Regeringens proposition

1998/99:129

Ändrade regler för revisorer i sparbanker och

medlemsbanker, m.m.

Prop.

1998/99:129

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 20 maj 1999

Lena Hjelm-Wallén

 Bosse[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Finansdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås ändringar i bankrörelselagens bestämmelser för

sparbanker och medlemsbanker i fråga om revision och skadestånd.

Förslagen syftar till att utjämna vissa skillnader mellan reglerna för

bankaktiebolag å ena sidan och reglerna för sparbanker och

medlemsbanker å andra sidan. De skillnader som avses gäller framför allt

reglerna om minsta antalet revisorer, om obehörighetsgrunder och

kompetenskrav för revisorer, om revisorsjäv samt om tidsfrister för

väckande av talan om skadestånd till banken. Skillnaderna uppkom

genom lagändringar som trädde i kraft vid årsskiftet 1998/99 och som

innebär att aktiebolagslagen (1975:1385) i stället för den upphävda

bankaktiebolagslagen (1987:618) utgör den associationsrättsliga grunden

för bankaktiebolag.

När det gäller revisors kompetens föreslås att endast den som är

auktoriserad eller godkänd revisor skall få revidera sparbanker och

medlemsbanker. Detta är en följd av EG:s åttonde bolagsrättsliga

direktiv, det s.k. revisorsdirektivet, som innehåller bestämmelser av

samma innebörd. För att det även i fortsättningen skall vara möjligt att

låta personer utan denna formella kompetens granska verksamheten i

sparbanker och medlemsbanker föreslås en möjlighet att låta

lekmannarevisorer utföra en allmän granskning av banken.

I propositionen föreslås även ändringar i lagen (1995:1559) om

årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag. Ändringarna

innebär framför allt att årsredovisningen för ett förflutet räkenskapsår

skall lämnas till lekmannarevisorn senast vid den tid då den också senast

skall lämnas till revisorn.

Vidare föreslås mindre ändringar i sparbankslagen (1987:619) och lag-

en (1995:1570) om medlemsbanker, bl.a. till följd av att valutaunionen

startade den 1 januari 1999, samt en följdändring i lagen (1995:1571) om

insättningsgaranti.

Slutligen föreslås en förlängd övergångstid för de företag som bedriver

inlåningsverksamhet med stöd av en övergångsbestämmelse till bankrör-

elselagen. Övergångsbestämmelsen infördes den 1 januari 1996 i

samband med att bankrörelsebegreppet fick en ny innebörd.

Övergångstiden, som enligt den senaste ändringen av lagen löper ut den

31 december 1999, föreslås bli förlängd till utgången av år 2001.

De nya reglerna föreslås träda i kraft vid årsskiftet 1999/2000.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 5

2 Lagtext Fel! Bokmärket är inte definierat.

2.1 Förslag till lag om ändring i bankrörelselagen (1987:617) 6

2.2 Förslag till lag om ändring i sparbankslagen (1987:619) 18

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1995:1570) om

medlemsbanker 20

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1995:1559) om

årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag 21

2.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1995:1571) om

insättningsgaranti 22

3 Ärendet och dess beredning 23

4 Bakgrund 24

4.1 Allmänt om regleringen av banker och andra kredi

tinstitut 24

4.2 Närmare om den associationsrättsliga lagstiftningen för

banker 24

4.3 Utgångspunkter 25

5 Överväganden 27

5.1 Revision m.m. 27

5.1.1 Antalet revisorer 27

5.1.2 Revisors mandattid 28

5.1.3 Obehörighetsgrunder och kompetenskrav 29

5.1.4 Revisorsjäv och kreditjäv 30

5.1.5 Revisors upplysningsskyldighet och

rapporteringsskyldighet 33

5.1.6 Särskild granskning 35

5.2 Allmän granskning 37

5.2.1 Allmän granskning vid sidan av revision 37

5.2.2 Hur skall lekmannarevisorn utses? 39

5.2.3 Lekmannarevisors mandattid och

 entledigande 39

5.2.4 Behörighetskrav, jäv och kreditjäv 40

5.2.5 Lekmannarevisorns uppgift 44

5.2.6 Lekmannarevisorns skadeståndsansvar 48

5.3 Frister för väckande av skadeståndstalan 49

5.4 Ändrad övergångsbestämmelse till bankrörelselagen 52

6 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser 55

7 Ekonomiska konsekvenser 56

8 Författningskommentar 57

8.1 Förslaget till lag om ändring i bankrörelselagen

(1987:617) 57

8.2 Förslaget till lag om ändring i sparbankslagen

 (1987:619) 68

8.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1995:1570) om

medlemsbanker 69

8.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1995:1559) om

årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag. 69

8.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1995:1571) om

insättningsgaranti 69

Bilaga 1 Remissinstanser som har yttrat sig över

departementspromemorian Ändrade regler för revisorer i

sparbanker och medlemsbanker, m.m. (Ds 1999:8) 70

Bilaga 2 Remissinstanser som har yttrat sig över promemorian om

ändrad övergångsbestämmelse i bankrörelselagen

(Fi 1999/1250) 71

Bilaga 3 Lagrådsremissens lagförslag 72

Bilaga 4 Lagrådets yttrande 90

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 20 maj 1999 94

Rättsdatablad 95

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

antar regeringens förslag till

1. lag om ändring i bankrörelselagen (1987:617),

2. lag om ändring i sparbankslagen (1987:619),

3. lag om ändring i lagen (1995:1570) om medlemsbanker,

4. lag om ändring i lagen (1995:1559) om årsredovisning i

kreditinstitut och värdepappersbolag,

5. lag om ändring i lagen (1995:1571) om insättningsgaranti.

2 Lagtext

2.1 Förslag till lag om ändring i bankrörelselagen

(1987:617)

Härigenom föreskrivs1 i fråga om bankrörelselagen (1987:617)2

dels att 1 kap. 1 §, 2 kap. 17 §, 3 kap. 1, 3 7 samt 14 och 15 §§, 5 kap.

2 och 8 §§ samt 9 kap. 15 § skall ha följande lydelse,

dels att punkt 3 i övergångsbestämmelserna till lagen (1995:1572) om

ändring i bankrörelselagen (1987:617) skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas ett nytt kapitel, 4 kap., av följande lyd-

else.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

1 §3

Denna lag innehåller gemen-

samma bestämmelser för banker

om den rörelse som en bank får

driva och om tillsyn m.m. Den

innehåller vidare vissa särskilda

bestämmelser för bankaktiebolag

samt bestämmelser om revision,

skadestånd m.m. och firma för

sparbanker och medlemsbanker.

Denna lag innehåller gemen-

samma bestämmelser för banker

om den rörelse som en bank får

driva och om tillsyn m.m. Den

innehåller vidare vissa särskilda

bestämmelser för bankaktiebolag

samt bestämmelser om revision,

allmän granskning, skadestånd

m.m. och firma för sparbanker och

medlemsbanker.

Med bank förstås i denna lag bankaktiebolag, sparbank och

medlemsbank.

Med bankaktiebolag förstås i denna lag ett aktiebolag som har fått

tillstånd att driva bankrörelse. För bankaktiebolag gäller vad som är

föreskrivet för aktiebolag i allmänhet, om inte annat följer av denna lag

eller är särskilt föreskrivet. Om det i aktiebolagslagen (1975:1385) finns

hänvisningar till bestämmelser i samma lag och gäller föreskrifter i

denna lag i stället för eller vid sidan av bestämmelserna i

aktiebolagslagen, skall hänvisningarna vid tillämpning i fråga om

bankaktiebolag i stället respektive också avse föreskrifter i denna lag.

Bestämmelser om hur sparbanker och medlemsbanker bildas och om

deras organisation m.m. finns i sparbankslagen (1987:619) respektive

lagen (1995:1570) om medlemsbanker.

Med en banks stadgar förstås i denna lag reglemente för sparbank och

stadgar för medlemsbank.

För varje bank skall finnas ett huvudkontor i Sverige.

För utländska bankföretags verksamhet genom filial i Sverige gäller

bestämmelserna i denna lag i tillämpliga delar och i övrigt lagen

(1992:160) om utländska filialer m.m.

Denna lag gäller inte för verksamhet som bedrivs av Sveriges riksbank

eller Riksgäldskontoret.

2 kap.

17 §

En bank får inte på andra villkor än sådana som banken normalt ställer

upp lämna kredit till

1. styrelseledamot,

2. delegat i ledande ställning som ensam eller i förening med annan får

avgöra på styrelsen ankommande kreditärenden,

3. anställd som innehar en ledande ställning inom banken,

4. annan aktie- eller andelsägare än staten med ett innehav som

motsvarar minst tre procent av hela kapitalet,

5. sådan revisor i banken som

avses i 3 kap. 5 § femte stycket,

6. make eller sambo till person

som avses under 1 5 eller

7. juridisk person i vilken sådan

person som avses under 1 6 har ett

väsentligt ekonomiskt intresse i

egenskap av delägare eller

medlem.

5. make eller sambo till person

som avses under 1 4 eller

6. juridisk person i vilken sådan

person som avses under 1 5 har ett

väsentligt ekonomiskt intresse i

egenskap av delägare eller

medlem.

En medlemsbank får inte heller

på andra villkor än sådana som

banken normalt ställer upp lämna

kredit till lekmannarevisor i bank-

en.

Finansinspektionen prövar om delegat eller anställd har sådan ledande

ställning som avses i första stycket 2 och 3.

Bankens styrelse skall i en

förteckning föra in uppgifter om

de krediter som har beviljats

personer eller företag som avses i

första stycket. Regeringen eller,

efter regeringens bemyndigande,

Finansinspektionen får utfärda

föreskrifter om vilka uppgifter

som skall antecknas i

förteckningen.

Första tredje styckena tillämpas

på motsvarande sätt beträffande

krediter mot säkerhet av borgen

eller fordringsbevis som utfärdats

av någon som avses i första

stycket. Detsamma gäller för en

fordran som banken förvärvar och

för vilken någon som avses i första

stycket är betalningsskyldig.

Bankens styrelse skall i en

förteckning föra in uppgifter om

de krediter som har beviljats

personer eller företag som avses i

första och andra styckena.

Regeringen eller, efter regeringens

bemyndigande,

Finansinspektionen får utfärda

föreskrifter om vilka uppgifter

som skall antecknas i

förteckningen.

Första fjärde styckena tillämpas

på motsvarande sätt beträffande

krediter mot säkerhet av borgen

eller fordringsbevis som utfärdats

av någon som avses i första eller

andra stycket. Detsamma gäller

för en fordran som banken

förvärvar och för vilken någon

som avses i första eller andra

stycket är betalningsskyldig.

3 kap.

1 §4

Sparbanker och medlemsbanker

skall ha minst två revisorer.

Revisorerna väljs av stämman om

det inte föreskrivs i stadgarna att

en eller flera av dem, dock inte

alla, skall utses på annat sätt.

En revisors uppdrag gäller för

den tid som anges i stadgarna. Om

uppdraget inte skall gälla tills

vidare, skall tiden bestämmas så

att uppdraget upphör vid slutet av

den ordinarie stämma på vilken

revisorsval skall förrättas.

Sparbanker och medlemsbanker

skall ha minst en revisor. Revisor

väljs av stämman. Om banken

skall ha flera revisorer, får det i

stadgarna föreskrivas att en eller

flera av dem, dock inte alla, skall

utses på annat sätt än genom val

på stämman.

Uppdraget som revisor upphör

vid slutet av den ordinarie stämma

som hålls under det fjärde

räkenskapsåret efter revisorsvalet.

Stämman kan utse en eller flera revisorssuppleanter. Bestämmelserna i

denna lag, sparbankslagen (1987:619) och lagen (1995:1570) om

medlemsbanker beträffande revisorer gäller i tillämpliga delar om

revisorssuppleanter.

3 §5

Den som är underårig, i konkurs

eller underkastad näringsförbud

eller som har förvaltare enligt

11 kap. 7 § föräldrabalken får inte

vara revisor i en sparbank eller i

en medlemsbank.

Revisorerna skall ha den insikt i

och erfarenhet av redovisning och

ekonomiska förhållanden som med

hänsyn till arten och omfånget av

bankens verksamhet fordras för

uppdragets fullgörande.

Den som är i konkurs eller

underkastad näringsförbud eller

som har förvaltare enligt 11 kap.

7 § föräldrabalken får inte vara

revisor i en sparbank eller i en

medlemsbank.

Endast den som är auktoriserad

eller godkänd revisor får vara

revisor i en sparbank eller i en

medlemsbank.

En revisor skall ha den insikt i

och erfarenhet av redovisning och

ekonomiska förhållanden som med

hänsyn till arten och omfånget av

bankens verksamhet fordras för

uppdragets fullgörande.

Till revisor kan utses även ett registrerat revisionsbolag. Bestämmelser

om vem som kan vara huvudansvarig för revisionen och om

underrättelse-skyldighet finns i 12 § lagen (1995:528) om revisorer.

Bestämmelserna i 5 § om behörighet, i 8 a § om rapporteringsskyldighet

och i 13 § om rätt att närvara på stämma tillämpas på den

huvudansvarige.

4 §6

Minst en av de revisorer som

stämman utser i en sparbank eller

i en medlemsbank skall vara

auktoriserad revisor.

I en sparbank eller i en

medlemsbank skall minst en

revisor som stämman utsett vara

auktoriserad revisor.

5 §7

I en sparbank eller i en

medlemsbank kan den inte vara

revisor som

I en sparbank eller i en

medlemsbank får den inte vara

revisor som

1. är styrelseledamot i banken eller dess dotterföretag eller delegat i

banken eller biträder vid bankens bokföring eller medelsförvaltning eller

bankens kontroll däröver,

2. är anställd hos banken eller på något annat sätt intar en underordnad

eller beroende ställning till banken eller till någon som avses under 1

eller är verksam i samma företag som den som yrkesmässigt biträder

banken vid grundbokföringen eller medelsförvaltningen eller bankens

kontroll däröver,

3. är gift eller sambo med eller är syskon eller släkting i rätt upp- eller

nedstigande led till en person som avses under 1 eller är besvågrad med

en sådan person i rätt upp- eller nedstigande led eller så att den ene är gift

med den andres syskon, eller

4. står i låneskuld till banken eller annat företag i samma koncern eller

har förpliktelser för vilka banken eller ett sådant företag har ställt

säkerhet.

Vad som angetts i första stycket

4 gäller också när skulden eller

förpliktelsen avser revisorns make

eller sambo eller juridisk person i

vilken sådan person eller revisorn

själv har ett väsentligt ekonomiskt

intresse.

En revisor är obehörig också

om det i övrigt finns någon

särskild omständighet som är

ägnad att rubba förtroendet för

hans oberoende.

Den som är huvudman i en sparbank får inte vara sådan revisor som

avses i 4 §.

I fråga om annan revisor i en

medlemsbank än sådan som

avses i 4 § gäller vad som sägs i

första stycket 4 och andra stycket

endast om låneskulden eller

säkerheten går utöver vad som

normalt sammanhänger med

medlemskap i banken.

Den som enligt denna paragraf

inte är behörig att vara revisor kan

inte heller vara revisor i ett

dotterföretag till banken.

Revisorerna får vid revisionen

inte anlita någon som enligt denna

paragraf inte är behörig att vara

revisor. Har banken anställda eller

delegater med uppgift att uteslut-

ande eller huvudsakligen sköta

bankens interna revision, får

revisorerna dock anlita dessa i den

utsträckning det är förenligt med

god revisionssed.

Den som enligt denna paragraf

inte är behörig att vara revisor får

inte heller vara revisor i ett

dotterföretag till banken.

En revisor får vid revisionen

inte anlita någon som enligt denna

paragraf inte är behörig att vara

revisor. Har banken anställda eller

delegater med uppgift att

uteslutande eller huvudsakligen

sköta bankens interna revision, får

revisorn dock anlita dessa i den

utsträckning det är förenligt med

god revisionssed.

6 §8

Ett uppdrag att tills vidare vara

revisor i en sparbank eller i en

medlemsbank upphör när en ny

revisor har utsetts.

Ett uppdrag som revisor i en sparbank eller i en medlemsbank upphör i

förtid, om revisorn eller den som utsett honom begär det. Anmälan om

detta skall göras hos styrelsen och, om en revisor som inte är vald på

stämman vill avgå, hos den som har tillsatt honom.

I en sparbank eller i en medlemsbank där Finansinspektionen inte

förordnat revisor skall en revisor vars uppdrag upphör i förtid genast

anmäla detta till inspektionen. Revisorn skall i anmälningen lämna en

redogörelse för iakttagelserna vid den granskning som han har utfört

under den del av det löpande räkenskapsåret som hans uppdrag har

omfattat. För anmälningen gäller i tillämpliga delar vad som föreskrivs i

11 § tredje och fjärde styckena om revisionsberättelse. Avskrift av

anmälningen skall överlämnas till bankens styrelse.

Upphör en revisors uppdrag i förtid eller uppkommer hinder för honom

enligt 3 5 §§ eller enligt stadgarna att vara revisor och finns det inte

någon suppleant för honom, skall styrelsen vidta åtgärder för att en ny

revisor tillsätts för den återstående mandattiden. Finansinspektionen kan,

om det finns särskilda skäl, medge att en ny revisor utses vid närmast

följande ordinarie stämma.

7 §

Styrelsen skall, om inte rättelse utan dröjsmål sker genom den som

utser revisor, göra anmälan hos Finansinspektionen om

1. auktoriserad revisor inte är utsedd enligt 4 §,

2. en revisor är obehörig enligt

3 § första stycket eller 5 § eller

enligt stadgarna, eller

2. en revisor är obehörig enligt

3 § första eller andra stycket eller

5 § eller enligt stadgarna, eller

3. en bestämmelse i denna lag eller stadgarna om antalet revisorer har

åsidosatts.

Var och en kan göra anmälan enligt första stycket.

Bestämmelser om Finansinspektionens möjligheter att åstadkomma

rättelse finns i 7 kap.

14 §9

Revisorerna i en sparbank eller i en medlemsbank får inte lämna

upplysningar till en enskild huvudman, medlem eller utomstående om

sådana angelägenheter som de har fått kännedom om vid fullgörandet av

sina uppdrag, om det kan vara till nackdel för banken.

I 1 kap. 10 § föreskrivs att enskildas förhållanden till bank inte obehör-

igen får röjas.

Revisorerna är skyldiga att

1. till stämman lämna alla upplysningar som stämman begär, om det

inte skulle vara till väsentlig nackdel för banken eller till nämnvärd oläg-

enhet för enskild,

2. till medrevisorer, granskare

som avses i 15 §, ny revisor och,

om banken har försatts i konkurs,

konkursförvaltare lämna

erforderliga upplysningar om

bankens angelägenheter, samt

2. till medrevisorer, lekmanna-

revisor, granskare som avses i

15 §, ny revisor och, om banken

har försatts i konkurs,

konkursförvaltare lämna

erforderliga upplysningar om

bankens angelägenheter, samt

3. på begäran lämna upplysningar om bankens angelägenheter till

undersökningsledaren under förundersökning i brottmål.

Bestämmelser om revisorers rapporteringsskyldighet till Finans-

inspektionen finns i 8 a §.

15 §10

Varje röstberättigad i en sparbank eller i en medlemsbank kan väcka

förslag om att Finansinspektionen skall utse granskare för särskild

granskning av bankens förvaltning och räkenskaper under viss förfluten

tid eller av vissa åtgärder eller förhållanden i banken. Förslaget skall

framställas på en ordinarie stämma eller på stämma där ärendet enligt

kallelsen skall behandlas. Finansinspektionen skall på begäran av en

röstberättigad och efter att ha hört bankens styrelse förordna en eller flera

granskare, om förslaget biträds

1. i en sparbank av minst en tiondel av samtliga huvudmän eller en

tredjedel av de närvarande huvudmännen, eller

2. i en medlemsbank av minst en tiondel av samtliga röstberättigade

eller en tredjedel av de närvarande röstberättigade.

I en medlemsbank kan innehavaren av förlagsandelar begära hos

styrelsen att granskare utses. Begärs detta av innehavare som företräder

förlagsinsatser till ett sammanlagt belopp motsvarande minst en tiondel

av det totalt inbetalda insatskapitalet, skall styrelsen senast inom två

månader göra framställning härom hos Finansinspektionen. Försummas

detta får varje innehavare av en förlagsandel göra sådan framställning.

Vad som sägs om revisor i 3 §

första och tredje styckena, 5, 8 a,

9, 13 och 14 §§ samt 5 kap. 2, 4

och 6 8 §§ tillämpas även i fråga

om granskare.

Vad som sägs om revisor i 3 §

första och fjärde styckena, 5, 8 a,

9, 13 och 14 §§ samt 5 kap. 2, 4, 6

och 7 §§ tillämpas även i fråga om

granskare. Den som är underårig

får inte vara granskare.

Yttrande över granskningen skall avges till stämman. Yttrandet skall

hållas tillgängligt hos banken under minst en vecka före stämman för

huvudman, medlem eller annan röstberättigad och genast sändas till var

och en av dem som begär det. Yttrandet skall också läggas fram på

stämman. På samma sätt skall yttrandet hållas tillgängligt för och sändas

till innehavare av förlagsandelar, om granskaren har utsetts på begäran av

en sådan innehavare.

4 kap. Allmän granskning

Lekmannarevisor

1 § Om inte annat föreskrivs i stadgarna, får det i en sparbank eller i en

medlemsbank utses en eller flera personer (lekmannarevisorer) att utföra

sådan granskning som anges i 4 §.

2 § För en lekmannarevisor får en eller flera suppleanter utses. Vad som

sägs i denna lag om lekmannarevisor skall i tillämpliga delar även gälla

suppleant.

3 § Bestämmelserna i denna lag om revisorer är inte tillämpliga på

lekmannarevisorer.

Lekmannarevisorns uppgifter

4 § Lekmannarevisorn skall granska om bankens verksamhet sköts på ett

ändamålsenligt och från ekonomisk synpunkt tillfredsställande sätt och

om bankens interna kontroll är tillräcklig. Granskningen skall vara så

ingående och omfattande som god sed vid detta slag av granskning

kräver.

5 § Lekmannarevisorn skall följa de anvisningar som meddelas av

stämman, såvida de inte strider mot lag, stadgarna eller god sed.

6 § Lekmannarevisorn skall efter varje räkenskapsår lämna en

granskningsrapport till stämman. Bestämmelser om rapportens innehåll

och den tidpunkt då den skall lämnas till bolagets styrelse finns i 14 §.

7 § Lekmannarevisorn får inte underteckna en sådan revisionsberättelse

som avses i 3 kap. 11 § första stycket.

Tillhandahållande av upplysningar m.m.

8 § Styrelsen skall ge lekmannarevisorn tillfälle att genomföra

granskningen i den omfattning lekmannarevisorn anser vara nödvändig

samt lämna de upplysningar och det biträde som lekmannarevisorn begär.

Samma skyldighet har företagsledningen, revisorerna och

lekmannarevisorerna i ett dotterföretag gentemot lekmannarevisorn i

moderbanken.

Hur lekmannarevisor utses

9 § En lekmannarevisor väljs av stämman, om inte stadgarna innehåller

bestämmelser om att denne skall utses på annat sätt.

Obehörighetsgrunder

10 § Den som är underårig eller i konkurs eller har fått näringsförbud

eller har förvaltare enligt 11 kap. 7 § föräldrabalken får inte vara

lekmannarevisor.

Jäv

11 § Den får inte vara lekmannarevisor som

1. är styrelseledamot i banken eller dess dotterföretag eller delegat i

banken eller biträder vid bankens bokföring eller medelsförvaltning eller

bankens kontroll däröver,

2. är anställd hos banken eller på något annat sätt har en underordnad

eller beroende ställning till banken eller till någon som avses under 1

eller är verksam i samma företag som den som yrkesmässigt biträder

banken vid grundbokföringen eller medelsförvaltningen eller bankens

kontroll däröver,

3. är gift eller sambo med eller är syskon eller släkting i rätt upp- eller

nedstigande led till en person som avses under 1 eller är besvågrad med

en sådan person i rätt upp- eller nedstigande led eller så att den ene är gift

med den andres syskon, eller

4. står i låneskuld till banken eller annat företag i samma koncern eller

har förpliktelser som banken eller ett sådant företag har ställt säkerhet

för.

I fråga om lekmannarevisor i en medlemsbank gäller vad som sägs i

första stycket 4 endast om låneskulden eller säkerheten går utöver vad

som normalt sammanhänger med medlemskap i banken.

Den som enligt denna paragraf inte är behörig att vara lekmannarevisor

får inte heller vara lekmannarevisor i ett dotterföretag till banken.

Anlitande av biträde

12 § En lekmannarevisor får vid granskningen inte anlita någon som

enligt 11 § inte är behörig att vara lekmannarevisor. Har banken anställda

eller delegater med uppgift att uteslutande eller huvudsakligen sköta

bankens interna revision, får lekmannarevisorn dock anlita dessa i den

utsträckning det är förenligt med god sed.

Lekmannarevisorns avgång

13 § Ett uppdrag som lekmannarevisor upphör, om lekmannarevisorn

eller den som utsett lekmannarevisorn anmäler att uppdraget skall upp-

höra. Anmälan skall göras hos styrelsen. Om en lekmannarevisor som

inte är vald på stämman vill avgå, skall han anmäla det också hos den

som har utsett honom.

Lekmannarevisorns granskningsrappport

14 § Granskningsrapporten skall lämnas till bankens styrelse senast två

veckor före ordinarie stämma.

I rapporten skall lekmannarevisorn uttala sig om sådana förhållanden

som avses i 4 § och om sådana förhållanden som han har varit skyldig att

granska enligt 5 §. Om lekmannarevisorn finner anledning till

anmärkning mot någon styrelseledamot, skall han upplysa om detta i

rapporten och lämna uppgift om anledningen till anmärkningen.

En lekmannarevisor får i granskningsrapporten lämna även andra

upplysningar som han anser att huvudmännen i en sparbank eller

medlemmarna och innehavarna av förlagsandelar i en medlemsbank bör

få kännedom om.

15 § I en sparbank skall granskningsrapporten sändas till huvudmännen

på samma sätt som anges i 4 kap. 9 § fjärde stycket sparbankslagen

(1987:619) samt läggas fram på stämman.

I en medlemsbank skall granskningsrapporten hållas tillgänglig för och

sändas till medlemmarna och innehavarna av förlagsandelar på samma

sätt som anges i 7 kap. 8 § fjärde stycket lagen (1995:1570) om

medlemsbanker samt läggas fram på stämman.

Lekmannarevisorns närvaro vid stämma

16 § Lekmannarevisorn har rätt att närvara vid stämma. Han är skyldig

att närvara om det med hänsyn till ärendena kan anses nödvändigt.

Lekmannarevisorns tystnadsplikt

17 § Lekmannarevisorn får inte lämna upplysningar till en enskild

huvudman, medlem eller utomstående om sådana angelägenheter som

han har fått kännedom om när han fullgör sitt uppdrag, om det kan vara

till skada för banken.

I 1 kap. 10 § föreskrivs att enskildas förhållanden till bank inte obehör-

igen får röjas.

Lekmannarevisorns upplysningsplikt

18 § Lekmannarevisorn är skyldig att till stämman lämna alla upp-

lysningar som stämman begär, om det inte skulle vara till väsentlig

nackdel för banken eller till nämnvärd olägenhet för enskild.

19 § Lekmannarevisorn är skyldig att lämna revisor, annan

lekmannarevisor, granskare som avses i 3 kap. 15 § och, om banken har

försatts i konkurs, konkursförvaltaren de upplysningar som behövs om

bankens angelägenheter.

Lekmannarevisorn är dessutom skyldig att på begäran lämna

upplysningar om bankens angelägenheter till undersökningsledaren under

förundersökning i brottmål.

5 kap.

2 §11

En revisor i en sparbank eller i

en medlemsbank är ersättnings-

skyldig enligt de grunder som

anges i 1 §. Han ansvarar även för

skada som uppsåtligen eller av

oaktsamhet vållas av hans

medhjälpare.

En revisor eller en lekmanna-

revisor i en sparbank eller i en

medlemsbank är

ersättningsskyldig enligt de

grunder som anges i 1 §. Revisorn

eller lekmannarevisorn ansvarar

även för skada som uppsåtligen

eller av oaktsamhet vållas av hans

medhjälpare.

Om ett revisionsbolag är revisor, åligger ersättningsskyldigheten detta

bolag och den som är huvudansvarig för revisionen.

8 §12

Sådan talan för en banks räkning

enligt 1 3 §§, som inte grundas på

brott, kan ej väckas mot

1. styrelseledamot sedan tre år

förflutit från utgången av det

räkenskapsår då det beslut eller

den åtgärd, som ligger till grund

för talan, fattades eller vidtogs,

2. delegat sedan ett år förflutit

från det att årsredovisningen och

revisionsberättelsen för det

räkenskapsår varunder den

ansvarsgrundande åtgärden

vidtogs framlades på stämman,

3. revisor sedan tre år förflutit

från det att revisionsberättelsen

lades fram på stämman eller

yttrande som avses i denna lag

avgavs,

4. stiftare sedan tre år förlutit

från det beslutet om bankens

bildande fattades på den

konstituerande stämman, samt

5. huvudman eller medlem i

medlemsbank eller röstberättigad,

som inte är medlem, sedan två år

förflutit från det beslut eller den

åtgärd som ligger till grund för

talan.

Försätts banken i konkurs på en

ansökan som gjorts innan den tid

som anges i första stycket har gått

ut, kan konkursboet föra talan

enligt 1 3 §§ trots att frihet från

skadeståndsansvar har inträtt

enligt 6 7 §§. Efter utgången av

den nämnda tiden kan en sådan

talan dock inte väckas senare än

sex månader från

edgångssammanträdet.

Sådan talan för en banks räkning

enligt 1 3 §§, som inte grundas på

brott, kan ej väckas mot

1. styrelseledamot sedan fem år

förflutit från utgången av det

räkenskapsår då det beslut eller

den åtgärd, som ligger till grund

för talan, fattades eller vidtogs,

2. delegat sedan tre år förflutit

från utgången av det räkenskapsår

då det beslut eller den åtgärd som

ligger till grund för talan fattades

eller vidtogs,

3. revisor sedan fem år förflutit

från utgången av det räkenskapsår

som revisionsberättelsen avser,

4. lekmannarevisor sedan fem år

förflutit från utgången av det

räkenskapsår som gransknings-

rapporten avser,

5. granskare som avses i 3 kap.

15 § sedan fem år förflutit från

den dag när yttrandet över den

särskilda granskningen lades fram

på stämman,

6. stiftare sedan fem år förflutit

från det beslutet om bankens

bildande fattades på den

konstituerande stämman, samt

7. huvudman eller medlem i

medlemsbank eller röstberättigad,

som inte är medlem, sedan två år

förflutit från det beslut eller den

åtgärd som ligger till grund för

talan.

Försätts banken i konkurs på en

ansökan som gjorts innan den tid

som anges i första stycket har gått

ut, kan konkursboet föra talan

enligt 1 3 §§ trots att frihet från

skadeståndsansvar har inträtt

enligt 6 § eller 7 §. Efter utgången

av den nämnda tiden kan en sådan

talan dock inte väckas senare än

sex månader från

edgångssammanträdet.

9 kap.

 15 §13

I ett bankaktiebolag skall minst

en av de revisorer som utsetts av

bolagsstämman vara auktoriserad

revisor.

I ett bankaktiebolag skall minst

en revisor som bolagsstämman

utsett vara auktoriserad revisor.

En revisor som förordnats av Finansinspektionen skall oavsett

bolagsstämmans anvisningar följa den instruktion som inspektionen

utfärdat för honom eller henne.

Om bolagsstämman inte har utsett en auktoriserad revisor är be-

stämmelserna om länsstyrelseförordnande i 10 kap. 24 och 26 §§

aktiebolagslagen (1975:1385) tillämpliga.

3.14

Ett företag som den 1 januari

1996 bedrev inlåningsverksamhet

som inte fordrade tillstånd enligt

äldre lag får fortsätta med

verksamheten längst till den 31

december 1999.

Ett företag som den 1 januari

1996 bedrev inlåningsverksamhet

som inte fordrade tillstånd enligt

äldre lag får fortsätta med

verksamheten längst till och med

den 31 december 2001.

1. Denna lag träder i kraft i fråga om den ändrade

övergångsbestämmelsen den 31 december 1999 och i övrigt den 1 januari

2000.

2. Om en banks stadgar vid lagens ikraftträdande strider mot någon

bestämmelse i denna lag, skall styrelsen till den första ordinarie stämman

därefter lägga fram förslag om sådan ändring av stadgarna att dessa

stämmer överens med bestämmelsen.

3. Den som är revisor i en sparbank eller i en medlemsbank när denna

lag träder i kraft och som inte är auktoriserad eller godkänd revisor får

trots bestämmelsen i 3 kap. 3 § andra stycket fortsätta som revisor till

utgången av den första ordinarie stämma som hålls efter ikraftträdandet.

4. Intill utgången av år 2000 får en auktoriserad eller godkänd revisor

trots bestämmelserna i 3 kap. 1 § andra stycket utses för en kortare

mandattid än fyra år.

Om ett revisorsuppdrag som har getts före lagens ikraftträdande gäller

för viss tid, består det till utgången av mandattiden. Om uppdraget gäller

tills vidare, består det till utgången av den första ordinarie stämma som

hålls efter utgången av år 2000.

5. Beträffande tiden för väckande av talan om anspråk på skadestånd

till banken enligt 5 kap. 1 och 2 §§ gäller äldre bestämmelser, om

anspråket har uppkommit före lagens ikraftträdande.

2.2 Förslag till lag om ändring i sparbankslagen

(1987:619)

Härigenom föreskrivs att 2 kap. 2 § och 4 kap. 2 § sparbankslagen

(1987:619) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

2 §

Stiftarna anger villkoren för sparbankens bildande. När en sparbank

bildas skall till en grundfond avsättas ett belopp, vars storlek skall

bestämmas med hänsyn till omfattningen och beskaffenheten av den

planerade rörelsen. Grundfonden skall betalas med pengar.

Sparbanken skall när rörelsen

påbörjas ha fonder som vid

tidpunkten för beslut om oktroj

motsvarar minst en miljon ecu. I

5 kap. 4 § 4 lagen (1995:1559) om

årsredovisning i kreditinstitut och

värdepappersbolag finns bestäm-

melser om vad som utgör fonder.

Sparbanken skall när rörelsen

påbörjas ha fonder som vid

tidpunkten för beslut om oktroj

motsvarar minst en miljon euro. I

5 kap. 4 § 4 lagen (1995:1559) om

årsredovisning i kreditinstitut och

värdepappersbolag finns bestäm-

melser om vad som utgör fonder.

4 kap.

2 §

En huvudman får inte vara

1. underårig eller i konkurs,

2. bosatt utanför Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, om inte

Finansinspektionen på grund av särskilda förhållanden medger det,

3. anställd i sparbanken, om inte reglementet uttryckligen medger

detta, eller

4. huvudman, styrelseledamot eller anställd i annan sparbank.

En huvudman får inte ha förvaltare enligt 11 kap. 7 § föräldrabalken.

En huvudman, som utses av

kommunfullmäktige eller

landstingsfullmäktige enligt 3 §,

får inte heller vara anställd eller

styrelseledamot i något annat

bankaktiebolag än Sparbanken

Sverige AB eller i en medlemsbank

eller inom landshypoteks- och

stadshypoteksinstitutionerna.

En huvudman, som utses av

kommunfullmäktige eller

landstingsfullmäktige enligt 3 §,

får inte heller vara anställd eller

styrelseledamot i något annat

bankaktiebolag än

FöreningsSparbanken AB (publ)

eller i en medlemsbank eller inom

landshypoteks- och

stadshypoteksinstitutionerna.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1995:1570) om

medlemsbanker

Härigenom föreskrivs att 1 kap. 4 § lagen (1995:1570) om

medlemsbanker skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

4 §

Varje medlem skall betala insats i medlemsbanken i enlighet med vad

som föreskrivs i stadgarna. Betalningen skall alltid fullgöras i pengar.

En medlemsbank skall när bank-

ens rörelse påbörjas ha ett bundet

eget kapital som vid tidpunkten för

beslut om oktroj motsvarar minst

fem miljoner ecu. I 5 kap. 4 § 5

lagen (1995:1559) om

årsredovisning i kreditinstitut och

värdepappersbolag finns

bestämmelser om vad som utgör

bundet eget kapital.

Om balansomslutningen i den

planerade verksamheten kan

beräknas uppgå till högst etthundra

miljoner kronor, får regeringen

medge att bolaget har lägre bundet

eget kapital än det som anges i

första stycket, dock lägst motsvar-

ande en miljon ecu.

En medlemsbank skall när bank-

ens rörelse påbörjas ha ett bundet

eget kapital som vid tidpunkten för

beslut om oktroj motsvarar minst

fem miljoner euro. I 5 kap. 4 § 5

lagen (1995:1559) om

årsredovisning i kreditinstitut och

värdepappersbolag finns

bestämmelser om vad som utgör

bundet eget kapital.

Om balansomslutningen i den

planerade verksamheten kan

beräknas uppgå till högst etthundra

miljoner kronor, får regeringen

medge att banken har lägre bundet

eget kapital än det som anges i

första stycket, dock lägst motsvar-

ande en miljon euro.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1995:1559) om

årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag

Härigenom föreskrivs att 8 kap. 4 § lagen (1995:1559) om

årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

8 kap.

4 §

Årsredovisningen för det

förflutna räkenskapsåret skall

lämnas till revisorerna

Årsredovisningen för det

förflutna räkenskapsåret skall

lämnas till revisorerna och

lekmannarevisorerna

1. i en bank senast en månad

före ordinarie stämma,

1. i ett bankaktiebolag eller i en

medlemsbank senast en månad

före ordinarie stämma,

2. i en sparbank senast en månad före ordinarie stämma, dock senast

den 31 mars,

3. i ett hypoteksinstitut senast fyra månader efter räkenskapsårets

utgång.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

2.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1995:1571) om

insättningsgaranti

Härigenom föreskrivs att 16 § lagen (1995:1571) om insättningsgaranti

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

16 §

Ett institut som omfattas av

garantin skall lämna de uppgifter

till nämnden som den behöver för

att fastställa institutets avgift och i

övrigt för sin verksamhet enligt

denna lag. De uppgifter som

nämn-den behöver för att fastställa

ett instituts avgift skall ha

granskats av en av de revisorer

som utsetts av institutet i enlighet

med 3 kap. 1 § bankrörelselagen

(1987:617) eller, när det gäller

värde-pappersbolag, 10 kap. 8 §

aktiebolagslagen (1975:1385).

Ett institut som omfattas av

garantin skall lämna de uppgifter

till nämnden som den behöver för

att fastställa institutets avgift och i

övrigt för sin verksamhet enligt

denna lag. De uppgifter som

nämn-den behöver för att fastställa

ett instituts avgift skall ha

granskats av en revisor som utsetts

av institutet i enlighet med 3 kap.

1 § bankrörelselagen (1987:617)

eller, när det gäller bankaktiebolag

och värdepappersbolag, 10 kap.

8 § aktiebolagslagen (1975:1385).

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

3 Ärendet och dess beredning

Inom Finansdepartementet har utarbetats en departementspromemoria,

Ändrade regler för revisorer i sparbanker och medlemsbanker, m.m.

(Ds 1999:8). Promemorian färdigställdes i februari 1999. Syftet med

förslagen i promemorian är huvudsakligen att utjämna vissa skillnader

mellan reglerna för bankaktiebolag å ena sidan och reglerna för sparban-

ker och medlemsbanker å andra sidan. De skillnader som avses gäller

framför allt reglerna om minsta antalet revisorer, om

obehörighetsgrunder och kompetenskrav för revisorer, om revisorsjäv

samt om tidsfrister för väckande av talan om skadestånd till banken.

Skillnaderna uppkom genom lagändringar som trädde i kraft vid

årsskiftet 1998/99 och som innebär att aktiebolagslagen (1975:1385) i

stället för den upphävda bankaktiebolagslagen (1987:618) utgör den

associationsrättsliga grunden för bankaktiebolag.

Departementspromemorians förslag innebär när det gäller revisors

kompetens att svensk lagstiftning anpassas till EG-rättens bestämmelser

om vem som får utses till revisor i bl.a. sparbanker och medlemsbanker.

Departementspromemorian har remissbehandlats. En förteckning över

de remissinstanser som har yttrat sig finns i bilaga 1. Remissyttrandena

finns tillgängliga i Finansdepartementets lagstiftningsärende

(dnr Fi 1999/744).

Inom Finansdepartementet har vidare utarbetats en promemoria med

förslag till en förlängning av en övergångsbestämmelse till

bankrörelselagen. Bestämmelsen ger i sin nuvarande lydelse företag som

den 1 januari 1996 bedrev inlåningsverksamhet som inte fordrade

tillstånd enligt äldre lag möjlighet att fortsätta med verksamheten längst

till den 31 december 1999. Promemorian har remissbehandlats. En

förteckning över de remissinstanser som har yttrat sig finns i bilaga 2.

Remissyttrandena finns tillgängliga i lagstiftningsärendet (dnr

Fi 1999/1250).

Lagrådet

Regeringen beslutade den 22 april 1999 att inhämta Lagrådets yttrande

över de lagförslag som finns i bilaga 3.

Lagrådets yttrande finns i bilaga 4.

Lagrådets synpunkter behandlas i författningskommentaren i

anslutning till de bestämmelser som synpunkterna berör. Regeringen har

i huvudsak följt Lagrådets förslag till justeringar.

När det gäller förslaget om en ändrad övergångsbestämmelse till bank-

rörelselagen har regeringen ansett att detta förslag är av sådan

okomplicerad beskaffenhet att Lagrådets hörande skulle sakna betydelse.

Något yttrande från Lagrådet har därför inte inhämtats över detta

lagförslag.

4 Bakgrund

4.1 Allmänt om regleringen av banker och andra

kreditinstitut

Bankverksamhet får bedrivas av bankaktiebolag, sparbanker och

medlemsbanker. De centrala reglerna för banker finns i bankrörelselagen

(1987:617), aktiebolagslagen (1975:1385), sparbankslagen (1987:619)

och lagen (1995:1570) om medlemsbanker.

Kreditmarknadsföretag är sådana företag som bedriver tillståndspliktig

finansieringsverksamhet utan att den är att beteckna som bankrörelse.

Tillstånd kan ges till svenska aktiebolag (kreditmarknadsbolag) och

svenska ekonomiska föreningar (kreditmarknadsföreningar) samt

utländska kreditinstitut. Verksamheten regleras i lagen (1992:1610) om

finansieringsverksamhet. För kreditmarknadsbolag gäller därutöver

aktiebolagslagen och för kreditmarknadsföreningar lagen (1987:667) om

ekonomiska föreningar, om inte annat följer av bestämmelser i lagen om

finansieringsverksamhet. För utländska kreditinstituts verksamhet genom

filial i Sverige gäller bestämmelserna i den lagen i tillämpliga delar och i

övrigt lagen (1992:160) om utländska filialer m.m.

4.2 Närmare om den associationsrättsliga lagstiftningen

för banker

Bankaktiebolag, sparbanker och medlemsbanker utgör skilda slag av

associationsrättsliga sammanslutningar. För sparbanker och medlems-

banker finns särskilda lagar som innehåller merparten av de

associationsrättsliga bestämmelserna. Dessa bestämmelser finns för

sparbanker i sparbankslagen och för medlemsbanker i lagen om

medlemsbanker. Motsvarande bestämmelser för bankaktiebolag fanns

tidigare i bankaktiebolagslagen (1987:618). Den lagen upphörde

emellertid att gälla vid årsskiftet 1998/99. För bankaktiebolag gäller

sedan dess i stället aktiebolagslagens bestämmelser med de avvikelser

som följer av bankrörelselagen.

Denna förändring beträffande bankaktiebolagen är en följd av den ny-

ligen gjorda översynen av de särskilda associationsrättsliga reglerna för

bankaktiebolag. Utgångspunkten för den översynen var att låta

aktiebolagslagen tillämpas även för bankaktiebolag. Endast mycket väl

motiverade särbestämmelser skulle få finnas kvar. Översynen utmynnade

i prop. 1997/98:166 Ny associationsrätt för bankaktiebolag, m.m.

Propositionen antogs av riksdagen hösten 1998 och lagändringarna

trädde i kraft den 1 januari 1999. Samtidigt trädde en del ändringar i

aktiebolagslagen om bl.a. revision och skadestånd i kraft (prop.

1997/98:99, bet. 1997/98:LU26, rskr. 1997/98:257, SFS 1998:760).

Gemensamma bestämmelser för de tre bankkategorierna finns i bank-

rörelselagen. De gemensamma bestämmelserna omfattar regler om den

rörelse en bank får driva. En bank får endast ägna sig åt viss i lagen an-

given verksamhet, exempelvis inlåning samt kreditgivning och annan

finansieringsverksamhet. En bank får vidare förvärva enbart sådan

egendom som anges i lagen. Utöver sådana gemensamma bestämmelser

innehåller bankrörelselagen dels de särbestämmelser som ansetts

nödvändiga för bankaktiebolag, dels bestämmelser om revision,

skadestånd m.m. och firma för sparbanker och medlemsbanker.

Bankrörelselagen innehåller vidare bestämmelser om bl.a. tillsyn.

4.3 Utgångspunkter

De bestämmelser om revision och skadestånd som enligt bankrörelse-

lagen gäller för sparbanker och medlemsbanker gällde fram till årsskiftet

även för bankaktiebolag. Genom de lagändringar som trädde i kraft vid

årsskiftet infördes delvis annorlunda bestämmelser för bankaktiebolagen.

I prop. 1997/98:166 s. 55 uppmärksammades detta och det konstaterades

där att det i vissa avseenden kunde uppkomma skillnader mellan de

bestämmelser som gäller för bankaktiebolag och de bestämmelser som

gäller för sparbanker och medlemsbanker. I anslutning därtill angavs att

regeringen ämnade återkomma beträffande regleringen av de sistnämnda

bankkategorierna.

Finansbolagens Förening anför i sitt remissvar att de nu föreslagna

förändringarna inte står i överensstämmelse med principen att

associationsrättsliga bestämmelser för banker i huvudsak skall återfinnas

i andra lagar än bankrörelselagen. Regeringen vill med anledning därav

framhålla att avsikten fortfarande är att regleringen av sparbanker och

medlemsbanker skall ses över. I detta senare sammanhang avses bl.a. att

övervägas om lagen om ekonomiska föreningar kan utgöra den

associationsrättsliga grunden för medlemsbanker på motsvarande sätt

som aktiebolagslagen numera gör för bankaktiebolag.

En del av de skillnader som uppkommit mellan de olika bankkate-

gorierna är emellertid mer påtagliga än andra. Detta gäller t.ex. reglerna

om minsta antalet revisorer, om obehörighetsgrunder och kompetenskrav

för revisorer, om revisorsjäv och om tidsfrister för väckande av talan om

skadestånd till banken. Det är angeläget att redan nu ta ställning till i

vilken utsträckning dessa skillnader är motiverade och bör behållas.

När det gäller kompetenskravet för revisorer ställer dessutom EG-

rättsliga regler vissa krav. Dessa regler återfinns i rådets åttonde direktiv

(84/253/EEG) av den 10 april 1984 om godkännande av personer som

har ansvar för lagstadgad revision av räkenskaper (det åttonde

bolagsrättsliga direktivet), det s.k. revisorsdirektivet. Direktivet reglerar

vad som skall gälla beträffande sådana personer som utför lagstadgad

granskning av bolags och andra företags årsredovisningar och

koncernredovisningar, förutsatt att sådan granskning föreskrivs i

gemenskapsrätten. Beträffande bl.a. banker föreskrivs sådan granskning i

rådets direktiv (86/635/EEG) av den 8 december 1986 om årsbokslut och

sammanställd redovisning för banker och andra finansiella institut, det

s.k. bankredovisningsdirektivet. Revisorsdirektivet innebär således för

svenskt vidkommande att personer som inte är auktoriserade eller

godkända revisorer inte får utses till revisorer i bl.a. aktiebolag och

banker. För aktiebolagens del, och därmed för bankaktiebolagens,

införlivades denna EG-rättsliga regel i svensk rätt genom lagändringar

som trädde i kraft vid årsskiftet (10 kap. 11 § aktiebolagslagen).

Motsvarande anpassning till EG:s krav i fråga om revisorns kompetens

måste göras även beträffande sparbanker och medlemsbanker.

I och med att nyssnämnda EG-rättsliga regel införlivats med svensk

rätt för aktiebolag, däribland bankaktiebolag, kommer sådana personer

som nu är revisorer och som saknar formell kompetens inte att kunna

fortsätta att vara revisorer. Av olika skäl har det emellertid ansetts viktigt

att denna kategori personer alltjämt har möjlighet att utföra en viss form

av granskning. Därför finns nu för aktiebolagens del regler om s.k.

lekmannarevisor. När EG-regeln om revisors kompetens genomförs

beträffande sparbanker och medlemsbanker uppkommer frågan om

ordningen med lekmannarevisorer bör införas även för dessa banker.

5 Överväganden

5.1 Revision m.m.

5.1.1 Antalet revisorer

Regeringens förslag: I sparbanker och medlemsbanker skall det

finnas minst en revisor.

Departementspromemorians förslag: Överensstämmer med

regeringens förslag.

Remissinstanserna: Tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran.

Bakgrund: Sparbanker och medlemsbanker skall enligt 3 kap. 1 §

första stycket bankrörelselagen ha minst två revisorer. Detsamma har

gällt för bankaktiebolag. I och med avskaffandet av den särskilda

associationsrättsliga lagstiftningen för bankaktiebolag gäller fr.o.m. den

1 januari 1999 aktiebolagslagens bestämmelser om revisorer för dessa

banker. Bestämmelserna innebär att bankaktiebolag skall ha minst en

revisor (10 kap. 1 § aktiebolagslagen).

Skälen för regeringens förslag: Som skäl för att nämnda

bestämmelse i aktiebolagslagen skall tillämpas även på bankaktiebolag

anfördes i prop. 1997/98:166 (s. 130) väsentligen följande.

"Enligt 10 kap. 1 § ABL skall det i ett aktiebolag finnas minst en

revisor. Enligt 3 kap. 1 § första stycket BRL skall en bank ha minst två

revisorer. Detta avsteg från aktiebolagslagen bestämmelser har ansetts

vara motiverat av bankernas verksamhet (prop. 1986/87:12 band 1 s.

256). Enligt förarbetena till aktiebolagslagen (SOU 1971:15 s. 250)

ansågs det inte nödvändigt att såsom i 1944 års aktiebolagslag

föreskriva ett lägsta antal revisorer. Enligt förarbetena leder det lätt till

att förutom den egentlige revisorn utses en person utan lämpliga

kvalifikationer för revisorsuppdrag. Regelns avskaffande

sammanhänger även med att det infördes en regel om att vissa bolag

kunde utses till revisorer (numera registrerade revisionsbolag). Om ett

sådant bolag anlitas kan det reviderande bolaget sätta in det antal

revisorer som anses nödvändigt.

 Enligt regeringens mening är antalet revisorer inte ensamt avgörande

för revisionens kvalitet. Att bankaktiebolagen bedriver särskilt

betydelsefull verksamhet kan därför inte motivera den aktuella

särregeln. Den bör mot denna bakgrund inte behållas. Något hinder för

bankaktiebolagen att förordna fler revisorer än aktiebolagens

minimikrav föreligger naturligtvis inte."

I allt väsentligt kan samma synsätt som det nu redovisade anläggas i

fråga om minsta antalet revisorer i sparbanker och medlemsbanker. Det

saknas därför anledning att göra åtskillnad mellan de olika

bankkategorierna när det gäller kravet på minsta antalet revisorer i

banken. Bestämmelsen i 3 kap. 1 § första stycket bankrörelelagen bör

därför ändras så att ett krav på minst en revisor i stället för två

kommer att gälla även för sparbanker och medlemsbanker.

5.1.2 Revisors mandattid

Regeringens förslag: För revisorer skall gälla en bestämd mandattid

på fyra år.

Departementspromemorians förslag: Överensstämmer med

regeringens förslag.

Remissinstanserna: Tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran.

Bakgrund: En revisors uppdrag i sparbanker och medlemsbanker gäll-

er enligt 3 kap. 1 § andra stycket bankrörelselagen för den tid som anges

i stadgarna. Enligt samma bestämmelse skall, om uppdraget inte skall

gälla tills vidare, tiden bestämmas så att uppdraget upphör vid slutet av

den ordinarie stämma på vilken revisorsval skall förrättas. Detsamma har

gällt för bankaktiebolag. I och med de lagändringar som gjordes vid

årsskiftet 1998/99 gäller emellertid, enligt 10 kap. 20 § aktiebolagslagen,

uppdraget som revisor i bankaktiebolag till slutet av den ordinarie

bolagsstämma som hålls under det fjärde räkenskapsåret efter

revisorsvalet.

Skälen för regeringens förslag: Som skäl för den ändring av

mandattiden för revisorer i bankaktiebolag som skedde per den 1 januari

1999 anfördes i motiven (prop. 1997/98:166 s. 130) huvudsakligen

följande.

"Enligt 3 kap. 1 § andra stycket BRL skall en revisors uppdrag gälla

för den tid som anges i bolagsordningen. Revisorn kan utses såväl tills

vidare som på viss tid, men om han utses på viss tid skall tiden

bestämmas så att den upphör vid slutet av den ordinarie stämma på

vilken revisorsval skall förrättas. För de allmänna aktiebolagen

föreskrivs i stället i 10 kap. 20 § ABL att revisorsuppdragets längd är

fyra år. Denna regel innebär inte att bolaget måste byta revisor vart

fjärde år utan endast att det måste hållas ett nytt revisorsval. Inte heller

förhindrar den ett bolag från att entlediga en revisor under löpande

mandatperiod. Bestämmelsen i aktiebolagslagen om en bestämd

mandattid infördes genom prop. 1997/98:99 för att värna revisorns

självständighet och oberoende. Det noterades också att kommissionen i

syfte att säkerställa revisorns oberoende i ett förslag till ett femte

bolagsrättsligt direktiv (KOM [90] 629 slutligt), det s.k.

strukturdirektivet, har föreslagit att revisorn alltid skall tillsättas för en

bestämd tid om minst tre och högst sex år.

 Enligt regeringens mening gäller de skäl som anfördes för att ändra

mandattiden för revisorer i allmänna aktiebolag även bankaktiebolag.

Bestämmelserna i aktiebolagslagen bör alltså tillämpas även på bank-

aktiebolag."

Skälen för att ändra mandattiden för revisorer i bankaktiebolag gör sig

gällande även beträffande revisorer i sparbanker och medlemsbanker.

Det saknas skäl att göra åtskillnad mellan de olika bankkategorierna när

det gäller längden på revisorernas mandattid. Därför bör bestämmelsen i

3 kap. 1 § andra stycket bankrörelselagen ändras så att revisor i sparbank

och medlemsbank alltid skall utses för en bestämd tid på fyra år.

5.1.3 Obehörighetsgrunder och kompetenskrav

Regeringens förslag: Endast den som är auktoriserad eller godkänd

revisor skall få utses till revisor i sparbanker och medlemsbanker.

Underårighet skall inte längre utgöra en särskild obehörighetsgrund.

Departementspromemorians förslag: Överensstämmer med

regeringens förslag.

Remissinstanserna: Tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran.

Bakgrund: 3 kap. 3 § första stycket bankrörelselagen anger vissa

obehörighetsgrunder som gäller för revisorer i sparbanker och

medlemsbanker. Enligt bestämmelsen får den som är underårig, i

konkurs eller som har förvaltare enligt 11 kap. 7 § föräldrabalken inte

vara revisor. Enligt 3 kap. 3 § andra stycket bankrörelselagen gäller det

kompetenskravet att revisor skall ha den insikt i och erfarenhet av

redovisning och ekonomiska förhållanden som med hänsyn till arten och

omfånget av bankens verksamhet fordras för uppdragets fullgörande.

Vidare gäller att minst en av stämman utsedd revisor i en sparbank eller i

en medlemsbank skall vara auktoriserad revisor (3 kap. 4 §

bankrörelselagen). Något krav på auktorisation eller godkännande gäller

däremot inte för övriga revisorer i sparbanker eller medlemsbanker.

De lagändringar som vid årsskiftet 1998/99 gjordes för

bankaktiebolagen innebar att endast den som är auktoriserad eller

godkänd revisor får vara revisor i ett bankaktiebolag (10 kap. 11 § aktie-

bolagslagen). Ändringarna betydde samtidigt att restriktionen att den som

är underårig inte får vara revisor försvann för bankaktiebolagens del.

Skälen för regeringens förslag: Bestämmelsen om att endast personer

som är auktoriserade eller godkända revisorer får vara revisorer i

aktiebolag, däribland bankaktiebolag, har motiverats av att EG-rättsliga

regler ställer upp vissa krav beträffande revisorers kompetens (se prop.

1997/98:99 s. 135 och 136 och prop. 1997/98:166 s.132 och 133). De

regler som avses återfinns i rådets åttonde direktiv (84/253/EEG) av den

10 april 1984 om godkännande av personer som har ansvar för

lagstadgad revision av räkenskaper (det åttonde bolagsrättsliga

direktivet), det s.k. revisorsdirektivet. Direktivet reglerar vad som skall

gälla beträffande sådana personer som utför lagstadgad granskning av

bolags och andra företags årsredovisningar och koncernredovisningar,

förutsatt att sådan granskning föreskrivs i gemenskapsrätten. Beträffande

bl.a. banker föreskrivs sådan granskning i rådets direktiv (86/635/EEG)

av den 8 december 1986 om årsbokslut och sammanställd redovisning för

banker och andra finansiella institut, det s.k. bankredovisningsdirektivet.

Revisorsdirektivet innebär således för svenskt vidkommande att personer

som inte är auktoriserade eller godkända revisorer inte får utses till

revisorer i bl.a. aktiebolag och banker. Den svenska lagstiftningen måste

utformas efter dessa EG-rättsliga regler. Därför bör bestämmelsen i 3

kap. 3 § andra stycket bankrörelselagen ändras på så sätt att endast den

som är auktoriserad eller godkänd revisor tillåts vara revisor i en

sparbank eller i en medlemsbank.

För att någon skall kunna bli auktoriserad eller godkänd revisor måste

vederbörande ha genomgått en teoretisk utbildning på universitetsnivå

och därefter under minst tre år ha skaffat sig praktisk erfarenhet. Det

behövs därför av naturliga skäl inte någon regel om att den som är

underårig inte får vara revisor. Bestämmelsen i 3 kap. 3 § första stycket

bankrörelselagen bör därmed ändras på så sätt att obehörighetsgrunden

underårighet tas bort.

Juridiska fakultetsstyrelsen vid Lunds universitet anför i sitt remissvar

att det med avseende på de frågor som behandlas i

departementspromemorian närmare bör anges vad som gäller för sådan

revisor som enligt bestämmelsen i 7 kap. 5 § bankrörelselagen förordnats

av Finansinspektionen. Enligt regeringens uppfattning torde, beträffande

de frågor som behandlas i lagrådsremissen, samma bestämmelser gälla

för sådan revisor som förordnats av Finansinspektionen som för revisor

som utsetts på annat sätt såvida inte annat är stadgat för något särskilt

fall.

5.1.4 Revisorsjäv och kreditjäv

Regeringens förslag: Lån till vissa revisorn närstående skall inte

längre utgöra en särskild jävsgrund. Bankrörelselagens allmänna regel

om delikatessjäv tas bort.

Departementspromemorians förslag: Överensstämmer med

regeringens förslag.

Remissinstanserna: Tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran.

Bakgrund

Lån till revisorn närstående m.m.

Enligt 3 kap. 5 § första stycket 4 bankrörelselagen kan inte den vara

revisor i en sparbank eller en medlemsbank som står i låneskuld till

banken eller annat företag i samma koncern eller har förpliktelser för

vilka banken eller ett sådant företag har ställt säkerhet. Enligt andra

stycket i samma paragraf gäller detta även när skulden eller förpliktelsen

avser revisorns make eller sambo eller juridisk person i vilken sådan

person eller revisorn själv har ett väsentligt ekonomiskt intresse.

Detsamma har gällt för bankaktiebolag. De lagändringar som gjordes vid

årsskiftet 1998/99 innebär emellertid att någon bestämmelse motsvarande

3 kap. 5 § andra stycket bankrörelselagen inte finns för

bankaktiebolagen. Det betyder att lån till vissa revisorn närstående inte

längre utgör en särskild jävsgrund.

Delikatessjäv

3 kap. 5 § tredje stycket bankrörelselagen utgör en allmän regel om

delikatessjäv för revisorer. Enligt bestämmelsen kan en revisor vara

obehörig utan att någon av de särskilda jävsgrunderna i bestämmelsens

första eller andra stycke föreligger, nämligen om det i övrigt finns någon

särskild omständighet som är ägnad att rubba förtroendet för hans

oberoende. För bankaktiebolag upphörde bestämmelsen att gälla vid

årsskiftet 1998/99.

Undantag beträffande vissa låneskulder och förpliktelser

Enligt 3 kap. 5 § femte stycket bankrörelselagen gäller i fråga om annan

revisor i en medlemsbank än auktoriserad revisor vad som sägs i bl.a.

3 kap. 5 § första stycket 4 endast om låneskulden eller säkerheten går

utöver vad som normalt sammanhänger med medlemskap i banken.

Bestämmelsen innebär att den som inte är auktoriserad revisor kan vara

revisor i en medlemsbank även om han står i skuld till banken eller annat

företag i samma koncern eller har förpliktelser som banken eller ett

sådant företag ställt säkerhet för, såvida inte låneskulden eller säkerheten

går utöver vad som normalt sammanhänger med medlemskap i banken.

Kreditjäv

2 kap. 17 § bankrörelselagen innehåller regler om kreditjäv. Reglerna om

kreditjäv syftar framför allt till att förhindra att personer i ledande

ställning i bankerna bedriver spekulativ verksamhet med lånade pengar

och till att garantera att sådana personer står fria och obundna av egna

intressen då de skall bedöma villkor för krediter, värdera säkerheter m.m.

(se prop. 1986/87:12 Band 1, s. 194-198). Enligt 2 kap. 17 § första

stycket 5 bankrörelselagen får en bank inte på andra villkor än sådana

som banken normalt ställer upp lämna kredit till sådan revisor i banken

som avses i 3 kap. 5 § femte stycket bankrörelselagen, dvs. till annan

revisor i medlemsbank än auktoriserad revisor.

Skälet till att revisor i bankaktiebolag och sparbank inte omfattas av

stadgandet är att den som står i låneskuld till en sådan bank inte får vara

revisor i banken. Detsamma gäller för auktoriserad revisor i

medlemsbank.

Skälen för regeringens förslag

Lån till revisorn närstående m.m.

Som skäl för att lån till vissa revisorn närstående inte längre skall utgöra

en särskild jävsgrund för revisor i bankaktiebolag har i prop.

1997/98:166 (s. 134) anförts följande.

"En anpassning till aktiebolagslagens regler skulle för bankak-

tiebolagen alltså innebära främst att lån till vissa revisorn närstående

inte längre skulle konstituera jäv för revisorn. Det är svårt att se att en

sådan ordning skulle påverka förtroendet för revisorer i banker. Redan

enligt gällande rätt föreligger inte någon jävssituation om lånet skulle

ha getts till någon annan närstående, t.ex. barn, syskon eller förälder

till revisorn. Därtill kommer att en kategorisk jävsregel beträffande

vissa revisorernas närstående personer kan komma att ge högst

onyanserade effekter, särskilt som utlåningsverksamhet är en av de

mest typiska rörelsegrenarna i banker, och dessutom noggrant reglerad.

Det föreslås därför att jävsfrågan beträffande lån som ges till revisorns

make eller sambo skall bedömas enligt de allmänna

delikatessjävsreglerna i lagen (1995:528) om revisorer, vilka behandlas

närmare i det följande."

Nu anförda synpunkter gör sig gällande även beträffande revisorer i

sparbanker och medlemsbanker. Det finns därför inte någon anledning att

behålla den skillnad som för närvarande finns mellan de olika

bankkategorierna i detta avseende. Således bör bestämmelsen i 3 kap. 5 §

andra stycket bankrörelselagen om att lån till vissa revisorn närstående

utgör grund för jäv för denne tas bort.

Delikatessjäv

Som skäl för att den allmänna regeln om delikatessjäv i bankrörelselagen

skulle upphöra att gälla för bankaktiebolag anfördes i prop. 1997/98:166

(s. 134) bl.a. följande.

"3 kap. 5 § tredje stycket BRL innehåller en allmän regel om

delikatessjäv för revisorer. Det stadgas sålunda att en revisor är

obehörig också om det i övrigt finns någon särskild omständighet som

är ägnad att rubba förtroendet för hans oberoende. Denna regel saknar

motsvarighet i aktiebolagslagen. Det framgår inte av förarbetena (prop.

1986/87:12 band 1 s. 263) varför denna särbestämmelse infördes men

det får antas bero på att en det är av särskild vikt att en revisor i en

bank inte hamnar i en lojalitetskonflikt.

 14 § lagen om revisorer innehåller en bestämmelse enligt vilken en

revisor förutom att iaktta gällande jävsbestämmelser för revisorer,

skall avböja eller avsäga sig uppdraget om det i annat fall finns någon

särskild omständighet som kan rubba förtroendet till revisorns

opartiskhet eller självständighet.

 Nu nämnda bestämmelse i lagen om revisorer torde vara tillräcklig

för att begränsa risken för att en revisor i ett bankaktiebolag hamnar i

en situation som rubbar förtroendet för honom eller henne. Någon

särbestämmelse i bankrörelselagen behövs alltså inte."

I allt väsentligt kan samma synsätt anläggas när det gäller be-

stämmelserna om delikatessjäv för revisorer i sparbanker och med-

lemsbanker som för revisorer i bankaktiebolag. Det finns därför inte skäl

att behålla den skillnad som för närvarande finns mellan de olika

bankkategorierna i detta avseende. Bestämmelsen i 3 kap. 5 § tredje

stycket bankrörelselagen bör således tas bort.

Undantag beträffande vissa låneskulder och förpliktelser

Undantagsbestämmelsen i 3 kap. 5 § femte stycket bankrörelselagen om

att annan än auktoriserad revisor kan vara revisor trots förekomsten av

vissa låneskulder och förpliktelser har motiveras av att det bör vara

möjligt för medlem i medlemsbank att utses till revisor av förtroendeskäl

(jfr prop. 1986/87:12 Band 1 angående motsvarande bestämmelse i

föreningsbankslagen). Bestämmelsen har emellertid även avseende på

godkända revisorer. Dessa kom att omfattas av den genom en lagändring

som trädde i kraft samtidigt som lagen om medlemsbanker började gälla

och föreningsbankslagen (1987:620) upphävdes, dvs. den 1 januari 1996.

De personer som nu är revisorer och som saknar formell revisors-

kompetens kommer, enligt förslaget i avsnitt 5.1.3, inte längre att kunna

vara revisorer i medlemsbanker. Något behov av den nämnda

undantagsbestämmelsen med hänsyn till denna kategori personer i deras

egenskap av revisorer föreligger alltså inte längre. Det bör emellertid

påpekas att en bestämmelse av motsvarande innebörd nedan föreslås

gälla för sådana personer som kan utses att göra en allmän granskning av

banken vid sidan av revisionen, nämligen lekmannarevisorer (se avsnitt

5.2.4). Inte heller när det gäller de godkända revisorerna finns det något

behov av bestämmelsen. En godkänd revisor som står i skuld till en

medlemsbank eller annat företag i samma koncern eller har förpliktelser

för vilka banken eller ett sådant företag har ställt säkerhet bör alltså

fortsättningsvis träffas av jävsbestämmelsen i 3 kap. 5 § första stycket 4

bankrörelselagen även om låneskulden eller säkerheten inte går utöver

vad som normalt sammanhänger med medlemskap i banken.

Bestämmelsen i 3 kap. 5 § femte stycket bankrörelselagen kan därmed

upphöra att gälla.

Kreditjäv för revisorer

Eftersom det föreslås att en godkänd revisor som står i låneskuld till en

medlemsbank inte skall få vara revisor i banken behövs, för sådana

revisorers skull, inte regeln i 2 kap. 17 § första stycket 5

bankrörelselagen om att en bank inte får lämna kredit till godkända

revisorer på andra villkor än sådana som banken normalt ställer upp.

De personer som nu är revisorer på förtroendegrund och som saknar

formell revisorskompetens kommer, som påpekats i det föregående,

enligt förslaget i avsnitt 5.1.3 inte längre att kunna vara revisorer i

medlemsbanker. Något behov av den nämnda kreditjävsbestämmelsen

med hänsyn till denna kategori personer i deras egenskap av revisorer

föreligger alltså inte längre. I ett senare avsnitt (5.2.4) föreslås emellertid

att lekmannarevisorn skall höra till den krets som omfattas av

kreditjävsbestämmelsen.

5.1.5 Revisors upplysningsskyldighet och

rapporteringsskyldighet

Regeringens förslag: En revisor skall vara skyldig att till lekmanna-

revisor lämna erforderliga upplysningar om bankens angelägenheter.

Departementspromemorians förslag: Överensstämmer med

regeringens förslag.

Remissinstanserna: Tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran.

Juridiska fakultetsstyrelsen vid Lunds universitet påtalar att regler mot-

svarande dem som gäller för revisorer i bankaktiebolag i fråga om

skyldigheten att agera vid misstanke om brott (10 kap. 38 40 §§

aktiebolagslagen) bör gälla också för revisorer i sparbanker och

medlemsbanker även om sådana bestämmelser inte gäller generellt för

revisorer i stiftelser och föreningar.

Bakgrund: Enligt 3 kap. 14 § tredje stycket 2 bankrörelselagen är

revisor skyldig att till medrevisor, granskare som avses i 3 kap. 15 §, ny

revisor och, om banken har försatts i konkurs, konkursförvaltare lämna

erforderliga upplysningar om bankens angelägenheter.

En fråga som har samband med revisors upplysningsskyldighet är

frågan om revisors rapporteringsskyldighet. I 3 kap. 8 a §

bankrörelselagen stadgas att revisorn i en sparbank eller i en

medlemsbank omgående skall rapportera till Finansinspektionen om han

vid fullgörandet av sitt uppdrag får kännedom om förhållanden som kan

utgöra en väsentlig överträdelse av de författningar som reglerar bankers

verksamhet, kan påverka bankens fortsatta drift negativt eller kan leda till

att revisorn avstyrker att balansräkningen eller resultaträkningen

fastställs eller till anmärkning enligt 3 kap. 11 § bankrörelselagen.

I sak gäller beträffande nämnda slag av rapporteringsskyldighet

detsamma för revisor i ett bankaktiebolag som för revisor i en sparbank

eller i en medlemsbank (9 kap. 15 § bankrörelselagen). I och med de

lagändringar som trädde i kraft vid årsskiftet 1998/99 föreligger

emellertid numera även en särskild rapporteringsplikt för revisorer i

bankaktiebolag (10 kap. 38 40 §§ aktiebolagslagen). Sistnämnda

bestämmelser innebär i korthet att en revisor som finner att det kan

misstänkas att en styrelseledamot eller den verkställande direktören inom

ramen för bolagets verksamhet har gjort sig skyldig till viss typ av brott

skall underrätta styrelsen om detta och senast två veckor efter

underrättelsen avgå från sitt uppdrag. Skyldigheten att avgå från

uppdraget föreligger dock inte om den ekonomiska skadan av det

misstänkta brottet har ersatts och övriga menliga verkningar av gärningen

har avhjälpts, om det misstänkta brottet redan har anmälts till

polismyndighet eller åklagare eller om det misstänkta brottet är

obetydligt.

Även om bestämmelserna i 3 kap. 8 a § bankrörelselagen (som gäller

för sparbanker och medlemsbanker och i sak också för bankaktiebolag)

och bestämmelserna i 10 kap. 38 40 §§ aktiebolagslagen (som gäller för

bankaktiebolag men inte för sparbanker och medlemsbanker) i vissa

delar överlappar varandra föreligger betydande skillnader, t.ex.

beträffande till vem rapporteringen skall ske, beträffande skyldighet för

revisor att avgå i vissa fall och beträffande vilken typ av förseelser som

skall rapporteras (jfr prop. 1997/98:166 s. 137).

Skälen för regeringens förslag: Lekmannarevisorns uppdrag i

sparbanker och medlemsbanker föreslås bli utformat på ett sätt som nära

överensstämmer med det uppdrag som en revisor har. Lekmannarevisorn

kommer därför att ha samma behov av information om banken som

denne. Det är angeläget att revisorerna och lekmannarevisorerna kan ta

till vara varandras erfarenheter och kunskaper. En förutsättning för detta

är givetvis att de inte har tystnadsplikt i förhållande till varandra. Det bör

därför införas en bestämmelse om att revisorn i en sparbank eller

medlemsbank är skyldig att lämna även lekmannarevisor upplysningar

om banken. En motsvarande skyldighet bör införas för

lekmannarevisorer.

Vad gäller frågan om revisor i sparbank och medlemsbank skall

åläggas samma eller liknande rapporteringsskyldighet som sedan den 1

januari 1999 gäller för revisor i bankaktiebolag enligt bestämmelser i

aktiebolagslagen avser regeringen att behandla denna fråga i samband

med den översyn av lagen om medlemsbanker som avses göras (se

avsnitt 4.3) och som kommer att beröra lagen om ekonomiska föreningar.

Det är lämpligt att den frågan tas upp i det sammanhanget. Dessutom

saknas tillräckligt underlag för att ta ställning i saken i förevarande

lagstiftningsärende.

5.1.6 Särskild granskning

Regeringens förslag: Lån till vissa närstående till någon som utsetts

att utföra en särskild granskning av en sparbank eller en medlemsbank

skall inte längre utgöra jäv för granskaren. Bankrörelselagens all-

männa regel om delikatessjäv för granskare tas bort. En granskare

skall vara skyldig att till lekmannarevisor lämna erforderliga

upplysningar om bankens angelägenheter.

Departementspromemorians förslag: Överensstämmer med

regeringens förslag.

Remissinstanserna: Tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran.

Bakgrund: På initiativ av bl.a. röstberättigad i sparbank eller

medlemsbank skall Finansinspektionen under vissa i 3 kap. 15 §

bankrörelselagen angivna förutsättningar utse granskare för särskild

granskning av banken. Denna särskilda granskning kan avse bankens

förvaltning och räkenskaper under viss förfluten tid eller vissa åtgärder

eller förhållanden i banken. Yttrande över granskningen skall bl.a. läggas

fram på stämman och hållas tillgängligt hos banken under minst en vecka

före stämman.

I 3 kap. 15 § tredje stycket bankrörelselagen föreskrivs att vad som

sägs om revisorer i vissa i stycket angivna lagrum skall tillämpas även i

fråga om granskare.

Skälen för regeringens förslag

Obehörighetsgrunder

I det föregående (avsnitt 5.1.3) har föreslagits att underårighet inte längre

skall upptas som en obehörighetsgrund i 3 kap. 3 § första stycket

bankrörelselagen för revisorer i en bank. Det förslaget hänger samman

med att kompetenskraven för revisorer i sparbanker och medlemsbanker

föreslås bli ändrade på så sätt att det tillkommer en bestämmelse som

innebär att endast den som är auktoriserad eller godkänd revisor kan vara

revisor i en sparbank eller en medlemsbank. Eftersom det i praktiken inte

torde kunna förekomma att den som är auktoriserad eller godkänd revisor

också är underårig har underårighet kunnat tas bort som en självständig

obehörighetsgrund. Det finns inte något krav på att den som utses till

granskare måste vara auktoriserad eller godkänd revisor. Skälen för att

underårighet kan tas bort som en självständig obehörighetsgrund för revi-

sorer har sålunda inte bärighet beträffande granskare. Utöver de

obehörighetsgrunder som gäller för revisorer bör därför för granskare

alltjämt gälla att denne inte får vara underårig. Motsvarande bestämmelse

för aktiebolag, däribland bankaktiebolag, återfinns i 11 kap. 21 §

aktiebolagslagen. Regeln om att underårighet skall utgöra en

obehörighetsgrund för granskare bör lämpligen placeras i anslutning till

de hänvisningar till andra lagrum som görs i 3 kap. 15 § tredje stycket

bankrörelselagen.

Jäv

När det gäller jävsbestämmelserna, vilka återfinns i 3 kap. 5 §

bankrörelselagen, har i det föregående (avsnitt 5.1.4) föreslagits att lån

till vissa revisorn närstående inte längre skall utgöra en särskild

jävsgrund. Vidare har föreslagits att den allmänna regeln om

delikatessjäv skall tas bort för revisorer i sparbanker och medlemsbanker.

Dessutom har föreslagits att en låneskuld till en medlemsbank eller annat

företag i samma koncern eller en förpliktelse för vilken medlemsbanken

eller sådant företag ställt säkerhet alltid skall utgöra jävsgrund för

godkänd revisor och alltså inte enbart i de fall då låneskulden eller

säkerheten går utöver vad som normalt sammanhänger med medlemskap

i banken. Övervägandena bakom dessa förslag har redovisats.

I allt väsentligt kan samma resonemang föras beträffande granskare

som för revisorer när det är fråga om lån till vissa revisorn närstående

och när det är fråga om revisors låneskuld. Så är däremot inte fallet när

det gäller den allmänna regeln om delikatessjäv. Skälet till att

bankrörelselagens allmänna regel om delikatessjäv föreslås upphöra att

gälla är nämligen bl.a. att 14 § lagen (1995:528) om revisorer innehåller

en jämförbar bestämmelse (se avsnitt 5.1.4). Den bestämmelsen är inte

tillämplig på granskare. Det kan emellertid ifrågasättas om det behövs

någon allmän regel om delikatessjäv för granskare.

Det framgår inte av förarbetena till bankrörelselagen varför regeln

infördes i den lagen (jfr prop 1986/87:12 band 1 s. 263 och s. 278), men

det får antas bero på att det är av särskild vikt att en revisor i en bank inte

hamnar i en lojalitetskonflikt (se prop. 1997/98:166 s. 134).

Bestämmelsen om delikatessjäv för granskare i sparbanker och

medlemsbanker har inte någon motsvarighet i aktiebolagslagen. En

granskare som utsetts att utföra granskning av ett bankaktiebolag

omfattas sålunda inte av någon sådan bestämmelse.

Det bör vidare framhållas att en granskare i sparbank eller

medlemsbank utses av Finansinspektionen. Inspektionen bör enligt

motiven förordna den som föreslås om han är lämplig och särskilda skäl

inte talar däremot (prop. 1986/87:12 band 1 s. 278). Finansinspektionen

skall alltså göra en slags lämplighetsprövning i fråga om den som skall

utses. Detta innebär i sig ett skydd mot att en person som riskerar att

hamna i konflikt mellan olika lojaliteter utses till granskare. Av de skäl

som nu redovisats bör den allmänna regeln om delikatessjäv kunna tas

bort även för granskare.

De ändringar som föreslagits för revisorernas del bör således gälla

även för granskare. Detta innebär att hänvisningen i 3 kap. 15 § tredje

stycket bankrörelselagen till 3 kap. 5 § lagen bör stå kvar oförändrad.

Upplysningsskyldighet

I fråga om upplysningsskyldighet har i det föregående (avsnitt 5.1.5)

föreslagits att den grupp funktionärer till vilka revisorn är skyldig att

lämna vissa uppgifter, nämligen medrevisor, granskare, ny revisor och, i

vissa fall konkursförvaltare, även skall omfatta lekmannarevisorn.

Samma skyldighet bör åvila en granskare i förhållande till

lekmannarevisorn. Hänvisningen i 3 kap. 15 § tredje stycket

bankrörelselagen till 3 kap. 14 § lagen kan därför stå kvar oförändrad.

Tidsfrister för väckande av skadeståndstalan

I fråga om tidsfrist för väckande av skadeståndstalan i vissa fall gäller för

närvarande samma regler för granskare som för revisor (5 kap. 8 § 3

bankrörelselagen). Vissa ändringar föreslås emellertid nedan beträffande

tidsfristens längd och utgångspunkt (se avsnitt 5.3).

5.2 Allmän granskning

5.2.1 Allmän granskning vid sidan av revision

Regeringens förslag: I sparbanker och medlemsbanker skall det vara

möjligt att utse personer med uppgift att göra en allmän granskning av

bankens verksamhet utöver den lagstadgade revisionen. Sådana

personer skall benämnas lekmannarevisorer.

Det skall inte finnas någon begränsning av hur många lek-

mannarevisorer som skall kunna utses i en och samma bank.

Departementspromemorians förslag: Överensstämmer med

regeringens förslag.

Remissinstanserna: Tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran.

Föreningen Auktoriserade Revisorer FAR yttrar generellt att föreningen

tillstyrker förslaget men förklarar sig ändå vidhålla den uppfattning som

föreningen gett uttryck för i ett annat lagstiftningsärende, nämligen att

föreningen avstyrker att bestämmelser om lekmannarevisorer införs. För-

eningen hänvisar därvid till sitt yttrande över departementspromemorian

Förtroenderevisorer i aktiebolag, Ds 1996:65.

Bakgrund: Enligt svensk rätt har det hittills varit möjligt att, som

komplement till en eller flera auktoriserade eller godkända revisorer, till

revisorer i bl.a. sparbanker och medlemsbanker utse personer utan den

formella kompetens som en auktorisation eller ett godkännande innebär

(jfr 3 kap. 3 och 4 §§ bankrörelselagen). Detsamma har varit fallet när

det gäller bankaktiebolag. För bankaktiebolag, liksom för övriga

aktiebolag, gäller emellertid sedan den 1 januari 1999 att endast den som

är auktoriserad eller godkänd revisor kan vara revisor i bolaget (10 kap.

11 § första stycket aktiebolagslagen).

Som en följd av att kompetenskravet för revisorer i aktiebolag höjdes

på detta sätt blev det inte längre möjligt för de personer som var revisorer

och som saknade formell revisorskompetens att vara revisorer i

aktiebolag. Det ansågs emellertid värdefullt att det fanns möjlighet för

sådana personer att även fortsättningsvis utföra någon form av löpande

granskning, framför allt i kommunala bolag men även i andra företag (se

prop. 1997/98:99 s. 170 f.). Därför infördes bestämmelser om en ny slags

granskningsmän, s.k. lekmannarevisorer. Dessa har till uppgift att bevaka

särskilda aspekter på bolagens verksamhet men inte att svara för den re-

vision som föreskrivs i den civilrättsliga lagstiftningen. De skall i stället

göra en s.k. allmän granskning.

I Sverige förekommer personer utan formell revisorskompetens som

revisorer i flertalet sparbanker och medlemsbanker. Förekomsten av

denna typ av revisorer skall ses mot bakgrund av de traditioner som finns

i svensk sparbanksrörelse och svenskt föreningsliv, där valet av revisorer

styrs av särskilda förtroendeaspekter och kompetensbehovet är delvis

annorlunda än i vanliga företag. Genom tidigare behandlat förslag

(avsnitt 5.1.3) att endast den som är auktoriserad eller godkänd revisor

skall kunna vara revisor i sparbanker och medlemsbanker kommer det

inte längre att vara möjligt att till revisor i sådana banker utse någon som

inte har den formella kompetens som en auktorisation eller ett

godkännande innebär. En sådan förändring aktualiserar behovet av regler

som på något annat sätt kan tillgodose behovet av sådan

"lekmannarevision" som hittills har kunnat ske inom ramen för

bankrörelselagens regler om revision. Det är naturligt att därvid ta sin

utgångspunkt i de regler om allmän granskning som sedan den 1 januari

1999 gäller för bankaktiebolag och andra typer av aktiebolag. De

överväganden om allmän granskning som redovisas i detta avsnitt knyter

därför mycket nära an till övervägandena om allmän granskning av

aktiebolag i prop. 1997/98:99 (s. 170 184).

Skälen för regeringens förslag: Förslaget att endast den som är

auktoriserad eller godkänd revisor kan vara revisor i en sparbank eller

medlemsbank utgör en nödvändig anpassning till det s.k.

revisorsdirektivet. Det direktivet behandlar endast frågan vem som är

behörig att utföra lagstadgad räkenskapsrevision. Andra former av

granskning nämns inte. EG-rätten torde därför inte hindra att det i en

sparbank eller medlemsbank utses andra granskare utan de

kvalifikationer som fordras enligt revisorsdirektivet så länge dessa inte

tar del i ansvaret för räkenskapsrevisionen. Direktivet förhindrar däremot

att personer som saknar formell revisorskompetens utses att svara för

granskningen av bankernas räkenskaper och att sådana personer

undertecknar revisionsberättelsen på det sätt som sker enligt den

nuvarande svenska lagstiftningen.

En sparbank har till ändamål att främja sparsamhet och en

medlemsbank att främja medlemmarnas ekonomiska intressen. Genom

att till revisorer i sparbanker och medlemsbanker utse lekmän och

yrkesrevisorer som inte uppfyller vissa formella kompetenskrav torde

man i allmänhet vilja åstadkomma att verksamheten granskas av personer

som har anknytning till den och som därmed är särskilt lämpade att pröva

om verksamheten sköts på ett ändamålsenligt och från ekonomisk

synpunkt tillfredsställande sätt samt att den står i överensstämmelse med

de särskilda syftena med verksamheten. Dessutom kan dessa personer

genom sin särskilda erfarenhet och kompetens ofta tillföra företaget

något utöver vad de examinerade revisorerna gör.

Det är mot denna bakgrund väsentligt att lagstiftningen tillhandahåller

bestämmelser som möjliggör en fortsatt granskning genom lekmän och

yrkesrevisorer utan formell kompetens. Som framgått ovan kan EG-

rätten inte anses förhindra regler om sådan granskning så länge denna

inte sammanblandas med räkenskapsrevisionen.

Det föreslås därför att det på samma sätt som för aktiebolag införs

regler om ett nytt slag av granskningsmän. Dessa skall ha till uppgift att

bevaka särskilda aspekter på sparbankernas och medlemsbankernas

verksamhet men inte svara för den revision som föreskrivs i den

civilrättsliga lagstiftningen. Deras uppdrag bör inte vara av tillfällig

karaktär utan avse en löpande granskning av banken. Det är lämpligt att

liksom beträffande aktiebolag benämna dessa granskare

lekmannarevisorer.

5.2.2 Hur skall lekmannarevisorn utses?

Regeringens förslag: Lekmannarevisor skall utses av stämman eller

enligt bestämmelser i stadgarna.

Departementspromemorians förslag: Överensstämmer med

regeringens förslag.

Remissinstanserna: Tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran.

Skälen för regeringens förslag: I aktiebolag, däribland

bankaktiebolag, utses lekmannarevisor av bolagsstämman. Som skäl

härför har i prop. 1997/98:99 (s. 174) bl.a. anförts att det från systematisk

synpunkt kan vara en fördel att lekmannarevisorer utses på samma sätt

som gäller för val av styrelseledamöter och revisorer. Det är för

aktiebolagens del vidare möjligt att genom bestämmelser i

bolagsordningen låta någon annan än stämman utse lekmannarevisor.

Samma ordning bör gälla för sparbanker och medlemsbanker. Det

föreslås därför att lekmannarevisor i dessa banker skall utses av stämman

och att det skall vara möjligt att genom bestämmelser i sparbanks

reglemente och medlemsbanks stadgar låta någon annan än stämman utse

lekmannarevisor.

5.2.3 Lekmannarevisors mandattid och entledigande

Regeringens förslag: Lekmannarevisorns mandattid skall bestämmas

av stämman.

Lekmannarevisorn skall kunna entledigas i förtid.

Departementspromemorians förslag: Överensstämmer med

regeringens förslag.

Remissinstanserna: Tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran.

Skälen för regeringens förslag: I avsnitt 5.1.2 har föreslagits att

revisor i sparbank och medlemsbank alltid skall utses för en bestämd tid

om fyra år. Syftet med förslaget är att stärka revisorns ställning i

förhållande till bankens ledning.

I fråga om lekmannarevisorer är skälen för en bestämd mandattid inte

lika tydliga. Medan revisorn har att ta till vara även andra intressenters än

insättarnas respektive medlemmarnas intressen, har lekmannarevisorn till

uppgift att utöva en slags kontroll för insättarnas och medlemmarnas

räkning. Mot denna bakgrund finns det inte tillräckliga skäl att föreskriva

någon särskild mandatperiod för lekmannarevisorn. Detta bör i stället

vara en fråga för den som utser lekmannarevisorn, dvs. normalt stämman.

Om stämman inte fattar något beslut om hur länge uppdraget skall bestå,

får det anses gälla tills vidare. I denna del fordras ingen reglering i lag.

När det gäller frågan om en lekmannarevisors uppdrag kan upphöra i

förtid bör det gälla samma principer som för en revisor, dvs. det bör

finnas rätt för den som har utsett lekmannarevisorn att när som helst

entlediga denne. Detta är en naturlig följd av den förtroendeställning som

lekmannarevisorn intar. Även lekmannarevisorn bör i likhet med en

revisor ha en rätt att när som helst lämna sitt uppdrag. Dessa principer

bör framgå av lagen.

5.2.4 Behörighetskrav, jäv och kreditjäv

Regeringens förslag: En lekmannarevisor skall omfattas av i

huvudsak samma allmänna behörighetskrav och jävsbestämmelser

som en revisor.

Normalt får en lekmannarevisor inte stå i skuld till banken.

Lekmannarevisor i medlemsbank får emellertid stå i skuld till banken

i vissa undantagsfall. En medlemsbank skall i sådana undantagsfall

inte få lämna kredit till lekmannarevisorn på andra villkor än sådana

som banken normalt ställer upp.

En sådan begränsning i fråga om villkoren skall inte gälla för

sparbanker och medlemsbanker vid kredit till lekmannarevisorn

närstående personer eller företag.

Departementspromemorians förslag: Överensstämmer med

regeringens förslag.

Remissinstanserna: Tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran.

Bakgrund: Dagens "lekmannarevisorer", dvs. personer som verkar

som revisorer men som saknar formell revisorskompetens, omfattas av

samma allmänna behörighets- och kompetenskrav som examinerade

revisorer. De får således inte vara underåriga, försatta i konkurs eller

underkastade näringsförbud och inte heller ha förvaltare enligt 11 kap. 7

§ föräldrabalken. Härutöver fordrar lagen att de har den insikt i och

erfarenhet av redovisning och ekonomiska förhållanden som med hänsyn

till arten och omfattningen av bolagets verksamhet fordras för att fullgöra

uppdraget (3 kap. 3 § bankrörelselagen).

För samtliga revisorer gäller dessutom ett antal bestämmelser om jäv.

Bestämmelserna förhindrar att den som på något av vissa angivna sätt

står den reviderade banken nära är revisor i banken.

Som sägs i avsnitt 5.1.4 syftar bestämmelserna i 2 kap. 17 §

bankrörelselagen om s.k. kreditjäv framför allt till att förhindra att

personer i ledande ställning i bankerna bedriver spekulativ verksamhet

med lånade pengar och till att garantera att sådana personer står fria och

obundna av egna intressen då de skall bedöma villkor för krediter,

värdera säkerheter m.m. Innebörden av bestämmelserna är, som också

framgår i avsnitt 5.1.4, att en bank inte på andra villkor än sådana som

banken normalt ställer upp får lämna kredit till personer med viss

anknytning till banken. Till den krets som omfattas av bestämmelserna

om kreditjäv hör t.ex. styrelseledamöter och anställda i ledande ställning

i banken. Till samma krets hör även sådan revisor i banken som avses i 3

kap. 5 § femte stycket bankrörelselagen, dvs. annan revisor i

medlemsbank än auktoriserad revisor. I det nämnda avsnittet anges att

det, till följd av vissa andra föreslagna ändringar, inte längre finns något

behov av att kreditjävsbestämmelsen omfattar sådana revisorer. Det har

därvid föreslagits att "sådan revisor i banken som avses i 3 kap. 5 § femte

stycket bankrörelselagen" inte längre skall upptas i bestämmelsen.

Skälen för regeringens förslag

Allmänna behörighetskrav

De allmänna krav som bankrörelselagen i dag ställer på den som skall

utses till revisor bör enligt regeringens mening gälla även för den som

skall utses till lekmannarevisor. Således bör denne inte vara underårig,

försatt i konkurs eller underkastad näringsförbud. Inte heller bör den som

skall utses ha förvaltare enligt 11 kap. 7 § föräldrabalken.

Ett allmänt kompetenskrav på insikt i och erfarenhet av redovisning

och ekonomiska förhållanden är, vad gäller revisorer, naturligt med

hänsyn till revisorernas betydelse för tredje mans skydd.

Lekmannarevisorns granskning skall till skillnad från revisorns

granskning ske ur ett insättar- respektive medlemsperspektiv. Uppgiften

är alltså snävare än en revisors uppgift. Det är därför naturligt att det

överlämnas till huvudmännen respektive medlemmarna att själva avgöra

vilken kompetens som skall krävas. Någon anledning att i lagen uppställa

krav på insikt och erfarenhet av visst slag finns därför inte.

En särskild fråga är om även revisionsbolag skall kunna vara

lekmannarevisor. Det har inte framkommit att det skulle finnas något

behov av detta. Aktiebolagslagen innehåller inte någon bestämmelse om

att ett revisionsbolag kan vara lekmannarevisor i aktiebolag. Till detta

kommer att ett uppdrag som lekmannarevisor kommer att vara ett

utpräglat förtroendeuppdrag av det slag som normalt bör lämnas till en

fysisk person. Det föreslås därför inte några regler om att revisionsbolag

skall kunna vara lekmannarevisorer.

Skall lekmannarevisorn omfattas av jävsbestämmelser?

Det är självfallet viktigt att en lekmannarevisor är obunden i förhållande

till bankens ledning. Med regler om jäv kan man undvika förhållanden

som kan medföra risker för obehöriga hänsynstaganden vid

granskningen. Härigenom ökar trovärdigheten av den granskning som

lekmannarevisorn utför, något som är viktigt i alla banker. Av dessa skäl

föreslås att regler om jäv skall gälla även för lekmannarevisorer. I

huvudsak bör samma regler om jäv gälla för lekmannarevisorer som för

revisorer enligt bankrörelselagen. För revisorer finns det emellertid en

bestämmelse som hindrar den att vara revisor som står i låneskuld till

banken eller annat företag i samma koncern eller har förpliktelser för

vilka banken eller ett sådant företag har ställt säkerhet. För att det skall

vara möjligt för medlem i medlemsbank att utses till lekmannarevisor bör

ett undantag i nämnda jävsbestämmelse göras när det gäller

medlemsbanker. Undantaget bör utformas så att en låneskuld eller

säkerhet utgör jävsgrund endast om den går utöver vad som normalt

sammanhänger med medlemskap i banken. Ett motsvarande undantag

gäller visserligen nu för sådana revisorer som inte är auktoriserade eller

godkända (3 kap. 5 § femte stycket bankrörelselagen). Det undantaget

har emellertid i avsnitt 5.1.4 föreslagits upphöra att gälla i och med att

möjligheten att utse icke examinerade revisorer tas bort.

Kreditjäv för lekmannarevisor och denne närstående personer och

företag

De personer som nu är revisorer och som saknar formell

revisorskompetens kommer, enligt förslaget i avsnitt 5.1.3, inte längre att

kunna vara revisorer i medlemsbanker. Som konstaterats i avsnitt 5.1.4

föreligger alltså inte längre något behov av en kreditjävsbestämmelse

med hänsyn till denna kategori personer i deras egenskap av revisorer.

Frågan är emellertid om den avsedda kategorin personer, i egenskap av

lekmannarevisor i medlemsbank, även fortsättningsvis bör omfattas av en

motsvarande bestämmelse om kreditjäv.

Det kan som en utgångspunkt fastslås att de syften som bär upp

bestämmelserna om kreditjäv naturligtvis har tydlig relevans i fråga om

personer som har stort inflytande över verksamheten i en bank.

Detsamma gäller i fråga om bl.a. revisorer, som ju i revisionsberättelsen

uttalar sig om t.ex. huruvida årsredovisningen upprättats i

överensstämmelse med gällande lag. Den roll lekmannarevisorn i

promemorian föreslås få är emellertid väl avgränsad från de nyss nämnda

lednings- och kontrollfunktionerna. Det finns därför inte lika starka skäl

för att lekmannarevisorn skall tillhöra kreditjävskretsen som för att t.ex.

revisorn skall göra det. Lekmannarevisorns kontrollfunktion kommer

emellertid ändå att vara sådan att det är viktigt att han är obunden i

förhållande till bankens ledning. Detta talar för att lekmannarevisorn trots

allt bör omfattas av bestämmelser om kreditjäv. Det förtjänar att

uppmärksammas i sammanhanget att personer som nu är revisorer och

som saknar formell revisorskompetens måste förväntas komma att, i

egenskap av lekmannarevisor, fortsättningsvis fylla en funktion som i

praktiken i stora delar motsvarar den funktion de fyllt i revisorsrollen (jfr

avsnitt 5.2.5). Det är då naturligt att lekmannarevisorn hör till den krets

som omfattas av kreditjävsbestämmelsen.

En särskild fråga är om även lekmannarevisorn närstående personer

och företag skall omfattas av bestämmelser om kreditjäv. Denna fråga

har samband med de bestämmelser om s.k. närståendejäv som vid

årsskiftet 1998/99 har avskaffats för revisorer i bankaktiebolag och de

motsvarande nu gällande bestämmelser som föreslås avskaffas för

revisorer i sparbanker och medlemsbanker, 3 kap. 5 § andra stycket

bankrörelselagen (se avsnitt 5.1.4). Bestämmelsernas innebörd, som

närmare redogjorts för i nyss nämnda avsnitt, är i korthet bl.a. att en

person vars make eller sambo står i skuld till en sparbank eller

medlemsbank inte får vara revisor i banken. Detsamma gäller om

skulden avser en juridisk person i vilken revisorn eller dennes make eller

sambo har ett väsentligt ekonomiskt intresse. Undantag gäller emellertid

för godkänd revisor och s.k. förtroenderevisor i medlemsbank om

låneskulden inte går utöver vad som normalt sammanhänger med

medlemskap i banken.

Någon bestämmelse om närståendejäv gäller inte för lekmanna-

revisorer i bankaktiebolag (jfr 11 kap. 11 § aktiebolagslagen). Detta

innebär bl.a. att en person kan vara lekmannarevisor i en sådan bank även

om personens make eller sambo står i skuld till banken. Det innebär

också t.ex. att ett företag som lekmannarevisorn har ett ekonomiskt

intresse i kan stå i skuld till bankaktiebolaget utan att detta utgör jäv för

lekmannarevisorn. Detsamma har föreslagits gälla för lekmannarevisorer

i sparbanker och medlemsbanker (se ovan i detta avsnitt).

När det gäller frågan om huruvida närstående till lekmannarevisor skall

omfattas av någon bestämmelse om kreditjäv, dvs. att en sparbank eller

medlemsbank inte skall få lämna kredit till de närstående på andra villkor

än sådana som banken normalt ställer upp, ligger det nära till hands att ta

sin utgångspunkt i de lagändringar som för bankaktiebolagens del trädde

i kraft vid årsskiftet 1998/99. Dessa innebär, som framgått ovan, att

bestämmelserna om närståendejäv avskaffats utan att någon bestämmelse

om kreditjäv gjorts tillämplig i motsvarande mån.

Bestämmelser om kreditjäv finns för kreditmarknadsföretagens del i

3 kap. 10 § lagen om finansieringsverksamhet och för värde-

pappersbolagens del i 3 kap. 7 § lagen (1991:981) om värde-

pappersrörelse. Ingen av dessa bestämmelser omfattar närstående till

lekmannarevisor.

I detta sammanhang bör vidare framhållas att lekmannarevisorns roll i

en bank är väl avgränsad från t.ex. den kontrollfunktion som en revisor

utövar. Det förhållandet måste tillmätas viss betydelse när det gäller fråg-

an var gränsen för den kreditjäviga kretsen skall dras.

De nu förda resonemangen leder fram till slutsatsen att någon

kreditjävsbestämmelse inte behöver införas för närstående till lek-

mannarevisorer i sparbanker och att inte heller närstående till lek-

mannarevisorer i medlemsbanker behöver omfattas av någon sådan

bestämmelse. Detta innebär att samma regler kommer att gälla för

sparbanker och medlemsbanker som för bankaktiebolag i detta avseende.

5.2.5 Lekmannarevisorns uppgift

Regeringens förslag: Lekmannarevisorn skall granska att

sparbankens eller medlemsbankens ändamål följs, att verksamheten

sköts på ett från ekonomisk synpunkt tillfredsställande sätt och att den

kontroll som görs inom banken är tillräcklig. Granskningen skall ske

enligt god sed vid detta slag av granskning.

Lekmannarevisorn skall vidare göra den granskning som stämman

föreskriver, om föreskrifterna inte strider mot lag, stadgarna eller god

sed.

Lekmannarevisorn får inte underteckna en revisionsberättelse.

En sparbanks eller medlemsbanks styrelse skall lämna lek-

mannarevisorn det material och de upplysningar om banken som

fordras för granskningen.

En lekmannarevisor skall ha samma tystnadsplikt och samma

upplysningsskyldighet som en revisor har.

Lekmannarevisorn skall redovisa resultatet av granskningen i en

granskningsrapport. Rapporten skall lämnas till bankens styrelse

senast två veckor före den ordinarie stämman och sändas till

huvudmännen i en sparbank och hållas tillgänglig för medlemmarna i

en medlemsbank.

Departementspromemorians förslag: Överensstämmer med

regeringens förslag.

Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser utom

Finansinspektionen tillstyrker förslaget i sin helhet eller lämnar det utan

erinran. Finansinspektionen anser, i fråga om de frister inom vilka

revisionsberättelse, granskningsrapport och yttrande över särskild

granskning skall avlämnas eller hållas tillgängliga, att de regler som

gäller för sparbanker och medlemsbanker bör anpassas till vad som gäller

för bankaktiebolag. Därmed skulle en granskningsrapport lämnas till

bankens styrelse senast tre veckor i stället för två veckor före den

ordinarie stämman.

Skälen för regeringens förslag

Granskningsuppdragets omfattning

När det gäller granskningsuppdragets omfattning gör bankrörelselagen i

dag inte skillnad mellan å ena sidan de revisorer som är examinerade

revisorer och å andra sidan revisorer utan formell kompetens. De lekmän

som utses till revisorer i en sparbank eller medlemsbank har således

samma uppgifter och samma ansvar som de auktoriserade och godkända

revisorerna i banken. Detsamma gällde för aktiebolag före den 1 januari

1999. I prop. 1997/98:99 (s. 178) har emellertid angetts att, trots den

formella likställdheten, få av de dåtida "lekmannarevisorerna" beskrev

sitt uppdrag genom att hänvisa till aktiebolagslagens bestämmelser. I

stället betonade man ofta dels uppgiften att granska om företagets

verksamhet hade stämt överens med det särskilda syfte som hade angetts

för bolaget, dels uppgiften att göra en övergripande förvaltningsrevision.

Räken-skapsrevisionen utfördes så gott som alltid av bolagets övriga

revisorer.

I nämnda proposition har vidare angetts att reglerna om lekmanna-

revisorer i aktiebolag borde utformas så att lekmannarevisorernas

uppdrag i huvudsak stämmer överens med de uppgifter som flertalet av

de lekmän som tidigare verkade som revisorer i praktiken fullgjorde.

Lekmannarevisorerna borde således ha till uppgift att kontrollera om

verksamheten höll sig inom de ramar som bolagsordningen angav. Om

det i bolagsordningen hade angetts särskilda syften med verksamheten,

borde lekmannarevisorerna också granska att dessa tillgodosågs inom

verksamheten. Till lekmannarevisorernas uppdrag borde vidare höra att

kontrollera om verksamheten sköttes på ett från ekonomisk synpunkt

tillfredsställande sätt samt att granska om den kontroll som gjordes inom

företaget var tillräcklig.

Dessa granskningsuppgifter kom till uttryck i aktiebolagslagen. Det

ansågs naturligt att lekmannarevisorerna dessutom utför de särskilda

granskningsuppgifter som aktieägarna beslutar om (samma proposition

s.178). I aktiebolagslagen infördes därför en särskild bestämmelse om att

lekmannarevisorerna skall följa de föreskrifter som bolagsstämman

meddelar, såvida de inte strider mot lag, bolagsordning eller god sed.

Detta ansågs ge möjlighet att utforma lekmannarevisorernas

granskningsuppdrag på ett flexibelt sätt utifrån de behov som finns i

varje enskilt företag.

För att det skall vara helt klart att det till lekmannarevisorns uppgift

inte hör att uttala sig om årsbokslut, årsredovisning och

koncernredovisning intogs ett förbud för en lekmannarevisor att

underteckna revisionsberättelsen. Det angavs därvid i nämnda

proposition (s. 178 och 179) att ett sådant förbud givetvis inte är avsett

att hindra en lekmannarevisor från att delge revisorn sina kunskaper och

bedömningar och på det sättet påverka innehållet i revisionsberättelsen.

I propositionen angavs vidare att lekmannarevisorns granskning bör

ske i enlighet med den sed som har utvecklats och kommer att utvecklas

vid detta slag av granskning och att lagtexten borde innehålla en erinran

om det.

Samma skäl som redovisats i det föregående angående lekmanna-

revisorns uppgifter i aktiebolag gör sig gällande beträffande sparbanker

och medlemsbanker. Bestämmelserna för dessa banker bör därför

utformas på samma sätt som reglerna i aktiebolagslagen.

Frågan om lekmannarevisionens innehåll kommer att behandlas

närmare i författningskommentaren.

Lekmannarevisorns insynsrätt och tystnadsplikt

De icke examinerade revisorer som i dag verkar i sparbanker och

medlemsbanker omfattas av samma regler om insynsrätt som gäller för

examinerade revisorer. Styrelsen är skyldig att bereda revisorerna tillfälle

att verkställa granskningen i den omfattning som dessa finner vara

nödvändig och att lämna de upplysningar och den hjälp som begärs. Är

de revisorer i en moderbank, kan de kräva motsvarande uppgifter av

företagsledningen och revisorerna i ett dotterföretag (3 kap. 9 §

bankrörelselagen).

Rätten till insyn i banken motsvaras av en tystnadsplikt. Även i detta

avseende gäller samma regler för examinerade revisorer som för

revisorer utan formell revisorskompetens. Revisorerna har således inte

rätt att lämna vare sig enskild huvudman, medlem eller utomstående

upplysningar om sådana bankens angelägenheter som de har fått

kännedom om när de har fullgjort sitt uppdrag, om detta skulle kunna

vara till nackdel för banken (3 kap. 14 § bankrörelselagen). I 1 kap. 10 §

bankrörelselagen föreskrivs att enskildas förhållanden till bank inte

obehörigen får röjas.

I några situationer ersätts revisorernas tystnadsplikt av en skyldighet

att lämna upplysningar om banken. Om stämman begär att revisorerna

skall lämna vissa upplysningar, är de skyldiga att göra det, såvida det inte

är till väsentlig nackdel för banken eller till nämnvärd olägenhet för

enskild. Vidare finns en skyldighet att lämna upplysningar om banken till

bl.a. konkursförvaltare, till undersökningsledare vid förundersökning i

brottmål och till granskare enligt 3 kap. 15 § bankrörelselagen (3 kap. 14

§ bankrörelselagen). Det finns också bestämmelser om skyldighet att

rapportera till Finansinspektionen (3 kap. 8 a § bankrörelselagen).

Lekmannarevisorns uppdrag föreslås, som framgår ovan, bli utformat

på ett sätt som nära överensstämmer med det uppdrag som en revisor har.

Lekmannarevisorn kommer därför att ha samma behov av information

om banken som denne och bör därför ges samma insyns- och

informationsrätt.

Den rätt till insyn i banken som en lekmannarevisor således bör få

medför att han även bör åläggas samma tystnadsplikt angående bankens

angelägenheter som en revisor har.

Som sägs ovan i avsnitt 5.1.5 är det angeläget att revisorerna och

lekmannarevisorerna kan ta till vara varandras erfarenheter och

kunskaper. En förutsättning för detta är, vilket också sägs där, att de inte

har tystnadsplikt i förhållande till varandra. Det bör därför införas en

bestämmelse om att lekmannarevisorn är skyldig att lämna revisorn i

banken upplysningar om banken. Ett motsvarande tillägg i kapitlet om

revision har föreslagits i det nämnda avsnittet.

Granskningsrapporten

En revisors granskningsuppdrag skall enligt bankrörelselagen redovisas i

en revisionsberättelse (3 kap. 11 § bankrörelselagen). På motsvarande

sätt bör det av bestämmelserna om allmän granskning framgå hur

resultatet av lekmannarevisorns granskning skall redovisas. Det föreslås

att en sådan redovisning bör ske i en särskild skriftlig redogörelse. Denna

bör benämnas granskningsrapport. Den kommer därigenom att kunna

hållas isär från det yttrande i vilket en särskild granskningsman redovisar

sin granskning.

Det är naturligt att lekmannarevisorn i granskningsrapporten uttalar sig

om de förhållanden som den allmänna granskningen tar sikte på. Så bör

t.ex. eventuella anmärkningar mot den interna kontrollen inom banken

tas upp i granskningsrapporten.

Revisorerna skall i revisionsberättelsen uttala sig om huruvida

styrelseledamöterna bör beviljas ansvarsfrihet eller inte. Eftersom

lekmannarevisorns granskning inte är avsedd att omfatta alla de

förhållanden som är relevanta vid en bedömning av om ansvarsfrihet

skall beviljas eller inte, bör denne till skillnad från revisorn inte ha någon

i lag angiven skyldighet att uttala sig i nämnda fråga. Däremot är det

givetvis lämpligt att lekmannarevisorerna anger om de vid sin granskning

har funnit något som kan inverka på frågan om ansvarsfrihet. I lagen bör

därför tas in en bestämmelse om att en lekmannarevisor som finner

anledning till anmärkning mot någon styrelseledamot ska upplysa om

detta i rapporten.

Granskningsrapporten bör på samma sätt som en revisionsberättelse

redovisas på stämman och inom viss tid dessförinnan sändas till huvud-

männen i en sparbank respektive hållas tillgänglig för och sändas till

medlemmarna och innehavarna av förlagsandelar i en medlemsbank.

För att detta skall vara möjligt måste rapporten lämnas till bankens

styrelse före stämman. Lämpligen bör lekmannarevisorn lämna rapporten

senast två veckor före ordinarie bolagsstämma. Denna tidsfrist motsvarar

nämligen den frist som gäller för revisorns avgivande av

revisionsberättelsen (3 kap. 11 § bankrörelselagen). Skälen till bl.a. att

den senare fristen tills vidare bör vara oförändrad trots att en annorlunda

reglering gäller för bankaktiebolagen redovisas i det följande.

Även när det gäller huvudmännens respektive medlemmarnas och

förlagsandelsinnehavarnas rätt att ta del av granskningsrapporten bör

man välja samma ordning som gäller i fråga om rätten att ta del av

revisionsberättelsen. Följaktligen bör en sparbank vara skyldig att senast

en vecka före ordinarie stämma sända granskningsrapporten till

huvudmännen. En medlemsbank bör i stället vara skyldig att under minst

en vecka före ordinarie stämma hålla granskningsrapporten tillgänglig för

medlemmarna och innehavarna av förlagsandelar samt att genast sända

granskningsrapporten till de medlemmar eller förlagsandelsinnehavare

som begär det.

I fråga om bl.a. tidsfristerna för revisorernas avlämnande av

revisionsberättelsen föreligger skillnader mellan de bestämmelser som

gäller för sparbanker och medlemsbanker å ena sidan och de

bestämmelser som gäller för bankaktiebolag å andra sidan. En

revisionsberättelse skall överlämnas till en sparbanks eller medlemsbanks

styrelse senast två veckor före den ordinarie stämman (3 kap. 11 §

bankrörelselagen). Samma frist föreslås i det föregående gälla i fråga om

lekmannarevisorns avgivande av granskningsrapporten. Ett yttrande över

särskild granskning skall hos en sparbank eller en medlemsbank hållas

tillgängligt under minst en vecka före stämman (3 kap. 15 §

bankrörelselagen). Motsvarande frister i fråga om aktiebolag är tre

veckor för revisionsberättelsen och granskningsrapporten (10 kap. 27 §

respektive 11 kap. 14 § aktiebolagslagen) och två veckor för yttrandet

över den särskilda granskningen (11 kap. 22 § aktiebolagslagen). Dessa

skillnader har uppkommit till följd av lagändringar som trädde i kraft vid

årsskiftet 1998/99. Det kan ifrågasättas om skillnaderna bör behållas,

även om de inte utgör några av de mer påtagliga olikheter som genom

nämnda lagändringar uppkommit mellan de olika bankkategorierna. När

det gäller medlemsbankerna är det vidare av intresse att lagen om

ekonomiska föreningar (8 kap. 13 och 17 §§) innehåller bestämmelser

beträffande revisionsberättelse och yttrande över särskild granskning som

i fråga om fristernas längd motsvarar vad som gäller enligt nyss angivna

bestämmelser i bankrörelselagen. Med hänsyn till det sagda anser

regeringen till skillnad från Finansinspektionen att det är lämpligt att

överväganden om huruvida bestämmelserna i bankrörelselagen skall

anpassas efter vad som gäller enligt bestämmelserna i aktiebolagslagen

görs i samband med den översyn av de associationsrättsliga reglerna för

medlemsbanker och sparbanker som avses göras (se avsnitt 4.3).

5.2.6 Lekmannarevisorns skadeståndsansvar

Regeringens förslag: En lekmannarevisor skall omfattas av samma

skadeståndsregler som en revisor.

Departementspromemorians förslag: Överensstämmer med

regeringens förslag.

Remissinstanserna: Tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran.

Bakgrund: I dag gäller samma skadeståndsregler för samtliga

revisorer i sparbanker och medlemsbanker oavsett om de är examinerade

revisorer eller inte. Dessa skadeståndsregler innebär följande. En revisor

är skadeståndsskyldig för skada som han uppsåtligen eller av oaktsamhet

vållar banken när han fullgör sitt uppdrag som bankens revisor (5 kap.

1 och 2 §§ bankrörelselagen). Han är även skadeståndsskyldig för skada

som han vållar en medlem eller någon annan genom överträdelse av

bankrörelselagen, lagen (1995:1559) om årsredovisning i kreditinstitut

och värdepappersbolag, sparbankslagen eller lagen om medlemsbanker

eller sparbanks reglemente respektive medlemsbanks stadgar (se

nyssnämnda lagrum).

Skälen för regeringens förslag: En lekmannarevisor kan på samma

sätt som en revisor vålla banken och dess intressenter skada. Om han

exempelvis bryter mot sin tystnadsplikt så att uppgifter som är känsliga

för banken sprids, kan det orsaka banken skada. Banken kan också

skadas om lekmannarevisorn i sin granskningsrapport lämnar felaktiga

och ofördelaktiga uppgifter om banken. Mot denna bakgrund är det

naturligt att en lekmannarevisor kan åläggas skadeståndsansvar.

Skadeståndsskyldigheten bör i likhet med vad som gäller för

revisorer omfatta skada som lekmannarevisorn vållar banken

uppsåtligen eller av oaktsamhet. Skadeståndsskyldigheten bör även

omfatta den skada som en medlem eller någon annan drabbas av på

grund av att lekmannarevisorn inte fullgör de uppgifter han har enligt

bankrörelselagen och reglementet respektive stadgarna. Det innebär att

lekmannarevisorn bör kunna åläggas skadeståndsansvar gentemot

medlem eller annan, om han inte utför den granskning som han enligt

lagen skall utföra eller om han underlåter att i granskningsrapporten

redovisa de anmärkningar som han hade bort redo-visa. Syftet med

lekmannarevisorsinstitutet är i och för sig inte att bereda huvudmän,

medlemmar och andra underlag för deras ekonomiska handlande

gentemot bolaget. Sådant underlag bör i första hand tillhandahållas

genom revisorernas revisionsberättelse. Emellertid är det rimligt att de

som tar del av granskningsrapporten kan lita på vad som redovisas i den.

5.3 Frister för väckande av skadeståndstalan

Regeringens förslag: Fristen för väckande av talan mot

styrelseledamot, revisor, granskare och stiftare om skadestånd till en

sparbank eller medlemsbank förlängs från tre till fem år.

Motsvarande frist för delegat förlängs från ett till tre år. Fristen för

lekmannarevisor skall vara fem år.

Fristen skall räknas

för delegat från utgången av det räkenskapsår då det beslut eller den

åtgärd, som ligger till grund för talan fattades eller vidtogs,

för revisor från utgången av det räkenskapsår som revisions-

berättelsen avser och

för lekmannarevisor från utgången av det räkenskapsår som

granskningsrapporten avser.

Departementspromemorians förslag: Överensstämmer med

regeringens förslag.

Remissinstanserna: Tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran.

Bakgrund

Talan om skadestånd till en sparbank eller en medlemsbank

Vissa bestämmelser om möjlighet att föra talan om skadestånd till en

sparbank eller en medlemsbank finns i 5 kap. 6 § respektive 7 § bankrör-

elselagen. I dessa bestämmelser föreskrivs bl.a. att talan för bankens

räkning mot en styrelseledamot om skadestånd på grund av ett beslut

eller en åtgärd under ett räkenskapsår skall väckas senast ett år från det

att årsredovisningen och revisionsberättelsen lades fram på stämman. Har

stämman i vederbörlig ordning fattat beslut om ansvarsfrihet för en styr-

elseledamot eller beslut om att inte föra skadeståndstalan mot styrelse-

ledamoten eller har den ettåriga tiden för talan försuttits, kan trots detta

skadeståndstalan väckas, om stämman inte har fått i väsentliga

hänseenden riktiga och fullständiga uppgifter i årsredovisningen eller

revisionsberättelsen eller på något annat sätt i fråga om det beslut eller

den åtgärd som ligger till grund för talan. I detta fall, liksom för talan

mot bl.a. delegat, revisor och stiftare, gäller i fråga om tidsfrister vad

som föreskrivs i 5 kap. 8 § bankrörelselagen.

Fristernas längd vid talan om skadestånd till en sparbank eller en

medlemsbank

Enligt 5 kap. 8 § första stycket bankrörelselagen är fristen för väckande

av talan för bankens räkning mot styrelseledamot, revisor och stiftare tre

år. Samma frist gäller på grund av hänvisningen i 3 kap. 15 § tredje

stycket bankrörelselagen för granskare. För delegater, dvs. för bl.a.

verkställande direktörer, är fristen ett år.

Fristernas utgångspunkt vid talan om skadestånd till en sparbank eller

en medlemsbank

Den frist som gäller enligt 5 kap. 8 § första stycket bankrörelselagen för

väckande av talan mot styrelseledamot börjar löpa vid utgången av det

räkenskapsår då det beslut eller den åtgärd som ligger till grund för talan

fattades eller vidtogs. För delegaternas del börjar fristen att löpa då års-

redovisningen och revisionsberättelsen för det räkenskapsår varunder den

ansvarsgrundande åtgärden vidtagits läggs fram på stämman. För

revisorer börjar fristen att löpa då revisionsberättelsen läggs fram på

stämman och för granskare då yttrande över granskningen avges.

Talan om skadestånd till ett bankaktiebolag

Samma regler har gällt för bankaktiebolag som för sparbanker och

medlemsbanker i fråga om tidsfristernas längd och om den tidpunkt då

fristerna börjar löpa. I och med de lagändringar som gjordes vid

årsskiftet 1998/99 gäller emellertid numera delvis annorlunda regler för

bankaktiebolagen. Enligt 15 kap. 13 § aktiebolagslagen, som motsvarar

5 kap 8 § bankrörelselagen, är nämligen fristen för väckande av talan för

bolagets räkning mot stiftare, styrelseledamot, verkställande direktör,

revisor, lekmannarevisor och särskild granskare fem år. Begreppet

delegat förekommer inte längre för bankaktiebolagens del. För

verkställande direktör liksom för styrelseledamot börjar fristen att löpa

vid utgången av det räkenskapsår då beslut eller åtgärder som talan

grundas på fattades eller vidtogs. För revisor börjar fristen att löpa vid

utgången av det räkenskapsår som revisionsberättelsen avser. För

lekmannarevisor börjar fristen att löpa vid utgången av det räkenskapsår

som granskningsrapporten avser. För särskild granskare börjar fristen att

löpa den dag då yttrandet över den särskilda granskningen lades fram på

stämman.

Skälen för regeringens förslag

Skälen för de gjorda lagändringarna beträffande bankaktiebolag

Som skäl för de lagändringar som gjordes beträffande bankaktiebolag vid

årsskiftet 1998/99 har i prop. 1997/98:166 (s. 166) anförts bl.a. följande.

"5 kap. 8 § BRL motsvarar 15 kap. 13 och 14 §§ ABL. Paragraferna

innehåller preskriptionsregler.

 I de fall som avses i paragrafen är fristen för väckande av talan för

bolagets räkning mot stiftare, de ledande befattningshavarna, revisor

och särskild granskare enligt bankrörelselagen tre år. Enligt

aktiebolagslagen är emellertid fristen i motsvarande fall fem år. Fristen

i aktiebolagslagen förlängdes med två år genom prop. 1997/98:99. I

förarbetena (prop. s. 196 f.) anfördes som skäl för detta: Vissa

slutsatser kan dras av de erfarenheter som har gjorts i samband med

utredningar av ifrågasatt försumlighet i några kreditföretag under slutet

av 1980-talet och början av 1990-talet. Dessa erfarenheter talar för att

den nuvarande treårsfristen ibland kan vara för kort för att möjliggöra

utredning av bolaget tillkommande skadeståndsanspråk. Särskilt torde

detta gälla kreditmarknadsbolag. I sådana bolag kan tiden mellan å ena

sidan utgången av det räkenskapsår under vilket ett skadebringande

beslut om kreditgivning fattades respektive den dag då

revisionsberättelsen lades fram på bolagsstämman och å andra sidan

den tidpunkt då skadan framträder uppgå till flera år. I fråga om andra

slag av aktiebolag är behovet av en längre frist för väckande av talan

möjligen inte lika tydligt. Det får dock anses vara angeläget att dessa

regler är enhetliga för alla bolag som omfattas av aktiebolagslagen. På

grund av det anförda föreslår regeringen att den treåriga fristen

förlängs till fem år. Av systematiska skäl bör tiden för väckande av en

talan mot en stiftare också förlängas till fem år.

 En annan skillnad mellan bankrörelselagen och aktiebolagslagen

gäller beträffande talan mot revisorer. Tidigare löpte den enligt de båda

lagarna från samma tidpunkt, nämligen från det att revisionsberättelsen

lades fram på stämman. Genom prop. 1997/98:99 infördes emellertid

en ändring i aktiebolagslagen, innebärande att fristen i stället skall löpa

från utgången av det räkenskapsår då beslut eller åtgärd varpå talan

grundas fattades eller vidtogs. Denna ändring genomfördes för att tiden

för väckande av en talan mot de ledande befattningshavarna respektive

revisorn skall börja löpa från samma tidpunkt (prop. s. 197). Den

reglering som tidigare fanns i aktiebolagslagen, och som fortfarande

finns i bankrörelselagen, innebar nämligen att revisorernas ansvar

upphör vid en senare tidpunkt än de ledande befattningshavarnas.

 Det finns emellertid ytterligare en skillnad mellan de båda lagarna.

Den gäller preskriptionsfristen för talan mot lekmannarevisorer. Någon

sådan bestämmelse finns inte i bankrörelselagen, men infördes i

aktiebolagslagen genom prop. 1997/98:99. Denna frist

överensstämmer med vad som gäller för revisorer.

 De ändringar som genom prop 1997/98:99 har gjorts i 15 kap. 13 § är

alla sådana att de bör gälla för bankaktiebolag."

Fristernas längd vid talan om skadestånd till en sparbank eller en

medlemsbank

I fråga om preskriptionsfristernas längd gör sig samma skäl gällande för

sparbankerna och medlemsbankerna som för bankaktiebolagen. Därför

bör bestämmelserna i 5 kap. 8 § första stycket bankrörelselagen ändras på

så sätt att de frister som avser styrelseledamot, revisor och stiftare skall

vara fem år i stället för tre år. För väckande av talan mot granskare och

lekmannarevisor bör gälla samma frist som för väckande av talan mot

revisor.

Som nämnts i det föregående är enligt gällande rätt fristen för delegater

ett år medan fristen för styrelseledamöter är tre år. En delegat i en

sparbank eller en medlemsbank utför på styrelsens uppdrag sådana

uppgifter som annars ankommer på styrelsen (se 3 kap. 6 §

sparbankslagen och 6 kap. 6 § lagen om medlemsbanker). Det kan därför

tyckas naturligt att samma regler skall gälla för delegater som för

styrelseledamöter. Den skillnad som föreligger i fråga om fristernas

längd hänger emellertid bl.a. samman med att delegater inte, vilket är

fallet med styrelseledamöter, omfattas av bestämmelser om ansvarsfrihet

(jfr t.ex. prop. 1955:3 s. 325 och prop. 1955:151 s. 259). Det finns inte

skäl att nu utjämna den skillnad som föreligger mellan delegater och

styrelseledamöter härvidlag. Mot bakgrund av det ovan refererade

resonemang som fördes i prop. 1997/98:99 (s. 196 f.) angående fristernas

längd och med tanke på att fristerna överlag förlängs bör dock även

fristen för delegater förlängas, lämpligen till tre år.

Fristernas utgångspunkt vid talan om skadestånd till en sparbank eller

en medlemsbank

Även när det gäller frågan om vid vilken tidpunkt de olika fristerna skall

börja löpa gör sig i huvudsak samma skäl gällande för sparbankerna och

medlemsbankerna som för bankaktiebolagen. Som nämnts i det

föregående börjar fristen som gäller för verkställande direktör i

bankaktiebolag att löpa vid utgången av det räkenskapsår då beslut eller

åtgärder som talan grundas på fattades eller vidtogs. Det är lämpligt att

samma ordning gäller beträffande delegater, dvs. bl.a. verkställande

direktör, i sparbank och medlemsbank. Fristen för väckande av talan mot

delegat bör därmed börja löpa vid samma tillfälle som fristen för

väckande av talan mot en styrelseledamot, nämligen vid utgången av det

räkenskapsår då det beslut eller den åtgärd som ligger till grund för talan

fattades eller vidtogs. Revisors ansvar bör upphöra vid samma tidpunkt

som då de ledande befattningshavarnas ansvar upphör. Fristen som gäller

revisorer bör därför börja löpa vid samma tillfälle som fristen för

styrelseledamöter och delegater. Regleringen beträffande

lekmannarevisorer bör motsvara den för revisorer. Fristen för granskare

bör, liksom enligt gällande rätt, börja löpa då yttrandet över granskningen

läggs fram på stämman. Motsvarande gäller för särskild granskare i

aktiebolag (15 kap. 13 § 5 aktiebolagslagen).

Enhetlighet i fråga om preskriptionsfristerna

I och med de ändringar som härmed föreslås i fråga om preskrip-

tionsfristerna kommer samma regler att gälla för bankaktiebolag,

sparbanker, medlemsbanker och kreditmarknadsbolag. För kredit-

marknadsföreningar kommer dock delvis avvikande regler att gälla. Det

saknas i allt väsentligt skäl att låta andra regler gälla för kredit-

marknadsföreningar än för övriga kreditinstitut. Det är därför av vikt att

även reglerna för kreditmarknadsföreningar ändras. Det är emellertid

lämpligt att sådana ändringar tas upp i samband med den översyn av

lagen om medlemsbanker som avses göras (se avsnitt 4) och som

kommer att beröra lagen om ekonomiska föreningar. Frågan om ändring

av de frister som gäller beträffande kreditmarknadsföreningar får därför

tills vidare anstå.

5.4 Ändrad övergångsbestämmelse till bankrörelselagen

Regeringens förslag: Företag som vid tidpunkten för ikraftträdandet

av den nya bankrörelsedefinitionen den 1 januari 1996 bedrev

tillståndsfri inlåningsverksamhet får fortsätta med verksamheten

längst till och med den 31 december 2001.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran.

Kooperativa förbundet ser fram emot en permanent lagstiftning, vilken

enligt Banklagskommitténs betänkande synes ha förutsättning att komma

till stånd den 1 januari 2001. Under förutsättning att så sker och att

förbundet därvid har minst 12 månaders omställningsperiod finns ingen

erinran mot att övergångsbestämmelsen förlängs.

Bakgrund: Genom en ändring i bankrörelselagen med verkan från den

1 januari 1996 avskaffades allmänhetsbegreppet i

bankrörelsedefinitionen. Skälen härtill har utvecklats i regeringens

proposition 1995/96:74 Ökad bankkonkurrens, s. 105 f.

 Enligt vad som framgått ovan i avsnitt 5.2 har allmänhetsbegreppet en

EG-rättslig dimension. Enligt artikel 3 i andra banksamordningsdirek-

tivet (89/646/EEG) får sålunda inga andra företag än kreditinstitut ta

emot inlåning eller upplåning från allmänheten om inte verksamheten

är föremål för särskild reglering och kontroll enligt den nationella

lagstiftningen. Även begreppet kreditinstitut definieras med hjälp av

allmänhetsbegreppet. Ett kreditinstitut är sålunda ett företag vars

verksamhet omfattar både inlåning eller upplåning från allmänheten

och kreditgivning för egen räkning. De föreningar som ägnar sig både

åt inlåning eller upplåning samt kreditgivning kommer således att

omfattas av EG:s bankdirektiv i den mån deras inlåningsverksamhet

anses riktad mot allmänheten.

De skäl som tidigare har funnits för att hålla sparkasseinlåning utanför

bankrörelsebegreppet har i takt med att medlemskadrarna vuxit förlorat

sin bärkraft. Flera nordiska sparkassor har drabbats av

uttagsanstormningar i samband med att föreningarna visat svaga

resultat, vilket visar att spararna inte uppfattar de sparade medlen som

medlemmarnas bidrag till föreningens företagets rörelsekapital.

Detta har i sin tur ytterligare försvagat föreningarnas ekonomiska

ställning. Som ovan anförts företer sparkasseverksamhet betydande

likheter med bankinlåningsverksamhet, utan att omfattas av någon

reglering till skydd för insättarna. Även om sparkassorna inte är

integrerade i det allmänna betalningssystemet torde insättarna i

konsumentskyddshänseende vara lika skyddsvärda som bankkunderna.

Vissa större sparkassor har nämligen åtskilliga insättare och förvaltar

betydande belopp. Det rör sig också om, i många fall, ett långsiktigt

sparande, ofta motiverat av ett socialt viktigt sparmål, t.ex.

bostadssparande. Därutöver utgör de medlemsfinansierade

kooperativen en viktig del av samhällsekonomin. Det finns därför

anledning att se till att sparkassorna inordnas under ett regelsystem

som är ägnat att skapa förtroende bland medlemskollektivet, något som

är till gagn för hela den kooperativa rörelsen. Att låta sparkassorna

inordna sig under bankrörelslagens regler förefaller dock mindre

välavvägt eftersom den lagen är avpassad för just bankverksamhet som

ju enligt vad som tidigare sagts i grunden skiljer sig från icke-finansiell

verksamhet. Behovet av regelsystem för sparkassorna har föranlett

regeringen att tillkalla en särskild utredare som enligt

utredningsdirektiven (dir. 1995:100) skall utreda vilka regler som bör

gälla för ekonomiska föreningar som tar emot insättningar. Utredaren

skall överväga vilka kvalitativa och kvantitativa krav som bör ställas

på ekonomiska föreningar som tar emot insättningar och som har en

icke-finansiell huvudverksamhet. Vidare skall han bedöma i vilken

utsträckning offentlig kontroll över dessa föreningar skall utövas och

föreslå en rättslig reglering som tillfredsställer de krav och behov som

bedöms föreligga till skydd för insättarna. Slutligen skall han överväga

hur ett särskilt skydd för sparare i sparkassor kan utformas. Utredaren

skall presentera sitt förslag i december 1995.

Regeringen avser alltså att så snart som möjligt föreslå regler för

ekonomiska föreningar som bedriver sparkasseverksamhet.

Allmänhetsrekvisitet som ju tillkommit för just sparkassornas skull

torde därmed ha tjänat ut sin roll. Frågan är därför om man inte redan

nu skall utmönstra allmänhetsrekvisitet ur bankrörelsedefinitionen. Det

är osäkert om den nuvarande tolkningen av allmänhetsrekvisitet

nämligen att all medlemsinlåning faller utanför det finansiella

regelsystemet om inlåningen enbart sker från medlemmarna är

förenlig med motsvarande bestämmelser i första och andra

banksamordningsdirektiven om verksamheten har en betydande

omfattning och medlemskap i föreningen står öppet för envar. Att

under en övergångsperiod införa en ny tolkning av bankrörelslagens

allmänhetsbegrepp framstår som mindre lämpligt.

På grundval av det anförda togs allmänhetsrekvisitet bort. Enligt en

särskild övergångsbestämmelse tilläts emellertid företag som vid lagens

ikraftträdande bedrev inlåningsverksamhet som inte fordrade tillstånd

enligt äldre lag att fortsätta med verksamheten längst till den 31

december 1997.

Regeringen tillkallade 1995 en särskild utredare med uppgift att

överväga kvalitativa och kvantitativa krav på föreningar som tar emot

insättningar (dir. 1995:100).

I maj 1996 överlämnade utredaren, Bengt K.Å.[REDACTED_EFTERNAMN], betänkandet

Skydd för sparande i sparkasseverksamhet till regeringen med ett förslag

till lag om sparkasseverksamhet (SOU 1996:81). Förslaget innebär att

ekonomiska föreningar tillåts ta emot sådan inlåning som är förbehållen

banker under vissa förutsättningar. Betänkandet remissbehandlades. Ett

stort antal remissinstanser avstyrkte förslaget.

I regeringens proposition 1997/98:24 Ändrad övergångsbestämmelse i

bankrörelselagen föreslogs att den ovan nämnda övergångstiden skulle

förlängas från den 31 december 1997 till den 31 december 1999. Som

skäl för förlängningen anfördes att sparkasseutredningens kritiserade

förslag inte kunde läggas till grund för lagstiftning samt att

Banklagskommittén skulle göra en översyn av gränserna för

bankrörelselagens tillämpningsområde. Eftersom Banklagskommitténs

arbete skulle vara klart vid utgången av år 1997 ansåg regeringen att det

förelåg betydande fördelar med att avvakta kommitténs betänkande.

Skälen för regeringens förslag: Regeringen anförde i prop.

1997/98:24 Ändrad övergångsbestämmelse i bankrörelselagen att det är

en fördel om sparkasseutredningens förslag samordnas med

Banklagskommitténs förslag.

Banklagskommittén överlämnade i januari 1999 sitt huvudbetänkande

till regeringen (SOU 1998:160). Kommitténs förslag innebär helt nya

förutsättningar för sparkassorna. Bland annat föreslås att bankernas

ensamrätt att ta emot inlåning avskaffas. Detta skulle innebära att det inte

behövs något undantag från kravet på bankoktroj för ekonomiska

föreningar med sparkasseverksamhet som tar emot medel från sina

medlemmar. Kommitténs betänkande har sänts ut på remiss och

remisstiden löper ut den 14 juni 1999.

Eftersom det alltjämt är önskvärt att samordna beredningen av spar-

kassefrågan med Banklagskommitténs förslag, bör en ny förlängning av

övergångstiden göras. Mot bakgrund av att kommitténs förslag för

närvarande är föremål för remissbehandling och då en proposition som

behandlar kommitténs förslag enligt en preliminär bedömning beräknas

kunna överlämnas till riksdagen senast under första halvåret år 2001

torde två års förlängning av övergångstiden vara tillräcklig.

Övergångstiden bör därför förlängas till utgången av år 2001.

6 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

De föreslagna ändringar som gäller revisorer i sparbanker och

medlemsbanker avser bl.a. ett försenat genomförande i svensk lag av EG-

rättsliga regler. Det betyder att det är särskilt angeläget att dessa

ändringar kan träda i kraft så snart som möjligt. Med hänsyn till detta och

då praktiska skäl talar för att lagändringarna rörande revisorer, allmän

granskning och skadestånd i sin helhet träder i kraft vid samma tidpunkt

bör ikraftträdandet ske per den 1 januari 2000.

För att undvika oklarheter och andra problem i samband med

övergången till de nya reglerna bör dessa förenas med särskilda

övergångsbestämmelser. Dessa behandlas i författningskommentaren.

7 Ekonomiska konsekvenser

Förslagen i 3 kap. bankrörelselagen om revision kan under en övergångs-

period innebära vissa merkostnader för bankerna. Dessa kostnader torde

dock bli begränsade.

De nya bestämmelserna om lekmannarevisorer kan däremot inte

förväntas leda till ökade kostnader. En banks stämma får själva besluta

om huruvida lekmannarevisor skall utses. I de fall lekmannarevisor utses

torde motsvarande granskning, med därav föranledda kostnader, ske

redan i dag inom ramen för revisorsinstitutet.

De föreslagna lagändringarna torde inte leda till några kostnader för

det allmänna

8 Författningskommentar

8.1 Förslaget till lag om ändring i bankrörelselagen

(1987:617)

1 kap.

1 §

Paragrafen har kompletterats med en upplysning om att lagen numera

även innefattar bestämmelser om allmän granskning av sparbanker och

medlemsbanker.

2 kap.

17 §

Paragrafen innehåller bestämmelser om s.k. kreditjäv. För närvarande

omfattas annan revisor än auktoriserad revisor i medlemsbank av kredit-

jävsreglerna. Eftersom revisor i en medlemsbank över huvud taget inte

skall få stå i skuld till banken (se 3 kap. 5 § första stycket 4) har icke

auktoriserad revisor tagits bort från listan i första stycket.

Det föreslagna nya andra stycket innebär att kreditjävsreglerna skall

omfatta lekmannarevisor i medlemsbank (se 4 kap.). Att lekmanna-

revisorer i sparbanker och bankaktiebolag aldrig får stå i låneskuld till

banken framgår av bestämmelserna om jäv i 4 kap. 11 § bankrörelselagen

respektive 11 kap. 11 § aktiebolagslagen. Lekmannarevisorn närstående

personer av det slag som avses i första stycket nya 5 och 6 omfattas inte

av kreditjävsbestämmelsen.

Ändringarna har behandlats i avsnitten 5.1.4 och 5.2.4.

3 kap.

1 §

Paragrafen innehåller bestämmelser om antalet revisorer, hur revisor

utses, revisors mandattid och revisorssuppleanter.

Enligt bestämmelsen skall sparbanker och medlemsbanker ha minst en

revisor. För närvarande gäller ett krav på minst två revisorer för dessa

bankkategorier. För revisorerna har införts en fyraårig mandattid. För

närvarande anges inte någon bestämd mandattid i lag, utan uppdraget

gäller för den tid som anges i stadgarna.

Ändringarna har behandlats i avsnitten 5.1.1 och 5.1.2.

3 §

Paragrafen innehåller bestämmelser om de obehörighetsgrunder och

kompetenskrav som gäller för revisorer. I första stycket har underårighet

tagits bort som en särskild obehörighetsgrund. Bestämmelsen i andra

stycket är ny och innehåller ett krav på att den som skall vara revisor i en

sparbank eller en medlemsbank måste vara auktoriserad eller godkänd

revisor.

Ändringarna har behandlats i avsnitt 5.1.3.

4 §

Ändringen innebär att bestämmelsen fått en lydelse som ansluter till

motsvarande bestämmelse för bankaktiebolag, se 9 kap. 15 §

bankrörelselagen.

5 §

Paragrafen innehåller bestämmelser om jäv. Ändringarna består framför

allt i att de nuvarande andra, tredje och femte styckena tagits bort. Detta

innebär att lån till vissa revisorn närstående inte längre skall utgöra en

särskild jävsgrund (nuvarande andra stycket). Det innebär vidare att

lagens allmänna regel om delikatessjäv upphör att gälla (nuvarande tredje

stycket). Det har i sistnämnda avseende ansetts att bestämmelserna i 14 §

lagen (1995:528) om revisorer torde vara tillräcklig för att begränsa

risken för att en revisor hamnar i en situation som rubbar förtroendet för

honom eller henne. Ändringarna innebär också att, i fråga om annan

revisor i medlemsbank än auktoriserad revisor, bestämmelsen om

undantag för vissa låneskulder och förpliktelser tagits bort (nuvarande

femte stycket). Slutligen har ordet "kan" i första stycket och i det

föreslagna tredje stycket för tydlighets skull ersatts av ordet "får".

Ändringarna har behandlats i avsnitt 5.1.4.

6 §

Paragrafen innehåller regler om revisorsuppdragets upphörande.

Ändringen består i att första stycket har tagits bort. Detta innehåller en

bestämmelse om att ett uppdrag att tills vidare vara revisor i en sparbank

eller i en medlemsbank upphör att gälla när en ny revisor utses. Eftersom

revisorer i sparbanker och medlemsbanker, enligt ändringen i 1 § andra

stycket, alltid skall utses för en bestämd tid på fyra år fyller första stycket

inte någon funktion.

7 §

Paragrafen innehåller bestämmelser om att styrelsen, om inte rättelse

sker, skall göra anmälan hos Finansinspektionen om bl.a. det förhållandet

att en revisor är obehörig enligt 3 § första stycket. Ändringen innebär att

det införs en skyldighet för styrelsen att göra anmälan hos

Finansinspektionen också i det fallet att revisorn inte är auktoriserad eller

godkänd.

14 §

Paragrafen innehåller bestämmelser om revisors tystnadsplikt och

upplysningsskyldighet. I bestämmelsen har tagits in en skyldighet för

revisorn att till lekmannarevisor lämna erforderliga upplysningar om

bankens angelägenheter. En sådan upplysningsskyldighet för revisorn

gäller sedan tidigare gentemot medrevisor, granskare som avses i 15 §,

ny revisor och, om banken har försatts i konkurs, konkursförvaltare.

Motsvarande upplysningsskyldighet för lekmannarevisor föreskrivs i

4 kap. 19 §.

Ändringen har behandlats i avsnitt 5.1.5.

15 §

Paragrafen innehåller bestämmelser om utseende av granskare för

särskild granskning av bankens förvaltning och räkenskaper eller vissa

åtgärder eller förhållanden i banken. I tredje stycket stadgas liksom

tidigare att vad som sägs om revisor i vissa i stycket angivna lagrum

tillämpas även i fråga om granskare. De ändringar som gjorts i stycket är

en följd av att vissa bestämmelser för revisorer ändrats. Därvid har

underårighet tagits bort som en särskild obehörighetsgrund för revisorer

(se 3 § första stycket). Eftersom underårighet alltjämt skall utgöra en

obehörighetsgrund för granskare har en bestämmelse om detta förts in i

tredje stycket. Änd-ringarna har behandlats i avsnitt 5.1.6.

I sak skall gälla samma bestämmelser för granskare som för när-

varande, dock med ett undantag, nämligen bestämmelsen om tidsfristens

längd vid väckande av skadeståndstalan mot granskare. Denna

bestämmelse, som har behandlats i avsnitt 5.3, har tagits in i 5 kap. 8 §

första stycket 5. Därmed har behovet i detta avseende av en hänvisning

till vad som gäller för revisor upphört. Hänvisningen i tredje stycket till

5 kap. 8 § lagen har därför tagits bort.

4 kap. Allmän granskning

Kapitlet, som innehåller bestämmelser om lekmannarevisor, har

utformats med 11 kap. aktiebolagslagen som förebild. Detta innebär att

vissa av kapitlets bestämmelser i språkligt hänseende avviker från de

motsvarande bestämmelser om revisor som finns i 3 kap.

bankrörelselagen. Det har emellertid ansetts ha större betydelse att de nya

bestämmelserna i bankrörelselagen står i överensstämmelse med

aktiebolagslagens modernare språkliga stil än att bankrörelselagen i sig

får en enhetlig språkdräkt.

Lagrådet har anmärkt att uttryckssätt som visserligen återfinns i

aktiebolagslagen men som kan ifrågasättas från redaktionell synpunkt

använts i 4 kap. Som exempel på detta har Lagrådet angett att

 lekmannarevisorn i bestämd form använts i 4 kap. 4 8 §§, trots att det

är fullt möjligt att utse mer än en lekmannarevisor. Enligt Lagrådets

mening saknas det anledning att använda annat än obestämd form,

oavsett vad som anges i aktiebolagslagen.

Regeringen konstaterar att det av 1 § uttryckligen framgår att fler än en

lekmannarevisor får utses i en sparbank eller i en medlemsbank. Bruket

av lekmannarevisorn i bestämd form i 4 8 §§ borde därför inte kunna

föranleda något missförstånd i fråga om hur många lekmannarevisorer

som får utses. Det kan tilläggas att lekmannarevisor i bestämd form även

används i motsvarande bestämmelser i det förslag till ändringar i

försäkringsrörelselagen (1982:713) som finns i prop. 1998/99:87

Ändrade försäkringsrörelseregler (s. 64 och 65). Detta lagförslag är

efter att ha granskats av Lagrådet för närvarande föremål för

riksdagsbehandling. Enhetlighetsskäl talar för att samma uttryckssätt

begagnas i de tre lagar där bestämmelser om lekmannarevisorer kommer

att finnas. Sammanfattningsvis anser regeringen att det inte finns skäl att

frångå det uttryckssätt som valts beträffande ordet lekmannarevisor i 4

8 §§.

Lekmannarevisor

1 §

Paragrafen innehåller bestämmelser om att lekmannarevisorer får utses i

sparbanker och medlemsbanker. Syftet med införandet av bestämmelser

om lekmannarevisorer har behandlats i avsnitt 5.2.1. Som framgår av

lagtexten är det möjligt att i en sparbanks reglemente och en

medlemsbanks stadgar ta in föreskrifter som inskränker eller helt tar bort

möjligheten att utse lekmannarevisorer i banken.

2 §

Bestämmelserna motsvarar bestämmelserna om suppleanter för revisorer

(se 3 kap. 1 §).

3 §

Paragrafen innehåller en erinran om att bestämmelserna om revisorer i

bankrörelselagen inte skall tillämpas på lekmannarevisorer. En annan sak

är att flera av bestämmelserna för lekmannarevisorer utformats efter

mönster från dem som gäller för revisorer.

Lekmannarevisorns uppgifter

4 §

Paragrafen anger granskningens omfattning och inriktning. Lek-

mannarevisorns uppdrag skall i huvudsak överensstämma med det

uppdrag som de lekmän som i dag verkar som revisorer i praktiken utför

(se avsnitt 5.2.5). Granskningen skall i stor utsträckning inriktas mot att

de särskilda syften som gäller för verksamheten följs.

Till lekmannarevisorns uppdrag hör först och främst att kontrollera att

bankens verksamhet sköts på ett ändamålsenligt sätt. Det innebär att

lekmannarevisorn skall kontrollera att verksamheten håller sig inom de

ramar som reglementet eller stadgarna anger och att den bedrivs i

överensstämmelse med de syften för verksamheten som kan ha angetts i

dem. Givetvis bör lekmannarevisorn därvid också beakta huruvida detta

sker på ett rationellt och effektivt sätt. Att stämman i viss utsträckning

kan vidga lekmannarevisorns granskningsuppdrag till att avse även

ändamål och syften som inte kommer till uttryck i reglementet respektive

stadgarna avhandlas i kommentaren till 5 §.

Vid granskningen skall också tillses att verksamheten bedrivs på ett

från ekonomisk synpunkt tillfredsställande sätt. Avsikten är dock inte att

lekmannarevisorn skall uttala sig om den ekonomiska redovisningen (jfr

7 §). Någon granskning av räkenskapsmaterial behöver han därför

normalt inte göra, såvida inte stämman särskilt ålägger honom detta. Han

måste dock alltid hålla sig underrättad om bankens ekonomiska

förhållanden och bör i sådana frågor ha återkommande kontakter med

bankens ledning och med revisorerna. Granskningen måste vara så

ingående att han kan göra en allmän bedömning av om bankens resurser

används på ett rimligt sätt.

Till lekmannarevisorns uppgifter hör också att kontrollera att det finns

en tillfredsställande intern kontroll inom banken, såväl i fråga om

verksamhetens bedrivande som i fråga om ekonomiska rutiner.

Granskningen av den interna kontrollen måste framför allt inriktas på att

det finns fungerande kontrollrutiner av grundläggande slag.

Granskningen skall vara så ingående och omfattande som god sed på

detta område kräver. Innebörden av begreppet god sed preciseras inte i

lagen. Granskningen måste uppenbarligen ges växlande omfattning och

innebörd allt efter bankernas skiftande förhållanden. Den måste också

anpassas efter utvecklingen av den praxis som kan växa fram på detta

område. Hur ingående granskningen skall vara beror på förhållandena i

det enskilda fallet. Så torde t.ex. granskningen av om verksamheten sköts

på ett ekonomiskt tillfredsställande sätt normalt inte behöva vara mer

djupgående. Skulle förhållandena i det enskilda fallet ge anledning till

misstankar om missförhållanden, måste lekmannarevisorn emellertid

initiera en mer ingående granskning. I en sådan situation kan det bli

nödvändigt att lekmannarevisorn, om han själv skulle sakna tillräcklig

ekonomisk kompetens, anlitar biträde av annan för att genomföra

granskningen. Oftast torde det dock i sådana situationer räcka att

lekmannarevisorn samråder med revisorn.

Det är ofrånkomligt att lekmannarevisorns och revisorns gransk-

ningsuppdrag i många avseenden kommer att sammanfalla. När det in-

träffar, t.ex. när det gäller ändamålsgranskning, finns det självfallet

anledning för lekmannarevisorn och revisorn att samråda med varandra.

Det granskningsmaterial som den ene har tagit fram kan givetvis vara till

nytta även för den andre och kan därigenom bli av betydelse för hur

ingående dennes egen granskning i denna del behöver vara.

Lagrådet har fört på tal frågan i vad mån det är lämpligt att utforma

reglerna för sparbanker och medlemsbanker efter mönster av de regler

som gäller för lekmannarevisorer i bankaktiebolag med hänsyn till de

olika sammanslutningarnas karaktär. Lagrådet har därvid yttrat att det i

det avseendet är motiverat med en prövning av varje särskild

bestämmelse. I fråga om 4 § hade det enligt Lagrådets mening varit mera

lämpligt att inte följa aktiebolagslagen, utan att utforma bestämmelsen

självständigt så att de särskilda uppgifter som avses åvila

lekmannarevisorer i sparbanker och medlemsbanker klart framgår.

När det gäller den funktion en lekmannarevisor kan fylla finns det

enligt regeringens uppfattning behov av i princip samma typ av kontroll

hos sparbanker och medlemsbanker som hos aktiebolag, däribland

bankaktiebolag. Detta framgår bl.a. av regeringens resonemang i avsnitt

5.2.5 och vad som ovan anförts i kommentaren till förevarande paragraf.

Det finns sålunda inte skäl att utforma bestämmelsen i paragrafen på

annat sätt än motsvarande bestämmelse i aktiebolagslagen.

5 §

Det granskningsuppdrag som lekmannarevisorn har enligt 4 § kan, som

framgår av förevarande paragraf, fyllas ut genom direktiv av stämman.

Stämman kan t.ex. på olika punkter begära att en fördjupad granskning

görs eller att lekmannarevisorn uppmärksammar något särskilt för-

hållande. Stämmans direktiv får inte stå i strid med lag eller sparbanks

reglemente respektive medlemsbanks stadgar och inte heller med god

sed.

Författningskommentaren har justerats i anledning av Lagrådets

synpunkter.

6 §

Av paragrafen framgår att lekmannarevisorn årligen skall redovisa

resultatet av sin granskning i en granskningsrapport.

7 §

Det har inte ansetts förenligt med föreskrifterna i det åttonde bolags-

rättsliga direktivet att en lekmannarevisor undertecknar revi-

sionsberättelsen. I paragrafen har därför tagits in ett förbud mot detta. Ett

sådant förbud är givetvis inte avsett att hindra en lekmannarevisor från

att delge bankens revisor sina kunskaper och bedömningar och på det

sättet påverka utformningen av revisionsberättelsen. Tvärtom anges i

19 § att lekmannarevisorn är skyldig att lämna en revisor erforderliga

upplysningar om bankens angelägenheter.

Tillhandahållande av upplysningar m.m.

8 §

Utan tillgång till bankens interna material skulle lekmannarevisorerna

inte kunna genomföra någon meningsfull kontroll av banken. Därför

innehåller paragrafen bl.a. regler om att bankens styrelse dels skall

bereda en lekmannarevisor tillfälle att verkställa granskningen i den

omfattning lekmannarevisorn finner behövlig, dels lämna

lekmannarevisorn de upplysningar och det biträde som lekmannarevisorn

begär. Detta har behandlats i avsnitt 5.2.5. Vad beträffar revisorer har

bestämmelsen sin motsvarighet i 3 kap. 9 §.

Hur lekmannarevisor utses

9 §

Enligt bestämmelsen skall en lekmannarevisor som huvudregel utses av

stämman. Skälen för detta har behandlats i avsnitt 5.2.2. Bestämmelserna

i paragrafen gör det vidare möjligt att i en sparbanks reglemente eller en

medlemsbanks stadgar föreskriva att lekmannarevisorer skall utses av

annan än stämman, t.ex. av en viss myndighet eller av något annat

rättssubjekt.

Bestämmelserna om utseende av lekmannarevisorer innehåller till

skillnad från bestämmelserna om revision inte några regler om tiden för

uppdraget. Den som utser lekmannarevisorn måste därför samtidigt

bestämma vilken tid uppdraget skall omfatta. Anges inte någon tid, gäller

uppdraget tills vidare.

I och med att lekmannarevisorn utses på samma sätt som gäller för en

revisor kommer även lekmannarevisorn att bli en slags bankens

syssloman. Detta innebär bl.a. att lekmannarevisorn på samma sätt som

revisorn utan särskilda bestämmelser om detta har rätt till ersättning från

banken.

Obehörighetsgrunder

10 §

Paragrafen innehåller allmänna behörighetskrav för den som skall utses

till lekmannarevisor. Kraven motsvarar de som ställs på revisorer i

allmänhet (se 3 kap. 3 §). Dessutom ställs det krav på att den som utses

inte är underårig, dvs. under 18 år.

Jäv

11 §

Skälen för att bestämmelser om jäv skall finnas har behandlats i avsnitt

5.2.4.

Bestämmelserna överensstämmer i stort sett med de jävsbestämmelser

som gäller för revisorer (3 kap. 5 §). En skillnad mellan bestämmelserna

består i att den som är huvudman i en sparbank inte får vara auktoriserad

revisor i banken men får vara lekmannarevisor, och för övrigt också

godkänd revisor. En annan skillnad gäller paragrafens bestämmelse i

andra stycket om att en låneskuld eller säkerhet utgör jäv endast om

låneskulden eller säkerheten går utöver vad som normalt sammanhänger

med medlemskap i banken. Motsvarande bestämmelse finns inte för

revisorer eftersom det inte är möjligt för den som står i skuld till en bank

eller som har förpliktelser för vilka en bank har ställt säkerhet att vara

revisor i banken.

Anlitande av biträde

12 §

Om en lekmannarevisor anlitar biträde vid utförande av gransk-

ningsuppdraget, gäller bestämmelserna i 11 § om jäv även för biträdet.

Motsvarande bestämmelse för revisorsbiträden finns i det föreslagna nya

fjärde stycket i 3 kap. 5 §.

Lekmannarevisorns avgång

13 §

Ett revisorsuppdrag kan när som helst bringas att upphöra om revisorn

själv eller den som har utsett honom begär det (3 kap. 6 §). Rätten för

den som har utsett revisorn att när som helst entlediga denne anses i

svensk rätt vara en naturlig följd av den förtroendeställning som revisorn

intar. Lekmannarevisorn intar en liknande förtroendeställning. Det har

därför ansetts naturligt att också ett uppdrag som lekmannarevisor kan

sägas upp när som helst.

Lekmannarevisorns granskningsrapport

14 §

Resultatet av lekmannarevisorns granskning skall redovisas i en

granskningsrapport. Denna skall enligt första stycket avges senast två

veckor före den ordinarie stämma där årsredovisningen skall behandlas.

Detta överensstämmer med den tidpunkt som gäller för avgivande av

revisionsberättelse (3 kap. 11 §).

Av andra stycket följer att lekmannarevisorn i granskningsrapporten

skall uttala sig om huruvida bankens verksamhet sköts på ett ändamåls-

enligt och från ekonomisk synpunkt tillfredsställande sätt och om

bankens interna kontroll är tillräcklig. Har han fått särskilda

stämmodirektiv som det har ålegat honom att följa, skall han uttala sig

även om vad hans granskning i de avseendena har gett vid handen. Om

det finns anledning att rikta anmärkning mot en styrelseledamot i något

av dessa avseenden, skall detta anges i rapporten. Givetvis skall det i så

fall lämnas uppgift om anledningen till anmärkningen.

I tredje stycket finns en bestämmelse som ger lekmannarevisorn

möjlighet att i granskningsrapporten lämna de upplysningar som han

önskar låta huvudmännen respektive medlemmarna och innehavarna av

förlagsandelar få kännedom om. När lekmannarevisorn utnyttjar rätten

att lämna upplysningar måste han ta hänsyn till bestämmelserna om

tystnadsplikt i 17 §.

Om lekmannarevisorn vid sin granskning har upptäckt något

förhållande som det finns anledning att rikta anmärkning mot bör han

inte, lika litet som en revisor, ha möjlighet att med hänvisning till sin

tystnadsplikt underlåta att ange anmärkningen i granskningsrapporten.

Däremot bör anmärkningar i granskningsrapporten utformas på ett sådant

sätt att de inte onödigtvis skadar banken. Så bör t.ex. affärshemligheter

självfallet så långt det är möjligt inte avslöjas.

Författningskommentaren har justerats i anledning av Lagrådets

synpunkter.

15 §

I paragrafen regleras vem som har rätt att ta del av granskningsrapporten

och föreskrivs att den skall läggas fram på stämman. Gransknings-

rapporten skall liksom revisionsberättelsen överlämnas till bankens

styrelse (14 §). En sparbank är skyldig att skicka en kopia av

granskningsrapporten till var och en av huvudmännen. En medlemsbank

är skyldig att låta var och en av medlemmarna och innehavarna av

förlagsandelar ta del av granskningsrapporten och att skicka en kopia av

rapporten till de medlemmar eller förlagsandelsinnehavare som begär

det.

Lekmannarevisorns närvaro vid stämma

16 §

Av paragrafen följer att en lekmannarevisor har samma rätt och

skyldighet att närvara vid stämman som en revisor (jfr 3 kap. 13 §).

Lekmannarevisorns tystnadsplikt

17 §

En lekmannarevisor har rätt till insyn i banken i samma omfattning som

en revisor har. Bestämmelserna ålägger därför lekmannarevisorn samma

tystnadsplikt angående bankens angelägenheter som en revisor har enligt

3 kap. 14 § första och andra styckena.

I enlighet med Lagrådets förslag har ordet nackdel , som fanns i

lagrådsremissens lagförslag, bytts ut mot ordet skada .

Lekmannarevisorns upplysningsplikt

18 §

Paragrafen ålägger lekmannarevisorn samma upplysningsskyldighet

gentemot stämman som en revisor har enligt 3 kap. 14 § tredje stycket 1.

19 §

En grundförutsättning för samarbetet mellan lekmannarevisorn och

revisorn är att det inte finns någon form av tystnadsplikt mellan dem. I

första stycket har därför tagits in bestämmelser som ålägger

lekmannarevisorn att lämna upplysningar till revisorn. Denna skyldighet

gäller inte enbart vid det granskningsarbete som sker i direkt anslutning

till granskningsrapportens upprättande. Det får tvärtom förutsättas att

lekmannarevisorn och revisorn fortlöpande lämnar varandra upplysningar

om bankens angelägenheter. Det handlar i första hand om en skyldighet

att lämna de upplysningar som begärs, men med bestämmelsen följer

också en rätt för lekmannarevisorn att på eget initiativ lämna

upplysningarna till revisorn.

På motsvarande sätt är lekmannarevisorn skyldig att lämna andra

lekmannarevisorer, granskare och, om banken försatts i konkurs,

konkursförvaltaren erforderliga upplysningar. Lekmannarevisorn är

också skyldig att på begäran lämna upplysningar om bankens

angelägenheter till undersökningsledaren under förundersökning i

brottmål.

Bestämmelserna motsvarar de som enligt 3 kap. 14 § tredje stycket 2

och 3 gäller för en revisor.

5 kap.

2 §

Paragrafen innehåller bestämmelser om revisors och lekmannarevisors

skadeståndsskyldighet. Innebörden av ändringen är att lekmannarevisorn

blir skadeståndsskyldig på samma grunder som revisorn.

Ändringen har behandlats i avsnitt 5.2.6.

8 §

Paragrafen innehåller bestämmelser om den tid inom vilken en talan för

en sparbanks eller medlemsbanks räkning enligt 1 3 §§ om sådant

skadestånd som inte grundas på brott måste väckas. Därutöver gäller

enligt 6 § andra stycket respektive 7 § tredje stycket en särskild frist

beträffande talan mot en styrelseledamot. Den fristen gäller dock inte

under de förutsättningar som anges i 6 § tredje stycket respektive 7 §

fjärde stycket.

Bestämmelsen innebär att fristen för väckande av talan mot styrelse-

ledamot, revisor, granskare enligt 3 kap. 15 § och stiftare förlängs från

tre år till fem år och att fristen för väckande av talan mot delegat förlängs

från ett år till tre år.

Bestämmelsen innebär vidare att fristen för väckande av talan mot

styrelseledamot, delegat och revisor skall börja löpa vid en och samma

tidpunkt, nämligen vid utgången av räkenskapsåret i fråga. Nu gäller att

fristen för talan mot delegat börjar löpa då årsredovisningen och

revisionsberättelsen för det räkenskapsår varunder den ansvarsgrundande

åtgärden vidtogs läggs fram på stämman. Fristen för talan mot revisor

börjar löpa då revisionsberättelsen läggs fram på stämman.

I paragrafen har dessutom tagits in bestämmelser om frist för väckande

av talan mot lekmannarevisor. Det har ansetts att denna frist bör

överensstämma med vad som gäller beträffande revisor.

Ändringarna har behandlats i avsnitt 5.3.

9 kap.

15 §

Ändringen innebär att bestämmelsen fått en lydelse som ansluter till

motsvarande bestämmelse för sparbanker och medlemsbanker, se 3 kap.

4 § bankrörelselagen.

Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

Punkt 2

Bestämmelsen ålägger styrelsen att vidta åtgärder för att föreskrifter i

reglemente eller stadgar som strider mot den nya lagen ersätts med

föreskrifter som är förenliga med denna. Det får bli en uppgift för varje

styrelse att ställa föreskriften i det enskilda fallet mot den nya lagen och

pröva i vilken utsträckning ändringar behövs. Föreskrifter om revisors

mandattid är ett exempel på föreskrift som kan behöva ändras (jfr 3 kap.

1 § andra stycket som inte ger något utrymme för att föreskriva annan

mandattid än den som anges i lagen).

Bestämmelsen har ändrats i enlighet med Lagrådets förslag.

Punkt 3

För att revisorer som inte är auktoriserade eller godkända skall kunna

slutföra sitt arbete avseende det räkenskapsår som löper ut vid den

tidpunkt då de nya reglerna träder i kraft har de getts möjlighet att

fortsätta att verka som revisorer till utgången av den första ordinarie

stämma som hålls efter ikraftträdandet.

Bestämmelsen har ändrats i enlighet med Lagrådets förslag.

Punkt 4

Enligt den nya lydelsen av 3 kap. 1 § andra stycket gäller en revisors

uppdrag för en tid av fyra år. En revisor kan alltså inte utses för en

kortare tid än fyra år. Med fyraåriga mandattider ökar kraven på den

upphandling som ofta föregår revisorsvalet. Det kan vara svårt för

revisorer och banker att göra nödvändiga förberedelser inför det

revisorsval som sker år 2000. Med hänsyn härtill ger första stycket

möjlighet för banker att under år 2000 utse revisor för kortare tid än fyra

år.

Den nya lydelsen av 3 kap. 1 § andra stycket medför också att en

revisor inte kan utses tills vidare. I andra stycket regleras

revisorsuppdrag som löper vid lagens ikraftträdande. Regleringen avser

endast uppdrag som getts till auktoriserade och godkända revisorer.

Uppdrag till dessa kategorier av revisorer, som gäller för viss tid, bör få

fortsätta löpa till utgången av mandattiden. Detta gäller även om

revisorsuppdraget gäller för längre tid än fyra år. I fråga om

revisorsuppdrag som gäller tills vidare har dock en viss begränsning

ansetts nödvändig. Det har därför föreskrivits att ett sådant

revisorsuppdrag visserligen skall fortsätta gälla, dock längst till och med

den första stämma som hålls under år 2001.

Bestämmelsen har ändrats i enlighet med Lagrådets förslag.

Punkt 5

Den ändrade lydelsen av 5 kap. 8 § innebär att fristen för väckande av

skadeståndstalan mot styrelseledamot, revisor, granskare enligt 3 kap.

15 § och stiftare förlängs från tre år till fem år och att fristen för

väckande av motsvarande talan mot delegat förlängs från ett år till tre år.

Om tiden för att väcka talan angående ett visst anspråk har löpt ut när de

nya bestämmelserna träder i kraft får den förlängda fristen i det fallet inte

någon effekt. Om tiden för att väcka talan angående ett visst anspråk

däremot inte löpt ut när den nya lagen träder i kraft skulle den förlängda

fristen komma att gälla även för detta anspråk. Detta vore inte lämpligt.

Därför har i förevarande punkt föreskrivits att äldre bestämmelser gäller i

fråga om tiden för väckande av talan angående anspråk som uppkommit

före lagens ikraftträdande. Skadeståndsanspråket får anses ha uppkommit

samtidigt med den skadeståndsgrundande handlingen eller under-

låtenheten.

8.2 Förslaget till lag om ändring i sparbankslagen

(1987:619)

2 kap.

2 §

Eftersom ecun ersattes av den gemensamma valutan, euron, när valuta-

unionen startade den 1 januari 1999, har i andra stycket, ordet ecu ersatts

av ordet euro.

4 kap.

2 §

Ändringen, som innebär att benämningen Sparbanken Sverige AB byts ut

mot FöreningsSparbanken AB (publ), är en följd av att Sparbanken

Sverige AB och Föreningsbanken AB har fusionerats.

8.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1995:1570) om

medlemsbanker

1 kap.

4 §

Eftersom ecun ersattes av den gemensamma valutan, euron, när valuta-

unionen startade den 1 januari 1999, har i andra och tredje styckena,

ordet ecu ersatts av ordet euro.

I tredje stycket har dessutom ordet bolaget ersatts av det i

sammanhanget korrekta ordet banken.

8.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1995:1559) om

årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag.

8 kap.

4 §

Paragrafen innehåller bestämmelser om vid vilken tidpunkt årsredo-

visningen för förflutet räkenkapsår senast skall lämnas till revisorn.

Ändringen i inledningen av paragrafen, som har behandlats i avsnitt 5.4,

innebär att samma bestämmelse skall gälla för lekmannarevisor som för

revisor. En justering av tekniskt slag har gjorts i första punkten.

8.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1995:1571) om

insättningsgaranti

16 §

I paragrafen finns en hänvisning till 3 kap. 1 § bankrörelselagen, som

bl.a. innehåller en bestämmelse om minsta antalet revisorer i sparbanker

och medlemsbanker. Nämnda lagrum föreslås i det föregående ändras så

att sådana banker skall ha minst en revisor i stället för minst två

revisorer, vilket gäller för närvarande. Den föreslagna utformningen av

16 § anknyter bättre än den nuvarande till den föreslagna lydelsen av

bestämmelsen i 3 kap. 1 § bankrörelselagen.

Bestämmelsens hänvisning till 10 kap. 8 § aktiebolagslagen avser inte

bara värdepappersbolag utan även bankaktiebolag. Detta har uttryckligen

angetts i lagtexten.

Remissinstanser som har yttrat sig över

departementspromemorian Ändrade regler för

revisorer i sparbanker och medlemsbanker, m.m.

(Ds 1999:8)

Efter remiss har yttranden inkommit från Sveriges riksbank, Hovrätten

för Västra Sverige, Finansinspektionen, Riksskatteverket,

Konkurrensverket, Patent- och registreringsverket, Juridiska

fakultetsstyrelsen vid Lunds universitet, Svenska Bankföreningen,

Fristående Sparbankers Riksförbund, Svenska Revisorsamfundet SRS,

Föreningen Auktoriserade Revisorer FAR, Sveriges advokatsamfund,

Finansbolagens Förening, Svenska Fondhandlareföreningen och

Fondbolagens förening.

Remissinstanser som har yttrat sig över promemorian

om ändrad övergångsbestämmelse i bankrörelselagen

(Fi 1999/1250)

Efter remiss har yttrande över promemorian avgetts av Sveriges

riksbank, Finansinspektionen, Konkurrensverket,

Insättningsgarantinämnden, Svenska Bankföreningen, Kooperativa

förbundet (KF), Kooperativa institutet ekonomisk förening, Riksbyggen

Sparkassa ekonomisk förening, Stockholms Kooperativa

Bostadsförening ekonomisk förening, Lantbrukarnas Riksförbund (LRF)

och Skogsägarnas Riksförbund.

Lagrådsremissens lagförslag

Förslag till lag om ändring i bankrörelselagen (1987:617)

Härigenom föreskrivs1 i fråga om bankrörelselagen (1987:617)2

dels att 1 kap. 1 §, 2 kap. 17 §, 3 kap. 1, 3 7 samt 14 och 15 §§, 5 kap.

2 och 8 §§ samt 9 kap. 15 § skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas ett nytt kapitel, 4 kap., av följande lyd-

else.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

1 §3

Denna lag innehåller ge-

mensamma bestämmelser för

banker om den rörelse som en

bank får driva och om tillsyn m.m.

Den innehåller vidare vissa sär-

skilda bestämmelser för bank-

aktiebolag samt bestämmelser om

revision, skadestånd m.m. och

firma för sparbanker och

medlemsbanker.

Denna lag innehåller ge-

mensamma bestämmelser för

banker om den rörelse som en

bank får driva och om tillsyn m.m.

Den innehåller vidare vissa sär-

skilda bestämmelser för bank-

aktiebolag samt bestämmelser om

revision, allmän granskning,

skadestånd m.m. och firma för

sparbanker och medlemsbanker.

Med bank förstås i denna lag bankaktiebolag, sparbank och

medlemsbank.

Med bankaktiebolag förstås i denna lag ett aktiebolag som har fått

tillstånd att driva bankrörelse. För bankaktiebolag gäller vad som är

föreskrivet för aktiebolag i allmänhet, om inte annat följer av denna lag

eller är särskilt föreskrivet. Om det i aktiebolagslagen (1975:1385) finns

hänvisningar till bestämmelser i samma lag och gäller föreskrifter i

denna lag i stället för eller vid sidan av bestämmelserna i

aktiebolagslagen, skall hänvisningarna vid tillämpning i fråga om

bankaktiebolag i stället respektive också avse föreskrifter i denna lag.

Bestämmelser om hur sparbanker och medlemsbanker bildas och om

deras organisation m.m. finns i sparbankslagen (1987:619) respektive

lagen (1995:1570) om medlemsbanker.

Med en banks stadgar förstås i denna lag reglemente för sparbank och

stadgar för medlemsbank.

För varje bank skall finnas ett huvudkontor i Sverige.

För utländska bankföretags verksamhet genom filial i Sverige gäller

bestämmelserna i denna lag i tillämpliga delar och i övrigt lagen

(1992:160) om utländska filialer m.m.

Denna lag gäller inte för verksamhet som bedrivs av Sveriges riksbank

eller Riksgäldskontoret.

2 kap.

17 §

En bank får inte på andra villkor än sådana som banken normalt ställer

upp lämna kredit till

1. styrelseledamot,

2. delegat i ledande ställning som ensam eller i förening med annan får

avgöra på styrelsen ankommande kreditärenden,

3. anställd som innehar en ledande ställning inom banken,

4. annan aktie- eller andelsägare än staten med ett innehav som

motsvarar minst tre procent av hela kapitalet,

5. sådan revisor i banken som

avses i 3 kap. 5 § femte stycket,

6. make eller sambo till person

som avses under 1 5 eller

7. juridisk person i vilken sådan

person som avses under 1 6 har ett

väsentligt ekonomiskt intresse i

egenskap av delägare eller

medlem.

5. make eller sambo till person

som avses under 1 4 eller

6. juridisk person i vilken sådan

person som avses under 1 5 har ett

väsentligt ekonomiskt intresse i

egenskap av delägare eller

medlem.

 En medlemsbank får inte heller

på andra villkor än sådana som

banken normalt ställer upp lämna

kredit till lekmannarevisor i bank-

en.

Finansinspektionen prövar om delegat eller anställd har sådan ledande

ställning som avses i första stycket 2 och 3.

Bankens styrelse skall i en

förteckning föra in uppgifter om

de krediter som har beviljats

personer eller företag som avses i

första stycket. Regeringen eller,

efter regeringens bemyndigande,

Finansinspektionen får utfärda

föreskrifter om vilka uppgifter

som skall antecknas i

förteckningen.

Första tredje styckena tillämpas

på motsvarande sätt beträffande

krediter mot säkerhet av borgen

eller fordringsbevis som utfärdats

av någon som avses i första

stycket. Detsamma gäller för en

fordran som banken förvärvar och

för vilken någon som avses i första

stycket är betalningsskyldig.

Bankens styrelse skall i en

förteckning föra in uppgifter om

de krediter som har beviljats

personer eller företag som avses i

första och andra styckena.

Regeringen eller, efter regeringens

bemyndigande,

Finansinspektionen får utfärda

föreskrifter om vilka uppgifter

som skall antecknas i

förteckningen.

Första fjärde styckena tillämpas

på motsvarande sätt beträffande

krediter mot säkerhet av borgen

eller fordringsbevis som utfärdats

av någon som avses i första eller

andra stycket. Detsamma gäller

för en fordran som banken

förvärvar och för vilken någon

som avses i första eller andra

stycket är betalningsskyldig.

3 kap.

1 §4

Sparbanker och medlemsbanker

skall ha minst två revisorer.

Revisorerna väljs av stämman om

det inte föreskrivs i stadgarna att

en eller flera av dem, dock inte

alla, skall utses på annat sätt.

En revisors uppdrag gäller för

den tid som anges i stadgarna. Om

uppdraget inte skall gälla tills vid-

are, skall tiden bestämmas så att

uppdraget upphör vid slutet av den

ordinarie stämma på vilken

revisorsval skall förrättas.

Sparbanker och medlemsbanker

skall ha minst en revisor. Revisor

väljs av stämman. Om banken

skall ha flera revisorer, får det i

stadgarna föreskrivas att en eller

flera av dem, dock inte alla, skall

utses på annat sätt än genom val

på stämman.

Uppdraget som revisor upphör

vid slutet av den ordinarie stämma

som hålls under det fjärde

räkenskapsåret efter revisorsvalet.

Stämman kan utse en eller flera revisorssuppleanter. Bestämmelserna i

denna lag, sparbankslagen (1987:619) och lagen (1995:1570) om

medlemsbanker beträffande revisorer gäller i tillämpliga delar om

revisorssuppleanter.

3 §5

Den som är underårig, i konkurs

eller underkastad näringsförbud

eller som har förvaltare enligt

11 kap. 7 § föräldrabalken får inte

vara revisor i en sparbank eller i

en medlemsbank.

Revisorerna skall ha den insikt i

och erfarenhet av redovisning och

ekonomiska förhållanden som med

hänsyn till arten och omfånget av

bankens verksamhet fordras för

uppdragets fullgörande.

Den som är i konkurs eller

underkastad näringsförbud eller

som har förvaltare enligt 11 kap.

7 § föräldrabalken får inte vara

revisor i en sparbank eller i en

medlemsbank.

Endast den som är auktoriserad

eller godkänd revisor får vara

revisor i en sparbank eller i en

medlemsbank.

En revisor skall ha den insikt i

och erfarenhet av redovisning och

ekonomiska förhållanden som med

hänsyn till arten och omfånget av

bankens verksamhet fordras för

uppdragets fullgörande.

Till revisor kan utses även ett registrerat revisionsbolag. Bestämmelser

om vem som kan vara huvudansvarig för revisionen och om

underrättelse-skyldighet finns i 12 § lagen (1995:528) om revisorer.

Bestämmelserna i 5 § om behörighet, i 8 a § om rapporteringsskyldighet

och i 13 § om rätt att närvara på stämma tillämpas på den

huvudansvarige.

4 §6

Minst en av de revisorer som

stämman utser i en sparbank eller

i en medlemsbank skall vara

auktoriserad revisor.

I en sparbank eller i en

medlemsbank skall minst en

revisor som stämman utsett vara

auktoriserad revisor.

5 §7

I en sparbank eller i en

medlemsbank kan den inte vara

revisor som

I en sparbank eller i en

medlemsbank får den inte vara

revisor som

1. är styrelseledamot i banken eller dess dotterföretag eller delegat i

banken eller biträder vid bankens bokföring eller medelsförvaltning eller

bankens kontroll däröver,

2. är anställd hos banken eller på något annat sätt intar en underordnad

eller beroende ställning till banken eller till någon som avses under 1

eller är verksam i samma företag som den som yrkesmässigt biträder

banken vid grundbokföringen eller medelsförvaltningen eller bankens

kontroll däröver,

3. är gift eller sambo med eller är syskon eller släkting i rätt upp- eller

nedstigande led till en person som avses under 1 eller är besvågrad med

en sådan person i rätt upp- eller nedstigande led eller så att den ene är gift

med den andres syskon, eller

4. står i låneskuld till banken eller annat företag i samma koncern eller

har förpliktelser för vilka banken eller ett sådant företag har ställt

säkerhet.

Vad som angetts i första stycket

4 gäller också när skulden eller

förpliktelsen avser revisorns make

eller sambo eller juridisk person i

vilken sådan person eller revisorn

själv har ett väsentligt ekonomiskt

intresse.

En revisor är obehörig också

om det i övrigt finns någon

särskild omständighet som är

ägnad att rubba förtroendet för

hans oberoende.

Den som är huvudman i en sparbank får inte vara sådan revisor som

avses i 4 §.

I fråga om annan revisor i en

medlemsbank än sådan som

avses i 4 § gäller vad som sägs i

första stycket 4 och andra stycket

endast om låneskulden eller

säkerheten går utöver vad som

normalt sammanhänger med

medlemskap i banken.

Den som enligt denna paragraf

inte är behörig att vara revisor kan

inte heller vara revisor i ett

dotterföretag till banken.

Revisorerna får vid revisionen

inte anlita någon som enligt denna

paragraf inte är behörig att vara

revisor. Har banken anställda eller

delegater med uppgift att uteslut-

ande eller huvudsakligen sköta

bankens interna revision, får

revisorerna dock anlita dessa i den

utsträckning det är förenligt med

god revisionssed.

Den som enligt denna paragraf

inte är behörig att vara revisor får

inte heller vara revisor i ett

dotterföretag till banken.

En revisor får vid revisionen

inte anlita någon som enligt denna

paragraf inte är behörig att vara

revisor. Har banken anställda eller

delegater med uppgift att

uteslutande eller huvudsakligen

sköta bankens interna revision, får

revisorn dock anlita dessa i den

utsträckning det är förenligt med

god revisionssed.

6 §8

Ett uppdrag att tills vidare vara

revisor i en sparbank eller i en

medlemsbank upphör när en ny

revisor har utsetts.

Ett uppdrag som revisor i en sparbank eller i en medlemsbank upphör i

förtid, om revisorn eller den som utsett honom begär det. Anmälan om

detta skall göras hos styrelsen och, om en revisor som inte är vald på

stämman vill avgå, hos den som har tillsatt honom.

I en sparbank eller i en medlemsbank där Finansinspektionen inte

förordnat revisor skall en revisor vars uppdrag upphör i förtid genast

anmäla detta till inspektionen. Revisorn skall i anmälningen lämna en

redogörelse för iakttagelserna vid den granskning som han har utfört

under den del av det löpande räkenskapsåret som hans uppdrag har

omfattat. För anmälningen gäller i tillämpliga delar vad som föreskrivs i

11 § tredje och fjärde styckena om revisionsberättelse. Avskrift av

anmälningen skall överlämnas till bankens styrelse.

Upphör en revisors uppdrag i förtid eller uppkommer hinder för honom

enligt 3 5 §§ eller enligt stadgarna att vara revisor och finns det inte

någon suppleant för honom, skall styrelsen vidta åtgärder för att en ny

revisor tillsätts för den återstående mandattiden. Finansinspektionen kan,

om det finns särskilda skäl, medge att en ny revisor utses vid närmast

följande ordinarie stämma.

7 §

Styrelsen skall, om inte rättelse utan dröjsmål sker genom den som

utser revisor, göra anmälan hos Finansinspektionen om

1. auktoriserad revisor inte är utsedd enligt 4 §,

2. en revisor är obehörig enligt

3 § första stycket eller 5 § eller

enligt stadgarna, eller

2. en revisor är obehörig enligt

3 § första eller andra stycket eller

5 § eller enligt stadgarna, eller

3. en bestämmelse i denna lag eller stadgarna om antalet revisorer har

åsidosatts.

Var och en kan göra anmälan enligt första stycket.

Bestämmelser om Finansinspektionens möjligheter att åstadkomma

rättelse finns i 7 kap.

14 §9

Revisorerna i en sparbank eller i en medlemsbank får inte lämna

upplysningar till en enskild huvudman, medlem eller utomstående om

sådana angelägenheter som de har fått kännedom om vid fullgörandet av

sina uppdrag, om det kan vara till nackdel för banken.

I 1 kap. 10 § föreskrivs att enskildas förhållanden till bank inte obehör-

igen får röjas.

Revisorerna är skyldiga att

1. till stämman lämna alla upplysningar som stämman begär, om det

inte skulle vara till väsentlig nackdel för banken eller till nämnvärd oläg-

enhet för enskild,

2. till medrevisorer, granskare

som avses i 15 §, ny revisor och,

om banken har försatts i konkurs,

konkursförvaltare lämna

erforderliga upplysningar om

bankens angelägenheter, samt

2. till medrevisorer, lek-

mannarevisor, granskare som

avses i 15 §, ny revisor och, om

banken har försatts i konkurs,

konkursförvaltare lämna

erforderliga upplysningar om

bankens angelägenheter, samt

3. på begäran lämna upplysningar om bankens angelägenheter till

undersökningsledaren under förundersökning i brottmål.

Bestämmelser om revisorers rapporteringsskyldighet till Finans-

inspektionen finns i 8 a §.

15 §10

Varje röstberättigad i en sparbank eller i en medlemsbank kan väcka

förslag om att Finansinspektionen skall utse granskare för särskild

granskning av bankens förvaltning och räkenskaper under viss förfluten

tid eller av vissa åtgärder eller förhållanden i banken. Förslaget skall

framställas på en ordinarie stämma eller på stämma där ärendet enligt

kallelsen skall behandlas. Finansinspektionen skall på begäran av en

röstberättigad och efter att ha hört bankens styrelse förordna en eller flera

granskare, om förslaget biträds

1. i en sparbank av minst en tiondel av samtliga huvudmän eller en

tredjedel av de närvarande huvudmännen, eller

2. i en medlemsbank av minst en tiondel av samtliga röstberättigade

eller en tredjedel av de närvarande röstberättigade.

I en medlemsbank kan innehavaren av förlagsandelar begära hos styr-

elsen att granskare utses. Begärs detta av innehavare som företräder

förlagsinsatser till ett sammanlagt belopp motsvarande minst en tiondel

av det totalt inbetalda insatskapitalet, skall styrelsen senast inom två

månader göra framställning härom hos Finansinspektionen. Försummas

detta får varje innehavare av en förlagsandel göra sådan framställning.

Vad som sägs om revisor i 3 §

första och tredje styckena, 5, 8 a,

9, 13 och 14 §§ samt 5 kap. 2, 4

och 6 8 §§ tillämpas även i fråga

om granskare.

Vad som sägs om revisor i 3 §

första och fjärde styckena, 5, 8 a,

9, 13 och 14 §§ samt 5 kap. 2, 4, 6

och 7 §§ tillämpas även i fråga om

granskare. Den som är underårig

får inte vara granskare.

Yttrande över granskningen skall avges till stämman. Yttrandet skall

hållas tillgängligt hos banken under minst en vecka före stämman för

huvudman, medlem eller annan röstberättigad och genast sändas till var

och en av dem som begär det. Yttrandet skall också läggas fram på

stämman. På samma sätt skall yttrandet hållas tillgängligt för och sändas

till innehavare av förlagsandelar, om granskaren har utsetts på begäran av

en sådan innehavare.

4 kap. Allmän granskning

Lekmannarevisor

1 § Om inte annat föreskrivs i stadgarna, får det i en sparbank eller i en

medlemsbank utses en eller flera personer (lekmannarevisorer) att utföra

sådan granskning som anges i 4 §.

2 § För en lekmannarevisor får en eller flera suppleanter utses. Vad som

sägs i denna lag om lekmannarevisor skall i tillämpliga delar även gälla

suppleant.

3 § Bestämmelserna i denna lag om revisorer är inte tillämpliga på

lekmannarevisorer.

Lekmannarevisorns uppgifter

4 § Lekmannarevisorn skall granska om bankens verksamhet sköts på ett

ändamålsenligt och från ekonomisk synpunkt tillfredsställande sätt och

om bankens interna kontroll är tillräcklig. Granskningen skall vara så

ingående och omfattande som god sed vid detta slag av granskning

kräver.

5 § Lekmannarevisorn skall följa de anvisningar som meddelas av

stämman, såvida de inte strider mot lag, stadgarna eller god sed.

6 § Lekmannarevisorn skall efter varje räkenskapsår lämna en

granskningsrapport till stämman. Bestämmelser om rapportens innehåll

och den tidpunkt då den skall lämnas till bolagets styrelse finns i 14 §.

7 § Lekmannarevisorn får inte underteckna en sådan revisionsberättelse

som avses i 3 kap. 11 § första stycket.

Tillhandahållande av upplysningar m.m.

8 § Styrelsen skall ge lekmannarevisorn tillfälle att genomföra

granskningen i den omfattning lekmannarevisorn anser vara nödvändig

samt lämna de upplysningar och det biträde som lekmannarevisorn begär.

Samma skyldighet har företagsledningen, revisorerna och

lekmannarevisorerna i ett dotterföretag gentemot lekmannarevisorn i

moderbanken.

Hur lekmannarevisor utses

9 § En lekmannarevisor väljs av stämman, om inte stadgarna innehåller

bestämmelser om att denne skall utses på annat sätt.

Obehörighetsgrunder

10 § Den som är underårig eller i konkurs eller har fått näringsförbud

eller har förvaltare enligt 11 kap. 7 § föräldrabalken får inte vara

lekmannarevisor.

Jäv

11 § Den får inte vara lekmannarevisor som

1. är styrelseledamot i banken eller dess dotterföretag eller delegat i

banken eller biträder vid bankens bokföring eller medelsförvaltning eller

bankens kontroll däröver,

2. är anställd hos banken eller på något annat sätt har en underordnad

eller beroende ställning till banken eller till någon som avses under 1

eller är verksam i samma företag som den som yrkesmässigt biträder

banken vid grundbokföringen eller medelsförvaltningen eller bankens

kontroll däröver,

3. är gift eller sambo med eller är syskon eller släkting i rätt upp- eller

nedstigande led till en person som avses under 1 eller är besvågrad med

en sådan person i rätt upp- eller nedstigande led eller så att den ene är gift

med den andres syskon, eller

4. står i låneskuld till banken eller annat företag i samma koncern eller

har förpliktelser som banken eller ett sådant företag har ställt säkerhet

för.

I fråga om lekmannarevisor i en medlemsbank gäller vad som sägs i

första stycket 4 endast om låneskulden eller säkerheten går utöver vad

som normalt sammanhänger med medlemskap i banken.

Den som enligt denna paragraf inte är behörig att vara lekmannarevisor

får inte heller vara lekmannarevisor i ett dotterföretag till banken.

Anlitande av biträde

12 § En lekmannarevisor får vid granskningen inte anlita någon som

enligt 11 § inte är behörig att vara lekmannarevisor. Har banken anställda

eller delegater med uppgift att uteslutande eller huvudsakligen sköta

bankens interna revision, får lekmannarevisorn dock anlita dessa i den

utsträckning det är förenligt med god sed.

Lekmannarevisorns avgång

13 § Ett uppdrag som lekmannarevisor upphör i förtid, om lekmanna-

revisorn eller den som utsett lekmannarevisorn anmäler att uppdraget

skall upphöra. Anmälan skall göras hos styrelsen. Om en

lekmannarevisor som inte är vald på stämman vill avgå, skall han anmäla

det också hos den som har utsett honom.

Lekmannarevisorns granskningsrappport

14 § Granskningsrapporten skall lämnas till bankens styrelse senast två

veckor före ordinarie stämma.

I rapporten skall lekmannarevisorn uttala sig om sådana förhållanden

som avses i 4 § och om sådana förhållanden som han har varit skyldig att

granska enligt 5 §. Om lekmannarevisorn finner anledning till

anmärkning mot någon styrelseledamot, skall han upplysa om detta i

rapporten och lämna uppgift om anledningen till anmärkningen.

En lekmannarevisor får i granskningsrapporten lämna även andra

upplysningar som han anser att huvudmännen i en sparbank eller

medlemmarna och innehavarna av förlagsandelar i en medlemsbank bör

få kännedom om.

15 § I en sparbank skall granskningsrapporten sändas till huvudmännen

på samma sätt som anges i 4 kap. 9 § fjärde stycket sparbankslagen

(1987:619) samt läggas fram på stämman.

I en medlemsbank skall granskningsrapporten hållas tillgänglig för och

sändas till medlemmarna och innehavarna av förlagsandelar på samma

sätt som anges i 7 kap. 8 § fjärde stycket lagen (1995:1570) om

medlemsbanker samt läggas fram på stämman.

Lekmannarevisorns närvaro vid stämma

16 § Lekmannarevisorn har rätt att närvara vid stämma. Han är skyldig

att närvara om det med hänsyn till ärendena kan anses nödvändigt.

Lekmannarevisorns tystnadsplikt

17 § Lekmannarevisorn får inte lämna upplysningar till en enskild

huvudman, medlem eller utomstående om sådana angelägenheter som

han har fått kännedom om när han fullgör sitt uppdrag, om det kan vara

till nackdel för banken.

I 1 kap. 10 § föreskrivs att enskildas förhållanden till bank inte obehör-

igen får röjas.

Lekmannarevisorns upplysningsplikt

18 § Lekmannarevisorn är skyldig att till stämman lämna alla upp-

lysningar som stämman begär, om det inte skulle vara till väsentlig

nackdel för banken eller till nämnvärd olägenhet för enskild.

19 § Lekmannarevisorn är skyldig att lämna revisor, annan

lekmannarevisor, granskare som avses i 3 kap. 15 § och, om banken har

försatts i konkurs, konkursförvaltaren de upplysningar som behövs om

bankens angelägenheter.

Lekmannarevisorn är dessutom skyldig att på begäran lämna

upplysningar om bankens angelägenheter till undersökningsledaren under

förundersökning i brottmål.

5 kap.

2 §11

En revisor i en sparbank eller i

en medlemsbank är ersättnings-

skyldig enligt de grunder som

anges i 1 §. Han ansvarar även för

skada som uppsåtligen eller av

oaktsamhet vållas av hans

medhjälpare.

En revisor eller en lekmanna-

revisor i en sparbank eller i en

medlemsbank är

ersättningsskyldig enligt de

grunder som anges i 1 §. Revisorn

eller lekmannarevisorn ansvarar

även för skada som uppsåtligen

eller av oaktsamhet vållas av hans

medhjälpare.

Om ett revisionsbolag är revisor, åligger ersättningsskyldigheten detta

bolag och den som är huvudansvarig för revisionen.

8 §12

Sådan talan för en banks räkning

enligt 1 3 §§, som inte grundas på

brott, kan ej väckas mot

1. styrelseledamot sedan tre år

förflutit från utgången av det

räkenskapsår då det beslut eller

den åtgärd, som ligger till grund

för talan, fattades eller vidtogs,

2. delegat sedan ett år förflutit

från det att årsredovisningen och

revisionsberättelsen för det

räkenskapsår varunder den

ansvarsgrundande åtgärden

vidtogs framlades på stämman,

3. revisor sedan tre år förflutit

från det att revisionsberättelsen

lades fram på stämman eller

yttrande som avses i denna lag

avgavs,

4. stiftare sedan tre år förlutit

från det beslutet om bankens

bildande fattades på den

konstituerande stämman, samt

5. huvudman eller medlem i

medlemsbank eller röstberättigad,

som inte är medlem, sedan två år

förflutit från det beslut eller den

åtgärd som ligger till grund för

talan.

Försätts banken i konkurs på en

ansökan som gjorts innan den tid

som anges i första stycket har gått

ut, kan konkursboet föra talan

enligt 1 3 §§ trots att frihet från

skadeståndsansvar har inträtt

enligt 6 7 §§. Efter utgången av

den nämnda tiden kan en sådan

talan dock inte väckas senare än

sex månader från

edgångssammanträdet.

Sådan talan för en banks räkning

enligt 1 3 §§, som inte grundas på

brott, kan ej väckas mot

1. styrelseledamot sedan fem år

förflutit från utgången av det

räkenskapsår då det beslut eller

den åtgärd, som ligger till grund

för talan, fattades eller vidtogs,

2. delegat sedan tre år förflutit

från utgången av det räkenskapsår

då det beslut eller den åtgärd som

ligger till grund för talan fattades

eller vidtogs,

3. revisor sedan fem år förflutit

från utgången av det räkenskapsår

som revisionsberättelsen avser,

4. lekmannarevisor sedan fem år

förflutit från utgången av det räk-

enskapsår som

granskningsrapporten avser,

5. granskare som avses i 3 kap.

15 § sedan fem år förflutit från

den dag när yttrandet över den

särskilda granskningen lades fram

på stämman,

6. stiftare sedan fem år förflutit

från det beslutet om bankens

bildande fattades på den

konstituerande stämman, samt

7. huvudman eller medlem i

medlemsbank eller röstberättigad,

som inte är medlem, sedan två år

förflutit från det beslut eller den

åtgärd som ligger till grund för

talan.

Försätts banken i konkurs på en

ansökan som gjorts innan den tid

som anges i första stycket har gått

ut, kan konkursboet föra talan

enligt 1 3 §§ trots att frihet från

skadeståndsansvar har inträtt

enligt 6 eller 7 §. Efter utgången

av den nämnda tiden kan en sådan

talan dock inte väckas senare än

sex månader från

edgångssammanträdet.

9 kap.

 15 §13

I ett bankaktiebolag skall minst

en av de revisorer som utsetts av

bolagsstämman vara auktoriserad

revisor.

I ett bankaktiebolag skall minst

en revisor som bolagsstämman

utsett vara auktoriserad revisor.

En revisor som förordnats av Finansinspektionen skall oavsett

bolagsstämmans anvisningar följa den instruktion som inspektionen

utfärdat för honom eller henne.

Om bolagsstämman inte har utsett en auktoriserad revisor är be-

stämmelserna om länsstyrelseförordnande i 10 kap. 24 och 26 §§

aktiebolagslagen (1975:1385) tillämpliga.

1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

2. Om en banks stadgar efter lagens ikraftträdande strider mot någon

bestämmelse i denna lag, skall styrelsen till den första ordinarie stämman

lägga fram förslag om sådan ändring av stadgarna att dessa stämmer

överens med bestämmelsen.

3. Den som är revisor i en sparbank eller i en medlemsbank när denna

lag träder i kraft och som inte är auktoriserad eller godkänd revisor får

trots bestämmelsen i 3 kap. 3 § andra stycket fortsätta som revisor, dock

längst till utgången av år 2000.

4. Intill utgången av år 2000 får en revisor trots bestämmelserna i 3

kap. 1 § andra stycket utses för en kortare mandattid än fyra år.

Om ett revisorsuppdrag som har getts före lagens ikraftträdande gäller

för viss tid, består det till utgången av mandattiden. Om uppdraget gäller

tills vidare, består det till utgången av den första ordinarie stämma som

hålls efter utgången av år 2000.

5. Beträffande tiden för väckande av talan om anspråk på skadestånd

till banken enligt 5 kap. 1 och 2 §§ gäller äldre bestämmelser, om

anspråket har uppkommit före lagens ikraftträdande.

Förslag till lag om ändring i sparbankslagen (1987:619)

Härigenom föreskrivs att 2 kap. 2 § och 4 kap. 2 § sparbankslagen

(1987:619) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

2 §

Stiftarna anger villkoren för sparbankens bildande. När en sparbank

bildas skall till en grundfond avsättas ett belopp, vars storlek skall

bestämmas med hänsyn till omfattningen och beskaffenheten av den

planerade rörelsen. Grundfonden skall betalas med pengar.

Sparbanken skall när rörelsen

påbörjas ha fonder som vid

tidpunkten för beslut om oktroj

motsvarar minst en miljon ecu. I

5 kap. 4 § 4 lagen (1995:1559) om

årsredovisning i kreditinstitut och

värdepappersbolag finns bestäm-

melser om vad som utgör fonder.

Sparbanken skall när rörelsen

påbörjas ha fonder som vid

tidpunkten för beslut om oktroj

motsvarar minst en miljon euro. I

5 kap. 4 § 4 lagen (1995:1559) om

årsredovisning i kreditinstitut och

värdepappersbolag finns bestäm-

melser om vad som utgör fonder.

4 kap.

2 §

En huvudman får inte vara

1. underårig eller i konkurs,

2. bosatt utanför Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, om inte

Finansinspektionen på grund av särskilda förhållanden medger det,

3. anställd i sparbanken, om inte reglementet uttryckligen medger

detta, eller

4. huvudman, styrelseledamot eller anställd i annan sparbank.

En huvudman får inte ha förvaltare enligt 11 kap. 7 § föräldrabalken.

En huvudman, som utses av

kommunfullmäktige eller

landstingsfullmäktige enligt 3 §,

får inte heller vara anställd eller

styrelseledamot i något annat

bankaktiebolag än Sparbanken

Sverige AB eller i en medlemsbank

eller inom landshypoteks- och

stadshypoteksinstitutionerna.

En huvudman, som utses av

kommunfullmäktige eller

landstingsfullmäktige enligt 3 §,

får inte heller vara anställd eller

styrelseledamot i något annat

bankaktiebolag än

FöreningsSparbanken AB (publ)

eller i en medlemsbank eller inom

landshypoteks- och stadshyp-

oteksinstitutionerna.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

Förslag till lag om ändring i lagen (1995:1570) om

medlemsbanker

Härigenom föreskrivs att 1 kap. 4 § lagen (1995:1570) om

medlemsbanker skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

4 §

Varje medlem skall betala insats i medlemsbanken i enlighet med vad

som föreskrivs i stadgarna. Betalningen skall alltid fullgöras i pengar.

En medlemsbank skall när bank-

ens rörelse påbörjas ha ett bundet

eget kapital som vid tidpunkten för

beslut om oktroj motsvarar minst

fem miljoner ecu. I 5 kap. 4 § 5

lagen (1995:1559) om

årsredovisning i kreditinstitut och

värdepappersbolag finns

bestämmelser om vad som utgör

bundet eget kapital.

Om balansomslutningen i den

planerade verksamheten kan

beräknas uppgå till högst etthundra

miljoner kronor, får regeringen

medge att bolaget har lägre bundet

eget kapital än det som anges i

första stycket, dock lägst motsvar-

ande en miljon ecu.

En medlemsbank skall när bank-

ens rörelse påbörjas ha ett bundet

eget kapital som vid tidpunkten för

beslut om oktroj motsvarar minst

fem miljoner euro. I 5 kap. 4 § 5

lagen (1995:1559) om

årsredovisning i kreditinstitut och

värdepappersbolag finns

bestämmelser om vad som utgör

bundet eget kapital.

Om balansomslutningen i den

planerade verksamheten kan

beräknas uppgå till högst etthundra

miljoner kronor, får regeringen

medge att banken har lägre bundet

eget kapital än det som anges i

första stycket, dock lägst motsvar-

ande en miljon euro.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

Förslag till lag om ändring i lagen (1995:1559) om

årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1995:1559) om årsredovisning

i kreditinstitut och värdepappersbolag att 2 kap. 1 §, 7 kap. 1 § och 8 kap.

4 § skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

1 §

Utöver årsbokslut enligt 11 § bokföringslagen (1976:125) skall kredit-

institut och värdepappersbolag för varje räkenskapsår upprätta

årsredovisning enligt denna lag.

I kreditinstitut eller värde-

pappersbolag som enligt 10 kap.

12 § aktiebolagslagen

(1975:1385), 4 kap. 3 § första

stycket lagen (1980:1103) om

årsredovisning i vissa företag

m.m. eller 8 kap. 5 § första stycket

lagen (1987:667) om ekonomiska

föreningar är skyldiga att ha

auktoriserad revisor, skall även en

finansieringsanalys ingå i

årsredo-visningen.

I årsredovisningen skall en

finansieringsanalys ingå.

I kreditinstitut och värdepappersbolag som omfattas av lagen

(1994:2004) om kapitaltäckning och stora exponeringar för kreditinstitut

och värdepappersbolag, skall även en kapitaltäckningsanalys ingå i

årsredovisningen.

7 kap.

1 §

Kreditinstitut och värdepappersbolag som är moderföretag och sådana

finansiella holdingföretag som avses i 1 kap. 1 § andra stycket skall för

varje räkenskapsår upprätta koncernredovisning enligt denna lag, om inte

annat följer av 5 §.

För moderföretag som enligt

10 kap. 13 § aktiebolagslagen

(1975:1385), 4 kap. 3 § andra

stycket lagen (1980:1103) om

årsredovisning m.m. i vissa

företag eller 8 kap. 5 § tredje

stycket lagen (1987:667) om

ekonomiska föreningar är skyldiga

att ha auktoriserad revisor, skall

även en finansieringsanalys ingå i

koncernredovisningen.

I koncernredovisningen skall en

finansieringsanalys ingå.

För finansiella holdingföretag som avses i 1 kap. 1 § andra stycket och

omfattas av lagen (1994:2004) om kapitaltäckning och stora

exponeringar för kreditinstitut och värdepappersbolag, skall även en

kapitaltäckningsanalys enligt 6 kap. 3 § ingå i koncernredovisningen.

8 kap.

4 §

Årsredovisningen för det

förflutna räkenskapsåret skall

lämnas till revisorerna

Årsredovisningen för det

förflutna räkenskapsåret skall

lämnas till revisorerna och

lekmannarevisorerna

1. i en bank senast en månad

före ordinarie stämma,

1. i ett bankaktiebolag eller i en

medlemsbank senast en månad

före ordinarie stämma,

2. i en sparbank senast en månad före ordinarie stämma, dock senast

den 31 mars,

3. i ett hypoteksinstitut senast fyra månader efter räkenskapsårets

utgång.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

Förslag till lag om ändring i lagen (1995:1571) om

insättningsgaranti

Härigenom föreskrivs att 16 § lagen (1995:1571) om insättningsgaranti

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

16 §

Ett institut som omfattas av

garantin skall lämna de uppgifter

till nämnden som den behöver för

att fastställa institutets avgift och i

övrigt för sin verksamhet enligt

denna lag. De uppgifter som

nämn-den behöver för att fastställa

ett instituts avgift skall ha

granskats av en av de revisorer

som utsetts av institutet i enlighet

med 3 kap. 1 § bankrörelselagen

(1987:617) eller, när det gäller

värde-pappersbolag, 10 kap. 8 §

aktiebolagslagen (1975:1385).

Ett institut som omfattas av

garantin skall lämna de uppgifter

till nämnden som den behöver för

att fastställa institutets avgift och i

övrigt för sin verksamhet enligt

denna lag. De uppgifter som

nämn-den behöver för att fastställa

ett instituts avgift skall ha

granskats av en revisor som utsetts

av institutet i enlighet med 3 kap.

1 § bankrörelselagen (1987:617)

eller, när det gäller bankaktiebolag

och värdepappersbolag, 10 kap.

8 § aktiebolagslagen (1975:1385).

Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.

Lagrådets yttrande

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1999-05-07

Närvarande: f.d. justitierådet Per Jermsten, justitierådet

Ingegerd Westlander, regeringsrådet Susanne Billum.

Enligt en lagrådsremiss den 22 april 1999 (Finansdepartementet) har re-

geringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1. lag om ändring i bankrörelselagen (1987:617),

2. lag om ändring i sparbankslagen (1987:619),

3. lag om ändring i lagen (1995:1570) om medlemsbanker,

4. lag om ändring i lagen (1995:1559) om årsredovisning i kredit-

 institut och värdepappersbolag,

5. lag om ändring i lagen (1995:1571) om insättningsgaranti.

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn

Kristian[REDACTED_EFTERNAMN].

Förslaget till lag om ändring i bankrörelselagen

4 kap.

Kapitlet, som innehåller bestämmelser om lekmannarevisor, har enligt

författningskommentaren utformats med 11 kap. aktiebolagslagen som

förebild. Det har ansetts ha större betydelse att de nya bestämmelserna i

bankrörelselagen står i överensstämmelse med aktiebolagslagens

modernare språkliga stil än att bankrörelselagen i sig får en enhetlig

språkdräkt.

Denna inriktning har i stort sett följts, dock inte helt. I vissa fall har andra

uttryckssätt valts, vilket mot bakgrund av ovanstående uttalande kan ge

intryck av att en saklig skillnad gentemot aktiebolagslagen då är åsyftad.

Ett exempel på detta är tillägget "i förtid" i 13 §. Ett annat exempel är

användandet av uttrycket "nackdel" i 17 §, varom mera nedan. Å andra

sidan har man accepterat uttryckssätt som visserligen återfinns i

aktiebolagslagen men som kan ifrågasättas från redaktionell synpunkt.

Exempel på detta är att man i 4 - 8 §§ genomgående talar om

"lekmannarevisorn" i bestämd form, trots att det är fullt möjligt att utse

mer än en lekmannarevisor. Enligt Lagrådets mening saknas anledning

att använda annat än obestämd form, oavsett vad som anges i

aktiebolagslagen.

Frågan kan dessutom ställas i vad mån det är lämpligt att utforma

reglerna för sparbanker och medlemsbanker efter mönster av de regler

som gäller för lekmannarevisorer i bankaktiebolag med hänsyn till de

olika sammanslutningarnas karaktär. Detta motiverar enligt Lagrådets

mening en prövning av varje särskild bestämmelse.

4 §

Ett exempel på det nu sagda är denna paragraf, i vilken föreskrivs att

lekmannarevisorn skall granska om bankens verksamhet sköts på ett

ända-målsenligt och från ekonomisk synpunkt tillfredsställande sätt och

om bankens interna kontroll är tillräcklig. Detta uttryckssätt speglar

enligt Lagrådets mening inte helt vad som synes vara åsyftat, nämligen

att, såsom anges i författningskommentaren, kontrollera att verksamheten

håller sig inom de ramar som reglementet eller stadgarna anger och att

den bedrivs i överensstämmelse med de syften som kan ha angetts i dem.

Utformningen av lagtexten leder närmast tanken till en kontroll av

utpräglat ekonomiskt slag, liknande den som revisorn har att utföra.

Enligt Lagrådets mening hade det varit mera lämpligt att i detta fall inte

följa aktiebolagslagen, utan utforma bestämmelsen självständigt så att de

särskilda uppgifter som avses åvila lekmannarevisorer i sparbanker och

medlemsbanker klart framgår.

5 §

Även denna paragraf väcker frågor av liknande slag. I paragrafen anges,

efter mönster av aktiebolagslagen, att lekmannarevisorn skall följa de

anvisningar som meddelas av stämman, såvida de inte strider mot lag,

stadgarna eller god sed. I författningskommentaren anges att detta kan

avse uppdrag att granska huruvida verksamheten uppfyller ändamål och

syften som ligger vid sidan av bankrörelselagen och en sparbanks

reglemente eller en medlemsbanks stadgar. Lagrådet ifrågasätter om

detta är förenligt med sparbankernas och medlemsbankernas bakgrund

och särskilda karaktär.

14 §

Efter varje räkenskapsår skall lekmannarevisorn enligt föreskrift i 6 §

lämna en granskningsrapport till stämman. Bestämmelser om rapportens

innehåll finns i förevarande paragraf.

I paragrafens andra stycke föreskrivs att lekmannarevisorn i rapporten

skall uttala sig om sådana förhållanden som anges i 4 § och om sådant

som han har varit skyldig att granska enligt 5 §. Om lekmannarevisorn

finner anledning till anmärkning mot någon i styrelsen, skall han

anmärka detta och lämna uppgift om anledning till anmärkningen.

Enligt tredje stycket får i rapporten lämnas även andra upplysningar som

lekmannarevisorn anser att huvudmännen respektive medlemmarna och

innehavarna av förlagsandelar bör få kännedom om. I författnings-

kommentaren till stycket sägs bl.a. att det ligger i sakens natur att

upplysningarna måste ligga inom ramen för det uppdrag som

lekmannarevisorn har enligt lagen eller enligt stämmans direktiv.

Lagrådet vill i anledning härav påpeka att lekmannarevisorn redan enligt

det andra stycket i paragrafen har att lämna sådana upplysningar och att

de upplysningar som avses i tredje stycket således är sådana som ligger

utanför ramen för det uppdrag som följer av lagen eller stämmans

direktiv.

17 §

I paragrafen föreskrivs att lekmannarevisorn inte får lämna upplysningar

till en enskild huvudman, medlem eller utomstående om sådana ange-

lägenheter som han har fått kännedom om när han fullgör sitt uppdrag,

om det kan vara till "nackdel" för banken. I författningskommentaren

anges att en lekmannarevisor har rätt till insyn i banken i samma

omfattning som en revisor och att lekmannarevisorn därför åläggs samma

tystnadsplikt angående bankens angelägenheter som en revisor. För

revisorer gäller enligt 3 kap 14 § att de i motsvarande fall inte får lämna

upplysningar, om det kan vara till nackdel för banken.

I aktiebolagslagen är för revisorer och lekmannarevisorer motsvarande

bestämmelser intagna i 10 kap. 37 § respektive 11 kap. 17 §. I dessa

lagrum anges emellertid att upplysningar inte får lämnas, om det kan vara

till "skada" för bolaget.

Lagrådet anser att ordet skada i förevarande sammanhang är mer adekvat

än ordet nackdel särskilt som oaktsamt eller uppsåtligt brott mot

tystnadsplikten kan medföra skadeståndsskyldighet för lekmannarevisorn

gentemot banken. Lagrådet förordar därför att ordet nackdel i paragrafen

byts ut mot ordet skada.

Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

2. Lagrådet förordar att ordet "efter" i denna punkt ersätts med "vid"

samt att efter ordet stämman tillfogas "därefter".

3. I punkten ges föreskrifter om att revisor i en sparbank eller med-

lemsbank som varken är auktoriserad eller godkänd efter ikraftträdandet

av den nya bestämmelsen i 3 kap. 3 § andra stycket får fortsätta som

revisor "dock längst till utgången av år 2000".

Enligt Lagrådets mening kan det ifrågasättas om det inte vore mer

ändamålsenligt att efter mönster från 4. i stället förordna att revisor av

angivet slag får fortsätta sitt uppdrag till den första ordinarie stämma som

hålls efter ikraftträdandet.

4. Av tydlighetsskäl bör det i första meningen av denna punkt klargöras

att denna gäller "auktoriserad eller godkänd" revisor.

Förslag till lag om ändring i lagen (1995:1559) om årsredovisning i

kreditinstitut och värdepappersbolag

2 kap. 1 § och 7 kap. 1 §

Det har under föredragningen inför Lagrådet upplysts, att sedan remissen

beslutats och avlämnats det inom regeringskansliet gjorts överväganden

som innebär att förevarande paragrafer bör ges en lydelse som i

betydande grad avviker från vad som föreslagits i remissen. Det har

också klargjorts att förslag till andra ändringar i samma paragrafer också

föreligger i en lagrådsremiss om förslag till ny bokföringslag

(Justitiedepartementet) som f.n. granskas av en annan avdelning av

Lagrådet.

Med hänsyn till det anförda finner Lagrådet det inte meningsfullt att nu

yttra sig över de i detta ärende remitterade förslagen till ändringar i 2

kap. 1 § och 7 kap. 1 §.

8 kap. 4 §

Lagrådet har ingen erinran mot förslaget i denna del.

Övriga lagförslag

Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.

Finansdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 20 maj 1999

Närvarande: statsrådet Hjelm-Wallén, ordförande, och statsråden

Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Engqvist,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1998/99:129 Ändrade regler för

revisorer i sparbanker och medlemsbanker, m.m.

Rättsdatablad

Författningsrubrik

Bestämmelser som

inför, ändrar, upp-

häver eller upprepar

ett normgivnings-

bemyndigande

Celexnummer för

bakomliggande EG-

regler

Lag om ändring i

bankrörelselagen

(1987:617)

389L0048

1 Jfr rådets direktiv 84/253/EEG om godkännande av personer som har ansvar för

lagstadgad revision av räkenskaper (EGT L 126, 12.5.1984, s. 20, Celex

389L0048).

2 Lagen omtryckt 1996:1001.

3 Senaste lydelse 1998:1500.

4 Senaste lydelse 1998:1500.

5 Senaste lydelse 1998:1500.

6 Senaste lydelse 1998:1500.

7 Senaste lydelse 1998:1500.

8 Senaste lydelse 1998:1500.

9 Senaste lydelse 1998:1500.

10 Senaste lydelse 1998:1500.

11 Senaste lydelse 1998:1500.

12 Senaste lydelse 1998:1500.

13 Senaste lydelse 1998:1500.

14 Senaste lydelse 1997:1048.

 Lagen omtryckt 1996:1005.

 Senaste lydelse 1998:773.

1 Jfr rådets direktiv 84/253/EEG om godkännande av personer som har ansvar för

lagstadgad revision av räkenskaper (EGT L 126, 12.5.1984, s. 20, Celex

389L0048).

2 Lagen omtryckt 1996:1001.

3 Senaste lydelse 1998:1500.

4 Senaste lydelse 1998:1500.

5 Senaste lydelse 1998:1500.

6 Senaste lydelse 1998:1500.

7 Senaste lydelse 1998:1500.

8 Senaste lydelse 1998:1500.

9 Senaste lydelse 1998:1500.

10 Senaste lydelse 1998:1500.

11 Senaste lydelse 1998:1500.

12 Senaste lydelse 1998:1500.

13 Senaste lydelse 1998:1500.

 Lagen omtryckt 1996:1005.

 Senaste lydelse 1998:1508.

 Senaste lydelse 1998:1508.

 Senaste lydelse 1998:773.

Prop. 1998/99:129

5

1

17

1

19

1

20

1

21

1

22

1

23

1

26

1

54

1

56

1

55

1

57

1

56

1

58

1

69

1

71

1

Prop. 1998/99:129

Bilaga 1

70

1

Prop. 1998/99:129

Bilaga 2

71

1

Prop. 1998/99:129

Bilaga 3

83

1

85

1

86

1

88

1

89

1

92

1

Prop. 1998/99:129

90

1

95

1

1

1