Regeringens proposition 1990/91:36

om åtgärder mot miljöfarliga blybatterier

Prop. 1990/91:36

Regeringen förelägger riksdagen vad som lagils upp i bifogade utdrag ur regeringsprotokollet den 4 oktober 1990 för den åtgärd och de ändamål som framgår av föredragandens hemställan.

På regeringens vägnar Ingvar[REDACTED_EFTERNAMN]

Birgitta[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen redovisas ett åtgärdsprogram mot föroreningar i miljön från blybatterier. I programmet ingår en övergång till alternativa batterity­per och alternativa startsystem för bilar, insamling och omhändertagande av miljöfariiga blybatterier saml informationskampanjer. För att finansi­era åtgärdsprogrammet föreslås alt riksdagen bemyndigar regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att ålägga batterileverantörer och andra förelag, som yrkesmässigt hanterar, eller importerar miljöfarliga batterier alt betala samhällets kostnader för insamling och oskadliggörande av ulljänta sådana samt för informationskampanjer som är nödvändiga för att förebygga skador på hälsan eller i miljön till följd av användningen av miljöfarliga batterier.

1    Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 36

Propositionens lagförslag

Prop. 1990/91:36

Förslag till

Lag om avgifter för miljöfarliga batterier

Härigenom föreskrivs följande.

1

§ Denna lag gäller avgifter för hantering och import av sådana miljö­farliga batterier som innehåller kvicksilver, kadmium eller bly.

2

§ Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får med­dela de föreskrifter om avgifter som behövs för att täcka samhällets kost­nader för all samla in och oskadliggöra batterier som är förbrukade eller som av någon anledning inte längre används.

Avgiften får las ut endast av den som yrkesmässigt hanterar eller impor­terar batterier.

Denna lag träder i kraft den I januari 1991.

Miljödepartementet

Prop-1990/91:36

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 4 oktober 1990

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN], Grandin,[REDACTED_EFTERNAMN], R.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], G.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds, Wall­ström,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om åtgärder mot miljöfarliga blybatterier

1 Inledning

Regeringen har i en skrivelse (skr. 1986/87:157) till riksdagen redovisat sina ställningstaganden till vissa avfallsfrågor. Regeringens principiella inställning är att både mängden avfall och avfallels farlighet bör minskas genom åtgärder i såväl produktionen som konsumtionsledet. Ämnen och produkter som kan förorsaka särskilda miljöstörningar bör hanteras för sig.

I samband med riksdagens beslut år 1988 (prop. 1987/88:85, JoU23, rskr. 373) om miljöpolitiken inför 1990-talet angavs atl ett mål för kemika­liekontrollen är att skadliga ämnen och produkter så långt som möjligt skall ersättas med sådana som är mindre farliga och helst ofarliga.

Med skrivelser den 21 och den 28 mars 1988 har statens naturvårdsverk anmält att det ur miljösynpunkt är viktigt alt insamlingen av blybatterier hålls på en hög nivå. I skrivelserna lämnar naturvårdsverket förslag bl.a. om atl en särskild avgift skall las ut på alla blybatterier som importeras eller som tillverkas i landet. Avgiften föreslås finansiera en ökad ersättning till de företag som tar emot, förvarar och transporterar blybatterier för slutligt omhändertagande. Vidare hemställer naturvårdsverket om vissa ändringar i renhållningsförordningen (1979:904) och förordningen (1985:841) om miljöfariigt avfaff.

Naturvårdsverkets förslag har remissbehandlats. Till protokollet i detta ärende bör fogas dels naturvårdsverkets förslag, bilaga 1, dels en förteck­ning över de instanser som avgett remissyttrande och en sammanställning av remissyttrandena, bilaga 2.

Utöver detta har ett antal framställningar från kommuner, organisatio­ner och företag rörande blybatterier kommit in till miljödepartementet.

Regeringen beslutade den 2 februari 1989 om en särskild förordning (1989:40) om försöksverksamhet med insamling och bortforsling av för­brukade blyackumulatorer. Förordningen trädde i kraft den I april 1989 och gällde till utgången av år 1989. Därefter har förordningen förlängts till utgången av år 1990. Förordningen innebär att blybatterier undantas från bestämmelsena enligt renhållningsförordningen (1979:904) och förord-

ningen (1985:841) om miljöfarligt avfall. Därmed har det kommunala Prop. 1990/91:36 insamlingsmonopolet upphävts för samma tid för blybatterier. Tillstånd från länsstyrelsen för transport av miljöfarliga blybatterier krävs inte hel­ler under denna tid. Regeringen har även beviljat bidrag ur bilskrotnings-fonden enligt 7§ 3 bilskrolningslagen (1975:343) för insamlingskam­panjer, bortforsling och återvinning av förbmkade batterier under åren 1989 och 1990.

I riksdagens beslut år 1990 om avfallsfrågor (prop. 1989/90:100 bil. 16, JoU 16, rskr. 241) betonas producentens ansvar för det avfall som uppstår lill följd av såväl tillverkning och användning av varor som varomas slutbehandling i avfallsledet. Detta ansvar inkluderar även ett kostnadsan­svar. Enligt beslutet skall åtgärder också vidtas för att kraftigt begränsa och, där så är nödvändigt från miljösynpunkt, heU upphöra med använd­ningen av bl. a. tungmetaller och deras föreningar.

Regeringen gav den 21 december 1989 kemikalieinspektionen och sta­tens naturvårdsverk i uppdrag att redovisa förslag till åtgärder för att begränsa användningen av sådana ämnen som kan ha särskilt skadlig inverkan på miljön. I juni 1990 överlämnades rapporten Begränsnings-uppdraget Redovisning av ett regeringsuppdrag. I rapporten föreslås bl. a. att användningen av blybatterier på sikt skall upphöra och atl rege­ringen bör ge styrelsen för teknisk utveckling (STU) i uppdrag att ta initiativ till teknikutvecklingsprojekt för alternativa batterityper och alter­nativa startsystem för bilar. På kort sikt föreslås att ett system med miljöavgifter på blybatterier införs.

Efter utvärdering av den pågående försöksverksamheten med insamling och bortforsling av förbmkade blybatterier och efter överläggningar med berörda parter om vilka åtgärder som behövs för att komma till rätta med föroreningarna i miljön från blybatterier redovisar jag nu elt åtgärdspro­gram mol miljöfarliga blybatterier.

Redan här vill jag betona att programmet inte i alla delar kräver riksda­gens ställningstagande. De flesta åtgärderna kan beslutas av regeringen med stöd av lagen (1985:426) om kemiska produkter och renhållnings­lagen (1979:596). Jag avser atl senare föreslå regeringen att besluta före­skrifter om miljöfarliga blybatterier. Sådana föreskrifter kan regeringen be­sluta med stöd av bemyndigande i de båda nyss nämnda lagarna. Beslut av riksdagen krävs dock när det gäller finansiering av vissa av de åtgärder som ingår i programmet.

2 Föredragandens överväganden

2.1 Allmänna utgångspunkter

Bly och blyföreningar förekommer i en mängd olika varor och kemiska produkter. Den totala årliga blyanvändningen i Sverige är ca 30000 lon. Blyanvändningen ger upphov till blyhaltigt avfall som förr eller senare sprids i naturen. Såsom gmndämne bryts bly inte ner. Bly bioackumuleras och är toxiskl. Hanteringen av bly ger också upphov till arbetsmiljöpro-

blem. Hela 73 % av den totala årliga blyanvändningen avser balteritillverk- Prop. 1990/91:36 ning. Drygt 1 miljon startbatterier för bilar, båtar m. m. förbmkas årligen i Sverige. Härav tillgodoses ca 75% genom inhemsk produktion och återstå­ende ca 25 % genom import. Antalet importörer uppgår lill ca 20. Även batteriemas innehåll av svavelsyra kan vid felaktig hantering vålla pro­blem i miljön.

Dessa faktorer innebär sammantaget att det är angeläget att begränsa blyanvändningen. Något från teknisk/ekonomisk eller från miljösynpunkt realistiskt alternativ till blybatterier finns inte för närvarande. Blyinnehål­let i batteriema har dock successivt minskat, och en utveckling pågår för att minska de potentiellt skadliga effekterna av batteriernas syrainnehåll. På sikt måste användningen av blybatterier upphöra.

Den genomsnittliga livslängden hos ett startbatteri är ca fyra år. Förbm­kade batterier insamlas i dag av kommunerna och skrothandeln och leve­reras till blyåtervinningsanläggningen. Del ur batterierna utvunna blyet levereras till helt övervägande del till batleritillverkama i Sverige och övriga nordiska länder. Blyet i elt nytillverkat batteri består till ca 50% av återvunnet bly. Enligt batteribranschen är Boliden Bergsöe numera det enda återvinningsverket för blybatterier i Norden, sedan tidigare befint­liga anläggningar i Danmark och Finland lagts ned.

Under stora delar av 1980-talet har de internationella blyprisema sjun­kit. Samtidigt har kostnaderna för behandling av uttjänta batterier och återvinning av bly stigit, bl. a. till följd av åtgärder till skydd för arbetsmil­jö och yttre miljö. Strängare föreskrifter, som av samma skäl har införts för hantering och transporter av förbrukade batterier, har vidare ökat kostna­derna för insamlingen av batterierna. Vid återvinning utvunna metallvär­den kan numera nätt och jämt balansera återvinningskedjans totala kost­nad.

Som jag tidigare har nämnt har regeringen beviljat bidrag ur bilskrot-ningsfonden för insamlingskampanjer, bortforsling och återvinning av förbmkade batterier under åren 1989 och 1990. Under denna period har även en särskild förordning om försöksverksamhet med insamling och bortforsling av förbmkade blyackumulalorer varit i kraft. Under försöks­perioden april-december 1989 kom 23 455 ton svenskt batteriskrot lill Boliden Bergsöe. Del motsvarar 1296000 batterier. Tillsammans med leveranserna under januari-mars 1989 blir mängden för hela året 1457000 batterier. Det finns ingen helt säker statistik över antalet nya batterier som tillförts marknaden men uppgifter från batteribranschen pekar på högst 750000 ulbytesbatterier under år 1989. Om man härtill lägger batteriavfallet ur skrotade bilar, som till sitt antal var ca 175000, blir antalet nytillgängliga uttjänta batterier år 1989 omkring 900000. In­samlingsvolymen år 1989 översteg denna siffra med mer än en halv mil­jon. Det rör sig då om batterier som funnits kvar hos konsumenten, i garage, bålhus, lador etc. Även under år 1990 visar insamlingsverksamhe­ten på ett gott resultat. De finns således mycket som talar för att insam­lingsresultatet har ett direkt samband med informationskampanjen och insamlingsföretagens ekonomiska incitament.

Innan försöksverksamheten trädde i krafl låg återtagningen av förbmka-

5

de startbatterier vid endast ca 60%. Detta innebar att årligen mer än Prop. 1990/91:36 400000 batterier, innehållande ca 5 000 lon bly, kom på villovägar. Ge­nomförda undersökningar indikerar att en betydande del av de förbrukade batterierna hamnade på avfallsupplagen, där såväl bly- som syrainnehållet vållade miljöproblem. Vissa blyföreningar är utomordentligt giftiga för levande organismer. Metallers reaktioner i ett avfallsupplag är dåligt undersökta. Sett i ett långt tidsperspektiv hamnar blyet så småningom i naturen. Därför bör blyinnehållel i avfallet begränsas så myckel som möjligt. Det är också samhällsekonomiskt tveksamt atl stora mängder bly hamnar på avfallsupplagen.

Frågan om åtgärder mol tungmetaller och deras föreningar har vid olika tillfällen behandlats av riksdagen. Senast var frågan föremål för riksdagens prövning i samband med behandling av 1990 års budgetproposition (prop. 1989/90:100 bil. 16). 1 propositionen anförde jag alt åtgärder skall vidtas för att kraftigt begränsa och, där så är nödvändigt från miljösynpunkt, helt upphöra med användningen av bl.a. vissa tungmetaller och deras för­eningar. Riksdagen anslöt sig till övervägandena i propositionen (JoU 1989/90:16, rskr. 241).

För att det skall vara möjligt alt nå de utsatta målen för utsläppsbegräns­ningar är i första hand följande åtgärder nu nödvändiga.

En övergång måste ske till alternativa batterier och alternativa startsy-slem.

Elt permanent insamlingssystem för de miljöfarliga blybatterierna be­höver byggas upp.

Riksomfattande informationskampanjer måste genomföras.

Ett system införs för alt finansiera vissa av de åtgärder som ingår i pro­grammet. Härför krävs ett bemyndigande av riksdagen.

Jag skall nu närmare redogöra för de åtgärder som ingår i programmet. Jag vill därvid betona viklen av att åtgärderna noga följs upp.

2.2 Ett åtgärdsprogram mot miljöfarliga blybatterier 

2.2.1 Utveckling av alternativa batterityper och alternativa startsystem

Mitt ställningstagande: Åtgärder skall vidtas för att användningen av miljöfarliga blybatterier på sikt skall kunna upphöra.

Naturvårdsverkets och kemikalieinspektionens förslag: Överensstämmer med mitt ställningstagande.

Skälen för mitt ställningstagande: En övergång till alternativa batterity­per och startsystem är nödvändig från miljösynpunkt. Jag avser att i annat sammanhang begära regeringens bemyndigande att tillsätta en utredning för att följa upp och utvärdera teknikutvecklingen för alternativa batterity­per och alternativa startsyslem för bilar, båtar etc.

2.2.2 Insamling och omhändertagande av miljöfarliga blybatterier

Mitt ställningstagande: Ett permanent insamlingssystem för miljöfarliga blybatterier behöver byggas upp.

Naturvårdsverkets förslag: Överenstämmer med mitt ställningslagande.      Prop. 1990/91:36

Remissinstanserna: Överenstämmer i huvudsak med mitt ställningsta­gande.

Skälen lör mitt ställningstagande: Fömtom en övergång till alternativa batterityper och startsystem behövs omedelbara åtgärder för att den av statsmakterna angivna minskningen av blyutsläpp skall kunna uppnås. De miljöfarliga blybatterierna måste därför hållas avskilda från annat avfall och samlas in och hanleras i särskild ordning.

Det generellt starkt ökade miljömedvetandet i samhället gör all det finns förståelse för nödvändigheten av specifika åtgärder för att skydda miljön. Betydelsen av återvinning, från både miljö- och resurssynpunkt, har också gått in i del allmänna medvetandet. Det är emellertid viktigt att underlätta för konsumenten atl lämna tillbaka sitt batteri och att informera om var del finns inlämningsställen. Naturiiga inlämningsställen kan vara bilverk­städer, bensinstationer och övriga försäljningställen för startbatterier.

Jag anser all ansvaret för hantering av miljöfarliga blybatterier skaff förbli en kommunal angelägenhet även när batteriinsamlingen permanen­tas. Riktlinjerna för kommunemas roll inom avfallsområdet har lagts fast genom riksdagens beslul våren 1990 (prop. 1989/90:100 bil 16 s. 65 f, JoU 16, rskr. 241). Från och med den 1 januari 1991 gäller krav på kommunal planering och inventering av alla typer av avfall. På sikt kom­mer även kommunernas ansvar för olika typer av hanteringskapacitet att utvidgas. Enligl min mening skall dessutom ett förelag som säljer ett miljöfariigt blybatteri vara skyldigt atl återta batteriet när det är förbmkal. Jag avser därför att föreslå regeringen alt införa en skyldighet för den som säljer miljöfarliga blybatterier att återta förbmkade sådana. Möjligheten till en sådan reglering framhölls såväl i den s. k. kemikaliepropositionen (prop. 1984/85:118) som i jordbmksutskottets belänkande med anledning av propositionen (JoU 1984/85:30). Det bör bli en uppgift för naturvårds­verket att utfärda riktlinjer för hanteringen vid återtagningen av de förbmkade batterierna.

För atl förbmkade batterier inte skall ge upphov lill miljöstörningar får de inte sammanblandas med annat avfall ulan bör samlas in och hanteras särskilt. Företag och enskilda skall därför inte lägga utnyttjade miljöfarliga blybatterier tillsammans med industri- eller hushållsavfall. Även små mängder miljöfarligt avfaff kan spoliera en i övrigt miljömässigt god av­fallshantering. Därför fömtsätts atl källsortering av sådant avfall sker hos alla avfallsproducenter. Jag vill i sammanhanget framhålla att det mest verksamma medlet för att uppnå en god genomslagskraft i konsumentledet givetvis är en information som på ett enkelt sätt ger konsumenterna de upplysningar som de behöver för att hantera varan, och senare avfallet, rätt. Jag återkommer till hur en sådan informationskampanj bör läggas upp.

Även innan försöksverksamheten trädde i krafl skedde insamlingen av förbrukade batterier väsentligen genom den svenska skrotbranschens för­sorg. Inom skrotbranschen finns lång erfarenhet av att samla och hantera sådant material. Investeringar har genomförts i successiv anpassning lill

miljökraven vad beträffar lagring och transport av startbatterier. Hårige-     Prop. 1990/91:36 nom har emellertid också insamlings- och Iransportkostnadena ökat.

Vid de ersättningsnivåer, som följer av de låga metallpriserna, är insam­lingsverksamheten på en hög ambitionsnivå i dag inte lönsam.

Enligl naturvårdsverket har skrotbranschen dock förklarat sig villig alt medverka lill atl åstadkomma en hög insamlingsgrad om möjligheter till en rimlig kostnadstäckning föreligger och om i övrigt förutsättningar ska­pas för en rationell hantering.

Förbrukade blybatterier klassas som miljöfarligt avfall. Kommunerna har därför, med undanlag för nu pågående försöksverksamhet, monopol på insamling och transport av blybatterier. Enligl förordningen (1985:841) om miljöfarligt avfall behövs också länsstyrelsernas tillstånd för all trans­portera blybatterier. Det kommunala monopolet och det särskilda till­ståndskravel för transport av förbrukade batterier försvårar enligl na­turvårdsverket ytteriigare en rationell hantering av batterierna. Jag anser därför att det kommunala monopolet bör slopas för blybatterier. Då trans­port av förbrukade blybatterier även regleras i statens räddningsverks riktlinjer beträffande farligt gods bör även kravet på särskilt transport­tillstånd enligt 7§ förordningen om miljöfariigt avfall kunna utgå såvitt gäller blybatterier. Förbrukade blybatterier bör dock även i framtiden klassas som miljöfarligt avfall, med hänvisning till sitt innehåll av svavel­syra och blyslam.

När det gäller del slutliga omhändertagandel av batterierna skall, i enlighet med 5§ lagen (1985:426) om kemiska produkter, den som hante­rar eller importerar en kemisk produkt vidta de åtgärder och iaktta de försiktighetsmått som behövs för alt hindra eller motverka skada på män­niskor eller i miljön. För planeringen av det slutliga omhändertagandet skall utgångspunkten enligt min mening vara atl blyet som finns i batteri­erna återvinns. För närvarande finns vid Boliden Bergsöes anläggning i Landskrona ett blyomarbetningsverk för återvinning av bly ur bl.a. batte­rier.

Kravet på blyballeribranschen bör vara att inom en ivåårsperiod efter det all systemet trätt i kraft nå en kontinuerlig insamlingsnivå överstigan­de 95%. Om inte detta mål uppfylls bör ytterligare åtgärder, t.ex.etl system med ålerlämningspremier övervägas.

2.2.3 Information

Mitt ställningstagande: Riksomfattande informationskampanjer måste ge­nomföras.

Naturvårdsverkets förslag: Överenstämmer med mitt ställningstagande.

Remissinstanserna: Överenstämmer i huvudsak med mitt ställningsta­gande.

Skälen för mitt ställningstagande: För ett tillfredsställande resultat i

fråga om insamlingen av batterier behöver såväl landsomfattande som

regionala informationskampanjer genomföras. Informationen skall upply­

sa allmänheten om blybatteriernas miljöfarlighet, om varför förbrukade

batterier måste samlas in, om inlämningsställen och om hur hanteringen i

8

praktiken är organiserad. Informationen bör enligl min mening koncentre- Prop. 1990/91: 36 ras på sådana punkter som är viktiga för ett högt insamlingsresultat. Informationskampanjerna behöver vara särskilt omfattande i inlednings­skedet av det nya systemets genomförande och bör rikta sig lill försälj­ningsställen, skrotbranschen, arbetsplatser, hushåll m.fl. Del bör bli en uppgift för naturvårdsverket att med berörda parter närmare diskutera formerna för informationsverksamheten.

2.3 Åtgärdsprogrammets finansiering

Mitt förslag: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får föreskriva att den som yrkesmässigt hanterar, tillverkar eller importe­rar miljöfariiga blybatterier skall belala samhällets kostnader för insamling och slutligt omhändertagande av uttjänta sådana saml för informations­kampanjer som är nödvändiga för att förebygga skador på hälsan eller i miljön till följd av användningen av miljöfarliga blybatterier.

Naturvårdsverkets förslag: Överensstämmer med mitt förslag.

Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har inget att erinra mot förslaget.

Skälen for mitt förslag: I samband med riksdagsbeslutet år 1985 om samhällets kemikaliekontroll betonades att ansvaret för alt de uppsatta målen på detta område nås i första hand måste ligga hos de företag som yrkesmässigt producerar, importerar, eljest levererar eller använder kemi­ska produkter. Av delta följer att de förelag som inte själva ombesörjer att miljöfariiga ämnen avlägsnas från produkterna eller på annat sätt vidtar åtgärder för att minska miljöfariiga utsläpp måste vara beredda att betala samhällets kostnader för sådana åtgärder. Av mitt tidigare anförande framgår all ålgärdsprogrammet mot miljöfariiga blybatterier medför kost­nader i första hand för information samt insamling och slutligt omhänder­tagande.

Riksdagsbeslutet år 1985 om samhällets kemikaliekontroll innebär så­vitt gäller blybatterier att ett direkt kostnadsansvar har lagts på blybatte­ribranschen. Vid överläggningar som företrädare för miljödepartementet har haft med representanter för batteribranschen har dessa också förklarat sig införslådda med att stå för kostnaderna för information, insamling och slutligt omhändertagande av de miljöfarliga blybatterierna.

Enligt 18 § lagen om kemiska produkter får regeringen eller den myndig­het som regeringen bestämmer föreskriva om avgift för myndighets verk­samhet enligt lagen. Bestämmelsen innebär bl. a. all de förelag som genom sin verksamhet föranleder en produklkontroll på kemikalieområdet, också får betala de kostnader som samhällskonlrollen medför. Regeln är i över­ensstämmelse med principen om atl producenten skall ta ansvar för all, avfall som omedelbart eller på sikt uppkommer till följd av en produktion, kan tas hand om på ett från miljö- och resurssynpunkt riktigt sätl. Bestäm­melsen gör det dock inle möjligt att ta ut kostnader för annal än ren myndighetsutövning.

Bestämmelser om finansiering av kommunernas avfallshantering finns i

ti    Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr36

renhållningslagen. Dessa bestämmelser medger dock endast att avgift tas     Prop. 1990/91: 36 ul för avfall som hanleras av kommunen.

Bilskrolningslagen medger numera atl bidrag ur bilskrolningsfonden kan beviljas för materialåtervinning av delar av fordon som kan bedömas vara angelägen från främst miljösynpunkt. Ett bidrag är emellertid maxi­merat vad gäller storiek och utgår endast i inledningsskedet.

De regler som jag nu nämnt passar alltså inte för de åtgärder som är aktuella för att förhindra skador på hälsa och i miljön genom miljöfariiga blybatterier. Del behövs därför ytterligare föreskrifter för att kunna tilläm­pa principen om producentens ansvar. Regeringen bör alltså hos riksdagen begära ett bemyndigande att utkräva avgift från den som yrkesmässigt hanterar eller importerar miljöfarliga blybatterier. Ett sådant bemyndig­ande i fråga om etl avgiftssystem finns redan när det gäller miljöfarliga batterier som innehåller kadmium och kvicksilver (prop. 1986/87:55, JoU 8, rskr. 70).

Under riksdagsbehandlingen av regeringens proposition om åtgärder mot miljöfarliga batterier prövades frågan huruvida en batteriavgift skall bedömas som skatt eller avgift. Jordbruksutskollet (JoU 1986/87:8 s 130 konstaterade i anledning av en motion, all del efter regeringsformens ikraftträdande tillkommit en rad olika avgiftslyper där riksdagens medver­kan inskränkt sig till ett bemyndigande enligt 8 kap. 9§ andra stycket regeringsformen. Utskottet ansåg att den i propositionen föreslagna påla­gan på de miljöfarliga batterierna inte innebar något avsteg från den praxis som utvecklats i fråga om avgiftsmaklens tillämpning och att pålagan sålunda rymdes inom ramen för avgiftsbegreppel enligt regeringsformen. Föreskrifterna om avgift på miljöfarliga batterier återfinns numera i för­ordningen (1989:974) om miljöfarliga batterier.

Den nu föreslagna avgiften bygger liksom avgiften på de miljöfariiga kadmium- och kvicksilverbatlerierna på tidigare riksdagsbeslut om kemi­kaliekontrollen (prop. 1984/85:118, JoU 30, rskr. 340) jämte den av riksdagen antagna inriktningen i fråga om avfallsfrågorna (prop. 1989/90:100 bil. 16, JoU 16, rskr. 241). Avgiften är avsedd aU vara utfor­mad på motsvarande sätt som gäller för de miljöfarliga kadmium- och kvicksilverbatlerierna.

Enligl min mening bör del bemyndigande som begärs nu omfatta samtli­

ga de batterityper som jag nu har omnämnt. Det bemyndigandet bör ges

formen av en särskild lag om avgifter för miljöfarliga batterier. Avgiften

bör kunna tas ul av den som yrkesmässigt hanterar eller importerar miljö­

farliga batterier. Hanteringsbegreppet bör i den nya lagen ha samma inne­

börd som i lagen om kemiska produkter. Med yrkesmässig import av

batterier bör även avses batterier som är monterade i en bil vid importtill­

fället och liknande förfarande med andra fordon etc. Avgifterna bör täcka

samhällets kostnader för alt samla in och oskadliggöra batterier som är

förbrukade eller som av någon anledning inle längre används. Avgifterna

kan därmed täcka kostnaderna för insamling, slutligt omhändertagande

samt nödvändig information om blybatteriers miljöfariigt. Liksom enligl

lagen om kemiska produkter omfattas också återvinning av slutligt

omhändertaganden.

10

De föreskrifter som behövs för avgifisdebiteringen bör beslutas av rege-     Prop. 1990/91:36 ringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Jag vill här för riksdagens information kortfattat ange något om hur denna debitering bör utformas.

Utgångspunkten bör vara att kostnadema skaff belasta de miljöfarliga produkter som föranleder ingripanden från samhällets sida. Den som yrkesmässigt hanterar eller importerar miljöfarliga blybatterier skall till naturvårdsverket lämna uppgifter om överlåten mängd sådana batterier. Erforderliga bestämmelser om uppgiftsskyldighel kan meddelas med stöd av lagen om kemiska produkter. Den uppgiftsskyldige skall betala en avgift som motsvarar kostnaderna för, insamling, slutligt omhändertagande samt för informationskampanjer som är nödvändiga för atl förebygga skador på hälsan eller i miljön till följd av användningen av miljöfarliga blybatterier. Avgiften skall betalas efter debitering från statens naturvårdsverk. Betal­ningen bör uppbäras och redovisas av naturvårdsverket. Avgiftssystemet bör konstmeras så att det dels kan inbegripa framtida hanteringskostna­der, dels fortlöpande kan justeras allteftersom de intemationella blypriser­na förändras samt man får erfarenheter av kostnadsutvecklingen. Avgiften bör placeras i batterifonden hos riksgäldskontoret. Batterifonden skaff disponeras av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer för att betala kostnader för information, insamling och slutligt omhänder­tagande. Frågan om ekonomisk ersättning för insamling och slutligt omhän­dertagande skall vara avhängig kostnadernas storlek, i första hand i förhål­lande till del internationella blypriset.

Jag avser att efter ytterligare överläggningar bl. a. med företrädare för blybatteribranschen återkomma lill regeringen med förslag om avgiftens storlek.

3 Upprättat lagförslag

I enlighet med vad jag nu har anfört har inom miljödepartementet upprät­tats förslag lill lag om avgifter för miljöfarliga batterier.

4 Hemställan

Med hänvisning till vad jag nu anfört hemställer jag att regeringen dels toreslår riksdagen atl

1. anta förslaget till lag om avgifter för miljöfarliga batterier,

dels bereder riksdagen tillfälle att la del av vad jag har anfört om

2.

en övergång till alternativa batterier och alternativa startsyslem (avsnitt 2.2.1),

3.

insamling och omhändertagande av miljöfarliga blybatterier (avsnitt 2.2.2),

4.

behovei av informationskampanjer (avsnitt 2.2.3),

5.

åtgärdsprogrammels finansiering (avsnitt 2.3).

11

5  Beslut

Prop. 1990/91:36

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar alt genom propositionen förelägga riksdagen vad föredraganden har anfört för den åtgärd och de ändamål som föredraganden har hemställt om.

12

Statens naturvårdsverk

Prop. 1990/91:36

Bilaga 1

1988-03-21    562-4382-86 Ta

Regeringen

Miljö- och energidepartementet

103 33 STOCKHOLM

Hemställan om åtgärder för att minska miljöstörningarna från blybatterier vad beträffar insamling, ansvar och lagstiftning.

Naturvårdsverket har sedan 1986 arbetat med etl projekt i syfte att väsent­ligt öka insamlingsgraden av ulljänta blybatterier och därvid också främja en miljövänlig hantering av batterierna. Projektet har drivits i nära samar­bete med tillverkare, skrotbranschen, Boliden Bergsöe AB, Svenska kom­munförbundet. Svenska Renhållningsverks-Föreningen m.fl.

Bakgrund

Mellan 1.0 och 1.2 miljoner startbatterier för bilar, båtar m.m. förbmkas årligen i landet. Något från teknisk/ekonomisk eller från miljösynpunkt realistiskt alternativ lill blybatterier finns inte för närvarande och fömtses inte bli tillgängligt under överskådlig tid. Blyinnehållel i batteriema har dock successivt minskat och utveckling pågår för att minska de potentiellt skadliga effekterna av batteriernas syrainnehåll.

Bilbatterier, truckbatterier och induslriballerier tillverkas i Sverige av NOACK AB i Hultsfred och AB Tudor i Nol. Den årliga förbmkningen i landet av startbatterier för fordon uppgår, som ovan nämnts, lill mer än 1 miljon enheter. Härav tillgodoses ca 75% från inhemsk produktion och återstående ca 25% genom import. Antalet importörer uppgår till ca 20.

Den genomsnittliga livslängden hos etl startbatteri är cirka fyra år. Förbrukade batterier insamlas idag av kommunerna och skrolhandeln och levereras till Boliden Bergsöe i Landskrona för behandling och återvinning av batteriemas blyinnehåll. I batteriframställningen kasserade batterier, liksom blyavfall i övrigt från batteritillverkningen, levereras av batterifa­brikerna direkt till Boliden Bergsöe. Det ur batteriema utvunna blyet levereras till helt övervägande del till batteritillverkarna i Sverige och övriga nordiska länder. Blyet i ett nytillverkat batteri består till ca 50% av återvunnet bly.

Boliden Bergsöe är numera det enda återvinningsverket för blybatterier i Norden, sedan tidigare befintliga anläggningar i Finland och Danmark lagts ned.

Tidigare tog Boliden Bergsöe endast emot batterier, som tömts på sitt

syrainnehåll. Detta är fortfarande praxis vid många ulomnordiska

smältverk. Sedan 1985 tar emellertid Boliden Bergsöe emot batterierna

med deras syrainnehåll. Syran binds under smältprocessen till järnslagg,

som därefter exporteras till kontinenten.

13

Medan återtagningen av förbmkade industribatterier torde vara i det Prop. 1990/91:36 närmaste hundraprocentig, ligger återtagningen av förbrukade startbatteri- Bilaga 1 er vid ca 60%. Detta innebär att årligen mer än 400000 batterier innehål­lande ca 5000 ton bly kommer på villovägar. På motsvarande sätt "för­svinner" mellan 1500 och 2000 ton batterisyra. Genomförda undersök­ningar indikerar att en betydande del av de förbmkade batteriema hamnar på avfallsupplagen, där såväl bly- som syrainnehållet kan vålla miljöpro­blem. Vissa blyföreningar är för levande organismer utomordentligt gifti­ga. Metallens reaktioner i ett avfallsupplag är dåligt undersökta. Sett i ett tillräckligt långt tidsperspektiv hamnar blyet så småningom i naturen. Därför bör blyinnehållet i avfallet begränsas så mycket som möjligt. Det är också samhällsekonomiskt tveksamt atl stora mängder bly hamnar på avfallsupplagen.

I viss utsträckning torde batterierna finnas kvar hos konsumenten, i garage, lador, båthus etc. Av en nyligen genomförd sifoundersökning fram­går all ca 800000 batterier "förvaras" på della sätt.

Under senare år har blyprisema sjunkit. Samtidigt har kostnaderna för behandling och återvinning stigit, bl.a. lill följd av åtgärder till skydd för arbetsmiljö och yttre miljö. Strängare föreskrifter, som av samma skäl reglerar hantering och transporter av förbmkade batterier, har vidare ökat kostnaderna för insamlingen av batteriema. Vid återvinningen utvunna metallvärden kan numera nätt och jämnt balansera den totala kostnaden i ålervinningskedjan.

Den svenska batleribranschen, företrädd av NOACK och Tudor samt Boliden Bergsöe, i sin egenskap av återvinningsförelag för blybatterier, har förklarat sig beredda att vidta, respektive stödja åtgärder för finansiering av en effektivare insamling av förbrukade startbatterier.

Läget i andra länder

I flertalet länder i västvärlden går insamlingen till på likartat sätt som i Sverige. Det är svårt alt få tillförlitliga uppgifter om insamlingsgraden, men grovt kan konstaleras att insamlingsgraden i Sverige är högre än i Finland och Norge, men lägre än i Danmark och i flertalet andra EG-länder. Ett tydligt samband kan spåras mellan insamlingsgrad och befolk­ningstäthet och urbanisering. Det är således inle förvånande att insam­lingsgraden är lägst i länder som Finland och Norge med gles befolknings­struktur och långa avstånd.

Genomgående kan också konstateras dels att insamlingsgraden sjunkit relativt kraftigt i ulomnordiska länder parallellt med de fallande blypriser­na under de senaste åren, dels atl sekundärsmäUverken under samma period haft stora lönsamhetsproblem. I USA uppges insamlingen ha sjun­kit från över 90% till ca 60% och ett antal sekundärsmältverk har lagts ned. Inom EG överväger sekundärindustrin att begära stödåtgärder, inklu­sive exportförbud för förbmkade startbatterier.

På få ställen har hittills införts pant- eller avgiftssystem. 1 Nya Zeeland

finns dock ett pantsyslem infört, som administreras av batteritillverkare

och smältindustri och i Österrike planerar samma branscher ett pantsy-

14

slem. I Danmark studeras fömtsättningama forell avgifts-och/eller pant-     Prop. 1990/91:36 syslem. Även i Norge och Finland övervägs nu framtida former för batteri-     Bilaga 1 insamling. Nordiska ämbetsmannakommittén arbetar också med dessa frågor.

Omständigheter, som påverkar insamlingsgraden

Några undersökningar, som medger säkra slutsatser om vilka faktorer som är mest avgörande för en hög insamlingsgrad, finns inle. Nedan följer några faktorer som påverkar insamlingsgraden.

a) Miljömedvetande hos konsumenten

Det generellt starkt ökade miljömedvetandet i samhället gör atl det finns förståelse för nödvändigheten av specifika åtgärder för atl skydda miljön. Belydelsen av återvinning, både från miljö- och resurssynpunkt har också gått in i allmänhetens medvetande. Delta allmänna medvetande måste dock aktiveras med information om miljöeffekterna av all förbrukade startbatterier hamnar på fel ställe, om den för närvarande låga insamlings­graden (resurshushållning) och om var man ska lämna sitt batteri.

b) Tillgängligheten av mottagnlngsställen

Del är viktigt att del är lätt för konsumenten atl lämna tillbaka sitt batteri och atl han vet var det finns inlämningsställen. Naturliga inlämningsstäl­len är bilverkstäder, bensinstationer och övriga försäljningsställen för startbatterier, liksom den lokale skrothandlaren.

c) Ändamålsenliga insamlings- och transportregler

Blybatterier klassas som miljöfarligt avfall. (Se naturvårdsverkets allmän­na råd 1985:7, punkt 8.3.8.). Kommunerna har därför monopol på insam­ling och transport av blybatterier. Enligt förordningen om miljöfarligt avfall behövs också länsstyrelsernas tillstånd för alt transportera blybatte­rier. Dessa regler upplevs av skrotbranschen som onödiga och betungande.

d) Sjunkande blyskrotpriser

Blypriset är för närvarande lågt. Av detta följer också alt skrotprisel är

lågt. Del är inte längre tillräckligt lönsamt att samla in batterier och

återvinna blyet ur dem, vilket får till följd atl insamlingsgraden sjunker.

Exportförbudet, tillsammans med återvinningsföretagets monopolställ­

ning, kan också bidra till att hålla blyskrotpriserna nere.

15

e) Ekonomiskt incitament

Prop. 1990/91:36

Såsom tidigare nämnts finns, respektive övervägs i några länder ett pant- ""äga system för startbatterier. Systemet bygger på del incitament all återlämna batterier, som ligger i återbetalningen av panten. Ett sådanl system har dock flera nackdelar jämfört med ett system med en miljöavgift, som föreslås nedan. Ett pantsyslem kräver en betydande administration. Om ett pantsystem för bilbatterier infördes skulle dubbel avräkning/redovis­ning behöva ske i ett flertal led. Antalet försäljningsställen uppgår till ca 6000.

En pant måste vidare sällas lill etl relativt högt belopp för att den också skall kunna finansiera (intäkter för ej återlämnade batterier saml räntor) återvinningen. Ett högt pantbelopp skapar emellertid risk för tillgrepp av insamlade batterier och andra ogentligheler och kräver speciella övervak­nings- och kontrollåtgärder, som i sin tur ökar administrationskostnader­na. Den långa omloppstiden för bilbatterier, ca fyra år, tunnar ul den incilamenleffekl, som panten avses vara.

En stor del av de batterier som idag lämnas in eller uppkommer i olika verksamheter kastas med annat grovavfall och hamnar så småningom på avfallsupplagen. Detta är en följd av att skrotbranschen inte finner det tillräckligt lönsamt att samla in batterierna. Ett pantsyslem ger konsumen­ten ett incitament att lämna tillbaka sitt förbrukade batteri, men löser i första hand inte problemet med den dåliga lönsamheten i insamlingsledet.

Ett system med en miljöavgift kan på ett effektivare sätt finansiera insamlingen av batterier. Ökad lönsamhet i insamlingsledet, informations­insatser och tillräcklig tillgång på inlämningsställen bör kunna bidra till all öka återvinningen av blybatterier väsentligt.

En ytterligare omständighet, som kan anses tala för att pröva vägen med en miljöavgift, är att man för småbatlerier just infört ett system med avgift och utan pant, där man gentemot konsumenten i stället satsar på informa­tion och miljömedvetande. Det kan vara naturligt atl pröva samma prin­cip även för startbatterierna. Del är också angelägel alt snarast samordna informationen beträffande småbatlerier och bilbatterier och önskvärt all systemen för konsumenten är likartade.

Naturvårdsverkets förslag till åtgärder 

Miljöfarligt avfall

Förbrukade blybatterier bör även i framtiden klassas som miljöfarligt avfall. Orsaken till detta är batteriernas innehåll av svavelsyra och blyslam som vid felaktig hantering kan vålla problem i avfallshanteringen och i miljön.

Det kommunala monopolet

Nuvarande insamling av förbrukade startbatterier sker väsentligen genom

den svenska skrolbranschens försorg. Inom skrolbranschen finns långvarig

erfarenhet av insamling och hantering. Investeringar har genomförts i en

16

successiv anpassning lill miljökraven vad beträffar lagring och transport Prop. 1990/91:36 av startbatterier. Härigenom har emellertid också insamlings- och Irans- Bilaga 1 portkostnaderna ökat. Vid de ersättningsnivåer, som följer av de låga metallpriserna, är insamlingsverksamheten knappast lönsam. Skrotbran­schen har förklarat sig villig atl åstadkomma en väsentligt högre insam­lingsgrad om en rimlig ersättningsnivå garanteras och om i övrigt förut­sättningar skapas för en rationell hantering. Del kommunala monopolet och del särskilda lillslåndskravet för transport av förbrukade batterier försvårar enligl skrolbranschen ytterligare en rationell hantering av batte­rierna. Naturvårdsverket har i olika sammanhang föreslagit att föreskrif­terna om iransporttillstånd enligt 7 § förordningen om miljöfariigt avfall upphävs.

Kommunförbundet har uttalat, atl man inle har någon erinran mol atl insamlingen av förbrukade startbatterier även framdeles handhas av skrotbranschen, under förutsättning att kommunerna befrias från det for­mella ansvaret för insamlingen. Svenska Renhållningsverks-Föreningen har å sin sida framhållit, att man av principieffa skäl ej vill tillstyrka att startbatterier undantages från det kommunala insamlingsmonopolel. Svenska Renhållningsverks-Föreningen vill dock inte motsätta sig ett ge­nomförande av ett sådant förslag.

Naturvårdsverket föreslår all det kommunala monopolet slopas för bly­batterier genom en ändring i 4 § renhållningsförordningen (1979:904).

Transporttillstånd

Enligt nuvarande bestämmelser i förordningen om miljöfarligt avfall, krävs särskilt tillstånd för transport av förbrukade blybatterier. Transport av förbrukade blybatterier regleras även i statens räddningsverks anvis­ningar beträffande farligt gods. Det är önskvärt, alt berörda transportfö­reskrifter koncentreras till en författning. Naturvårdsverket anser att de anvisningar, som meddelats av räddningsverket är tillfyllest även från miljösynpunkt. Kravet på särskilt transporttillstånd enligt 7 § förordningen om miljöfarligt avfall bör därför kunna utgå.

Miljöavgift

Naturvårdsverket föreslår all en särskild avgift tas ut på alla startbatterier som importeras eller tillverkas i landet för förbrukning här. Avgiften föreslås finansiera en ökad ersättning till de förelag som tar emot, förvarar och transporterar batterier för slutligt omhändertagande. Avgiften ger också, eftersom lönsamheten förbättras, skrolbranschen möjlighet att yt­terligare investera i miljöskydd, t.ex. genom inköp av syrafasta containrar för insamling och transport av batterier. En mindre del av avgiften föreslås finansiera administrationen av systemet samt läcka kostnaderna för därtill hörande informationskampanjer. Systemet föreslås administreras av ett särskilt bolag Returbatt.

Intäkter på i storieksordningen 20 miljoner kronor bör, under nuvaran­

de omständigheter, kunna täcka kostnaderna för det föreslagna systemet.

17

Något mer än 1 miljon batterier kommer åriigen ut på den svenska mark- Prop. 1990/91:36 nåden. Det innebär atl en avgift på i mnda tal 20 kronor per batteri skuffe Bilaga 1 kunna bli aktuell. Avgiftens storlek bör bestämmas genom avtal meffan regeringen och Returbatt. Den bör bl. a. regleras efter rådande världsmark­nadspris på bly. Insamlingen bör så långt del är möjligt bära sig själv. Avgiftens storlek bestäms också av hur hög insamlingsnivå man vill upp­nå.

Avgiften föreslås, som tidigare nämnts, att till största delen betalas ut som en extra ersättning i insamlingsledet. Delta kan ske på så sätt att de företag (för närvarande etl 20-tal, av vilka Gotthards och Stena Metall AB lillsammans levererar mer än 50% av batterierna) som levererar batterier lill ålervinningsförelaget får ett kostnadsbidrag från de medel som kom­mer in via avgiften. Returbalt, som administrerar avgiften, kan betala ut detta kostnadsbidrag. Ålervinningsföretagets leverantörer kan sedan i sin tur betala ul en högre ersättning tiff sina underleverantörer osv.

Kostnadsbidragets storlek kan på olika sätt påverka prisbildningen på bly och blyskrol. Sådana faktorer måste också beaktas när avgiftens storlek bestäms (se ovan).

Hur avgiften i detalj används kan bestämmas av Returbatt. Naturvårds­verket anser dock att ersättningen för insamlingen bör differentieras regio­nalt. Högre ersättning bör utgå för batterier insamlade i norrlandsregionen med hänsyn till längre transportavstånd till ålervinningsförelaget. Likaså bör en högre ersättning utgå för batterier insamlade i glesbygdsområden eftersom lönsamheten där också är sämre. Annars finns risk alt endast "gräddan" av batterierna samlas in, dvs. batterier från tätbefolkade områ­den och storstäder.

Insamlingsmål

Det föreslagna systemet innebär alt mer än 90% av alla förbrukade start­batterier bör kunna samlas in och återvinnas. Kravet på Returbatt bör vara att inom en Ivåårsperiod efter det att systemet trätt i kraft nå en kontinuerlig insamlingsnivå överstigande 90%.

Pant

Ett pantsystem, som komplement till det föreslagna avgiftssystemet, bör utredas om del visar sig all avgiftssystemet inte får avsedd effekt. Tyder insamlingsnivån ett år efter atl avgiftssystemet trätt i kraft på att Returbatt inte klarar kravet på en mer än en 90-proceniig återvinning bör ett pant­system utredas omgående.

Mottagande av förbrukade batterier

För all garantera en hög insamlingsgrad är det angelägel atl underlätta för konsumenten atl återlämna förbrukade startbatterier. Det är naturligt att återlämna det förbrukade batteriet vid köp av ett nytt batteri. Av tidigare omnämnda sifoundersökning framgår att flertalet förbrukare helst vill

lämna tillbaka sitt förbmkade batteri där man köper ett nytt. Det bör Prop. 1990/91:36 därför, liksom fallet är för de miljöfarliga småbatterierna, föreskrivas, att Bilaga 1 envar, som yrkesmässigt säljer startbatterier, också är skyldig att ta emot och på lämpligt sätt förvara förbmkade startbatterier. Även batterier, som stått hemma hos allmänheten, kan på så sätt återlämnas för återvinning. Det ingår därefter i skrotbranschens åtaganden, att ta emot batteriema från olika inlämningsställen eller biträda dessa vid fortsatt hantering för vidare transport tiff slutligt omhändertagande.

Märkning

Naturvårdsverket finner det angeläget, att blybatterier förses med återvin­ningssymbol. Denna symbol bör om möjligt präglas i batlerikärlet. Märk­ningen bör även omfatta uppgift om alt batterierna innehåller bly och syra. Batleritillverkama i Sverige säger sig vara beredda att prägla en återvin­ningssymbol i batterikärlet. En av de större importörerna uppger att det är fullt möjligt att märka importerade batterier med någon form av klister-lapp med återvinningssymbolen. Delsamma bör kunna ske med batterier importerade i fordon, maskiner eller båtar. Någon notifiering skulle såle­des inle behövas.

Information

Det är angeläget, att såväl landsomfattande som regionala informations­kampanjer genomfördes för att upplysa allmänheten om blybatteriemas miljöfarlighet, om skyldigheten att återlämna förbmkade batterier, om insamlingsställen m.m. Informationskampanjerna behöver vara särskilt omfattande i ledningsskedet av det nya systemets genomförande. Informa­tionen bör därefter upprepas årligen. Den bör snarast samordnas med motsvarande kampanjer för miljöfarliga småbatlerier för att ge konsumen­ten en samlad bild av hur olika typer av batterier skall hanteras. Informa­tionskampanjerna bör bekostas ur miljöavgiften.

Returbatt

Ett för ändamålet särskilt bildat bolag Returbatt föreslås administre­ra systemet samt svara för erforderliga informationskampanjer. Kravet på Reiurbatts verksamhet bör vara att inom en tvåårsperiod från det att systemet trätt i kraft nå en kontinuerlig insamlingsnivå överstigande 90%.

I Returbatt bör ingå de branscher som berörs av förslaget dvs. batleri-tillverkare, batteriimportörer, skrotbranschen, återvinningsföretag m. fl.

Insamlingsmål, miljöavgiftens storiek m.m. bör regleras i avtal mellan regeringen och Returbatt.

19

Kontroll av insamlingsgrad

Prop. 1990/91:36

Det är ur miljösynpunkt viktigt all kunna kontrollera, att insamlingen     tlilgä 1 hålles på en hög nivå. Man måste också kunna följa upp hur insamlingsgra­den varierar mellan tätbefolkade områden, medelbefolkade områden och glesbygdsområden, som exempelvis större delen av Norrland.

För att möjliggöra en uppföljning, bör tillverkare och importörer av blybatterier registreras. Batteriproducenler och -importörer bör till Retur­batt periodiskt rapportera försäljningen av startbatterier i Sverige. Boliden Bergsöe, såsom slutlig mottagare av förbmkade batterier, bör lill Returbatt likaså årligen rapportera den från Sverige mottagna kvantiteten förbruka­de startbatterier. På gmndval härav rapporterar Returbatt insamlingsgra­den till naturvårdsverket. Om naturvårdsverket finneratt återtagningen är otillfredsställande bör verket la upp frågan om erforderliga åtgärder med Returbatt.

Bidrag ur Bilskrotningsfonden

De senaste årens låga blypriser och därav följande låga ersättningar för förbrukade startbatterier har medfört, att insamlingsgraden minskat. Fler och fler batterier hamnar på avfallsupplagen. För att så snabbt som möjligt få igång en effektiv insamling bör i ett inledningsskede medel ur bilskrot­ningsfonden kunna finansiera återtagningen. Bidragets storlek bör bestäm­mas med utgångspunkt från den miljöavgift som tas ul och bör utgå till dess att miljöavgiften helt kan finansiera återtagningen av batteriema. Medel ur bilskrotningsfonden bör i etl inledningsskede utgå även för administrationen av det föreslagna systemet samt för de informationsin­satser som erfordras.

Lagstiftning m. m.

Naturvårdsverket föreslår:

1)

all en särskild förordning om blybatterier utfärdas

2)

att blybatterier undantages vid tillämpning av renhållningsförordning­en 4 § genom tillägg lill nämnda paragraf

3)

alt 7 § förordningen om miljöfarligt avfall upphäves eller, om detta inte kan ske i förevarande sammanhang, att blybatterier undantages i 7 § samma förordning

4)

att en instmktion utfärdas för Returbatt AB avseende redovisning och kontroll av insamlingsgraden för blybatterier samt för bolagets verksam­het i övrigt.

20

Sammanställning av remissyttrandena över statens     Pop. 1990/91:36

naturvårdsverks hemställan om åtgärder för att

e 

2

minska miljöstörningarna från blybatterier vad beträffar insamling, ansvar och lagstiftning

1 Förteckning av remissinstanser

Kommerskollegium, statens räddningsverk, generaltullslyrelsen, riks­skatteverket, konsumentverket, arbetarskyddsstyrelsen, kemikaliein­spektionen, kammarrätten i Jönköping, länsstyrelsen i Malmöhus län, riksrevisionsverket, näringsfrihetsombudsmannen. Svenska kom­munförbundet, Sveriges grossistförbund, Sveriges Köpmannaförbund, Sveriges industriförbund. Svenska petroleuminstitutet. Tjänstemännens Centralorganisation, Landsorganisationen, TUDOR AB, NOACK AB, Chloride Batteri AB, Svenska Renhållningsverks-Föreningen, Svenska Återvinningsföreningen, Svenska Järn- och Metallskrothandlareförening-en, Sveriges Bilskrotares Riksförbund, Bilindustriföreningen AB Bilsta-listik. Petroleumhandelns Riksförbund, Bildelsgrossisterna Sveriges Bil­delsgrossisters Förening, SAKAB, Miljö- och hälsoskyddsnämnden i Täby, Miljö- och hälsoskyddsnämnden i Göteborg, Nordcar Batterier AB, Stiftel­sen Håll Sverige Rent, Motorbranschens riksförbund

2 Allmänna synpunkter

Kommerskollegium: Kommerskollegium har vissa invändningar mot för­slaget. Det gäller framför allt konkurrens- och marknadsaspekterna där vi anser att hänsyn måste tas till Sveriges internationella åtaganden då syste­met för insamlingen och återvinningen utformas. Vissa punkter i förslaget kommenteras särskilt.

Statens räddningsverk: Verket har i sitt arbete med alt utveckla regler för transporter av farligt gods kommit i kontakt med frågor angående insamling och transport av kasserade bilbatterier. Verket anser det angelä­get all effektiva former för insamling av dessa skapas. Erfarenheten visar att verksamheten är kostnadskänslig. Verket saknar dock underlag för all redovisa en ståndpunkt i frågan om införande av pantsystem och praktiska och ekonomiska konsekvenser som följer av de av naturvårdsverket före­slagna åtgärderna.

Generaltullstyrelsen: Generaltullstyrelsen anser sig inte ha anledning att närmare kommentera den föreslagna förordningstexten.

Riksskatteverket: RSV begränsar sitt yttrande till att avse frågan om den föreslagna avgiften på blybatterier och avstyrker del framlagda förslaget. RSV anser att den föreslagna pålagan är all anse som en skall som kräver lagreglering. Införs en sådan skatt bör beskaltningsförfarandel direkt an­knytas till vad som gäller ifråga om andra punktskatter.

Konsumentverket: Verket ser i huvudsak positivt på de förslag som

redovisas i hemställan från naturvårdsverket om olika åtgärder för all öka

21

insamlingsgraden av blybatterier och för att främja en miljövänlig hanle-     Prop. 1990/91: 36 ring av blybatterier. Konsumentverket anser dock all ett pantsyslem san-     Bilaga 2 nolikl blir nödvändigt för atl uppnå den uppsatta insamlingsgraden. Ver­ket förordar därför att frågan om ett pantsystem för blybatterier snarast utreds.

Arbetarskyddsstyrelsen: Arbelarskyddsslyrelsen konstaterar atl na­turvårdsverkets förslag bara indirekt berör arbetsmiljön. Styrelsen har i en tidigare remiss från naturvårdsverket anfört att något omedelbart behov av översyn av de arbelsmiljöregler som berör insamlingen av uttjänta blybatterier knappast finns. Styrelsens föreskrifter om bly (AFS 1984:12) gäller i den omfattning som framgår av föreskrifterna. Viss apparatur såsom syrafasta containrar för syrafyllda batterier torde erfordra varsel­märkning och skötselinslruktioner enligt styrelsens kungörelse om farliga ämnen (AFS 1985:17).

Kemikalieinspektionen: Kemi tillstyrker naturvårdsverkets hemställan.

Kammarrätten i Jönköping: Kammarrätten finner att det nu föreliggan­de förslaget till miljöavgift m.m. kan vara en framkomlig väg av flera i syfte all åstadkomma en ökad insamlingsgrad av kåserade blybatterier tillstyrker att detta system införs; dock under en begränsad prövotid. Samtidigt bör man emellertid utreda nackdelarna och fördelarna med ett pantsystem jämfört med systemet med en miljöavgift.

Länsstyrelsen t Malmöhus län: Länsstyrelsen tillstyrker de förslag lill ändringar i renhållningsförordningen och förordningen om miljöfarligt avfall liksom förslaget lill ny förordning om blybatterier eftersom de är en förutsättning för all få fram ett smidigt återvinningsförfarande.

Riksrevisionsverket: RRV har vissa principiella invändningar mot alt överlåta myndighels- eller myndighetsliknande uppgifter på ett privat företag, även om staten har viss insyn i verksamheten. Verket anser emellertid all den av statens naturvårdsverk föreslagna konstruktionen med ett särskilt bolag av praktiska skäl bör övervägas i della fall.

Närlngsfriheisombudsmannen: Enligt NOs mening har statens natur­vårdsverk anfört beaktansvärda skäl för att öka insamlingsgraden beträf­fande ulljänta blybatterier. Den föreslagna ordningen är mycket skissartat antydd och väcker en rad frågor beträffande vad som skall gälla materiellt samt i fråga om administrationen och organisationen. Vad gäller märk­ningen förordar NO att ansvaret för denna åläggs tillverkarna respektive importörerna och atl märkningen får göras medelst påklislring av etiket­ter. Någon kontroll av märkningen behöver således ej göras i den svenska tullen.

Svenska kommunjörbundet: Enligt styrelsens uppfattning är det av ut­omordentlig vikt att blyinnehållet i avfallet begränsas i så stor ulslräckning som möjligt. När det däremot gäller förslaget att blybatterier skall undan­tas från del kommunala monopolet menar styrelsen att ett sådant förslag är oförenligt med ett allt kraftfullare kommunalt/regionalt engagemang för kontroll och styrning av det miljöfarliga avfallet i övrigt. Enligt styrelsens uppfattning kan en rationell hantering av batterierna tillskapas även med elt bibehållande av monopolet.

22

Sveriges Bildelsgrossisters Förening, Sveriges grossistJÖrbund, Sveriges    Prop. 1990/91:36

Industriförbund:

Bilaga 2

Organisationerna delar naturvårdsverkets uppfattning all förbmkade bly­batterier bör insamlas för att undvika miljöstörningar. Insamlingsmålet, 90 procent, är mycket högt och det kan ifrågasättas om det är realistiskt. Sannolikt är steget från 80 lill 90 procent relativt kostsamt. Förutsatt att avgiftsberäkningen sker under beaktande härav vill organisationerna dock inte motsätta sig det av naturvårdsverket uppsatta insamlingsmålet.

Sveriges Köpmannaförbund: SKFB delar naturvårdsverkels uppfattning att förbrukade blybatterier bör insamlas för att undvika miljöstörningar.

Svenska Petroleumlnstltutet: Institutet har efter samråd med medlems-förelagen ej funnit anledning lill kommentarer utöver vad som framgår av yttrande från Pelroleumhandelns Riksförbund, till vilket Institutet sålun­da ansluter sig.

Tjänstemännens centralorganisation: TCO tillstyrker förslagen som syftar lill all öka andelen bilbatterier som återtages.

Landsorganisationen: LO anser att det är batteritillverkarna som genom egen insats eller avtal med återvinningsförelag ska ansvara för en 90-procentig återvinning. För all nå detta mål är ett pantsyslem att föredra.

TUDOR AB: Tuder AB instämmer i huvudsak i statens naturvårds­verks framställning av sakläget och tillstyrker att föreslagna åtgärder infö­res.

NOACK: Noack är en av initiativtagarna till och stiftarna av Returbatt AB som av statens naturvårdsverk föreslås administrera och ansvara för det av naturvårdsverket förordade avgifts- och insamlingssystemet. NOACK vill därmed såsom tillverkare ta sin del av ansvaret för att dess produkter inte vållar miljöproblem.

Chloride Batteri AB: Såsom dotterbolag i Chioridekoncernen, världens största tillverkare av laddningsbara induslriballerier och som en av de dominerande leverantörerna av startbatterier lill den svenska marknaden vill Chloride medverka tiff etl syslem som skapar en hög insamlingsgrad för förbrukade blybatterier och som undanröjer potentiell miljöskada.

Svenska Renhållningsverks-Föreningen: Föreningen tillstyrker förslaget om införandet av en miljöavgift för att öka insamlingen av blybatterier. Någon form av ekonomiskt incitament erfordras uppenbarligen för en hög insamlingsnivå.

Svenska AtervinningsJÖreningen: Föreningen stöder generellt åtgärds-hemställan som naturvårdsverket framställt. Några saker bör emellertid speciellt poängteras. Därest systemet inrymmer möjligheter för skrotgros­sisterna att renderas en särställning innebärande ensamrätt på inleveranser till återvinningsföretaget, vill vi bestämt vända oss mol elt sådant arrange­mang. Föreningen anser det med andra ord betydelsefullt och nöd­vändigt all såväl miljöavgiftsflödel som flödet av förbrukade batterier kan ske direkt mellan den mindre skrolhandeln och ålervinningsförelaget, låt vara att mindre kvantiteter liksom sker idag bör kunna levereras via skrotgrossisterna.

Järn- och Metallskrothandlareföreningen: Föreningen tillstyrker na­

turvårdsverkets förslag till insamlings- och avgiftssystem för blybatterier.

23

Förslaget skapar förutsättningar för en enkel och effektiv insamling och     Prop. 1990/91:36 finansiering av densamma och därmed för alt till låg kostnad nå det     Bilaga 2 uppsatta insamlingsmålet. Förslaget bör av miljöpolitiska skäl genomföras snarast möjligt.

Sveriges Bilskrotares RiksJÖrbund: För alt uppnå en 90-procenlig insam­lingsnivå är det, enligl SBR:s uppfattning, nödvändigt att miljöavgiften blir så hög alt batteriägaren får en rejäl slant i handen när han lämnar sitt uttjänta bilbatteri. Även om miljömedvetandet i dag har ökat, kommer ändå mängder av kasserade bilbatterier att lämnas kvar på olämpliga platser, om den ekonomiska ersättningen inte är intressant.

BilindustrlJÖreningen AB Bilstatlstik: Vi instämmer i naturvårdsver­kets uppfattning att del ur miljösynpunkt bör vidtas åtgärder för all öka insamlingen av förbrukade blybatterier. Ett avgiflsfinansierat insamlings­system enligl naturvårdsverkets förslag bör prövas.

Petroleumhandelns Riksförbund: PRF stöder i huvudsak detta natur­vårdsverkels initiativ för all undvika miljöstörningar och skulle välkomna motsvarande initiativ vad avser spillolja inom branschen, vilket torde vara minst lika angelägel, och möjligen skulle kunna samordnas i några avseen­den, t.ex. administration.

SAKAB: För att motverka skador på människor eller i miljön till följd av hantering av läckande blybatterier, bör dessa hanteras som miljöfarligt avfall under transport och lagring och förvaras i täta syratåliga emballage. Batteriernas innehåll av svavelsyra och blyslam kan vid felaktig hantering vålla problem i miljön, varför system och information avseende insamling måste utformas så all denna risk blir till fullo uppfattad och återtagande av dessa beståndsdelar i batterierna säkerställes.

Miljö- och hälsoskyddsnämnden i Täby: Nämnden är i stort positivt till de av slalens naturvårdsverk föreslagna åtgärderna för all minska miljö­störningarna från blybatterier vad beträffar insamling, ansvar och lagstift­ning. Kommunernas nuvarande insatser måste dock fortsättningsvis ingå i systemet och den ekonomiska del som ingår i miljöavgifter för insamling och transport återföras till kommunerna.

Miljö- och hälsoskyddsnämnden i Göteborg: Från miljösynpunkt och med hänsyn lill resurshushållningen är del angelägel all uppnå en hög återvinningsgrad när det gäller bly från startbatterier. Det är därför mycket positivt all naturvårdsverket lagt fram ett förslag med detta syfte. Etl system med pant har som syfte att öka allmänhetens villighet alt lämna batterierna till insamlingsställena. Del kapital som blir över från ej åter­lämnade batterier och räntor bör i första hand användas för administra­tion av pantsystemel och information lill allmänheten. Miljöavgift är därför ett lämpligt verktyg för alt få bidrag lill finansieringen av t.ex. återtagningen av blybatterier. Om konsumenternas inlämning av batterier trots information inle är tillfredsslällande bör pant införas som ett kom­plement lill miljöavgiften.

Nordcar Batteri AB: I huvudsak vill Nordcar tillstyrka naturvårdsver­

kels förslag. Vi bedömmer det som omöjligt all vid nuvarande blypriser

upprätthålla en lönsam återvinning. Elt finansiellt bidrag är därför nöd­

vändigt för all uppnå naturvårdsverkels insamlingsmål.

-

24

Stiftelsen Haft Sverige Rent: HSR tillstyrker naturvårdsverkets förslag     Prop. 1990/91:36 med följande tillägg och preciseringar. 1. Miljöavgiften fastställs i avtalet     Bilaga 2 mellan regeringen och Returbatt AB till 25 kr/ batteri. 2.1 avtalet regleras att av miljöavgiften avsätts 1 kr/batteri till kampanjer mol nedskräpning i lik­het med vad som föreskrivits i tillståndsvillkoren för AB Svenska Returpack att driva ett ålervinningssystem för aluminiumburkar. 3.1 avtalet regleras vidare att av miljöavgiften 4 kr/batleri skall disponeras för åtgärder för atl stimulera konsumenterna att återlämna förbmkade batterier. 4. Bidrag beviljas ur bilskrotningsfonden för insamlingskampanjer redan under 1988.

Motorbranschens Riksförbund: MRF anser i likhet med naturvårdsver­ket m. fl. att det är angeläget att förbmkade batterier insamlas för destmk-tion. Insamlingen kan ske på del sätl som utredarna förordar. Men en miljöavgift på t.ex. 20 kr är inte tillräckligt stor för att vare sig kostnader­na skaff täckas eller incitamentet atl återlämna förbmkade batterier skall vara tillräckligt.

3 Miljöfarligt avfall

Enligt naturvårdsverkets förslag bör blybatterier med syra även i framti­den klassas som miljöfarligt avfall. Några invändningar mol detta har inte framförts.

4 Det kommunala monopolet

Naturvårdsverket har föreslagit att det kommunala monopolet beträffande insamling och transport av blybatterier avskaffas. Endast Renhållningsver­ks-Föreningen och Svenska kommunförbundet motsätter sig detta. Ren­hållningsverks-Föreningen menar att etl slopande av det kommunala an­svaret skall vägas mot etl allt kraftfullare kommunalt/regionalt engage­mang för kontroll och styrning av det miljöfariiga avfallet i sin helhet. Miljö- och hälsoskyddsnämnden I Göteborgs kommun anser atl en särskild information/rapportering skall ske till kommunerna om hur hanteringen av förbrukade blybatterier sker och vilka mängder som omhändertas.

5 Transporttillstånd

Alla remissinstanser utom Renhållningsverks-Föreningen är positiva till

naturvårdsverkets förslag alt systemet med transporttillstånd för blybatte­

rier enligt 7§ förordningen (1985:841) om miljöfarligt avfaff upphävs.

Som skäl anför Renhållningsverks-Föreningen att detta skulle innebära all

kommunerna fråntas möjligheten alt fullfölja sitt juridiska ansvar för allt

det miljöfariiga avfallet.

25

6  Miljöavgift, pant

Prop. 1990/91:36

Bilaga 2 Kommerskollegium: Kollegiet anser rent allmänt att ett syslem med pant

för ett inköpt batteri som återbetalas då batteriet återlämnas är att föredra framför etl avgiftssystem. Etl avgiftssystem kommer att kräva betydande insatser när det gäller information lill allmänheten för att uppnå den insamlingsgrad som eftersträvas. Med hänsyn till vad som i naturvårdsver­kets framställning anförts beträffande nackdelarna med ett pantsystem får förslaget om miljöavgift ändå anses godtagbart.

Riksskatteverket: Den av naturvårdsverket föreslagna pålagan torde vara att anse som en skatt. Att intäkterna från pålagan skall tillföras ett aktiebolag och inte staten torde inte ändra detta förhållande - tvånget för tillverkaren eller importören att erlägga avgiften har ju reglerats av staten. Om man utgår från att den föreslagna pålagan är att anse som skatt kan det starkt ifrågasättas om en pålaga som ger en inkomst av endast 20 miljoner kr per år bör införas. Ett införande av från intäktssynpunkt små skatter får också anses innebära elt avsteg från principen att förenkla skatteadmini­strationen. En mångfald av sådana punktskatter gör vidare att skatteområ­det blir svåröverskådligt.

Konsumentverket: Enligt konsumentverkets mening är detta en rimlig avgift under förutsättningen alt den avsedda effekten uppnås.

Konsumentverket hyser dock vissa tvivel mot att de föreslagna åtgärder­na är tillräckliga för att uppnå den angivna insamlingsnivån. Av olika anledningar har tanken på ett pantsystem avvisats. Enligt Konsumentver­kets uppfattning finns dock behov av någon form av ytteriigare incitament till ålerlämning av uttjänta batterier. Konsumentverket föreslår alt frågan om ett eventuellt pantsystem utreds snarast. Pantsystemet kan om det visar sig nödvändigt i så fall införas omgående och man slipper den tidsföriusl som blir följden av att frågan börjar utredas först sedan de föreslagna åtgärdema visat sig otillräckliga.

Kemikalieinspektionen: Det är angeläget all även för startbatterier prö­va miljöavgifter som ett medel att uppnå en hög insamlingsgrad.

Kammarrätten i Jönköping: Gmndtanken i förslaget är således alt för­må batterikonsumenterna all i väsentligt ökad omfattning inlämna kasse­rade startbatterier till särskilt anvisade uppsamlingsställen. Någon ersätt­ning för hanteringen avses inle utgå i det ledet till skillnad från ett system med pant direkt lill batlerikonsumenten. Kammarrätten ifrågasätter om man med det föreslagna systemet med bl.a. miljöavgift kan uppnå en kontinueriig insamlingsnivå överstigande 90 procent som angetts som målsättning i förslaget.

Länsstyrelsen i Malmöhus län: Särskilt med hänsyn till att ett pantsy­slem för blybatterier skulle medföra en avsevärd administration och där­med sammanhängande kostnader för alla led i hanteringskedjan är läns­styrelsen beredd alt biträda föreslaget avgiftsystem. Avgiften skulle endast behöva utgå för atl kompensera de skrotningsföretag, som står för insam­lingen ett väsentligt mindre antal än alla de bensinstationer m. fl. som berörs av ett pantsystem.

Riksrevisionsverket: RRV vill påpeka att det föreslagna avgiftssystemet

26

inte kommer alt bidra till att insamlingsmålen uppnås. Eftersom den Prop. 1990/91:36 föreslagna miljöavgiften är knuten lill antalet tillverkade och importerade Bilaga 2 batterier och föreslås direkt tillföras Returbatt AB medan kostnaderna är beroende av hanleringsaklivitelerna, kommer bolagets resultat att bli säm­re ju större ansträngningar som görs för all samla in förbmkade batterier. För all undvika detta bör bolagets inkomster i stället knytas till insam­lingsresultatet. För att ge erforderligt incitament lill att uppnå de uppställ­da insamlingsmålen bör staten därför i avtal med Returbatt AB fastställa bolagets ersättning i relation till antalet återtagna batterier. Om systemet kan utformas med progressiva marginalintäkler kan bolaget få ytterligare incitament till all insamla så många batterier som möjligt. RRV kan även tänka sig ett avgiftssystem där ingen ersättning utges för exempelvis de först insamlade 500000 batterierna årligen men blir desto större för de batterier som dämlöver återtas. RRV vill inte förorda etl pantsystem för startbatterier och instämmer därvid i SNV:s invändningar. RRV anser överhuvudtaget inte att ett pantsystem skulle få avsedd effekt på insam­lingsnivån. Problemet är inte av den art att det kan lösas med ett pantsy­slem.

Näringsfrihetsombudsmannen: Vid valet av ett avgiftssystem i stället för pantförfarande får detta uppmärksammas så att inte avgiftsbeläggning sker också i etl läge då en stabilt högre prisnivå på blyskrot i sig är tillräcklig drivkraft för en effektiv insamling. 1 annat fall kommer via avgiftssystemt medel att tillföras branscherna ifråga utan något behov av detta från allmän synpunkt. Ett miljöavgiftssystem kan således föra med sig vissa risker vad gäller anpassningen av avgiftens nivå. Sådana risker torde i stort sett kunna undvikas i ett pantsystem.

Svenska kommunförbundet: Styrelsen tillstyrker att en särskild miljöav­gift på startbatterier införs och att administrationen ombesörjs av Retur­batt. Styrelsen fömtsätter härvid atl den ersättning som föreslås utgå till de som tar emot, förvarar och transporterar batterierna för slutligt omhänder­tagande också skaff kunna komma kommuner och regionala bolag till godo. Styrelsen fömtsätter också att kommunema blir representerade i Reiurbatts styrelse. Styrelsen ser ingen anledning till varför avgiftssyste­met först måste prövas innan ett pantsystem kan utredas. Pantsystemel ger konsumenten ett incitament att lämna tillbaka sina förbmkade batterier. Styrelsen anser därför att etl pantsystem för startbatterier bör införas.

Sveriges Bildelsgrossisters-Förening, Sveriges Grossistförbund, Sveriges Industriförbund: Organisationema finner det i detta fall befogat att kost­naderna för den av miljöskäl betingade insamlingen finansieras genom en avgift, då avgiften kan knytas direkt till produkten på ena sidan och användas direkt för kostnaden på den andra. I fråga om pant eller avgift finner organisationerna att de skäl som anförts mot ett pantsystem är övertygande. Ett pantsystem kräver mer administration och blir av flera skäl dyrare än ett avgiftssystem.

Sveriges Köpmannaförbund: I fråga om avgift kontra pant delar SKFB

naturvårdsverkels uppfattning att det föreslagna systemet är att föredra

framför ett pantsyslem. Det senare kräver mer administration och blir

därmed dyrare.

27

Landsorganisationen: LO delar inte naturvårdsverkets uppfattning atl     Prop. 1990/91:36 en miljöavgift är att föredra framför ett pantsystem på startbatterier.     Bilaga 2 Däremot är det rimligt att kommunernas monopol på transport av batteri­er utgår. 1 förslaget om miljöavgift finns inbyggt ännu en ny organisation, "Returbalt", som är tänkt alt administrera insamlingen.

TUDOR AB. TUDOR AB delar Naturvårdsverkets uppfattning att en avgift är atl föredra framför ett pantsystem. Del är angeläget att en hög insamlingsgrad nås med en minimerad kostnadsinsats. Detta uppnås i första hand genom att man såsom naturvårdsverket förordar, bygger in­samlingen på att utnyttja redan befintliga resurser och erfarenheter. Ett pantsystem kräver en betydande redovisning och administration i flera led och inte oväsentliga kapitalkostnader under penningflödenas gång. En förutsättning för ett fungerande pantsyslem är atl man kan särskilja panta­de och inte pantade batterier, vilkel enligt vår uppfattning är helt omöjligt i slutet av insamlingskedjan. Etl pantsystem ger vidare de förbmkade batterierna ett värde, som ställer särskilda krav och vållar ytterligare kost­nader vid mellanlagring. Sammantaget blir ett pantsystem väsentligt dyrare än elt avgiftssystem.

NOACK: Noack stödjer naturvårdsverkels förslag att batteriinsamling­en finansieras genom en avgift. De skäl som naturvårdsverket anför mot ett pantsyslem är övertygande. Väsentliga fördelar med ett avgiftssystem är också, att ett avgiftssystem möjliggör omedelbara åtgärder, medan i etl pantsystem endast den successivt växande räntan kan tillgodogöras. Den­na ränta är samtidigt en kostnad för konsumenten. För att en pant skall ge tillräckligt bidrag till insamlingskostnaden måste den sättas till 75-100 kronor. Räntekostnaden för konsumenten under batteriets normala livs­längd, 4 år, är då vid 10% ränta 35 45 kronor. En viktig punkt i naturvård­sverkets förslag är att de som yrkesmässigt säljer startbatterier till förbmkare delaljistema är skyldiga att ta emot förbmkade batterier. Det synes orimligt, all detaljisterna skulle åta sig att administrera ett pantsystem med uppkommande räntekostnader, kontroll- och bevakningsåtgärder etc utan att erhålla någon ersättning. Detta skulle ytterligare fördyra insamlingen.

Chloride Batteri AB: Chloride stödjer Naturvårdsverkets förslag att batteriinsamlingen finansieras genom en avgift. Skälen som naturvårds­verket anför mot ett pantsystem är övertygande.

Svenska Renhållningsverks Föreningen: Troligen kommer en relativt stor mängd batterier att även i framtiden hamna på kommunala mottag­ningsstationer. Föreningen fömtsätter att den ersättning som föreslås utgå till de som tar emot, förvarar och transporterar batterierna för slutligt omhändertagande därmed också skall kunna utgå lill kommuner/regionala kommunbolag.

Svenska Järn- och Metallskrothandlareföreningen. Den föreslagna avgif­

ten utgör helt klart minimum för att nå uppställt insamlingsmål. Vad

angår frågan om pant instämmer föreningen i vad som ullalats av na­

turvårdsverket. Föreningen motsätter sig naturvårdsverkels förslag att ett

pantsystem skall kunna utredas redan etl år efter systemets ikraftträdande.

Denna ståndpunkt från naturvårdsverkets sida är inkonsekvent eftersom

målet 90 % skall nås inom två år, vilkel i sig enligt föreningens uppfattning

28

är en för kort tid för en realistisk utvärdering. I varje faff är det -     Prop. 1990/91:36 oberoende av om trenden är positiv eller negativ omöjligt att dra några     Bilaga 2 representativa slutsatser redan efter ett år.

Bilindustrlföreningen AB Bilstatistik: I Naturvårdsverkets förslag utvecklas inte närmare hur uppbörden av avgiften på ca 20 kronor per batteri praktiskt skall gå till. Det är väsentligt att uppbörden sker på ett för företagen praktiskt och ändamålsenligt sätl utan onödigt byråkratiskt krångel. En samordning bör ske med andra rapporteringssystem som före­tagen har.

Miljö- och hälsoskyddsnämnden i Täby: Miljö- och hälsoskyddskontoret tillstyrker att etl system med miljöavgift på batterier prövas för att få igång en insamling som kan fungera för hela landet. Systemet bör kunna använ­das oberoende av om pant kan komma att införas på småbatlerier effer inte.

Miljö- och hälsoskyddsnämnden i Göteborg: Ett pantsystem, som kom­plement till det föreslagna avgiftssystemet, bör utredas om det visar sig att avgiftssystemet inte får avsedd effekt. Tyder insamlingsnivån ett år efter att avgiftssystemet trätt i kraft på att Returbatt inte klarar kravet på en mer än 90-procentig återvinning bör ett pantsyslem utredas omgående.

Nordcar Batteri AB: Att finansieringen sker via en avgift och inte ett pantsystem anser vi minimera de merkostnader som i slutändan drabbar konsumenten. Vad vi anser är viktigt är att avgiften är av en sådan storlek alt den möjliggör att ett positivt värde av betydelse kan åsätlas produkten fritt "skrotgården".

Motorbranschens riksförbund: MRF förordar att batterier förutom miljöavgift, också beläggs med en pantavgift på förslagsvis 100 kr (i varje fall ej mindre än 50 kr) som tillfaller den som lämnar in sitt gamla batteri för destmktion. Då är incitamentet tillräckligt stort för att även "gör-det-självare" vars medvetande och kunnade i miljöfrågor i allmänhet torde vara dålig skall retumera äldre batterier i stället för att som nu spara dem i garage, uthus och andra förråd. Alla kostnader, alltså såväl miljöavgift som pant, skall således uttas vid försäljningstillfällel.

7 Insamlingsmål

Naturvårdsverket har föreslagit ett insamlingsmål på minst 90%. Ingen remissinstans motsätter sig del uppsatta målet.

Bl. a. Sveriges industriförbund och Svensk Järn- och metallskrothandlare-förening framhåller dock att avgiften måste anpassas så att den täcker kostnaderna för en så hög ambitionsnivå.

Riksrevisionsverket anser att insamlingsföretagens inkomster från miljö­avgiften bör knytas till insamlingsresultatet vilket skulle främja en högre insamlingsnivå.

Ett hävande av exportförbudet, vilket Nordcar Batterier AB och NO

föreslår, skuffe enligt dem kunna skapa fömtsättningar för en ökad insam­

ling.

29

8 Mottagande av förbrukade batterier

Prop. 1990/91:36

Bilaga 2 Naturvårdsverket föreslår alt alla försäljningsställen skall bli skyldiga att

ta emot uttjänta blybatterier.

Alla remissinstanser som yttrat sig i frågan anser att ett tillräckligt stort antal mottagningsställen måste finnas för att bära upp systemet. Petroleum­handelns RiksJÖrbimd anser alt detaljhandelsledet inte skall åläggas skyl­dighet att mottaga skrotbatterier men väl ulbytesbatterier.

9 Märkning

De remissinstanser som yttrat sig i frågan är positiva lill att någon form av märkning genomförs. NO förordar att ansvaret för märkningen åläggs tillverkarna respektive importörerna och att märkningen får göras medelst påklislring av etiketter saml att någon kontroll av märkningen i den svenska tullen ej görs. Praktiskt skulle denna märkning kunna göras genom att det redan användna vådlighetsmärket konstrueras om så att det även innefattar ålergångssymbolen, fortsätter NO.

10 Information

Att informationsinsatser är nödvändiga för att det föreslagna systemet skall fungera ifrågasätts inte av någon remissinstans som yttrat sig i frågan.

11 Returbatt

Remissinstanserna är överlag positiva till atl återvinningssyslemet admi­nistreras av Returbatt. Anser atl också en representant för detaljhandelsle-del bör ingå i Reiurbatts styrelse.

12   Kontroll av insamlingsgrad

Några invändningar mol naturvårdsverkets förslag har ej framkommit.

13   Bidrag ur bilskrotningsfonden

Alla remissinstanserna utom Motorbranschens Riksförbund anser i likhet med naturvårdsverket att medel ur bilskrotningsfonden bör las i anspråk i inledningsskedet av återvinningssystemets införande.

Några remissinstanser, bl. a. Svenska Järn- och MetallskrothandlareJÖre-

ningen, Chloride Batteri AB och NOACK, anser att medel bör tas i anspråk

för att insamla icke ulbytesbatterier i någon slags förkampanj innan

30

huvudsystemet införs. Detta har också naturvårdsverket tidigare ställt sig     Prop. 1990/91:36

positiv lill.

Bilaga 2

Miljö- och hälsoskyddsnämnden i Täby kommun ställer sig tveksam till en sådan kampanj. Man bör redan från början anvisa de platser dit folk även fortsättningsvis kan gå för att bli av med sina blybatterier. 1 en storstadsregion är det näst intill omöjligt att hänvisa folk lill de lokala skrotfirmorna för att citera nämnden vidare.

31