Propositionens huvudsakliga innehåll.

I fråga om miljöskyddslagen (1969:387) föreslås att

uppgiftsskyldigheten i en miljörapport får utvidgas för att

underlätta att de av riksdagen fastlagda nationella

miljömålen skall kunna uppnås. Vidare föreslås att en

tillståndshavare skall kunna begära ändring av villkor i

tillståndsbeslutet även i skärpande riktning.

Lagen (1991:639) om förhandsgranskning av biologiska

bekämpningsmedel utvidgas till att omfatta spindeldjur.

Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 juli 1992.

Propositionens lagförslag

1 Förslag till

Lag om ändring i miljöskyddslagen (1969:387)

Härigenom föreskrivs att 27, 38 b och 48 §§

miljöskyddslagen (1969:387)1 skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 27 §

Efter ansökan av Efter ansökan av

tillståndshavaren kan tillståndshavaren kan

koncessionsnämnden koncessionsnämnden

upphäva eller mildra upphäva, ändra eller

villkor i tillståndsbeslut, meddela nya villkor i

om det är uppenbart att tillståndsbeslut. Villkor

villkoret ej längre får dock upphävas eller

behövs eller är mildras endast om det är

strängare än uppenbart att villkoret inte

nödvändigt eller om längre behövs eller

ändringen påkallas av är strängare än

omständighet som icke nödvändigt eller om

förutsågs när ändringen påkallas av

tillståndet meddelades. omständigheter som inte

 förutsågs när

 tillståndet meddelades.

38 b §2

Den som utövar Om en miljöfarlig

miljöfarlig verksamhet som verksamhet är av sådant

omfattas av tillstånd slag att den är

enligt denna lag skall varje tillståndspliktig enligt

år avge en särskild denna lag, skall den som

miljörapport till utövar verksamheten varje

länsstyrelsen eller till en år avge en särskild

kommunal nämnd som avses i miljörapport till

38 §. länsstyrelsen eller till en

 kommunal nämnd som avses i

 38 §.

 I miljörapporten skall de

I miljörapporten skall de

åtgärder redovisas som åtgärder redovisas som

vidtagits för att uppfylla vidtagits för att uppfylla

villkoren i villkoren i ett

tillståndsbeslutet och tillståndsbeslut och

resultaten av dessa resultaten av dessa

åtgärder. Regeringen åtgärder. Regeringen

eller den myndighet som eller den myndighet som

regeringen bestämmer får regeringen bestämmer får

meddela ytterligare föreskriva att en

föreskrifter om denna miljörapport skall

redovisning. innehålla en redovisning av

 anläggningens

 miljöpåverkan även i

 annat avseende än vad som

 omfattas av villkor i ett

 tillståndsbeslut.

Regeringen eller den myndighet

 som regeringen bestämmer

 får meddela ytterligare

 föreskrifter om hur

 uppgifterna i en

 miljörapport skall

 redovisas.

 Tillsynsmyndigheten får

Tillsynsmyndigheten får

förelägga en förelägga den som är

tillståndshavare som skyldig att avge en

underlåtit att avge en miljörapport och som

miljörapport att underlåtit att avge en

fullgöra sin skyldighet. I sådan rapport att

beslut om föreläggande fullgöra sin skyldighet. I

får tillsynsmyndigheten beslut om föreläggande

sätta ut vite. får tillsynsmyndigheten

 sätta ut vite.

48 §3

Om inte något annat Om inte något annat

framgår av andra-femte framgår av andra-femte

styckena, får beslut enligt styckena, får beslut i

denna lag överklagas särskilda fall enligt denna

 lag eller enligt föreskrift

 som beslutats med stöd av

 lagen överklagas

1. hos länsstyrelsen, om 1. hos länsstyrelsen, om

beslutet har meddelats av en beslutet har meddelats av en

sådan nämnd som avses i sådan nämnd som avses i

38 §, 38 §,

 2. hos koncessionsnämnden, 2. hos koncessionsnämnden,

om beslutet har meddelats av om beslutet har meddelats av

statens naturvårdsverk statens naturvårdsverk

eller länsstyrelsen, eller länsstyrelsen,

 3. hos regeringen, om 3. hos regeringen, om

beslutet har meddelats av beslutet har meddelats av

koncessionsnämnden. koncessionsnämnden.

 Koncessionsnämndens beslut i ett dit

överklagat ärende

får inte överklagas.

Länsstyrelsens beslut i frågor som avses i 8 a § andra och

tredje styckena får överklagas hos regeringen.

Beslut i fråga om ersättning för kostnader enligt 14 §

femte stycket andra meningen eller 43 § tredje stycket eller

beslut i fråga om förbud vid vite enligt 51 § får överklagas

hos kammarrätten.

Särskilda bestämmelser om överklagande av beslut i

frågor om miljöskyddsavgift finns i 59-62 §§.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1992.

2 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1991:639) om

förhandsgranskning av biologiska bekämpningsmedel

Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1991:639) om

förhandsgranskning av biologiska bekämpningsmedel skall

ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 §

Med biologiskt Med biologiskt

bekämpningsmedel avses i bekämpningsmedel avses i

denna lag mikroorganismer, denna lag mikroorganismer,

virus, nematoder eller virus, nematoder, insekter

insekter, som framställts eller spindeldjur, som

särskilt för att framställts särskilt

förebygga eller motverka för att förebygga eller

att sanitär olägenhet motverka att sanitär

eller skada på egendom olägenhet eller skada på

förorsakas av djur, egendom förorsakas av djur,

växter, mikroorganismer växter, mikroorganismer

eller virus. eller virus.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1992.

Miljö- och naturresursdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 19

mars 1992.

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och

statsråden B.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], af[REDACTED_EFTERNAMN], Dinkelspiel,[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], P.
[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om ändring i miljöskyddslagen (1969:387)

m.m.

1 Inledning

Statens naturvårdsverk inkom i maj 1991 till regeringen

med förslag om ändringar i miljöskyddsförordningen

(1989:364) m.m. Förslaget har remissbehandlats.

Till protokollet i detta ärende bör fogas dels en

sammanfattning av naturvårdsverkets förslag som bilaga

1, dels en förteckning över remissinstanserna och en

sammanfattning av remissyttrandena som bilaga 2.

Sveriges Industriförbund inkom i november 1991 till

regeringen med förslag om ändring i miljöskyddslagen.

Förslaget har remissbehandlats.

Till protokollet i detta ärende bör fogas dels en

sammanfattning av Industriförbundets förslag som

bilaga 3, dels en förteckning över remissinstanserna

och en sammanfattning av remissyttrandena som bilaga

4.

Kemikalieinspektionen inkom i februari 1992 till

regeringen med förslag till ändring i lagen (1991:639) om

förhandsgranskning av biologiska bekämpningsmedel.

Kemikalieinspektionens förslag framgår av den allmänna

motiveringen.

2 Allmän motivering

2.1 En utvidgad miljörapport

Mitt förslag: Alla som bedriver miljöfarlig

verksamhet skall avge en miljörapport, om verksamheten

finns angiven som tillståndspliktig i bilagan till

miljöskyddsförordningen.

 Regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer får föreskriva att uppgiftsskyldigheten i en

miljörapport också skall avse sådana utsläpp till

omgivningen som inte regleras av villkor i tillståndsbeslutet.

Skälen för mitt förslag: Riksdagen har antagit ett

antal s.k. nationella miljömål som innebär att utsläppen

främst till luft och vatten av miljöstörande ämnen skall

minska avsevärt. Svavelutsläppen till luft skall minska med

80 % mellan åren 1980 och 2000. Ett annat miljömål är att

utsläppen till vatten av kvicksilver, kadmium och bly skall

minskas med 70 % mellan åren 1985 och 1995. Utsläppen

till vatten av andra miljöstörande metaller skall halveras

under samma tid.

Att begränsa utsläpp av skadliga föroreningar och att

avveckla användningen av farliga kemikalier är en viktig del

i arbetet med att bevara den biologiska mångfalden, skydda

människors hälsa och hushålla med naturresurserna.

Myndigheterna på miljöområdet har till uppgift att vidta en

rad åtgärder för att dessa av riksdagen fastlagda miljömål

skall uppnås. Bl.a. skall de ha en god överblick över

tillståndet i miljön och se till att tillsynen upprätthålls i

enlighet med miljöskyddslagens bestämmelser. Ett

värdefullt hjälpmedel för myndigheterna i detta arbete är de

miljörapporter som alla företag med tillstånd enligt

miljöskyddslagen (1969:387), ML, är skyldiga att lämna

varje år. Miljörapporterna underlättar för

tillsynsmyndigheterna att få kunskap om hur en verksamhet

har bedrivits och hur företagen lever upp till sina villkor.

Genom att naturvårdsverket har rätt att meddela

föreskrifter i fråga om redovisningen av de åtgärder som

vidtagits för att uppfylla villkoren i tillståndsbeslutet och

resultaten av dessa åtgärder, kan en enhetlig information

samlas in och bearbetas. Det är naturligt att

miljömyndigheterna utnyttjar miljörapporterna också för

att få en bild av de samlade utsläppen av industriell

verksamhet särskilt när det gäller utsläpp av sådana ämnen

för vilka riksdagen har tagit ställning för en

utsläppsreducering.

För att få en samlad bild av utsläppen med hjälp av

miljörapporterna är det dock angeläget att uppgifterna i

rapporten blir bättre och att uppgiftsskyldigheten utvidgas.

Syftet med miljörapporten är dels att förstärka

verksamhetsutövarens egenkontroll, dels att förbättra

myndigheternas tillsyn över verksamheten. En effektiv

tillsyn över tillståndet i miljön förutsätter dock att

miljörapporten innehåller uppgifter som gör det möjligt att

vid sidan av villkorskontrollen också bedöma belastningen

på miljön.

Det är viktigt att med hjälp av tillförlitlig statistik kunna

bedöma om utsläppen minskar och pröva om de av

riksdagen fastlagda miljömålen kan uppnås. Uppgifterna i

miljörapporten skulle enligt min mening kunna utgöra ett

gott statistiskt underlag för detta syfte.

Det finns många företag som har förhållandevis stora

utsläpp, vilka inte redovisas i någon miljörapport.

Naturvårdsverket har uppskattat att mer än hälften av de

företag som numera är förprövningspliktiga inte har

tillstånd enligt ML. Detta kan bero på att verksamheten

fanns före ML:s tillkomst år 1969 och därefter inte har

ändrats, vilket innebär att den inte är tillståndspliktig. En

annan orsak kan vara att verksamheten har prövats med

hjälp av dispensordningen, en ordning som upphörde år

1981. Om verksamheten inte omfattas av tillstånd enligt ML

föreligger inte heller någon skyldighet för

verksamhetsutövaren att avge miljörapport. Det stora

antalet verksamheter som inte har tillståndsprövats innebär

alltså att stora utsläppsmängder inte redovisas till

myndigheterna. Redan i dag finns i miljöskyddslagen

föreskrifter om upplysningsplikt. I 43 § första stycket

framgår det t.ex. att innehavaren av en anläggning som kan

befaras vara miljöfarlig har en upplysningsplikt i fråga om

anläggningen. För att förbättra tillsynen och få ett bättre

statistiskt underlag för bedömningen av totala

utsläppsmängder och liknande bör det införas ett generellt

krav att miljöfarliga verksamheter som finns upptagna som

tillståndspliktiga i bilagan till miljöskyddsförordningen skall

omfattas av kravet på miljörapport, detta oavsett om

verksamheten har underkastats tillståndsprövning enligt

ML eller ej.

En annan fråga i detta sammanhang är att

uppgiftsskyldigheten som sådan också behöver utvidgas.

Det förekommer inte sällan, särskilt i äldre beslut, att

villkoren inte omfattar utsläpp av sådana miljöfarliga

ämnen, om vilka riksdagen uttalat, att utsläppen skall

minskas avsevärt. Sådana riksdagsbeslut utgör en del av de

nationella miljömålen. I fråga om dessa utsläpp finns det

alltså fog för att de skall omfattas av uppgifterna i en

miljörapport, inte minst för att säkerställa statistiskt

underlag för en bedömning av förutsättningarna att nå de

nationella miljömålen. En föreskriftsrätt för regeringen

eller den myndighet som regeringen bestämmer om

skyldighet att lämna uppgifter till tillsynsmyndigheten

utöver de som rör villkoren bör därför fogas till 38 b §. I

samband med att sådana föreskrifter meddelas bör givetvis

berörda myndigheter och organisationer ges tillfälle att

yttra sig.

2.2 Ändring av villkor efter ansökan av

tillståndshavaren

Mitt förslag: Tillståndsmyndigheten skall efter

tillståndshavarens ansökan kunna ändra villkor även i

skärpande riktning.

Naturvårdsverkets och Industriförbundets förslag:

Överensstämmer med mitt.

Remissinstanserna: Remissinstanserna är överlag

positiva till förslaget. Koncessionsnämnden för miljöskydd

anser dock att frågan inte är helt okomplicerad och att den

bör överlämnas till miljöskyddskommittén för övervägande.

Skälen för mitt förslag: Enligt 27 § ML kan

koncessionsnämnden efter ansökan av tillståndshavaren

upphäva eller mildra villkor i tillståndsbeslut, om det är

uppenbart att villkoret inte längre behövs eller är strängare

än nödvändigt eller om ändringen påkallas av

omständigheter som inte förutsågs när tillståndet

meddelades.

Industriförbundet har i sin framställning till regeringen

framhållit att det finns fall där tillståndshavaren har intresse

av att få villkoren ändrade även i skärpande riktning. Som

exempel nämner Industriförbundet att villkoren har blivit

otidsenliga. Det förfarande som kan tillämpas i dag, att

tillståndshavaren hos naturvårdsverket eller länsstyrelsen

begär att myndigheten skall initiera en omprövning, är

onödigt omständligt enligt Industriförbundet, som anser det

angeläget med en förenkling av den nu gällande ordningen.

Naturvårdsverket anser att det är otillfredsställande att

en tillståndshavares rätt att begära omprövning av villkor är

begränsad på det sätt som framgår av 27 § ML. Enligt

Naturvårdsverket kan det finnas andra fall när det är

motiverat också för tillståndshavaren att söka ändring av

villkor, också i skärpande riktning, exempelvis i fråga om

användningen av en ny och lämpligare analysmetod för ett

utsläpp.

För egen del anser jag att 27 § ML bör ändras i enlighet

med vad naturvårdsverket och Industriförbundet har

begärt. Den föreslagna ändringen innebär en utvidgning av

tillståndshavarens möjligheter att efter ansökan få andra

villkor för verksamheten. Ändringen påverkar inte

bestämmelserna i 22 §, som reglerar miljömyndigheternas

möjligheter att meddela ålägganden för tillståndshavaren.

Jag vill i detta sammanhang något beröra

naturvårdsverkets förslag till ändringar i

miljöskyddsförordningen, MF, m.m. i de delar som inte

behandlas här. Naturvårdsverket har pekat på att MF i sin

nuvarande utformning kan föranleda tillämpningsproblem

för tillsynsmyndigheterna i fråga om tillståndshavare som

ändrar sin miljöfarliga verksamhet. Problemen som nämns

är bl.a. att 22 § ML, som ger ett tillståndsbeslut en

betydande rättsverkan, i praktiken innebär att

tillsynsmyndigheternas möjligheter att ingripa, även i de fall

tillståndsplikten för verksamheten har upphört genom 1989

års förordning, i praktiken är mycket begränsade. Vidare

påpekar naturvårdsverket att MF:s utformning i fråga om

tillståndsplikt för ändring av verksamheten kan komma i

konflikt med villkor i givna tillståndsbeslut. Jag är

medveten om dessa problem. I viss utsträckning kan

problemen lösas genom ändringar i MF. Jag kommer därför

att återkomma till regeringen med förslag till ändringar i

MF. Fråga om tillståndsbeslutens rättsverkan enligt

miljöskyddslagen bör dock lösas i ett annat sammanhang.

2.5 Ändring i lagen om förhandsgranskning av

biologiska bekämpningsmedel

Mitt förslag: Lagen om förhandsgranskning av

biologiska bekämpningsmedel utvidgas till att också

omfatta spindeldjur.

Kemikalieinspektionens förslag: Överensstämmer

med mitt.

Skälen för mitt förslag: Med biologiskt

bekämpningsmedel avses enligt lagen om

förhandsgranskning av biologiska bekämpningsmedel

mikroorganismer, virus, nematoder eller insekter som

framställts särskilt för att förebygga eller motverka att

sanitär olägenhet eller skada på egendom förorsakas av

djur, växter, mikroorganismer eller virus.

De skäl kemikalieinspektionen har redovisat för en

utvidgning av lagens tillämpningsområde kan sammanfattas

enligt följande.

Kvalster av många släkten är rovlevande och livnär sig

på många olika sorters små insekter och kvalster. Den

främsta användningen i fråga om biologisk bekämpning

med hjälp av kvalster sker i växthus. Rovkvalster används

t.ex mot växthusspinnkvalster. Rovkvalster används även

mot trips. Användningen av rovkvalster utomhus, bl.a. för

biologisk bekämpning av spinnkvalster i jordgubbsodlingar,

kan förväntas öka. Kvalster hör till ordningen spindeldjur.

Denna ordning omfattas för närvarande inte av lagen. För

att kemikalieinspektionen efter ansökan skall kunna pröva

godkännande av kvalster för biologisk bekämpning krävs

alltså att lagens tillämpningsområde utvidgas.

Jag har ingen annan uppfattning än

kemikalieinspektionen i denna fråga. Lagens

tillämpningsområde bör därför utvidgas i enlighet med

inspektionens förslag.

3 Upprättade lagförslag

I enlighet med vad jag nu anfört har inom miljö- och

naturresursdepartementet upprättats förslag till

1. lag om ändring i miljöskyddslagen (1969:387),

2. lag om ändring i lagen (1991:639) om

förhandsgranskning av biologiska bekämpningsmedel.

4 Specialmotivering

4.1 Miljöskyddslagen

27 §

 Genom den föreslagna ändringen ges

tillståndshavaren rätt att ansöka om nya eller ändrade

villkor även i skärpande riktning och i de fall det inte klart

framgår om det är fråga om mildring eller skärpning av

villkoren. Om prövningen sker efter ansökan av

tillståndshavaren och ansökan innebär en förmodad

skärpning av gällande villkor för verksamheten, kan

prövningsmyndigheten i beslutet inte ställa upp längre

gående villkor än vad tillståndshavaren själv har ansökt.

Om miljöhänsynen kräver längre gående villkor än

sökanden yrkat, skall prövningsmyndigheten i stället avslå

ansökningen. Vill naturvårdsverket eller länsstyrelsen ha en

skärpning får myndigheten i sådant fall utnyttja möjligheten

enligt 26 § att med åberopande av någon av grunderna i 23 --

25 §§ påkalla ändring.

38 b §

 Av första stycket framgår att om verksamheten som

sådan är tillståndspliktig enligt vad regeringen föreskriver

med stöd av 10 §, dvs. i bilagan till miljöskyddsförordningen

är den som utövar verksamheten skyldig att avge en

miljörapport.

I andra stycket föreslås att regeringen eller den

myndighet som regeringen bestämmer får föreskriva att en

miljörapport skall innehålla en redovisning av

anläggningens miljöpåverkan i annat avseende än vad som

omfattas av villkor i ett tillståndsbeslut. Redan i dag finns i

ML föreskrifter om upplysningsplikt. I 43 § första stycket

ML framgår det t.ex. att innehavaren av en anläggning som

kan befaras vara miljöfarlig har en upplysningsplikt i fråga

om anläggningen. Av den allmänna motiveringen framgår

skälen till att upplysningsplikten föreslås kunna ingå som en

del av den obligatoriska rapporteringen.

Tredje stycket utgör för närvarande andra styckets andra

mening. Ändringen är enbart av redaktionell karaktär.

Ändringen i fjärde stycket , nuvarande tredje stycket,

föranleds av att skyldigheten att avge miljörapport har

utvidgats på sätt framgår av första stycket.

48 §

 Genom den föreslagna ändringen framgår det att

instansordningen överensstämmer för beslut som i särskilda

fall har meddelats enligt ML och sådana beslut som har

givits med stöd av en föreskrift enligt ML. Av 30 §

verksförordningen (1987:1100) framgår att myndighets

beslut om föreskrifter får överklagas hos regeringen.

4.2 Lagen (1991:639) om förhandsgranskning av

biologiska bekämpningsmedel

1 §

 Till lagens tillämpningsområde har också förts

spindeldjur. Skälen för detta framgår av den allmänna

motiveringen.

5 Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen att anta

förslaget till

1. lag om ändring i miljöskyddslagen (1969:387),

2. lag om ändring i lagen (1991:639) om

förhandsgranskning av biologiska bekämpningsmedel

6 Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens

överväganden och beslutar att genom proposition föreslå

riksdagen att anta de förslag som föredraganden har lagt

fram.

Bilaga 1

Sammanfattning av statens naturvårdsverks förslag om

ändringar i miljöskyddsförordningen (1989:364) m.m.

Enligt 3 § 2 st miljöskyddsförordningen, MF, (1989:364)

gäller tillståndsplikt vid ändring av en tillståndspliktig

inrättning eller verksamhet, om åtgärden innebär att ett

utsläpp eller störning kan ändra karaktär eller omfattning

så att en olägenhet av betydelse från hälso- eller

miljöskyddssynpunkt kan uppstå. Problem har uppstått

särskilt i sådana fall där en ändring synes gå fri från

tillståndsplikt enligt 3 § 2 st och därför kunna

anmälningsprövas enligt 19 § 1 st 3 MF, men ändringen

likväl skulle innebära att verksamheten efter ändringen

skulle strida mot produktionsgränser, särskilda villkor i ett

tidigare meddelat tillståndsbeslut eller ett s k ''''''''allmänt

villkor'''''''' i ett sådant beslut om överensstämmelse med

ansökan och åtaganden.

Ett annat typfall, där oklarhet råder om innebörden i

ändringsregleringen, rör situationen när likaså ett tillstånd

tidigare har meddelats, men verksamheten är av sådant slag

som numera omfattas av anmälningsplikt. Vad gäller i

denna situation i fråga om förprövning av en ändring?

Författningstexten (19 § 1 st 1 och 2 MF) tycks innebära att

miljö- och hälsoskyddsnämnden kan pröva ändringen inom

ramen för ett anmälningsförfarande. Punkt 4 i

övergångsbestämmelserna till 1989 års MF torde ha

tillkommit i avsikt att förtydliga förordningen i detta

avseende. Denna punkt har följande lydelse:

I fråga om miljöfarlig verksamhet, som enligt äldre

bestämmelser har omfattats av tillståndsplikt, gäller det

som i den nya förordningen har föreskrivits om

anmälningsskyldighet, om verksamheten har beteckningen

C i bilagan till denna.

Men kan miljö- och hälsoskyddsnämnden genom sitt

ställningstagande i det aktuella anmälningsärendet kräva

eller medge något som skulle strida mot vad som

föreskrivits i det för verksamheten gällande tillståndet? Den

ifrågavarande punkten i övergångsbestämmelserna kan

inge den föreställningen att det inte skulle föreligga några

hinder häremot. Det förefaller som om avsikten med

bestämmelsen faktiskt varit att möjliggöra en övergång i de

konkreta fallen från tillståndsplikts- till

anmälningspliktsnivån. Utan en sådan övergång skulle den

i 1988-89 års lagstiftningsärende avsedda avlastningen av

länsstyrelserna bli ganska begränsad.

Enligt naturvårdsverkets mening är det i båda de ovan

berörda typfallen emellertid med hänsyn till innebörden i

miljöskyddslagens nuvarande regler ofrånkomligt att

tillmäta redan meddelade tillstånd större betydelse än som

framgår av de nuvarande reglerna i MF. Enligt 22 § ML kan

den som fått tillstånd enligt ML inte på grund av någon

bestämmelse i denna lag eller i vissa andra lagar åläggas att

upphöra med verksamheten eller att med avseende på

denna vidta försiktighetsmått utöver vad som anges i

tillståndsbeslutet, om ej annat följer av 23-25 §§, 29 § 2 st

eller 40 § 2 st ML. I 24 och 27 §§ ML anges under vilka

förutsättningar som villkor kan ändras. Enligt 45 § kan följa

straff och enligt 52 § miljöskyddsavgift om villkor

åsidosätts. Varken i 45 eller 52 § anges något undantag för

den situationen att en tillsynsmyndighet genom råd eller

föreläggande krävt eller medgett något annat än som gäller

enligt villkor för verksamheten.

Det nyss anförda innebär alltså enligt naturvårdsverkets

mening att redan meddelade tillstånd och däri angivna

villkor inte kan åsidosättas genom ställningstaganden av

tillsynsmyndigheterna i anmälningsärenden.

Eftersom punkt 4 i övergångsbestämmelserna till 1989

års MF egentligen inte säger annat än vad som redan följer

av 19 § 1 st 1 och 2 MF, men kan inge den felaktiga

föreställningen att en anmälningsprövning är tillräcklig

även när verksamheten efter ändringen skulle strida mot ett

tidigare meddelat tillstånd, bör vidare denna punkt

upphävas.

Ändringar i anmälningspliktiga verksamheter skall

enligt 19 § 1 st 1 MF anmälas i fall där ändringen är av

betydelse från störningssynpunkt. Motsvarande rekvisit

saknas för närvarande i 19 § 1 st 2 och 3. Enligt 10 § 1 st

4 ML gäller generellt, som förutsättning för av regeringen

särskilt föreskriven förprövningsplikt för ändringar, att

ändringarna är av betydelse från störningssynpunkt. Det

ifrågavarande störningsrekvisitet bör med hänsyn härtill

skrivas in även i 19 § 1 st 2 och 3 MF. 19 § 1 st 1 bör vidare

omformuleras så att störningsrekvisitet i enlighet med

lydelsen av 10 § 1 st 4 ML knyts inte bara till verksamheten

utan även till inrättningen i sig.

Det kan nämnas att naturvårdsverket har fått kännedom

om flera fall, där en ändring prövats anmälningsvägen, trots

att ändringen i fråga har inneburit en avvikelse från ett

tidigare meddelat tillstånd. Fall har förekommit där miljö-

och hälsoskyddsnämnden i ställningstagandet i

anmälningsärendet uttryckligen beslutat att ett visst

koncessionsnämndsbeslut ''''''''skall upphöra att gälla''''''''.

Från vissa synpunkter kan det anses otillfredsställande

att tidigare tillståndsprövade företag, som numera är endast

anmälningspliktiga enligt bilagan till MF, för all framtid

skall vara ''''''''låsta'''''''' vid sin tillståndsplikt. När de

begränsningar vad gäller överföringen av åtskilliga

verksamhetsslag från tillståndsplikts- till

anmälningspliktsnivån som följer av rättskraftsregeln i 22 §

ML sålunda inte synes ha beaktats tillräckligt i 1988-89 års

lagstiftningsärende, får en lösning på det berörda problemet

nu sökas i särskild ordning. Särskilda lagstiftningsåtgärder

är motiverade även för att tillgodose behovet i övrigt av en

förenklad men med miljöskyddslagen förenlig prövning av

ändringar i förhållande till vad som gäller enligt redan

meddelat tillstånd, i de fall där det från allmän

miljövårdssynpunkt inte är påkallat med en fullständig

tillståndsprövning. Naturvårdsverket anger i det följande

några handlingslinjer som bör kunna komma i fråga vid

arbete för att tillgodose de här berörda behoven.

För att främja en reell överföring av tidigare

tillståndsgivna men numera endast anmälningspliktiga

företag till anmälningspliktsnivån, ligger det nära till hands

att överväga en möjlighet för en tillståndshavare att kunna

göra en framställning till tillståndsmyndigheten om att få ett

tillstånd upphävt, under förutsättning att verksamheten inte

längre är tillsståndspliktig enligt bilagan till MF.

Såvitt härefter gäller frågan om möjligheterna att skapa

en för vissa fall smidigare prövningsordning för ändringar

än vad som f.n. gäller finns det anledning att pröva ett flertal

tankar. Först kan erinras om det inte bara från enskild utan

ofta även från allmän synpunkt otillfredsställande

förhållandet att det enligt nuvarande omprövningsregler

inte är möjligt för en tillståndshavare att påkalla

omprövning av ett villkor, om det inte är fråga om ett

mildrande av villkoret (27 § ML). Som naturvårdsverket

framhållit bl.a. i en skrivelse till miljöskyddskommittén bör

möjlighet skapas för en tillståndshavare att få till stånd en

omprövning av villkor även under andra förutsättningar,

som t.ex. när detta är motiverat för att kunna använda en

ny och lämpligare analysmetod för ett utsläpp.

Ett sätt att undvika en fullständig tillståndsprövning av

en ändring i fall där en sådan prövning inte framstår som

sakligt motiverad, kan vara att införa en bestämmelse i ML

om möjlighet för en tillståndshavare att på begäran få ett

medgivande (dispens), av den myndighet som vid tillfället i

fråga är tillståndsmyndighet för en anläggning enligt bilagan

till MF, att i visst hänseende avvika från ett erhållet tillstånd

eller däri meddelat villkor. En sådan dispensprövning borde

kunna övervägas framförallt för sådana fall, där avsteg från

ett tillstånd eller villkor kan finnas motiverat för en

begränsad tid. En dispensmöjlighet av detta slag kan bli

aktuell som en form för myndighetsprövning av sådana

haverier som inte leder till avsevärda olägenheter i miljön

och som inte beror på försummelse från

verksamhetsutövarens sida.

Härutöver skulle kunna övervägas att införa en

möjlighet att ansöka om dispens från skyldigheten att

ansöka om tillstånd till ändring enligt 3 § 2 st MF i dess nu

föreslagna lydelse. Som förutsättning för en sådan dispens

skulle kunna anges att frågan är om en mindre ändring som

saknar betydelse från störningssynpunkt (jfr 10 § 1 st 4 ML)

eller att tillståndsprövning av annat skäl är uppenbart

onödig. Uttrycket ''''''''saknar betydelse från

störningssynpunkt'''''''' får i sådant fall tolkas snävt.

Bestämmelser om dispens från förprövningsplikt enligt

ML har tidigare funnits i denna lag. Om ett dispensinstitut

ånyo skulle införas i lagen kan en särskild markering behöva

göras beträffande skillnaden mellan de två typerna av

dispens.

De möjligheter som nu diskuterats förutsätter att den

myndighet, som är eller varit tillståndsmyndighet för en viss

anläggning enligt bilagan till MF, kopplas in på något sätt

(genom återkallelse av tillstånd, omprövning av villkor eller

dispens i någon form). Vid överväganden om förenklade

former för förprövning av ändringar finns det emellertid

skäl att undersöka om inte ett ställningstagande av

tillsynsmyndigheten ibland skulle kunna räcka i sådana fall.

Som jämförelse kan här pekas på den nuvarande

anmälningsprövningen enligt 19 § 1 st 3 jämfört med 3 § 2 st

MF. Men MLs regler medger f.n. inte, som förut har

framhållits, att meddelade tillstånd ''''''''urholkas'''''''' genom

anmälningsprövningar av ändringar. En lösning enligt de

sistnämnda linjerna skulle alltså förutsätta ändringar i MLs

regler om tillstånds rättskraft, straffansvar m.m.

I detta sammanhang kan erinras om den funktion

länsstyrelsen i sin egenskap av tillsynsmyndighet har enligt

de ganska många tillståndsbeslut av koncessionsnämnden,

där nämnden i det s.k. allmänna villkoret om

överensstämmelse med ansökan och åtaganden skrivit in

följande: ''''''''Mindre ändring får dock vidtas efter

godkännande av länsstyrelsen. Som förutsättning för

länsstyrelsens godkännande skall gälla att ändringen

bedöms inte kunna medföra ökning av förorening eller

annan störning till följd av verksamheten''''''''.

Frågan om hur sådana förändringar i ML som ovan

berörts närmare bör utformas är inte helt okomplicerad.

Närmare överväganden i de berörda avseendena bör enligt

verkets mening göras inom regeringskansliet eller

miljöskyddskommittén. De i början av denna skrivelse

föreslagna ändringarna i MF bör emellertid genomföras så

snart som möjligt, och utan att några ändringar av de slag

som skisserats i senare delen av skrivelsen samtidigt

behöver ske. Detta synes nödvändigt för att snarast

förebygga en oklar utveckling, grundad på den oriktiga

uttolkningen av nu gällande rätt att tillstånd successivt

skulle kunna ''''''''upplösas'''''''' genom ändringsanmälningar.

Bilaga 2

Förteckning över remissinstanserna och

sammanställning av remissyttrandena över statens

naturvårdsverks förslag om ändring i

miljöskyddsförordningen (1989:364) m.m.

1. Förteckning över remissinstanserna

Efter remiss har yttranden inkommit från länsstyrelserna

i Stockholms län, Södermanlands län, Östergötlands län,

Kronobergs län, Kristianstads län, Göteborgs och Bohus

län, Värmlands län, Jämtlands län, Västernorrlands län,

Västerbottens län, Koncessionsnämnden för miljöskydd,

Svenska kommunförbundet, Eskilstuna kommun,

Jönköpings kommun, Karlskrona kommun, Halmstads

kommun, Malmö kommun, Göteborgs kommun, Falu

kommun, Sandvikens kommun, Luleå kommun, Sveriges

industriförbund och Sågverkens Riksförbund

2. Remissyttrandena

2.1 Länsstyrelsen i Stockholms län

Länsstyrelsen delar naturvårdsverkets uppfattning att

miljöskyddsförordningen bör ändras och förtydligas i de

delar som avser ändring av tillståndspliktiga anläggningar (3

och 19 §§) samt att punkt 4 i övergångsbestämmelserna

medfört en viss osäkerhet vid rättstillämpningen.

Länsstyrelsen har, både som tillstånds- och

tillsynsmyndighet samt som rådgivare åt länets kommuner

uppmärksammat de problem som naturvårdsverket

beskriver.

Vad gäller övriga av naturvårdsverket antydda

frågeställningar är dessa delvis av komplicerad art och

kräver överväganden av mer principiell natur.

Länsstyrelsen utgår från att miljöskyddskommittén i sin

allmänna översyn av prövningssystemet bl.a. beaktar de

synpunkter som framförts av naturvårdsverket.

2.2 Länsstyrelsen i Södermanlands län

Länsstyrelsen föreslår att hanteringen av

miljöskyddsärenden renodlas på så sätt att ändringar av

verksamheten m.m. på A- och B-listan alltid behandlas som

tillståndsärenden av länsstyrelsen. Länsstyrelsen skall ha

möjlighet att överlämna ärendet till koncessionsnämnden

för prövning. Även smärre ändringar borde således

behandlas av länsstyrelsen som tillståndsärenden, men

handläggningen av ärendet kan anpassas efter

omständigheterna. Länsstyrelsen anser att det är angeläget

att inte gällande tillstånd urholkas genom ett antal

anmälningsärenden varigenom villkoren ersätts med råd

eller t.o.m. upphävs.

Fabriker, inrättningar och verksamheter som nu ligger

på C-listan, men som i ett tidigare skede tillståndsprövats av

länsstyrelsen bör alltjämt stå under länsstyrelsens prövning.

Önskar tillståndshavaren att verksamheten behandlas som

anmälningsärende föreslås att tillståndshavaren ges

möjlighet att få sitt tillstånd återkallat och ställt under

anmälningsplikt. Motsvarande bör gälla för tillstånd som

erhållits genom frivillig prövning.

För att bringa ytterligare reda i miljöskyddsförordningen

förordas att anmälningsparagraferna flyttas från rubriken

''''''''tillsyn'''''''' till rubriken ''''''''tillståndsprövning'''''''', vilken rubrik

lämpligen bör ändras till ''''''''förprövning''''''''.

2.3 Länsstyrelsen i Östergötlands län

Bestämmelsen i punkt 4 i övergångsbestämmelsen till

miljöskyddsförordningen stämmer väl för sådana

verksamheter som visserligen varit tillståndspliktiga men av

någon anledning inte haft tillstånd. I sådana fall är det

praktiskt att fortsättningsvis kunna reglera verksamheten

genom tillsynsbestämmelserna. Möjligen är

övergångsbestämmelsen överflödig eftersom

tillståndsplikten nu har upphört.

För verksamheter som redan omfattas av ett tillstånd

stämmer regleringen mindre väl med innehållet i 22 §

miljöskyddslagen. Genom övergångsbestämmelsens

utformning blir reglerna i 19-24 §§ miljöskyddsförordningen

tillämpliga även för verksamheter som redan omfattas av

tillstånd. Enligt 24 § skall den myndighet som handlägger

ärendet meddela råd eller föreläggande om

försiktighetsmått eller förbud enligt miljöskyddslagen om

det behövs. Formellt ger dock miljöskyddslagen inte

utrymme att meddela föreläggande beträffande

verksamheter som omfattas av tillstånd annat än i de två fall

som anges i 40 § resp. 3 st miljöskyddslagen.

Det vore därför logiskt att ändra miljöskyddslagens

bestämmelser så att utrymme finns att meddela

förelägganden och förbud även i andra fall än de två som

nämns ovan. Från lagteknisk synpunkt är emellertid en

sådan lösning sämre eftersom man då kommer i konflikt

med tillståndets rättskraft.

Det är därför lämpligt att inte längre göra

övergångsbestämmelsen tillämplig på verksamheter som

redan omfattas av tillstånd. Detta kommer att innebära att

frågor om ändring av verksamheten i dessa fall handläggs

som tillståndsärenden.

Eftersom dessa verksamheter har beteckningen C och

inte heller är frivilligt tillståndsprövade utgår ingen avgift

enligt avgiftsförordningen för statliga myndigheters

verksamhet med ärendena. Det kan vara lämpligt att, även

om de nu aktuella verksamheterna tillståndsprövas, behålla

avgiftsfriheten för de statliga myndigheternas verksamhet

med ärendena.

Enligt allmänna förvaltningsrättsliga principer kan ett

tillstånd återkallas på begäran av tillståndshavaren. Från

praktisk synpunkt kan de ovan nämnda formella problemen

därför ofta lösas så att tillståndshavaren begär att tillståndet

återkallas. Eftersom verksamheten inte längre är

tillståndspliktig kan frågor om begränsningar av

verksamheten, försiktighetsmått, förbud m.m. behandlas

enligt tillsynsbestämmelserna.

Förslaget att överväga vissa ytterligare ändringar av

miljöskyddslagen och miljöskyddsförordningen

Enligt allmänna förvaltningsrättsliga principer kan

ett tillstånd återkallas på begäran av tillståndshavaren. Den

föreslagna regeln är därför inte nödvändig.

Länsstyrelsen har ingen invändning mot att frågan om

tillståndshavares möjligheter att begära ändring av villkor

för ett tillstånd utreds.

Länsstyrelsen anser det olämpligt att på nytt införa ett

dispensförfarande i miljöskyddslagen och avstyrker därför

förslaget.

2.4 Länsstyrelsen i Kronobergs län

Länsstyrelsen tillstyrker förslaget till ändrad lydelse i 3

och 19 §§ MF samt upphävandet av punkt 4 i

övergångsbestämmelserna till förordningen. Ändringen

innebär ett förtydligande och är helt i linje med den praxis

som tillämpas vid länsstyrelsen.

Länsstyrelsen tillstyrker också att det i miljöskyddslagen

införs en möjlighet att på begäran av tillståndsinnehavaren

upphäva ett tillstånd till miljöfarlig verksamhet som inte

längre omfattas av tillståndsplikt. Länsstyrelsen bedömer

det angeläget att denna ändring görs snarast och utan

avvaktan på miljöskyddskommitténs slutbetänkande. I

annat fall kommer resurser att behöva utnyttjas för

omprövningar enbart av formella skäl.

Lagregeln bör dock utformas så att den även kommer att

omfatta dispensbeslut enligt äldre lagstiftning. Dessa beslut

är bl.a. avgörande för omfattningen av den kontroll av

utsläpp av avloppsvatten från tätort som skall ske enligt

naturvårdsverkets generella föreskrifter (SNFS 1990:14).

Detta orsakar kommuner stora kostnader i onödan i de fall

då den faktiskt anslutna belastningen av avloppsvatten

kraftigt understiger den dispensgivna.

Länsstyrelsen tillstyrker förslaget om vidgade

möjligheter för en tillståndsinnehavare att få till stånd en

omprövning av villkor även i de fall det inte är fråga om ett

mildrande av villkoret.

Länsstyrelsen är däremot mycket tveksam till tanken på

att genom någon form av dispensmöjlighet skapa en enklare

prövningsordning. Att en tillståndsmyndighet utan hörande

av berörda sakägare och myndigheter skulle kunna medge

tillfälliga avsteg från tillstånd eller däri meddelade villkor

torde knappast kunna ske utan risk för att sakägare lider

rättsförlust. Den alternativa lösning som verket skisserat,

nämligen att det inom ramen för ett anmälningsförfarande

skulle bli möjligt att pröva sådana mindre ändringar som

med nuvarande regler skulle behöva tillståndsprövas ter sig

ur denna synvinkel lika svårframkomlig.

Lösningen står nog istället att söka i utformningen av

tillståndsbesluten. Härvid kan den praxis som utvecklats vid

koncessionsnämnden tjäna som förebild. Nämnden anger

ofta i det allmänna villkoret att mindre ändringar som inte

ökar störningsnivån kan ske efter godkännande av

tillsynsmyndigheten. Länsstyrelsen föreslår en kodifiering

genom att det i 20 § ML införs en uttrycklig möjlighet för

prövningsmyndigheten att förfara på detta sätt.

Något behov av undantag från villkor vid s.k. haverier,

som verket pekat på, finns inte eftersom ett haveri per

definition inte kan ske med uppsåt eller av oaktsamhet och

följaktligen inte heller leda till ansvar.

2.5 Länsstyrelsen i Kristianstads län

Såsom naturvårdsverket framhållit i sin framställning

råder vissa oklarheter hur miljöskyddsförordningens

reglering av ändringar av verksamheter skall tolkas. I

synnerhet torde detta vara fallet i fråga om verksamheter

som tidigare tillståndprövats, men som numera enligt 1989

års miljöskyddsförordning omfattas av anmälningsplikt.

Länsstyrelsen finner det angeläget att dessa oklarheter

undanröjes och finner de av naturvårdsverket föreslagna

ändringarna ändamålsenliga.

Länsstyrelsen tillstyrker förslaget.

2.6 Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län

För att miljöskyddslagen och miljöskyddsförordningen

skall kunna uppfattas som en genomtänkt och juridiskt

stringent lagstiftning och för att det dagliga praktiska

miljöskyddsarbetet med tillståndsgivning och

tillsynsärenden inte skall försvåras är det av stor betydelse

att miljöskyddslagstiftningen får en sådan utformning att

tveksamheter i fråga om lagtolkningen inom vanligt

förekommande frågeställningar undviks i största

utsträckning.

Enligt länsstyrelsen råder det inget motsatsförhållande

mellan å ena sidan bemyndigandet i 10 § 4 miljöskyddslagen

om att ändringar av inrättningar i vissa fall inte får ske utan

att ändringen har förprövats genom tillståndsprövning eller

anmälan och å andra sidan föreskrifterna i 3 § andra stycket

och 19 § första stycket miljöskyddsförordningen. Ett

tillståndsbeslut med villkor gäller ju för en viss verksamhet

i dess utformning vid tillståndsprövningen. Så länge

verksamheten inte ändras i förhållande till sin omfattning,

miljöeffekter m.m. vid prövningstillfället är

bestämmelserna i bl.a. 22 § miljöskyddslagen, som

konstituerar ett tillstånds rättskraft, fullt tillämpliga på

verksamheten. Men när det sker en ändring av

verksamheten som leder till ökade utsläpp från ett

exempelvis tidigare tillståndsprövat företag som numera är

anmälningspliktigt föreligger inget formellt hinder mot att

villkor upphävs och ersätts med råd och föreläggande om

försiktighetsmått m.m.

Länsstyrelsen anser inte att de av naturvårdsverket

föreslagna ändringarna i 3 § andra stycket, 19 § andra

stycket eller övergångsbestämmelserna till

miljöskyddsförordningen bör genomföras.

Även om det inte finns anledning att ompröva

nuvarande regler för ändring av tillståndsbeslut med villkor

med hänvisning till motsägelser i gällande regelsystem finns

det ändå skäl att överväga ändringar av regelsystemet.

Tillståndsbeslutet med dess villkor utgör grunden för

mycket av tillsynsverksamheten och företagens skyldighet

att lämna rapporter enligt kontrollprogram och att avge

särskilda miljörapporter. Noggrant formulerade villkor som

dessutom är lätta att finna för varje enskilt företag är en av

grundstenarna i tillsynsverksamheten. Allteftersom villkor

till följd av gällande regelsystem kommer att ändras genom

råd och förelägganden försvåras möjligheten att kontrollera

att gällande tillståndsgränser, villkor, föreskrifter och råd

verkligen följs och att förprövningspliktiga ändringar

faktiskt blir prövade. Av åtminstone dessa skäl vore det

önskvärt att ändringar av villkor endast får ske efter en ny

tillståndsprövning. Såsom naturvårdsverket framhåller i sitt

förslag föreligger det samtidigt behov av en förenklad

prövning av ändringen i förhållande till vad som gäller enligt

redan meddelat tillstånd i de fall där det från allmän

miljövårdssynpunkt inte är påkallat med en fullständig

tillståndsprövning. Eftersom erforderliga

författningsändringar enligt länsstyrelsens mening inte kan

ske annat än efter ändringar även i miljöskyddslagen och

ändringarna dessutom kan få stora konsekvenser för

ärendemängden hos myndigheterna finns det skäl att

överlämna dessa frågor till miljöskyddskommittén för

fortsatta överväganden.

Länsstyrelsen instämmer i vad naturvårdsverket anfört

om behovet av att tillståndsbeslut bör kunna upphävas. Ett

fall från detta län som belyser det angelägna i åtgärden är

ett jordbruksföretag som har tillståndsprövats hos

koncessionsnämnden men som inte längre har utrymme för

mer än 100 djurenheter. Villkoren för tillståndet stämmer

inte överens med föreskrifterna i förordningen (1979:426)

om skötsel av jordbruksmark. Tillståndsbeslutet med

villkoren behövs inte längre för att tillgodose miljökraven

men det medför en del kostnadskrävande restriktioner för

företagaren.

För att förslagen skall kunna genomföras torde

ändringar och tillägg behöva göras i både miljöskyddslagen

och miljöskyddsförordningen.

2.7 Länsstyrelsen i Värmlands län

Länsstyrelsen anser att naturvårdsverkets förslag till

förändringar av miljöskyddsförordningen måste accepteras,

så länge texten i miljöskyddslagen inte ändras. För att

minska arbetsbelastningen på länsstyrelserna när det gäller

förprövning av ändringar av C-anläggningar, vilket vi

uppfattat varit lagstiftarnas mening, bör ändringar i

miljöskyddslagen snarast övervägas. Därvid bör också som

naturvårdsverket föreslår utredas om inte en smidigare

prövning av ändringar av tidigare tillståndsprövade A och

B-anläggningar kan komma till stånd.

2.8 Länsstyrelsen i Jämtlands län

Länsstyrelsen delar naturvårdsverkets uppfattning att de

förprövningsregler som gäller idag är svåra att tillämpa och

att en ändring är nödvändig. De av naturvårdsverket

föreslagna ändringarna i miljöskyddsförordningen bör

kunna underlätta vid förprövningen av både tillstånds- och

anmälningspliktiga verksamheter samt hindra att tillstånd

med tiden ''''''''urholkas''''''''. Utan att gå in på de lagtekniska

lösningarna stöder länsstyrelsen således naturvårdsverkets

framställning till regeringen.

2.9 Länsstyrelsen i Västernorrlands län

Länsstyrelsen har inte haft några särskilda

tolkningsproblem med ändringsföreskrifterna i 3 och 19 §§

miljöskyddsförordningen.

2.10 Länsstyrelsen i Västerbottens län

Länsstyrelsen delar naturvårdsverkets grunduppfattning

att redan meddelade tillstånd och däri angivna villkor inte

kan åsidosättas genom ställningstaganden av

tillsynsmyndigheterna i anmälningsärenden. Mot den

bakgrunden är det riktigt att 3 och 19 §§

miljöskyddsförordningen ändras samt att punkt 4 i

övergångsbestämmelserna till förordningen upphävs.

I detta sammanhang kan det emellertid vara på sin plats

att ytterligare kommentera frågan om vilken myndighet

länsstyrelsen eller miljö- och hälsoskyddsnämnden -- som

ska pröva villkorsändringar i de fall tillståndet är äldre än 10

år och verksamheten numera -- efter 1989 års förändringar

i lagstiftningen -- endast är anmälningspliktig.

Beslutet att till miljö- och hälsoskyddsnämnderna

överföra tillsynsansvaret för ett antal branscher, inkl.

handläggningen av anmälningsärenden, måste rimligtvis ha

grundats på bedömningen att nämnderna har

förutsättningar att ta detta ansvar fullt ut. Sådana

inskränkningar i detta ansvar som saknar berättigande från

miljöskyddssynpunkt bör därför undanröjas. På sikt bör

således samma regler gälla för alla verksamheter som är

hänförliga till samma punkt på C-listan, oberoende av om

vissa råkar ha varit tillståndspliktiga och tillståndsprövats

enligt äldre bestämmelser. Det är inte rimligt att

länsstyrelsen i all framtid skall ansvara för omprövningen av

villkor i gamla tillstånd för verksamheter som numera ligger

under miljö- och hälsoskyddsnämnden tillsyn och för vilka

tillståndsplikt inte längre föreligger.

2.11 Koncessionsnämnden för miljöskydd

Som naturvårdsverket påpekat föreligger en osäkerhet

om vad som gäller när en ändring inte är prövningspliktig

enligt 3 § andra stycket miljöskyddsförordningen, men

samtidigt strider mot ett tidigare meddelat tillståndsbeslut.

Gäller förordningen före tillståndsbeslutet eller gäller

tillståndsbeslutet före förordningen?

Osäkerheten om tillämpningen gäller således enbart om

den verksamhet/anläggning som skall ändras redan är

tillståndsprövad.

Det första typfallet, som naturvårdsverket diskuterar,

gäller en ändring som går fri från prövningsplikten enligt 3 §

andra stycket, men som på något sätt strider mot ett tidigare

tillståndsbeslut. Koncessionsnämnden delar

naturvårdsverkets bedömning att tillståndsbeslutet med de

villkor och föreskrifter som anges i det gäller framför

miljöskyddsförordningen. Det betyder att

verksamhetsutövaren måste begära ändring av själva

tillståndet innan åtgärden får vidtas, trots att ändringen går

fri från prövning enligt miljöskyddsförordningen.

Konsekvensen av detta är att 3 § andra stycket

miljöskyddsförordningen får störst betydelse för

verksamheter som inte tillståndsprövats. För verksamheter

som tillståndsprövats finns emellertid ändå ett visst

utrymme att göra ändringar utan förprövning genom att

nämnden regelmässigt i det s.k. allmänna villkoret anger att

verksamheten skall bedrivas i ''''''''huvudsaklig

överensstämmelse med'''''''' vad sökanden uppgett eller åtagit

sig i ärendet. För att undanröja den osäkerhet som

föreligger beträffande tolkningen av 3 § andra stycket

miljöskyddsförordningen tillstyrker koncessionsnämnden

att paragrafen ändras.

Det andra typfallet som naturvårdsverket diskuterar

gäller verksamheter/anläggningar som övergått från att vara

tillståndspliktiga till att vara anmälningspliktiga. Även här

bör naturligtvis gälla i fråga om tidigare tillståndsprövade

anläggningar att tillståndet gäller framför förordningen

under förutsättning att ändringen strider mot tillståndet

eller villkoren/föreskrifterna i det. Det betyder att den

lättnad i prövningsplikten som statsmakterna velat införa

genom att göra ett antal tillståndspliktiga verksamheter

anmälningspliktiga i stor utsträckning går förlorad. Detta är

naturligtvis inte tillfredsställande. Koncessionsnämnden

tillstyrker därför att bestämmelserna ses över så att den

avsedda lättnaden kan uppnås. Eftersom detta torde kräva

ändring av centrala bestämmelser i miljöskyddslagen vad

gäller tillståndsbesluts rättskraft m.m. bör frågeställningen

lämnas över till miljöskyddskommittén för övervägande.

Koncessionsnämnden vill redan nu anmäla att nämnden är

mycket tveksam till att man återinför någon typ av

dispensförfarande.

2.12 Svenska kommunförbundet

Styrelsen anser i likhet med Naturvårdsverket att det är

angeläget att klarlägga rättsläget vid förprövning i samband

med ändringar av miljöfarlig verksamhet. Det slag av

verksamheter som berörs är sådana som har beteckningen

C i bilaga till miljöskyddsförordningen och är

anmälningsskyldiga till miljö- och hälsoskyddsnämnden.

Oklarheten gäller förprövning av ändring av miljöfarlig

verksamhet som har äldre tillstånd enligt miljöskyddslagen

och där verksamheten numera återfinns under

beteckningen C i förordningen.

Enligt styrelsens mening behövs ett förtydligande. Det

är emellertid viktigt att Naturvårdsverkets förslag inte leder

till ökad byråkrati och förlängd handläggningstid. De

föreslagna reglerna kan förmodas bli svåra att tolka och

tillämpa. Syftet med att föra över förprövningen av vissa

verksamheter till miljö- och hälsoskyddsnämnderna var att

förbättra och effektivisera miljövårdsarbetet. Att nu

återinföra -- om än i begränsad omfattning

dispensförfarandet får sannolikt motsatt effekt och bör om

möjligt undvikas.

2.13 Eskilstuna kommun

Miljö- och hälsoskyddsnämnden har inga principiella

invändningar mot de ändringar i 3 och 19 §§ MF som

naturvårdsverket föreslår. Särskilda lagstiftningsåtgärder är

dessutom påkallade för att tydliggöra begränsningar vid

överföring av verksamhetsslag från tillståndspliktsnivå till

anmälningspliktsnivå. Lagstiftningsåtgärder är även

motiverade för att tillgodose behovet i övrigt av en

förenklad prövning av ändringar där det inte är påkallat

med en fullständig tillståndsprövning.

2.14 Halmstads kommun

Kommunen anser att möjlighet för en tillståndshavare

att begära att tillståndet upphävs, när verksamheten

numera endast är anmälningspliktig, är nödvändig om

byråkratin ska kunna begränsas.

Kommunen är tveksam till en möjlighet att erhålla

dispens från skyldigheten att söka tillstånd enligt § 3 MF. De

föreslagna inskränkningarna, som är nödvändiga, gör att

det blir fråga om tolkningar som kan skapa onödiga

konflikter. Om man dessutom ska tolka begreppen ''''''''saknar

betydelse ur störningssynpunkt'''''''' och ''''''''av annat skäl är

uppenbart onödig'''''''' så blir den byråkratiska vinsten liten.

2.15 Malmö kommun

Kommunen vill bl.a. framhålla vikten av att den

praktiska ärendehanteringen genom en snäv tolkning av

tillståndsplikten inte försvåras. För tidigare tillståndsgivna

anläggningar som idag är anmälningspliktiga måste en enkel

ärendehantering eftersträvas. Det framstår inte som

motiverat att, vid en ändring av en tidigare tillståndsgiven

men numera anmälningspliktig anläggning, en

tillståndsprövning måste genomföras, när nyanläggning av

motsvarande anläggning endast behöver anmälas.

2.16 Falu kommun

Naturvårdsverkets uppfattning att bestämmelserna i § 3

och § 19 i MF snarast ändras tillstyrks.

Däremot avstyrker kommunen förslaget om att

länsstyrelsen bemyndigas att medge dispens från

tillståndsgränser eller tillståndsvillkor eller från

skyldigheten att ansöka om tillstånd till ändring i vissa fall. I

äldre regler fanns möjlighet för naturvårdsverket att medge

dispens från skyldigheten att söka tillstånd för en miljöfarlig

verksamhet. En rad sådana dispenser gäller fortfarande.

Det är därför olämpligt och förvirrande att nu införa ett nytt

dispensbegrepp. Målsättningen är ju att få

tillsynsmyndigheterna att arbeta för att verksamheter som

bedrivs på dispens skall tillståndsprövas enligt nuvarande

regler.

Kommunen förordar därför att regeringen överväger

sådana förändringar av miljöskyddslagen och MF att

följande blir möjligt. Inom ramen för ett

anmälningsförfarande bör länsstyrelsen ges befogenhet att

besluta i ärenden som rör ur störningssynpunkt

betydelselösa ändringar av miljöfarlig verksamhet. Detta

gäller för sådana ändringar som annars skulle behöva

tillståndsprövas därför att ändringen skulle strida mot ett

för verksamheten redan gällande tillstånd.

2.18 Luleå kommun

Vad gäller ändringen i miljöskyddsförordningen som

förtydligar förhållandet mellan

tillståndsplikt/anmälningsplikt har vi inget att erinra, ej

heller vad gäller upphävandet av punkt 4 i

övergångsbestämmelserna.

Förslaget att överväga ändringar i lagen och

förordningen så att ett företag som har tillstånd att bedriva

en miljöfarlig verksamhet kan ''''''''säga upp'''''''' tillståndet om det

inte finns ett tillståndskrav låter rimligt, för de

verksamheter för vilka kraven mildrats i nyare

förordningar.

Miljökontoret menar dock att man måste beakta

konsekvenserna av detta för frivilligt prövade verksamheter

av mer udda karaktär vilka inte omnämns i

miljöskyddsförordningen. Dessa tillstånd riskerar att

förlora sin rättskraft om den ena parten (företaget) kan säga

upp dem.

Ett sådant exempel i Luleå är LKAB:s malmhamn.

Verksamheten är miljöstörande, men viktig för kommunen,

regionen och landet.

2.19 Sveriges industriförbund

Industriförbundet delar naturvårdsverkets synpunkt att

det är otillfredsställande att tidigare tillståndsprövade

företag, som numera endast är anmälningspliktiga, för all

framtid skall vara låsta vid sin tillståndsplikt.

En grundidé med ändringarna 1989 i

miljöskyddsförordningen var att minska tillståndspliktens

omfattning och i stället öka anmälningsförfarandet för att

därigenom öka flexibiliteten.

Industriförbundet har svårt att se att de nu föreslagna

förändringarna skulle underlätta en sådan utveckling. Det

enskilda företaget kan naturligtvis välja att bedriva

verksamhet med stöd ur tillståndet även om det i princip

inte längre är tillståndspliktigt.

Naturvårdsverket föreslår ett tillägg till § 3

miljöskyddsförordningen. Naturvårdsverket motiverar

tillägget med att problem kan uppstå då en förändring

anmälningsprövas och verksamheten efter ändringen kan

strida mot produktionsgränser, särskilda villkor i tidigare

meddelat tillståndsbeslut eller det s.k. ''''''''allmänna

villkoret''''''''.

Förändringar som medför att produktionsgränser

överskrids bör i regel vara tillståndspliktiga. Inte heller bör

ett särskilt villkor för en tillståndspliktig verksamhet ändras

genom ett anmälningsförfarande. När det gäller det

allmänna villkoret (d.v.s. det tredje motivet) bör påpekas

att verksamheten enligt gängse formulering i besluten skall

drivas i huvudsaklig överensstämmelse med vad som

angivits i ansökan, vilket innebär viss ''''''''frihetsgrad''''''''.

Industriförbundet finner att det är av stor vikt att

möjligheten bevaras till ett anmälningsförfarande vid

smärre, för miljön positiva, ändringar i enlighet med

naturvårdsverkets förslag minskar möjligheten till enkel

hantering och fördröjer därmed installation av

utsläppsreducerande åtgärder. Ändringen avstyrks.

Industriförbundet tillstyrker den av naturvårdsverket

föreslagna ändringen av § 19 MF.

Bilaga 3

Framställning från Sveriges Industriförbund om ändring

i miljöskyddslagen (1969:387)

Industriförbundet föreslår i denna skrivelse att

miljöskyddslagen ändras på det sättet att det införs en

möjlighet för tillståndshavare att begära omprövning av

villkor även i skärpande riktning.

Som bekant innebär miljöskyddslagens nuvarande

bestämmelser om omprövning att tillståndshavare endast

kan begära omprövning i mildrande riktning, såvida man

inte vill begära ett helt nytt tillstånd. Emellertid

förekommer situationer där tillståndshavare av olika skäl

har intresse att få villkor ändrade även i skärpande riktning.

Som exempel kan nämnas att villkoren är svårtillämpade

eller har blivit otidsenliga. Idag löses problemet genom att

tillståndshavaren hos statens naturvårdsverk eller den

länsstyrelse som är behörig att pröva ärendet begär att

myndigheten skall ansöka om respektive ta upp frågan om

omprövning. Detta förfarande är emellertid onödigt

omständligt, och en förenkling bör snarast genomföras.

Förbundet är väl medvetet om att miljöskyddskommittén

i sitt arbete kommer att behandla denna frågeställning.

Kommitténs arbete kommer emellertid knappast att

föranleda några lagstiftningsåtgärder förrän efter 1995. Det

finns därför enligt förbundets uppfattning anledning att i

denna fråga föregripa kommittén och lagstifta särskilt om en

ändring i miljöskyddslagen i detta avseende.

Bilaga 4

Sammanställning av remissyttrandena över Sveriges

Industriförbunds framställning om ändring i

miljöskyddslagen

1 Förteckning av remissinstanserna

Efter remiss har yttranden över förslaget avgetts av

statens naturvårdsverk, Koncessionsnämnden för

miljöskydd, länsstyrelserna i Stockholms, Östergötlands,

Malmöhus, Göteborg och Bohus och Västerbottens län

samt Svenska Kommunförbundet.

Förutom rena tillstyrkanden finns följande synpunkter

redovisade i remissyttrandena.

2 Remissyttranden

2.1 Statens naturvårdsverk

Att i skärpande riktning kunna ändra villkor som

meddelats i tillståndsbeslut enligt miljöskyddslagen bör i sig

ses som fördelaktigt från miljöskyddssynpunkt. I en PM

med synpunkter till miljöskyddskommittén inför

tillskapandet av en miljöbalk har naturvårdsverket redan

framfört förslag om att en möjlighet bör införas för

tillståndshavare att påkalla villkorsändring i skärpande

riktning. Som industriförbundet framhållit torde det dröja

innan en ny miljöbalk träder i kraft. Mot denna bakgrund

tillstyrker naturvårdsverket att bestämmelser om saken nu

införs i miljöskyddslagen. Enklast synes vara att göra ett

tillägg i 27 § miljöskyddslagen, så att denna paragraf gör det

möjligt att på tillståndshavarens begäran inte bara upphäva

och mildra utan även att på annat sätt ändra villkor. Med en

sådan skrivning kan en fråga om ändring tas upp även i fall

när det inte är klart om den avsedda ändringen innebär en

mildring eller en skärpning, men där ändringen likväl

framstår som påkallad enligt det sista av de tre nuvarande

rekvisiten i 27 §, dvs. ''''''''om ändringen påkallas av

omständighet som inte förutsågs när tillstånd meddelades''''''''.

2.2 Koncessionsnämnden för miljöskydd

Koncessionsnämnden har inte något att erinra mot att en

villkorsändring även i skärpande riktning i vissa fall kan ske

på begäran av tillståndshavaren. Frågan är emellertid inte

helt okomplicerad. Det finns exempel på fall där en

framställning från tillståndshavaren om villkorsändring

enligt 27 § miljöskyddslagen i själva verket har varit att

betrakta som en begäran om ändring av själva tillståndet

som sådant.

Koncessionsnämnden anser att den väckta frågan kräver

ytterligare belysning och att den bör sättas in i ett större

sammanhang rörande tillståndsbesluts rättskraft.

Koncessionsnämnden föreslår därför att frågan överlämnas

till miljöskyddskommittén för övervägande i dess arbete

med en ny miljöbalk.

2.3 Länsstyrelsen i Göteborg och Bohus län

Miljöskyddslagen har ändrats vid ett stort antal tillfällen

sedan den trädde i kraft 1969. År 1989 gjordes en

genomgripande ändring av lagen och en ny

miljöskyddsförordning beslutades och även därefter har det

gjorts ändringar i både lagen och förordningen. I avvaktan

på att miljöskyddskommitténs arbete leder fram till en helt

ny miljölagstiftning bör ytterligare ändringar i den gällande

lagstiftningen ske efter restriktiva överväganden.

Industriförbundet anför i skrivelsen till regeringen att en

tillståndshavare kan ansöka om skärpning av ett visst villkor

endast i samband med en begäran om ett helt nytt tillstånd.

Denna uppfattning kan dock ifrågasättas. En ansökan med

yrkande om skärpning av ett eller flera villkor behöver inte

omfatta omprövning av hela verksamheten (se prop 1969:28

s. 278). Om verksamheten på en anläggning har ändrats

sedan tillståndsprövningen gjordes och företagaren utifrån

de nya förutsättningar som råder begär (frivillig)

tillståndsprövning av den nya verksamheten och därvid

även ansöker om en skärpning av exempelvis ett

utsläppsvillkor finns det inget hinder mot att prövningen

endast omfattar denna delfråga och att villkoret därvid

skärps. De restriktioner som 27 § miljöskyddslagen lägger

mot ändring av villkor i skärpande riktning kan inte gälla i

andra situationer än om verksamheten som bedrivs vid

omprövningstillfället är helt densamma som den som låg till

grund för tillståndsbeslutet med villkor.

Trots att det enligt länsstyrelsens uppfattning i allmänhet

går att lösa den situation som Industriförbundet tar upp på

enklare sätt än genom en lagändring, får rättsläget ändå

anses vara så oklart att det finns skäl att se positivt på det

framlagda förslaget. Idag när företagen på ett annat sätt än

tidigare tar ansvar för sitt miljövårdsarbete är en

begränsning som den i 27 § ologisk. Skärpning av t.ex. ett

begränsningsvärde kan ligga både i företagets och

myndigheternas intresse för att motsvara höjda

ambitionsnivåer, ny teknik och ge en bas för egenkontroll

och tillsyn.

Länsstyrelsen har också under senare år åtminstone i två

fall fört diskussioner med företag som önskat få ändrade

utsläppsvillkor i skärpande riktning eftersom de faktiska

utsläppen legat betydligt under villkorsgränserna. Då

länsstyrelsen hade uppfattningen att 27 § ML lade hinder i

vägen för företagen att ansöka om en sådan villkorsändring

avstod företagen från att begära skärpning av villkoren. Det

behöver inte betyda att företagen därmed utan vidare kan

öka sina utsläpp till tillåtna nivåer, men villkor som speglar

helt andra förhållanden än de aktuella utgör heller inte

sporre för ökad driftsäkerhet och prestanda hos

produktions- och reningsanläggningar.

Den föreslagna åtgärden skulle kunna genomföras

genom att ett nytt andra stycke läggs till 27 § vari anges att

efter ansökan av tillståndshavaren kan

koncessionsnämnden skärpa villkor i ett tillståndsbeslut.

En med hänsyn till lagsystematiken närliggande fråga är

om företagaren skall ha rätt att även begära nya villkor.

Lika väl som en företagare i enstaka fall önskar skärpning

av ett villkor kan det uppkomma fall att han har skäl att

begära ett helt nytt begränsningsvillkor. Några skäl att

motsätta sig en sådan begäran finns inte från

myndigheternas sida. Företagets yrkande kan inte heller

anses bindande för tillståndsmyndigheten i annan mån än

att myndigheten inte kan pröva en helt annan fråga än den

som väckts genom företagets initiativ. Om

tillsynsmyndigheten såsom ofta är fallet önskar att

omprövningsärendet skall omfatta även krav på nya villkor

eller ändring av andra villkor än vad sökanden yrkar får

dessa frågor tas upp av tillståndsmyndigheten om

förutsättningar föreligger för det enligt 24-26 §§ ML.

Länsstyrelsen vill sammanfattningsvis framföra viss

tveksamhet till den föreslagna lagändringen eftersom

behovet av ändringen inte verkar vara överhängande och

villkor i vissa fall kan skärpas även med nuvarande

lagstiftning. Tveksamheten är dock inte större än att

positiva följder för företagen och i någon mån

myndigheterna får väga tyngre. Länsstyrelsen anser att

författningsändringar för genomförande av

Industriförbundets förslag bör kunna göras.

1 Lagen omtryckt 1989:363.

2 Senaste lydelse 1991:1698.

3 Senaste lydelse 1991:1698.