Regeringens proposition

2000/01:20

Nationell handlingsplan för att förebygga

alkoholskador

Prop.

2000/01:20

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 12 oktober 2000

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Lars Engqvist

 (Socialdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

Från den 1 juli 2000 har den mängd vin och starköl som en resande kan

föra in till Sverige från ett annat EU-land utan att betala svensk skatt

ökat. Införselnivåerna för privat bruk kommer att ökas successivt fram

till år 2004 då samma införselregler skall gälla i Sverige som i övriga

EU-länder. Härigenom försvagas möjligheten att påverka tillgången på

alkohol i Sverige genom det s.k. prisinstrumentet. För att motverka

negativa sociala effekter och effekter på folkhälsan presenterar rege-

ringen i denna proposition ett förslag till en nationell handlingsplan för

att förebygga alkoholskador. Syftet med propositionen är att lägga fast

grundvalarna för en alkoholpolitik som leder till minskad alkoholkon-

sumtion och begränsade alkoholskador.

I handlingsplanen slås det fast att målet för samhällets alkoholpolitik

även i fortsättningen skall vara att minska alkoholens medicinska och

sociala skadeverkningar. Huvudinriktningen för alkoholpolitiken skall

vara att stimulera utvecklingen av målinriktade och samordnade före-

byggande insatser på kommunal nivå. Förstärkta åtgärder behövs när

det gäller särskilda stödinsatser för riskgrupper och individer med risk-

beteende, vård- och behandlingsinsatser, opinionsbildning och infor-

mation, begränsning av tillgängligheten och marknadsföringen av alko-

holdrycker, kompetensutveckling, uppföljning av konsumtions- och

skadeutvecklingen samt alkoholforskning. Förstärkta åtgärder behövs

också när det gäller att utveckla samarbetet på europeisk och interna-

tionell nivå. För genomförandet av handlingsplanen avsätts 450 miljo-

ner kronor under tre år.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 1

2 Ärendet och dess beredning 1

3 Inledning 1

4 Bakgrund 1

4.1 Konsumtionsutvecklingen 1

4.2 Alkoholskadeutvecklingen 1

4.3 Samband mellan alkoholkonsumtion och brott 1

4.4 Riskfaktorer för missbruks- och beroendeutveckling 1

4.5 Effekter av förebyggande arbete 1

4.6 Svensk alkoholpolitik i förändring 1

4.7 Olika aktörers ansvar 1

4.7.1 Statliga myndigheters ansvar 1

4.7.2 Landstingens ansvar 1

4.7.3 Kommunernas ansvar 1

4.7.4 Frivilligorganisationernas roll 1

4.7.5 Branschorganisationernas roll 1

4.7.6 Arbetsgivarnas ansvar 1

4.8 Insatser för att förebygga alkoholskador 1

4.8.1 Insatser inom kommuner och landsting 1

4.8.2 Insatser inom frivilligorganisationerna 1

5 Målet för alkoholpolitiken 1

6 Alkoholskatter 39

7 Utvecklat samarbete på europeisk och internationell nivå 1

8 Inriktning och åtgärder för att utveckla och förstärka det

alkoholskadeförebyggande arbetet 1

8.1 Huvudinriktningen för den nationella alkoholpolitiken 1

8.2 Särskilda stödinsatser för riskgrupper och individer med

riskbeteende 1

8.3 Vård och behandling 1

8.4 Information och opinionsbildning 1

8.5 Begränsning av tillgången på alkoholdrycker på vissa

områden 1

8.6 Begränsning av marknadsföring av alkoholdrycker m.m. 1

8.7 Fördjupad kompetens bland de yrkesgrupper som kan

förebygga alkoholskador 1

8.8 Uppföljning av konsumtions- och skadeutvecklingen 1

8.9 Alkoholforskning 60

9 Generella insatser för olika målgrupper 1

9.1 Generella insatser för barn och ungdom 1

9.1.1 Tillgång till alkohol 1

9.1.2 Föräldrar 1

9.1.3 Skolan 1

9.1.4 Mötesplatser 68

9.1.5 Ungdomsmottagningar 69

9.1.6 Föreningslivet 69

9.1.7 Idrott 69

9.1.8 Drogfria nöjen 70

9.2 Generella insatser för vuxna 1

9.2.1 Trafik och alkohol 1

9.2.2 Graviditet och alkohol 1

10 Genomförandet av den nationella handlingsplanen 1

10.1 En ny statlig kommitté 1

10.2 Nationella ledningsgruppen för alkohol- och

narkotikaförebyggande insatser 1

11 Uppföljning och utvärdering av planen 1

12 Finansiering av handlingsplanen 1

Bilaga 1 Myndigheter, organisationer m.fl. som kommit in med

synpunkter 80

Bilaga 2 Myndigheter, organisationer m.fl. som deltagit vid

remissammanträden 82

Bilaga 3 Redovisning av olika frivilligorganisationers m.fl.

verksamheter 84

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 12 oktober 2000 89

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen godkänner vad regeringen föreslår

om huvudinriktningen av alkoholpolitiken (avsnitt 8.1).

2 Ärendet och dess beredning

I denna proposition utgör ett omfattande kartläggningsarbete hos bl.a.

kommuner, landsting, myndigheter, frivilligorganisationer och bransch-

organisationer samt vad som framkommit vid ett antal remissamman-

träden med bl.a. nämnda intressenter underlag för regeringens förslag

och bedömningar.

Regeringen inbjöd under våren 2000 bl.a. länsstyrelser, kommuner,

landsting, frivilligorganisationer, branschorganisationer och alkohol-

forskare att skriftligen komma in med en redogörelse för sina erfaren-

heter av det alkoholskadeförebyggande arbetet i landet samt med syn-

punkter på vad en nationell handlingsplan för att förebygga alkoholska-

dor borde innehålla. En förteckning över de myndigheter, organisationer

m.fl. som kommit in med synpunkter finns i bilaga 1.

Mot bakgrund av de erfarenheter och synpunkter som redovisades har

ett antal remissammanträden hållits under socialministerns ledning för att

närmare diskutera inriktningen för och prioriteringarna i en nationell

handlingsplan för att förebygga alkoholskador. Remissammanträden har

hållits den 22 augusti 2000 med dels företrädare för kommunerna, dels

företrädare för frivilligorganisationerna och den 23 augusti 2000 med

företrädare för branschorganisationerna på alkoholområdet. Informa-

tionssammanträden har även hållits med representanter för några ung-

domsorganisationer och med företrädare för riksdagens politiska partier.

En förteckning över vilka som har deltagit vid nämnda remissam-

manträden finns i bilaga 2. En sammanställning av de synpunkter som

förts fram vid remissammanträdena finns tillgänglig i Socialdeparte-

mentet (dnr S2000/3755/FH).

De förslag och bedömningar som redovisas i den nationella hand-

lingsplanen för att förebygga alkoholskador har också beretts i Nationella

ledningsgruppen för alkohol- och narkotikaförebyggande insatser. I

gruppen ingår cheferna för de myndigheter som i någon del har ansvar

för preventiva insatser inom drogområdet. I gruppen ingår också bl.a.

företrädare för ledningarna för Svenska Kommunförbundet och Lands-

tingsförbundet.

3 Inledning

Förutsättningarna att bedriva en traditionell svensk alkoholpolitik har de

senaste åren förändrats och alkoholpolitiken står nu inför nya utma-

ningar.

Alkohollagen (1994:1738) trädde i kraft den 1 januari 1995. Genom

lagen har de tidigare import-, export-, tillverknings- och partihandels-

monopolen avvecklats och Sverige har fått en växande konkurrensutsatt

alkoholnäring.

Nya statliga myndigheter har inrättats och verksamheter och beslut har

flyttats över från stat till kommun. Parallellt med denna utveckling har en

ökad internationalisering skett. Den ökande internationaliseringen har

medfört ett ökat handelsutbyte, ett ökat privat resande och ett närmande

till andra länder när det gäller attityder och värderingar. Alla dessa

förändringar har i grunden påverkat förutsättningarna för den tra-

ditionella svenska alkoholpolitiken.

På uppdrag av regeringen inrättade Folkhälsoinstitutet år 1994 en na-

tionell ledningsgrupp för alkohol- och narkotikaförebyggande insatser.

Ledningsgruppens uppgift var att utforma en nationell handlingsplan som

kunde motverka ökade alkoholskador till följd av de pågående för-

ändringarna. Planen antogs av regeringen år 1995 och särskilda medel

ställdes till ledningsgruppens förfogande för dess genomförande. Denna

handlingsplan som innehöll dels en långsiktig strategi, dels ett konkret

mer kortsiktigt åtgärdsprogram behöver nu revideras.

Från den 1 juli 2000 har dessutom den mängd vin och starköl ökat som

en resande kan föra in till Sverige från ett annat EU-land utan att svensk

skatt skall betalas. Införselnivåerna kommer att ökas successivt fram till

år 2004 då samma införselregler skall gälla i Sverige som i övriga EU-

länder, dvs. 110 liter starköl, 90 liter vin, 20 liter starkvin och 10 liter

spritdrycker per resande och tillfälle.

För att motverka negativa effekter för folkhälsan till följd av bl.a. dessa

förändringar presenterar regeringen nu förslag till en ny nationell

handlingsplan för att förebygga alkoholskador som syftar till att begränsa

alkoholskadorna och minska alkoholkonsumtionen. I propositionen

redovisas ett antal områden där insatser behöver genomföras och

förstärkas. Flera frågor kräver dock ytterligare beredning eller utredning

innan konkreta lagförslag kan presenteras för riksdagen. Regeringen

avser att återkomma i vissa av dessa frågor till riksdagen redan under

våren 2001.

4 Bakgrund

4.1 Konsumtionsutvecklingen

Den svenska alkoholkonsumtionen har varierat relativt kraftigt under de

senaste femtio åren, vilket framgår av diagram 1 nedan. Där redovisas

utvecklingen av den registrerade försäljningen av alkoholdrycker från år

1950 till år 1999.

Efter andra världskriget var den registrerade försäljningen mycket låg

jämfört med andra länder: ca 4 liter ren alkohol per invånare i åldern 15

år och över. Efter motbokens avskaffande, från mitten av 1950 talet fram

till mitten av 1970 talet, ökade försäljningen kraftigt. Liknande ökningar

noterades i de flesta västeuropeiska länder och kan, förutom ökad

tillgänglighet, ha berott på ett kraftigt ökat välstånd.

Den registrerade alkoholförsäljningen i Sverige nådde sin topp med 7,7

liter 1976, och minskade sedan med 22 procent fram till 1984. Därefter

har variationerna varit tämligen små. Från år 1989 till år 1998 sjönk den

registrerade försäljningen med 0,7 liter ren alkohol (11 procent). De två

senaste åren har den stigit. Från 5,9 liter ren alkohol 1998, 6,1 liter 1999

och förutsatt att den ökning som försäljningen uppvisat under årets

första sju månader fortsätter året ut till 6,4 liter år 2000.

Diagram 1. Registrerad alkoholförsäljning i Sverige 1950 1999 omräknat till 100

procent alkohol per invånare, 15 år och äldre (Systembolagets försäljning,

restaurangförsäljningen och försäljningen av folköl)

KALK-projektet

Under 1980- och 1990-talen uppmärksammades problemet med att få

tillförlitlig kunskap om den totala alkoholkonsumtionen i Sverige, in-

klusive den oregistrerade konsumtionen, allt mer.

Kalibreringsprojektet (KALK), ett samarbete mellan Alkoholinspek-

tionen, Svenska Bryggareföreningen, Folkhälsoinstitutet, Systembolaget

AB och Vin t.ex. har 72 procent skolkat (70 procent

pojkar och 76 procent flickor). Det visar Statens institutionsstyrelses

årsrapport, ADAD 97. Där framgår också att många ungdomar har

hälsoproblem, varav sömnproblem, ryggont, dålig syn, allergi/astma och

kronisk huvudvärk är de vanligaste. En fjärdedel har fäder med

alkoholproblem och nästan 20 procent har mödrar med psykiska besvär.

Mer än hälften av ungdomarnas fäder är arbetslösa och knappt hälften av

mödrarna. Drygt hälften av ungdomarna, 56 procent, har placerats på

hemmet på grund av missbruk, brottslighet eller annat socialt

nedbrytande beteende. Resterande 44 procent har placerats på grund av

en kombination av dessa faktorer.

4.5 Effekter av förebyggande arbete

Det har tvistats om vilka preventiva metoder som har effekt. För att göra

rätt prioriteringar vid utvecklingen av arbetet på det kommunala planet

behövs ökad kunskap om olika förebyggande insatsers effekter. Forsk-

ningen visar att en långsiktig, stark kommunal satsning ger ungdomarna

en bättre hälsa. Vid en jämförande undersökning mellan tre kommuner

framkom bl.a. följande. Ungdomarna i kommun A hade betydligt bättre

hälsa och bättre hälsobeteende samt ett klart mindre riskfyllt beteende än

ungdomarna i kommun B och C. Detta trots att de tre kommunerna var

likartade beträffande socialgrupper, familjekonstellationer och grova de-

mografiska faktorer. Skillnaden kan sannolikt hänföras till breda, lång-

variga (nästan 20 år) och samordnade insatser av många organ i kommun

A. Vidare framgår att kommun A har en beslutsmässig organisation, stort

engagemang och väl fungerande rutiner sedan mitten av 1970-talet. Ung-

domarna möts av samma budskap i livsstilsfrågor i skolan, av polisen, av

socialtjänsten, på fritiden och av kulturrepresentanter i kommunen. För-

äldrarna har engagerats. Man har systematiskt skaffat sig kunskap om

ungdomars behov och uppväxtvillkor. Sannolikt avspeglas det tydliga

budskapet till ungdomarna i kommun A inte bara i minskat riskbeteende,

bättre hälsobeteende och bättre hälsa, utan också i påverkan av föräldra-

attityder och kamratgrupper. Föräldrarna i kommun A kan ha känt ett

starkare stöd från samhället i sin fostrargärning. En samlad satsning med

tydlig ledning, på alla områden, under lång tid är alltså viktiga förutsätt-

ningar för att lyckas.

Inom hälso- och sjukvården har forskare under senare år analyserat

effekterna av förebyggande insatser. En av slutsatserna är att skolunder-

visning om alkohol och droger har gett vissa effekter på kunskaper och

attityder men inga effekter på elevernas beteende. Effekterna av insatser

för att begränsa tillgängligheten har studerats av ett flertal forskare både i

och utanför Sverige. Det finns övertygande stöd för positiva effekter på

folkhälsan av hög alkoholbeskattning, åldersgränser, monopol på detalj-

handel och låga promillegränser i trafiken. En annan primärpreventiv

metod som visat sig framgångsrik är organiserad utbildning i ansvarsfull

alkoholservering på restauranger, när sådan åtföljs av tillsyn och sanktio-

ner.

Kostnadseffektiviteten hos olika åtgärder för att förändra dåliga

dryckesbeteenden har också undersökts av flera olika forskare. Kostnads-

effektiviteten är mätt på en tregradig skala som visar att de mest kost-

nadseffektiva insatserna är prisinstrumentet, monopolet och åldersgrän-

ser. På nästa effektivitetsnivå kommer låga promillegränser i trafiken,

sekundärprevention i sjukvården, stödinsatser för högriskfamiljer och

alkoholpolicy på restauranger.

Man kan också skilja mellan program som lagt tonvikten vid struktu-

rella, miljöinriktade åtgärder (policyinriktade) och program som mer be-

tonat folkligt deltagande (processinriktade) s.k. community action. Ex-

empel på policyinriktade projekt är när man genom politiska beslut för-

ändrar de samhällsmiljöer som främjar missbruk och alkoholproblem,

exempelvis begränsar antalet restauranger i utsatta områden. I de pro-

cessinriktade programmen läggs tonvikten på individuell påverkan och

interaktioner i samhällsnätverk.

 Community Intervention är en arbetsmetod som alltmer kommit att

användas för att åstadkomma långsiktiga beteendeförändringar. Metoden

innebär att man utnyttjar formella och informella grupperingar inom re-

gionen eller kommunen som redan finns för projektets syfte, samtidigt

som man söker skapa nya grupperingar som kan bidra till att projektets

mål uppnås.

Ett framgångsrikt preventionsarbete kräver dock en kombination av in-

satser som syftar både till att begränsa tillgängligheten och minska efter-

frågan. Dessutom krävs både processinriktade och policyinriktade kom-

munikationsinsatser. Olika typer av prevention, vård och behandling på

alkoholområdet kan då ses som sammanhängande delar av en helhet.

Det finns också ett starkt forskningsstöd för att alkoholprevention

inom sjukvården har positiva effekter. Ett stort antal undersökningar

visar att om en läkare eller sköterska ställer frågor om patientens

alkoholkonsumtion och ägnar 5 10 minuter åt att ge storkonsumenter råd

att skära ner sin konsumtion leder detta till en minskning av

alkoholkonsumtionen i målgruppen med 20 30 procent. Alkoholläkare

har därtill kunnat visa att sekundärprevention inom sjukvården också

resulterar i stora minskningar av vårdkonsumtion, sjukskrivning och

dödlighet.

4.6 Svensk alkoholpolitik i förändring

Sverige har sedan länge en samlad nationell alkoholpolitik. Målet för den

svenska alkoholpolitiken är att minska alkoholens medicinska och sociala

skadeverkningar. Den svenska alkoholpolitiken bygger på en balans

mellan höga alkoholskatter, detaljhandelsmonopol, restriktioner, infor-

mation och behandling. Prisinstrumentet och detaljhandelsmonopolet

(Systembolaget) är utan tvekan de viktigaste och mest effektiva medlen

att begränsa alkoholkonsumtionen och skador förorsakade av alkohol.

Sociala hänsyn har sedan länge präglat den svenska alkohollagstiftningen

och skyddet för ungdomen går som en röd tråd genom alkoholpolitiken.

Förbud mot att överlåta alkohol till ungdomar, åldersgränser för försälj-

ning av alkohol liksom för servering av alkohol på restauranger är exem-

pel på detta. Andra åtgärder som t.ex. begränsade öppettider, restriktiva

serveringsbestämmelser, begränsningar av den privata införseln, infor-

mation och hälsoupplysning är viktiga komplement i den svenska alko-

holpolitiken för att göra den till en målinriktad och medveten pris- och

tillgänglighetspolitik. Alkoholpolitiken måste också ses i ett samhällspo-

litiskt sammanhang där socialpolitiken och välfärdsutvecklingen i sin

helhet också spelar in. Människors allmänna kunskaps-, utbildnings- och

välfärdsnivå liksom förändringar inom arbetslivet påverkar naturligtvis

också alkoholkonsumtionen och skadeutvecklingen i samhället.

Under senare delen av 1990-talet skedde en mängd olika förändringar i

Sverige inom alkoholpolitikens område. En ny alkohollag trädde i kraft i

samband med Sveriges inträde i EU. Då avvecklades import-, export-,

tillverknings- och partihandelsmonopolen, vilket har lett till en växande

konkurrensutsatt alkoholnäring. Nya statliga myndigheter har inrättats

och verksamheter och beslut har flyttats över från stat till kommun.

Skatten på starköl har sänkts och Systembolagets service förbättrats med

längre öppettider och fler butiker. En försöksverksamhet pågår sedan i

februari 2000 med lördagsöppet i Systembolagets butiker i Stockholms,

Skånes, Norrbottens, Västerbottens, Jämtlands och Västernorrlands län

och skall utvärderas efter ett år. Den ökade internationaliseringen har

medfört ett närmande till andra länder när det gäller attityder och värde-

ringar. Dessa förändringar, och inte minst det svenska EU-

medlemskapet, har påverkat förutsättningarna för den svenska

alkoholpolitiken och för alla aktörer inom alkoholområdet.

EG-domstolen har funnit att Systembolagets detaljhandelsmonopol är

förenligt med EG-rätten. Skälet till att Sverige i förhandlingarna med EU

drev bibehållandet av detaljhandelsmonopolet så kraftfullt, var övertygel-

sen om att ett statligt detaljhandelsmonopol, utan vinstintresse, är ett av

de viktigare medlen för en återhållsam försäljning. Ålderskontrollen fun-

gerar bäst i detaljhandelsmonopolets regi och bidrar till att skjuta upp

alkoholdebuten och begränsa alkoholskadornas utveckling. Det är också

viktigt att detaljhandeln med alkoholdrycker sker under socialt ansvar

utan aktiv marknadsföring.

EU-medlemskapet och den ökade internationaliseringen har medfört

att förutsättningarna för att använda prisinstrumentet som ett

alkoholpolitiskt instrument delvis ändrats. Därför krävs nya metoder i

arbetet med att förhindra en ökad skadeutveckling. Syftet är att begränsa

alkoholkonsumtionen och minska berusningsdrickandet. Samhällets

insatser behöver också samordnas och effektiviseras bättre än hittills och

det kommer att bli nödvändigt att satsa resurserna där de största behoven

finns. Insatser som riktar sig till storkonsumenter och grupper eller

situationer där alkoholkonsumtion inte bör förekomma, exempelvis

uppväxt och graviditet samt i trafik och arbetsliv måste kraftigt

förstärkas.

Som ett led i den förändringsprocess som pågår beslutade regeringen i

april 1997 att det inom Regeringskansliet skall finnas en nationell led-

ningsgrupp för alkohol- och narkotikaförebyggande insatser under social-

ministerns ledning. Ledningsgruppens uppgift är att bygga upp ett lång-

siktigt förebyggande arbete som kan kompensera den försvagning som

bl.a. Sveriges EU-medlemskap har medfört för den svenska alkoholpoli-

tiken. Samtidigt arbetar Sverige aktivt inom EU för att utveckla samar-

betet på alkoholområdet och därmed förbättra folkhälsan inom unionen.

Europeiska unionen

Sverige är sedan den 1 januari 1995 medlem i Europeiska unionen (EU).

En central del av EG-samarbetet i den s.k. första pelaren utgörs av den

inre marknaden som är ett område utan inre gräns med fri rörlighet för

varor, tjänster och kapital. Den 2 oktober 1997 undertecknades Amster-

damfördraget som innehåller ändringar och tillägg till de grundläggande

fördragen. Amsterdamfördragets artikel 152 utökar gemenskapens kom-

petens på folkhälsoområdet - en förändring som innebär att det nu är

möjligt bedriva samarbete och utbyta information och erfarenheter på

folkhälsoområdet. EG-kommissionen presenterade i november 1998 i ett

meddelande till hälsorådet sin syn på den nya folkhälsopolitiken inom

EU. De tre prioriterade åtgärdsområdena angavs som:

- förbättrad information för förbättring av folkhälsan,

- snabba åtgärder vid hälsorisker,

- arbete med faktorer som är avgörande för folkhälsan genom hälso-

främjande och sjukdomsförebyggande åtgärder.

 Ett meddelande om den framtida folkhälsostrategin samt förslag till

ramprogram för folkhälsa för perioden 2001 2006 bereds för närvarande

inom EU.

 Inom EU och i övriga Europa har alkoholdrycker fram till relativt nyli-

gen i första hand betraktats som en vara bland andra varor, eller som en

jordbruksprodukt. Existerande regelverk har i stor utsträckning utformats

för att ta till vara handelns och jordbrukets intressen. De socialpolitiska

insatser som gjorts har ofta riktats mot missbrukare eller varit enbart äm-

nade att minska missbruket. Under senare år har dock en viktig föränd-

ring skett. Alkoholens betydelse för folkhälsan och dess sociala effekter

har fått allt större uppmärksamhet både inom enskilda länder i Europa

och inom EU. Alkohol orsakar mer skador i åldersgruppen 10 24 år i

Europa än t.ex. tobaksrökning. Enligt en rapport om ungdomars hälsa

från EG-kommissionen (SEK(2000)667) har berusningsdrickandet blivit

allt vanligare bland ungdomar i alla EU:s medlemsstater. Under våren

1999 ställde sig EU:s hälsoministrar bakom en rapport som slog fast att

alkohol är en av de faktorer som är avgörande för folkhälsan i Europa

och därmed ingår alkohol i det tredje prioriterade området. Alkoholens

betydelse för folkhälsoutvecklingen inom EU kommer enligt de flesta

forskare troligtvis att öka i och med utvidgningen av EU eftersom alko-

holskadorna är höga i många av kandidatländerna.

 Mot denna bakgrund har Sverige, tillsammans med bl.a. Frankrike,

aktualiserat behovet av en alkoholstrategi på folkhälsoområdet inom EU.

I förslaget har Sverige tagit upp de områden där vi anser att det finns be-

hov av samarbete på gemenskapsnivå. Dessa områden är:

- restriktioner i fråga om marknadsföring av alkoholdrycker, framför

allt riktat till ungdom (behandlas i det förslag till rådsrekommendation

som just nu bereds inom ministerrådet),

- minimiålder vid detaljhandel med och servering av alkoholdrycker

inom EU,

- högre miniminivåer på alkoholskatter inom EU,

- ett ökat erfarenhets- och informationsutbyte för att minska alkoholska-

dorna på arbetsplatser, under graviditet och i familjen,

- ökat informationsutbyte samt satsning på kompetensutveckling inom

skola och primärvård,

- ökade insatser för att bekämpa den illegala alkoholhanteringen,

- ökade insatser för att eftersträva en måttfull alkoholkonsumtion sär-

skilt bland dem som riskerar att bli storkonsumenter.

Sverige har vidare föreslagit att kommissionen även fortsättningsvis

skall ge finansiellt stöd till informationsutbyte mellan medlemsstaterna

samt till utbildning och forskning inom alkoholområdet. Bl.a. har man

diskuterat behovet av att utveckla gemensamma indikatorer på alkohol-

området för att bättre kunna jämföra mellan EU:s medlemsländer vad

gäller alkoholkonsumtion, alkoholskador och effekter av policyåtgärder.

Även effekterna av EU:s regler för privatimport är enligt den svenska

regeringen viktiga att analysera.

När det gäller promillegränser i trafiken finns förslag om en inom EU

högsta tillåten alkoholhalt på 0,5 promille som för närvarande behandlas

av ministerrådet.

Världshälsoorganisationen (WHO)

Vid sidan om det nationella arbetet deltog Sverige under hela 1990-talet i

samarbetet inom WHO:s Europaregion. År 1992 antog WHO:s regional-

kommitté för Europa en handlingsplan inom alkoholområdet (European

Alcohol Action Plan 1995 2000). I planen uppmanas medlemsländerna

att se över sin alkoholpolitik och följa upp planen genom olika aktiviteter

i medlemsländerna. För att främja den europeiska handlingsplanen an-

ordnades år 1995 den första Europeiska ministerkonferensen om hälsa,

samhälle och alkohol i Paris. Vid Pariskonferensen uppmanades alla

medlemsstater att ha en bred och samordnad alkoholpolitik samt genom-

föra nationella handlingsprogram. Inför 2000-talets hälsoutmaningar

antog Sverige tillsammans med övriga medlemsländer i WHO:s Europa-

region i september 1998 en ny hälsopolitisk strategi med 21 folkhälsomål

(Hälsa 21). Enligt denna skall medlemsländerna aktivt verka för att

skadeverkningarna från beroendeframkallande substanser som tobak,

alkohol och andra droger minskar påtagligt till år 2015 (Mål 12).

Vid Pariskonferensen antogs etiska principer och mål som tillsammans

med utvärderingen av den första handlingsplanen låg till grund för

WHO:s andra europeiska handlingsplan för perioden 2000 2005, som

antogs i Florens hösten 1999.

Sverige har ställt sig bakom WHO:s mål och principer och de har varit

vägledande för mycket av det nationella arbete som bedrivits i Sverige

under 1990-talet. Bl.a. fick Folkhälsoinstitutet år 1994 i uppdrag att leda

och samordna ett förstärkt alkohol- och drogförebyggande arbete. En na-

tionell ledningsgrupp bildades som bl.a. utarbetade en handlingsplan för

det fortsatta arbetet.

Det föreliggande förslaget till femårig nationell handlingsplan för alko-

holskadeförebyggande insatser bygger på de etiska principer och mål

som slogs fast vid Pariskonferensen. Med detta förslag fullföljer Sverige

det uppdrag som lämnades till samtliga medlemsländer vid Pariskonfe-

rensen. De etiska principer som alla 51 europeiska medlemsländer i

WHO ställt sig bakom är följande.

I hemmet, i samhället och på arbetet har alla människor rätt till en

tillvaro som är skyddad från olyckor, våld och andra negativa följder av

alkoholkonsumtion.

Alla människor har från tidig ålder rätt till välgrundad, opartisk in-

formation och utbildning om alkoholkonsumtionens konsekvenser för

hälsan, familjen och samhället.

Alla barn och ungdomar har rätt att växa upp i en miljö som är skyd-

dad från alkoholkonsumtionens negativa följder, och som i möjligaste

mån är fredad mot marknadsföring av alkoholhaltiga drycker.

Alla människor med riskabla eller skadliga alkoholvanor och deras

familjemedlemmar har rätt till lätt tillgänglig behandling och vård.

Alla människor som inte vill dricka alkohol, eller inte kan det på

grund av hälso- eller andra skäl, har rätt att fredas mot påtryckningar att

dricka samt att stödjas i sitt alkoholfria levnadssätt.

Vid Pariskonferensen antogs även tio strategier för nationella hand-

lingsplaner för alkoholförebyggande arbete.

1. Informera människorna om följderna av alkoholkonsumtion för hälsa,

familj och samhälle och om de effektiva åtgärder som kan vidtas för

att förhindra eller minimera alkoholskador genom breda utbildnings-

program med början i tidig barndom.

2. Stöd sådana offentliga och privata miljöer och arbetsplatser som

skyddas mot olyckor, våld och andra negativa återverkningar

orsakade av alkoholkonsumtion.

3. Inför och genomdriv lagar som effektivt avskräcker från bilkörning

med alkohol i kroppen.

4. Verka för bättre folkhälsa genom begränsad tillgång till alkoholhal-

tiga drycker, t.ex. genom beskattning.

5. Genomför stränga kontroller av direkt eller indirekt reklam för

alkoholhaltiga drycker och ge samtidigt de länder som redan infört

begränsningar och förbud ett erkännande, och tillse att ingen form av

reklam riktar sig speciellt till unga människor, t.ex. genom att för-

binda alkohol och idrott.

6. Se till att människor med hög eller skadlig alkoholkonsumtion och

deras familjer får effektiv behandling och rehabilitering, som skall

utföras av utbildad personal.

7. Stöd åtgärder som ökar medvetandet om det etiska och juridiska an-

svar de har som sysslar med försäljning eller servering av alkoholhal-

tiga drycker, och se till att produktionssäkerheten kontrolleras noga,

samt vidta lämpliga åtgärder mot illegal tillverkning och försäljning.

8. Öka samhällets möjligheter att ta itu med alkoholproblem genom ut-

bildning av yrkesfolk i olika sektorer, t.ex. inom sjukvården, social-

tjänsten, skolan och rättsväsendet, samtidigt som man stärker utveck-

lingen och ledarskapet ute i kommunerna.

9. Stöd ideella organisationer och hjälp-dig-själv-rörelser som verkar för

en hälsoinriktad livsstil, särskilt sådana som syftar till att förebygga

och minska alkoholrelaterade skador.

10. Utarbeta program på bred grund i medlemsstaterna på grundval av

Europeiska stadgan om alkohol. Fastställ klara mål för vad man vill

uppnå och notera resultaten. Övervaka utvecklingen och se till att

programmen uppdateras regelbundet, grundat på utvärderingar.

4.7 Olika aktörers ansvar

4.7.1 Statliga myndigheters ansvar

Statens ansvar när det gäller att motverka alkoholskador är att lagstifta,

formulera långsiktiga mål, att nationellt följa konsumtions-, skade- och

missbruksutvecklingen, att erbjuda grundutbildning i alkoholskadeföre-

byggande arbete och att utöva den övergripande tillsynen. Följande stat-

liga myndigheter har viktiga uppgifter på alkoholområdet.

Alkoholinspektionen

Alkoholinspektionen bildades i samband med att alkohollagen trädde i

kraft den 1 januari 1995. Dess primära uppgift är att utöva en övergri-

pande tillsyn på nationell nivå för att garantera att all försäljning av alko-

hol sker ansvarsfullt och att lagar och bestämmelser på alkoholområdet

efterlevs. Frågan om dessa uppgifter skall övertas av Folkhälsoinstitutet

bereds för närvarande i Regeringskansliet och kommer att behandlas i en

proposition som överlämnas till riksdagen under våren 2001.

Socialstyrelsen

Socialstyrelsen är enligt sin instruktion central förvaltningsmyndighet

bl.a. för frågor om socialtjänst och hälso- och sjukvård. Såväl social-

tjänstlagen som hälso- och sjukvårdslagen har bestämmelser om förebyg-

gande insatser. Socialstyrelsen har ett centralt tillsynsansvar på dessa lag-

stiftningsområden.

Styrelsen har drivit utvecklingsprojekt som vidareutvecklat primärvår-

dens insatser för att tidigt upptäcka och förhindra att patienter utvecklar

en skadlig alkoholkonsumtion. Genom sitt centrum för utvärdering av

socialt arbete har Socialstyrelsen i en rapport nyligen redovisat en kun-

skapsöversikt om behandling av alkoholproblem.

Som tillsynsmyndighet över socialtjänsten har Socialstyrelsen ett an-

svar för att följa upp och utvärdera socialtjänstens insatser för att före-

bygga och motverka missbruk.

Socialstyrelsen förmedlar också organisationsbidrag bl.a. till organisa-

tioner som bedriver arbete bland missbrukare. Projektmedel fördelas av

länsstyrelserna till olika lokala och regionala projekt inom missbruks-

området. I samband med satsningen att stimulera och utveckla öppen-

vårdsalternativ riktade till ungdomar och missbrukare har Socialstyrelsen

en samordnande roll och ansvaret för utvärdering på nationell nivå.

Folkhälsoinstitutet

Folkhälsoinstitutet bildades den 1 juli 1992. I propositionen 1990/91:175

och den därpå följande riksdagsbehandlingen formulerades de övergrip-

ande målsättningarna för institutet.

Organisationskommittén för Folkhälsoinstitutet har nyligen sett över

institutets framtida roll och uppgifter. I betänkandet Statens folkhälso-

institut roll och uppgifter (SOU 2000:57) anges att Folkhälsoinstitutets

huvuduppgift bör vara att ansvara för sektorsövergripande uppföljning

och utvärdering av insatser på folkhälsoområdet med utgångspunkt i de

nationella folkhälsomålen samt att vara ett nationellt kunskapscentrum

för metoder och strategier inom folkhälsoområdet. Verksamheten skall

stå på vetenskaplig grund. Förslaget bereds för närvarande inom Rege-

ringskansliet och en proposition kommer att överlämnas till riksdagen

under våren 2001.

Tullverket

Tullverket har en viktig roll för att förhindra att insmugglad alkohol

kommer ut på marknaden. Tullverket prioriterar bekämpningen av den

storskaliga smugglingen av alkohol, vilket förhindrar eller minskar risken

för att organiserad brottslighet skall etablera sig på alkoholområdet. Tull-

verkets närvaro vid de yttre och inre gränserna i EU bidrar till att den

svenska restriktiva alkoholpolitiken kan bevaras. Myndigheterna har de

senaste tio åren ökat sina beslagtag av alkohol från ca sextiofemtusen li-

ter per år 1990 till mer än en halv miljon liter alkohol per år 1999. Prog-

nosen för år 2000 är ca sjuhundratusen liter.

Ungdomsstyrelsen

Ungdomsstyrelsen har regeringens uppdrag att följa upp riksdagen mål

för den sektorsövergripande ungdomspolitiken. Eftersom en väl genom-

arbetad politik för de unga, såväl på kommunal som statlig nivå, är en av

de viktigaste verktygen för att uppnå den nationella handlingsplanens

mål och syften, blir Ungdomsstyrelsens roll viktig. Framför allt gäller det

uppdragen att samordna uppföljningen av statliga och kommunala insat-

ser samt arbete med goda exempel som skall bidra till att målen uppnås

inom olika prioriterade områden.

Polismyndigheten

Polisens verksamhet syftar enligt 1 § polislagen (1984:387) till att upp-

rätthålla allmän ordning och säkerhet och i övrigt tillförsäkra

allmänheten skydd och annan hjälp. En av polisens viktigaste uppgifter

är att bekämpa brottslighet och framför allt att förebygga och förhindra

att brott begås.

Strategin skall vara att anlägga ett problemorienterat synsätt på polis-

arbetet. Detta innebär att kunskapen om kriminella handlingar och bak-

omliggande orsaker skall användas för att förhindra att brott och ord-

ningsstörningar uppstår. En bärande tanke med detta arbetssätt är att poli-

sen skall samarbeta med föreningar, företag, institutioner och myndighe-

ter i samhället. Polisen har ett stort ansvar för samarbete och samverkan i

det brottsförebyggande arbetet.

Närpolisverksamheten skall vara basen i polisens organisation och be-

drivas vid lokalt anknutna enheter. Huvuduppgiften är att bekämpa den

lokala brottsligheten, dvs. förebygga, uppdaga och utreda brott. Brott

som begås av ungdomar skall ägnas särskild uppmärksamhet.

Polismyndigheten har särskilda uppgifter enligt alkohollagen. Den är

såväl obligatorisk remissinstans i serveringsärenden som tillsammans

med kommunen tillsynsmyndighet när det gäller restaurangerna och

försäljningsställena för öl klass II. Polisen har därutöver en viktig roll i

förhållande till alkohollagen i det att den skall förebygga och beivra brott

såsom langning, hembränning m.m.

Polisen kan enligt lagen (1976:511) om omhändertagande av berusade

personer m.m. (LOB) omhänderta en person som är så berusad av alko-

holdrycker eller annat berusningsmedel att han inte kan ta hand om sig

själv eller annars utgöra en fara för sig själv eller någon annan .

I samband med ingripande vid s.k. lägenhetsbråk, vilka oftast har sam-

band med alkohol, bör polisen underrätta sociala myndigheter om sina

iakttagelser, så att adekvata vårdresurser kan sättas in. I vissa situationer

har polisen möjlighet att omhänderta en missbrukare enligt lagen

(1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM).

Under senare år har polisen intensifierat sina insatser mot trafikbrott,

särskilt rattfylleri. Detta är även i fortsättningen en prioriterad uppgift

inom trafikövervakningen.

Det är polisen som utbildar och förordnar ordningsvakter som skall

tjänstgöra vid t.ex. offentliga tillställningar. Förordnade ordningsvakter

lyder under polismyndigheten i det distrikt där de tjänstgör.

Polisen har vidare en central roll för att utreda ekonomisk brottslighet.

I förordningen (1997:899) om myndighetssamverkan mot ekonomisk

brottslighet har regeringen föreskrivit att det i varje län skall finnas ett

samverkansorgan för bekämpning av ekonomisk brottslighet.

Statens institutionsstyrelse

Statens institutionsstyrelse (SiS) är sedan 1994 huvudman för institutio-

ner som vårdar missbrukare enligt LVM och s.k. särskilda ungdomshem

som vårdar ungdomar med olika former av problem, vanligen kriminali-

tet, missbruk och psykiska problem. I institutionsstyrelsens verksamhet

är alkoholskadeproblematiken viktig. Det handlar om att minska akuta

skador, förebygga ytterligare skador och minimera konsekvenserna av

långvarigt missbruk.

Länsstyrelserna

År 1971 blev länsstyrelserna huvudansvariga för handläggningen av ser-

veringstillstånd samt den därtill hörande tillsynen av restaurangnäringen.

Redan dessförinnan hade länsstyrelserna varit tillståndsmyndigheter men

då kunde tillstånd endast meddelas till Systembolaget som i sin tur över-

lät tillstånden på restaurangföretag.

Den 1 januari 1995 trädde en ny alkohollag i kraft. Genom den nya la-

gen övertog kommunerna hanteringen av serveringstillstånd för restau-

ranger. Kommunerna gavs då också huvudansvaret för den direkta tillsy-

nen av restaurangerna och rätten att fatta beslut om återkallelse av ser-

veringstillstånd. Det främsta motivet för den nya ordningen har varit att

kommunerna har den bästa lokalkännedomen och att en överflyttning av

tillståndsprövningen ligger i linje med de allmänna decentraliserings-

strävandena. Ett annat motiv har varit att länsstyrelserna genom den nya

ordningen får större utrymme för en mer generell tillsyn av lagstiftning-

ens tillämpning och dess effekter.

Genom det nya regelsystemet ändrades länsstyrelsernas roll, från att ha

inneburit ett direkt ansvar till en roll som regional tillsynsmyndighet med

uppgift att ge råd och stöd och övervaka kommunernas verksamhet samt

systematisera, sammanställa och analysera utvecklingen av alkoholhante-

ringen i respektive län. Länsstyrelsernas roll har därmed blivit av samma

karaktär som den man redan har inom socialtjänsten.

4.7.2 Landstingens ansvar

Såväl landsting, regioner och kommuner som privata vårdgivare har ett

ansvar att arbeta enligt hälso- och sjukvårdslagens övergripande mål och

bestämmelser. Med hälso- och sjukvård avses enligt hälso- och sjuk-

vårdslagen (1982:763), HSL, åtgärder för att medicinskt förebygga, ut-

reda och behandla sjukdomar och skador. Målet för hälso- och sjukvår-

den är en god hälsa och en vård på lika villkor för hela befolkningen.

Vården skall ges med respekt för alla människors lika värde och för den

enskilda människans värdighet. Den som har största behovet av hälso-

och sjukvård skall ges företräde till vården (2 § HSL). Enligt 2c § HSL

skall hälso- och sjukvården arbeta för att förebygga ohälsa och den som

vänder sig till hälso- och sjukvården skall när det är lämpligt ges upplys-

ningar om metoder för att förebygga sjukdom eller skada.

Varje landsting skall enligt HSL erbjuda en god hälso- och sjukvård åt

dem som är bosatta inom landstinget. Även i övrigt skall landstinget

verka för en god hälsa hos hela befolkningen.

Ett viktigt inslag i landstingens förebyggande verksamhet utgörs också

av hälsoupplysningen. Information i syfte att ge den enskilde ökad kun-

skap om lämplig kost och motion, om tobakens och alkoholens

skadeverkningar och om andra beroendeframkallande medel har med rätt

avvägd uppläggning en väsentlig funktion att fylla i hälso- och sjukvår-

dens preventiva och sekundärpreventiva arbete (3 § HSL).

Landstingens samhällsmedicinska insatser, som ofta sker i samverkan

med kommuner och andra berörda på länsnivå, är ett viktigt led i det

förebyggande arbetet lokalt. Hälso- eller alkohol- och narkotikapolitiska

program har ofta tagits fram gemensamt på länsnivå. Dessa har sedan

antagits av respektive huvudman. Minskat alkoholbruk, en senare alko-

holdebut bland ungdomar och alkoholfri graviditet tillhör de prioriterade

områdena. Utifrån de övergripande planerna har sedan lokala handlings-

program utformats. Kliniskt forsknings- och utvecklingsarbete, metodut-

veckling, utvärderingar och kartläggningar är andra viktiga komponenter

att använda i det lokala utvecklingsarbetet.

Den hälso- och sjukvård som finns på lokal nivå och som också når ut

till flertalet människor är primärvården där läkare, distriktssköterskor,

mödra- och barnhälsovård har viktiga förebyggande och vårdmässiga

funktioner. Forskningsresultat visar att då distriktsläkare eller husläkare i

sin kontakt med patienter tar upp frågor om alkoholkonsumtion m.m. har

detta gett påtagliga resultat i form av lägre alkoholkonsumtion som i sin

tur medfört bättre hälsa och minskat vårdbehov. Även distriktssköters-

korna med sitt socialmedicinskt inriktade arbetssätt och ofta långvariga

patientkontakter är en viktig resurs i det alkoholpreventiva arbetet.

Många landsting arbetar idag med förebyggande insatser på alkohol-

området utifrån ett tvärsektoriellt perspektiv.

4.7.3 Kommunernas ansvar

Kommunen har ett övergripande ansvar att verka för kommuninvånarnas

bästa. I detta ansvar ingår bl.a. att förebygga alkohol- och drogmissbruk.

Kommunernas direkta ansvar inom alkoholområdet regleras i social-

tjänstlagen (1980:620) och i alkohollagen (1994:1738).

Enligt socialtjänstlagen skall socialnämnden arbeta för att förebygga

och motverka missbruk av alkohol och andra beroendeframkallande me-

del. Insatser för barn och ungdomar bör ägnas särskild uppmärksamhet.

Bestämmelsen klargör socialtjänstens ansvar för det förebyggande

arbetet inom missbruksområdet. Om missbruk redan har uppkommit,

skall socialtjänsten försöka minska detta samtidigt som åtgärder måste

vidtas för att undvika att missbruket sprids till nya grupper. Insatser för

barn och ungdomar som riskerar att komma in i missbruk har ansetts så

viktiga att de har omnämnts särskilt i lagtexten.

Enligt alkohollagen är kommunen ansvarig för hanteringen av serve-

ringstillstånd samt därtill hörande tillsyn (7 kap. 13 § och 8 kap. 1 §).

Kommunen skall också svara för administrativa ingripanden i form av

varning, särskilda föreskrifter eller återkallelse (7 kap. 19 och 21 §§).

Kommunen kan vidare förbjuda detaljhandel med och servering av öl

(klass II) under viss tidsperiod. Dessutom får kommunen för visst till-

fälle, om det anses påkallat för ordningens upprätthållande, förbjuda eller

inskränka försäljning av alkoholdrycker (3 kap. 10 §).

Med hänsyn till kommunens allmänna ansvar för kommuninvånarna är

det viktigt att poängtera att alkoholfrågorna inte enbart är ett ansvar för

socialtjänsten. Ett alkoholpreventivt synsätt bör även genomsyra andra

kommunala verksamheter såsom inom skol-, fritids-, kultur- samt miljö-

och hälsoskyddssektorerna.

En ansökan om serveringstillstånd skall prövas utifrån de kriterier som

gäller enligt lagen, dvs. prövning av sökandens personliga lämplighet och

serveringsställets ändamålsenlighet bl.a. när det gäller tillgång till kök för

allsidig matlagning. Hänsyn skall också tas till om alkoholpolitiska

olägenheter kan befaras uppstå exempelvis vid servering i särskilt kän-

sliga områden, i närheten av ungdomsgårdar och skolor eller i områden

med kända missbruksproblem.

Regeringen har i propositionen om alkohollagen förutsatt att kommu-

nerna upprättar alkoholpolitiska program (prop. 1994/95:89 s. 62). Av

programmen bör strategin för respektive kommuns samlade insatser

inom alkoholområdet framgå. Härigenom får personer som avser att söka

serveringstillstånd vägledning om de krav som gäller. För kommunens

prövning kan en sökande exempelvis åläggas att uppvisa intyg från kron-

ofogdemyndighet, skattemyndighet och tingsrätt som visar sökandens

lämplighet, intyg om utbildning och anställningar, hyreskontrakt, köpe-

avtal och finansieringsplan. Dessutom skall lokalerna uppfylla vissa krav

som allmänt gäller för offentliga lokaler, vilket bl.a. innebär att lokalerna

skall vara godkända från brandskydds-, arbetarskydds- och hälsoskydds-

synpunkt.

Kommunen får i princip inte bifalla en ansökan om serveringstillstånd

utan att yttrande har inhämtats från polismyndigheten (7 kap. 14 §). Detta

yttrande skall tillmätas stor betydelse.

Den omedelbara tillsynen över efterlevnaden av bestämmelserna om

servering av alkoholdrycker utövas av kommunen och polismyndigheten.

Övervakning av nykterhet och ordning är i första hand en kommunal

angelägenhet, vilket bl.a. framgår av socialtjänstlagen och alkohollagen.

Genom att kommunerna tagit över huvudansvaret för den direkta re-

staurangtillsynen kan denna uppgift naturligt anknyta till socialtjänstens

uppsökande verksamhet. Regeringen betonar i propositionen om alko-

hollagen betydelsen av en väl fungerande tillsyn och av att särskilda re-

surser måste avsättas.

Kommunen får ta ut avgifter för prövning och tillsyn av serveringstill-

stånd med belopp som beslutas av kommunfullmäktige.

Kommunen får träffa avtal med en annan kommun om att uppgifter

som kommunen har enligt alkohollagen skall ombesörjas helt eller delvis

av den andra kommunen. Mindre kommuner med ett begränsat antal ser-

veringsärenden får därigenom möjlighet att anlita en annan kommun

främst för tillsynsuppgifter och mera komplicerade tillståndsutredningar.

Beslutsfattandet kan dock inte överlåtas till en annan kommun.

4.7.4 Frivilligorganisationernas roll

Sverige har ett stort antal frivilliga organisationer som arbetar med såväl

alkoholskadeförebyggande insatser som vård- och behandlingsinsatser.

Organisationerna förstärker och kompletterar samhällets insatser ge-

nom att bedriva ett förebyggande, stödjande och opinionsbildande arbete

på alkoholområdet. En del organisationer arbetar också på det europeiska

och internationella planet. Genom organisationerna nås många män-

niskor, och många får genom dem ett stöd och en vård och behandling

som samhället inte har kunnat erbjuda. Många frivilligorganisationer har

bidragit med idéer om vilka åtgärder de anser att samhället skall vidta

inom ramen för denna nationella handlingsplan. De har också redovisat

vad den egna organisationen kan bidra med. I bilaga 3 redovisas detta

liksom deras huvudsakliga verksamhet.

4.7.5 Branschorganisationernas roll

Branschorganisationerna på alkoholområdet har visat ett intresse för att

förebygga alkoholskador, bl.a. genom deltagande i arbetet inom OAS

(Oberoende alkoholsamarbetet). I OAS ingår vid sidan av representanter

för myndigheter följande organisationer: Svenska Bryggareföreningen,

Sveriges Hotell- och Restaurangföretagare, Svenska Livsmedelshandlare-

förbundet, Kooperativa förbundet, Sprit- och Vinleverantörsföreningen,

Försäkringsförbundet och Systembolaget AB. Medlemmarna i OAS har

samarbetat när det gäller information och opinionsbildning.

Samtliga medlemmar i OAS betonar att de deltar i samarbetet för att de

vill att alkoholdrycker skall brukas med måtta och vid rätt tillfälle och att

de inte vill att alkoholdrycker skall missbrukas. Ett liknande samarbete

med branschorganisationer har utvecklats i många andra länder. I WHO:s

europeiska handlingsplan understryks också branschens ansvar. OAS har

hittills genomfört omfattande opinionsbildande insatser när det gäller att

motverka illegal alkoholhantering.

4.7.6 Arbetsgivarnas ansvar

Alla arbetsgivare har enligt arbetsmiljölagen (1977:1160) ett ansvar för

att förebygga ohälsa och olycksfall. De skall också enligt föreskriften om

anpassning och rehabilitering utarbeta en skriftlig policy som innehåller

regler för bruket av alkohol, och rutiner för rehabilitering vid missbruks-

problem. Arbetstagarna skall delta i utvecklingen av detta arbete. Det är

ofta arbetskamrater som först upptäcker om någon har problem. Det är

därför viktigt att de känner till vad de kan göra för att så tidigt som möj-

ligt ge bästa möjliga stöd till den berörde.

4.8 Insatser för att förebygga alkoholskador

Insatser för att förebygga alkoholskador kan delas in i primär-, sekundär-

och tertiärpreventiva insatser.

Med primärpreventiva insatser avses åtgärder som syftar till att för-

hindra att en risk, skada eller ett problem uppstår, dvs. åtgärder som vid-

tas innan problem uppstår. Här avses dels insatser som begränsar till-

gången på alkohol, dels insatser i syfte att minska efterfrågan på alkohol.

Exempel på åtgärder som begränsar tillgången är lagar, skatter och ålder-

sgränser för försäljning av folköl i livsmedelsbutiker, inköp på System-

bolaget och vid servering på restauranger samt Tullverkets insatser emot

smuggling. Exempel på åtgärder som syftar till att minska efterfrågan är

ANT-undervisning (Alkohol, Narkotika, Tobak) i skolan, insatser som

drivs av frivilligorganisationerna och kommunala satsningar som erbju-

der ungdomar drogfria nöjesmiljöer m.m. Hälsofrämjande insatser är en

del av de primärpreventiva insatserna. Med hälsofrämjande avses insatser

som syftar till att stärka en positiv hälsoutveckling.

Med sekundärpreventiva insatser avses åtgärder som syftar till att

identifiera och stödja personer i risksituationer och eller personer med

riskbeteende så tidigt som möjligt. Som exempel kan nämnas

barn/ungdomar i utsatta situationer eller med riskbeteende (t.ex. barn i

familjer med alkoholproblem, barn och ungdomar som skolkar från skol-

an, barn som är utagerande), insatser för personer som dricker för

mycket, som kör bil berusade, som begår våldsbrott m.m.

Med tertiärpreventiva insatser avses insatser som syftar till att rehabi-

litera personer med missbruks- eller beroendeproblem.

4.8.1 Insatser inom kommuner och landsting

Många kommuner inspirerades av den förra nationella handlingsplanen

till att utveckla ett samordnat lokalt alkoholskadeförebyggande arbete

som både bidrar till att begränsa tillgången på alkohol och till att minska

efterfrågan. En del kommuner bedriver i dag ett brett förebyggande ar-

bete. Alkoholinspektionens rapport Sammanställning av länsstyrelsernas

länsrapporter på alkoholområdet, det underlag som samlats in (se bilaga

1 och de synpunkter som inkommit från frivilligorganisationerna vid be-

redningen av detta ärende tyder emellertid på att det lokala arbetet bör

intensifieras och utvecklas ytterligare.

I de flesta län har ungdomars alkohol- och drogvanor kartlagts, ofta i

kommuners och landstings regi eller av olika fristående organisationer. I

somliga län finns också länssamrådsgrupper som på regional nivå är

samverkansorgan för det alkohol- och drogförebyggande arbetet.

Av de underlag som inkommit från landsting och länsstyrelser framgår

att en hel del aktiviteter pågår. Nedan följer en redovisning (som inte gör

anspråk på att vara fullständig) för dessa verksamheter länsvis.

(AB) Stockholm

Stockholms läns landsting och länets 26 kommuner har sedan 1998 en

gemensam samverkanspolicy för missbrukarvården ( Samverkan i miss-

brukar- och beroendevården ). Särskild betoning i samarbetet läggs på

tyngre missbrukare, och gemensamma insatser för särskilda grupper

missbrukande ungdomar och barn till missbrukande föräldrar.

Flera kommuner i länet har drogförebyggande handlingsplaner, många

med tydliga målsättningar med inriktning på ungdomar. Kommunerna

samarbetar ofta med landstinget. Dessutom finns samverkan mellan

polis, socialförvaltning, skola, vårdcentral m.fl. för utbyte av information

och samverkan med föräldrar.

Stad-projektet, Stockholm förebygger alkohol- och drogproblem , är

ett samarbete mellan landstinget och Stockholms kommun, som startade

1995 och skall pågå i 10 år. Det omfattar cirka 300 000 personer i de

västra och centrala delarna av Stockholm, med stadsdelsnämnder och

sjukvårdsområden. Målet är bl.a. att på sikt minska antalet alkohol- och

drogrelaterade sjukdomar, ungdomsproblem, skador och våld. Ett aktuellt

delprojekt är samarbetet med restauranger i centrala Stockholm, med

syfte att minska våld och skador i samband med alkoholservering.

Inom Stockholms läns landsting finns också Centrum för alkohol- och

drogprevention (CADP) som skall arbeta länsövergripande. Nyligen bil-

dade också Stockholms kommun ett nytt centrum för förebyggande verk-

samhet Precens. Dess främsta uppgift är att stimulera utveckling av det

förebyggande arbetet i de olika stadsdelarna.

(C) Uppsala

Länsstyrelsen har bildat en arbetsgrupp med uppgift att organisera fram-

tida samarbete om de drogförebyggande frågorna mellan berörda aktörer

i länet. I gruppen ingår bl.a. representanter för landstinget, polisen och

kommunerna.

Landstinget har inget heltäckande hälsopolitiskt program, men det

finns förslag till sjukdomsförebyggande insatser för minskat alkohol- och

tobaksbruk. Landstinget har ett väl utvecklat samarbete med berörda

kommuner.

 Folköl på fullaste allvar är ett länsövergripande projekt med målsätt-

ningen att minska folkölsdrickandet bland ungdomar yngre än 18 år och

att komma till rätta med de handlare som inte uppfyller alkohollagens

krav. Detta är ett samarbete mellan Svensk Handel i Uppland, Handels-

anställdas förbund och Ungdomens nykterhetsförbund.

(D) Södermanland

Inom länet finns en länssamordningsgrupp för drogfrågor. Landstingets

folkhälsostrategi från 1994 är fortfarande vägledande. Insatser för barn

och ungdomar skall prioriteras samt bl.a. frågor om alkohol och tobak.

Verksamheten skall fokusera på utsatta och resurssvaga personer. Folk-

hälso- och miljödelegationen, som är ett beredande organ till landstings-

styrelsen, har ett övergripande ansvar för folkhälsofrågorna.

(E) Östergötland

Landstinget bedriver en aktiv länssamverkan mot droger i hela Östergöt-

land. Länssamarbetsgruppen har utarbetat ett långsiktigt drogpreventivt

handlingsprogram (fram till 2003). Ungdomarna är en viktig målgrupp,

och målsättningen är att alkoholdebuten skall skjutas upp så länge som

möjligt.

Beroendekliniken vid Universitetssjukhuset i Linköping har utvecklat

ett vårdprogram för tidig diagnostik och intervention vid alkoholproblem.

(F) Jönköping

Elva kommuner har antagit alkoholpolitiska program med varierande ut-

formning: några med målangivelser, andra med mer konkreta beskriv-

ningar av hur det drogförebyggande arbetet skall bedrivas.

Landstinget har utformat direktiv för genomförande av ett hälsopoli-

tiskt program. En för kommunerna gemensam styrgrupp för folkhälsofrå-

gor är utsedd. Sedan 1998 finns ett hälsoprogram, med riktlinjer för bl.a.

alkohol- och drogpolitiska insatser, som Läns-LAKO (samarbetsorgan

mellan landstinget och kommunerna) antagit. Syftet med programmet är

bl.a. att ge stöd åt det lokala primärpreventiva arbetet.

Socialförvaltningen i Vaggeryd har bl.a. startat en rollspelsförening

med, i dag, 40 medlemmar. Cirka hälften av medlemmarna har man

kommit i kontakt med genom skola, socialtjänst eller polis. Det har visat

sig att medlemmarna i föreningen har minskat sin alkoholkonsumtion -

och fått en meningsfull fritidssysselsättning.

(G) Kronoberg

Sedan många år finns en regional samrådsgrupp, som arbetar med främst

alkohol och drogprevention. Ett skolprojekt, med start 1996, har följt alla

elever från årskurs 6 till 9. Målet har varit att höja debutåldern för alko-

hol, att minska alkoholintaget efter debuten och att ge eleverna styrka att

stå emot grupptryck.

(H) Kalmar

Landstingets folkhälsoarbete är organiserat kring programområden, varav

alkohol- och drogförebyggande arbete är ett.

Kommunförbundet och landstinget arbetar gemensamt i en samarbets-

grupp, med förebyggande insatser regionalt och lokalt. Man arbetar tvär-

sektoriellt med insatser för att försöka höja debutåldern för alkohol,

minska alkoholkonsumtionen och att förstärka attityder mot och minska

bruket av narkotika och andra beroendeframkallande medel. Gruppen har

ett handlingsprogram för s.k. punktnykterhet vid exempelvis graviditet

och amning.

(I) Gotland

På Gotland finns en samrådsgrupp, SAMO-G, för drog- och missbruks-

frågor ur såväl förebyggande som behandlande perspektiv. Gruppen har

varit styrgrupp för större och mindre utvecklingsprojekt, framförallt

kring prevention, som t.ex. utbildning i alkohol- och drogprevention vid

högskolan, samverkan kring alkoholutbildning för restaurangnäringen

och insatser mot svartsprit. Gruppen har också ansvar för att göra årliga

granskningar av och sammanställa justeringar av det alkohol- och drog-

politiska program som fastställdes av kommunen 1998.

Folkhälsoenheten svarar för folkhälsorapportering som skall inkludera

t.ex. alkohol- och drogrelaterad sjuklighet och död. Vartannat år genom-

förs skolundersökningar i årskurs 9 om alkohol- och drogvanor. Enheten

har ofta en samordnande funktion i de projekt som planeras i SAMO-G.

(K) Blekinge

Landstinget och Kommunförbundet har sedan 1995 en gemensam sam-

ordnare i alkohol- och drogfrågor i länet. Sedan 1997 finns ett regionalt

drogpolitiskt handlingsprogram, som utarbetades på uppdrag av länssam-

rådsgruppen i alkohol- och drogfrågor. Handlingsprogrammet bygger på

den nationella handlingsplanen.

(M) Skåne

Malmö stads alkohol- och drogpolitiska program startade år 1996 med

fyra huvudmål: minskad eller oförändrad alkoholkonsumtion under de

närmaste åren, minskad konsumtion hos grupper med högst konsumtion

samt alkohol-, tobaks- och drogfri uppväxt. Instrumenten för att uppnå

målen var flera, som t.ex. epidemiologisk bevakning, folkhälsorapporte-

ring, informations- och opinionsbildande insatser. Två hinder har iaktta-

gits under projektets gång: beroendet av externa medel och svårigheten

att bilda en bred opinion bland Malmös befolkning och även bland myn-

digheter och förvaltningar som varit inblandade i de olika verksamhe-

terna.

Öresundsbrons öppnande kommer att ställa ökade krav på Malmö

kommun. Tullen har utvecklat nya metoder för att hindra illegal införsel

av bl.a. alkohol bland ungdomar. Trots att projektet uppmärksammats på

det nationella planet har man på grund av bristande resurser inte lyckats

integrera det i ordinarie verksamhet.

Ett förebyggande alkohol- och drogpolitiskt projekt påbörjades 1999 i

Trelleborgs kommun, tillsammans med Socialmedicinska enheten vid

Universitetssjukhuset i Malmö. Arbetet baseras på ett tvärsektoriellt sam-

arbete mellan olika aktörer. Det övergripande syftet är att utveckla,

genomföra och utvärdera ett lokalt befolkningsinriktat och förankrat

alkohol- och drogförebyggande program med särskild inriktning på ung-

domar och unga vuxna.

I Ystad pågår ett intressant projekt där man genom att involvera kom-

munens ungdomar i den kommunala beslutsprocessen med ett särskilt

ungdomsfullmäktige försöker få till stånd alkohol- och drogförebyggande

aktiviteter som ungdomarna själva initierat.

Sedan 1995 finns i Malmö stad det centrala organet Välfärds- och

folkhälsokommittén, som har till uppdrag att leda kommunens förebyg-

gande och hälsostödjande program och aktiviteter. Kommittén är direkt

underställd kommunstyrelsen. Ett av sex ämnesrelaterade arbetsområden

är alkohol/droger/tobak.

(N) Halland

I Halland finns ett gemensamt handlingsprogram, som har tagits fram av

kommunerna, landstinget och polismyndigheten, som samverkar i ett

länssamrådsorgan om det förebyggande arbetet med alkohol och droger.

I Halmstad finns nio samrådsgrupper som inom kommunen arbetar

med det alkohol- och drogpolitiska programmet.

(O) Västra Götaland

Sedan 1996 finns ett alkoholpolitiskt program för f.d. Bohuslän. Pro-

grammet omfattar 10 definierade mål och förslag till åtgärder. Med pro-

grammet som bas har lokala handlingsprogram skapats. För vart och ett

av de tidigare länen som nu ingår i storlänet finns en länsdroggrupp.

Länsdroggruppens Boshuslänsprojekt Förebyggande i samverkan har

utvärderats av länsstyrelsen. Det finns konkreta exempel på att projektet

fått positiva effekter, framför allt i småkommunerna.

Cirka tre fjärdedelar av länets kommuner har alkohol- och drogpoli-

tiska program med varierande utformning. Vissa innehåller bara mål-

angivelser, medan andra är utförliga och detaljerade handlingsprogram.

Flertalet anger mål för alkohol- och drogpolitiken, bl.a. att ungdomstiden

i möjligaste mån skall vara alkoholfri, stöd och hjälp till barn till miss-

brukande föräldrar, total avhållsamhet vid graviditet, i arbetslivet osv.

Många kommuner har ett barn- och ungdomsperspektiv i sina program.

Länsstyrelsen har granskat programmen och framfört synpunkten att

de sällan innehåller några förslag till åtgärder för att begränsa tillgången

på alkohol för ungdomar.

Drogförebyggarna i Göteborg är en länssamrådsgrupp som arbetar

tvärsektoriellt mot droger. I gruppen ingår representanter för tull, polis,

åklagare, skola, sjukvård, socialtjänst m.fl.

I östra delen av länet pågår ett arbete med att etablera lokala folkhälso-

råd i samtliga 15 kommuner (f.d. Skaraborgs län).

(S) Värmland

Ett alkoholpolitiskt länsdokument antogs 1997 i samarbete mellan lands-

tinget, kommunförbundets länsavdelning och länsstyrelsen, och en läns-

samverkansgrupp bildades. Folkhälsan i Värmland bedriver ett förebyg-

gande projekt med Kommunförbundet Värmland.

I flera av kommunerna pågår ungdomsorienterade projekt, bl.a. föl-

jande:

- Vi bryr oss - ett projekt som syftar till att ge hög social kompetens i

de tidiga tonåren, och på så sätt skydda mot tidig alkohol- och drogde-

but. Projektet har flera samarbetspartners, bl.a. Hem därefter görs en uppföljning i de 60

kommuner som mellan år 1994 och 1997 deltagit i arbetet om bättre

samverkan kring barn i riskzon. Till det senare projektet finns en

referensgrupp där representanter från Skolverket och Socialstyrelsen

ingår. Dessutom adjungeras Barnombudsmannen,

Handikappombudsmannen, fackliga organisationer, Landstingsförbundet

m fl. Resultaten av dessa projekt, som skall vara avslutade före årsskiftet

2001/02, blir viktiga när det gäller att utveckla strategier för att tidigt

upptäcka och stödja utsatta barn.

Socialstyrelsen har ansvar för uppföljning av socialtjänstlagen.

Styrelsen har också i uppdrag att forma ett förslag till program för

nationellt stöd till kunskapsutveckling inom socialtjänsten.

Socialstyrelsen bör också i samarbete med Folkhälsoinstitutet

sammanställa den kunskap och de metoder som finns när det gäller

stödinsatser för olika riskgrupper.

Sedan flera år pågår verksamheter i många kommuner som syftar till

att tidigt upptäcka och stödja utsatta barn. I en del kommuner har s.k.

familjecentraler växt fram där mödra- och barnhälsovården,

socialtjänsten och öppen förskola samlokaliserats i syfte att göra de

samlade resurser som dessa verksamheter förfogar över mer tillgängliga.

Erfarenheten har visat att detta arbetssätt är framgångsrikt och i t.ex.

Solna kommun, som var en av de första kommunerna att inleda ett sådant

samarbete vid Familjecentret i Hagalund, finns nu familjecentraler i hela

kommunen.

I Sundsvall pågår sedan år 1998 ett treårigt projekt som syftar till att

pröva en modell för förebyggande arbete bland barn och ungdomar med

skolan som bas. Projektet, som kallar sig Bygg in det i väggarna , är

initierat och finansierat av Nationella ledningsgruppen för alkohol- och

narkotikaförebyggande insatser. Arbetsmetoden bygger på ett nära

samarbete mellan skola, närsamhälle och arbetsliv i frågor som har att

göra med attityder, värderingar och normer. Att hitta former för hur

ungdomarnas eget engagemang kan tas till vara är en viktig del i arbetet.

Alla skolor i Sundsvall deltar i projektet. Utvärderingen av projektet

kommer att vara färdig i februari 2001, men redan nu kan deltagande

skolor konstatera ett ökat intresse för kvalitets- och livsstilsfrågorna

bland skolans personal och elever.

Utveckling av insatser för ungdom

Flera verksamheter har utvecklats med syfte att upptäcka och stödja

utsatta ungdomar tidigt, bl.a. med stöd av insatser från Ungdomsstyrelsen

inom det s.k. Samverkansprojektet. Detta är ett regeringsuppdrag där 15

kommuner under en fyraårsperiod prövar modeller för samverkan främst

för ungdomar i utsatta miljöer med målet att skapa goda möjligheter för

en förebyggande och främjande verksamhet. Projektet följs och

utvärderas av ett antal forskare från universitet och högskolor.

Erfarenheterna hittills visar att bred långsiktig samverkan, med den unga

individen i fokus, ofta leder till enkla och hållbara lösningar på det lokala

planet. En stor andel av de ungdomar som misslyckats i skolan har

skolkat under skoltiden. Det är därför också viktigt att kontinuerligt följa

upp frånvaron och stödja dessa barn så tidigt som möjligt.

I USA bedrevs under 1990-talet ett omfattande projekt kring ungdom i

riskzon (Youth-At-Risk) som har utvärderats. Genomgående tycks det

som om de projekt där olika yrkesgrupper lärare, fritidsledare, poliser,

socialarbetare har arbetat konkret tillsammans med ungdomarna själva

har givit de bästa resultaten. De mest lyckade projekten tycks vara de

som förlagts till skolan efter skoltid, med särskilt anställda fritidsledare.

Genom att delta i en meningsfull fritidsverksamhet klarar eleverna

skolans teoretiska undervisning bättre. Framtidens ungdomsledare måste

ha god kunskap om olika problem i barn- och ungdomsgrupper, som t.ex.

neuropsykiatriska funktionshinder, droger av olika slag och etiska

konflikter samt utbildning i hur man kan använda fritidsverksamhet för

att bygga upp människor fysiskt, socialt och personlighetsmässigt.

Insatser för arbetslösa ungdomar

Det finns inget generellt och entydigt samband mellan hög alkohol-

konsumtion och arbetslöshet. Kvinnor som har arbete dricker t.ex. mer än

kvinnor som står utanför arbetsmarknaden. När det gäller män råder

numera ofta det omvända förhållandet. Studier har visat att unga arbets-

lösa män ökade sin alkoholkonsumtion under arbetslösheten, medan unga

kvinnor snarare minskade sin konsumtion.

Inom folkhälsoarbetet betonas ofta behovet av utveckling av stödjande

miljöer, dvs. miljöer där det finns möjlighet att knyta sociala kontakter

och få ett gott socialt stöd. Det understryker vikten av att stimulera

arbetslösa att delta i någon form av gruppverksamhet.

Insatser för riskgrupper och personer med riskbeteende

Storkonsumenter har ofta ökat sitt drickande successivt under många år.

Medelåldern för dem som söker vård för sitt missbruk ligger på drygt 40

år. Det finns forskningsresultat som pekar på att man inom sjukvården -

främst inom primärvården och företagshälsovården - i ett tidigt skede

bör diskutera dryckesmönster och dryckesfrekvens med många patienter.

Läkare och övrig sjukvårdspersonal som tar initiativ till dialog om

dryckesmönster, med syfte att få individer med riskbeteende att reflektera

över sin egen konsumtion, har dokumenterat goda effekter.

Insatser som syftar till att begränsa berusningsdrickande och andra

alkoholrelaterade problem i offentliga miljöer är angelägna och kräver ett

nära samarbete mellan polis och socialtjänst. Det är här även viktigt att

etablera samarbete med näringen t.ex. restaurangföretagare, livsmedels-

handlare m.fl. Att utveckla bostadsområden och boendemiljöer till säkra

och stödjande miljöer är en grundläggande strategi i det alkoholskade-

förebyggande arbetet.

Inom ramen för arbetet med utformning av alkoholprogram på arbets-

platser finns möjlighet att föra diskussioner om olika risknivåer för alko-

holkonsumtion som leder till reflektion om det egna dryckesmönstret.

Sådana insatser bör intensifieras bl.a. inom företagshälsovården.

Sambanden mellan våld, misshandel och alkoholkonsumtion innebär

att tidiga reaktioner mot brott också förebygger alkoholskador. Åtgärder

som vidtas med syfte att förebygga att brott uppstår i och kring

restaurangmiljöer och ett utökat samarbete mellan bl.a. restaurang-

näringen, polisen, kriminalvården och socialtjänsten kan leda till att en

missbruksutveckling kan brytas.

Samordning av det brottsförebyggande arbetet och det alkohol- och

drogförebyggande arbetet

I regeringens nationella brottsförebyggande program från år 1996, Allas

vårt ansvar, framhålls bl.a. att åtgärder mot alkohol- och narkotika-

missbruk är av central betydelse för det brottsförebyggande arbetet. Det

nationella brottsförebyggande programmet presenterar också en tänkbar

modell för lokalt samarbete för att förebygga brott. Lokala brotts-

förebyggande råd framhålls som en tänkbar plattform och kontaktpunkt

för olika lokala myndigheter, enskilda, företag, föreningar och orga-

nisationer som vill göra en brottsförebyggande insats.

Det lokala brottsförebyggande arbetet har utvecklats i positiv riktning.

I omkring hälften av landets kommuner finns nu lokala brottsföre-

byggande råd eller liknande organisationer. Samverkan mellan myn-

digheter och medborgarintressen är nödvändigt för att nå framgång i det

brottsförebyggande arbetet. Råden kan fungera som en kontaktpunkt för

enskilda, företag, föreningar, polisen och kommunala myndigheter, t.ex.

skolan och socialtjänsten. Majoriteten av de som bildar lokala brottsföre-

byggande organisationer inrättar lokala brottsförebyggande råd. Många

väljer dock andra samverkansformer. En del bedriver det organiserade

arbetet i arbetsgrupper under de lokala folkhälsoråden. En annan lösning

är att ha folkhälsorådet och det lokala brottsförebyggande rådet samlat

under den gemensamma beteckningen Trygghetsråd.

Det finns en nära koppling mellan brottsförebyggande arbete och

alkohol- och drogförebyggande arbete. Kommittén för brottsföre-

byggande arbete framhöll i sitt slutbetänkande Brottsförebyggande arbete

i landets kommuner (SOU 1999:61) att kommunerna såg det alkohol- och

drogförebyggande arbetet som en central del i den brottsförebyggande

verksamheten. Regeringen delar denna uppfattning och vill framhålla

kommitténs slutsats att det är av stor vikt att man på lokal nivå diskuterar

relationen mellan det brotts- och alkoholskadeförebyggande arbetet.

8.3 Vård och behandling

Regeringens bedömning: Vård och behandling för missbrukare och

storkonsumenter bör utvecklas och förstärkas. Insatserna skall syfta

till att flera missbrukare kommer ifrån sitt beroende. Behovsanpassad

vård bör erbjudas i ett tidigt skede av missbruket. Kunskapen om

missbrukarvårdens resurser, insatser och resultat bör öka.

Skälen för regeringens bedömning: Vård och behandling samt andra

rehabiliteringsinsatser utgör grunden när det är fråga om att hjälpa

storkonsumenter och missbrukare att komma ifrån sitt beroende. För en

väl fungerande missbrukarvård krävs kunskaper om missbrukets

omfattning och karaktär, vårdbehov hos olika riskgrupper och miss-

brukare samt kvalitet i och effekter av olika insatser.

Ansvaret för vård av missbrukare är gemensamt för kommuner med

det sociala ansvaret och landsting med det medicinska ansvaret.

Tillsammans svarar de för att vårdbehov uppmärksammas och åtgärdas

samt att verksamheter utvecklas som svarar mot behoven. Staten har

ansvar för tvångsvården av ungdomar och de mest utsatta missbrukarna.

För att stimulera utvecklingen av öppenvårdsinsatser för ungdomar och

vuxna missbrukare har regeringen sedan år 1995 årligen avsatt 50

miljoner kronor. Medlen fördelas av länsstyrelserna.

Missbrukarvården genomgick stora förändringar under 1990-talet.

Tvångsvården har nära nog halverats samtidigt som öppenvården har

kommit att spela en allt större roll. Omkring 80 procent av alla vård-

insatser den 1 november 1998 skedde i öppenvård. Vad utvecklingen har

inneburit för den enskilde är dock inte känt. De relativt få kvalitetsstudier

som gjorts angående missbrukarvården innehåller inga uppgifter om

utfall på klientnivå, främst beroende på bristen på lämpliga och lättåt-

komliga kvalitetsindikatorer. Socialstyrelsen har bl.a. mot den

bakgrunden nyligen påbörjat ett arbete med att utarbeta nationella rikt-

linjer och kvalitetsindikatorer för missbrukarvården. Det är regeringens

förhoppning att det arbetet, som beräknas vara färdigt att spridas till

samtliga vårdgivare vid utgången av år 2002, kommer att utgöra ett

värdefullt bidrag till kvalitetsutvecklingen i missbrukarvården.

I olika sammanhang har framhållits bristen på resurser för de socialt

mest utsatta missbrukarna. Det gäller bl.a. hemlösa, personer med s.k.

dubbeldiagnos, prostituerade missbrukande kvinnor och injektionsmiss-

brukare. Enligt Socialstyrelsen har det inte skett någon allmän neddrag-

ning av resurser och insatser för vuxna missbrukare under senare delen

av 1990-talet. Det är dock enligt Socialstyrelsen sannolikt att det har

skett omprioriteringar som bl.a. har gått ut över den grupp som har de

största och mest vårdkrävande behoven. Sannolikt har omprioriteringar

påverkat hela vårdkedjan, från avgiftning till institutionsvård. Tjugotre

frivilligorganisationer har i en gemensam skrivelse till regeringen lyft

fram svårigheter som de i sin verksamhet möter när det är frågan om att

få tillgång till vård och behandling. Regeringen anser i likhet med

organisationerna att det är angeläget att vårdbehövande personer får

tillgång till insatser som är avpassade till deras behov. Det är angeläget

att fortsatt följa utvecklingen och uppmärksamma tendenser till ned-

dragningar eller andra förändringar. Det ingår som en viktig uppgift i

Socialstyrelsens och länsstyrelsernas uppdrag som tillsynsmyndigheter

på området. Tillsynsmyndigheterna skall också fortlöpande rapportera

om utvecklingen till regeringen. Det är vidare viktigt att kommunerna i

sin kartläggning av alkoholproblemens omfattning och analys av

missbrukets utveckling också uppmärksammar de socialt mest utsatta

missbrukarna och utvecklar särskilda handlingsplaner och resurser för

denna grupp.

Behov av kunskapsutveckling inom missbrukarvården

Enligt Socialstyrelsen saknas kunskap på flera viktiga områden inom

missbrukarvården. Det gäller framför allt innehåll, kvalitet och resultat i

öppenvård och institutionsvård samt i vilken utsträckning socialtjänstens

resurser är väl avvägda i förhållande till missbrukarnas behov. Kom-

mittén Välfärdsbokslut (dir.1999:7) konstaterar också brister på en rad

områden inom den socialtjänstbaserade missbrukarvården. Det gäller

såväl frågor som rör missbrukarvårdens status som uppgifter om behand-

lingsmetoder och behandlingsresultat. Kommittén pekar bl.a. på vikten

av ett systematiskt dokumentations- och metodutvecklingsarbete inom

vården. Inom Socialstyrelsen och Statens institutionsstyrelse pågår ett

arbete med att utveckla och pröva system för att beskriva klienten och

dennes problem på ett sådant sätt att problemen kan följas upp. Också

förutsättningarna för att följa upp och utvärdera verksamheten ökar med

ett effektivt klientdokumentationssystem. Det är enligt regeringens upp-

fattning angeläget att utvecklingsarbetet fortsätter och att metoden sprids

till olika delar av missbrukarvården. För att komma till rätta med

bristerna när det gäller att värdera och bedöma socialtjänstens resultat,

bl.a. avseende missbrukarvården, har Socialstyrelsen på regeringens upp-

drag utformat ett program för nationellt stöd till kunskapsutvecklingen

inom socialtjänsten. I årets budgetproposition beräknas 50 miljoner

kronor på tre år för programmet.

Kartläggning av den utbildning som bedrivs vid universitet och hög-

skolor pekar på brister i grundläggande kunskap om missbruk och

beroende. Det finns vissa högskolekurser för behandlare i bl.a. Växjö.

Dessa kan genomföras i etapper och på distans. Möjlighet i övrigt till

vidareutbildning på högskolenivå saknas nästan helt för personal inom

vården. Detta har också konstaterats av Narkotikakommissionen, som i

en av sina diskussionspromemorior föreslagit införandet av en

specialistutbildning på magisternivå, med nära koppling till forskningen

inom området, för att höja kompetensen hos personalen inom

missbrukarvården. Det har också framförts att grundutbildningen inom

socionomutbildningen bör få ett starkare inslag av missbruksorienterade

kunskapsmoment.

8.4 Information och opinionsbildning

Regeringens bedömning: Informationen om och opinionsbildningen

kring bruk av alkohol, dess risker och skadeverkningar bör förstärkas,

såväl på nationell som på lokal nivå. Opinionsbildningen bör bidra till

ett ökat individuellt ansvarstagande när det gäller måttfulla

alkoholvanor, alkoholfrihet i trafiken, på arbetsplatser och under

graviditet och minskad konsumtion av illegal alkohol.

Opinionsbildningen bör främst bedrivas av kommuner och

landsting samt av frivillig-, ungdoms- och andra organisationer på

lokal nivå. Vissa centrala insatser bör göras på nationell nivå i

samverkan med olika organisationer, företag m.fl. för att stödja

opinionsarbetet på lokal nivå. De aktörer som producerar, säljer eller

serverar alkohol har ett ansvar för att informera om riskerna med för

hög alkoholkonsumtion. Systembolaget har ett särskilt ansvar för att

informera allmänheten om riskerna med alkoholkonsumtion.

Skälen för regeringens bedömning: För att öka människors indivi-

duella ansvarstagande och förståelse för de problem som är förknippade

med för hög alkoholkonsumtion används ofta information. Information

har varit ett av de huvudsakliga instrumenten i det alkoholskade-

förebyggande arbetet vid sidan av insatser som syftat till att begränsa till-

gången.

Information om risker vid olika konsumtionsnivåer som riktas till

storkonsumenter och som inleds med självreflektion har enligt flera

studier dokumenterade effekter (se bl.a. Socialstyrelsens rapport Med

all respekt en handbok om alkoholrådgivning ).

Viss information bör även fortsättningsvis produceras på nationell

nivå. Syftet med den nationellt producerade informationen är att

uppmärksamma frågan och förmedla samma budskap till hela landet.

Den sortens information bör dock kombineras med lokal

målgruppsanpassad information och lokala aktiviteter, som stimulerar till

dialog mellan människor. Det är därför viktigt att företrädare från den

lokala nivån ges möjlighet att påverka de nationella insatsernas

utformning. Syftet med nationellt producerad information kan också vara

att förmedla basfakta om olika forskningsresultat etc., motsvarande det

arbete som Centralförbundet för alkohol och narkotikaupplysning (CAN)

gör.

När det däremot gäller att åstadkomma långsiktiga förändringar i

människors attityder och beteenden anses enbart kampanjer över lag som

mindre effektiva.

Även om kampanjer inte kan åstadkomma långsiktiga förändringar

innebär det inte att de inte bör användas. Kommunikationsforskarna

förordar en kombination av olika opinionsbildande metoder, dvs. både

kampanjer, intressanta resultat t.ex. om olika ungdomsgruppers

dryckesmönster och Community intervention -metoder genom vilka

många stimuleras att diskutera frågan på lokal nivå.

I Danmark har Sundhetsstyrelsen under 10 år drivit en kampanj årligen

vars målsättning varit att skapa uppmärksamhet och debatt om dryckes-

mönster och förmedla kunskap om hur mycket man kan dricka utan att få

hälsoproblem. Andelen i Danmark som känner till hur mycket de kan

dricka ökade för varje år kampanjen drevs och efter 10 år kände två

tredjedelar av männen och häften av kvinnorna till gränserna. Styrelsen

såg ingen skillnad i resultaten om de delade upp befolkningen efter

utbildningsnivå. De som hade bäst kunskap om gränserna var de unga

och de som drack mer än vad som rekommenderades. Utvärderingen av

kampanjen i Danmark tyder på att de yngre har minskat sin konsumtion.

Regeringen anser mot bakgrund av ovanstående att det främsta syftet

med nationella kampanjer fram till 2005 bör vara att öka allmänhetens

kunskap om individuella risknivåer vid alkoholkonsumtion, vilka skador

hög alkoholkonsumtion kan medföra och att öka allmänhetens förståelse

för den politik som förs. Det är viktigt att tydligt förklara varför olika

insatser görs. Nationella opinionsbildande insatser är också ett viktigt

stöd för det lokala arbetet. Fortsatt opinionsbildning för att motverka den

illegala hanteringen av alkohol (hembränning, smuggling etc.) är också

nödvändig för att inte den samlade effekten av de insatser Oberoende

alkoholsamarbetet (OAS) har initierat skall gå förlorad. Informationen

kan också öka förståelsen för vikten av att utveckla lokala

folkhälsoprogram, där alkoholfrågan integreras i ett bredare hälsoper-

spektiv.

Regeringen anser att opinionsbildningen främst bör bedrivas på lokal

nivå av kommuner, landsting, frivilligorganisationer, ungdomsorgani-

sationer och andra organisationer. Regeringen avser också att ta

kontakter med representanter för ungdomsorganisationer och för

arbetsmarknadens parter i syfte att stimulera utvecklingen av ett förstärkt

opinionsbildande arbete. De aktörer som producerar, säljer eller serverar

alkohol har också ett ansvar för att informera om riskerna med för hög

alkoholkonsumtion. Systembolaget har ett särskilt ansvar för att

informera allmänheten om alkoholens verkningar och risker. Den nya

kommitté (se avsnitt 10) som föreslås få ett särskilt ansvar för genom-

förandet av handlingsplanen får också i uppgift att i bred samverkan med

kommuner, landsting, frivilligorganisationer, ungdomsorganisationer,

branschorganisationer m.fl. svara för opinionsbildningen på nationell

nivå som stöd för opinionsbildningen på lokal nivå.

8.5 Begränsning av tillgången på alkoholdrycker på vissa

områden

Regeringens bedömning: Tillsynen över försäljning och servering av

alkoholdrycker på lokal nivå bör skärpas. Detta är nödvändigt för att

gällande regler skall följas och tillgången på alkohol även i fortsätt-

ningen vara begränsad.

Alla kommuner bör i syfte att minska alkoholskadorna

- ha alkoholpolitiska program som omfattar tillsynen,

- ha en effektiv tillsyn av företag som serverar eller säljer alkohol,

- erbjuda utbildning i ansvarsfull alkoholhantering för innehavare av

serveringstillstånd och deras personal,

- samarbeta med polismyndigheten för att motverka illegal alkohol-

hantering.

Skälen för regeringens bedömning: Det finns flera studier som

dokumenterar sambandet mellan lätt tillgänglig alkohol och hög alkohol-

konsumtion, och att lätt tillgänglig alkohol leder till ökade problem

( Alkoholpolitik för bättre folkhälsa , Griffith Edwards m.fl.).

Restriktioner för att begränsa tillgången påverkar både ungdomar, hög-

och normalkonsumenter och missbrukare. Effektiviteten i strategier när

det gäller tillgången är beroende av folkligt stöd och samtycke.

De åtgärder som i Sverige använts för att begränsa den totala alkohol-

konsumtionen är främst prisinstrumentet, i form av höga skatter, och en

relativt begränsad tillgång. Begränsningar i tillgången sker främst genom

att försäljningen sker i Systembolagets drygt 400 butiker, i stället för i ca

8 000 livsmedelsbutiker, och genom särskilda regler för försäljning av

folköl i livsmedelsbutiker och försäljning av alkohol på restaurang. För-

säljningen genom Systembolaget sker utan vinstintresse, och utan den

konkurrens som skulle kunna driva upp försäljningen.

Den storskaliga illegala tillverkningen och smugglingen av sprit-

drycker är ett allvarligt samhällsproblem som måste bekämpas. Den stor-

skaliga illegala tillverkningen var ett av de bärande motiven bakom det

förnyade försöket med lördagsöppet på Systembolaget, som startade den

5 februari 2000. Vid sidan av försöket med lördagsöppet förlängdes

öppettiderna i flera butiker på vardagar, dock längst fram till 20.00.

Försöket med lördagsöppet kommer att utvärderas efter ett år. Resultatet

av utvärderingen blir vägledande för beslut om fortsatt lördagsöppet.

Åldersgränser för försäljning av alkohol är ett instrument för att

begränsa ungdomars tillgång till alkohol. Ett starkt skäl för att inte sänka

nuvarande åldersgräns för försäljning på Systembolaget (20 år) är att ju

lägre åldersgränsen är för eget inköp, desto längre ner i åldrarna langas

alkohol. För servering på restaurang har en lägre åldersgräns fastställts,

18 år. Skälet för detta har varit att serveringen på restaurang sker i

ordnade och kontrollerade former och konsumtionen sker på stället och

att ingen langning till yngre kan ske. För att upprätthålla förståelsen för

värdet av att kontrollera ålder krävs kontinuerlig utbildning av serve-

ringspersonal.

Alkoholutredningen föreslår i sitt betänkande Bestämmelser om

alkoholdrycker (SOU 2000:59) att restaurangernas öppethållande skall

förkortas. Restaurangerna skall enligt deras förslag avbryta alkoholför-

säljningen senast kl. 3.00. Utredningens förslag är föremål för remiss-

behandling varför regeringen återkommer i den frågan våren 2001.

Alkoholinspektionen anser i sin årsrapport att kommunerna bör ta ett

större ansvar för att begränsa tillgången på alkohol främst när det gäller

ungdom.

Kommunerna ansvarar för hanteringen av serveringstillstånd för sprit-

drycker, vin och starköl. Kommunerna utövar också, tillsammans med

polismyndigheten, den direkta tillsynen över serveringen, liksom över

detaljhandelsförsäljning och servering av folköl. Lagstiftaren har också

gett kommunerna möjlighet att vägra tillstånd för servering, trots upp-

fyllda krav, om risk för alkoholpolitiska olägenheter finns.

När det gäller folkölstillsynen har alkoholutredningen i nämnda

betänkande föreslagit att folkölstillsynen skall skärpas. Utredningens för-

slag är för närvarande föremål för remissbehandling. Regeringen delar

utredningens bedömning och återkommer under våren 2001 med

konkreta förslag i frågan.

För att leva upp till sina åtaganden bör kommunerna upprätta eller

komplettera sina alkoholpolitiska program. I kommunens samlade pro-

gram bör ingå riktlinjer för serveringstillstånd, preciseringar om vad som

kan utgöra alkoholpolitiska olägenheter (dvs. när kommunen bör avslå en

ansökan) samt en plan med en uttalad ambitionsnivå för tillsyn av

servering av alkoholdrycker och handel med folköl. Sanktionssystemet

ger möjlighet att dra in tillståndet för restauranger med brister i serve-

ringsförfarandet. Alla tillståndshavare bör kontrolleras minst en gång per

år, och de restauranger som främst vänder sig till en ungdomlig publik

bör kontrolleras mer frekvent. För att kunna genomföra en effektiv tillsyn

i små kommuner kan det vara en fördel att utveckla samarbete med an-

gränsande små kommuner. Vid sidan av den rena kontrollen är det också

angeläget att inleda ett samarbete med det lokala näringslivet.

Vid vissa helger kan finnas skäl för kommunen att genomföra särskilda

informationsinsatser, till exempel med fokus på att bekämpa langning,

som riktas till såväl föräldrar som ungdomar. Kommunen kan också

verka för frivilliga begränsningar.

Länsstyrelsen skall ge råd och stöd till kommunerna, men också utöva

tillsyn över deras verksamhet. Länsstyrelserna bör ha en plan för

tillsynen av kommunernas verksamhet. Varje kommun bör få ett besök

minst en gång vartannat år, och dessutom vid förekommen anledning.

Vid besöket bör kontrolleras förekomsten av alkoholpolitiskt program

och dess innehåll. Om kommunen saknar program, bör länsstyrelsen

stimulera utveckling av ett program, samt erbjuda handledning.

Länsstyrelsen får på så sätt också viktig information om kommunens

tillämpning av alkohollagen.

Varje restaurang bör ha en genomtänkt policy, bl.a. om hur ansvarsfull

servering av alkohol skall ske. Utbildning av personalen utgör en grund

för en sådan policy. Genom sådan utbildning stärks personalens sociala

ansvarstagande. Kommunen bör här kunna erbjuda utbildning i

ansvarsfull alkoholhantering för innehavare av serveringstillstånd och

deras personal.

Kommunen har också med stöd av lokal ordningsstadga möjlighet att

reglera på vilka platser alkohol får drickas i offentliga miljöer. Genom

den patrullering polisen genomför i offentliga miljöer och genom möj-

ligheten att beslagta alkohol hos minderåriga, bidrar polisen till att

begränsa tillgängligheten. Polisen bör även samverka med kommunen

när det gäller att motverka illegal alkoholhantering.

Tullens roll är fortfarande viktig och det är angeläget att tullen även

fortsättningsvis genomför kontroller för att beslagta och motverka illegal

alkoholinförsel - även om tillåten införselmängd har ökat avsevärt. Även

tullen bör prioritera införselkontroll av ungdomar och unga vuxna. När

beslag görs hos minderåriga bör kontakt tas med föräldrar.

8.6 Begränsning av marknadsföring av alkoholdrycker

m.m.

Regeringens bedömning: Med hänsyn framför allt till skyddet för

ungdomen bör åtgärder vidtas för att hindra att gällande alkohol-

reklamregler kringgås genom marknadsföring av alkoholhaltiga lätt-

drycker.

En särskild utredare bör tillkallas med uppgift att se över bl.a. möj-

ligheterna att begränsa alkoholindustrins sponsring inom idrotten.

Skälen för regeringens bedömning: Särskilda regler för marknads-

föring av alkoholhaltiga drycker till konsumenter finns i 4 kap. alkohol-

lagen (1994:1738). Reglerna omfattar endast alkoholdrycker, dvs.

drycker som innehåller mer än 2,25 volymprocent alkohol (jämför 1 kap.

3 § alkohollagen). Lättöl, lättglögg och lättcider är exempel på produkter

som inte är alkoholdrycker och som således inte omfattas av reglerna.

Alkoholdrycker får inte marknadsföras genom kommersiella annonser

i tidningar, radio eller TV. (Reklam för folköl får dock förekomma i

tidningar). Annonsförbudet är möjligt genom 1 kap. 9 § tryckfrihets-

förordningen (TF) och 1 kap. 12 § yttrandefrihetsgrundlagen (YGL), som

anger att den grundlagsskyddade yttrande- och tryckfriheten inte hindrar

att det i lag meddelas förbud mot kommersiell annons i den mån

annonsen används vid marknadsföring av alkoholhaltiga drycker.

Vid marknadsföring på annat sätt, dvs. på annat sätt än genom kom-

mersiell annons i tidningar, radio eller TV, ställs det i lagen upp ett krav

på särskild måttfullhet. Vad som är särskild måttfullhet har definierats

främst genom Konsumentverkets riktlinjer på området (KOVFS 1979:5

och 6). Bl.a. anses det inte som måttfullt med filmreklam eller direkt-

reklam. Sådan reklam är således förbjuden. Riktlinjerna innebär i princip

att alkoholreklam endast är tillåten på försäljningsställen för alkohol-

drycker samt i tidningar som tillhandahålls på sådana ställen.

Alkohollagen innehåller också en särskild bestämmelse om att

marknadsföring av alkoholdrycker inte får rikta sig särskilt till eller

skildra barn och ungdomar. Enligt motiven till bestämmelsen (prop.

1998/99:134 s. 178) kan marknadsföringen anses rikta sig särskilt till

barn och ungdomar om den har en sådan utformning att det kan antas att

barn och ungdomar lätt lägger märke till den och kan påverkas av den.

En återkommande kritik mot marknadsföringen av alkoholhaltiga

lättdrycker, och då framför allt marknadsföringen av lättöl, är att denna

är förtäckt eller indirekt reklam för alkoholdrycker. I en undersökning år

1995 tillfrågades 1 150 slumpmässigt utvalda TV-tittare vilken ölklass de

tänkte på när de såg reklam för lättöl. Resultatet blev att 42 procent

svarade lättöl, 22 procent mellan- och starköl, 17 procent folköl och elva

procent ingen alls . I detta sammanhang tillfrågades också 1 275 slump-

mässigt utvalda TV-tittare om vilken ölklass de blev sugna på när de sett

reklam för lättöl. Här svarade 33 procent mellan- och starköl, 28 procent

 ingen alls , 15 procent folköl och 15 procent lättöl. Resultatet av denna

enkät ger visst stöd för att reklamen för lättöl ger associationer till

starkare öl.

I betänkandet Alkoholreklam Marknadsföring av alkoholdrycker och

Systembolagets produkturval (SOU 1998:8) konstaterade 1996 års

alkoholreklamutredning att sambandet mellan marknadsföringen av lättöl

och starköl var uppenbar. Varumärkena och förpackningarna är ofta

identiskt eller snarlikt utformade för lättöl och starkare öl. Att reklamen

för lättöl påverkar försäljningen av starköl bekräftades enligt utredningen

också av en prisbelönt kampanj för lättöl hösten 1997.

Under år 1996 investerade de svenska bryggerierna stora belopp i

reklamkampanjer för lättöl; den sammanlagda summan uppgick till ca

120 miljoner kronor. En övervägande del av medlen, 81 procent,

användes för reklam i TV.

I nämnda betänkande presenterades förslag bl.a. till lagstiftnings-

åtgärder som syftade till att försvåra att den tillåtna marknadsföringen av

lättdrycker utnyttjades som indirekt reklam för alkoholdrycker. Ett av

förslagen var att det vid marknadsföring av alkoholhaltiga lättdrycker i

sådana kommersiella annonser som omfattas av det allmänna annons-

förbudet inte skulle få användas samma kännetecken som i sin helhet

eller till någon del är i bruk för en alkoholhaltig dryck eller är inarbetat

eller registrerat enligt varumärkeslagen för en sådan dryck.

Utredningens förslag behandlades i propositionen Vissa alkoholfrågor,

m.m. (prop. 1998/99:134). När det gällde de materiella reglerna för

marknadsföring av alkoholdrycker lade regeringen fram förslag om att

reglerna skulle föras över i huvudsak oförändrade från lagen (1978:763)

med vissa bestämmelser om marknadsföring av alkoholdrycker till

alkohollagen och att reglerna skulle kompletteras endast med den

bestämmelse om förbud mot marknadsföring som riktar sig särskilt till

barn och ungdomar.

I övrigt framhöll regeringen, i fråga om förändringar av alkohol-

reklamreglerna i sak, att den nuvarande lagstiftningen i huvudsak gällt

oförändrad sedan 1979 och att grunddragen var kända hos dem som

berörs samt att förändringarna i samband med import- och partihandels-

monopolens avskaffande, såvitt för regeringen var känt, inte på något

avgörande sätt påverkat lagstiftningens tillämpning. Det hade inte heller

visats att mängden alkoholreklam riktad till konsumenter skulle ha ökat i

någon nämnvärd utsträckning. Några påtagliga skäl att ändra grunderna

för lagstiftningen fanns därför inte enligt regeringen. Vidare konsta-

terades att branschen genom olika åtgärder tagit ett allt större ansvar för

att sprida information om alkoholens skadeverkningar och för att hindra

och motverka åtgärder som kan uppfattas som kringgåenden av alkohol-

reklamregleringen. Regeringen framhöll att den såg positivt på denna

utveckling och underströk att den utgick ifrån att vidtagna åtgärder från

branschens sida var uttryck för ett såväl långsiktigt som utökat åtagande.

Regeringen ansåg därför att det saknades skäl att genomföra några större

förändringar av de särskilda bestämmelserna om alkoholreklam.

Riksdagen antog regeringens förslag (bet. 1999/2000:SoU4, rskr.

1999/2000:42). Socialutskottet framhöll emellertid att det fick förutsättas

att regeringen skulle återkomma till riksdagen i frågan om det skulle visa

sig att branschens åtgärder, särskilt vad gäller indirekt reklam för starkare

öl, är otillräckliga.

Enligt regeringen har på senare tid, branschens egenåtgärdsprogram till

trots, reklamen för lättöl i TV allt mer utformats på ett sådant sätt att det

har varit uppenbart att målgruppen är ungdomar. I reklamen har såväl

idrottsstjärnor som andra, för ungdomar, populära och kända personer

förekommit. Det har också förekommit olika former av livsstils-

annonsering som ger starka associationer till annat än konsumtion av

lättöl. Enligt regeringen har de av branschen vidtagna egenåtgärderna

inte kommit att medföra en sådan utveckling som förutsattes i nämnda

proposition. Med hänsyn till detta och med beaktande av att ett av de

främsta syftena med alkoholreklamregleringen är skyddet för ungdomen

anser regeringen att det finns skäl att åter ta upp frågan om en reglering

av reklamen för de alkoholhaltiga lättdryckerna. Reglerna för mark-

nadsföring på alkoholområdet måste således enligt regeringens

bedömning även omfatta dessa drycker. Regeringens uppfattning är att

den sortens livsstilsannonsering där det råder förväxlingsrisk måste bort.

I sammanhanget måste emellertid det mål som är anhängigt i EG-dom-

stolen och som avser de svenska bestämmelserna om marknadsföring av

alkoholdrycker beaktas. I målet Konsumentombudsmannen mot Gourmet

International Products (mål C 405/98) har Stockholms tingsrätt begärt

ett s.k. förhandsavgörande av tolkningen av EG-fördragets artiklar om fri

rörlighet för varor och tjänster i förhållande till de förbud mot alkohol-

reklam som finns i den svenska lagstiftningen. Muntlig förhandling i

målet är utsatt till den 19 oktober 2000. Även den tillåtna mark-

nadsföringen i Sverige för alkoholhaltiga lättdrycker är föremål för

bedömning i målet. Det finns således skäl att avvakta EG-domstolens

utslag innan närmare förslag till åtgärder avseende den indirekta alkohol-

reklamen presenteras för riksdagen.

En med alkoholreklamen nära sammanhängande fråga är den om

alkoholbranschens sponsring av idrottsevenemang och idrottsklubbar.

Frågan är utomordentligt komplicerad och har inte heller varit föremål

för några närmare överväganden i utredningssammanhang. Regeringen

avser att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att närmare belysa

möjligheterna att minska alkoholbranschens inflytande över idrotten,

framför allt genom olika former av sponsring till inte minst

ungdomsidrotten. Utredaren kommer att få i uppdrag att närmare

överväga vilka åtgärder som kan vidtas för att minska förekomsten av

alkohol över huvud taget i samband med olika idrottsevenemang.

8.7 Fördjupad kompetens bland de yrkesgrupper som kan

förebygga alkoholskador

Regeringens bedömning: För genomförandet av den nationella

handlingsplanen behövs en väl utvecklad kompetens hos alla de som

arbetar med förebyggande insatser på olika nivåer i samhället. Folk-

hälsoinstitutet bör få i uppdrag att utarbeta ett förslag till fortbildning.

Skälen för regeringens bedömning: Representanter för både

kommuner och frivilligorganisationer har understrukit behovet av fort-

bildning. Regeringen anser att det under de senaste tio åren har hänt

mycket när det gäller insatser som syftar till att förebygga alkoholskador

samtidigt som de flesta som arbetar med förebyggande insatser är

självlärda. De har läst in forskningsresultat och beskrivningar av

förebyggande projekt som bedrivits i andra länder och prövat nya

modeller i praktiken. Idag saknas en normerande utbildning - trots att

förebyggande arbete på alkoholområdet utövas i de flesta av landets

kommuner och landsting. Dessutom betonas vikten av att förstärka de

förebyggande insatserna i många sammanhang och de lyfts fram som

svaret på hotet om ökande missbruk i framtiden. Definitionen av

begreppet förebyggande insatser är oklar, och olika betydelser

förekommer.

Det måste utvecklas en egen begreppsapparat som är specifik för det

drogförebyggande området. Det förebyggande arbetet bör drivas tvär-

sektoriellt. Därför är det viktigt att de som arbetar på preventionsområdet

också förstår andra aktörer och får kunskaper om andra aktörers förut-

sättningar, mål, mandat m.m. De yrkesgrupper som fortbildningen bör

riktas till är personal inom mödra- och barnhälsovård, förskollärare,

fritidspedagoger, lärare, personal inom socialtjänst, hälso- och sjukvård,

polis, frivilligorganisationer, företagshälsovård m.fl.

En viktig del av fortbildningen blir att lyfta fram vilka metoder som

har effekt, hur man systematiskt kan utvärdera och genomföra

verksamheter, projekt och program. Det är viktigt att målgruppsanpassa

alla insatser dvs. utgå från ett könsrollsperspektiv, etnisk tillhörighet etc.

Modernt drogförebyggande arbete måste ta intryck av flera samhälls-

sektorer än man vanligen hittills gjort. Det finns arenor (t.ex. arbetsliv)

och forskningsområden (t.ex. kommunikations- och aktionsforskning)

som inte uppmärksammats i tillräcklig grad.

För att den nationella handlingsplanen skall kunna genomföras behövs

en väl utvecklad kompetens hos alla som arbetar med förebyggande

insatser på olika nivåer i samhället. Folkhälsoinstitutet bör få i uppdrag

att utarbeta ett förslag till fortbildning.

8.8 Uppföljning av konsumtions- och skadeutvecklingen

Regeringens bedömning: Konsumtions- och skadeutvecklingen bör

med hänsyn till de förändringar som nu sker följas noggrant.

Månatliga nationella undersökningar för att följa konsumtions- och

skadeutvecklingen har nyligen påbörjats. För att bättre kunna följa

alkoholkonsumtionens och alkoholskadornas utveckling såväl på

nationell som lokal nivå bör Folkhälsoinstitutet få i uppdrag att ta

fram gemensamma indikatorer och statistik som gör att jämförelser

möjliggörs, från år till år och mellan olika kommuner.

Folkhälsoinstitutet bör lämna en utförlig lägesrapport till regeringen

våren 2003.

Skälen för regeringens bedömning: Eftersom det övergripande målet

för alkoholpolitiken ligger fast, dvs. att de sociala och medicinska skade-

verkningarna skall minskas, måste utvecklingen noggrant följas.

Kunskapen om utvecklingen av alkoholvanorna har varit bristfällig.

Detta beror bl.a. på att den registrerade konsumtionen endast är en del av

den faktiska konsumtionen. Dessutom har statistiken släpat efter. Därför

har en ny modell för återkommande (månatliga) mätningar inletts av

SoRAD. Dessa mätningar som inleddes den 1 juni i år syftar till att

snabbt ge en bild av den senaste månadens utveckling av den totala

konsumtionen i Sverige. Mätningarna omfattar både den registrerade och

den oregistrerade konsumtionen. Den oregistrerade samlas in genom

enkätundersökningar med frågor om privat införd alkohol, om illegal

alkohol och om hemtillverkning av vin och öl. Med illegal alkohol avses

främst svartsprit och insmugglat öl.

Med en huvudinriktning av alkoholpolitiken där det alkoholskade-

förebyggande arbetet framdeles främst skall ske på kommunal nivå blir

det viktigt att kommunen löpande har möjlighet att följa konsumtions-

och skadeutvecklingen i kommunen. Det blir därför nödvändigt att

förbättra den lokala statistiken när det gäller konsumtions- och skadeut-

veckling och också om möjligt ha för kommunerna gemensamma

indikatorer som möjliggör jämförelser kommuner emellan.

För att alkoholkonsumtionen och alkoholskadornas utveckling bättre

skall kunna följas bör en modell utvecklas som gör att de går att följa

såväl på nationell som kommunal nivå. Folkhälsoinstitutet skall därför

ges ett uppdrag att ta fram gemensamma indikatorer och statistik som gör

jämförelser möjliga på årsbasis på kommunal nivå.

8.9 Alkoholforskning

Regeringens bedömning: Alkoholforskningen bör förstärkas, bl.a.

för att ge ökade kunskaper om olika målgruppers dryckesmönster,

alkoholvanor samt resultat av vårdinsatser m.m.

Skälen för regeringens bedömning: Alkoholforskningen bör stimu-

leras att utveckla kunskap och metoder på de områden som prioriteras i

den nationella handlingsplanen. Det är viktigt att bättre än hittills följa

utvecklingen av alkoholkonsumtion, dryckesmönster och medicinska och

sociala alkoholrelaterade skador, såväl nationellt som lokalt. Ökad

kunskap behövs om effekter av olika alkoholpreventiva insatser liksom

om konsekvenserna av ändrade införselregler. Vidare behövs fördjupade

studier av alkoholkonsumtionens utveckling i olika målgrupper och olika

alkoholkulturer. Speciellt viktigt blir det att studera ungdomars

alkoholvanor och studera hur deras attityder och beteenden utvecklas,

sprids och påverkas av olika faktorer. Forskning rörande målgrupper som

befinner sig i extrema risksituationer är också angelägen. Det gäller

gravida missbrukare och missbrukare i akut livshotande situationer samt

ungdomar som hamnat i missbruk och kriminalitet. Det är särskilt viktigt

att hitta förebyggande insatser för dessa grupper som annars med stor

sannolikhet kommer att få stora problem och framgent förorsaka sam-

hället stora kostnader.

Forskning kring utvärdering av preventiva insatsers effekt samt

utveckla metoder vad gäller vårdinsatser är också angelägen. Även gem-

ensamma forskningsprojekt med andra EU-länder för att genomföra

jämförande undersökningar vad gäller alkoholproblemens omfattning och

utveckling behövs. Forskningen behöver främst förstärkas inom de

beteende- och samhällsvetenskapliga områdena.

En del forskning är nyligen påbörjad som kan bidra till en ökad kun-

skap inom de områden som prioriterats. Folkhälsoinstitutet har bl.a. ini-

tierat ett stort forskningsprojekt i vilket man utvärderar ett brett upplagt

preventionsprojekt i två kommuner - Kumla och Trelleborg. Resultatet av

utvärderingen skall spridas så snart det har redovisats. Centrum för

alkohol- och drogforskning (SoRad) fick i mars år 2000 medel för att

finansiera ett forskningsprogram om alkohol inriktat på följande fyra

projekt.

- Utvärdering av olika behandlingsprogram för människor med

alkoholproblem i Stockholms län.

- En omfattande undersökning av alkoholproblem i den vuxna svenska

befolkningen.

- Trender och konsumtionsmönster i svenska ungdomars subkulturer.

- Tillgångens betydelse för alkoholskadeutvecklingen.

Vid sidan av dessa forskningsprojekt finns behov av fördjupade kun-

skaper inom nedan redovisade områden. Regeringen avser därför ta

initiativ till ökad forskning inom bl.a. följande områden.

Vilka dryckesmönster uppvisar unga?

Den traditionella alkoholforskningen har fokuserat på alkoholkonsumtion

kontra avhållsamhet och olika dryckesnivåer. En utvidgning bör ske, så

att man uppmärksammar olika dryckesmönster och även följer minder-

årigas inköp av alkohol. Dessutom bör man kartlägga i vilka samman-

hang ungdomar dricker, rådande normer och värderingar om drickande

och berusning. Man måste också beakta kön, ålder, socialgrupp,

yrkestillhörighet, fritidsvanor och etnisk tillhörighet. En fördjupning bör

också göras beträffande ungdomsgrupper som dricker mycket och som

berusar sig ofta.

Det hittills välkända skademönstret kan komma att förändras av den

nuvarande trenden att kombinera alkohol med andra droger. Det är

viktigt att undersöka sambandet mellan alkohol och andra droger i

Sverige.

Hur kan det individuella ansvarstagandet ökas?

Det kommer att bli nödvändigt att individers ansvar för hur mycket han

eller hon dricker ökar. Detta måste ske i takt med att vissa av de hittills-

varande möjligheterna att begränsa tillgången minskar. Fördjupade

kunskaper om vad som kan öka det individuella ansvarstagandet behövs

för att det skall gå att bygga upp livskraftiga strategier på lokal nivå.

Hur kan en aktiv policy på en arbetsplats eller högskola förhindra

problem?

Vid sidan av det individuella ansvarstagandet kan en aktiv policy inom

olika arenor verka skyddande. Därför krävs fördjupade kunskaper om hur

en policy kan påverka det individuella dryckesmönstret.

Hur förhindrar alkoholrestriktioner och kontroll uppkomsten av

problem?

I Sverige, Finland och Norge finns utvärderingar av fluktuationer i

alkoholförsäljningen relaterade till väsentliga förändringar i samhällets

kontrollsystem. Sådana förändringar bör studeras närmare på lokal nivå.

En kartläggning av metoder och arbetssätt för att upprätthålla

åldersregler vid försäljning av folköl är exempel på sådant som bör

studeras liksom hur insatser mot berusning, våld och andra problem på

barer och restauranger och vid utomhusarrangemang påverkar

alkoholproblemens omfattning och de problem som kan uppstå i

grannskapet.

Hur förhindrar en samlad satsning i en kommun uppkomsten av

problem?

I början av 1990-talet genomfördes en jämförelse mellan tre kommuner

när det gäller långsiktiga preventiva insatser och effekter på hälsan.

Förslagsvis avsätts medel för att genomföra en sådan studie, med två

deltagande kommuner. Vissa av kommunerna skall använda de metoder

vi vet har effekt inom skolan, på arbetsplatser, föräldrar/barn-dialog,

kontroll av åldersgränser i livsmedelsbutik eller på restauranger etc. Kon-

trollkommunerna genomför ingen samlad satsning.

Vilka reaktioner möter problemdrickande hos omgivningen?

Hur reagerar familjemedlemmar, vänner och arbetskamrater på någon

som har ett problematiskt dryckesbeteende? Studier inom detta område

bör kunna ge svar på frågan om hur man på ett effektivt sätt bemöter ett

problematiskt drickande. Sådan respons kan vara effektiv, men svensk

forskning saknas på området.

Identifikation av storkonsumenter inom psykiatrin och socialtjänsten

Patienter som kommer i kontakt med den psykiatriska vården dricker mer

än andra. Sekundärpreventiva insatser har tidigare inte prövats inom den

psykiatriska vården. Den avgiftning och behandling som erbjuds

innehåller ofta rehabilitering i samarbete med andra t.ex. socialtjänsten.

Med kännedom om olika metoders effektivitet bör dock forsknings-

baserade metoder för identifikation av storkonsumtion och utveckling av

sekundärpreventiva insatser ytterligare utvecklas. Liknande metoder bör

också utvecklas och systematiskt användas inom socialtjänsten.

Internationell jämförande forskning

Litteraturen inom alkoholforskningen är internationell, vilket har varit

välgörande för det förebyggande alkoholpolitiska arbetet. Vi behöver

tillgång till jämförande studier mellan Nord- och Sydeuropa med

avseende på förväntningar och erfarenheter av storkonsumtion och berus-

ningsdrickande med flera variabler.

9 Generella insatser för olika målgrupper

På kommunal nivå bör ett långsiktigt förebyggande arbete drivas med

tonvikt på primärpreventiva insatser och på tidiga stöd- och vårdinsatser.

Som tidigare nämnts bör insatser för barn och ungdom och stor-

konsumenter prioriteras de närmaste åren. En genomgång av prioriterade

områden följer nedan, uppdelad på insatser för barn och ungdom och

insatser för vuxna.

9.1 Generella insatser för barn och ungdom

Insatser som syftar till att stödja barn och ungdom delas in i generella

insatser och stödinsatser för riskgrupper och personer med riskbeteende.

Stödinsatser för riskgrupper redovisades under avsnitt 8.2 och nedan

redovisas de mer generella insatserna.

Regeringens bedömning: Insatser som syftar till att förhindra att barn

och unga använder alkohol bör stärkas och utvecklas. Debutåldern för

alkoholkonsumtion måste skjutas upp. Folkhälsoinstitutet bör ges i

uppdrag att i samverkan med Skolverket och i samråd med Svenska

kommunförbundet analysera vilka insatser som kan vidtas för att

stärka den alkoholskadeförebyggande verksamheten i skolan. Åtgär-

derna kan bland annat riktas till skolledare, lärare, fritidspedagoger.

Skälen för regeringens bedömning: Tidig debut och hög alkohol-

konsumtion i ungdomsåren kan på längre sikt leda till både stor-

konsumtion och alkoholproblem, och på kort sikt till omedelbara skador

som t.ex. förgiftning, olyckor och våld. De som använder alkohol för att

dämpa problem kan dessutom lägga grunden till ett sätt att lösa problem

som de för med sig in i vuxenlivet.

Då drivkraften för många ungdomar att dricka alkohol är stark och en

tidig alkoholdebut kan leda till stora problem, är det viktigt att försöka

förhindra en negativ utveckling och forma relevanta strategier utifrån de

samlade kunskaper som finns. Ett stöd för det alkoholskadeförebyggande

arbetet ges i regeringens ungdomspolitik, vars syfte är att genom sektors-

övergripande målstyrning förbättra ungdomars livssituation.

Ungdomar kommer med stor sannolikhet att bli en av de mest utsatta

grupperna om alkoholkonsumtionen ökar i samhället. Lägre priser på

alkohol lockar ungdomar, och ökade problem kommer troligen främst att

drabba ungdomar som redan i dag dricker mycket.

Representanter från kommuner, frivilligorganisationer m.fl. har under-

strukit vikten av att skjuta upp alkoholdebuten. Regeringen anser också

att insatser som bidrar till att skjuta upp alkoholdebuten är bland de allra

viktigaste åtgärderna. Ungdomarnas egna engagemang är en viktig resurs

i det alkoholskadeförebyggande arbetet som måste tas till vara. När det

gäller insatser för att förhindra tidig debut och hög alkoholkonsumtion i

ungdomsåren är det av stor vikt att ungdomars behov av självständighet

och rätt till inflytande och delaktighet beaktas.

När det gäller insatser för barn och ungdom är det viktigt att verka

både för minskad tillgång till alkohol och minskad efterfrågan.

Att begränsa tillgången har sedan länge varit en grundsten i alkohol-

politiken, och den är särkilt betydelsefull när det gäller att skydda ung-

domar - och i synnerhet ungdomar i riskzon.

9.1.1 Tillgång till alkohol

Ett problem när det gäller att begränsa tillgången på alkohol för ungdom

är den bristfälliga ålderskontrollen vid försäljning av folköl i livsmedels-

affärer. Där kan tillgängligheten minskas genom att kommunen i

samarbete med polisen skärper tillsynen av hur man upprätthåller ålders-

gränser vid folkölsförsäljning samt utvecklar samverkan med

näringslivet.

Kommunen måste också ha en fungerande tillsyn över servering på

restaurang, och Systembolaget bör även fortsättningsvis prioritera ålders-

kontrollen. Genom information bör äldre kamrater, syskon och föräldrar

få större insikt om skälet till att de inte bör langa alkohol till minderåriga.

Vidare vill regeringen särskilt fästa uppmärksamheten på problemen

med att det förekommer olika åldersgränser för män respektive kvinnor

på restauranger och diskotek. En konsekvens av att unga män stängs ute

kan bli ökad alkoholkonsumtion i icke kontrollerade former samt ökat

våld på gator och torg. Regeringen har inlett diskussioner med branschen

i denna fråga och överväger nu vilka åtgärder som bör vidtas.

Skärpt tillsyn vid försäljning av folköl

Det finns många rapporter om problem som har orsakats av att ungdomar

under 18 år har kommit över och druckit sig berusade på folköl. Minder-

åriga har varit inblandade i våldsincidenter och misshandel under

berusning av folköl. Den folköl de druckit har de i viss utsträckning,

lyckats köpa i livsmedelaffärer, men främst fått genom langning från

äldre kamrater. Representanter från Rikspolisstyrelsen och många av fri-

villigorganisationerna understryker problemet och pekar på behovet av

att begränsa tillgången på folköl för ungdom. Vissa frivilligorga-

nisationer anser att det beskattade ölet (det med mer än 2,8

volymprocent) endast borde säljas av Systembolaget.

Alkoholutredningen föreslår i sitt betänkande Bestämmelser om alko-

holdrycker (SOU 2000:59) att rätten att sälja folköl tydligare skall

begränsas till egentliga matvarubutiker. Dessa bör dessutom åläggas

skyldighet att utarbeta särskilda egentillsynsprogram. Dessa program bör

bl.a. klargöra hur personalen skall få information om alkohollagens

bestämmelser samt vilka rutiner som skall tillämpas vid försäljning av

folköl. Ansvaret och formerna för ålderskontrollen bör särskilt

behandlas. Programmet kan också ange en försäljningsansvarig person

som fyllt 18 år, vars uppgift är att finnas till hands vid eventuella

problem vid försäljningen av folköl. Kontroll av egentillsynsprogrammet

kan samordnas med den kommunala livsmedelstillsynen, men även utfö-

ras inom annan kommunal verksamhet.

Alkoholutredningens förslag är för närvarande ute på remiss och

förslag som är baserade på utredningen avser regeringen att återkomma

till i en proposition till riksdagen under våren 2001.

Intensifierade insatser mot langning

De undersökningar, som gjorts när det gäller langning av alkohol till

ungdomar, visar att det främst är äldre syskon och kamrater som langar

till minderåriga.

Enligt alkohollagen har man inte rätt att överlåta alkohol till ungdom

under 18 år annat än för förtäring på stället , dvs. förtäring i vuxens

sällskap. Alkoholutredningen föreslår en skärpning av lagen, som innebär

att man inte heller skall ha rätt att bjuda minderåriga för förtäring på

stället, om detta sker i mer än obetydlig omfattning. Alkoholutredningens

förslag är, som ovan nämnts, föremål för remissbehandling, varför

regeringen avser att återkomma även i denna fråga i en proposition till

riksdagen under våren 2001.

Systembolaget har under de senaste åren genomfört en rikstäckande

kampanj mot kompislangning, där bl.a. filmer med langning som tema

har sänts i flera TV-kanaler. Det finns dock ett behov av förstärkta

insatser på lokal nivå för att effektivare begränsa tillgången på folköl för

minderåriga.

9.1.2 Föräldrar

I flera kommuner har lovvärda insatser gjorts som syftar till att stimulera

föräldrar att tala med sina barn om alkohol och alkoholkonsumtion. Även

om föräldrarna dricker alkohol själva, är det viktigt att de lyfter fram att

ungdom inte tål alkohol på samma sätt som vuxna och vilka

konsekvenser konsumtion i tidiga år kan få.

Många föräldrar behöver hjälp för att närma sig ämnet och för att

kunna föra en dialog med sina barn. Somliga behöver också hjälp med

argument för att det inte gynnar deras barn att bjuda på alkohol i hemmet

- eller skälen till att vuxna inte skall langa. Många skolor tar upp dessa

diskussioner på föräldramöten, vilket kan vara framgångsrikt, eftersom

föräldrarna då kan stödja varandra och komma överens om gemensamma

ställningstaganden, och därmed lättare stå emot argumentation från

barnen. Att erbjuda föräldrar att föra dessa diskussioner i skolan ger ett

särskilt betydelsefullt stöd till ensamföräldrar.

I många skolor behövs en högre grad av kontinuitet när det gäller

diskussioner med föräldrar i denna fråga. Vissa skolor har redan bestämt

att varje år genomföra föräldramöten om alkohol med dem som har barn i

årskurs 7.

Det är här även viktigt att uppmärksamma problemet med hur man når

föräldrar med egna missbruksproblem. Vanligtvis har skolan svårt att nå

dessa föräldrar då de ofta inte kommer på föräldramöten.

9.1.3 Skolan

Undervisningen

Alla i den nationella ledningsgruppen, alla frivilligorganisationer och de

flesta kommuner som kommit in med synpunkter har pekat på skolans

viktiga roll när det gäller att påverka elevernas framtida alkohol-

konsumtion och drogvanor. Regeringen delar den bedömningen.

Att ge möjlighet till samtal och diskussion är ett sätt att komma till tals

om livsfrågor, där tobak, alkohol och narkotika kan vara en del av

samtalet. Sådana samtal och diskussioner kan också röra andra mer nära-

liggande teman i ungdomarnas vardag, och där diskussioner om varför

man berusar sig kan ingå på ett naturligt sätt. Alkoholen fyller flera olika

funktioner under ungdomstiden. Därför bör det förebyggande arbetet

hitta alternativ till ungdomsdrickande, t.ex. aktiviteter som främjar

drogfri sammanhållning och vänskap.

Skolan har ett antal styrdokument. De målsättningar som anges i dem

är övergripande och skall omvandlas till lokala, utvärderingsbara mål på

varje skola. Skollagen anger att skolan skall främja elevernas harmoniska

utveckling till ansvarskännande människor och samhällsmedlemmar.

Enligt läroplanen skall skolan ansvara för att eleverna inhämtar och

utvecklar sådana kunskaper som är nödvändiga för varje individ och

samhällsmedlem. Eleven skall ha grundläggande kunskaper om förutsätt-

ningarna för en god hälsa samt ha förståelse för den egna livsstilens

betydelse för hälsan och miljön. Detta är ett arbete som inte kan

rubriceras som ett eget skolämne. Det rör sig snarare om ett

kunskapsområde som berör samtliga aktiviteter och ämnen i skolan.

Rektor ansvarar enligt läroplanen för att ämnesövergripande kunskaps-

områden som till exempel risker med tobak, alkohol och andra droger

integreras i undervisningen i olika ämnen.

Skolverket gjorde under höstterminen 1999 en kvalitetsgranskning av

skolans undervisning om tobak, alkohol och andra droger, som redovisas

i rapporten Undervisningen om tobak, alkohol och droger i januari

2000 . Granskningen omfattar 55 grundskolor och 27 gymnasieskolor.

Inspektörerna kom fram till att de största bristerna i undervisningen om

tobak, alkohol och andra droger är brister i målformuleringar, upp-

följning av arbetet, kompetensutveckling för personalen, elevmedverkan

och samverkan med föräldrar och det övriga närsamhället.

Elevperspektivet bör få en mer framträdande roll i skolans alkohol-

förebyggande arbete. Eleverna efterfrågar mer undervisning om droger

och utrymme för diskussioner och erfarenhetsutbyte. Det bör också

finnas tydliga och utvärderingsbara lokala mål även för denna

undervisning.

Det ingår i skolans uppgifter att vara hälsofrämjande, vilket framgår av

läroplanen och kursplanerna i till exempel biologi. Att integrera fakta om

alkohol och andra droger i ett bredare hälsoperspektiv är en bra strategi.

Då blir det också naturligt att förstärka elevernas positiva sidor, och ta

upp beteenden som hotar hälsan. Det finns skäl att peka på sambanden

mellan tobak, alkohol och övriga droger. Nästan nio av tio rökare dricker

alkohol. En förskjutning från risktänkande och hotbilder mot faktorer

som stärker hälsan är Skolverkets inriktning idag. Man talar om frisk-

områden snarare än riskområden. Förskjutningen innebär att fakta-

förmedlingen tonas ned till förmån för en pedagogik där barn och

ungdomars vardagsliv och egna frågor är utgångspunkten. I utredningen

Från dubbla spår till Elevhälsa (SOU 2000:19) sägs att hälsounder-

sökningen inte borde handla om att utveckla sunda barn, utan snarare om

att utbilda barn att förstå hälsans värde och öka elevernas handlingskom-

petens. Fyra element anges som bidrar till handlingskompetens:

- insikt om sambandet mellan individ, hälsa och samhälle

- engagemang

- geist och livsglädje

- visioner samt erfarenhet att handla.

Skolverket har nyligen tagit fram bl.a. ett referensmaterial som

skolorna kan använda i den undervisning som rör tobak, alkohol,

narkotika och andra droger. Man vet inte var trappstegen är i livet - per-

spektiv på tobak, alkohol och narkotika . Materialet riktar sig främst till

personal inom skolan.

Nationella folkhälsokommittén för fram utvecklingen av hälso-

främjande skolor som ett sätt att förbättra hälsan för barn och ungdom.

The European Network of Healthpromoting Schools (ENHPS) är ett

europeiskt skolhälsoprojekt med drygt 40 deltagande länder. Utveck-

lingen av hälsosamma skolor drivs i samverkan mellan Europarådet, EU

och WHO:s Europakontor. De länder som gick med i projektet fick tolv

punkter att arbeta efter. En av punkterna var att öka självkänslan hos

eleverna. Den teoretiska plattformen bygger på Aaron Antonovskys

begrepp känsla av sammanhang (KASAM). Överfört till skolans verk-

samhet innebär det att göra skolan meningsfull, hanterbar och begriplig,

dvs. att stärka och utveckla det som är bra, bland annat elevdemokratin.

Folkhälsoinstitutet har erbjudit skolor att få vara med i ett nätverk för

att utveckla hälsoskolor. 700 skolor har anmält sig. Skolornas kontakt-

personer får regelbundet råd om hur man startar och vidmakthåller ett

hälsofrämjande arbete, nya forskningsrön, utbildningsmaterial och goda

exempel. Som hjälp och stöd att komma igång har skolorna regionala

kontaktpersoner.

Rektor har ansvaret för det hälsofrämjande arbetet i skolan - med den

självklara målsättningen att förebygga missbruk - där diskussioner kring

alkohol och andra droger har en självklar plats.

Elevhälsans roll

All personal i skolan har såväl ett eget som ett gemensamt ansvar för att

skolan främjar elevers lärande och utveckling. Kunskap om hälsans

villkor, förebyggande av ohälsa och hälsofrämjande insatser finns hos

olika yrkeskategorier som arbetar i skolan: skolsköterskor, skolläkare,

skolpsykologer, skolkuratorer, studie- och yrkesvägledare och special-

pedagoger. Nuvarande skollag anger att medicinsk kompetens genom

skolläkare och omvårdande kompetens genom skolsköterska skall finnas

inom skolhälsovården. Elevvårdsutredningen föreslår i sitt betänkande,

SOU 2000:19, att det av skollagen bör framgå att yrkeskategorier med

medicinsk, psykologisk, social, studie- och yrkesvägledande samt

specialpedagogisk kompetens skall finnas tillgänglig för elever och

föräldrar (i frågor som rör deras barns skolgång) liksom för lärare,

arbetslag och skolledning. Elevhälsans personal skall dessutom handleda

och ge konsultation till skolans lärare liksom utreda enskilda barns behov

av särskilt stöd.

Alkoholpolicy i skolan

Vid sidan av den rena undervisningen är det värdefullt om skolor

utarbetar riktlinjer (alkoholpolicy) för hur man förebygger problem, i

vilka situationer skolan skall agera, vem som skall agera och på vilket

sätt. Det är särskilt viktigt att följa upp skolk i skolan. En sådan policy

bör omfatta hela skolan, såväl elever som lärare. För skolpersonalen är

arbetsgivaren, i enlighet med arbetsmiljölagen och föreskriften om

anpassning och rehabilitering, skyldig att ta fram en alkoholpolicy för

den anställda personalen som årligen bör följas upp.

9.1.4 Mötesplatser

Ungdomar värderar sin fritid högt och deras fritidsintressen förändras

ständigt. Oavsett fritidsintressen uttrycker många ungdomar ett behov av

flera mötesplatser och träffpunkter. Särskilt ungdomar på högstadiet

uppger att de saknar lokaler, platser utanför bostaden där de kan träffa

sina kompisar, lyssna på musik etc.

Satsningen på verksamhet i kommunerna för unga människor som inte

har någon föreningstillhörighet, bl.a. fritidsgårdar, bör stärkas. Ungdo-

marnas eget engagemang bör tas till vara genom att de själva får vara

med och utforma och driva verksamheter.

I vissa kommuner har dessutom nya former av fritidsverksamhet ut-

vecklats bl.a. ungdomens hus, med en annorlunda inriktning som ofta ger

möjlighet till en social fostran i en miljö som är drogfri och där andra

ungdomar och vuxna finns som förebilder. Att utbilda ungdomar till att

bli informatörer om risker med missbruk av droger och alkohol kan vara

en viktig del av detta arbete. Också inom den kommersiella restaurang-

sektorn är det viktigt att alkoholfria alternativ för ungdomar utvecklas.

9.1.5 Ungdomsmottagningar

I många kommuner finns ungdomsmottagningar. De har för många

ungdomar en viktig funktion även när det gäller att tala om alkohol. På

ungdomsmottagningarna har ungdomarna möjlighet att tala med någon

annan vuxen än de egna föräldrarna om viktiga frågor. Vissa ungdoms-

mottagningar bjuder in till olika temadiskussioner, men det finns också

möjlighet till individuella samtal. Ungdomsmottagningarna är ofta

kopplade till vårdcentraler och ansvaret är gemensamt för kommuner och

landsting. De ger bl.a. preventivmedelsrådgivning och information om

sex och samlevnad och könssjukdomar. Deras uppgifter har dock mer

och mer kommit att inrikta sig mot att ge psykosocialt stöd till ungdomar.

9.1.6 Föreningslivet

Föreningar bör i möjligaste mån ha en klar policy i alkoholfrågor. Av den

bör det framgå att all verksamhet där minderåriga deltar, inklusive resor

och föreningsfester, är alkoholfri och att vuxna som deltar beaktar detta.

Inom föreningsrörelsen finns möjlighet att utvecklas och umgås med

jämnåriga kamrater. Föreningslivet har en viktig fostrande roll och kan

utgöra ett kompletterande stöd om man t.ex. har besvärliga hemför-

hållanden.

9.1.7 Idrott

Idrott är viktig för många människor. Attityder och beteende inom

idrotten påverkar starkt de enskilda individerna.

Barn och ungdom under 18 år bör få möta en trygg och alkoholfri

idrottsmiljö. Medlemmarna i de olika föreningarna bör informeras om

hur alkohol påverkar idrottsprestationen, säkerheten och den sociala

miljön. Klubbarna skall erbjuda en säker och stödjande miljö för enskilda

idrottsutövare och deras familjer. Därför bör alkohol inte drickas i sam-

band med idrott. Idrottsklubbarna bör också ha en restriktiv hållning till

samarbetsavtal som är förknippade med annonsering på tröjor, i synner-

het när det gäller ungdomar under 18 år. För att komma till rätta med

detta, kan kommunerna uppmuntra idrottsföreningar som får ekonomiskt

stöd att ha en alkoholpolicy för hur föreningen skall förhålla sig när det

gäller idrott och alkohol. Staten och idrottsrörelsen bör gemensamt verka

för att idrott bedrivs i en alkoholfri miljö

9.1.8 Drogfria nöjen

Fältarbetare, som arbetar uppsökande kan knyta tidiga kontakter och

förhindra att problemen växer i offentliga miljöer. Då många kommuner

har minskat antalet fältarbetare minskar möjligheten till tidigt stöd.

Att erbjuda ungdomar under 18 år mötesplatser är grundläggande i ett

drogförebyggande arbete. Arbetet med att utveckla drogfria nöjesmiljöer

är eftersatt i många kommuner, eftersom sådan verksamhet sällan varit

kommersiellt lönsam. Regeringen vill uppmuntra fler kommuner att ta

initiativ till sådana verksamheter. Ungdomarna själva bör i sådana fall få

delta i planering och utformning av lokalerna, och ha ett praktiskt ansvar

för verksamheten.

9.2 Generella insatser för vuxna

Regeringens bedömning: Generella insatser riktade till vuxna har en

god effekt på såväl vuxna som deras barn. Socialstyrelsen bör få i

uppdrag att i samråd med Folkhälsoinstitutet och Arbetslivsinstitutet

utveckla metoder för hur andelen primärvårds- och företagshälso-

vårdspersonal som genomgår fortbildning om alkohol kan öka.

Skälen för regeringens bedömning: Insatser för vuxna kan delas in i

insatser för unga vuxna (vanligen åldersgruppen 18 25 år) och insatser

för övriga vuxna. Insatser för unga vuxna bör prioriteras eftersom de som

grupp har den högsta alkoholkonsumtionen och eftersom de i hög ut-

sträckning är förebilder för de lite yngre. De behöver ökad kunskap om

hur mycket man kan dricka utan att ta skada, och om riskerna med

berusningsdrickande. Den här gruppen kan nås i offentliga miljöer, på

restauranger, på högskolor eller i arbetslivet. Arbetslösa kan nås genom

arbetsförmedling eller socialtjänst.

Offentliga miljöer skall vara säkra att vistas i för allmänheten. Därför

finns goda motiv till att verka för att offentliga miljöer skall vara så fria

som möjligt från alkohol och därigenom från det våld och den

skadegörelse som berusade personer kan orsaka. Det gäller

bostadsmiljöer och miljöer där många personer träffas för att t.ex. delta i

eller titta på sportevenemang eller delta i fritidsaktiviteter. Kommunerna

har, i enlighet med den lokala ordningsstadgan, möjlighet att förbjuda

förtäring av alkohol på allmän plats.

Eftersom restauranganställda är en riskgrupp på grund av tillgången på

alkohol vore det önskvärt att restaurangerna också hade riktlinjer för

förebyggande av alkoholskador bland den egna personalen. Inom ramen

för ett sådant policyarbete bör utbildning av hela personalen ingå.

Sveriges Hotell- och Restaurangföretagare (SHR) har inlett ett lovvärt

arbete för att stimulera restauranger att utveckla sådana riktlinjer.

Drygt 80 procent av den arbetsföra befolkningen finns i arbetslivet. De

flesta storkonsumenter har arbete, bara en liten andel av

storkonsumenterna finns utanför arbetslivet. På arbetsplatser finns många

motiv för att utveckla ett alkoholskadeförebyggande arbete. En säker och

trygg arbetsmiljö är en viktig förutsättning för hög produktion av hög

kvalitet, dvs. en bra förebyggande verksamhet lönar sig för arbetsgivaren

även rent ekonomiskt sett. Till dessa motiv kommer att arbetsgivaren

enligt arbetsmiljölagen är skyldig att förebygga ohälsa och olycksfall och

att utarbeta en skriftlig alkoholpolicy som också reglerar bruket av

alkohol på arbetsplatsen. Den ökade stressen i arbetslivet kan bidra till

ökade alkoholproblem. Långvarig stress är skadlig framför allt när den

kombineras med maktlöshet. Stress kan leda till ångest och depressioner,

och till att man lättare fastnar i ett beroende av exempelvis alkohol. Nya

forskningsresultat visar att den som dricker alkohol för att koppla av vid

stress, snabbare utvecklar ett beroende. Dessutom har vissa yrkesgrupper

tillgång till alkohol på arbetsplatsen, eller stor representation. Nya

trender utvecklas i synnerhet på ungdomstäta arbetsplatser, där man ofta

arbetar många timmar, kopplar av med några öl, och sedan fortsätter

arbetet.

I det sammanhanget finns ett naturligt tillfälle att också diskutera hur

mycket man kan dricka utan att kroppen eller psyket påverkas negativt.

På detta område har arbetsmarknadens parter engagerat sig och inom

ramen för Alna (Arbetslivets egen organisation i alkohol och drogfrågor)

utvecklat metoder i det förebyggande arbetet. På vissa ungdomstäta

arbetsplatser i nya branscher är det särskilt viktigt att utveckla för-

hållningssätt som förebygger problem. Inom Alna har metoder att

diskutera dessa frågor med unga medarbetare utvecklats.

På högskolor och inom studentlivet dricker ungdomarna av tradition i

regel ofta och mycket. Många ungdomar kommer där för första gången i

kontakt med miljöer där regelbunden alkoholkonsumtion förekommer.

Det är ofta under dessa år som de framtida alkoholvanorna grundläggs.

Studerande vid universitet och högskolor blir allt fler och utgör ungefär

hälften av alla ungdomar i åldern 18 25 år. Folkhälsoinstitutet har i sam-

verkan med Systembolaget och Sveriges Förenade Studentkårer (SFS)

initierat konferenser med högskolorna i syfte att förebygga

alkoholskador.

Insatser inom företagshälsovården, primärvården och hälso- och

sjukvården

Inom företagshälsovård och primärvård kan en dialog om dryckes-

mönster föras vid allmänna hälsoundersökningar och i samband med

problem som kan påverkas av hög alkoholkonsumtion. Det borde vara

lika naturligt för läkare och sjuksköterskor att diskutera alkohol-

konsumtionens påverkan på hälsan som att diskutera matvanors, och

motionsvanors påverkan. Tyvärr sker detta inte systematiskt och en fort-

bildning av företags- och primärvårdsläkare, sjuksköterskor och

beteendevetare är viktig för att de skall kunna genomföra en bra dialog

som leder till förändring. Dialogen bör inte syfta till att få någon att

erkänna att han eller hon dricker för mycket utan till att alla skall reflek-

tera över hur mycket de dricker. Självreflektion är ofta första steget i en

förändringsprocess.

Flera försöksverksamheter har visat att enkla metoder i primärvården

kan leda till minskad alkoholkonsumtion. Socialstyrelsen bör därför få i

uppdrag att i samråd med Folkhälsoinstitutet och Arbetslivsinstitutet

utveckla metoder och initiera utbildning inom detta område för läkare,

sjuksköterskor och annan personal inom företagshälsovården och primär-

vården. Fortbildningen bör följas upp av en utvärdering.

9.2.1 Trafik och alkohol

Regeringens bedömning: Insatserna för att minska antalet alkohol-

relaterade olyckor i trafiken, till lands och till sjöss bör förstärkas.

Vägverket bör få i uppdrag att utreda vilka åtgärder som behöver

vidtas för att bättre kunna registrera alkoholrelaterade olyckor. Polisen

bör fortsatt i sin trafikövervakning prioritera arbetet mot trafik-

nykterhetsbrotten.

Skälen för regeringens bedömning: Vägverket har i en beräkning

visat att andelen rattfyllerister skulle öka med 11 procent och andelen

dödsfall i trafiken med 8 procent om den totala alkoholkonsumtionen

skulle öka med 1 liter ren alkohol per invånare 15 år och äldre.

Sverige är ett föregångsland när det gäller forskning om alkohol och

trafik. Svenska studier har bl.a. visat på en tydlig försämring av

körförmågan redan vid mycket låga alkoholhalter (under 0,5 promille).

Sverige är också sedan länge ett av de ledande länderna i världen när det

gäller trafiknykterhet. Detta beror bl.a. på den låga promillegränsen, 0,2

promille, vilken är den lägsta inom EU.

Antalet trafiknykterhetsbrott minskade stadigt under åren 1996 1998

men ökade under 1999:

- 1998 rapporterades 13 398 brott varav 718 drograttfylleri

- 1999 rapporterades 14 361 brott varav 1717 drograttfylleri.

Vägverkets resurser för insatser mot trafikonykterhet har på senare tid

minskat. De 20 miljoner kronor som i mitten av 90-talet fanns till insatser

för trafiknykterhet har nu reducerats till två miljoner kronor.

I trafiken utgör alkoholen en av de allra viktigaste olycksskapande

faktorerna. Cirka 20 procent av de bilförare som dödas i trafiken är på-

verkade av alkohol och ca 40 procent av de gående som dödas i trafiken

är alkoholpåverkade. Statistiken över antalet onyktra som skadas i

trafiken är dock bristfällig, vilket även gäller det antal som dödas eller

skadas av onyktra förare.

Hälften av samtliga bilförare som ertappas med för hög promillehalt

har alkoholproblem, och nästan tre fjärdedelar av dem med en nivå över

en promille. Det är därför viktigt att vårdinsatser riktas mot denna grupp.

En bedömning av beroendet skall göras innan körkortet återlämnas.

Sedan år 1994 har polisens särskilt avdelade resurser för trafiköver-

vakning dragits ned, samtidigt som produktiviteten i polisarbetet har

ökat. Antalet genomförda utandningsprover har minskat med nästan

hälften jämfört med 1994, från 1,8 miljoner utandningsprover till drygt

en miljon. En ny bärbar utrusning för utandningsprov som bevis har

nyligen utvecklats. Den medför att utandningsprover som gäller som

bevismedel kan göras på plats och att antalet resor till vårdinrättningar

för blodprovstagning kan minskas. I de allra flesta fallen kan också

utredningen angående rattfylleribrottet färdigställas ute på kontroll-

platsen.

Enligt regeringen bör målet vara att minska antalet rattfylleribrott.

Polisens övervakning på området bör fortsatt vara en prioriterad uppgift.

Alkoholutandningsprover utgör ett viktigt inslag i den övervakningen.

Rikspolisstyrelsen har i sin preliminära planering för åren 2000 2003

uppmanat polismyndigheterna att överväga att genomföra utandnings-

prov vid varje polisiärt påkallat möte med trafikant. Strategin motiveras

utifrån ett förebyggande perspektiv. Om upptäcktsrisken är hög minskar

sannolikt antalet alkoholpåverkade förare.

Vägverket har påpekat att det nu finns tekniska hjälpmedel för att för-

hindra alkoholpåverkad körning. Sedan februari 1999 pågår en försöks-

verksamhet med s.k. alkolås i tre län. I dessa län kan rattfyllerister få

behålla sina körkort under villkoret att de under två års tid endast framför

fordon utrustade med alkolås. På frivillig basis genomförs ett försök med

alkolås i yrkestrafik. Cirka 100 taxibilar i Uppsala har utrustats med

alkolås, liksom 100 bussar och lastbilar i Dalarna. Vägverket anser att

alkolås bör krävas vid all offentlig upphandling av transporter och vid

upphandling av transporter av farligt gods och av transporter av skolbarn.

Regeringen anser att den utvärdering som för närvarande genomförs av

hur alkolåsen fungerat i försökslänen bör ligga till grund för ett senare

ställningstagande till en eventuell utökning av antalet bilar med alkolås.

Regeringen anser dock att krav på alkolås redan nu bör kunna övervägas

vid all offentlig upphandling av fordon och transporter av farligt gods

och fordon och transporter som transporterar skolbarn.

För säkerheten till sjöss finns regler i sjölagen (1994:1009). Där anges

bl.a. att den som framför ett fartyg så påverkad av alkoholhaltiga drycker

att det kan antas att han inte på ett betryggande sätt kan utföra vad som

krävs, skall dömas för sjöfylleri eller i förekommande fall för grovt sjö-

fylleri. Vid bedömande av om brottet är grovt skall det särskilt beaktas

bl.a. om gärningsmannen har haft en alkoholkoncentration på minst 1,0

promille i blodet eller 0,50 milligram per liter i utandningsluften. Det är

önskvärt att åtgärder vidtas för att minska sjöfylleriet. År 1999 tillsatte

regeringen en kommitté med uppgift att utreda om det finns anledning att

för hela eller någon del av sjötrafiken införa promillegräns för sjöfylleri

som inte är grovt. I samband med uppdraget skall utredaren också

analysera i vad mån möjligheterna att upptäcka och beivra sjöfylleri kan

underlättas och, om så är fallet, lämna förslag om på vilket sätt så kan ske

(dir. 1999:87). Uppdraget skall redovisas senast den 31 mars 2001.

Höga krav på reaktionsförmåga och omdöme gäller för lokförare och

piloter. För tågtrafiken gäller i järnvägssäkerhetslagen (1990:1157)

samma alkoholgräns för lokförare som för bilister, dvs. högst 0,2

promille. Dessutom stadgas i SJ:s hälsofordringar (SJF 200.4) att

missbruk av alkohol utgör hinder för säkerhetstjänst . Till säker-

hetstjänst räknas att framföra ett tåg. Enligt Luftfartsverkets Särskilda

tjänstgöringsbestämmelser för flygbesättningsmedlem vid såväl privat-

flyg som förvärvsmässig luftfart , gäller att ingen alkohol får förtäras de

närmaste 8 timmarna före flygning. Allmän regel är att piloter bör iaktta

stor försiktighet med alkoholdrycker, särskilt mellan 24 och 8 timmar

före flygning. Den som bryter mot Luftfartsverkets bestämmelser

riskerar att få sitt certifikat indraget.

Yrkeschaufförer kan påverkas genom att de har en alkoholpolicy på

arbetsplatsen, som reglerar vad som gäller, vem som skall förebygga och

vem som skall vidta åtgärder om problem uppstår. För att en policy skall

utgöra ett verkligt stöd bör också arbetsledare och fackligt aktiva få

särskild utbildning och alla anställda få ökad kunskap om innehållet i

policyn.

Alla elever som lämnar gymnasieskolan borde känna till hur alkohol

påverkar bilkörning. På körskolor bör frågan självklart tas upp.

9.2.2 Graviditet och alkohol

Regeringens bedömning: Insatser bör förstärkas och utvecklas för att

minska risken för att barn föds med skador förorsakade av moderns

alkoholkonsumtion under graviditeten. Folkhälsoinstitutet och Social-

styrelsen bör få i uppdrag att ta fram fortbildning för personal inom

mödrahälsovården inriktad på att höja kunskapen om sambandet

mellan alkoholkonsumtion och skador under graviditeten.

Skälen för regeringens bedömning: Beräkningar visar att det varje år

föds mellan 50 och 100 barn i Sverige med fetalt alkoholsyndrom (FAS)

och 100 till 200 barn med fetala alkoholeffekter (FAE). Beräkningarna är

statistiska skattningar och baseras inte på faktiska studier. Antalet

diagnosticerade fall av FAS och FAE är inte med nödvändighet

synonymt med den faktiska förekomsten. Detta orsakas förmodligen av

att diagnoskriterierna, förutom tillväxthämning, skador på centrala nerv-

systemet och missbildningar, även innefattar dokumenterat missbruk hos

modern under graviditeten. Skadebilden kan också ha andra orsaker än

alkoholmissbruk.

Kvinnor kan inte, av fysiologiska skäl, bryta ner alkohol lika snabbt

som män. Detta innebär att kvinnan blir mer berusad än mannen, om hon

och han dricker lika stora mängder alkohol. Kvinnor är alltså

 känsligare för alkohol, och får lättare alkoholskador av olika slag.

Kvinnorna står för ungefär en tredjedel av alkoholkonsumtionen. An-

delen storkonsumenter är störst i åldersgruppen 18 25 år - detta gäller

för såväl kvinnor som män. Andelen kvinnliga alkoholmissbrukare har

ökat; i dag är var femte missbrukare en kvinna. Några forskare uppskattar

att minst två till tre procent av samtliga kvinnor i Sverige har alkohol-

problem, och drygt en procent av de gravida kvinnorna. Sammantaget

kan detta innebära en risk för att andelen barn som föds med FAS eller

FAE kan komma att öka.

Trots att vi i Sverige har en väl utbyggd och välbesökt

mödrahälsovård, är det svårt att upptäcka samtliga kvinnor som fortsätter

med ett omfattande alkoholbruk eller alkoholmissbruk under

graviditeten. Enligt flera beräkningar kan det årligen handla om cirka 1

000 kvinnor. Endast cirka 150 200 kvinnor är redan kända hos

socialtjänsten, eller upptäcks av mödrahälsovården, och kan erbjudas

specialistmödravård. Sådan mödravård tillhandahålls bl.a. vid Huddinge

sjukhus i Stockholm samt i Göteborg och Malmö. Mödrar som har

erhållit specialistmödravård föder sällan barn med skador förorsakade av

alkohol.

I Sverige har budskapet om graviditeten som en alkoholfri zon drivits

sedan slutet av 1970-talet, och flera aktörer har genomfört kampanjer på

detta tema. Systembolaget har, i enlighet med statsmakternas beslut,

skyldighet att tillhandahålla konsumentupplysning. Det innebär att man

informerar dels om produkterna, dels om de risker som är förknippade

med alkohol. Systembolaget har också genomfört flera kampanjer som

riktat sig till gravida kvinnor.

Folkhälsoinstitutet genomförde under åren 1993 2000 flera satsningar

som riktar sig till såväl föräldrar som barnmorskor m.fl. yrkesgrupper

som kommer i kontakt med gravida kvinnor. Sedan flera år tillbaka

bedriver institutet en kontinuerlig kampanj med budskapet att gravi-

diteten skall vara en alkoholfri zon. För mödravårdscentraler har

Folkhälsoinstitutet producerat en hel del informationsmaterial om

kvinnors hälsa i samband med graviditet. För flickor i gymnasieskolans

avgångsklasser har likaså material producerats i syfte att informera om

riskerna med alkoholkonsumtion under graviditeten.

Den allmänna konsumtionsökningen bland kvinnor gör det nödvändigt

med breda informationsinsatser, eftersom nya rön visat att även en mått-

lig alkoholkonsumtion kan försämra möjligheterna att bli gravid med upp

till 50 procent.

Information förmedlas till mödrar och fäder som besöker

mödravårdscentralen i samband med graviditet, som en del av den dialog

som med fördel förs på mödravårdscentralen under graviditeten om

dryckesmönster och om hur alkohol påverkar kroppen under graviditet

och amning. Också barnavårdscentralerna är viktiga att betona i det före-

byggande arbetet som en resurs när det gäller information om alkoholens

påverkan vid amning. Information om hur alkohol påverkar kroppen

under graviditeten bör också integreras i undervisningen i gymnasie-

skolan. Även andra yrkesgrupper t.ex. fältarbetare och socialsekreterare

inom socialtjänsten som når unga gravida missbrukare behöver ökad

kunskap i dessa frågor.

Insatserna behöver dock förstärkas och utvecklas för att ytterligare

minska risken för att barn föds med skador förorsakade av alkoholkon-

sumtion under graviditeten. Folkhälsoinstitutet och Socialstyrelsen bör

därför få i uppdrag att tillsammans ta fram en plan och ett innehåll för

fortbildning för personal inom mödrahälsovården med syfte att

ytterligare höja kunskapen om sambandet mellan alkoholkonsumtion och

skador under graviditeten.

10 Genomförandet av den nationella

handlingsplanen

10.1 En ny statlig kommitté

Regeringen avser att tillsätta en kommitté med uppgift att svara för

samordningen av insatserna på nationell nivå samt, i vissa delar, för

genomförande av handlingsplanen. Kommittén kommer bl.a. att få i upp-

drag att svara för opinionsbildning och information nationellt och att

genomföra olika konferensserier som syftar till att förankra innehållet i

planen och stimulera utvecklingen av olika verksamheter. I arbetet bör

kommittén aktivt samverka med ideella föreningar, folkrörelser, bransch-

organisationer, företag, myndigheter m.fl. Kommitténs ledamöter bör i

första hand vara representanter för de departement och myndigheter som

har ansvar för alkohol- och drogfrågor. För att stimulera utvecklingen av

ett långsiktigt arbete bör kommittén verka under hela den period som

handlingsplanen spänner över.

I och med att en ny kommitté tillsätts med delvis samma uppgifter som

nuvarande samarbetskommitté mellan berörda myndigheter, försäkrings-

bolag och olika branschorganisationer på alkoholområdet Oberoende

Alkoholsamarbetet (OAS) kommer denna kommitté att upphöra från

årsskiftet. Avsikten är att den nya kommittén skall samarbeta brett med

såväl branschorganisationerna som andra organisationer, myndigheter,

företag m.fl. kring bruk av alkohol, dess risker och skadeverkningar.

10.2 Nationella ledningsgruppen för alkohol- och

narkotikaförebyggande insatser

Regeringen inrättade som tidigare nämnts under år 1997 en nationell

ledningsgrupp för alkohol- och narkotikaförebyggande insatser under

socialministerns ledning. Ledningsgruppens uppgift är bl.a. att bygga upp

och samordna ett långsiktigt förebyggande arbete som kan kompensera

de förändringar som EU-medlemskapet medfört för den svenska alkohol-

politiken. Ledningsgruppen skall fortlöpande följa, stämma av och

samordna de olika insatser av nationell karaktär som olika statliga eller

andra aktörer har att fullgöra. I regeringens proposition, Vissa alkohol-

frågor, m.m. (prop. 1998/99:134) redovisas vad ledningsgruppen tidigare

gjort.

Den nationella ledningsgruppen för alkohol- och narkotikaförebyg-

gande insatser kommer att finnas kvar under socialministerns ledning och

med generaldirektörerna för berörda myndigheter och representanter från

berörda departement samt kommun- och landstingsförbund som leda-

möter.

11 Uppföljning och utvärdering av planen

Folkhälsoinstitutet kommer att få ett huvudansvar för att följa upp målen

i handlingsplanen. Uppföljningen skall ske i samverkan med andra

berörda myndigheter.

Ambitionen är att alla mål och delmål i planen skall kunna följas upp.

Här krävs ett samlat ansvar för uppföljningen; en roll som väl passar den

inriktning som Folkhälsoinstitutet föreslås ha enligt förslagen i

betänkandet Statens folkhälsoinstitut roll och uppgifter (SOU 2000:57).

Ett samlat ansvar för uppföljningen kräver en nära samverkan med andra

aktörer, inte minst Socialstyrelsen som har ett tillsynsansvar när det

gäller socialtjänstlagen och hälso- och sjukvårdslagen.

Det krävs att Folkhälsoinstitutet utvecklar indikatorer och statistik för

att nationellt kunna följa konsumtions- och skadeutvecklingen men också

att Folkhälsoinstitutet tar fram indikatorer som skall kunna användas i

kommunerna för att kunna se om verksamheten utvecklas i linje med

planen. Dessa indikatorer blir även viktiga instrument när det gäller att

framöver kunna följa upp mål och delmål i planen nationellt. I detta

arbete bör Folkhälsoinstitutet samarbeta med bl.a. landstingens samhälls-

medicinska enheter. Ett förslag angående hur uppföljning och

utvärdering av handlingsplanens mål skall gå till bör snarast och senast

till den 1 juli 2001 tas fram av Folkhälsoinstitutet.

12 Finansiering av handlingsplanen

Regeringens bedömning: För att stödja genomförandet av de

intensifierade alkoholskadeförebyggande insatserna i enlighet med

den nationella handlingsplanen avser regeringen, under förutsättning

att riksdagen beslutar i enlighet med vad regeringen föreslagit i

budgetpropositionen, att sammanlagt avsätta 450 miljoner kronor

under åren 2001 2003 för planens genomförande. Av dessa medel

avsätts 300 miljoner kronor för förstärkta insatser i kommunerna.

Länsstyrelsen anvisar medel till kommunerna efter direktiv som

utarbetas av regeringen. Resterande 150 miljoner kronor skall

användas till ett ökat stöd till utvecklat internationellt samarbete,

frivilligorganisationer, forskning, kompetensutveckling, finansiering

av de uppdrag som föreslagits och för kostnader i samband med

genomförandet av planen, opinionsbildning, metodutveckling, upp-

följning m.m.

Skälen för regeringens bedömning: Genom förslagen till insatser i

denna proposition sker en tydlig förskjutning av ansvaret från statlig till

kommunal nivå. Staten har inte längre samma möjlighet att begränsa

införseln, påverka försäljningen på restaurang eller på samma sätt som

tidigare reglera detaljhandelsförsäljningen av folköl. Därför måste

kommunerna ta ett ökat ansvar när det gäller begränsning av tillgången

av alkohol på lokal nivå, men också när det gäller att systematiskt ut-

arbeta förebyggande strategier inom alla relevanta områden, vilket kräver

utökade ekonomiska resurser. Regeringen avser, under förutsättning att

riksdagen beslutar i enlighet med vad regeringen föreslagit i budget-

propositionen, att avsätta 300 miljoner kronor som stöd för utveckling av

den alkoholskadeförebyggande verksamheten i landets kommuner under

åren 2001 2003. Länsstyrelserna bör anvisa medel till kommunerna efter

ansökan från dessa enligt direktiv som utarbetas av regeringen. För att

täcka länsstyrelsernas administrationskostnader bedömer regeringen att

vissa medel behöver tas i anspråk för detta. Regeringen förväntar sig att

kommunerna tydliggör sitt ansvar, förstärker sin samordning och

intensifierar sina insatser inom de områden som utpekas i denna

handlingsplan, så att ett samlat arbete utvecklas med tydlig politisk

ledning. Det handlar om insatser i skolan, i fritidsverksamheten, inom

socialtjänsten etc. Även inom primärvården, barna- och mödra-

hälsovården m.fl. verksamheter behöver insatserna förstärkas och sam-

ordnas. Det handlar också om att få samtliga kommuner att i den nya

situationen kartlägga och dokumentera utvecklingen av alkoholkon-

sumtionen och alkoholskadorna i kommunen och att med utgångspunkt i

en sådan kartläggning anta kommunala målinriktade och samordnade

alkoholpolitiska program för den lokala verksamheten. Kommunerna kan

exempelvis anställa samordnare för det kommunala alkoholskadeföre-

byggande arbetet för att få igång en prioritering av detta arbete. Verk-

samheter som innebär bättre samverkan mellan olika aktörer bör

prioriteras.

Tio miljoner ytterligare utöver befintligt stöd avsätts för att stimulera

frivilligorganisationernas verksamhet. De står för viktiga insatser som

bör förstärkas. Deras arbete utgör ett komplement till samhällets insatser

och de arbetar ofta både med opinionsbildning och stödjande insatser. Nu

gäller det att mobilisera alla krafter och frivilligorganisationerna utgör

nyckelgrupper och är ofta innovatörer när det gäller utveckling av de

förebyggande insatserna.

Vidare avses femtio miljoner kronor fördelas till kompetensutveckling

för personal inom vården och personal som arbetar med förebyggande

insatser. De olika yrkesgrupper som idag finns inom skolan, social-

tjänsten, fritidsverksamheten, primärvården, barn- och mödrahälso-

vården, m.fl. verksamheter behöver fortbildning och kompetensutveck-

ling inom det alkoholskadeförebyggande området. De flesta som arbetar

inom de nämnda områdena har ingen eller liten utbildning i alkohol-

skadeförebyggande arbete eller är helt självlärda. Socialstyrelsen skall få

i uppdrag att tillsammans med Folkhälsoinstitutet utforma ett förslag till

program för ett nationellt stöd till en sådan kunskaps- och kompetens-

utveckling över hela landet. Fortbildningen bör sedan erbjudas över hela

landet och vara relativt omfattande.

Tjugo miljoner kronor bör också avsättas till förstärkt alkohol-

forskning. I det läge alkoholpolitiken för närvarande befinner sig, är

forskningsfrågorna av vital betydelse. Eftersom en försvagning av vissa

delar av de alkoholpolitiska instrumenten är ett faktum, så måste de

ersättas av intensifierade preventiva insatser på andra områden. Ett

grundläggande problem är emellertid att kunskaperna om vilka metoder,

som är effektiva, är bristfälliga. Därför är det angeläget att få igång en

förstärkt forskning kring effekter av preventiva insatser på skilda nivåer.

Det är också viktigt att prioritera forskning som på olika sätt syftar till att

följa utvecklingen av alkoholskador och alkoholprevention. Exempel på

teman för sådan forskning är hur de förändrade förutsättningarna

kommer att förändra konsumtionsmönstret, eller fördjupade studier av

alkoholkonsumtionens utveckling i olika målgrupper och olika

alkoholkulturer. Speciellt viktigt blir det att studera ungdomars

alkoholvanor och studera hur deras attityder och beteenden utvecklas,

sprids och påverkas av olika faktorer. Forskningen bör främst förstärkas

på de beteende- och samhällsvetenskapliga områdena.

Femtio miljoner kronor avsätts till information och opinionsbildning

på nationell nivå. Det gäller här främst att genom opinionsbildning och

riktad information öka människors individuella ansvarstagande. Insatser

som syftar till att öka kunskapen om individuella risknivåer när det gäller

alkohol eller öka allmänhetens medvetenhet om de skador som för hög

alkoholkonsumtion orsakar individer, familjer och samhälle är exempel

på detta. Opinionsbildningen på nationell nivå bör samordnas och

utformas så att den fungerar som ett stöd för det lokala alko-

holskadeförebyggande arbetet.

Fem miljoner kronor avsätts för de uppdrag som i planen ålagts olika

myndigheter. Det gäller Folkhälsoinstitutet, Socialstyrelsen, Vägverket,

Arbetslivsinstitutet m.fl.

Femton miljoner kronor avsätts under treårsperioden för övriga

kostnader som är förknippade med den kommitté som föreslås, dvs. för

genomförandet av planen.

Tabell 2. Sammanfattning av finansieringsförslagen

Anslag

2001

2002

2003

Alkohol- och nar-

kotikapolitiska

åtgärder

75 milj.kr

100 milj. kr

125 milj. kr

Bidrag till ut-

veckling av socialt

arbete m.m.

50 milj. kr

50 milj. kr

50 milj. kr

Summa

125 milj. kr

150 mil. kr

175 milj. kr

Myndigheter, organisationer m.fl. som kommit in

med synpunkter

Alingsås kommun

Alkoholinspektionen

Alkoholproblematikers Riksorganisation, ALRO 2000

Allas Ansvar

Alna-Riks

Blåbandsrörelsen

Bromma stadsdelsförvaltning

Degerfors kommun

Drogförebyggarna i Stockholms län

Eskilstuna kommun

Folkhälsoinstitutet

Fria Sällskapen Länkarnas Samorganisation

Föreningen Fruktdrycker

Föreningen Svensk Företagsvård

Hela Människan

IOGT-NTO

JANTI-gruppen i Järfälla

Justitiedepartementet

Kriminalvårdsstyrelsen i Göteborg

Kvinnoforum

Kvinnoorganisationernas samarbetsråd i alkohol- och narkotikafrågor,

 KSAN

Landstinget i Värmland, Folkhälsan Värmland

Landstingsförbundet

LP-verksamhetens Ideella Riksförening

Lunds universitet

Länkens Kamratförbund

Länsstyrelsen i Blekinge län

Länsstyrelsen i Dalarna län

Länsstyrelsen i Hallands län

Länsstyrelsen i Jämtlands län

Länsstyrelsen i Jönköpings län

Länsstyrelsen i Skåne län

Länsstyrelsen i Stockholms län

Länsstyrelsen i Uppsala län

Länsstyrelsen i Västerbottens län

Länsstyrelsen i Västernorrlands län

Länsstyrelsen i Västmanlands län

Länsstyrelsen i Västra Götaland

Länsstyrelsen i Östergötland

Malmö stad

Mentor Sverige

Motorförarnas Helnykterhetsförbund, MHF

Nässjö socialförvaltning

Ockerö kommun

Region Skåne

Riksförbundet Frivilliga Samhällsarbetare

Riksförbundet för Behandlingshem, RFB

Riksförbundet för förstärkt familjevård

Riksförbundet Föräldraföreningen mot Narkotika, FMN

Riksföreningen för alkoholmottagningar

Rikspolisstyrelsen

Rådgivningsbyrån i narkotikafrågor

Samhällsmedicin Göteborg

Samhällsmedicin Gävleborg

Socialförvaltningen i[REDACTED_EFTERNAMN]

Stockholms universitet

Svenska Föreningen för Alkohol- och Drogforskning, SAD

Svenska Narkomanvårdsförbundet

Sveriges Blåbandsungdom

Sveriges Landsråd för alkohol- och narkotikafrågor

Sveriges Lärares Nykterhetsförbund, SLN

Trelleborgs kommun

Umeå kommun, socialtjänsten

Ungdomens Nykterhetsförbund, UNF

Verdandi

Wikman, Sune

Vägverket

Österåkers kommun

Myndigheter, organisationer m.fl. som deltagit vid

remissammanträden

Alingsås kommun

Alkoholproblematikers Riksorganisation, ALRO

Alna-Riks

Arboga kommun

Bromma kommun

De Fria Sällskapen Länkarnas Samorganisation, DFSL

Degerfors kommun

DIANOVA

Eskilstuna kommun

Finspång kommun

Forshaga kommun

Föreningen Fruktdrycker

Försäkringsförbundet

Hela Människan-DKSN

Hudiksvall kommun

IOGT-NTO

Järfälla kommun

Jönköpings kommun

Kriminellas Revansch i Samhället, KRIS

Kvinnoforum

Kvinnoorganisationernas samarbetsråd i alkohol- och narkotikafrågor,

 KSAN

Linköpings kommun

Livsmedelshandlareförbundet

LP-verksamheten

Luleå kommun

Lunds kommun

Länkarnas Riksförbund

Länkens kamratförbund

Malmö kommun

Motorförarnas Helnykterhetsförbund, MHF

Nässjö kommun

Ockelbo kommun

Pripps Ringnes

Riksförbundet för behandlingshem, RFB

Riksförbundet för hjälp åt narkotika- och läkemedelsberoende, RFHL

Riksförbundet Föräldraföreningen mot narkotika, FMN

Riksförbundet mot alkohol- och narkotikamissbruk, RFMA

SMART

Socialstyrelsen

Sprit- & Vinleverantörsföreningen

Svenska Akademikers Nykterhetsförbund

Svenska Bryggareföreningen

Svenska Kommunförbundet

Svenska Narkomanvårdsförbundet

Sveriges Blåbandsförbund

Sveriges Blåbandsungdom

Sveriges Hotell- och Restaurangföretagare

Sveriges Invandrare mot Narkotika, SIMON

Sveriges Landsråd för Alkohol- och Narkotikafrågor

Sveriges Lärares Nykterhetsförbund, SLN

Sveriges Polismäns Helnykterhetsförbund

Systembolaget

Trelleborg kommun

Umeå kommun

Ungdomens Nykterhetsförbund

Verdandi

Vimmerby kommun

Vita Bandets Riksförening

Öckerö kommun

Örnsköldsvik kommun

Redovisning av olika frivilligorganisationers m.fl.

verksamheter

Olika frivilligorganisationer gör viktiga samhällsinsatser på det alkohol-

skadeförebyggande området. Nedan följer en kort genomgång av deras

olika verksamheter och vad de enligt egna uppgifter kan bidra med under

den kommande planperioden.

Centralförbundet för alkohol- och narkotikaupplysning (CAN) är

ett informationsorgan i alkohol- och narkotikafrågor med organisationer

som medlemmar. Med en god förankring i forskningen är CAN en

kunskapsbank med uppgift att tillhandahålla och sprida saklig

information. Genom nära kontakt med forskare och andra

kunskapsproducenter framställer CAN olika former av material och

tillhandahåller kunskap via många olika kanaler såsom kurser,

konferenser, bibliotek, försäljning och frågeservice. Samarbetet med

medlemsorganisationerna ägnas speciellt intresse.

CAN har tre huvudarbetsuppgifter. En består i att förmedla basfakta

om droger. Den andra är att samlat följa missbruksutvecklingen, göra

egna undersökningar och sprida information om förändringar på

drogområdet. CAN:s tredje ansvarsområde är att vara ett serviceorgan för

folkrörelser och organisationer i deras droginformation.

Alna-Riks samordnar verksamheten mellan de regionala Alna-råden

runt om i Sverige. Alna finns på arbetsplatserna och är ett samarbets-

organ på alkohol- och drogområdet mellan arbetsmarknadens parter. De

hjälper arbetsplatser att utveckla heltäckande drogförebyggande program

och de har bl.a. utvecklat en strategi för att lära människor inom arbets-

livet vad som ur hälsosynpunkt är en riskfri alkoholkonsumtion.

Alna kan bidra med särskilda insatser som t.ex. att fortsätta med

utbildningsinsatser på ungdomstäta arbetsplatser. Alna kan vidare bidra

med undersökningar för att se om det finns förändringar i missbruk på

arbetsplatserna och utifrån resultaten diskutera fram en gemensam meto-

dik i att förebygga alkohol- och drogproblem i första hand på ungdoms-

täta arbetsplatser. Alla typer av skolor omfattas i huvudsak av arbets-

miljölagen, därför bör Alnas arbete bedrivas även på gymnasie- och hög-

skolor.

Alkoholproblematikernas Riksorganisation (ALRO) är en klient-

organisation som arbetar för alkoholproblematiker och mot alkoholmiss-

bruk. Inom ALRO är det lokal- och kamratföreningar som utgör kärnan i

verksamheten. Genom att träffa kamrater med erfarenhet från missbruk

får man stöd och hjälp att komma ifrån sitt missbruk. Genom samarbete

med andra organisationer både på det lokala planet och riksplanet får

medlemmarna även annan hjälp och andra insikter. Medlemmarna har

också möjlighet att delta i olika kurser för att stärka sitt självförtroende

och få nya kunskaper. ALRO medverkar även i skolor och på arbetsplat-

ser.

Blåbandsrörelsen arbetar utifrån kristen grund för personlig helnyk-

terhet. Rörelsen bedriver alkohol- och narkotikapolitiskt arbete i kommu-

ner och på nationell nivå. Just nu drivs en kampanj på temat Obruk

bruk missbruk och en utbildningskampanj för ledare och personal som

arbetar med barn Barn i farozonen. Man anordnar pastorsutbildning i

alkohol- och narkotikafrågor, erbjuder eftervård för rehabiliterade miss-

brukare. Man stödjer Blåbandsungdomen i arbetet med att utveckla verk-

samheten bland barn och ungdomar. Man vill också vidareutveckla arbe-

tet med olika invandrargruppen med modell från ett framgångsrikt arbete

i Stockholmsområdet.

Sveriges Blåbandsungdom (SBU) erbjuder nykter fritid för barn och

ungdomar. Man medverkar aktivt till att skjuta upp alkoholdebuten bland

ungdomar och i opinions- och folkbildningsarbetet, t.ex. i form av skol-

projekt.

SBU fungerar som motvikt i verksamheter där drogliberalism har stort

utrymme, t.ex. studentliv och idrottssammanhang. Man kan genom sin

kristna grund ge ungdomar möjlighet att diskutera livsfrågor.

Föräldraföreningen mot narkotikas (FMN) viktigaste uppgift är att

stötta föräldrar och andra anhöriga till narkotikamissbrukande barn med

enskilda samtal, rådgivning och vägledning så att de kan hjälpa sitt barn

tillbaka till ett drogfritt liv. Man arbetar också förebyggande på skolor

och arbetsplatser. FMN vill också bilda opinion mot droger för att främja

drogfrihet bland ungdomar.

Fria Sällskapen Länkarnas Samorganisation (FSLS) har ett hel-

täckande program för rehabilitering. De har alltid öppet för nya hjälp-

sökande som själva vill sluta med sitt missbruk. Man erbjuder olika akti-

viteter och gemenskap i länklokalerna. Föreningens medlemmar har kun-

skaper som grundar sig på egna erfarenheter. FSLS genomför informa-

tionsaktiviteter där efterfrågan finns och där resurserna räcker till.

Föreningen Fruktdrycker tillhör nykterhetsrörelsen och organiserar

medlemmar, andra organisationer och företag. De marknadsför alkohol-

fria drycker via kurser, konferenser och informationsmaterial och försö-

ker på olika sätt utveckla och stimulera konsumtionen av alkoholfria

dryckesalternativ. Föreningen åtar sig att driva projekt som dels

mobiliserar de som tillverkar, lanserar och distribuerar alternativ-

drycker/lättdrycker, dels genomför utbildning av restaurangpersonal om

alkoholfria drycker som alternativ.

Hela Människan är en ekumenisk organisation för socialt arbete på

kristen grund. Man vill utifrån en kristen människosyn skapa förutsätt-

ningar för ett ökat socialt diakonalt engagemang för särskilt utsatta män-

niskor. Organisationen ska ägna uppmärksamhet åt och motverka förhål-

landen i samhället vilka leder till och förvärrar mänsklig utsatthet. Hela

människan bidrar bl.a. med följande: Ria-verksamheten som arbetar med

social omsorg, motivation, vård, behandling, förebyggande arbete inom

drogområdet, Quintea-verksamheten som ger stöd till kvinnor med miss-

bruksproblem, Linus-verksamheten som är en stödverksamhet för

barn/anhöriga till missbrukare, Livspuls-verksamheten som arbetar med

stödinsatser till psykiskt långtidssjukskrivna.

IOGT-NTO är en helnykterhetsorganisation som arbetar såväl lokalt,

nationellt som internationellt. IOGT-NTO vill medverka i nationella,

regionala och lokala informations- och folkbildningssatsningar och i

genomförandet av lokala alkohol- och narkotikapreventiva projekt.

Genom IOGT-NTO:s kontor i Bryssel, medlemskapet i Eurocare och

kontakter med EU:s institutioner kan deras kontakter och nätverk med

andra länders frivilligorganisationer användas för att lyfta fram alkohol-

frågan på Europanivå. På nationell nivå vill organisationen genomföra

långsiktiga och målinriktade informations- och utbildningsinsatser rik-

tade till barn och ungdom, föräldrar m.fl., erbjuda fritidsverksamhet i

drogfri miljö och tillsammans med idrottsrörelsen genomföra den nyligen

påbörjade nationella kampanjen ATTITYD en kampanj för en alko-

holfri uppväxt.

Järnvägsanställdas Helnykterhetsförbund arbetar med opinions-

bildning, information och friskvård med järnvägsanställda och deras när-

stående som målgrupp. De försöker att informera om behovet av trafik-

nykterhet, alkohol- och drogfria arbetsplatser för den målgrupp förbundet

har järnvägsanställda och deras familjer. De erbjuder olika aktiviteter i

alkohol- och drogfri miljö, t.ex. semesterhem och har broderorganisa-

tioner utomlands som man samarbetar med.

Kvinnoorganisationernas samarbetsråds i alkohol- och narkotika-

frågor (KSAN) är en paraplyorganisation som fokuserar på det förebyg-

gande arbetet när det gäller alkohol- och narkotikafrågor för målgruppen

kvinnor och flickor. Deras arbete när det gäller alkohol utgår från ett

hälsoperspektiv. De anser det viktigt att flickor/kvinnor har en bred kun-

skap i alkoholfrågor, att attityder och värderingar tas upp till diskussion.

Rådets samarbete med studenthälsan och kårer inom universitet och hög-

skolor har varit en starkt bidragande orsak till KSAN:s engagemang när

det gäller unga kvinnors situation. KSAN arbetar sedan ett par år med ett

material kallat Grus och glitter handledning för tjejgruppsarbete. Det

används vid utbildning av olika personalgrupper. KSAN:s medlemsorga-

nisationer engagerar sig på olika sätt i arbetet, t.ex. genom samarbetet

med kvinnojourerna där tjejjoursverksamheten växer och utökas för när-

varande. Genom sitt samarbete med European Women s Lobby (EWL)

har KSAN goda möjligheter att nå andra kvinnoorganisationer inom EU.

Kvinnoforum. Sedan starten år 1988 har frågor kring kvinnor och

missbruk varit ett centralt tema vid Kvinnoforum, som arbetar med

information, utbildning, forskning, klientarbete och förändringsarbete för

att förbättra villkoren för kvinnor ur ett genderperspektiv.

Kunskapscentret Forskning och Praktik Kvinnor och Missbruk kan

genom sin nära knytning till både praktikernätverk som dagligen möter

missbrukande kvinnor och deras familjer och ett forskarnätverk med

intresse för missbruk och behandling utifrån ett genderperspektiv utgöra

en viktig resurs. Man skulle som en nationell FoU-enhet kunna bidra med

sin kunskap i samband med utveckling av en nationell plan för missbru-

karvården.

LP-verksamhetens ideella riksförening bedriver missbrukarvård på

kristen grund. LP-verksamheten har mer än 30 års erfarenhet av arbete

bland utslagna och deras familjer. Verksamheten bidrar med vård och

behandlingsinsatser för missbrukare och deras anhöriga, ANT-undervis-

ning i skolor på de platser där det finns LP-arbete, tillhandahåller stöd-

personer till utsatta ungdomar och deras familjer samt arrangerar tema-

kvällar/föreläsningar.

Länkens kamratförbund bedriver kamratstödjande verksamhet och

sprider kunskap om alkoholens skadeverkningar. De vill bygga ut ett

fungerande kontaktnät med myndigheter, organisationer och andra sam-

arbetspartners som sysslar med missbruksfrågor på riks- och lokalplanet

och utbilda och organisera medlemmar och anställda för att på bästa

möjliga sätt ta hand om behövande så att de kommer i från sitt missbruk.

Mentor bedriver drogförebyggande insatser bland barn och ungdomar.

Det är en självständig, politiskt och religiöst obunden insamlingsstiftelse.

Man vill vara till stöd, fungera som mentor för andra genom att driva

egna projekt och därigenom få kunskap om vad som fungerar och vad

som inte fungerar, stödja andra organisationers projekt, ge akademiker

och andra praktiker möjlighet att mötas och samarbeta för att utveckla

det förebyggande området, hjälpa företag att utveckla ett socialt

engagemang genom att bl.a. låta vuxna bli mentorer åt ungdomar, sprida

resultaten av pilotprojekten till stat, kommun och frivilligorganisationer.

Motormännens Helnykterhetsförbund (MHF) arbetar mot alkohol

och narkotika i trafiken - till lands, till sjöss och i luften och för en ökad

trafiksäkerhet. De kan bidra med alkoholupplysning och information om

alkohol & droger och bilkörning, upplevelsebaserade projekt som riktar

sig till barn och ungdomar både i skolan och på fritiden (festplatser,

pubar, restauranger), ge rattfylleriproblematiken en identitet så att männi-

skor i gemen uppfattar det som en vardagsangelägenhet, stimulera till

vård och behandling i samband med rattfylleridomar.

Riksförbundet frivilliga samhällsarbetare (RFS) organiserar frivil-

liga samhällsarbetare. Medlemmarna har olika frivilliguppdrag som är

laganknutna, t.ex. kontaktpersoner/-familjer inom socialtjänsten, över-

vakare inom kriminalvården, stödpersoner inom psykiatrin, kontaktper-

soner och stödfamiljer inom lagen för stöd och service för vissa funk-

tionshindrade. RFS är en partipolitiskt och religiöst obunden organisation

som genom opinionsbildande verksamhet och ideella insatser vill verka

för minskad utslagning och rätt till rehabilitering för alla. Förbundet

anser att lekmannens vardagskunskap är ett viktigt komplement till

tjänstemannens yrkeskunskap.

Sveriges Landsråd för alkohol- och narkotikafrågor (SLAN) är en

paraplyorganisation för nykterhetsrörelsens olika organisationer med en

samordnande funktion för rörelsen. De kan bidra med att samordna insat-

ser inom nykterhetsrörelsen, medverka i och genomföra utbildningar,

konferenser, samordna informationsinsatser m.m. Nykterhetsrörelsen har

runt 1 000 lokala föreningar runt om i landet.

Sveriges lärares nykterhetsförbund (SLN) är verksamma inom skol-

och fritidssektorn och är en yrkessektion inom IOGT-NTO. De arbetar

med drogutbildning för alla som i sitt yrke arbetar med barn och ung-

domar. I Upplands Väsby har ett snart treårigt projekt genomförts,

DUVA Drogfri uppväxt vuxnas ansvar. SLN arbetar även drogpoli-

tiskt genom att anordna seminarier, framställa studiematerial och hjälpa

skolor att ta fram droghandlingsprogram. Man har också kontakt med

lärarhögskolor för att vara behjälplig vid utvecklingen av nya kurser som

ska ge lärarkandidaterna kunskaper om drogfrågor.

Ungdomens nykterhetsförbund (UNF) tillhör IOGT-NTO-rörelsen

och driver framför allt lokala skolprojekt. De kommer även fortsättnings-

vis koncentrera sig på att bedriva meningsfull föreningsverksamhet på så

många orter som möjligt och aktivt arbeta i skolan för att hjälpa och

stötta de lärare som behöver hjälp med metoder och fakta i ANT-under-

visningen.

Verdandi gör genom sin breda socialpolitiska verksamhet insatser

även på det alkoholpolitiska och missbrukspreventiva området. Verk-

samheten spänner över hela fältet, från socialpolitisk opinionsbildning till

konkret stödverksamhet för enskilda missbrukare. Verdandi kommer

även fortsättningsvis att göra insatser på detta område och utveckla nya

verksamheter genom att förankra den tredje vägens alkoholpolitik i en

aktiv opinionsbildning för en social alkoholpolitik, delta i erfarenhets-

utbyte och utvecklingsarbete när det gäller vård och stödinsatser för

missbrukare mellan organisationen och samhället, utveckla

stödinsatserna för människor i riskzonen och på olika sätt utveckla och

förstärka det missbrukspreventiva och stödjande arbetet för missbrukare.

Vita Bandets Riksförening är en kvinnlig kristen nykterhetsorganisa-

tion, som också är internationell. Man driver bl.a. ett farmor/mormor-

projekt som går ut på att äldre kvinnor träffas med barnen i skolan, sam-

talar om livskvalitet utan droger och även ordnar uppföljning med föräld-

rarna.

Socialdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 12 oktober 2000

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden

Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN], Engqvist,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet Engqvist

Regeringen beslutar proposition 2000/01:20 Nationell handlingsplan för

att förebygga alkoholskador

Prop. 2000/01:20

79

Prop. 2000/01:20

1

Prop. 2000/01:20

Bilaga 1

81

Prop. 2000/01:20

Bilaga 1

Prop. 2000/01:20

Bilaga 2

83

Prop. 2000/01:20

Bilaga 2

Prop. 2000/01:20

Bilaga 3

88

Prop. 2000/01:20

 89

Prop. 2000/01:20