Bilaga 5

Fördelningspolitisk

redogörelse

Bilaga 5

Fördelningspolitisk redogörelse

Innehållsförteckning

Sammanfattning 5

1 Inledning 6

2 Inkomstfördelningens utveckling 6

2.1 Inkomstspridningen 7

2.2 Utvecklingen för olika grupper 8

3 Inkomströrligheten 11

3.1 Varför undersöka rörlighet? 11

3.2 Växande forskningsområde 11

3.3 Dataunderlag och mätmetoder 12

3.4 Rörlighet i disponibla inkomster 13

3.5 Varaktigt låg ekonomisk standard 15

3.6 Sammanfattande kommentar 15

Tabellbilaga 16

Underbilaga 1: Utvärdering av framskrivningsmetoden 17

Underbilaga 2: Definitioner och metoder i studien av inkomströrligheten

17

Underbilaga 3: Inkomstspridningen enligt LINDA och HINK 18

Underbilaga 4: Referenser 19

Sammanfattning

Inkomstfördelningen

Inkomststandard: Mellan 1995 och 1998 har hus-

hållens genomsnittliga ekonomiska standard

ökat med nära 4 procent. Standarden beräknas

dock ha minskat med drygt 4 procent 1991-1998.

Inkomstspridning: Under perioden 1995-1998

bedöms spridningen i ekonomisk standard vara

något större jämfört med i början av 1990-talet.

Beräkningarna avser disponibla inkomster juste-

rade för försörjningsbörda där man bortser från

tillfälliga variationer i hushållens realisations-

vinster. För åren 1997 och 1998 är inkomstför-

delningen framskriven med ekonomiska och

demografiska förändringar.

Ekonomiskt svaga: Andelen med en låg eko-

nomisk standard (under halva medianin-

komsten) har ökat påtagligt ända sedan mitten av

1980-talet. Ökningen beror främst på att fler

personer har lägre inkomster på grund av studier.

Barnfamiljer och pensionärer: Barnfamiljerna

har i genomsnitt fått relativt stora försämringar

av den ekonomiska standarden sedan 1991 men

trenden bryts 1997. Ålderspensionärerna som

grupp har fått en fortsatt ökad ekonomisk stan-

dard och pensionärerna har nu en i stort sett lika

hög standard som genomsnittet för alla individer.

Inkomströrligheten

Inkomströrlighet: Andelen personer som flyttar

från gruppen med låg ekonomisk standard till

medelinkomstgruppen förefaller att ligga kvar på

en ganska hög nivå även under den ekonomiska

krisen på 1990-talet. Mer än var tredje person

bland de 20 procent med lägst ekonomisk stan-

dard har efter fem år flyttat till en grupp med

högre standard. Den totala rörligheten i dispo-

nibla inkomster justerade för försörjningsbörda

har minskat något under 1990-talet jämfört med

tidigare år. Detta torde främst förklaras av att

inkomster mäts bättre efter skattereformen.

Långsiktig inkomstspridning: Spridningen i den

sammanlagda disponibla inkomsten under tre år

har ökat något snabbare än spridningen i års-

inkomster. Det kan tyda på att statistiken över

årsinkomster något underskattar den långsiktiga

ökningen av inkomstklyftorna sedan början av

1980-talet.

Varaktigt svag ekonomi: Trots den ekonomiska

krisen har andelen personer som mer varaktigt

har haft en låg ekonomisk standard (minst tre av

fem år) endast ökat från 2,8 till 3,2 procent mel-

lan 1980-talet och 1990-talet.

1 Inledning

Redogörelsen består av två avsnitt. I första av-

snittet analyseras hur inkomstfördelningen ut-

vecklats 1995-1998 jämfört med tidigare perio-

der. I det andra avsnittet redovisas en undersök-

ning av hur inkomströrligheten förändrats under

de senaste 20 åren.

Analyserna har utarbetats av fördelningspoli-

tiska enheten på Finansdepartementets ekono-

miska avdelning med tekniskt stöd från SCB:s

program för inkomst- och förmögenhets-

statistik.

2 Inkomstfördelningens utveckling

Fördelningen av den ekonomiska välfärden följs

med hjälp av SCB:s undersökningar av hus-

hållens årsinkomster. Undersökningarna bygger

främst på uppgifter i självdeklarationerna och

olika myndigheters register. De redovisas därför

med två års fördröjning. För att kunna bedöma

utvecklingen under de senaste åren görs en fram-

skrivning från 1996 till 1997 och 1998 (se under-

bilaga 1). Resultaten för dessa år visar således inte

den faktiska inkomstfördelningen utan en be-

dömning av det troliga utfallet.

Jämfört med SCB:s officiella statistik finns tre

viktiga skillnader. I följande analyser beskrivs

fördelningen av ekonomiska resurser bland alla

individer. Alla personer, både vuxna och barn,

tas med i analysen. Den justerade disponibla in-

komsten påförs samtliga familjemedlemmar.

SCB redovisar fördelningen bland alla hushåll,

vilket innebär att man ger större vikt till vad som

händer ensamma personer än vad som händer

samboende och barn.

Ungdomar som bor hemma hos sina föräldrar

men trots det räknas som egna hushåll i SCB:s

statistik har tagits bort eftersom deras ekono-

miska standard inte kan anses mätas med rimlig

kvalitet.

SCB har tagit fram konstgjorda inkomstfördel-

ningar för 1989 och 1990 där man försökt korri-

gera för skattereformen. Dessa används inte då

det är osäkert om de visar den faktiska inkomst-

spridningen.

Faktaruta 1

Disponibel inkomst: Hushållets totala inkomster

från arbete, kapital och transfereringar minus

betald skatt, betalt underhållsbidrag samt åter-

betalda studiemedel och socialbidrag. Erhållna

studiemedel räknas som inkomst.

Ekonomisk standard: Hushållens disponibla

inkomst justerad för försörjningsbörda i 1998 års

priser.

Justering för försörjningsbörda: Den disponibla

inkomsten divideras med hushållets samman-

lagda konsumtionsvikt ( konsumtionsenheter ).

Ensamboende ges vikten 1,16, samboende vuxna

1,92, barn i åldern 0-3 år 0,56, 4-10 år 0,66,

11-17 år 0,76. Vikternas baseras på Socialstyrel-

sens tidigare normer för socialbidrag.

Decilgrupp: Befolkningen delas in i 10 lika

stora grupper där de 10 procent med lägst stan-

dard hamnar i decilgrupp 1, de med näst lägst

standard i decilgrupp 2 osv. ända upp till decil-

grupp 10 med den högsta ekonomiska stan-

darden.

Decilkvot: Den disponibla inkomsten (vid

övre decilgränsen) bland dem med högre eko-

nomisk standard divideras med inkomsten för

dem med lägre standard.

Gini-koefficient: Det vanligaste måttet på

ojämnheten i inkomstfördelningen som antar

värdet 0 när inkomsten är lika för alla och värdet

1 vid maximal ojämnhet, dvs. när en person får

alla inkomster. Koefficienten är mest känslig för

vad som händer i mitten av fördelningen. Den

kan sägas visa hur stor inkomstskillnad det är

mellan två slumpmässigt valda individer/hushåll.

Om Gini-koefficienten är 0,250 och medel-

inkomsten för alla är 90 000 kronor skall man

vänta sig att den genomsnittliga skillnaden är

2*0,250 eller 50 procent av medelinkomsten, dvs.

45 000 kronor.

Median: 50 procent av befolkningen har lägre

inkomster än medianinkomsten.

2.1 Inkomstspridningen

Jämförelser av inkomstspridningen mellan en-

staka år är ofta missvisande, dels för att under-

sökningarna innehåller en betydande statistisk

osäkerhet , dels för att tillfälliga variationer i t.ex.

kapitalinkomster kan ge stora förändringar mel-

lan olika år. År 1994 sålde exempelvis många

hushåll aktier och andra värdepapper för att dra

nytta av den tillfälligt lägre skatten på realisa-

tionsvinster. Då ökade den uppmätta inkomst-

spridningen kraftigt.

Sett över hela perioden 1991-1998 kan det inte

urskiljas någon tydlig trend i inkomstsprid-

ningen när dessa tillfälliga variationer inräknas,

vilket visas av den tunna linjen i diagram 2.1.

Vissa år ökar spridningen i ekonomisk standard,

för att minska kommande år. Variationerna

beror till betydande del på att spridningen ökar

de år hushållen får stora realisationsvinster, och

minskar de år vinsterna är låga.

Basbreddningarna av kapital i samband med

skattereformen, bättre rapportering av

kontrolluppgifter till skattemyndigheterna och

en ökad benägenhet hos hushållen att spara i och

realisera aktier och andra värdepapper synes ha

bidragit till att spridningen i årsinkomster nu

varierar kraftigare än under tidigare decennier.

Faktaruta 2

Realjusterade kapitalinkomster: Hushållens rän-

teinkomster och ränteutgifter utom egnahems-

räntor realberäknas, dvs. korrigeras med inflatio-

nen enligt konsumentprisindex. Inkomster och

skatter av faktiska försäljningar av aktier m.m.

ersätts med en schablonmässigt beräknad kapi-

talinkomst efter skatt baserad bl.a. på hur stor

hushållets förmögenhet är och på börsens ut-

veckling. Avkastningen antas motsvara den

genomsnittliga årliga förändringen av börsens

värde för de senaste fem åren och hushållens

förmögenhet uppskattas med hjälp av kontroll-

uppgifter om aktie- och fondtillgångar. På grund

av ofullständiga data om förmögenheterna

kommer de reala kapitalinkomsterna att under-

skattas för de personer där den procentuella av-

kastningen på kapitalet är högre än genomsnittet.

Genom att realjustera inkomster av kapital (se

faktaruta 2) tar man bort störande effekter av

dessa tillfälliga variationer i realisationsvinster.

Dessutom minskar man problemet med att rän-

tor överskattas exempelvis när inflationstakten är

hög. Kurvan för Gini-koefficienter med real-

justerade kapitalinkomster i diagram 2.1 tyder på

en svagt ökad inkomstspridning under 1990-

talet. Under perioden 1995-1998 förefaller in-

komstspridningen ligga på en något högre nivå

än under åren i början av 1990-talet. Föränd-

ringen är dock mycket liten.

Diagram 2.1 Inkomstspridningen 1991-1998

Personerna i decilgrupp 8 hade 1991 ca 1,89

gånger högre ekonomisk standard jämfört med

dem i decilgrupp 2 (decilkvot D8/D2, diagram

2.2). Skillnaden beräknas öka till nära 1,95 under

åren 1997-1998. Sett över hela perioden finns en

tendens till en relativt bättre inkomstutveckling

för dem med högre ekonomisk standard och en

svagare utveckling för dem med låg standard.

Diagram 2.2 Hur inkomstspridningen förändrats

1991-1998

2.2 Utvecklingen för olika grupper

Hushållens genomsnittliga ekonomiska stan-

dard har ökat med nära 4 procent mellan 1995

och 1998. Standarden beräknas dock ha minskat

med drygt 4 procent 1991-1998. Resultaten skil-

jer sig från nationalräkenskaperna vilket beror

dels på att i inkomststatistiken beaktas befolk-

ningens storlek och sammansättning, dels på

olikheter i definitioner och mätmetoder.

En detaljerad analys av utvecklingen för olika

grupper under 1990-talet redovisas i tabell 2.1.

Decilgrupper: Personer med högst ekonomisk

standard (decilgrupp 10) beräknas få en ökad

standard 1995-1998 med nära 10 procent. Indi-

vider med lägst ekonomisk standard

(decilgrupperna 1 och 2) beräknas få en oför-

ändrad eller något ökad standard. För hela perio-

den 1991-1998 får båda grupperna sänkt ekono-

misk standard med 4 respektive 6-8 procent.

Den svaga utvecklingen för dem med lägst

standard torde till betydande del förklaras av att

andelen studerande har fördubblats. För dem

med högst standard beror utvecklingen till stor

del på att realisationsvinsterna som nämnts var

ovanligt höga 1991, 1994 och enligt prognoserna

1997. Utvecklingen för decilgrupperna tyder

således också på en viss ökning av

inkomstspridningen.

Familjetyper: Barnfamiljerna har fått relativt

stora försämringar av den ekonomiska stan-

darden sedan 1991 men trenden bryts 1997. En-

samma föräldrar med två eller fler barn och sam-

boende med tre eller fler barn har fått sin stan-

dard minskad med ca 10 procent 1991-1998 vil-

ket skall jämföras med ca 4 procent för hela

befolkningen. Vid jämförelser mellan grupper

bör man komma ihåg att den metod att justera

för försörjningsbörda som används i Sverige ger

en relativt hög vikt till barn, vilket placerar barn-

familjerna lägre i inkomstfördelningen.

Åldersgrupper: Den relativt svaga ekonomiska

utvecklingen för ungdomar under 25 år i början

av 1990-talet beräknas ha bromsats något de

senaste åren (diagram 2.3). Totalt under

perioden har ungdomarnas ekonomiska standard

minskat med ca 18 procent, vilket också till stor

del torde bero på att fler ungdomar studerar och

på arbetslösheten. Även barn i åldern 0-17 år har

haft en relativt svag utveckling medan den varit

bäst för medelålders över 55 år och för ålders-

pensionärer. Ålderspensionärerna som grupp har

fått en standardökning på ca 5 procent. Förbätt-

ringen beror dels på att äldre pensionärer med låg

pension efterhand ersätts med pensionärer med

högre ATP, dels på att pensionärerna i högre

grad än andra grupper har skyddats vid budget-

saneringen (se prop. 1997/98:1, bilaga 7).

Ålderspensionärer har i slutet av 1990-talet i

stort sett lika hög ekonomisk standard som

genomsnittet för hela befolkningen. En utför-

ligare analys av ålderspensionärernas ekonomiska

standardutveckling genomförs för närvarande

inom Socialdepartementet.

Diagram 2.3 Barnfamiljers, ungdomars (18-24 år) och

ålderspensionärers ekonomiska standard i förhållande till

samtliga

Män och kvinnor: Kvinnor har fått något mindre

försämringar av den ekonomiska standarden än

män under perioden 1991-1998.

Ekonomiskt svaga grupper: Det vanligaste

måttet på hur många som har en svag ekonomi är

andelen hushåll vars ekonomiska standard inte

når upp till halva medianinkomsten. Denna andel

har ökat påtagligt sedan mitten av 1980-talet, vil-

ket ibland tolkas som att alltfler är fattiga i

Sverige (diagram 2.4). Ökningen beror dock

främst på att allt fler har låga inkomster på grund

av studier. Frånräknas studerande har andelen

med svag ekonomi inte ökat nämnvärt sedan

mitten av 1980-talet. Även studerande har emel-

lertid fått minskad ekonomisk standard och

många studerar för att det är svårt att få ett jobb.

Diagram 2.4 Andel med låg ekonomisk standard

(under halva medianinkomsten)

Anm: Hemmaboende ungdomar ingår då de ej kan exkluderas för hela perioden.

Ekonomiskt välbeställda: Ett viktigt mått på

inkomstfördelningen är hur stor andel av de

totala inkomsterna som disponeras av de 1 res-

pektive 10 procent hushållen med högst ekono-

misk standard. Dessa andelar har varierat under

perioden men någon tydlig trend kan inte ur-

skiljas (tabell 2.1).

Tabell 2.1 Individernas disponibla inkomst justerad för försörjningsbörda

1991-1998 samt förändring 1991-1998.

1998 års priser. Medianer samt medelvärden för decilgrupper

1991

1995

1996

19971

19981

1991/95

%

1995/98

%

1991/98

%

Samtliga

96 900

89 400

90 700

90 700

92 600

-7,7

3,6

-4,4

Kön

Kvinnor

94 500

87 300

88 900

89 000

90 600

-7,6

3,8

-4,1

Män

99 700

91 700

92 500

92 700

94 600

-8,0

3,2

-5,1

Ålder

-17

87 200

77 200

77 500

77 300

79 400

-11,5

2,8

-8,9

18-24

90 000

69 700

73 300

73 700

73 700

-22,6

5,7

-18,1

25-34

100 500

91 100

91 000

91 300

94 300

-9,4

3,5

-6,2

35-44

100 000

88 400

88 800

88 500

90 600

-11,6

2,5

-9,4

45-54

130 100

118 200

119 500

120 100

122 200

-9,1

3,4

-6,1

55-64

128 300

118 700

123 600

122 700

123 700

-7,5

4,2

-3,6

65-74

92 800

92 900

96 100

96 400

96 900

0,1

4,3

4,4

75-

73 200

79 400

79 600

79 300

80 100

8,5

0,9

9,4

Familjetyp

Ensam utan barn

105 100

93 600

95 100

95 300

97 300

-10,9

4,0

-7,4

Ensam 1 barn

86 800

79 600

80 600

77 600

79 400

-8,3

-0,3

-8,5

Ensam 2+ barn

72 200

65 300

62 600

62 800

64 700

-9,6

-0,9

-10,4

Gift/sambo utan barn

141 400

130 400

133 100

134 000

135 800

-7,8

4,1

-4,0

Gift/sambo 1 barn

111 200

101 000

100 100

100 800

103 800

-9,2

2,8

-6,7

Gift/sambo 2 barn

93 400

84 200

84 200

84 700

87 300

-9,9

3,7

-6,5

Gift/sambo 3+ barn

76 500

67 100

67 000

66 700

69 100

-12,3

3,0

-9,7

Ensam ålderspensionär

76 200

79 900

80 000

79 600

80 300

4,9

0,5

5,4

Gift/sambo ålderspensionär

90 700

92 700

95 200

95 000

95 400

2,2

2,9

5,2

Decilgrupper (medelvärden)

1

43 600

39 400

42 200

40 900

41 000

-9,6

4,1

-6,0

2

67 700

62 300

61 700

61 000

62 200

-8,0

-0,2

-8,1

3

76 600

71 200

71 200

70 800

72 400

-7,0

1,7

-5,5

4

84 300

78 200

78 800

78 600

80 200

-7,2

2,6

-4,9

5

92 600

85 600

86 600

86 600

88 300

-7,6

3,2

-4,6

6

101 700

93 800

95 400

95 400

97 400

-7,8

3,8

-4,2

7

113 400

104 000

106 500

106 700

108 700

-8,3

4,5

-4,1

8

128 600

117 400

120 800

121 400

123 300

-8,7

5,0

-4,1

9

149 300

137 100

142 300

143 200

144 900

-8,2

5,7

-2,9

10

228 200

199 700

219 300

225 200

218 700

-12,5

9,5

-4,2

Andel under halva medianen

4,1

4,4

3,7

4,1

4,8

Procent av totala inkomsterna

1 % med högst standard

4,7

4

4,4

4,6

4,1

10 % med högst standard

21

20,2

21,4

21,9

21,1

1 Framskrivning

3 Inkomströrligheten

3.1 Varför undersöka rörlighet?

Fördelningen av årliga inkomster ger en ganska

ofullständig bild av hur den ekonomiska välfär-

den fördelas. Som visats i föregående avsnitt kan

spridningen av årsinkomster och andelen hushåll

med en låg ekonomisk standard öka markant

som följd av tillfälligt höga realisationsvinster, att

allt fler får möjlighet att studera etc. Det faktum

att inkomstspridningen är hög ett visst år behö-

ver inte innebära att inkomstklyftorna är stora

sett över en längre tid.

Spridningen av årsinkomster beror på många

olika faktorer. Den bestäms av hur stora socialt

betingade skillnader det finns i chanserna till en

god inkomstutveckling över livet. Finns det stora

skillnader är sambandet starkt mellan årsinkomst

och livsinkomst. Få personer rör sig då upp eller

ner i inkomstfördelningen över tiden, dvs. rör-

ligheten är liten. Om chanserna är mer jämnt

fördelade i befolkningen är det fler som rör sig

uppåt i inkomstpyramiden och fler nedåt. Rör-

ligheten avser personernas relativa positioner,

om några rör sig uppåt måste andra röra sig

nedåt.

Spridningen kan också påverkas av om de till-

fälliga variationerna i årsinkomster ändras, exem-

pelvis om arbetslösheten ökar, om fler väljer att

studera, skaffa barn eller vara lediga variationer

som inte behöver påverka fördelningen av livs-

inkomster.

Det viktigaste skälet att studera inkomströr-

ligheten är naturligtvis att söka bedöma om

chanserna till goda inkomster blir mer eller

mindre jämnt fördelade över tiden. Framför allt

är det angeläget att undersöka om andelen per-

soner som fastnar i en situation med varaktigt låg

ekonomisk standard ökar eller minskar.

Ett annat viktigt skäl att studera inkomströr-

ligheten är att man därigenom får möjlighet att

bedöma om förändringar i fördelningen av årsin-

komster också speglar mer varaktiga föränd-

ringar i fördelningen av ekonomisk välfärd. Stora

skillnader i årsinkomsterna kan vara lättare att

fördra om inkomströrligheten är stor. Om rör-

ligheten ökar och chanserna till en god inkomst-

karriär blir mer lika fördelade över tiden bland

individer kan det till och med få den effekten att

det i statistiken över årsinkomster syns som

ökade inkomstklyftor. Likaså om hushållens in-

komster varierar allt mer över tiden kan det fel-

tolkas som ökade inkomstklyftor. Det är rörlig-

heten som avgör hur ojämnheten i fördelningen

av årsinkomster fortplantar sig långsiktigt i

ökade inkomstklyftor.

Ett tredje viktigt skäl är att undersöka hur

vanligt det är att enskilda upplever stora in-

komstvariationer över åren. Stora variationer

kan skapa ekonomisk otrygghet och svårigheter

att överblicka och planera sin ekonomi. En hög

inkomströrlighet kan från andra utgångspunkter

uppfattas som positivt. Den kan bero på att

medborgarna i takt med högre välstånd och ökat

sparande får större frihet att fördela arbete och

fritid över åren. Rörligheten kan dessutom vara

ett uttryck för en dynamisk och väl fungerande

samhällsekonomi.

3.2 Växande forskningsområde

Redan på 1970-talet uppmärksammades allt ofta-

re att skillnaden i inkomstspridning som upp-

mäts under korta perioder jämfört med en längre

period kan tolkas som inkomströrlighet (se bl.a.

Shorrocks, 1978). I både vetenskapliga och poli-

tiska debatter har man sedan dess återkommande

påpekat att bedömningar som avser långsiktiga

mål om en jämn fördelning kan missledas av sta-

tistik som visar kortsiktiga svängningar. Efter-

hand har möjligheterna till empirisk forskning

blivit allt större genom att fler och bättre longi-

tudinella databaser byggts upp där man följer in-

dividers inkomster m.m. varje år under en längre

tidsperiod.

Under 1990-talet har ett stort antal studier

gjorts i olika länder och även i Sverige av in-

komstfördelningens kort- och långsiktiga ut-

veckling. Det finns stora skillnader i frågeställ-

ningar, dataunderlag, metodval samt hur lång pe-

riod analysen omfattar (bilagetabell 3.1). Det

synes dock finnas vissa centrala iakttagelser,

sammanfattade tidigare också av[REDACTED_EFTERNAMN]

(1997).

De flesta med låga inkomster under ett visst år

har högre inkomster under en senare period: Av

den fjärdedel personer som 1973 hade lägst dis-

ponibla inkomster justerade för försörjnings-

börda hade nära hälften flyttat till en högre in-

komstgrupp 1980 (Fritzell, 1990). Ungefär

60 procent av alla individer hade bytt inkomst-

grupp mellan dessa år. För individernas mark-

nadsinkomster (sammanräknad inkomst) före-

faller rörligheten vara något lägre under en lika

lång tidsperiod (Gustafsson, 1994). Av hushåll

med en låg ekonomisk standard 1985 (under

halva medianinkomsten) var det bara ca 19 pro-

cent som hade en låg inkomst 1991

(Uddhammar, 1997). Sannolikheten för att ha en

låg standard under längre tidsperioder är mindre

bland yngre. Bortser man från tillfälliga variatio-

ner finns det emellertid starka samband över ti-

den i individernas ekonomiska standard

(Halleröd, 1998).

Ju längre tidsperiod som studeras, dvs. ju fler år

som individernas inkomster registreras, desto lägre

blir inkomstspridningen: För vuxna män var den

långsiktiga spridningen i marknadsinkomster

under perioden 1951-1989 ca 35-40 procent lägre

än spridningen för enskilda år (Björklund, 1993).

Den långsiktiga spridningen i disponibla in-

komster justerade för försörjningsbörda under

perioden 1980-1990 var drygt 13 procent lägre än

den kortsiktiga inkomstspridningen (Aaberge

m.fl., 1996). Spridningen i disponibla livsin-

komster beräknas i simuleringar vara 40-50 pro-

cent lägre än den årsvisa inkomstspridningen

(Blomquist, 1981, Hussenius/Selén, 1994).

Det finns tendenser till ökad inkomströrlighet

sedan 1970-talet: Rörligheten i marknadsin-

komster tenderar att öka något för både män och

kvinnor under 1980-talet jämfört med 1970-talet

(Björklund, 1993). Den långsiktiga spridningen i

personliga inkomster efter skatt minskar konti-

nuerligt under perioden 1978-1990 (Zandvakili

och[REDACTED_EFTERNAMN], 1997). En starkt bidragande or-

sak är ökad förvärvsfrekvens bland kvinnor.

Länder med hög kortsiktig inkomstspridning

tenderar att även ha hög långsiktig inkomstsprid-

ning: Inkomströrligheten i disponibla inkomster

var under 1970-talet slående lika i Sverige och

USA (Fritzell, 1990). Skillnaderna i inkomströr-

lighet mellan länderna i Norden och USA var

även under 1980-talet överraskande liten

(Aaberge m.fl., 1996). USA har mycket större

spridning i årliga justerade disponibla inkomster

än de nordiska länderna, men också mycket

högre spridning av genomsnittsinkomsterna sett

över en längre period. Föreställningen att de

stora inkomstklyftorna i USA delvis kompense-

ras av en högre inkomströrlighet (mer lika chan-

ser) får således inget stöd i empirisk forskning.

Rörligheten påverkas i hög grad av demografiska

och sociala förhållanden: Rörligheten i individer-

nas justerade disponibla inkomst påverkas i hög

grad av förändringar i hushållens sammansätt-

ning t.ex. separationer, barns flyttning hemifrån

(Fritzell, 1990). Inkomströrligheten varierar inte

nämnvärt mellan män och kvinnor (Zandvakili

och[REDACTED_EFTERNAMN], 1997). Rörligheten varierar

mellan olika födelseårgångar. Med stigande ålder

minskar inkomströrligheten. Även i denna studie

visas att rörlighet i ekonomisk standard i stor ut-

sträckning påverkas av förändring i familjeför-

hållanden. Andra faktorer som starkt påverkar

inkomströrligheten är förändrad lön och arbets-

tid samt arbetslöshet.

Skatter och transfereringar har en påtagligt ut-

jämnande effekt på både fördelningen av årsin-

komster och fördelningen över fler år: Socialför-

säkringssystemet skyddar i stor utsträckning in-

divider med låga inkomster från inkomstvaria-

tioner i samband med skilsmässor och andra

familjerelaterade händelser (Fritzell, 1990). In-

komstskatter, generella transfereringar och in-

komstprövade transfereringar har en påtagligt

utjämnande effekt på den långsiktiga inkomst-

fördelningen (Björklund och[REDACTED_EFTERNAMN], 1996).

Skatternas och bidragens effekt på inkomströr-

ligheten är förhållandevis större i den nedre

delen av inkomstfördelningen. Dessa resultat

visar dock endast de mekaniska effekterna av

skatter och bidrag. Omfördelningssystemen kan

också påverka människors beteenden

(undanträngning) vilket förändrar fördelningen

av registrerade inkomster (Fölster, 1998).

Det finns också forskning om rörligheten

mellan generationer och om den offentliga kon-

sumtionens fördelningseffekter som inte beaktas

här.

3.3 Dataunderlag och mätmetoder

Frågan är hur bilden av inkomstspridningen, sär-

skilt under senare år, påverkas om man i stället

för årsinkomster använder inkomsterna under

fler år. För att belysa detta har en ny analys ge-

nomförts med hjälp av den så kallade LINDA-

databasen (Longitudinell INdivid DAtabas). I

den följs inkomster m.m. för ca 300 000 personer

och deras hushållsmedlemmar varje år 1960-

1996. LINDA har nyligen byggts upp genom ett

samarbete mellan Uppsala Universitet, Riksför-

säkringsverket, Finansdepartementet och SCB

med särskild finansiering bl.a. från Forsknings-

rådsnämnden och Samhällsvetenskapliga forsk-

ningsrådet. I följande analyser används data för

åren 1978-1996 för alla personer 20 år och äldre.

Vid valet av vilken inkomst som skall analyse-

ras är man ganska begränsad av vilka uppgifter

som finns tillgängliga. I de följande analyserna

används disponibel inkomst justerad för försörj-

ningsbörda (faktaruta 3). Ett antal korrigeringar

och kompletteringar har gjorts för att nå bästa

möjliga jämförbarhet mellan åren (se underbilaga

2). LINDA:s uppgifter om hushållens samman-

sättning bygger på mantalsskrivningen och upp-

gifter i självdeklarationen. Det innebär bl.a. att

särskilt antalet faktiskt samboende utan barn un-

derskattas. Trots detta bedöms en justering för

försörjningsbörda med hjälp av hushållsupp-

gifterna i LINDA ge en mindre missvisande be-

skrivning av den faktiska utvecklingen än utan

justering.

Rörligheten kan man mäta med olika statis-

tiska metoder. I följande analyser används både

så kallade övergångsmatriser och beräkningar av

hur spridningsmått förändras när man jämför

årsinkomster med genomsnittsinkomster under

en längre tidsperiod.

Faktaruta 3

Individernas justerade disponibla inkomst: Hus-

hållets disponibla inkomst justerad för hushållets

sammansättning genom att inkomsten divideras

med roten ur antalet hushållsmedlemmar (ingen

realjustering av kapitalinkomster).

Shorrocks index: (R) är kvoten mellan sprid-

ningen av den sammanlagda inkomsten under en

flerårsperiod och det viktade medelvärdet av den

årliga inkomstspridningen under samma period.

R är ett mått på inkomsternas rigiditet, medan

inkomsternas rörlighet eller mobilitet (M) defi-

nieras som M=1-R. Mobilitet betraktas enligt

denna definition som graden av utjämning av in-

komstspridningen som uppkommer av att

undersökningsperioden förlängs.

Övergångsmatris: Inkomströrligheten mäts

genom att man beräknar hur stor andel personer

som flyttat från en inkomstgrupp till en annan

grupp mellan två mättillfällen.

3.4 Rörlighet i disponibla inkomster

Det enklaste och vanligaste sättet att studera rör-

ligheten är att mäta andelen personer som flyttar

mellan olika inkomstgrupper mellan olika

mättillfällen. Beräkningarna i LINDA av sådana

övergångsmatriser tyder på att inkomströrlig-

heten har minskat något sedan 1970-talet. An-

delen personer som efter fem år har flyttat från

gruppen medelinkomsttagare till gruppen hög-

inkomsttagare har minskat något, likaså andelen

av höginkomsttagarna som flyttat till gruppen

medelinkomsttagare (tabell 3.1). Den höga rör-

ligheten från gruppen med låg ekonomisk stan-

dard till medelinkomstgruppen är dock oföränd-

rad. Perioden 1978-1996 har indelats i tre del-

perioder som var och en omspänner ungefär

samma fas i konjunkturcykeln och där skattere-

formen betraktas som ett brott i tidsserien.

Tabell 3.1 Procentandel personer som flyttat mellan

inkomstgrupper

1978-1983

1984-1989

1991-1996

Låg till medelinkomst

34

34

34

Låg till hög inkomst

5

4

2

Medel till hög inkomst

12

12

10

Medel till låg inkomst

12

12

11

Hög till medelinkomst

37

40

31

Hög till låg inkomst

3

2

2

Källa: LINDA, Finansdepartementets beräkningar

Anm: Låg inkomst avser de 20 procent med lägst inkomst respektive år, hög

inkomst de

20 procent med högst inkomst, medelinkomst avser övriga.

Denna tendens till minskad inkomströrlighet

styrks när man jämför spridningen i årsinkoms-

ter (Gini-koefficienten) med spridningen för

sammanlagda inkomster under en längre tids-

period (diagram 3.1). Ju mer spridningen mins-

kar när man förlänger mätperioden, desto högre

inkomströrlighet finns det (Shorrocks index).

Finns det ingen inkomströrlighet (mobilitet) har

alla samma relativa inkomst varje år och in-

komstspridningen sjunker inte när beräknings-

tiden blir lägre.

Diagram 3.1 Hur inkomstspridningen (Gini-koefficienten)

minskar när beräkningen förlängs stegvis från ett till sex år

Jämförs olika perioder visar det sig att sprid-

ningen sjunker tydligast för perioden 1978-1983

när beräkningstiden förlängs, mindre tydligt för

1984-1989 och ännu mindre under 1990-talet.

Det tyder på att inkomströrligheten minskat

något sedan slutet av 1970-talet.

Den tydliga minskningen i inkomstsprid-

ningen när beräkningstiden förlängs visar också

att den gängse metoden att bedöma inkomst-

klyftor med hjälp av statistik över årsinkomster

överskattar den faktiska spridningen sett över en

längre tid. Spridningen i årsinkomster beror till

ganska stor del på tillfälliga variationer i in-

komsterna och en ganska omfattande inkomst-

rörlighet bidrar också till att fördelningen är

jämnare sett över en längre tid.

Enligt diagram 3.2 följer utvecklingen av

spridningen i den sammanlagda inkomsten under

tre år (Gini-koefficienten) väl trenden för treårs-

genomsnitt av ettårsinkomster. En följd av att

inkomströrligheten minskar något över åren är

dock att det finns en svag tendens att sprid-

ningen i den sammanlagda inkomsten under tre

år ökar något snabbare. Det kan tyda på att sta-

tistiken över årsinkomster möjligen något under-

skattar den långsiktiga ökningen av inkomst-

klyftorna sedan mitten av 1980-talet.

Diagram 3.2 Spridningen i ettårsinkomster jämfört med

treårsinkomster (Gini-koefficienten)

Anm: Kurvan bryts vid skattereformen som följd av ändrad inkomstmätning

Inkomströrligheten har utvecklats olika för

skilda grupper. I tabell 3.2 har rörlighetsmåttet

(Shorrocks index) beräknats för befolkningen

uppdelad efter kön och ålder. Inkomströrlig-

heten inom gruppen ungdomar i åldern 20-30 år

har sjunkit kraftigt. Även inom åldersgruppen

30-40 år har inkomströrligheten minskat medan

den är ganska oförändrad för äldre. Tendensen

till minskad rörlighet förefaller något tydligare

för kvinnor än för män.

Tabell 3.2 Inkomströrlighet inom olika grupper

(Shorrocks index)

Ålder

1978-1983

1984-1989

1991-1996

20-29

0,23

0,23

0,18

30-39

0,13

0,14

0,10

40-49

0,08

0,09

0,07

50-64

0,05

0,06

0,05

65-

0,07

0,04

0,04

Samtliga

0,09

0,08

0,06

Därav

Män

0,08

0,08

0,07

Kvinnor

0,09

0,08

0,06

Källa: LINDA, Finansdepartementets beräkningar

Anm: Åldersindelningen innebär att i gruppen 20-30 år ingår personer som var

minst

20 år i början av perioden och högst 30 år i slutet av perioden osv.

Det har inte funnits möjligheter att närmare un-

dersöka vilka förklaringar det kan finnas till att

rörligheten minskat något. Ett antal känslighets-

analyser har dock genomförts. De visar att för-

ändringarna kan iakttas även med andra sprid-

ningsmått (Atkinson, Theil). Analyserna pekar

vidare på att minskningen inte enbart kan förkla-

ras av ökad andel förtids- och ålderspensionärer,

studerande eller invandrare. Minskningen består

även om man endast mäter rörligheten för grup-

pen 30-54 år exklusive invandrare. Det finns

inga indikationer på att rörligheten i arbets-

inkomster skulle ha minskat påtagligt för kvin-

nor eller män med en fast förankring på arbets-

marknaden.

Det mesta tyder på att den minskade rörlig-

heten har två huvudsakliga orsaker. En faktor fö-

refaller vara den ökade arbetslösheten och andra

förändringar på arbetsmarknaden. Exempelvis

har möjligheterna till tillfälliga jobb och in-

komster minskat bl.a. för ungdomar. Som visats i

avsnitt 2 har ungdomarnas ekonomiska standard

försämrats betydligt under 1990-talet.

En ännu viktigare förklaring synes dock vara

de förbättringar som med skattereformen ge-

nomfördes i mätningen av inkomster, särskilt

basbreddningarna av kapital. Tabell 3.1 indikerar

att efter skattereformen har inkomströrligheten

minskat särskilt tydligt bland dem med höga in-

komster. Rörligheten i faktorinkomster, dvs.

summan av löne- och kapitalinkomster, har

minskat påtagligt. Detta pekar på att inkomst-

statistiken före skattereformen överskattade in-

komströrligheten och underskattade den lång-

siktiga inkomstspridningen. Det betyder också

att man inte direkt kan jämföra inkomströrlig-

heten före och efter reformen.

3.5 Varaktigt låg ekonomisk standard

Åtskillig forskning pekar på att låg ekonomisk

standard för de flesta är ett kortvarigt tillstånd

t.ex. i samband med studier, vara hemma med

barn osv. I många andra länder finns dock en oro

för att andelen personer med mer varaktigt låg

ekonomisk standard har ökat. Tendensen be-

nämns marginalisering eller social utestängning

( social exclusion , ett begrepp som dock inne-

fattar mer än låg inkomst). Forskningen inom

området växer mycket snabbt.

Med hjälp av LINDA-databasen kan man be-

döma om liknande tendenser finns i Sverige. I

tabell 3.3 visas andelen i befolkningen över 20 år

vars disponibla inkomst justerad för försörj-

ningsbörda låg under halva medianinkomsten

under 1980- och 1990-talet. Det framgår att an-

delen personer som under ett eller flera år av fem

har haft en låg ekonomisk standard varit oför-

ändrad, ca 9 procent. Trots den ekonomiska kri-

sen under 1990-talet har andelen personer med

en mer varaktigt låg ekonomisk standard (minst

tre av fem år) endast ökat från 2,8 till 3,2 pro-

cent.

Tabell 3.3 Andel med svag ekonomisk standard under

ett till fem år

Antal år

1984-1988

1991-1995

1 år eller fler

8,8

8,9

2 år eller fler

4,6

5,2

3 år eller fler

2,8

3,2

4 år eller fler

1,8

2,1

5 år eller fler

1,0

1,2

Anm: Under halva medianinkomsten respektive år

Källa: LINDA, Finansdepartementets beräkningar

Bland personer med mer varaktigt låg

ekonomisk standard är ungdomar i åldern 20-25

år, ensamma utan barn, invandrare och personer i

storstäder överrepresenterade (bilagetabell 3.2).

Under 1990-talet har andelen med varaktigt låg

standard ökat kraftigast bland ungdomar. I likhet

med vad som visades i årsstatistiken förefaller

låga inkomster ofta förklaras av studier. Analyser

av utbildningsuppgifter visar att det i stor

utsträckning är personer som höjt sin

utbildningsnivå under perioden som är

överrepresenterade i gruppen med varaktigt låg

standard.

3.6 Sammanfattande kommentar

LINDA-databasen är alldeles ny och ännu har

ingen forskning redovisats med dess hjälp. Nå-

gon grundlig validering och dokumentation av

databasen har inte genomförts. I flera fall tvingas

man i LINDA att använda förenklade metoder

för att bilda de hushåll och de inkomster man

behöver för analysen.

Panelanalyser innehåller i sig självt speciella

metodologiska problem, bl.a. hur väl

 panelgrupperna representerar den befolkning

man vill studera. Exempelvis genomförs analysen

för perioden 1991-1996 endast på den grupp per-

soner för vilka det finns uppgifter för alla år. Det

innebär att utvecklingen för många äldre som av-

lider under perioden inte belyses. Effekterna av

den stora invandringen under perioden fångas

inte heller fullt ut. Det finns därtill flera olika

metoder att mäta rörligheten som alla har skilda

egenskaper.

LINDA ger emellertid med sitt stora urval

statistiskt betydligt säkrare beräkningar av in-

komstspridningens utveckling än SCB:s årliga

undersökningar av hushållens inkomster, särskilt

som LINDA kan antas bättre fånga den ekono-

miska utvecklingen för de allra mest välbeställda

hushållen.

Sammantaget görs därför bedömningen att re-

sultaten, trots viss osäkerhet, ger en rimlig bild

av inkomströrligheten och den långsiktiga

utvecklingen av inkomstspridningen.

Tabellbilaga

Bilagetabell 3.1 Svenska studier av kortsiktig och långsiktig inkomstspridning

samt inkomströrlighet

Studie

Dataunderlag

Population

Inkomstmått

Rörlighetsmått

Fritzell (90)

LNU11973/80

Individer 0-68 år

Justerad disponibel

inkomst

Övergångs-matris 73/80
[REDACTED_EFTERNAMN] (93)

LNU + taxeringsdata

1971-80

Män födda 1924-36

Sammanräknad netto-

inkomst

Gini för olika inkomst-

perioder
[REDACTED_EFTERNAMN] (94)

Taxeringsdata, HINK

Individer födda

1913-1943

Sammanräknad inkomst

Shorrocks rörlighetsmått

+ Gini för olika inkomst-

perioder + övergångs-

matris 2 år

Aaberge m.fl. (96)

LNU1980-90

Individer

Justerad disponibel

inkomst m.fl.

Shorrocks rörlighetsmått,

gini för olika inkomst-

perioder
[REDACTED_EFTERNAMN] (96 och 97)

LNU

Individer perioden

1974-91

Justerad disponibel

inkomst m.fl.

Theils entropimått m.m.

Uddhammar (97)

Bearbetade data från

SCB

Individer 1985-1991

Justerad disponibel

inkomst

Övergångsmatris

Zandvakili,[REDACTED_EFTERNAMN] (97)

1 procent befolkning

1978-90

Individer födda före år

1963

Personlig inkomst efter

skatt

Theils entropimått m.m.

1 LNU=Levnadsnivåundersökningen

Bilagetabell 3.2 Egenskaper hos personer med varaktigt

låg ekonomisk standard (minst tre av fem år) jämfört med

samtliga. Procent.

Låg

standard

1984-1988

Alla

1984-1988

Låg

standard

1991-1995

Alla

1991-1995

Kvinnor

50

51

47

51

20-25 år

14

9

21

10

26-44 år

29

39

37

37

45-64 år

23

31

20

32

65- år

34

20

22

21

Skogslän

21

21

18

21

Storstad

33

36

41

37

Övriga län

46

42

41

42

Invandrad

(

6

2

10

3

Ensam, ej

barn

48

31

57

31

Ensam med

barn

3

4

7

8

Sambo, ej

barn

8

20

6

19

Sambo med

barn

8

24

8

22

Ensam,

pensionär

29

9

20

9

Sambo,

pensionär

4

11

1

11

Anm: Under halva medianinkomsten respektive år

Underbilaga 1: Utvärdering av

framskrivningsmetoden

SCB:s statistik om inkomstfördelningen fördröjs

två år eftersom den baseras på inkomsttaxe-

ringen. För att kunna bedöma tendenserna fram

till innevarande år har SCB och Finansdeparte-

mentet utvecklat en framskrivningsmetod. För-

enklat innebär den att uppgifterna i den senaste

tillgängliga statistiska undersökningen skrivs

fram två år med hjälp av de makroekonomiska

prognoserna. Befolkningens sammansättning,

sysselsättningen och de allmänna pensionerna

aktualiseras med en särskild omviktningsmetod.

Metoden redovisas i prop. 1997/98:1, bilaga 7.

En utvärdering av framskrivningen från 1995

till 1996 visar följande. Enligt framskrivningen

förutsades en måttlig ökning av inkomstsprid-

ningen 1996 och SCB:s undersökning visar att en

viss ökning inträffat (se tabell U1.1). Den beräk-

nade inkomstspridningen mätt med Gini-koeffi-

cienten stämmer mycket väl med den officiella

statistiken. Barnfamiljernas ekonomiska standard

i förhållande till samtliga beräknades i framskriv-

ningen minska något 1996, samtidigt som pen-

sionärernas standard väntades ligga kvar på en

ungefär oförändrad nivå. SCB:s undersökning

visar att förutsägelsen för barnfamiljerna infria-

des men pensionärernas relativa standard förbätt-

rades mer än vad som kunde förutses. Vid ned-

brytning på små grupper blir bilden mer

splittrad, vilket dock till stor del beror på

betydande statistisk osäkerhet. Totalt sett blir

bedömningen att framskrivningen för 1996 inte

har genererat en felaktig bild av

inkomstutvecklingen. Det kan inte uteslutas att

en framskrivning kan ge en väl så realistisk bild

av inkomstutvecklingen under det närmaste året

jämfört med en separat ny statistisk

undersökning. De systematiska felen i

framskrivningen kan vara mindre än den statis-

tiska osäkerheten som uppkommer vid jämförel-

ser av två urvalsundersökningar. Bedömningen

av realisationsvinster på sålda värdepapper och

bostäder möter dock speciella problem.

Tabell U1.1 Jämförelse mellan framskrivna värden med

motsvarande värden enligt SCB:s undersökning 1996

Värde

Beräknat

SCB

Gini-koefficient

0,249

0,250

Gini-koefficient realberäknad

0,252

0,247

Barnfamiljernas inkomst

(procent av alla)

85,0

84,1

Pensionärernas inkomst

(procent av alla)

99,0

99,8

Underbilaga 2: Definitioner och metoder i

studien av inkomströrligheten

Data: Studien baseras på LINDA-databasen. Det

är en så kallad panel som innehåller uppgifter om

inkomster m.m. varje år under perioden 1960-

1996 för ca 300 000 personer och deras hus-

hållsmedlemmar. LINDA representerar även ett

tvärsnitt av befolkningen varje år. LINDA är

uppbyggd med avidentifierade uppgifter från

SCB:s inkomst- och förmögenhetsstatistik, folk

och bostadsräkningar samt vissa andra datakällor.

Undersökningsår och population: Undersök-

ningen omfattar perioden 1978-1996 och urvals-

personer över 20 år. För respektive undersök-

ningsperiod ingår endast de personer som varit

mantalsskrivna i Sverige varje år under perioden.

Urvalet är således delvis olika för varje period.

Personer som avlidit eller haft negativa dispo-

nibla inkomster under perioden har uteslutits. I

analysen av ekonomiskt svaga hushåll krävs

också att man varit mantalsskriven året före res-

pektive efter den studerade perioden. I analy-

serna används ett suburval bestående av mellan

ca 188 000 och 202 000 personer beroende på un-

dersökningsperiod.

Hemmaboende ungdomar: Ungdomar i åldern

18-19 år som bor hemma behandlas olika över

tiden i LINDA. Före 1991 inräknas de i föräld-

rarnas hushåll, därefter räknas de som egna hus-

håll. För att få jämförbarhet över tiden har alla

ungdomar under 20 år exkluderats.

Åldersklassificering: Indelning sker efter födel-

seår. Exempelvis ingår i åldersgruppen 20-30 år

under perioden 1978-1983 personer födda

1953-1958, under 1984-1989 personer födda

1959-1964 samt under 1991-1996 de som är

födda 1966-1971. Som minst innehåller en

åldersgrupp ca 17 600 personer.

Hushållsbegrepp: För att beräkna de under-

sökta personernas ekonomiska standard räknas

undersökningspersonens inkomster samman

med eventuella makars och barns inkomster.

Indelningen i hushåll i LINDA baseras på man-

talsskrivningen samt uppgifter lämnade i själv-

deklarationer. Dessa uppgifter speglar inte alltid

det faktiska samboendet som endast kan fast-

ställas med intervjuer. Före 1981 finns inga som

helst uppgifter om samboende icke gifta. Från

och med detta år räknas som gifta de samboende

personer som i självdeklarationen uppger att de

har eller har haft gemensamma barn (även sam-

boende som tidigare varit gifta med varandra).

Det betyder att antalet faktiskt samboende

underskattas under hela perioden. Det gäller sär-

skilt samboende som inte har barn tillsammans.

Kvaliteten i hushållsindelningen kan också

variera något över tiden.

 Inkomstbegrepp: I analysen används inkomst-

och förmögenhetsstatistikens definitioner av

disponibel inkomst för respektive år. Disponibel

inkomst inkluderar löne-, närings- och kapital-

inkomster samt transfereringar, minus betald

skatt, betalda underhållsbidrag samt återbetalda

studiemedel och socialbidrag. Erhållna studie-

medel räknas som inkomst. Åren 1978-1980

saknas begreppet disponibel inkomst men det

har konstruerats från bakomliggande inkomst-

poster och genom imputering av barnbidrag och

bidragsförskott. För att förbättra jämförbarheten

har dessutom ett antal justeringar gjorts. Vissa

mindre brister kvarstår emellertid under de

första undersökningsåren.

- 1978: Den slutliga skatten har minskats

med egenavgifter för egenföretagare.

- 1978-1983: Rese- och övriga kostnads-

avdrag har lagts till den disponibla inkoms-

ten.

- 1978-1980: "Underskott i förvärvskälla" har

påförts disponibel inkomst.

- 1978-1980: Studiemedel och handikapp-

ersättning saknas.

- 1978-1981: Dagpenning och utrycknings-

bidrag till värnpliktiga saknas.

- 1978-1982: Socialbidrag saknas.

- 1984-1990: En korrigering för extra avdrag

av kapital och schablonintäkt av eget hem

tillämpades.

- 1990/1991: Skattereformen medförde olika

basbreddningar, framför allt höjdes kapi-

talinkomster.

- 1994: Principerna för beräkning av kapital-

inkomst ändrades genom att det positiva

nettot för olika delinkomstslag räknades

som inkomst. Tidigare inräknades endast

det positiva nettot för hela inkomstslaget.

Underbilaga 3: Inkomstspridningen enligt

LINDA och HINK

En viktig fråga vid bedömningen av resultaten

från studien av inkomströrligheten är om den

allmänna bilden av inkomstfördelningens ut-

veckling i LINDA liknar den man får från SCB:s

HINK-undersökningar. Det finns ganska stora

olikheter i dessa material i definitioner och

mätmetoder. LINDA och HINK bygger visser-

ligen till stor del på samma grundmaterial, främst

data från inkomst- och förmögenhetsstatistiken

samt från olika administrativa register. HINK

kompletteras dock med en omfattande intervju

bl.a. för att fastställa faktiska samboendeför-

hållanden. I LINDA underskattas som nämnts

särskilt antalet faktiskt samboende utan barn.

I diagram U3.1 jämförs den årliga inkomst-

spridningen (Gini-koefficienten) i LINDA med

spridningen enligt HINK beräknad på huvud-

sakligen samma sätt. Fördelningen analyseras

endast för personer 20 år och äldre och den dis-

ponibla inkomsten justeras med roten ur antal

hushållsmedlemmar.

Diagram U3.1 Inkomstspridningen (Gini-koefficienten)

enligt LINDA och HINK 1978-1996

Det visas att LINDA mäter både nivå och trend i

inkomstspridningen mycket väl efter 1983.

Dessförinnan synes LINDA överskatta sprid-

ningen. Det kan antas förklaras främst av att

vissa inkomster saknas under 1978-83 (se under-

bilaga 2). Före 1981 saknas också uppgift om

samboende icke gifta med barn, vilket kan bidra

till överskattningen. Jämförelsen indikerar att

mätningen av inkomströrligheten under 1970-

talet kan ha vissa brister.

Underbilaga 4: Referenser

Aaberge, R.,[REDACTED_EFTERNAMN], A., Jäntti, M.,[REDACTED_EFTERNAMN], M.,
[REDACTED_EFTERNAMN], P.J.,[REDACTED_EFTERNAMN], N. 6 procent

jämfört med 9 procent.

En förklaring till den lägre andelen utrikes

födda i statsförvaltningen kan vara att minst en

fjärdedel av alla statliga anställningarna fordrar

svenskt medborgarskap och ofta dessutom en

utbildning som är direkt anpassad efter svenska

förhållanden, vilket är ett hinder för många

födda utomlands. Det sistnämnda kravet gäller

främst för jurister, militärer och poliser. Andelen

statsanställda med utländsk bakgrund inom dessa

områden är också betydligt lägre än

genomsnittet för staten som helhet.

I likhet med vad som gäller för hela

arbetsmarknaden har omkring 80 procent av de

anställda i staten med utländsk bakgrund sina

rötter i Europa, och hälften har nordiskt

ursprung. I staten, liksom i de övriga sektorerna

på arbetsmarknaden, har i genomsnitt hälften av

dem som är födda utomlands bott i Sverige i

minst tjugo år.

Flest personer med utländsk bakgrund inom

utbildningsväsendet

Inom utbildningsväsendet, som svarar för en

femtedel av de statsanställda, är andelen med

utländsk bakgrund störst. De utgör en femtedel,

vilket motsvarar andelen med utländsk bakgrund

av hela den arbetsföra befolkningen. Detta

område avviker kraftigt från övriga delar av

staten - och för övrigt även från hela

arbetsmarknaden - genom att den största delen

av de anställda med utländsk bakgrund är födda

utomlands. De har även varit i Sverige en

förhållandevis kort tid och en mindre del, än

inom övriga statliga verksamhetsområden, har

svenskt medborgarskap.

Inom det betydligt mindre området kultur -

där de statliga museerna svarar för merparten av

sysselsättningen har också ca en femtedel av de

anställda utländsk bakgrund. Av dem är drygt

hälften födda utomlands.

4 Statsförvaltningens

 produktivitetsutveckling

Produktivitet är ett uttryck för en organisations

förmåga att omvandla tillgängliga

produktionsresurser till prestationer av olika

slag. Utvecklingen av produktiviteten är i

grunden beroende av de människor som är

inblandade i de olika verksamheterna. Därför är

ledningens och de anställdas engagemang och

förmåga att ta tillvara tekniska och metodmässiga

framsteg samt omsätta dem i en mer

ändamålsenlig verksamhet viktig för

produktivitetsutvecklingen.

Det ligger ett stort värde i att kontinuerligt

kunna följa upp hur myndigheternas

produktivitet förändras. Detta gäller både

möjligheten att gentemot bl.a. riksdagen redovisa

hur väl statsförvaltningen lyckas utföra sina

åtaganden och möjligheterna att få bättre

underlag för styrning och uppföljning av

myndigheterna.

Samhällets välfärdsutveckling bygger på en

kontinuerlig utveckling av produktiviteten. En

positiv produktivitetsutveckling har även stor

betydelse för utvecklingen av de statsfinansiella

utgifterna. Grovt räknat motsvarar en

procentenhets högre produktivitet i staten en

teoretisk besparing på ca 15 miljarder kronor.

Inom den privata sektorn har produktiviteten

länge varit ett grundläggande mått för att

beskriva verksamhetens effektivitet. Inom den

offentliga sektorn är produktivitet inte ett lika

vanligt, eller lätt använt, mått. De statliga

myndigheternas redovisningar av

produktivitetsutvecklingen i årsredovisningarna

har hittills uppvisat stora brister. Enskilda

myndigheter har visserligen använt

produktivitetsmätningar, med varierande

framgång, för att bl.a. följa upp och styra sin

verksamhet. Däremot har försöken att beskriva

den samlade statsförvaltningens

produktivitetsutveckling varit få. Vid några

tillfällen har statsförvaltningens

produktivitetsutveckling mätts, bl.a. i ESO:s

regi. Den senaste studien genomfördes i början

av 1990-talet. Hur statens produktivitet därefter

har utvecklats har det funnits begränsad kunskap

om. I 1998 års budgetproposition aviserade

regeringen därför åtgärder i syfte att få ett bättre

grepp om myndigheternas

produktivitetsutveckling.

Som ett första steg i detta arbete har

regeringen gett ett antal centrala myndigheter i

uppdrag att beräkna produktivitetsutvecklingen

inom sju viktiga statliga verksamhetsområden,

nämligen: skatteförvaltningen,

exekutionsväsendet, rättsväsendet, invandringen,

socialförsäkringens administration,

arbetsmarknadsområdet samt universitets- och

högskoleområdet. Arbetet med att samordna

arbetet och att redovisa de samlade resultaten har

utförts av Statskontoret. De nämnda områdena

omfattar knappt 60 procent av den civila

statsförvaltningen, vilket bör vara tillräckligt för

att ge en approximativ bild av den civila

statsförvaltningens produktivitetsutveckling

under 1990-talet.

Den metodik som har använts för att beräkna

produktiviteten i den nu föreliggande studien

överensstämmer i huvudsak med den som

användes vid ESO-studierna av

statsförvaltningens produktivitetsutveckling

mellan 1960 och 1990. Detta möjliggör en

jämförelse av de olika mätningarna och ger

därmed möjlighet att redovisa närmare fyrtio års

statlig produktivitetsutveckling.

Tabell 4.1 Produktivitetsförändring i den civila stats

förvaltningen 1960 - 1997

Procent

Period

Genomsnittlig årlig förändring

1960 - 1965

- 1,3 %

1965 - 1970

- 2,2 %

1970 - 1975

- 3,0 %

1975 - 1980

1,9 %

1980 - 1985

1,2 %

1985 - 1990

0,1 %

1990 - 1997

0,8 %

Under perioden 1960 till 1975 tillfördes

statsförvaltningen stora resurser utan att

prestationerna ökade i samma takt. Resultatet

blev allt större produktivitetsminskningar. Den

försiktiga besparingspolitiken under andra

halvan av 1970-talet gjorde att den existerande

överkapaciteten inom statsförvaltningen kunde

utnyttjas, vilket ledde till att

produktivitetsförändringen vände och blev

positiv. Produktiviteten fortsatte att utvecklas

positivt under 1980-talets första halva men en

ökad resurstilldelning under decenniets andra

hälft ledde till att produktivitetsutvecklingen

avstannade. Under 1990-talet har

produktiviteten inom förvaltningen återigen

börjat stiga. Mellan 1990 och 1997 har

produktiviteten stigit med totalt 5,8 procent,

vilket innebär en årlig ökning med i genomsnitt

0,8 procent.

Produktivitetsökningen under den senaste

mätperioden 1990 - 1997 har fördelat sig något

olika mellan åren. Fram till toppåret 1994 steg

produktiviteten. Därefter skedde en viss

minskning. En tänkbar tolkning av denna

utveckling är att det fanns viss ledig kapacitet

inom myndigheterna vid ingången till 1990-talet

som möjliggjorde produktionsökningar utan att

kostnaderna behövde stiga i motsvarande mån.

Diagram 4.2 Ackumulerad produktivitetsutveckling i den

civila statsförvaltningen 1990 - 1997

Det förekommer givetvis även skillnader i

produktivitetsutveckling mellan de sju

verksamhetsområdena i undersökningen. En

mycket stark produktivitetsutveckling har skett

inom arbetsmarknads- och invandrarområdena

medan t.ex. delar av rättsväsendet och

socialförsäkringsadministrationen har haft en

sämre utveckling, särskilt de senaste åren.

Det finns olika förklaringar till variationerna i

myndigheternas produktivitet. En nyckelfaktor

är graden av flexibilitet i en myndighets

verksamhet. För att kunna öka produktiviteten

måste en organisation ha möjlighet att snabbt

kunna ställa om produktionen av tjänster när

efterfrågan på dess prestationer förändras.

Invandrarverket är ett exempel på en

organisation som under 1990-talet visat sig ha

god förmåga att anpassa sina

produktionsresurser till efterfrågan och har

därmed uppnått en god produktivitetsutveckling.

Rättsväsendet består å andra sidan av en grupp

myndigheter med ett starkt inbördes beroende i

ärendehandläggningen och där flexibiliteten att

göra snabba omställningar av produktionen

därför är mindre. Inte heller

Arbetsmarknadsverket, som uppvisar mycket

höga produktivitetssiffror under 1990-talet, har

kännetecknats av flexibilitet. Den stora

produktivitetsökningen beror i huvudsak på att

man klarat av att hantera en kraftigt ökad

efterfrågan inom ramen för befintliga resurser.

När efterfrågeökningen stagnerade från och med

1993 lyckades man inte minska kostnaderna för

att på så sätt bibehålla den positiva

produktivitetsutvecklingen.

Det finns även andra viktiga förklaringar till

en stigande eller sjunkande produktivitet, t.ex.

kvalitetsförändringar som inte fångats i

prestationerna. En mindre god

produktivitetsutveckling som kan förklaras med

systematiska kvalitetshöjningar av myndighetens

prestationer behöver då inte nödvändigtvis ses

som något negativt. När det gäller studien av

produktivitetsutvecklingen under 1990-talet har

kvalitetsindikatorer belysts där så varit möjligt.

Resultaten pekar på såväl förbättringar som

försämringar av prestationernas kvalitet.

Sammantaget finns inga starka indikationer på

att den samlade kvaliteten skulle ha förändrats på

ett sätt som bör påverka resultaten av

produktivitetsmätningarna.

Ytterligare faktorer att ta hänsyn till vid

bedömningen av produktivitetsförändringar är

systematiska förändringar i förutsättningarna för

att utföra myndighetens prestationer. Som

exempel på detta kan nämnas att ärendena inom

åklagarväsende och domstolar sannolikt blivit

alltmer komplexa och därmed resurskrävande att

handlägga. Likaså har den fördjupade

sjukpenningprövningen haft en negativ inverkan

på socialförsäkringsadministrationens

produktivitetsutveckling.

5 Uppföljning av myndigheternas

 arbetsgivarpolitik

Bakgrund

I enlighet med vad som anfördes i

budgetpropositionen för 1998 (prop. 1997/98:1,

utg.omr. 14, s. 78 ff.), begärde regeringen i

november 1997 in uppgifter från

Arbetsgivarverket och de enskilda

myndigheterna om myndigheternas

arbetsgivarpolitik och de mål som gäller för

denna. Detta innebar bl.a. att varje myndighet,

för budgetåret 1997, skulle redovisa personalens

åldersstruktur, könsfördelning, rörlighet,

lönenivåer och löneutveckling, dels per

kategorier av anställda, dels för myndigheten i

sin helhet. Myndigheterna skulle vidare, utifrån

sina verksamhetsmål och sina bedömningar av

arbetsmarknadsläget, redovisa sina mål för

kompetensförsörjningen för åren 1998-2001. De

uppgifter som myndigheterna redovisat ligger nu

till grund för departementens löpande

uppföljning av de enskilda myndigheterna och

för regeringens övergripande bedömningar vad

gäller utvecklingen av den statliga

arbetsgivarpolitiken.

1997 års redovisningar och regeringens

bedömningar

I budgetpropositionen för 1998 meddelade

regeringen att den i kommande

budgetpropositioner avsåg att redovisa en samlad

bild av den statliga arbetsgivarpolitiken och dess

utfall till riksdagen. En första sådan redovisning

ges här. I de fall departementen gjort iakttagelser

beträffande arbetsgivarpolitiken vid enskilda

myndigheter som riksdagen bör informeras om,

så redovisas dessa under respektive

utgiftsområde.

Regeringens övergripande iakttagelser kan

indelas i två huvudområden: dels sådana som

gäller arbetsgivarpolitikens långsiktiga och

strategiska inriktning, dels sådana som gäller dess

aktuella tillämpning inom enskilda områden.

Sammanfattningsvis är regeringens bedömning

att den senare fungerar väl, medan det finns

anledning för flertalet myndigheter att arbeta

mer aktivt med den förra.

Arbetsgivarpolitikens långsiktiga inriktning

Vad gäller arbetsgivarpolitikens långsiktiga och

strategiska inriktning har myndigheterna

redovisat förhållanden och målsättningar som

motsvarar regeringens förväntningar.

Ett mindre antal myndigheter, såväl stora som

små, har visat att de bedriver en väl medveten

och långsiktigt strategisk arbetsgivarpolitik. Som

exempel på sådana myndigheter kan nämnas

Arbetslivsinstitutet, Birgittaskolan, Centrala

studiestödsnämnden, Försvarets materielverk,

Radio- och TV-verket, Räddningsverket, Statens

veterinärmedicinska anstalt och Åklagarväsendet.

Gemensamt för dessa myndigheter är att de har

redovisat mål som är konkreta och tydliga och

klart relaterat dessa till myndighetens

verksamhet och gällande eller förväntad

kompetensförsörjningssituation. Även

Arbetsmarknadsstyrelsen, Boverket, Luleå

tekniska universitet, Länsstyrelsen i Dalarna,

Patent- och registreringsverket samt Statens

geotekniska institut har lämnat tydliga

redovisningar av målen för

kompetensförsörjningen.

Ett relativt stort antal myndigheter har lämnat

redovisningar med vaga

kompetensförsörjningsmål utan tydliga

kopplingar till målen för verksamheten. Den bild

som därvid växer fram förstärks av de

granskningar som genomförts av

Riksrevisionsverket och som redovisats i Att

verksamhetsanpassa lönepolitiken en

granskning av det lönepolitiska arbetet vid fem

myndigheter (RRV 1998:22) och Formerna för

lönebildning m.m. inom Försvarsmakten (RRV

1998:20). En brist som uppmärksammats i dessa

sammanhang är att myndigheternas lönepolitiska

strategier i många fall har alltför vaga kopplingar

till myndigheternas verksamhet.

En förutsättning för ordningen med en

delegerad arbetsgivarpolitik är att varje

myndighet fullt ut tar ansvar för att effektivt

uppnå målen för verksamheten. Det måste

därvidlag finns en tydlig koppling mellan målen

för verksamheten och målen för

kompetensförsörjningen. Ett av de mer

grundläggande syftena med regeringens

uppföljning är att säkerställa förekomsten av

sådana kopplingar.

Observationer och bedömningar inom enskilda

områden

De redovisningskrav som regeringen har riktat

till myndigheterna fokuserar på de fyra områden

som ur ett övergripande perspektiv har särskild

strategisk betydelse för kompetensförsörjningen:

åldersstruktur, könsfördelning, personalrörlighet

samt lönenivåer och löneutveckling. De

observationer som regeringen har kunnat göra

inom dessa områden tyder på att

arbetsgivarpolitiken i dess enskildheter

huvudsakligen fungerar väl. Inom många

myndigheter saknas dock en helhetssyn vad

gäller arbetsgivarpolitikens långsiktiga

inriktning.

Åldersstruktur

Under 1990-talet har åldersstrukturen bland de

sysselsatta inom arbetsmarknadens sektorer

ändrats kraftigt till följd av den lågkonjunktur

och höga arbetslöshet som kännetecknat

decenniet. Detta gäller inte minst för

statsförvaltningen.

Genomsnittsåldern för statsanställda under

1997 var 44,2 år (affärsverken inkluderade),

vilket innebär att de statsanställda har en

genomsnittsålder som är högre än vad den är

inom landsting, kommuner och näringsliv. De

statsanställda har dessutom en mer ojämn

spridning över åldrarna än de anställda inom

arbetsmarknadens övriga sektorer. Detta kan till

stor del förklaras av de höga utbildningsnivåer

som kännetecknar statsförvaltningen.

Diagram 5.1 Åldersfördelning inom statsförvaltningen och

på arbetsmarknaden totalt 1997

Genomsnittsåldern skiljer sig också åt mellan

statsförvaltningens olika sektorer. Som framgår

av tabell 5.1 är genomsnittsåldern lägst inom

försvarssektorn och högst inom de två

sektorerna uppdragsbaserad verksamhet och

länsstyrelser, regeringskansli, stabsmyndigheter.

Tabell 5.1 Genomsnittsålder i statsförvaltningens olika

sektorer 1997

Sektor

Genomsnittsålder

Länsstyrelser, regeringskansli, stabs

myndigheter

45,7

Uppdragsbaserad verksamhet

45,7

Arbetsliv, omsorg, utbildning

45,4

Kultur

44,9

Miljö, teknik, jordbruk

44,9

Ekonomi

44,6

Rättsväsende

44,2

Universitet, högskolor, forskning

43,8

Affärsverk, infrastruktur

43,5

Försvar

42,0

Samtliga

44,2

Källa: Arbetsgivarverket

Åldersstrukturen inom staten kan på några års

sikt komma att leda till allvarliga problem med

kompetensförsörjningen. Diagram 5.2 visar hur

åldersfördelningen förändrats sedan 1990.

Diagram 5.2 Relativ åldersfördelning i staten 1990 och

1997

En framskrivning av åldersstrukturen till år

2010 där hänsyn tagits till rekryterings- och

avgångsmönster i olika åldrar - visar att 35 000

arbetstagare kommer att uppnå 65 års ålder före

periodens slut. Den genomsnittliga faktiska

pensionsåldern inom statsförvaltningen i dag är

emellertid mellan 60 och 61 år. Av de som i dag

är statsanställda kommer omkring 67 000

personer att uppnå 60 års ålder till år 2010. Med

dagens genomsnittliga pensionsålder kommer

därmed i storleksordningen 55 000 personer att

gå i pension fram till år 2010, vilket motsvarar 25

procent av de som i dag är anställda inom

statsförvaltningen. Mot bakgrund av detta är det

mycket angeläget att myndigheterna använder de

instrument de förfogar över för att påverka

åldersstrukturen. Arbetsgivarna inom det statliga

avtalsområdet har därvidlag i princip samma

förutsättningar som arbetsgivarna inom

arbetsmarknadens övriga sektorer. Regeringen

ser därför ingen anledning att vidta några riktade

åtgärder för statsförvaltningen.

Könsfördelning

Andelen kvinnor i statsförvaltningen är 42

procent. I landstingen och kommunerna är

motsvarande andel ca 80 procent, medan den

inom näringslivet uppgår till 36 procent. Stats-

förvaltningen är därmed den sektor på

arbetsmarknaden som har jämnast

könsfördelning.

Personalrörlighet

En väl avvägd personalrörlighet är av stor

betydelse för effektivitet och bra resultat. För

statsförvaltningen i sin helhet ligger

personalrörligheten definierad som lägst av

antalet nyanställda och avgångar dividerat med

genomsnittligt antal anställda under perioden

på 10 procent. Som framgår av diagram 5.3

varierar rörligheten betydligt med ålder men inte

nämnvärt med kön.

Diagram 5.3 Personalrörlighet för statsanställda män och

kvinnor i åldersgrupper, perioden september 1996 -

september 1997

Vad som kan anses vara en rimlig rörlighet

varierar naturligtvis mellan verksamhetsområden,

mellan arbetsplatser, mellan grupper av anställda

och mellan enskilda individer. Det är därför

varken önskvärt eller lämpligt med en centralt

föreskriven rörlighet. Myndigheterna bör själva,

med de befogenheter de har fått, kunna fastställa

såväl passande rörlighet, som lämpliga metoder

för att uppnå den.

Under 1997 nyrekryterades 11 400 personer

till den statliga sektorn och 17 700 personer

lämnade sektorn. Nyrekryteringen är starkt

koncentrerad till åldersgruppen 25-34 år, som

svarar för 44 procent av det totala antalet

nyanställda. Avgångarna har en jämnare

fördelning men är främst koncentrerade till

åldersgrupperna 25-34 år och över 54 år.

Tabell 5.2 Nyrekryteringar till och avgångar från den

statliga sektorn i olika åldersgrupper, perioden september

1996 - september 1997

Åldersgrupper

Nyrekryteringar %

Avgångar %

-24

14

6

25-34

44

27

35-44

22

20

45-54

16

17

55-

4

30

Samtliga

100

100

Källa: Arbetsgivarverket

Under 1997 uppgick det totala antalet avgångar

från olika statliga myndigheter till 24 000

personer. Enligt Arbetsgivarverkets studier

avgick 7 000 av dessa med någon form av

pension och 5 500 till följd av uppsägningar. Av

de totalt 12 200 personer som slutade av andra

skäl var det ca 7 000 personer som bytte till

annan arbetsgivare inom staten, medan

resterande 5 200 personer dvs. 43 procent

lämnade statsförvaltningen för studier, arbete i

annan sektor eller av annan anledning.

Lönenivåer och löneutveckling

Budgetåret 1993/94 infördes

ramanslagssystemet, vilket var en förutsättning

för att regeringen skulle kunna delegera

arbetsgivaransvaret och ombilda den statliga

arbetsgivarorganisationen. De statliga

myndigheterna har nu fullt kostnadsansvar för

den lönepolitik de bedriver.

De observationer som regeringen kunnat göra

beträffande lönebildningen tyder på att dessa

reformer haft avsedd effekt och att utvecklingen

går i rätt riktning. En klarare gränsdragning har

åstadkommits mellan regeringen och

myndigheterna i förhandlingsfrågor. Det är

också tydligt att lönesättningen har blivit mer

verksamhetsanpassad och att den i ökad

utsträckning används som ett arbetsgivarpolitiskt

instrument.

Sedan reformerna genomfördes har två

ramavtal mellan parterna på det statliga

avtalsområdet omsatts i praktiken RALS 1993-

95 och RALS 1995-98 (Ramavtal om löner m.m.

för arbetstagare hos staten m.fl.).

En viktig slutsats som kan dras av utfallet av

de två avtalsperioderna är att löneutvecklingen

inom det statliga avtalsområdet följer den på

arbetsmarknaden i övrigt. Som framgår av

diagram 5.4 är löneutvecklingen inom det statliga

avtalsområdet i paritet med, men överstiger inte,

den på arbetsmarknaden i övrigt.

Diagram 5.4 Ackumulerad procentuell löneutveckling

1980- 1997 inom olika sektorer på arbetsmarknaden

Under 1997 var genomsnittslönen inom staten

19 222 kronor/månad. Genomsnittslönen för

män var 20 367 kronor/månad medan den för

kvinnor var 17 529 kronor/månad, vilket

motsvarar 86 procent av männens lön. Som

framgår av diagram 5.5 har kvinnorna

genomgående en lägre snittlön än männen och

skillnaden tilltar med ålder. Detta kan till viss del

förklaras av bakomliggande faktorer som

skillnader i yrkeserfarenhet, befattningar,

utbildningsnivå, etc. Men flertalet studier som

genomförts i syfte att förklara löneskillnaderna

uppvisar också en oförklarad restpost.

Arbetsgivarverket har kartlagt och analyserat

löneskillnaderna mellan könen inom staten och

visar att när hänsyn tagits till likartade

arbetsuppgifter uppgår kvinnornas löner till 96

procent av männens. Även om en stor del av

löneskillnaderna kan förklaras så finns det

således fortsatt anledning för många

myndigheter att kartlägga och söka eliminera

osakliga löneskillnader.

Diagram 5.5 Genomsnittslöner för män och kvinnor i

statsförvaltningen, september 1997

Den genomsnittliga löneökningen inom

statsförvaltningen under perioden september

1996 - september 1997 var 4,8 procent, vilket kan

relateras till en avtalsenlig lägsta löneökningstakt

om 3,5 procent. Den uppmätta löneökningen

gäller för identiska individer dvs. individer som

varit anställda vid samma myndighet vid båda

mättillfällena och påverkas därför inte av de

kollektiva löneförändringar som uppstår då

personalens sammansättning ändras till följd av

nyanställningar och avgångar. Skillnaden mellan

avtalsenlig och faktisk löneökning får därför

förklaras med ändrade arbetsuppgifter,

befordringar etc.

Diagram 5.6 Procentuell andel av identiska individer inom

statsförvaltningen i olika löneökningsintervall, september

1996 - september 1997

Som framgår av diagram 5.6 har de individuella

löneökningarna en stor spridning. Det är tydligt

att lönerna inom det statliga avtalsområdet

numera sätts individuellt och differentierat.

Drygt en fjärdedel av de anställda har haft en

löneutveckling som understiger 3 procent,

hälften har haft en löneutveckling mellan 3 och 6

procent och resterande fjärdedel har haft en

löneutveckling som överstiger 6 procent.

Diagram 5.7 Genomsnittlig procentuell löneutveckling för

kvinnor och män i staten, perioden september 1996 -

september 1997

Diagram 5.7 visar att kvinnorna genomgående

fått mindre löneökningar än männen vilket

gäller i såväl absoluta som procentuella tal.

Männens lön har i genomsnitt ökat med 4,9

procent och kvinnornas med 4,6 procent.

Skillnaden kan till viss del förklaras med skillnad

i arbetsuppgifter etc, då anställda med mer

kvalificerade arbetsuppgifter tenderar att få

högre löneökningar och kvinnorna är under

representerade på högre befattningar.

En mycket tydlig tendens vad gäller

löneökningarnas fördelning mellan

åldersgrupper är att de yngre har fått mest i

såväl absoluta som procentuella tal. Samtidigt så

har de yngre en avsevärt högre rörlighet än de

äldre. Löneökningarnas fördelning kan då tas till

intäkt för att lönepolitiken används som det

instrument som den är tänkt att vara.

De genomsnittliga löneökningarna per

myndighet uppvisar också en viss spridning.

Drygt 4 procent av myndigheterna har haft en

genomsnittlig löneutveckling som understiger 3

procent, vilket förklaras av att myndigheterna i

denna grupp inte var klara med sina lokala

förhandlingar vid mätperiodens slut. Det stora

flertalet myndigheter 85 procent har haft

genomsnittliga löneutvecklingar mellan 3 och 6

procent, medan resterande 11 procent av

myndigheterna har genomfört löneökningar som

överstiger 6 procent. Ett mindre antal

myndigheter har genomfört mycket höga

löneökningar. Det finns enstaka exempel på

relativt stora myndigheter med genomsnittliga

löneökningar upp mot tio-procentsnivån och

däröver.

Diagram 5.8 visar skillnaden i

genomsnittslöner och löneökningstakt mellan

olika sektorer inom statsförvaltningen.

Genomsnittslönen är högst inom området

universitet, högskolor och forskning, och lägst

inom ekonomiområdet. UHF är också den

sektor där de anställda, av naturliga skäl, har

högst utbildningsnivå.

Diagram 5.8 Genomsnittliga lönenivåer och löneutveckling

i statsförvaltningens olika sektorer, september 1996 -

september 1997

AFF

Affärsverk, infrastruktur

AOU

Arbetsliv, omsorg, utbildning

EK

Ekonomi

FÖRSV

Försvar

KULT

Kultur

MTJ

Miljö, teknik, jordbruk

RÄTTS

Rättsväsende

UHF

Universitet, högskolor, forskning

UPP

Uppdragsbaserad verksamhet

LRS

Länsstyrelser, regeringskansli, stabs

myndigheter

Av myndigheternas redovisningar att döma kan

skillnaderna i löneökningstal mellan sektorer till

viss del förklaras med

arbetsmarknadssituationen. Relativt många

myndigheter inom området ekonomi uppger

t.ex. att de har problem med att rekrytera och

behålla marknadsutsatt kompetens, vilket kan

förklara varför myndigheterna inom detta

område har haft en så hög genomsnittlig

löneökning. Ökningen inom detta område beror

också till viss del på de särskilda satsningar som

gjorts inom tullen enligt tilldelat

verksamhetsutrymme. Det finns också områden

där problemet med marknadsutsatt kompetens

är mindre påtagligt och myndigheterna har

genomfört relativt stora löneökningar. Ett

exempel är försvarssektorn, som med 5,3 procent

har haft den högsta genomsnittlig löneökningen,

trots att sektorn inte kännetecknas av några

större problem med marknadsutsatt kompetens.

Den kraftiga ökningen inom denna sektor beror

delvis på bruket av befordringsgångar, och till

begränsad del också på förändrade belopp för

den särskilda flygförarpremien. Den lägsta

löneutvecklingen under perioden svarar

rättssektorn för med 4,2 procent, vilket har sin

förklaring i att relativt många lokala

förhandlingar inom sektorn inte var avslutade vid

mätperiodens slut.

Våren 1998 slöt parterna inom det statliga

avtalsområdet nya centrala löneavtal RALS

1998-2001. Avtalen är treåriga och löper under

perioden 1 april 1998 31 mars 2001. Enligt

parternas bedömningar kommer avtalen att

resultera i sammantagna kostnadsökningar om 9

procent (kedjat) under avtalsperioden, inklusive

den av parterna uppskattade löneglidningen.

Avtalen speglar därmed de avtal som träffats

inom arbetsmarknadens övriga sektorer.

Den fortsatta uppföljningen

Uppföljningen av arbetsgivarpolitiken är ett

viktigt komplement till regeringens övriga

resultatuppföljning. Regeringen fortsätter sitt

arbete med att successivt implementera och

utveckla uppföljningssystemet.

Utökade, men också förenklade, redovisningskrav

Mot bakgrund av de observationer som gjorts

bl.a. av RRV vad gäller myndigheternas

lönepolitiska strategier, avser regeringen att

begära att myndigheterna, inom ramen för de

redovisningar som skall göras för budgetåret

1998, också skall redovisa sina lönepolitiska

strategier. Samtidigt som redovisningskraven

därigenom utökas avser regeringen också att

förenkla formerna för myndigheternas

redovisningar så att vissa uppgifter kan

inrapporteras i samband med att myndigheterna

redovisar sin lönestatistik till Arbetsgivarverket.

Regeringen kan konstatera att kompetensen

att hantera arbetsgivarpolitiska frågor i ett

decentraliserat system behöver stärkas, inom

såväl regeringskansliet som enskilda

myndigheter. Regeringen avser att under

vintern/våren 1999 utöka den seminarie- och

utbildningsverksamhet som inleddes inom

regeringskansliet vintern/våren 1998.

6 Redovisning av personalkon-

 sekvenser vid strukturföränd-

 ringar och besparingar, m.m.

Allmänt

Nedan följer en uppföljning av de

personalkonsekvenser som redovisades i

budgetpropositionen för 1998 samt

bedömningar som gjorts av de

personalkonsekvenser som följer av förslagen i

denna budgetproposition och de andra

propositioner som förelagts riksdagen under

året. Bedömningarna är även i år preliminära

eftersom det finns många osäkra faktorer.

Huruvida bedömda minskningar av

personalen faktiskt leder till uppsägningar och

arbetslöshet är något som inte kan förutses.

Staten har för närvarande drygt 230 000

anställda (inkl. affärsverken), varav 58 procent är

män och 42 procent kvinnor. Cirka 9 procent

kvinnor och cirka 5 procent män är

deltidsanställda. Under åren 1998 - 2001

beräknas cirka

7 800 statsanställda avgå med ålderspension.

Trygghetsstiftelsen

Myndigheterna avsätter årligen 0,7 procent av

lönesumman till Trygghetsstiftelsen. Denna

avsättning grundar sig på en överenskommelse

mellan parterna på det statliga avtalsområdet.

Avsättningen för 1997 uppgick till sammanlagt

397 miljoner kronor. Under samma år

utbetalades samtidigt 395 miljoner kronor i stöd

till övertaliga. Trygghetsstiftelsens kapital uppgår

för närvarande till cirka 1 miljard kronor. Av

detta belopp skall cirka 70 miljoner kronor

betalas ut enligt redan fattade beslut om

trygghetsåtgärder. Den totala omfattningen av

beräknade återstående kostnader för redan

uppsagda kan uppskattas till cirka 500 miljoner

kronor.

Enligt vad regeringen inhämtat från

Trygghetsstiftelsen har cirka 54 500 personer

sagts upp i staten under perioden april 1990 - juni

1998. Av dessa har cirka 4 050 sagts upp under

tiden juni 1997 - juni 1998.

Trygghetsstiftelsen arbetar med en mycket

markerad s.k. arbetslinjeprofil. Detta har lett till

att arbetslösheten har kunnat hållas på en relativt

sett låg nivå. Bland de som omfattas av

trygghetsavtalet ligger den öppna arbetslösheten

under 2 procent. Ungefär två tredjedelar av de

uppsagda som får nytt arbete får det inom den

privata sektorn, oftast i små och medelstora

företag. Mellan 5 och 10 procent av de uppsagda

startar egna företag, som i genomsnitt

sysselsätter cirka två personer.

Sammanfattning

Enligt de beräkningar som redovisas i det

följande riskerar drygt 4 000 personer att bli

övertaliga under perioden 1998 - 2001. De

departementsområden som närmast berörs är

Försvars-, Finans-, Social-, Kommunikations-

och Inrikesdepartementens.

Bedömningar per departementsområde

Justitiedepartementet

Under 1997 var i genomsnitt 23 335 personer

anställda inom polisen. Det är en minskning med

824 personer jämfört med 1996. Av de anställda

den 31 december 1997 var 16 783 poliser och

5 972 civilanställda. Under 1997 har antalet

poliser ökat med 60 och antalet civilanställda

minskat med 1 172. Under 1997 återupptogs

rekryteringen till polisutbildningen.

Frivilliga pensioneringar och uppsägningar av

civilanställda har inneburit att polisen temporärt

förlorat kompetens. Den begränsade

nyrekryteringen av poliser under de senaste åren

har verkat i samma riktning. Regeringen

förutsätter att antalet aspiranter kommer att öka

under 1999. En sådan ökning är absolut

nödvändig för den långsiktiga

personalförsörjningen. Ett nytillskott av poliser

krävs för att bibehålla antalet poliser på en rimlig

nivå, för att förbättra åldersstrukturen och för att

höja kompetensen. Några ytterligare

uppsägningar av civilanställda på grund av

resursbrist de närmaste åren är inte aktuellt.

Antalet anställda inom åklagarväsendet

uppgick under budgetåret 1997 i genomsnitt till

1 191 personer. Av de anställda var 727 åklagare

och 464 administratörer. Förändringar under

1997 till följd av de senaste årens

anställningsstopp och uppsägningar är tydliga,

särskilt vad avser den administrativa personalen

som minskat med 25 procent sedan juli 1995.

Detta har lett till att bland de anställda vid

åklagarmyndigheterna har andelen åklagare ökat

från 58 till 62 procent under budgetåret. Under

1998 förväntas 18 åklagare och 4 administratörer

lämna åklagarväsendet med ålderspension. Beslut

har fattats att under året nyanställa cirka 30

åklagaraspiranter/extra åklagare. Målsättningen

på något längre sikt är att minska effekterna av

det tvååriga anställningsstoppet under åren 1996

och 1997.

Ekobrottsmyndigheten inrättades den 1

januari 1998 och övertog då åklagarverksamheten

vad gäller ekobrott i Stockholms. Skånes och

Västra Götalands län. Från och med den 1 juli

1998 uppgår antalet anställda till 310.

Ekobrottsmyndigheten kommer under hösten

1998 att anställa ytterligare personal.

Rekryteringen av sammanlagt 425 personer skall

vara genomförd år 2000.

Det genomsnittliga antalet anställda inom

Domstolsväsendet uppgick under budgetåret

1997 till 5 648 personer. Antalet anställda har

under perioden 1994/95 - 1997 minskat med

drygt 700 personer.

Det genomsnittliga antalet anställda inom

kriminalvården var 8 360 under budgetåret 1997,

vilket är en minskning med 220 jämfört med

föregående budgetår. Antalet årsarbetskrafter har

minskat i anstalterna, medan de varit

oförändrade i häktena och i frivården. Antalet

årsarbetskrafter på regionmyndigheterna och på

Kriminalvårdsstyrelsen har endast förändrats

marginellt. Vid de myndigheter som budgetåret

1997 lagts ned eller varit föremål för mera

omfattande verksamhetsinskränkningar har 274

personer sagts upp. För budgetåret 1998

kommer redan beslutade besparingar medföra en

personalreducering med ytterligare cirka 150

årsarbetskrafter.

Utrikesdepartementet

Svenska institutet (SI) ombildades den 1 januari

1998 till en myndighet. Ombildningen påverkar

inte personalbehovet. Eventuella nya omfattande

uppdrag till SI kan emellertid aktualisera vissa

tillfälliga projektanställningar inom ramen för

beslutade uppdrag.

Statens invandrarverk övertog den 1 oktober

1997 ansvaret från polisen för utredningar av

ärenden som avser ansökningar om

uppehållstillstånd där asylskäl inte åberopas.

Invandrarverket tog samtidigt över

utredningsansvaret i ärenden som avser

ansökningar om svenskt medborgarskap.

Besluten fattades redan tidigare i båda

ärendekategorierna av Invandrarverket. För att

utföra de nya arbetsupgifterna behövde verket

öka sin organisation med 179 årsarbetskrafter.

Totalt gick 147 personer över från polisen till

Invandrarverket. Av dessa placerades 22 personer

på befattningar utanför tillståndsverksamheten

eller sades upp på grund av arbetsbrist. Till

verksamheten nyrekryterades 54 personer

externt eller internt.

Utlänningar kan med stöd av utlänningslagen

(1989:529) tas i förvar. Den 1 oktober 1997

flyttades ansvaret för omhändertagandet över

från polisen till Invandrarverket. Invandrarverket

har rekryterat 94 personer externt och internt för

att arbeta med verksamheten.

Den 1 juni 1998 inrättades den nya

myndigheten Integrationsverket som sorterar

under Inrikesdepartementet. Det nya verket tog

över de arbetsuppgifter från Invandrarverket

som rör introduktion och integration av

invandrare. Av de totalt 69 personer som

berördes , valde 43 att gå över till

Integrationsverket. Av övriga 26 personer har 13

kunnat beredas fortsatt arbete inom

Invandrarverkets övriga verksamhet.

Regeringen föreslår i propositionen

Verkställighet och återvändande en del av

asylprocessen (prop. 1997/98:173) att ansvaret

för verkställighet av avvisnings och

utvisningsbeslut skall föras över från polisen till

Invandrarverket. Invandrarverket beräknas klara

de nya arbetsuppgifterna genom omdisposition

av befintlig personal.

Regeringen tillsatte i januari 1997 en

parlamentarisk kommitté för att utreda den nya

instans och processordningen vid tillämpning

av utlännings- och medborgarskapslagstiftningen

samt för att göra viss översyn av utlänningslagen

(dir. 1997:20). Kommittén skall lämna sitt

slutbetänkande under andra halvåret 1998. Om

betänkandet innehåller förslag om en förändrad

instansordning får detta med stor sannolikhet

personalpolitiska konsekvenser. Eventuella

förändringar kan komma att genomföras tidigast

år 2000.

Sida har under 1996 och 1997 genomfört

nedskärningar av sin förvaltning och genomför

ytterligare rationaliseringar och effektiviseringar

under 1998. Effektiviseringarna består i

huvudsak av att samordningseffekterna av

sammanslagningen av fem biståndsmyndigheter

till en i juli 1995 har kunnat tas tillvara och

genom att vissa aktiviteter har skurits bort.

Sammanlagt är det för närvarande ca 34 färre

tillsvidareanställda jämfört med ingångsvärdet

vid sammanslagningen till nya Sida.

Sida har beslutat att stärka strategisk

kompetens och tillföra kapacitet för nya och

prioriterade samarbetsområden. Nyrekrytering

är därför nödvändig inte bara för att täcka

aktuella behov utan även för att få en tillräckligt

stor grupp av nya medarbetare som utvecklat

egen erfarenhet för att ersätta den personal som

slutar i samband med de stora

pensionsavgångarna i början av 2000-talet.

Försvarsdepartementet

Riksdagen fattade i december 1996 beslut om

totalförsvarets utveckling för perioden 1997-

2001. Som en följd av 1996 års

totalförsvarsbeslut bedöms

personalminskningarna vid Försvarsmakten att

utveckla sig enligt följande:

Tabell 6.1

Personalkategori

1998

1999

2000

2001

Yrkesofficerare

- avgångar

- nyrekrytering

Nettoreducering

- 990

265

- 725

- 738

430

- 308

- 799

455

- 344

- 796

375

- 421

Civilanställda

- 1 480

- 340

- 310

0

I fråga om yrkesofficerare sker avgångarna med

ålderspension, särskild pension eller genom

spontana avgångar. Den civila personalen avgår

med ålderspension eller sägs upp på grund av

arbetsbrist. Reduceringen av antalet civilanställda

under 1998 hänför sig bl.a. till uppsägningar som

ägt rum under 1997 men även till anställda som

överförts till Fortifikationsverket.

Den 10 mars 1998 överlämnade Utredningen

om Försvarsmaktens skolverksamhet sitt

slutbetänkande till regeringen (SOU 1998:42).

Skolutredningen föreslår bl.a. förändringar av

skolors organisation och struktur. Förslagen

kommer att få konsekvenser för

Försvarsmaktens personal men det är dock för

tidigt att nu bedöma omfattningen av dessa

konsekvenser.

Fortifikationsverket har varslat 200 anställda

under 1998 som ett led i en pågående

rationaliseringsprocess. Ursprungligen skulle

cirka 500 anställda ha varslats men antalet har

kunnat reduceras genom besparingar och

rationaliseringar inom andra områden.

Regeringen beslutade den 18 december 1997

att Försvarsmakten och Försvarets materielverk

skall fullfölja omlokaliseringen av verksamhet till

Arboga i enlighet med de förslag som

myndigheterna redovisat. Förslagen innebär

sammantaget att 107 årsarbeten varaktigt

överförs till Arboga. Regeringen har också

beslutat att ett stödcentrum för ADB-teknisk

förvaltning skall inrättas, vilket preliminärt

bedöms innebära ytterligare 45 årsarbeten i

Arboga. Anställningarna kommer successivt att

ske under perioden 1997-2001

Socialdepartementet

Bland Socialdepartementets myndigheter har

antalet arbetstillfällen under 1998 minskat med

drygt 300. Till följd av strukturförändringar har

250 anställda vid Statens institutionsstyrelse och

45 anställda vid Rättsmedicinalverket sagts upp.

Fortsatt behov av rationaliseringar vid Statens

institutionsstyrelse medför att ytterligare totalt

80 arbetstillfällen väntas försvinna under de tre

kommande åren.

Två utredningar har lagt fram förslag som

innebär nedskärningar vid ytterligare två

myndighter. Ett tiotal arbetstillfällen vid

Alkoholinspektionen och ett eller två vid Statens

institut för särskilt utbildningsstöd kan komma

att beröras under 1999 och 2000.

Under nästa år kan Socialvetenskapliga

forskningsrådet behöva utökas med en eller två

anställda för att kunna hantera regeringens

satsning på bl.a. ökad äldreforskning.

Försäkringskassorna är inte statliga

myndigheter och omfattas inte av det statliga

trygghetsavtalet men kan ändå nämnas i detta

sammanhang. Under år 1997 minskade antalet

anställda med 1 819, dvs. med 12 procent. Vid

slutet av år 1997 fanns det totalt 13 350

årsarbetare inom kassorna.

Kommunikationsdepartementet

Post- och telestyrelsen (PTS) har för närvarande

153 anställda. Då myndigheten bildades 1992,

dimensionerades den för 208 anställda. PTS har

svårigheter med att rekrytera och behålla

teleteknisk specialkompetens. Anledningen till

detta torde vara dels löneläget, dels avregleringen

av telemarknaden som inneburit att efterfrågan

på denna kompetens är hög. PTS avser bl.a. att

starta ett kompetensförsörjningsprogram som

kan bidra till att avhjälpa bristen på tekniker.

Dessutom kommer behovet av utbildningsnivå

på teknisk personal att ses över.

Antalet anställda inom Banverket uppgick vid

utgången av 1997 till 7 340 personer exklusive

projektanställda. Antalet nyanställda minskade

under 1997, vilket beror på att nyrekrytering av

projektanställda med kontrakt som överstiger ett

år i princip har upphört.

Den ändrade inriktningen på verksamheten

med minskade investeringsvolymer och nytt

ansvar för järnvägssektorn har givit en strukturell

obalans i kompetenstillgången. Sannolikt finns

en övertalighet bland produktionspersonalen,

vilket en pågående utredning kommer att ge svar

på. Planering pågår för att åtgärda eventuell

övertalighet. Efterfrågad kompetens är miljö-

och kvalitetshandläggare, tekniker (el-, signal-

och teletekniker), ekonomer och IT-personal.

Vid Vägverket (resultatenheterna Vägverket

Produktion och Vägverket Konsult) är för

närvarande 259 personer uppsagda.

Anställningarna för dessa kommer att upphöra

under åren 1999 och 2000. Någon övertalighet

för åren 1999-2001 beräknas inte.

Vid Statens institut för

kommunikationsanalys beräknas antalet

tillsvidareanställda öka något under perioden

1998-2000.

Antalet anställda vid Statens väg- och

transportforskningsinstitut bedöms vara i stort

sätt oförändrat under innevarande år. Inför 1999

bedöms dock att minskande antal uppdrag inom

vissa forskningsområden under 1998 i

kombination med reduceringen av

bidragsanslaget kan komma att kräva

personalminskningar. Omfattningen av

enventuella personalminskningar är osäker.

Statens järnvägar (SJ) beslöt vid årsskiftet

1996/97 att ytterligare rationalisera

verksamheten. Åtgärdsprogrammet omfattar

hela organisationen inom affärsverket SJ. Inom

persontrafikdivisionen har olönsamma

trafiklinjer och biljettadministrationen setts över.

Programmet kommer att fortsätta med

ytterligare resultatförbättrande åtgärder, bl.a.

genom personalminskning. Detta inkluderar

även de centrala staberna. Andra områden som

SJ pekat ut är underhållsverksamheten och

biljettförsäljningen.

Sjöfartsverket bedriver ett

rationaliseringsarbete, vilket bl.a. syftar till att

minska utgiftsnivån med ca 65 miljoner kronor

år 2000. Rationaliseringarna kommer att

innebära en minskning av antalet anställda med

100, varav 30 vid huvudkontoret i Norrköping

och 70 på andra håll i landet.

Luftfartsverkets prognoser för den framtida

trafikutvecklingen pekar på en ytterligare tillväxt

inom flygsektorn. De faktorer som kan komma

att påverka personalstrukturen under de

närmaste åren är införandet av ny teknik och

EU:s beslut att taxfree-handeln inom EU skall

upphöra den 30 juni 1999.

Sveriges meteorologiska och hydrologiska

institut har på grund av nedskurna

förvaltningsanslag sagt upp ett 20-tal personer.

Ett visst ytterligare rationaliseringsbehov finns.

En ny myndighet för rikstrafikfrågor, Riks-

trafiken, skall inrättas fr.o.m. den 1 juli 1999. För

närvarande utreds den nya myndighetens

verksamhetsmål, arbetsuppgifter och

organisation.

Finansdepartementet

Statistiska centralbyrån (SCB) har under 1997

och 1998 genomfört ett program för att förbättra

ekonomin varigenom personalminskning skett

med cirka 70 personer. SCB kommer från den 1

januari 1999 att överta vissa uppgifter avseende

utrikeshandelsstatistiken från Tullverket. Detta

beräknas motsvara ett personaltillskott på cirka

20 årsarbetskrafter. SCB:s totala personalbehov

är beroende av utvecklingen inom den avgifts-

finansierade verksamheten.

Vid Riksgäldskontoret ökade antalet fast

anställda under 1997 med fyra personer beroende

på att kontoret fått ökat ansvar inom garanti-

och in- och utlåningsverksamheten. Med

anledning av introduktion av ett nytt

låneinstrument, Riksgäldsspar, beräknar

kontoret att behöva ett tillskott med 15

tidsbegränsat anställda under åren 1997-1999.

Genom effektivisering och omfördelning av

personalresurser har sex anställda kunnat lämna

sina gamla arbetsuppgifter för att arbeta med

Rikgäldsspar. En minskning med åtta personer

beräknas under perioden 1998-2001 av den fast

anställda personalen. Kontoret kommer under

1998-1999 att behöva ett tillskott på

tidsbegränsat anställda vid introduktion av ett

nytt låneinstrument.

När det gäller skatteförvaltningen uppgick

personalminskningen under år 1997 till 461

personer (ungefär 400 årsarbetskrafter) bl.a. som

en följd av en högre avgång bland yngre

marknadskänslig personal och en låg ny- och

ersättningsrekrytering. Under första halvåret

1998 har antalet anställda minskat med 171

personer. En förväntad större ny- och

ersättningsrekrytering under senare delen av

budgetåret gör att minskningen förmodligen

kommer att stanna vid cirka 300 årsarbetskrafter.

För åren 1999-2001 bedöms personal-

minskningen bli ungefär 200 årsarbetskrafter per

år. Genom personalminskningen kan

förvaltningen stå inför både rekryterings- och

kompetensproblem.

För exekutionsväsendet har antalet anställda

räknat från den 1 juli 1995 till och med juli 1998

minskat med 153 personer. I stor utsträckning

har personalminskningen skett genom naturlig

avgång. Antalet anställda under åren 1999 och

2000 beräknas vara relativt konstant. Under år

2001 beräknas antalet minska med cirka 35.

Tullverket har fr.o.m. den 1 juli 1998 genom ny

lagstiftning befogenhet att över hela landet

kontrollera yrkesmässiga vägtransporter i den

EU-interna trafiken avseende punktskatter på

alkoholvaror, tobaksvaror och

mineraloljeprodukter. Detta inkluderar även

möjligheten att kontrollera postpaket med

sådant innehåll. Tullverket kommer under den

period som verksamheten byggs upp att

nyanställa cirka 86 personer.

Den organisationsöversyn som genomfördes vid

Arbetsgivarverket förra året ledde till en

personalminskning med 20 personer. När

personalavvecklingen är genomförd, kommer

antalet anställda att uppgå till cirka 70. Samtidigt

har ny kompetens kunnat tillföras verket.

Den 1 juli 1998 renodlades

Riksrevisionsverkets (RRV) verksamhet och

koncentrerades till de revisionella uppgifterna.

Samtidigt bildades en ny myndighet

Ekonomistyrningsverket (ESV). Ekonomi- och

personaladministrativa system och stödtjänster

samordnas och integreras i den nya

myndigheten. 23 personer har gått över från SPV

till ESV och 233 från RRV till ESV. I samband

med delningen av RRV flyttades ansvaret för

statens betalningssystem till Riksgäldskontoret

den 1 juli 1998.

Finansinspektionen kommer att behöva utöka

sin personal med tre personer fr.o.m. år 1999 och

ytterligare en år 2000. Bakgrunden är

propositionen om Förstärkt börstillsyn, tillsyn

av Premiepensionsmyndigheten och en

kommande proposition om reformerad

försäkringsrörelse.

Under hösten kommer en proposition om ett

investerarskydd att lämnas till riksdagen. Enligt

förslaget skall investerarskyddet administreras av

Insättningsgarantinämnden. Antalet anställda i

nämnden behöver därför öka från en till två

personer från och med 1999.

Premiepensionsmyndigheten inrättades

formellt den 1 juli 1998 och träder i full funktion

under hösten 1999. Den storlek myndigheten

kommer att få beror på i vilken utsträckning

funktioner läggs ut på utomstående

uppdragstagare.

Regeringen beslutade i december 1997 att

lokalisera en tillkommande

aktualiseringsverksamhet vid Statens

pensionsverk (SPV) till Söderhamn.

Verksamheten omfattar cirka 50 arbetstillfällen

under två år.

Utbildningsdepartementet

Genom att ansvaret för barnomsorgen förts över

till Skolverket har cirka fyra personer tillförts

verket.

Regeringen har i 1998 års ekonomiska

vårproposition beslutat att en inspektionsnämnd

knuten till Skolverket skall inrättas.

Ansvaret att leda och följa kunskapslyftet har

den 1 juli 1998 flyttats över från

Utbildningsdepartementet till Skolverket. Tre

personer har överförts från departementet till

Skolverket för detta arbete.

Från och med år 1997 har en successiv

utbyggnad av antalet platser inom den

grundläggande högskoleutbildningen ägt rum.

Denna utbyggnad kommer att fortsätta under

åren 1999 och 2000 och omfattar totalt 68 000

platser. Vidare pågår en successiv inordning av de

landstingskommunala högskolorna till statliga

universitet och högskolor. Högskolans personal

ökade ett par procent 1997. En fortsatt ökning av

personalen kommer att äga rum de närmast

kommande åren.

Inom högskolan pågår en överföring av

landstingskommunala vårdutbildningar till

statliga högskolor. Denna överföring omfattar

även personal.

De besparingar som har gjorts på

forskningsområdet kompenseras genom stora

ökade satsningar från de olika

forskningsstiftelserna. De beslutade

besparingarna har därför inte gett någon negativ

effekt på sysselsättningen för år 1998.

Jordbruksdepartementet

Antalet anställda vid de myndigheter som lyder

under departementet uppgick år 1997 till i

genomsnitt 5 325 personer, vilket innebär en

minskning med 115 personer jämfört med året

innan.

Antalet anställda vid Sveriges

lantbruksuniversitet (SLU) minskade år 1997

med 180 personer till 3 220 personer. Även år

1998 kommer antalet anställda att minska,

uppskattningsvis med 150 personer. I denna

proposition föreslås att universitetet tillförs

resurser kommande år, vilket torde innebära att

ytterligare personalminskningar kan undvikas.

Vidare omfattas SLU av utbyggnaden av antalet

högskoleplatser, vilket kan medföra ett ökat

behov av personal i undervisningen kommande

år.

Personalstyrkan vid Statens livsmedelsverk

minskade år 1997 med tio personer till 491

(inklusive besiktningsveterinärorganisationen).

Under 1998 beräknas antalet anställda minska

med ytterligare 17 personer. Utredningen om

livsmedelstillsyn som är under beredning i

Regeringskansliet kan komma att påverka

verksamhetens omfattning framöver.

Vid Statens jordbruksverk uppgick

medelantalet anställda till sammanlagt 860

personer år 1997 (inklusive

distriktsveterinärorganisatinen), en ökning med

52 personer jämfört med året innan. Ökningen

föranleddes av att nya stödformer infördes. Även

innevarande år förväntas en viss personalökning,

cirka tio personer, för att administrera den

fortsatta utbyggnaden av miljöprogrammet. En

utredning pågår som ser över administrationen

av jordbrukspolitiken vilken kan komma att

påverka dimensioneringen av verket kommande

år.

Antalet anställda vid Fiskeriverket ökade med

åtta personer till 286 år 1997. För år 1998

förutses en minskning med tio personer mot

bakgrund av att tidigare beslutade besparingar får

genomslag i organisationen först nu.

Statens veterinärmedicinska anstalt har ökat

personalstyrkan med nio personer till 387 det

gångna budgetåret. Detta har skett till stor del

beroende på att EU-medlemskapet medfört

ökad arbetsbelastning. Kommande år förutses en

viss ytterligare ökning med tre-fyra personer för

arbete med antibiotikaresistens.

I denna proposition föreslås att Livsmedels-

ekonomiska samarbetsnämnden (LES)

avvecklas. En ny myndighet, Jordbruks- och

livsmedelsekonomiska institutet kommer att

inrättas fr.o.m. den 1 juli 1999. Antalet fast

anställda vid LES uppgår till fyra personer. Den

nya myndigheten beräknas sysselsätta ett tiotal

personer.

Arbetsmarknadsdepartementet

De genomsnittliga antalet årsarbetare vid AMS

och länsarbetsnämndernas kanslier uppgick till

1 252 det första halvåret 1998. Det är en

minskning med 799 personer sedan budgetåret

1994/95. I den övertalighetsorganisation, som

inrättades i samband med den genomförda

omorganisationen, återfanns sex personer juni

1998.

Arbetsmarknadsverket (AMV) har under

budgetåret 1998 tilldelats 850 miljoner kronor

för tillfälliga personalförstärkningar. AMV

räknar med att dessa extra tillfälliga medel under

perioden januari till juni 1998 motsvarar cirka

2 500 heltidsarbeten.

Rådet för arbetslivsforskning har under våren

1998 minskat personalen, främst på assistentnivå,

med åtta anställda. Personalminskningen ger fullt

utslag under våren 1999. En viss ökning av

personal på handläggarnivå planeras.

Arbetsdomstolen behöver sannolikt minska

antalet anställda med en eller två

assessorskompetenta sekreterare under

budgetåret 2000.

Arbetslivsinstitutet har sagt upp 50 personer

under år 1996 och omställningsarbetet beräknas

pågå till den sista december 1998.

Arbetarskyddsstyrelsen beräknar att de

kommer att behöva minska antalet

årsarbetskrafter med 30 personer under perioden

1999-2000.

Kulturdepartementet

Statens kulturråd har under budgetåret 1997

dragit in två anställningar. Samtidigt har

Kulturrådets uppgifter utökats bl.a. med

anledning av riksdagens ställningstagande till

propositionen om kulturpolitik. Ytterligare

utökning av Kulturrådets uppgifter planeras

inför år 1999 med anledning av riksdagens

ställningstagande till propositionerna

Litteraturen och läsandet samt Konstnärernas

villkor. Sannolikt kommer detta att innebära en

viss utökning av personalstyrkan fr.o.m. år 1999.

Talboks- och punktskriftsbibliotekets

personalstyrka har under budgetåret 1995/96 och

år 1997 minskat med totalt fyra personer. En viss

nyrekrytering kommer att ske under

innevarande år.

Under år 1997 har Statens konstråd minskat

personalstyrkan med två deltidsanställningar.

Samtidigt har Konstrådets uppgifter utvidgats

bl.a. med anledning av riksdagens

ställningstagande till propositionen om

kulturpolitik. En viss rekrytering av personal

kommer att ske fr.o.m. år 1999.

Konstnärsnämnden har under år 1997 tillförts

ny verksamhet och nämnden har förstärkts med

två personer. Med anledning av riksdagens

ställningstagande till propositionen

Konstnärernas villkor förordar regeringen under

åren 1999-2001 förstärkningar av

Konstnärsnämndens förvaltningsanslag som

möjliggör en heltidsanställning under år 1999.

Språk- och folkminnesinstitutet (SOFI) har

under budgetåret 1997 vidtagit olika åtgärder,

bl.a. uppsägningar och vakanshållning.

Personalen har minskats med tolv personer

under budgetåret. Ytterligare

personalminskningar planeras under 1998.

Riksantikvarieämbetet har under år 1997

varslat tolv personer om uppsägningar som

träder i kraft under år 1998. Därutöver har

neddragningar genomförts inom den

avgiftsfinansierade arkeologiska verksamheten.

Riksantikvarieämbetet avser att även under

kommande år dra ner på personalstyrkan för att

kunna anpassa verksamheten efter de

ekonomiska ramarna.

Vid Historiska museet kommer sju personer

som går i pension under 1998 inte att ersättas.

Därutöver kommer ytterligare uppsägningar av

åtta personer att genomföras. Vid Kungl.

Myntkabinettet pågår uppsägningar av fast

anställld personal under år 1998.

Medelhavsmuseet har under år 1997 vakantsatt

anställningar och under år 1998 kommer

ytterligare en anställning att vakantsättas.

Under åren 1997 och 1998 kommer

personalen vid Naturhistoriska riksmuseet att

minska med 53 personer (exkl. SESAM-

anställda). Museet beräknar att ha drygt 200

personer anställda vid utgången av år 1998

jämfört med cirka 300 personer 1994.

Vid Folkens museum - etnografiska har under

1997 tre personer varslats om uppsägning. Den

besparing som är ålagd museet under 1999

kommer att framkalla ytterligare

nedddragningar.

Statens sjöhistoriska museer har för att klara

riksdagens besparingskrav sagt upp sammanlagt

4,5 årsarbetskrafter under 1997 (varav 0,5 har

återbesatts under 1998). En översyn av

verksamhetens organisation pågår med anledning

av sammanläggningen med Marinmuseum den 1

juli 1997.

Vid Statens musiksamlingar har under år 1997

knappt två årsarbetskrafter dragits in.

Statens försvarshistoriska museer har sedan

budgetåret 1995/96 vakantsatt fem anställningar

och sagt upp åtta personer.

Vid Nordiska museet har under år 1997 tre

anställningar dragits in genom naturlig avgång.

Vid Radio- och TV-verket har under år 1998

vissa uppgifter upphört till följd av nya regler för

närradion. Under året har även verket fått nya

uppgifter.Verket skall bl.a. följa utvecklingen

inom medierna, handlägga tillstånd för marksänd

digital TV samt meddela föreskrifter och utöva

tillsyn i frågor rörande standarder för TV-

sändningar m.m. Personal med ny kompetens

har och kommer att rekryteras.

Under hösten 1998 kommer en särproposition

att läggas fram som behandlar vissa kvarstående

frågor med anledning av de ändrade relationerna

mellan staten och Svenska kyrkan. Stat-

kyrkareformen innebär bl.a. att verksamheter

som idag utförs av statliga myndigheter eller

kommunala organ fr.o.m. år 2000 kommer att

bedrivas av trossamfundet Svenska kyrkan. De

personalpolitiska konsekvenserna för staten

kommer i huvudsak att inträffa under år 2000.

Inom regeringskansliet kommer en del

arbetsuppgifter motsvarande ett antal

anställningar att falla bort när det gäller

lagstiftning, ärendehandläggning och utredningar

inom det kyrkliga området. Kyrkofondens kansli

kommer att flyttas från Kammarkollegiet till

Svenska kyrkan. Samtidigt kan vissa

nytillkommande arbetsuppgifter avseende

registrering av trossamfund komma att läggas på

kollegiet.

Närings- och handelsdepartementet

Under 1997 slutade 15 personer sina

anställningar på Kommerskollegium. Sju

personer nyrekryterades. Sex personer har under

1998 sagts upp inom administrations- och

stödfunktionerna. Under förutsättning att

Kommerskollegium erhåller äskade medel enligt

budgetunderlaget beräknar kollegiet nyrekrytera

fyra personer. Medelantalet anställda beräknas

därefter under åren 1999-2001 uppgå till 86.

Konkurrensverket har i besparingssyfte

anpassat sin personalstyrka i samband med

uppkomna vakanser. Hittills har detta inneburit

en minskning med fyra personer. Till följd av

årets budgetförslag och med hänsyn till fyra

väntade pensionsavgångar och vissa andra

planerade besparingsåtgärder förutses inga

uppsägningar behöva ske under 1999. Inför år

2000 respektive 2001 beräknas dock

neddragningar behöva ske som innebär att

riktmärket för antalet årsarbetskrafter år 2001

uppgår till cirka 100 i jämförelse med nuvarande

119.

Patent- och registreringsverket fortsätter sin

satsning på att förnya det nuvarande IT-

systemet. Man räknar med en effektivisering av

arbetet som leder till minskat personalbehov.

Det är dock ännu svårt att bedöma hur stora

neddragningar som kan bli aktuella.

Regeringens beslut att utlokalisera

varumärkesavdelningen till Söderhamn är nu

genomfört. Rationaliseringar i organisationen,

kommer att få vissa personalkonsekvenser, vilka

det blir är ännu osäkert. Översynen av den

nordiska varumärkeslagstiftningen och

konkurrensen från EG-varumärket och det s.k.

Madridprotokollet förväntas komma att påverka

behovet av resurser inom avdelningen.

Översynen av aktiebolags- och

redovisningslagstiftningen kommer sannolikt att

påverka bolagsavdelningens resursbehov.

Den 1 januari 1998 bildades Statens

energimyndighet. Myndigheten är lokaliserad till

Eskilstuna. Till myndigheten har förts merparten

av myndighetsfunktionerna på energiområdet

och då främst från Närings- och

teknikutvecklingsverket (NUTEK). Totalt gick

89 personer över från NUTEK till Statens

energimyndighet den 1 januari 1998. Fem

personer slutade under hösten 1997. Vid Statens

energimyndighet skall finnas cirka 165

årsarbetskrafter. Enligt myndighetens

bedömning kan myndigheten vara fullt

bemannad tidigast vid mitten av år 1999.

Anpassningen till regeringens ekonomiska

ramar och den nya skogspolitiken har lett till att

Skogsvårdsorganisationen halverats, från 2 200

anställda till 1 100 anställda under en

femårsperiod, sedan budgetåret 1992/93.

För att forsätta arbetet med att föra ut den nya

nationella skogspolitiken kommer det att krävas

att skogsvårdsmyndighetens arbete präglas av

nära markägarkontakt och höga kunskaper i såväl

skogsbruks- som miljöfrågor. Det innebär att

antalet anställda kommer att vara i nivå med 1998

års personalstyrka. Viss extern rekrytering

kommer att ske inom IT-området och av

skogliga generalister.

Sveriges geologiska undersöknings

sammanslagning med Statens oljelager och

övertagandet av ADAK-gruvans miljösäkring

från NUTEK har genomförts planenligt per den

1 januari 1998.

Inriksdepartementet

Fastighetsmäklarnämnden bör från den 1 januari

1999 göras till en från Kammarkollegiet helt

fristående myndighet. Personalen, som för

närvarande har dessa uppgifter vid

Kammarkollegiet, kommer att beröras.

Besparingskraven på länsstyrelserna har

medfört att tidigare beslutade

personalneddragningar fått konsekvenser även

under år 1998. Samtidigt har länsstyrelserna fått

utökade och nya arbetsuppgifter och därvid

tillförts resurser för personalförstärkningar.

Antalet anställda vid länsstyrelserna beräknas

därför vid utgången av år 1998 vara oförändrat,

knappt 4 000, i förhållande till året innan.

Andelen projekt anställda inom länsstyrelserna

har dock ökat. År 1999 föreslås länsstyrelserna få

ökade uppgifter och resurser inom bl.a.

miljöområdet, varför antalet anställda beräknas

öka.

Integrationsverket påbörjade sin verksamhet

den 1 juni 1998. Verket tog över de

arbetsuppgifter från Statens invandrarverk som

rör introduktion och integration av invandrare,

varvid 43 personer valt att gå över från

Invandrarverket till Integrationsverket.

Integrationsverket är långt ifrån färdigbemannat

och rekrytering pågår.

Boverket bedömer att de senaste årens

besparingar kommer att medföra en minskning

av antalet årsarbeten med 20 årsarbetskrafter

under en treårsperiod. Minskningen kommer

huvudsakligen att realiseras genom naturlig

avgång och tjänstledigheter. Vidare minskar

antalet tidsbegränsade anställningar kraftigt.

Byggforskningsrådet har under år 1997 dragit

in två anställningar. Kommande förslag i

propositionen om en reformerad byggforskning

kan komma att få konsekvenser för personalen.

Lantmäteriverket har genomgått en

omfattande omstrukturering. Sedan

sammanslagningen av Centralnämnden för

fastighetsdata och Statens lantmäteriverk den 1

januari 1996 har antalet anställda hittills minskat

från drygt 3 000 till 2 550, varav 440 är under

uppsägning. En, enligt verket, optimal

bemanning om 1 900 årsarbetare kommer att

uppnås under slutet av år 1999.

Miljödepartementet

Vid Statens naturvårdsverk har en åtgärd för att

möta besparingskraven varit restriktivitet vid

nyanställningar. Antalet tillsvidareanställda har

minskat med cirka tio personer under perioden

1995/96-1997, till cirka 460 personer. Under

samma period har antalet visstidsanställda

minskat med drygt 20 personer. Ytterligare

minskningar är att vänta av de visstidsanställda

under 1998.

Kemikalieinspektionen räknar med

personalbesparingar på två årsarbetskrafter per år

t.o.m. år 2001.

Med anledning av avvecklingsbeslutet av

kärnkraftverket Barsebäck beräknas Statens

strålskyddsinstitut och Statens

kärnkraftinspektion förstärkas med nio

respektive tolv årsarbetskrafter. Rekryteringarna

har påbörjats under 1998. Till följd av de

besparingar som ålagts Statens

strålskyddsinstitut tidigare har verksamheten

minskats med totalt åtta årsarbetskrafter.

Den 1 januari 1999 upphör

Koncessionsnämnden för miljöskydd och dess

verksamhet förs över till domstolsväsendet.

Nämnden har för närvarande 29 anställda.

Utdrag ur protokoll

vid regeringssammanträde den 5

oktober 1998

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN],

ordförande, och statsråden

Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,
[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Engqvist

Föredragande: statsråden[REDACTED_EFTERNAMN], Hjelm-
[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Engqvist

______________

Regeringen beslutar proposition 1998/99:1

 Exempelvis D9 är den inkomst som avgränsar de 10 procent med högst

ekonomisk standard.

 Den statistiska osäkerheten för Gini-koefficienten beräknas vara ca

0,010-0,014 för förändringen mellan två år (med 95 procent

konfidensintervall).

 Arbetsgivarverket redovisar en löneökningstakt om 4,9 procent för

identiska individer inom statsförvaltningen. De 4,8 procent som redovisas

här gäller för identiska individer inom myndigheterna.

PROP. 1998/99:1 BILAGA 5

PROP. 1998/99:1 BILAGA 5

2

17

PROP. 1998/99:1 BILAGA 5

PROP. 1998/99:1 BILAGA 5

44

45