Regeringens proposition

1991/92:97

om främjande av biobränsleanvändningen

Regeringen föreslår riksdagen att anta de förslag som tagits

upp i bifogade utdrag ur regeringsprotokollet den 20 februari 1992.

På regeringens vägnar

Bengt[REDACTED_EFTERNAMN]

Karl Erik[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att 625 milj. kr. anvisas för främjande

av ökad användning av biobränslen. Medlen skall finansiera olika

statliga stöd till bl.a. demonstrationsanläggningar och

utvecklingsarbete.

Avsikten är att en särskild programstyrelse inom närings- och

teknikutvecklingsverket (NUTEK) skall administrera stödet. Därigenom

markeras insatsernas särställning samtidigt som en effektiv samordning

med andra insatser på detta område uppnås.

Underlag för ytterligare beslut om åtgärder kommer att presenteras

av biobränslekommissionen (I 1991:01) senare i år.

Jordbruksdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 20 februari 1992

Närvarande: statsrådet Bengt[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], af[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om främjande av biobränsleanvändningen

1 Inledning

I anslutning till regeringens proposition om energipolitiken (prop.

1990/91:88) tillkallades en kommission, biobränslekommissionen (I

1991:01), för att analysera de långsiktiga förutsättningarna

för en ökad kommersiell användning av biobränslen samt lämna

förslag till åtgärder för att stärka biobränslenas konkurrenskraft.

Kommissionen skulle med förtur redovisa överväganden och förslag

om samordning och förstärkning av pågående utvecklingsinsatser

för biobränslen.

Kommissionen (generaldirektören Rolf Annerberg, ordförande, f.

d. riksdagsledamoten Barbro[REDACTED_EFTERNAMN] samt riksdagsledamöterna Jan
[REDACTED_EFTERNAMN], Ivar[REDACTED_EFTERNAMN] och Gudrun Norberg) har i november 1991

överlämnat delbetänkandet (SOU 1991:93) El från biobränslen.

Kommissionens sammanfattning av betänkandet bör fogas till protokollet

i detta ärende som bilaga. Betänkandet har remissbehandlats. En

förteckning över remissinstanserna och kopior av remissyttrandena

finns tillgängliga i jordbruksdepartementet.

Kommissionens arbete fortsätter och skall vara avslutat före den

1 juli 1992. I delbetänkandet föreslår kommissionen bl. a. att

medel för att stimulera vissa åtgärder på biobränsleområdet

anvisas redan fr. o. m. den 1 juli 1992 för att underlätta och

påskynda planeringen av den föreslagna verksamheten. Jag har för

avsikt att nu ta upp den frågan.

2 Allmänna utgångspunkter

Energipolitikens mål är att på kort och lång sikt trygga tillgången

på energi på med omvärlden konkurrenskraftiga villkor. Energipolitiken

skall utgå från vad natur och miljö kan bära. Detta framgår

av riksdagens beslut år 1991 om riktlinjer för energipolitiken

(prop. 1990/91:88, NU40, rskr. 373).

Ett viktigt inslag i energipolitiken är omsorgen om miljön.

Energiförsörjningen

måste av den anledningen utformas så att de negativa effekterna

på miljön minimeras. Så t. ex. påverkar utsläpp av koldioxid

vid förbränning av fossila bränslen klimatet. Det är därför

angeläget att i största möjliga utsträckning undvika eldning

med fossila bränslen. Detta kan ske genom en aktiv energihushållning

och genom att utnyttja förnybara energislag som inte ger något

nettotillskott av koldioxid till atmosfären. Biobränslena uppfyller

detta krav. De ger dessutom i andra avseenden mindre miljöstörningar

än flertalet fossila bränslen, t. ex. när det gäller utsläpp

av svavel. Biobränslen som redan spelar en väsentlig roll i den

svenska energiförsörjningen har mot denna bakgrund en stor betydelse

i omställningen och förnyelsen av energisystemet.

Användningen av biobränslen i energiproduktionen är sålunda

av flera skäl fördelaktig från miljösynpunkt. Men också sett

från resurshushållningssynpunkt framstår biobränslen från förnybara

källor som fördelaktiga. Insikten härom är inte ny. Utvecklingen

av biobränsleanvändningen har dock hämmats av billiga fossila

energikällor. Sett i ett längre perspektiv är dessa källor

begränsade. Därför är en ökande användning av biobränslen

angelägen.

Torv och avfall räknas här inte som biobränslen. Användningen

av biobränslen uttryckt som tillförd energi uppgick år 1990 till

ca 60 TWh. Det motsvarar 14 %

 av landets användning av primärenergi. Den största användaren

av biobränslen var skogsindustrin med ca 40 TWh. Näst störst

var vedeldning i främst småhus med 10--12 TWh. Därnäst kom

de kommunala värme- och kraftvärmeverken. Endast en mindre del

av den samlade energiproduktionen med biobränslen utgjordes av

elproduktion.

Tillgången på biobränslen har uppskattats till dubbelt så stor

som dagens användning. Bristen på ekonomiskt konkurrenskraftiga

energianvändnings- och hanteringsmetoder har begränsat en utveckling

av biobränsleanvändningen. Stora insatser har därför gjorts

på forskning och utveckling. I enlighet med 1991 års energipolitiska

beslut har dessa insatser förstärkts ytterligare.

Det bedömdes emellertid att underlag saknades för beslut i vissa

avseenden. Mot bakgrund av att möjligheten till elproduktion baserad

på biobränslen är av särskilt intresse inför omställningen

av energisystemet tillkallades biobränslekommissionen. Den skulle

såvitt nu är i fråga värdera möjligheten till elproduktion

med biobränslen i större skala och därvid särskilt bedöma

behovet av forskning och teknikutveckling för att uppnå en hög

elverkningsgrad i biobränslebaserade anläggningar. Vidare fick

kommissionen i uppdrag att behandla vissa angelägna samordningsfrågor

när det gäller olika insatser på detta område.

I enlighet med sina direktiv har biobränslekommissionen med förtur

lämnat vissa förslag om elproduktion med biobränsle. Förslagen

har med något undantag mottagits positivt av remissinstanserna.

För egen del anser jag att det är viktigt att effektiva insatser

görs för att möjliggöra en ökad energiproduktion med förnybara

biobränslen. Detta bör ske genom samlade och samordnade insatser

från energibranschens och statens sida. Kommissionens nu lämnade

förslag bedömer jag som ett viktigt bidrag härtill. Förslagen

bör därför i huvudsak genomföras. För en helhetsbedömning

av biobränslefrågan är det dock, som flera remissinstanser har

påpekat, nödvändigt att bredda beslutsunderlaget bl. a. med

kommissionens

återstående planerade arbete.

3 Ett stöd till utveckling av teknik för elproduktion med biobränslen

Mitt förslag: Ett tidsbegränsat statligt stöd införs för

utveckling av teknik för elproduktion med biobränslen.

Kommissionens förslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt.

Remissinstanserna: De flesta av de remissinstanser som har yttrat

sig om kommissionens förslag i denna del är positiva. Ett par

anser att insatser bör göras även för småskalig teknik. Flera

kommenterar frågor som kommissionen ännu inte har behandlat och

efterlyser en helhetsbehandling av biobränslefrågorna.

Skälen för mitt förslag: Som jag nämnt i det föregående

har biobränslekommissionen haft i uppdrag att med förtur redovisa

överväganden och förslag som rör samordning och förstärkning

av pågående utvecklingsinsatser för biobränslen. I direktiven

anges att möjligheten till elproduktion baserad på biobränslen

är av särskilt intresse inför omställningen av energisystemet.

Enligt den s. k. energiöverenskommelsen i januari 1991 som redovisades

i prop. 1990/91:88 om energipolitiken skulle 625 milj. kr. sammanlagt

avsättas till särskilt stöd för utveckling av biobränsleteknik.

Kommissionen föreslår att detta stöd till allra största delen

bör inriktas på teknik för elproduktion, i första hand genom

kraftvärme. Något preciserat förslag om hur medelsramen skall

fördelas lämnas inte i delbetänkandet. Kommissionen avser att

återkomma till detta i sitt slutbetänkande. Kommissionens förslag

motiveras av önskan om en tidig start av stödprogrammet.

Kommissionen ser en fortsatt utveckling av omvandlingsteknik som

avgörande

för att få i gång processen mot ökad användning av biobränslen

för elproduktion. När väl kraftproducenterna är beredda att

besluta om kommersiella anläggningar kommer enligt kommissionen

teknikutvecklingen också i andra led av biobränslekedjan att få

en kraftig stimulans. Kommissionen utesluter därmed inte att det

kan finnas anledning att lämna visst ytterligare stöd till insatser

inom dessa led. Logistiken vid försörjning med biobränslen av

stora kraftproducerande anläggningar innebär betydande problem.

Utveckling av teknik på områden som t. ex. bränsleförädling

kan komma att få betydelse för att sänka kostnaderna för biobränslen

i elproduktionen. Kommissionen har emellertid ännu inte haft möjlighet

att identifiera och värdera stödbehovet inom hela biobränslekedjan.

För egen del har jag ingen erinran mot utredningens grundläggande

förslag. De frågor som flera remissinstanser efterlyser behandling

av utgår jag från kommer att tas upp av kommissionen i dess

slutbetänkande.

En helhetsanalys är givetvis viktig inte bara när det gäller

den närmare fördelningen av nu aktuell stödram utan också av

övrigt stöd på energiområdet.

Vad så gäller den närmare inriktningen av stödet på det behandlade

området anför kommissionen bl. a. följande. Den givna utgångspunkten

för kommissionens förslag har varit att biobränslena skall lämna

ett betydande bidrag till elproduktionen redan från omkring år 2000

och att detta bidrag därefter skall kunna öka successivt. Sådan

teknikutveckling skall enligt kommissionen främjas som medger att

de möjligheter som kan finnas till kommersiell produktion blir

optimalt

utnyttjade. Under de närmaste 10--15 åren är dessa möjligheter

sannolikt i första hand knutna till värmeunderlaget för

kraftvärmeproduktion

i kommunerna, men även till mottrycksproduktion inom främst

skogsindustrin.

Beräkningar som kommissionen redovisar tyder på att huvuddelen

av det tillgängliga värmeunderlaget för ökad biobränsleanvändning

finns i ett trettiotal medelstora kommunala fjärrvärmenät i

intervallet 20--100 MW värme. Det finns också ett stort antal små

värmeunderlag som sammantagna svarar för en betydande del av det

totala underlaget. Kommissionen påpekar dock att så länge småskalig

produktionsteknik ger en relativt låg elverkningsgrad blir bidraget

till elproduktionen från sådana små värmeunderlag begränsat.

Det finns enligt kommissionen också ett visst värmeunderlag för

ökad industriell mottrycksproduktion, framför allt inom

skogsindustrin.

Betydande tillskott bedöms sannolika endast i samband med ombyggnader

av processer eller vid kapacitetsutbyggnader.

Mot bl. a. denna bakgrund anser kommissionen att det särskilda stödet

bör inriktas främst på utveckling av sådan teknik som är lämpad

för anläggningar i de storleksintervall där huvuddelen av potentialen

för kraftvärmeproduktion från biobränslen finns. Stöd bör

enligt förslaget kunna lämnas till projekt i form av antingen

hela anläggningar eller anläggningsdelar. Med hänsyn till det

långsiktiga intresset av att också kondensproduktion med biobränslen

skall kunna möjliggöras bör en viktig bedömningsgrund vara

att tekniken har förutsättningar att skalas upp.

Några bestämda storleksgränser bör enligt kommissionen inte

sättas som villkor för utvecklingsstöd. Småskalig teknik kan

utnyttjas också för relativt stora produktionsenheter genom uppbyggnad

i moduler. Ny teknik bör kunna demonstreras i liten skala innan

den tillämpas i större skala. Avgörande för stödet bör

enligt kommissionens förslag vara teknikens potential för elproduktion

med god ekonomi och hög elverkningsgrad, inte den aktuella

anläggningens

storlek. En annan viktig bedömningsgrund är att det bör finnas

tillgång till kommersiell teknik som är lämpad för de olika

effektintervall där det finns värmeunderlag av någon betydelse.

Den teknik som nu står i förgrunden när det gäller större

anläggningar är trycksatt förgasning med kombicykel. För mindre

och medelstora anläggningar kan atmosfärisk förgasning vara

ett intressant alternativ. Det är önskvärt att sprida de ekonomiska

riskerna genom att fördela stödet på mer än en teknisk lösning.

En sådan riskspridning förutsätter enligt kommissionen sannolikt

att någorlunda lika konkurrensvillkor skapas för utvecklingsprojekt

baserade på de aktuella teknikerna.

Biobränslekommissionens förslag till närmare inriktning av stödet

finner jag väl avvägt. Det är angeläget att stödinsatser

koncentreras till ett mindre antal projekt. För stark uppsplittring

försvagar effekten av stödet och hindrar en positiv utveckling.

Det måste emellertid stå klart att det är det aktuella företaget

som måste svara för huvuddelen av den totala projektkostnaden.

I likhet med kommissionen anser jag att det nu aktuella särskilda

stödet skall begränsa risktagandet främst för de delar av

ett projekt som innebär introduktion av oprövad teknik och som

anses särskilt betydelsefulla.

Det är angeläget att basen för teknikutveckling breddas t. ex.

till kommunala energiverk och skogsindustrin. Men dessutom behövs

för en ökad biobränsleanvändning bl. a. sänkta kostnader

i flera led. Kommissionen anger att den återkommer till dessa frågor

i sitt slutbetänkande. Detta är angeläget så att en helhetsbedömning

kan göras i fråga om prioriteringar och samordning av det totala

statliga stödet.

Det nu föreslagna stödet bör begränsas i tiden till högst

fem år. Därmed kommer det i huvudsak att sammanfalla med den särskilda

femåriga insatsen som gäller investeringsstöd till anläggningar

för kraftvärmeproduktion med biobränslen.

Sammanlagt för femårsperioden bör anvisas ett belopp på 625

milj. kr. Hela beloppet bör anvisas redan för budgetåret 1992/93.

I likhet med kommissionen anser jag att stödet bör utformas på

ungefär samma sätt som stödet från energiteknikfonden. Det

innebär bl. a. att stöd bör kunna lämnas som bidrag eller

lån. Det bör kunna lämnas såväl till enskilda projekt som

till programorienterad verksamhet och kollektivforskning. De särskilda

förutsättningar som gäller kan motivera att statens kostnadsandel

i kollektivt finansierad verksamhet i vissa fall blir större än

vad som är normalt.

Kommissionen har föreslagit att större delen av tillgängligt

anslag utnyttjas för nu ifrågavarande stöd. Kommissionen har

för avsikt att i sitt slutbetänkande lämna ett förslag till

hur medelsramen skall fördelas. Jag har för avsikt att senare,

när kommissionens förslag föreligger, återkomma till regeringen

i denna fråga.

4 Administration av stödet

Min bedömning: Administrationen av det nya stödet för att stimulera

ökad användning av biobränsle bör knytas till närings- och

teknikutvecklingsverket (NUTEK). Stödinsatserna bör utgöra ett

eget program. Beslut i stödärenden bör fattas av en programstyrelse

som är fristående från övriga beslutande instanser i NUTEK.

Ledamöterna i styrelsen bör utses av regeringen.

Kommissionens förslag: Överensstämmer i huvudsak med min bedömning.

Remissinstanserna: De flesta som har yttrat sig över förslaget

har ingen erinran mot det. NUTEK anser dock att det inte kan vara

effektivt och rationellt att införa en ny och separat beslutsgång.

Skälen för min bedömning: Enligt direktiven skall kommissionen

lämna förslag till samordning av utvecklingsinsatserna på

biobränsleområdet.

Som exempel nämns i direktiven att samordningen kan ske genom bildande

av ett industriellt utvecklingsbolag. Kommissionens förslag innebär

att en särskild, beslutande programstyrelse inrättas hos NUTEK

för det nya stödet.

Jag delar i huvudsak kommissionens uppfattning om hur stödet bör

administreras. Genom att inrätta en särskild programstyrelse som

har ansvaret för att göra en plan för användning av stödet

och besluta om stöd markeras insatsens särskilda ställning och

avgränsning. Programstyrelsen som bör utses av regeringen bör

vara sammansatt så att den representerar hög teknisk och industriell

kompetens och har god kontakt med den verksamhet som pågår hos olika

intressenter på området. Det bör ankomma på programstyrelsen

att besluta om hur redovisningen av stödverksamheten skall ske,

så att resultaten av den kan följas upp och analyseras. NUTEK bör

tillhandahålla de kanslifunktioner och övriga administrativa

funktioner

som behövs. Härigenom skapas också förutsättningar för

den samordning som är nödvändig mellan detta särskilda utvecklingsstöd

och det stöd i övrigt med anknytning till biobränsleområdet

som NUTEK administrerar.

5 Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen att godkänna

vad jag har förordat om ett stöd för utveckling av teknik för

elproduktion med biobränslen m. m.

6 Anslagsfråga för budgetåret 1992/93

NIONDE HUVUDTITELN

J. Biobränslen

J 3. Främjande av biobränsleanvändningen

Nytt anslag (förslag) 625 000 000

Med hänvisning till vad jag har anfört i det föregående bör

625 milj. kr. anvisas över ett nytt reservationsanslag. Anslaget

bör benämnas Främjande av biobränsleanvändningen.

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

 att till Främjande av biobränsleanvändningen för budgetåret

1992/93 anvisa ett reservationsanslag på 625 000 000 kr.

7 Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och

beslutar att genom proposition föreslå riksdagen att anta de förslag

som föredraganden har lagt fram.

Bilaga

Sammanfattning av Biobränslekommissionens delbetänkande (SOU 1991:

93) El från biobränslen

I detta betänkande redovisas den del av kommissionens arbete som

rör samordning och förstärkning av pågående utvecklingsinsatser

för elproduktion med biobränslen. Däri innefattas också utveckling

av teknik för el- och värmeproduktion i kraftvärme- eller

mottrycksanläggningar.

Sådan kombinerad produktion bedöms för närvarande vara en

förutsättning

för att el skall kunna framställas från biobränslen till

konkurrenskraftiga

kostnader.

En huvuduppgift för kommissionen i denna etapp av arbetet är att

föreslå riktlinjer för användningen av de särskilda medel

för utvecklingsinsatser för biobränslen -- 625 milj. kr. --

som beräknades i den s. k. energiöverenskommelsen i januari 1991.

Kommissionen har utgått från att merparten av resurserna skall

användas

för insatser i omvandlingsledet, med särskild inriktning på

demonstration

av anläggningar för elproduktion.

Frågan om behovet av utvecklingsinsatser inom andra led av

biobränslehanteringen

kommer att behandlas i kommissionens slutbetänkande, som skall lämnas

senast den 1 juli 1992.

I delbetänkandets kapitel 1 redogörs för uppläggningen av

arbetet. Kommissionen har haft utfrågningar med företrädare för

myndigheter, organisationer och företag som arbetar med frågor

om forskning och utveckling på biobränsleområdet. Översiktliga

studier har genomförts av tekniken för elproduktion med biobränslen.

Kommissionen har på detta stadium av sitt arbete inte gjort någon

egen bedömning av tillgången på biobränslen och potentialen

för ökad användning på den svenska energimarknaden. I kapitel

2 redovisas dock vissa tillgängliga uppgifter på området. Intresset

riktas framför allt mot frågan om utrymmet för biobränsleanvändning

inom kraftvärmesektorn, där den största potentialen finns.

Kommissionen anser sig kunna dra vissa preliminära slutsatser av

materialet. En sådan slutsats är att den fysiska tillgången på

biobränslen i Sverige inte utgör något hinder för en betydande

ökning av biobränsleanvändningen under de närmaste årtiondena.

Behovet av bränsle för de utbyggnader av kraftvärme som kan

bli aktuella under perioden kan sannolikt tillgodoses med god

marginal.

Incitamenten för utbyggnad av ny produktionskapacitet under 1990-talet

är emellertid svaga, och det råder stor osäkerhet om de ekonomiska

villkoren för biobränslebaserad kraftvärmeproduktion på något

längre sikt.

Kommissionen avser att i sitt fortsatta arbete analysera frågan om

den framtida marknaden för biobränslen närmare. Därvid måste

bl. a. effekterna av en svensk EG-anslutning uppmärksammas.

I kapitel 3 ges en kort översikt av teknik och kostnader för

elproduktion

med biobränslen. Av de tekniker som väntas bli kommersiellt

tillgängliga

under 1990-talet synes teknik baserad på förgasning av biobränslet

vara mest betydelsefull. Gasen kan då användas för att driva

en gasturbin eller förbränningsmotor, vilket möjliggör högre

verkningsgrad vid elproduktion än dagens ångturbinteknik. Ingen

av de nya tekniker som kan bli aktuella för elproduktion med

biobränslen

under perioden har dock passerat demonstrationsstadiet. Också ett

antal tekniker som befinner sig i ett tidigare utvecklingsskede

beskrivs.

I kapitel 4 redogörs för pågående forsknings-, utvecklings-

och demonstrationsverksamhet av betydelse för tekniken för

elproduktion

med biobränslen. Sådan verksamhet bedrivs eller finansieras av

ett antal aktörer: universitet och högskolor, Studsvik AB, de

två största kraftföretagen Vattenfall och Sydkraft, samt flera

organ med anknytning till kraftindustrin och de kommunala

energiverken.

Också den utrustningstillverkande industrin bedriver visst

utvecklingsarbete

på området.

Några aktuella pilot- och demonstrationsprojekt beskrivs, bl. a.

en anläggning för kraftvärmeproduktion som uppförs av Sydkraft

i Värnamo. Inom Vattenfall pågår förprojektering av en betydligt

större demonstrationsanläggning, benämnd VEGA, med en beräknad

investeringskostnad av 1,4 miljarder kronor. Båda dessa anläggningar

baseras på teknik med s. k. trycksatt förgasning och kombicykel.

Vidare pågår i Studsvik projekt baserade på förgasning vid

atmosfärstryck

med inriktning både på biobränslen och avfall som bränsle. Andra

utvecklingslinjer som studeras i landet är direkteldning av

gasturbiner

eller dieselmotorer med träpulver. Dessa tekniker är lämpade

för tillämpningar i mindre skala än tekniken för trycksatt förgasning.

I kapitel 5 redogörs för det nuvarande statliga stödet på

biobränsleområdet.

Stöd till grundläggande forskning och till långsiktigt

utvecklingsarbete

rörande bl. a. förbränning och förgasning samt bränsleteknik

och elproduktionsteknik lämnas inom ramen för

energiforskningsprogrammet,

som löper i perioder på tre år. Stöd till den senare delen av

utvecklingsprocessen lämnas från energiteknikfonden, t. ex. för

uppförande av demonstrationsanläggningar.

Den 1 juli 1991 infördes ett särskilt stöd till kraftvärmeproduktion

med biobränslen. Stödet lämnas i form av ett investeringsbidrag

relaterat till den installerade effekten. För detta stöd har avsatts

1 miljard kronor under en femårsperiod.

De här angivna stödsystemen administreras av närings- och

teknikutvecklingsverket

(NUTEK).

I kapitel 6 redovisas kommissionens överväganden och förslag.

Kommissionen anser att det särskilda utvecklingsstöd som ingick

i energiöverenskommelsen skall inriktas främst på utveckling

av teknik för elproduktion med biobränslen, i första hand för

kraftvärmeproduktion men med sikte även på ren kondenselproduktion.

Det kommer att krävas avsevärda insatser innan förgasningstekniken

och andra tekniker som är aktuella för 1990-talet når mognad.

Hög tillgänglighet och möjligheter till framtida kostnadssänkningar

utgör förutsättningar för att dessa tekniker skall accepteras

av marknaden.

Genom ett särskilt utvecklingsstöd kan staten lyfta av en del

av risken för de företag som är beredda att satsa på oprövad

teknik för elproduktion. Härigenom bör tekniken kunna kommersialiseras

snabbare än vad som vore möjligt utan stöd. När väl kraftproducenterna

är beredda att besluta om kommersiella anläggningar kommer

teknikutvecklingen

också inom andra led av biobränslekedjan, framför allt försörjningen

med bränsle, att få en kraftig stimulans. Kommissionen vill dock

hålla öppen möjligheten att använda en viss del av det särskilda

statliga stödet för insatser inom dessa led tills stödbehoven

har kunnat värderas. Detta kommer att ske i kommissionens fortsatta

arbete.

Kommissionen diskuterar härefter principerna för fördelningen

av stödet till utveckling av teknik för elproduktion med biobränslen.

Utgångspunkten är att biobränslena skall kunna lämna ett betydande

bidrag till elproduktionen redan från omkring år 2000. Sådan

teknikutveckling

skall främjas som innebär att de möjligheter till kommersiell

elproduktion som kan finnas blir optimalt utnyttjade.

Kommissionen anser att dessa möjligheter är knutna framför allt

till underlaget för kraftvärmeproduktion i kommunernas

fjärrvärmesystem.

Det har gjorts beräkningar som tyder på att huvuddelen av detta

underlag finns i ett trettiotal medelstora fjärrvärmenät i intervallet

20--100 MW värme.

Kommissionen drar därav slutsatsen att det särskilda stödet

bör inriktas främst på utveckling av sådan teknik som är lämpad

för anläggningar i dessa storleksintervall. Med hänsyn till

det långsiktiga intresset av att också kondensproduktion med

biobränslen

skall kunna möjliggöras bör en viktig bedömningsgrund vid

stödgivningen vara att tekniken har förutsättningar att skalas upp.

Kommissionen anser emellertid inte att några bestämda storleksgränser

bör sättas upp som villkor för utvecklingsstöd. Avgörande

bör vara teknikens potential för elproduktion med god ekonomi

och hög elverkningsgrad, inte den aktuella anläggningens storlek.

En annan viktig bedömningsgrund är att det bör finnas tillgång

till kommersiell teknik som är lämpad för olika effektintervall.

En viss riskspridning bör också eftersträvas genom utveckling

av åtminstone ett alternativ till tekniken med trycksatt förgasning.

Samtidigt är det angeläget att stödet koncentreras till ett

mindre antal projekt. Det framhålls också att ansvaret för valet

av teknik måste ligga hos de företag som avser att utveckla och

demonstrera tekniken med sikte på kommersiell användning.

Kommissionen har övervägt om det kommer att krävas ökat statligt

stöd till grundläggande forskning och utveckling som ett komplement

till insatserna för demonstration av teknik för elproduktion med

biobränslen. Kommissionen instämmer i NUTEK:s bedömning att

forskningen är av mycket stort värde för utvecklingen av ny

teknik. Det är därför viktigt med en god samordning mellan den

forskning och utveckling som bedrivs med stöd från NUTEK och de

särskilda insatser som nu skall genomföras.

I sammanhanget har kommissionen övervägt även behovet av de

resurser för experimentellt arbete som finns i Studsvik. Kommissionen

anser att dessa resurser, särskilt på förgasningsområdet, är

betydelsefulla om utvecklingsarbetet skall bedrivas efter fler linjer

än den som nu följs av Vattenfall och Sydkraft. Kommissionen anser

det önskvärt att så sker. Avgörande är emellertid om det

finns kommersiella intressenter som är beredda att verka härför.

Beträffande organisationsfrågan anger kommissionen fyra huvuduppgifter

för det organ som skall administrera den särskilda stödinsatsen.

Detta organ skall följa den tekniska utvecklingen på

biobränsleområdet,

planera för genomförande av stödinsatsen, besluta om finansiellt

stöd till projekt och samordna sådant stöd med annat stöd som

lämnas av staten eller av andra finansiärer. Stödinsatsen bör

vara avgränsad i tiden. En period av tre till fem år bedöms lämplig.

Under en sådan period bör det kunna klarläggas vilken eller vilka

tekniker som har förutsättningar att accepteras på marknaden.

Kommissionen anser att hanteringen av det särskilda stödet bör

knytas till NUTEK. Skälet härtill är främst att NUTEK redan

svarar för övrigt statligt stöd till utveckling av biobränsleteknik.

En samlad bedömning av stödbehov och stödmöjligheter för

varje projekt är önskvärd.

Det finns dock motiv för en klar boskillnad mellan hanteringen av

det särskilda stödet och NUTEK:s övriga uppgifter i fråga om

biobränsleutveckling, framför allt stödets specifika inriktning

på ökad elproduktion och även dess begränsning i tiden. Med

hänsyn härtill bör redovisning och resultatuppföljning av

den särskilda insatsen ske separat.

Kommissionen föreslår att stödinsatsen skall utgöra ett eget

program inom NUTEK med en beslutande programstyrelse utsedd av

regeringen.

Programstyrelsen bör repliera på NUTEK:s resurser, och den bör

även kunna anlita konsulter och särskild expertis. Den bör ges

en sammansättning som garanterar hög teknisk och industriell kompetens

samt god kontakt med den verksamhet som pågår hos olika intressenter

på området.

Kommissionen har inte närmare övervägt formerna för stödgivningen.

Det hänvisas dock till nuvarande regler för stöd från

energiteknikfonden.

Stöd från fonden kan lämnas inte bara till enskilda projekt utan

även till programorienterad verksamhet och s. k. kollektiv forskning.

Kommissionen anser att även basresurser som krävs för

försöksverksamhet

på avgörande teknikområden, t. ex. förgasningsteknik, bör

kunna delfinansieras inom ramen för det nya stödsystemet.

Kommissionen avser att först i sitt slutbetänkande lägga fram

förslag om fördelningen av medlen inom den ram på 625 milj. kr.

som beräknades i energiöverenskommelsen. Detta bör dock inte

utgöra ett hinder för att förslag om anvisning av medlen läggs

fram för riksdagen redan våren 1992 med sikte på att programmet

skall kunna starta den 1 juli 1992. Det är angeläget att planeringen

för den särskilda stödinsatsen kan bedrivas parallellt med

kommissionens

fortsatta arbete.