svenska betraktas som en särskild merit.

10 § Myndighet inom förvaltningsområdet skall i den utsträckning det

bedöms nödvändigt erbjuda anställda möjlighet till fortbildning i det

samiska språket.

Utökad rätt att använda samiska vid domstol

11 § Den som är part i mål eller ärende vid domstol har rätt att använda

samiska vid domstolar som har en domkrets som helt eller delvis

omfattar förvaltningsområdet för samiska språket. Rätten att använda

samiska omfattar också de domstolar dit mål eller ärenden från domstolar

som avses i första meningen överklagas.

12 § Rätten att använda samiska i mål eller ärende hos domstol omfattar

rätt att ge in handlingar, inlagor och skriftlig bevisning på samiska, rätt

att få de handlingar som hör till målet eller ärendet muntligen översatta

till samiska och rätt att vid muntlig förhandling inför domstol tala

samiska.

Även i övrigt bör domstolen sträva efter att bemöta samisktalande part

på samiska.

13 § Part som vill använda samiska under ett måls eller ärendes

handläggning i domstol skall begära detta i samband med att målet eller

ärendet anhängiggörs eller första gången parten yttrar sig i målet eller

ärendet.

En sådan begäran får avslås endast om det är uppenbart att begäran

sker i otillbörligt syfte.

14 § Om part begär att få använda samiska i rättegång skall tolk anlitas i

enlighet med bestämmelserna i 5 kap. 6 8 §§ rättegångsbalken och 50

52 §§ förvaltningsprocesslagen (1971:291).

Denna lag träder i kraft den ...

2 Förslag till lag om rätt att använda finska språket

hosförvaltningsmyndigheter och domstolar

Härigenom föreskrivs följande.

Definitioner

1 § Denna lag gäller inom förvaltningsområdet för finska språket.

Med förvaltningsområdet för finska språket avses Haparanda,

Övertorneå, Pajala, Gällivare och Kiruna kommuner.

2 § Med myndighet i förvaltningsområdet för finska språket avses

förvaltningsmyndigheter och domstolar i förvaltningsärenden vars

verksamhet är förlagd till förvaltningsområdet för finska språket.

Rätt att använda finska vid kontakt med myndigheter

3 § Enskilda har rätt att använda finska vid såväl muntliga som skriftliga

kontakter med myndigheter i ärenden som avser myndighetsutövning.

Om en enskild använder finska vid kontakt med en myndighet i ett

sådant ärende är myndigheten skyldig att ge muntligt svar på finska.

Skriftliga beslut riktade till enskilda i ärenden där den enskilde använt

finska under ett ärendes handläggning, skall innehålla en skriftlig

upplysning på finska om att beslutet kan översättas muntligen till finska

av myndigheten på begäran av den enskilde.

Myndigheten skall även i övrigt sträva efter att bemöta finsktalande på

finska.

4 § Myndigheterna får bestämma särskilda tider och särskild plats för

finsktalandes besök och telefonsamtal.

Kostnader

5 § Om tolk eller översättare anlitas skall kostnaderna för översättning

eller tolkning betalas av myndigheten.

Undantag

6 § Regeringen får om det finns särskilda skäl besluta att en viss

myndighet som lyder under regeringen skall undantas från tillämpningen

av denna lag. Detsamma gäller för landstingsfullmäktige för myndigheter

som lyder under landstingsfullmäktige och för kommunfullmäktige för

myndigheter som lyder under kommunfullmäktige.

Finska i förskoleverksamhet och äldreomsorg

7 § Kommun i förvaltningsområdet för finska språket skall när den

erbjuder plats i förskoleverksamhet enligt 2a kap.1 och 7 §§ skollagen

(1985:1100) ge barn vars vårdnadshavare begär det möjlighet till plats i

förskoleverksamhet där hela eller delar av verksamheten bedrivs på

finska.

8 § Kommun i förvaltningsområdet för finska språket skall erbjuda den

som begär det möjlighet att få hela eller delar av den service och

omvårdnad som erbjuds inom ramen för äldreomsorgen av personal som

behärskar finska.

Personalens kunskaper i finska

9 § Vid anställning av personal vid en myndighet i förvaltningsområdet

skall tvåspråkighet i finska-svenska betraktas som en särskild merit.

10 § Myndighet inom förvaltningsområdet skall i den utsträckning det

bedöms nödvändigt erbjuda anställda möjlighet till fortbildning i det

finska språket.

Utökad rätt att använda finska vid domstol

11 § Den som är part i mål eller ärende vid domstol har rätt att använda

finska vid domstolar som har en domkrets som helt eller delvis omfattar

förvaltningsområdet för finska språket. Rätten att använda finska

omfattar också de domstolar dit mål eller ärenden från domstolar som

avses i första meningen överklagas.

12 § Rätten att använda finska i mål eller ärende hos domstol omfattar

rätt att ge in handlingar, inlagor och skriftlig bevisning på finska, rätt att

få de handlingar som hör till målet eller ärendet muntligen översatta till

finska och rätt att vid muntlig förhandling inför domstol tala finska.

Även i övrigt bör domstolen sträva efter att bemöta finsktalande part

på finska.

13 § Part som vill använda finska under ett måls eller ärendes

handläggning i domstol skall begära detta i samband med att målet eller

ärendet anhängiggörs eller första gången parten yttrar sig i målet eller

ärendet.

En sådan begäran får avslås endast om det är uppenbart att begäran

sker i otillbörligt syfte.

14 § Om part begär att få använda finska i rättegång skall tolk anlitas i

enlighet med bestämmelserna i 5 kap. 6 8 §§ rättegångsbalken och 50

52 §§ förvaltningsprocesslagen (1971:291).

Denna lag träder i kraft den ...

3 Förslag till lag om ändring i lagen (1979:411) om ändring i

rikets indelning i kommuner, landstingskommuner och

församlingar

Härigenom föreskrivs att 22 § i lagen (1979:411) om ändring i rikets

indelning i kommuner, landstingskommuner och församlingar skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

22 §

Utredning om en ändring i den

kommunala indelningen skall

omfatta alla omständigheter som

inverkar på frågan. Vid

utredningen skall samråd ske med

de kommuner som har intresse av

frågan.

Utredning om en ändring i den

kommunala indelningen skall

omfatta alla omständigheter som

inverkar på frågan. En sådan

omständighet är att en ny kom-

munal indelning inte får hindra ett

främjande av de svenska

landsdels- eller minoritetssprå-

ken, samiska och finska. Vid

utredningen skall samråd ske med

de kommuner som har intresse av

frågan.

Om den ändring i den kommunala indelningen som utredningen avser

bör föranleda en ändring också i någon annan indelning, skall

utredningen omfatta även en sådan ändring.

Denna lag träder i kraft den ...

Förteckning över remissinstanserna

Betänkandena (SOU 1997:192 och 193) har remitterats till Hovrätten för

Övre Norrland, Bodens tingsrätt, Gällivare tingsrätt, Haparanda tingsrätt,

Luleå tingsrätt, Piteå tingsrätt, Kammarrätten i Sundsvall, Länsrätten i

Norrbottens län, Domstolsverket, Åklagarmyndigheten i Umeå,

Polismyndigheten i Norrbotten, Statens invandrarverk,

Försäkringskasseförbundet, Socialstyrelsen, Barnombudsmannen (BO),

Post- och telestyrelsen, Vägverket, Kammarkollegiet, Tullmyndigheten

Haparanda, Riksrevisionsverket (RRV), Riksskatteverket, Statens

skolverk, Högskoleverket, Stockholms universitet (Centrum för

tvåspråkighetsforskning och finska institutionen), Lärarhögskolan i

Stockholm, Uppsala universitet, Göteborgs universitet, Umeå universitet,

Luleå tekniska universitet, Sameskolstyrelsen, Sametinget, Statens

kulturråd, Konstnärsnämnden, Riksarkivet (RA), Presstödsnämnden,

Granskningsnämnden för radio och TV, Lantmäteriverket,

Diskrimineringsombudsmannen (DO), Länsstyrelsen i Stockholms län,

Länsstyrelsen i Jämtlands län, Länsstyrelsen i Norrbottens län, Arjeplogs

kommun, Borås kommun, Eskilstuna kommun, Gällivare kommun,

Haparanda kommun, Helsingborgs kommun, Jokkmokks kommun,

Kiruna kommun, Malmö kommun, Pajala kommun, Stockholms

kommun, Västerås kommun, Övertorneå kommun, Norrbottens läns

landsting, Svenska Kommunförbundet, Landstingsförbundet, Axevalla

folkhögskola, Fristads folkhögskola, Judiska Centralrådet, Judiska

församlingen i Göteborg, Judiska församlingen i Stockholm,

Landsförbundet Svenska Samer, LO, Nordiska Zigenarrådet,

Resandefolkets förening, SACO, Same Ätnam, Samernas folkhögskola,

Samfundet Sverige-Finland, Svenska Samernas Riksförbund (SSR),

Svenska Tornedalingars Riksförbund (STR-T), Sverige-esternas förbund,

Sverige-finska folkhögskolan, Sverigefinska Riksförbundet (SFR),

Sveriges Dövas Riksförbund, Sveriges Radio (SR), Sveriges Television

(SVT), SWEBLUL, TCO, Tornedalens folkhögskola, Utbildningsradion

(UR).

Dessutom har ett antal myndigheter, organisationer och privatpersoner

avgett yttranden på eget initiativ.

Lagrådsremissens lagförslag

Förslag till lag om rätt att använda samiska hos

förvaltningsmyndigheter och domstolar

Härigenom föreskrivs följande.

Lagens tillämpningsområde

1 § Denna lag tillämpas hos kommunala samt statliga regionala och

lokala statliga förvaltningsmyndigheter med ett geografiskt

verksamhetsområde som helt eller delvis omfattar förvaltningsområdet

för samiska.

Med förvaltningsområdet för samiska (förvaltningsområdet) avses

Arjeplogs, Gällivare, Jokkmokks och Kiruna kommuner.

Lagen tillämpas även hos en länsrätt, en tingsrätt, en fastighetsdomstol,

en miljödomstol eller en sjörättsdomstol med en domkrets som helt eller

delvis omfattar förvaltningsområdet.

Rätt att använda samiska hos förvaltningsmyndigheterna

2 § En enskild har rätt att använda samiska vid sina muntliga och

skriftliga kontakter med en förvaltningsmyndighet i ärenden som avser

myndighetsutövning i förhållande till honom eller henne, om ärendet har

anknytning till förvaltningsområdet.

Om den enskilde använder samiska i ett sådant ärende, är myndigheten

skyldig att ge muntligt svar på samiska. Ett skriftligt beslut i ett sådant

ärende skall innehålla en upplysning på samiska om att beslutet kan

översättas muntligen till samiska av myndigheten på begäran av den

enskilde.

Myndigheten skall även i övrigt sträva efter att bemöta samisktalande

på samiska.

3 § Förvaltningsmyndigheterna får bestämma särskilda tider och särskild

plats för samisktalandes besök och telefonsamtal.

Rätt att använda samiska hos domstolarna

4 § Den som är part i ett mål eller ett ärende hos domstol har rätt att

använda samiska under målets eller ärendets handläggning, om målet

eller ärendet har anknytning till förvaltningsområdet.

Rätten att använda samiska omfattar också de domstolar dit en dom

eller ett beslut i ett mål eller ärende som avses i första stycket överklagas.

5 § Rätten att använda samiska i mål eller ärenden hos domstolar enligt

4 § omfattar rätt att ge in handlingar och skriftlig bevisning på samiska,

rätt att få de handlingar som hör till målet eller ärendet muntligen över-

satta till samiska och rätt att vid muntlig förhandling inför domstolen tala

samiska. Domstolen skall översätta handlingar och skriftlig bevisning till

svenska, om det inte är uppenbart onödigt.

Även i övrigt skall domstolen i sina kontakter sträva efter att bemöta

samisktalande part på samiska.

6 § En part som vill använda samiska under ett måls eller ett ärendes

handläggning i domstol enligt 4 § skall begära detta i samband med att

målet eller ärendet inleds eller första gången parten skall yttra sig i målet

eller ärendet. Om en begäran att använda samiska framställs senare får

den avslås.

En begäran att använda samiska får även avslås om det är uppenbart att

den har ett otillbörligt syfte.

7 § Om en part skall få använda samiska i rättegång, skall tolk anlitas i

enlighet med bestämmelserna i 5 kap. 6 8 §§ och 33 kap. 9 § rätte-

gångsbalken och 50 52 §§ förvaltningsprocesslagen (1971:291).

Samiska i förskoleverksamhet och äldreomsorg

8 § När en kommun i förvaltningsområdet erbjuder plats i förskole-

verksamhet enligt 2 a kap. 1 och 7 §§ skollagen (1985:1100), skall

kommunen ge barn vars vårdnadshavare begär det möjlighet till plats i

förskoleverksamhet där hela eller delar av verksamheten bedrivs på

samiska.

9 § En kommun i förvaltningsområdet skall erbjuda den som begär det

möjlighet att få hela eller delar av den service och omvårdnad som er-

bjuds inom ramen för äldreomsorgen av personal som behärskar samiska.

Undantag

10 § Om det finns särskilda skäl får regeringen föreskriva att en viss

myndighet som lyder under regeringen skall undantas från tillämpningen

av 2 §. Motsvarande gäller efter regeringens bemyndigande för lands-

tingsfullmäktige och för kommunfullmäktige i fråga om kommunala

myndigheter.

Denna lag träder i kraft den 1 april 2000. Den tillämpas på mål och

ärenden i domstol som anhängiggörs efter lagens ikraftträdande.

Förslag till lag om rätt att använda finska och meänkieli hos

förvaltningsmyndigheter och domstolar

Härigenom föreskrivs följande.

Lagens tillämpningsområde

1 § Denna lag tillämpas hos kommunala samt statliga regionala och

lokala förvaltningsmyndigheter med ett geografiskt verksamhetsområde

som helt eller delvis omfattar förvaltningsområdet för finska och

meänkieli.

Med förvaltningsområdet för finska och meänkieli (förvaltnings-

området) avses Gällivare, Haparanda, Kiruna, Pajala, och Övertorneå

kommuner.

Lagen tillämpas även hos en länsrätt, en tingsrätt, en fastighetsdomstol,

en miljödomstol eller en sjörättsdomstol med en domkrets som helt eller

delvis omfattar förvaltningsområdet.

Rätt att använda finska och meänkieli hos förvaltnings-

myndigheterna

2 § En enskild har rätt att använda finska och meänkieli vid sina muntliga

och skriftliga kontakter med en förvaltningsmyndighet i ärenden som

avser myndighetsutövning i förhållande till honom eller henne, om

ärendet har anknytning till förvaltningsområdet.

Om den enskilde använder finska eller meänkieli i ett sådant ärende, är

myndigheten skyldig att ge muntligt svar på finska eller meänkieli. Ett

skriftligt beslut i ett sådant ärende skall innehålla en upplysning på finska

eller meänkieli om att beslutet kan översättas muntligen till finska eller

meänkieli av myndigheten på begäran av den enskilde.

Myndigheten skall även i övrigt sträva efter att bemöta finsktalande

och meänkielitalande på finska eller meänkieli.

3 § Förvaltningsmyndigheterna får bestämma särskilda tider och särskild

plats för finsktalandes och meänkielitalandes besök och telefonsamtal.

Rätt att använda finska och meänkieli hos domstolarna

4 § Den som är part i ett mål eller ett ärende hos domstol har rätt att

använda finska eller meänkieli under målets eller ärendets handläggning,

om målet eller ärendet har anknytning till förvaltningsområdet.

Rätten att använda finska och meänkieli omfattar också de domstolar

dit en dom eller ett beslut i ett mål eller ärende som avses i första stycket

överklagas.

5 § Rätten att använda finska eller meänkieli i mål eller ärende hos

domstolar enligt 4 § omfattar rätt att ge in handlingar och skriftlig

bevisning på finska eller meänkieli, rätt att få de handlingar som hör till

målet eller ärendet muntligen översatta till finska eller meänkieli och rätt

att vid muntlig förhandling inför domstolen tala finska eller meänkieli.

Domstolen skall översätta handlingar och skriftlig bevisning till svenska,

om det inte är uppenbart onödigt.

Även i övrigt bör domstolen i sina kontakter sträva efter att bemöta

finsktalande och meänkielitalande part på finska och meänkieli.

6 § En part som vill använda finska eller meänkieli under ett måls eller

ett ärendes handläggning i domstol enligt 4 § skall begära detta i

samband med att målet eller ärendet inleds eller första gången parten

skall yttra sig i målet eller ärendet. Om en begäran om att använda finska

eller meänkieli framställs senare får den avslås.

En begäran att använda finska eller meänkieli får även avslås om det är

uppenbart att den har ett otillbörligt syfte.

7 § Om en part skall få använda finska eller meänkieli i rättegång, skall

tolk anlitas i enlighet med bestämmelserna i 5 kap. 6 8 §§ och 33 kap.

9 § rättegångsbalken och 50 52 §§ förvaltningsprocesslagen (1971:291).

Finska och meänkieli i förskoleverksamhet och äldreomsorg

8 § När en kommun i förvaltningsområdet erbjuder plats i

förskoleverksamhet enligt 2 a kap. 1 och 7 §§ skollagen (1985:1100),

skall kommunen ge barn vars vårdnadshavare begär det möjlighet till

plats i förskoleverksamhet där hela eller delar av verksamheten bedrivs

på finska eller meänkieli.

9 § En kommun i förvaltningsområdet skall erbjuda den som begär det

möjlighet att få hela eller delar av den service och omvårdnad som

erbjuds inom ramen för äldreomsorgen av personal som behärskar finska

eller meänkieli.

Undantag

10 § Om det finns särskilda skäl får regeringen föreskriva att en viss

myndighet som lyder under regeringen skall undantas från tillämpningen

av 2 §. Motsvarande gäller efter regeringens bemyndigande för

landstingsfullmäktige och för kommunfullmäktige i fråga om

kommunala myndigheter.

Denna lag träder i kraft den 1 april 2000. Den tillämpas på mål och

ärenden i domstol som anhänggiggörs efter lagens ikraftträdande

Lagrådets yttrande

LAGRÅDET

Utdrag ut protokoll vid sammanträde 1999-06-03

Närvarande: f.d. justitierådet Staffan Vängby, justitierådet Gertrud

Lennander, regeringsrådet Kjerstin[REDACTED_EFTERNAMN].

Enligt en lagrådsremiss den 12 maj 1999 (Kulturdepartementet) har

regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1. lag om rätt att använda samiska hos förvaltningsmyndigheter och

domstolar,

2. lag om rätt att använda finska och meänkieli hos

förvaltningsmyndigheter och domstolar.

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kammarrättsassessorn

Ann-Jeanette[REDACTED_EFTERNAMN].

Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

Det kan beträffande båda lagförslagen råda någon tvekan om vilka det är

som får använda sig av samiska, finska eller meänkieli. I fråga om

kontakter med förvaltningsmyndigheterna talas om en enskild eller den

 enskilde . Härmed torde i enlighet med vad som gäller om

förvaltningslagen avses inte bara enskilda individer utan också företag,

organisationer och andra privaträttsliga subjekt, t.ex. aktiebolag, men i

princip inte organ för det allmänna (se Hellners-Malmqvist, Nya

förvaltningslagen, 4 uppl. 1995, s. 68). Frånsett den allmänna frågan om

vad som är myndighetsutövning uppkommer spörsmål om rätten att

använda samiska etc. tillkommer även ställföreträdare eller ombud.

När det gäller handläggning i domstol är det bara part som med stöd av

lagarna får använda sig av samiska, finska eller meänkieli, exempelvis

inte ett samisktalande vittne. I fråga om den senare tillämpas

rättegångsbalkens bestämmelser om tolk, vilka leder till i huvudsak

samma resultat, med det undantaget att tolk inte används om vittnet kan

tala svenska. Det torde stå klart att med part inte kan avses försvarare

eller ombud. Däremot kan någon tvekan råda om vad som gäller för en

ställföreträdare för part, t.ex. styrelsen för en sameby eller en mor som

för talan om underhållsbidrag för sitt barn. Det synes rimligt att även

parts ställföreträdare har rätt att använda språket i fråga. Det bör dock

framgå av lagtexten (jfr t.ex. 53 § förvaltningsprocesslagen). Detta kan

ske om i 4, 5, 6 och 7 §§ efter part läggs till eller ställföreträdare för

part (uttrycket parten i senare delen av 6 § första stycket första

meningen kan däremot behållas oförändrat).

Lagarna innebär bl.a. att berörda kommuner får åligganden som hittills

inte ankommit på dem, något som enligt 8 kap. 5 § regeringsformen skall

meddelas i lag. Såvitt gäller undantag från dessa åligganden har i 10 §

första meningen i båda lagförslagen föreskrivits att regeringen, när det

gäller myndigheter som lyder under regeringen, får undanta vissa av

dessa från tillämpningen, om det finns särskilda skäl. Detta får anses

innebära att regeringen till en del bibehålls vid sin restkompetens i

administrativa frågor. Därutöver föreskrivs i sista meningen i paragrafen

att motsvarande gäller efter regeringens bemyndigande för

landstingsfullmäktige och för kommunfullmäktige i fråga om

kommunala myndigheter. Denna sistnämnda reglering synes vara ovanlig

när det gäller delegationsföreskrifter. Den torde emellertid få godtas

eftersom den i sak innebär en begränsning av kommunernas åligganden

enligt lagen.

Förslaget till lag om rätt att använda finska och meänkieli hos

förvaltningsmyndigheter och domstolar

Lagtexten lämnar öppet om den som talar finska eller meänkieli skall

bemötas av myndigheterna - inbegripet domstolar och kommuner - på

samma språk eller om det för myndigheten är tillåtet att på finska svara

den som talar meänkieli och vice versa. Redan den omständigheten att

regeringsförslaget behandlar de två språken som skilda språk talar för

den förra lösningen, liksom även vissa motivuttalanden. Frågan kan

klaras ut om i lagtexten på de ställen där det talas om myndighetens

användning av språket skrivs finska respektive meänkieli (2, 5, 8 och

9 §§, motsvarande ändring i 3 §).

Kulturdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 10 juni 1999

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Freivalds,
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Engqvist,
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1998/99:143 Nationella minoriteter i

Sverige.

Rättsdatablad

Författningsrubrik

Bestämmelser som

inför, ändrar, upp-

häver eller upprepar

ett normgivnings-

bemyndigande

Celexnummer för

bakomliggande EG-

regler

Lag om rätt att använda

samiska hos

förvaltningsmyndigheter

och domstolar

10 §

Lag om rätt att använda

finska och meänkieli hos

förvaltningsmyndigheter

och domstolar

10 §

Prop. 1998/99:143

1

4

1

Prop. 1998/99:143

Bilaga 1

Prop. 1998/99:143

Bilaga 1

1

118

Prop. 1998/99:143

Bilaga 2

Prop. 1998/99:143

Bilaga 2

1

135

142

1

Prop. 1998/99:143

Bilaga 3

Prop. 1998/99:143

Bilaga 4

Prop. 1998/99:143

Bilaga 4

146

1

Prop. 1998/99:143

Bilaga 5

154

1

Prop. 1998/99:143

Bilaga 6

158

1

Prop. 1998/99:143

Bilaga 7

162

1

Prop. 1998/99:143

Bilaga 8

Prop. 1998/99:143

1

1