Regeringens proposition

1996/97:164

Europol

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 22 maj 1997

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Laila Freivalds

 (Justitiedepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att riksdagen skall godkänna dels Europol-

konventionen, dels tilläggsprotokollet till konventionen om behörighet

för Europeiska gemenskapernas domstol (EG-domstolen) att lämna

förhandsavgöranden till nationella domstolar om konventionens tolkning,

dels regeringens förklaring i anslutning till tilläggsprotokollet.

Vidare föreslås att en ny lag införs om rätt för svenska domstolar att

begära förhandsavgörande från EG-domstolen i vissa fall. Härutöver

föreslås ändringar i lagen (1965:94) om polisregister m.m. och lagen

(1991:435) med vissa bestämmelser om internationellt samarbete på

brottmålsområdet i syfte att uppfylla Europolkonventionens krav på

överförande av personuppgifter till Europol och begränsning i vissa fall

av möjligheten att utnyttja visst material.

1 Förslag till riksdagsbeslut 5

2 Lagtext 6

2.1 Förslag till lag om rätt för svensk domstol att begära

förhandsavgörande från Europeiska gemenskapernas

domstol i vissa fall 6

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1965:94) om

polisregister m.m. 7

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:435) med vissa

bestämmelser om internationellt samarbete på

brottmålsområdet 8

3 Ärendet och dess beredning 9

4 Konventionens huvudsakliga innehåll 10

4.1 Grundtanken bakom Europol 10

4.2 Europols målsättning och behörighet 10

4.3 Europols uppgifter 11

4.4 Europols organisation 11

4.5 Europols datasystem 12

4.5.1 Systemets uppbyggnad 12

4.5.2 Informationsregistret 12

4.5.3 Arbetsregister för analysändamål 13

4.5.4 Indexregistret 14

4.5.5 Skyldighet att tillföra registren uppgifter 14

4.6 Regler om integritetsskydd 15

4.7 Regler om användning av data och om sekretess 16

4.8 Skadeståndsansvar 17

4.9 Immunitet och privilegier 17

4.10 Tvistlösning mellan medlemsstaterna 17

4.11 Europols narkotikaenhet (ENE) 17

5 Tillträde till Europolkonventionen 18

6 Närmare om Europolkonventionens bestämmelser 20

6.1 Avsnittets disposition 20

6.2 Konventionens artiklar 21

6.2.1 Avd I. Upprättande och arbetsuppgifter

(artikel 1-6) 21

6.2.2 Avdelning II. Informationsregister (artikel 7-

9) 25

6.2.3 Avdelning III. Arbetsregister för

analysändamål (artikel 10-12) 28

6.2.4 Avd IV. Gemensamma bestämmelser om

informationsbehandling (artikel 13-25) 33

6.2.5 Avd V. Rättslig ställning, organisation och

finansiella bestämmelser (artikel 26-37) 47

6.2.6 Avdelning VI. Ansvar och rättsligt skydd

(artikel 38-41) 56

6.2.7 Avd VII. Slutbestämmelser (artikel 42-47) 58

7 Utlämnande av svenska registeruppgifter m.m. till Europol 61

7.1 Åtagande enligt Europolkonventionen 61

7.2 Utlämnande av uppgifter ur polisregister 62

7.2.1 Ändring i lagen (1965:94) om polisregister

m.m. 62

7.3 Tullens brottsregister 64

7.4 Utlämnande av uppgifter från andra källor än

polisregister 65

8 Inskränkningar i rätten att använda uppgifter från Europol 67

8.1 Åtagande enligt Europolkonventionen 67

8.2 Ändring i lagen (1991:435) med vissa bestämmelser om

internationellt samarbete på brottmålsområdet 67

9 Förhandsavgörande från EG-domstolen 69

9.1 Bakgrund 69

9.1.1 Tilläggsprotokollets innehåll 70

9.1.2 Den svenska förklaringens innehåll 70

9.2 Tillträde till protokollet och förklaringen 71

10 Ny lag om rätt för svensk domstol att begära förhandsavgörande

från EG-domstolen 77

11 Ikraftträdandebestämmelser 82

12 Ekonomiska konsekvenser 82

12.1 Kostnader 82

12.2 Finansiering 83

13 Författningskommentar 84

13.1 Förslag till lag om rätt för svensk domstol att begära

förhandsavgörande från Europeiska gemenskapernas

domstol i vissa fall 84

13.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1965:94) om

polisregister m.m. 85

13.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:435) med vissa

bestämmelser om internationellt samarbete på

brottmålsområdet 85

Bilaga 1 Promemorians lagförslag 86

Bilaga 2 Sammanfattnig av promemorian 89

Bilaga 3 Remissinstanserna 91

Bilaga 4 Europolkonventionen 92

Bilaga 5 Tilläggsprotokollet 135

Bilaga 6 Förklaringen 138

Bilaga 7 Lagrådsremissens lagförslag 139

Bilaga 8 Lagrådets yttrande 142

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 22 maj 1997 143

1

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

1. godkänner konventionen om upprättandet av en europeisk

 polisbyrå (Europolkonventionen),

2. godkänner protokollet om förhandsavgörande av Europeiska

 gemenskapernas domstol, angående tolkningen av konventionen

 om upprättandet av en europeisk polisbyrå (tilläggsprotokollet),

3. godkänner förklaringen den 20 februari 1997 till tilläggsprotokollet

4. antar regeringens förslag till lag om rätt för svensk domstol att

 begära förhandsavgörande från Europeiska gemenskapernas

 domstol i vissa fall,

5. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1965:94) om

 polisregister m.m,

6. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1991:435) med

 vissa bestämmelser om internationellt samarbete på

 brottmålsområdet.

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om rätt för svensk domstol att begära

förhandsavgörande från Europeiska gemenskapernas domstol i

vissa fall

Härigenom föreskrivs följande.

En svensk domstol får begära förhandsavgörande från Europeiska

gemenskapernas domstol om tolkningen av en bestämmelse i en inter-

nationell överenskommelse som Sverige har tillträtt och som har ingåtts

inom ramen för Europeiska unionen i den omfattning som Sverige har

åtagit sig detta i förhållande till de övriga staterna. Om åtagandet innebär

en skyldighet för domstolar att begära förhandsavgörande, gäller detta.

Om en annan lag innehåller någon bestämmelse om svensk domstols

rätt eller skyldighet att begära förhandsavgörande från Europeiska

gemenskapernas domstol, gäller den bestämmelsen.

Regeringen ger i Svensk författningssamling till känna åtaganden

enligt första stycket och bestämmelser enligt andra stycket.

________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998.

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1965:94) om

polisregister m.m.

Härigenom föreskrivs att 4 § lagen (1965:94) om polisregister m.m.

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 §

På framställning av polis- eller

åklagarmyndighet i Danmark, Fin-

land, Island, Norge eller stat an-

sluten till internationella kri-

minalpolisorganisationen eller av

denna organisation må rikspolis-

styrelsen eller, efter regeringens

bemyndigande, annan polismyn-

dighet förordna, att uppgift från

polisregister skall meddelas när det

fordras för utredning i brottmål

eller utlänningsärende. Efter rege-

ringens bemyndigande äger riks-

polisstyrelsen för sådant ändamål

meddela uppgift från polisregister

till polis- eller åklagarmyndighet i

annan stat.

På framställning av polis- eller

åklagarmyndighet i Danmark, Fin-

land, Island, Norge eller stat

ansluten till internationella krimi-

nalpolisorganisationen eller av

denna organisation må rikspolis-

styrelsen eller, efter regeringens

bemyndigande, annan polismyn-

dighet förordna, att uppgift från

polisregister skall meddelas när det

fordras för utredning i brottmål

eller utlänningsärende. Efter rege-

ringens bemyndigande äger riks-

polisstyrelsen för sådant ändamål

meddela uppgift från polisregister

till polis- eller åklagarmyndighet i

annan stat. Uppgift från polis-

register får vidare meddelas till en

utländsk myndighet eller en mellan-

folklig organisation om detta följer

av en internationell överenskom-

melse som Sverige efter riksdagens

godkännande har tillträtt.

I övrigt må, enligt föreskrifter som regeringen utfärdar, från

polisregister meddelas uppgift till myndighet i främmande stat om

medborgare i den staten eller den som har hemvist där eller den som

uppenbarligen är att anse som internationell förbrytare.

På framställning av utländsk myndighet må i annat fall än förut sagts

meddelas uppgift från polisregister, om regeringen ger tillstånd därtill.

__________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998.

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:435) med vissa

bestämmelser om internationellt samarbete på brottmåls-

området

Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1991:435) med vissa bestäm-

melser om internationellt samarbete på brottmålsområdet skall ha följan-

de lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §1

Har en svensk myndighet fått

upplysningar eller bevismaterial

från en främmande stat för att an-

vändas vid utredning av brott eller i

ett rättsligt förfarande med anled-

ning av brott och gäller på grund av

överenskommelse med den främ-

mande staten villkor som begränsar

möjligheten att utnyttja materialet,

skall svenska myndigheter följa

villkoren oavsett vad som annars är

föreskrivet i lag eller annan för-

fattning.

Har en svensk myndighet fått

upplysningar eller bevismaterial

från en främmande stat för att

användas i underrättelseverksamhet

om brott, vid utredning av brott

eller i ett rättsligt förfarande med

anledning av brott och gäller på

grund av överenskommelse med

den främmande staten villkor som

begränsar möjligheten att utnyttja

materialet, skall svenska myndig-

heter följa villkoren oavsett vad

som annars är föreskrivet i lag eller

annan författning.

Bestämmelserna i första stycket gäller också ifråga om överens-

kommelse med en mellanfolklig organisation.

__________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998.

3 Ärendet och dess beredning

I Justitiedepartementets promemoria Europol (Ds 1997:20) behandlas

frågan om Sveriges tillträde till Europolkonventionen och den lag-

stiftning som aktualiseras härav. Vidare behandlas i promemorian

tilläggsprotokollet till Europolkonventionen om EG-domstolens för-

handsavgöranden och regeringens förklaring till protokollet om svenska

domstolars möjlighet att begära förhandsavgöranden samt den lag-

stiftning som följer av detta. Promemorians lagförslag återfinns i bilaga

1. En sammanfattning av promemorians förslag i övrigt finns i bilaga 2.

Promemorian har remissbehandlats på sedvanligt sätt. Härutöver har ett

remissmöte hållits till vilket alla remissinstanser var inbjudna. En

förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 3. En sammanställning

av remissvaren och anteckningarna från remissmötet finns tillgängliga

hos Justitiedepartementet (dnr Ju97/1040). Den fullständiga kon-

ventionstexten är intagen i bilaga 4. Tilläggsprotokollets fullständiga text

finns i bilaga 5 och förklaringstexten i bilaga 6.

Europolkonventionen har varit föremål för ett omfattande samråds-

och informationsförfarande såväl före som efter konventionens under-

tecknande i juli 1995. Riksdagens EU-nämnd har hållits fortlöpande

informerad om arbetet med konventionen och samråd har skett med

nämnden inför konventionens undertecknande i juli 1995 och inför

undertecknandet av tilläggsprotokollet om domstolen i juli 1996. Även

justitieutskottet och konstitutionsutskottet har informerats om innehållet i

konventionen. Regeringens undertecknande av tilläggsprotokollet och

avgivande av förklaringen till detta har skett efter samråd med justitie-

utskottet. Europolkonventionens och tilläggsprotokollets innehåll har

diskuterats vid de samrådsmöten om frågor som rör EU:s tredje pelare

och Schengensamarbetet som har arrangerats av Justitiedepartementet

våren 1995 och under hösten 1996. Vid dessa samrådsmöten har de

berörda myndigheterna deltagit liksom även bl.a. Sveriges advokat-

samfund.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 7 maj 1997 att inhämta Lagrådets yttrande

över de lagförslag som finns i bilaga 7.

Lagrådet har lämnat förslagen utan erinran, se bilaga 8.

4 Konventionens huvudsakliga innehåll

4.1 Grundtanken bakom Europol

Genom konventionen upprättas den europeiska polisbyrån, Europol.

Europol är en organisation som har till främsta uppgift att vara ett

kriminalunderrättelseorgan för medlemsstaterna i EU. Som sådant skall

Europol vara en knutpunkt för utbyte av information och underrättelser

mellan medlemsstaterna. Europol skall fungera så att medlemsstaterna

tillhandahåller Europol uppgifter främst ur sina nationella polisregister.

Dessa uppgifter sammanställs och bearbetas samt kompletteras, i en del

fall, med uppgifter från annat håll och analyseras sedan hos Europol.

Dessa underrättelser går tillbaka till medlemsstaternas polismyndigheter

som härigenom får ett bättre underlag för sin operativa verksamhet,

vilket kan bidra till fler ingripanden mot den typ av brottslig verksamhet

som Europol skall ägna sig åt, dvs. organiserad, internationell

kriminalitet av allvarligt slag, främst narkotikahandel men också annan

grov brottslighet.

4.2 Europols målsättning och behörighet

Europol skall alltså verka inom ramen för det mellanstatliga polisiära

samarbetet i EU. Europol skall därvid förbättra effektiviteten hos de

behöriga nationella myndigheterna (dvs. i första hand polismyndig-

heterna, men även t.ex. tullen och andra myndigheter med polisiära

befogenheter samt i vissa avseenden åklagarmyndigheterna) i medlems-

staterna och förbättra deras inbördes samarbete i den förebyggande och

brottsbekämpande verksamhet som riktar sig mot den allvarliga

internationella brottsligheten.

Europol kan tas i anspråk när de faktiska omständigheterna visar att det

förekommer en brottslig organisation eller struktur som påverkar två eller

flera medlemsstater och som med hänsyn till brottslighetens omfattning,

svårhetsgrad och konsekvenser gör det nödvändigt med ett gemensamt

handlande från medlemsstaternas sida. Europol är under dessa förut-

sättningar behörigt att ägna sig åt informationsutbyte rörande vissa

särskilt allvarliga brott. Dessa brott är narkotikahandel, människohandel,

olaglig handel med nukleära och radioaktiva ämnen, handel med stulna

fordon och den brottslighet som är förknippad med illegala immigra-

tionsnätverk samt, inom två år från konventionens ikraftträdande,

terrorism.

Dessa brott är närmare definierade i konventionen. Listan på brott för

vilka Europol skall ha behörighet att verka kan dessutom utökas genom

enhälligt beslut av rådet. Förutom mot de på detta sätt definierade brotten

kan Europol alltid användas mot den penningtvätt som hänger ihop med

dessa brott. Europol kan också användas mot viss annan brottslighet som

hänger samman med de brott som ingår i Europols behörighet. Med

detta avses sådana brott som begås för att skaffa resurser till den

brottslighet som från början ingår i Europols behörighet och sådana brott

som begås för att underlätta utförandet eller för att undvika lagföring och

straff för sådan brottslighet (artikel 2).

4.3 Europols uppgifter

Inom ramen för den målsättning och den behörighet som nyss har

angivits skall Europol ha som förstahandsuppgift att underlätta in-

formationsutbytet mellan medlemsstaterna, att inhämta, sammanställa

och analysera information och underrättelser, att omedelbart till med-

lemsstaterna återföra information och underrättelser som berör dem och

att genast underrätta dem om upptäckta samband mellan olika brottsliga

gärningar samt att underlätta polisutredningar i medlemsstaterna genom

att överlämna relevant information som finns hos Europol.

Härutöver skall Europol för att förbättra samarbetet mellan och öka

effektiviteten hos de nationella polismyndigheterna bistå med rådgivning

och fördjupade specialkunskaper vid utredningar och tillhandahålla

strategiska och övergripande underrättelser för att främja effektiva och

rationella operationer i medlemsländerna samt utarbeta allmänna läges-

rapporter. Slutligen kan Europol bistå medlemsstaterna med råd och

forskning inom områdena för utbildning, organisation och utrustning,

brottsförebyggande arbete och tekniska och vetenskapliga polis- och

utredningsmetoder.

Europol kan också under vissa noggrant reglerade former utbyta

information och underrättelser med andra länder och organisationer samt

med andra EU-organ, t.ex. EU:s drogobservatorium i Lissabon

(artikel 3).

4.4 Europols organisation

Staternas samarbete inom Europol är uppbyggt kring både nationella och

internationella beståndsdelar. Inom varje medlemsstat skall det finnas en

nationell enhet som skall vara enda förbindelselänk mellan Europol och

medlemsstaterna. Den nationella enheten har till huvudsaklig uppgift att

förse Europol med de uppgifter som från de nationella polisregistren eller

motsvarande skall överlämnas till Europols olika dataregister och att ta

emot uppgifter som kommer från Europol och vidarebefordra dessa till

de nationella organisationer som har polsiära befogenheter eller eljest är

behöriga myndigheter enligt konventionen (artikel 4).

Varje medlemsland skall enligt konventionen sända minst en sam-

bandsman till Europols huvudkontor som skall ligga i[REDACTED_EFTERNAMN] i Neder-

länderna. Europols styrelse kan besluta att det skall finnas ett större antal

sambandsmän. Sambandsmännen är de nationella enheternas re-

presentanter i Europol. De har till uppgift att praktiskt genomföra

informations- och underrättelseutbytet mellan Europol och de nationella

enheterna samt att samverka med Europols tjänstemän i bl.a.

analysarbetet (artikel 5).

Såväl de nationella enheterna som sambandsmännen arbetar under

respektive medlemslands nationella lagar och regler. Sambandsmännen

är inte anställda av Europol utan av förvaltningarna i sina hemstater.

Europol kommer dessutom att ha egna anställda underrättelse-

tjänstemän och analytiker för att utföra det kriminalunderrättelse- och

analysarbete som skall vara tyngdpunkten i Europols verksamhet. Dessa

tjänstemän kan förutses i första hand bli rekryterade från medlems-

staternas polis- och tullorganisationer och liknande medan analytikerna

också kommer att kunna ha en annan bakgrund, t.ex. civil akademisk

utbildning. Hos Europol kommer även ett antal datatekniker och

administrativa tjänstemän att vara anställda.

Europols dagliga verksamhet skall ledas av en direktör som genom

enhälligt beslut utses av rådet på fyra år med möjlighet till förlängning av

anställningen under ytterligare en fyraårsperiod (artikel 29).

Den övergripande ledningen av Europol handhas av en styrelse (artikel

28).

Budgeten fastställs av rådet efter förslag av styrelsen (artikel 35).

Europol är en juridisk person med egen rättskapacitet och får enligt

konventionen ingå internationella avtal inom ramen för sin behörighet

och sina uppgifter (artikel 26).

4.5 Europols datasystem

4.5.1 Systemets uppbyggnad

Den centrala beståndsdelen i Europol kommer att vara dess databaserade

informationssystem. Detta skall bestå av ett informationsregister med

begränsat och ämnesmässigt avgränsat innehåll som skall tillåta snabb

sökning av vissa personuppgifter. För den analysverksamhet som skall

bedrivas av Europol skall det finnas ett antal arbetsregister av olika

varaktighet för analysändamål s.k. analysregister. Dessa kommer att

innehålla mer detaljerade uppgifter. Slutligen skall det finnas ett index-

register över analysregistren för att möjliggöra för bl.a. sambands-

männen att få reda på om det i de pågående analysprojekten finns något

av intresse för det nationella polisarbetet.

4.5.2 Informationsregistret

Informationsregistret innehåller uppgifter om personer som är dömda

eller misstänkta för sådana brott som ligger inom Europols behörighet.

Uppgifterna kan också avse personer mot vilka det finns graverande

omständigheter som ger anledning att anta att de kommer att begå brott

inom Europols behörighetsområde. Denna personkategori innefattar

alltså inte misstänkta för ett redan begånget brott. De personuppgifter

som förekommer är av standardiserat slag. Det är identifikationsuppgifter

som namn, födelsetid och födelseort, kön, medborgarskap och vissa

signalementsuppgifter. Vidare får antecknas uppgift om brott och gär-

ningsbeskrivning, tillvägagångssätt, vilken brottslig organisation man

misstänker att personen i fråga tillhör samt fällande domar. De hittills

nämnda uppgifterna är medlemsstaterna skyldiga att utan särskild

begäran föra in i informationsregistret från sina egna polisregister.

Ytterligare uppgifter om de nämnda personkategorierna kan på begäran

lämnas till Europol om medlemsstatens lagstiftning tillåter detta (artikel

8).

De nationella enheterna, sambandsmännen och vissa anställda i

Europol har direkt tillgång till registret (artikel 9).

4.5.3 Arbetsregister för analysändamål

En av Europols huvuduppgifter är att genomföra analyser som ett led i

kriminalunderrättelseverksamheten. Detta innebär att Europol samlar in,

bearbetar och drar slutsatser av det insamlade materialet till nytta för en

polisutredning eller en förundersökning. Analyserna skall genomföras i

projektform. Det betyder att ett begränsat antal analytiker och andra

tjänstemän från Europol samt sambandsmän från de stater som berörs

bildar en projektgrupp. För denna grupp kan om det behövs ett arbets-

register (analysfil) läggas upp efter särskilt beslut från styrelsen i

Europol. En sådan analysfil utgör gruppens viktigaste arbetsredskap.

Konventionen skiljer mellan strategisk analys och analys som har ett

operativt syfte. Den sistnämnda är direkt inriktad mot pågående under-

sökning eller utredning i ett eller flera länder. Den strategiska analysen

innehåller övergripande uppgifter, t. ex. om den allmänna strukturen på

viss brottslighet eller om smugglingsvägar för viss narkotika. Den

strategiska analysen innehåller inga personuppgifter.

Ett arbetsregister för analysändamål som inrättas i operativt syfte får

innehålla personuppgifter. I ett sådant får till att börja med förekomma de

uppgifter om personer som finns i informationsregistret. Vidare får det

föras in uppgifter om vittnen, brottsoffer, kontakter eller medhjälpare och

andra personer som kan lämna uppgifter om de brott som utreds. I fråga

om brottsoffer får även uppgifter tas in i registret om omständigheterna

ger anledning anta att en person skulle kunna bli offer för ett brott som

ligger inom Europols behörighet.

Det är i och för sig också tillåtet att i analysregistren föra in person-

uppgifter av mycket känslig karaktär, t.ex. politisk åskådning, ras eller

etniskt ursprung. Sådana uppgifter får dock införas endast om det är

strikt nödvändigt med hänsyn till ändamålet med analysen och då bara

om de känsliga uppgifterna kompletterar andra redan befintliga uppgifter

om personen i fråga. Det är således inte tillåtet att lägga upp ett register

med uppgifter om enbart politisk hemvist eller etniskt ursprung. Kon-

ventionen förbjuder också att sökning efter personer med ledning enbart

av eventuellt registrerade särskilt känsliga personuppgifter sker i strid

mot Europols ändamålsbestämmelser. I praktiken innebär detta ett förbud

mot selektiv datasökning med exempelvis ras eller politisk åskådning

som enda sökbegrepp.

Endast de analytiker som är berörda av det pågående analysarbetet har

rätt att föra in och använda uppgifter i analysregistren. Övriga inblandade

har naturligtvis rätt att få del av resultaten av analysen, men de har inte

tillgång till själva registret, som är ett arbetsredskap enbart för analy-

tikerna. Sambandsmännen ansvarar för att resultaten av analyserna också

kommer medlemsstaternas polismyndigheter eller andra myndigheter

med polisiära befogenheter till del (artikel 10).

4.5.4 Indexregistret

Som har nämnts har inga andra än analytikerna tillgång till ana-

lysregistren. För att dessa register skall kunna fylla sin funktion som

kunskapskälla för i sista hand medlemsstaterna krävs att det finns en

förmedlande länk mellan analysregistren och sambandsmännen. Index-

registret fyller den funktionen. Indexregistret skall ge svar på frågan om

det i analysregistren finns uppgifter som berör det nationella polisarbetet

i sambandsmannens hemstat utan att registrets innehåll eller analys-

resultatet avslöjas.

Sambandsmännen och behöriga Europoltjänstemän har tillgång till

indexregistret (artikel 11).

4.5.5 Skyldighet att tillföra registren uppgifter

Medlemsstaterna är skyldiga att förse Europols olika register, utom

indexregistret, med uppgifter. Detta skall ske dels genom att vissa

uppgifter överlämnas utan särskild begäran, vilket är huvudregeln för de

flesta uppgifter som skall införas i informationsregistret, och dels genom

att uppgifter lämnas på begäran av Europol. På sistnämnda sätt skall

analysregistren förses med huvuddelen av sina uppgifter. Vissa uppgifter

är medlemsstaterna skyldiga att överföra till Europol. Det gäller bl.a. alla

grundläggande uppgifter till informationsregistret. Ytterligare uppgifter

till informationsregistret skall överlämnas på Europols begäran om den

nationella lagstiftningen tillåter att överlämnande sker. I fråga om de

uppgifter som skall införas i analysregistren gäller att sådana uppgifter på

begäran skall överlämnas till Europol om nationell lagstiftning tillåter att

uppgifterna används för att utföra analyser i kriminalunderrättelse-

verksamhet i hemlandet (artiklarna 8 och 10).

Staterna är inte skyldiga att till Europol lämna sådana uppgifter som

kommer från säkerhetstjänsterna. Vidare finns undantag från skyldig-

heten att lämna uppgifter om det i det enskilda fallet skulle skada

väsentliga nationella säkerhetsintressen, äventyra resultatet av en pågå-

ende polisutredning eller innebära ett hot mot någons personliga

säkerhet. (artikel 4).

Europol skall efter avslutat analysarbete förse informationsregistret

med sådana uppgifter som hör hemma där.

Europol kan inhämta uppgifter till analysregistren från andra länder,

andra organisationer eller andra EU-organ. De sistnämnda har inte någon

fördragsenlig skyldighet att lämna uppgifter. I den mån uppgifter

inhämtas från annat håll skall de föras in i lämpliga register av Europol.

4.6 Regler om integritetsskydd

Europolkonventionen innehåller att antal regler som tar sikte på enskildas

integritetsskydd och skydd för känsliga personuppgifter.

Beträffande den allmänna skyddsnivån för datalagrade uppgifter, och

även sådana icke ADB-baserade uppgifter som finns i registren, gäller att

principerna i Europarådets konvention om skydd för enskilda vid

automatisk databehandling av personuppgifter, den s.k. dataskyddskon-

ventionen från 1981 och 1987 års Europarådsrekommendation om

användningen av personuppgifter inom polissektorn, skall iakttas också

för Europols dataregister. Innan något utbyte av personuppgifter mellan

Europol och medlemsländerna kan ske måste enligt konventionen även

medlemsländerna ha en nivå på sitt integritetsskydd som minst motsvarar

de nyss nämnda Europarådsdokumenten (artikel 14).

Ansvaret för att en uppgift som förs in i ett av registren är riktig åvilar

i princip den enhet som har fört in den.

Medlemsstaterna ansvarar alltså för att uppgifterna i Europols register

är riktiga. Europol ansvarar för att de uppgifter som inhämtats från tredje

länder eller andra organisationer är riktiga. Medlemsstaterna ansvarar

också för att uppgifter som har överförts till Europol lagligen har kunnat

registreras i det ursprungliga, nationella registret och att överföringen till

Europol sker för att uppfylla konventionens bestämmelser och i enlighet

med medlemslandets interna regler (artikel 15).

Uppgifter får införas, avläsas, bearbetas och användas endast för att

utföra Europols arbetsuppgifter och uppfylla dess mål enligt konven-

tionen. För att kontrollera att missbruk inte sker skall alla uttag ur

informationsregistret och vart tionde uttag ur övriga register rapporteras.

Kontrollen utförs av Europol, de nationella tillsynsmyndigheterna och

den gemensamma tillsynsmyndigheten (artikel 16).

Felaktigheter skall rättas av medlemsstaterna, av Europol eller av dessa

i samarbete. Europol och medlemsstaterna är också skyldiga att se till att

uppgifter som strider mot konventionens bestämmelser om överföring,

lagring eller bearbetning av personuppgifter rättas eller utplånas. Om en

personuppgift utplånas i ett nationellt register varifrån den har överförts

till Europol, skall den också utplånas ur Europols register. Från denna

huvudregel finns ett undantag, nämligen om Europol mot bakgrund av

underrättelser från annat håll har ett intresse av att uppgiften behålls.

Uppgifter om personen i fråga kan då bevaras. Personuppgifter i

informationsregistret skall dock alltid utplånas om personen i fråga

frikänns eller en utredning läggs ned (artikel 20 och 21).

En generell gallringsfrist om tre år gäller för personuppgifter i

Europols register. Det finns möjlighet att låta uppgiften kvarstå om den

fortfarande bedöms vara aktuell. Bevakning av gallringsfristerna skall

vad gäller informationsregistret utföras av den som för in uppgiften och

beträffande övriga register av Europol. För uppgifter om misstänkta

personer finns särskilda bevakningsregler som innebär att om behovet av

uppgiften kvarstår efter den första treårsfristen man därefter skall göra en

årlig kontroll (artikel 21).

Enligt konventionen skall det inrättas en gemensam tillsynsmyndighet

som bl.a. skall ha till uppgift att kontrollera att Europol uppfyller sina

skyldigheter med avseende på rättelse och utplåning av felaktiga data.

Den skall även kontrollera att Europols handhavande i övrigt av person-

uppgifter överensstämmer med konventionen. Europol är skyldigt att

vidta de åtgärder som föreskrivs av tillsynsmyndigheten (artikel 24).

I varje medlemsland skall det finnas en nationell tillsynsmyndighet

som har motsvarande uppgifter i förhållande till de nationella enheternas

verksamhet. Den skall också se till att inga uppgifter överförs till Europol

i strid med nationella regler (artikel 23).

Enskilda skall ha rätt att vända sig till vart och ett av dessa organ med

begäran om kontroll av att personuppgifter om den enskilde inte finns i

registren i strid med bestämmelserna.

I konventionen finns också andra bestämmelser som går ut på att

enskilda skall kunna ta till vara sina rättigheter mot Europol. Grund-

regeln är att var och en antingen skall kunna få tillgång till uppgifter om

sig själv i registren, om inte sekretessregler lägger hinder i vägen, eller få

till stånd ett förfarande för att kontrollera att eventuella uppgifter är

rättsenligt införda. Det avgörande för vilken av dessa möjligheter som

står den enskilde till buds är det nationella regelsystemet i den

medlemsstat i vilken begäran framställs. De beslut som Europol fattar i

ärenden om utlämnande av uppgifter eller kontroll kan överklagas till den

gemensamma tillsynsmyndigheten. Beträffande rätten till insyn i eller

kontroll av de uppgifter som finns i de nationella registren gäller

nationella regler oavsett om uppgifterna härstammar från Europol eller

från annat håll (artikel 19).

4.7 Regler om användning av data och om sekretess

De uppgifter som finns hos Europol skall användas för polisverksamhet i

medlemsländerna. Uppgifterna får dock i princip bara användas för att

bekämpa sådan brottslighet som ligger inom Europols behörighet, eller

annan grov brottslighet. Europol får endast använda uppgifterna för att

fullgöra sina åligganden enligt konventionen. Det finns möjligheter för

varje land som lämnar uppgifter till Europol att begränsa användningen

av vissa, speciellt känsliga sådana uppgifter till särskilt angivna ändamål.

De övriga medlemsstaterna är då i princip skyldiga att respektera dessa

begränsningar och får inte utan den uppgiftslämnande statens tillstånd

använda uppgiften till annat. Undantag görs för skyldighet att lämna

uppgifter till rättsvårdande myndigheter, lagstiftande organ och vissa

tillsynsmyndigheter.

Medlemsstaterna är skyldiga att vidta åtgärder för att kunna sekretess-

belägga de uppgifter från Europol som skall hållas hemliga. På styrelsens

förslag skall rådet anta närmare regler om skydd för sådana uppgifter.

Europols anställda och sambandsmännen skall iaktta tystnadsplikt med

avseende på hemliga uppgifter de fått del av i tjänsten. Brott mot

tystnadsplikten skall straffbeläggas i den nationella lagstiftningen. I vissa

fall kan dessa tjänstemän förbjudas att vittna vid domstol om sådana

uppgifter under förutsättning att detta är tillåtet i den processordning

enligt vilken rättegången förs.

4.8 Skadeståndsansvar

Varje medlemsstat ansvarar för skada som åsamkats tredje man genom

att felaktiga eller rättsstridigt införda uppgifter från Europol har använts.

Talan väcks vid behörig domstol i den stat där den skadebringande

handlingen företogs. Om skadan beror på att uppgifter från Europol eller

ett annat medlemsland var felaktiga, skall Europol eller den andra staten

återbetala vad den stat mot vilken talan riktats har fått betala i

skadestånd.

4.9 Immunitet och privilegier

De anställda i Europol skall enligt konventionen ha rätt att åtnjuta

immunitet och privilegier i sin tjänsteutövning. De närmare villkoren

härför skall fastställas i ett särskilt protokoll.

4.10 Tvistlösning mellan medlemsstaterna

Enligt konventionen skall tvister mellan medlemsstaterna i första hand

behandlas av rådet enligt det förfarande som är föreskrivet i avdelning VI

i EU-fördraget. Går det inte att lösa tvisten i rådet, får parterna i tvisten

själva komma överens om hur denna skall biläggas. I samband med

konventionens undertecknande i juli 1995 deklarerade alla medlems-

stater, utom Storbritannien, att de för sin del kommer att hänskjuta olösta

tvister där de själva är parter till EG-domstolen.

I ett särskilt tilläggsprotokoll har EG-domstolen givits behörighet att

meddela förhandsavgöranden om konventionens tolkning. Detta berörs

närmare i avsnitt 9.

4.11 Europols narkotikaenhet (ENE)

I avvaktan på att Europolkonventionen skall träda i kraft bedrivs viss

verksamhet av Europols narkotikaenhet (ENE) som är en föregångare till

Europol. ENE har i princip samma verksamhetsområde som Europol

skall ha, men saknar bl.a. möjligheter att lagra personuppgifter i

dataregister. ENE har inte heller den rättskapacitet som skall tillkomma

Europol. Dess organisatoriska uppbyggnad påminner starkt om Europols,

bl.a. har alla länder stationerat sambandsmän hos ENE i[REDACTED_EFTERNAMN]. När

Europolkonventionen träder i kraft och Europol börjar verka skall ENE:s

verksamhet upphöra och övertas av Europol.

5 Tillträde till Europolkonventionen

Regeringens förslag: Sverige skall tillträda Europolkonventionen.

Promemorians förslag överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna har tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan

erinran. Datainspektionen har dock anfört att förslagen i promemorian

bör behandlas gemensamt med förslagen till svensk lagreglering av

polisens motsvarande register för att det skall vara möjligt att bedöma

konsekvenserna av ett tillträde till konventionen.

Bakgrund: Konventioner antagna inom ramen för EU, dvs. med

tillämpning av reglerna i avdelning VI i EU-fördraget den s.k. tredje

pelaren skiljer sig på väsentliga punkter från vad som i allmänhet gäller

i fråga om konventioner. EU-konventioner är inte öppna för anslutning

för andra än medlemsstaterna. EU-konventionerna är ett av flera rättsliga

instrument som är reglerade i EU-fördraget. Formen för att fatta beslut

om EU-konventioner skiljer sig från andra konventioner på så sätt att den

är föreskriven i ett annat rättsligt instrument, nämligen i artikel K.3 i EU-

fördraget. Sedan en konventions lydelse har slutförhandlats beslutar rådet

enhälligt att anta konventionen och rekommenderar samtidigt medlems-

staterna att anta konventionen i enlighet med sina nationella bestäm-

melser. En grundläggande princip inom EU är att alla medlemsstater

förväntas ratificera de konventioner som antas inom ramen för tredje

pelaren. Dessa träder nämligen som regel inte i kraft innan alla

medlemsstater har ratificerat dem. Några reservationer till konventions-

texterna brukar normalt inte tillåtas.

Nya medlemsstater kommer i framtiden genom sina anslutningsfördrag

att förpliktas att ansluta sig till beslutade eller ikraftträdda konventioner.

Detta villkor ställdes i Sveriges anslutningsförhandlingar och i samband

med anslutningsfördraget har Sverige och övriga nya medlemsländer

gjort ett sådant åtagande. Vid tiden för den svenska anslutningen var ett

antal utkast till konventioner under utarbetande, bl.a. Europolkon-

ventionen. I en förklaring fogad till anslutningsfördragets slutakt godtog

Sverige vad de dåvarande medlemsstaterna hade enats om vid tiden för

anslutningen. Sverige, liksom Finland och Österrike, kunde följaktligen

delta i de fortsatta förhandlingarna rörande dessa konventioner och

instrument endast med avseende på sådana frågor som återstod att lösa

(se prop. 1994/95:19 s 119).

Skälen för regeringens förslag

Europols grundläggande syfte är att vara ett hjälpmedel i kampen mot

den internationella organiserade brottsligheten. Ett sådant polissamarbete

är särskilt viktigt när rörligheten över gränserna ökar. En grundläggande

målsättning för EU är förverkligandet av den fria rörligheten för personer

inom unionen. Den fria rörligheten skall uppnås bl.a. genom att i princip

avskaffa alla personkontroller vid passage av EU:s inre gränser. Detta

kräver särskilda åtgärder för att förhindra att den gränsöverskridande

brottsligheten ökar. Inrättandet av Europol är en betydelsefull sådan

åtgärd och Europol blir därigenom ett av de viktigaste instrumenten i

strävandena att förverkliga den fria rörligheten inom EU inte bara för

varor, tjänster och kapital utan också för personer.

Genom Sveriges anslutning till Europolsamarbetet kommer den

svenska polisen att kunna fullt ut delta i det europeiska polissamarbetet.

Härigenom kommer dess operativa slagkraft här hemma att öka genom

att den får tillgång till information, underrättelser och kompetens som

den annars knappast hade fått tillgång till. Den svenska polisen kommer

genom Europol också att på ett effektivt sätt kunna lämna väsentliga

bidrag till andra polismyndigheters brottsbekämpande verksamhet. Inte

minst inom området för narkotikabekämpning är Europol ett omistligt

samarbetsinstrument. Såsom Europol är uppbyggt, med bl.a. sambands-

män från varje medlemsland stationerade på Europols huvudkontor,

kommer också bilateralt och multilateralt operativt polissamarbete att

förenklas och bli effektivare, exempelvis vid genomförande av s.k.

kontrollerade leveranser av narkotika i de fall där flera länder är berörda.

 Europol kommer också att vara en betydelsefull samarbetspartner för

länder och organisationer utanför EU. Genom Europol kan därigenom

ytterligare kanaler för polissamarbete öppnas till gagn för det svenska

polisarbetet.

Förhandlingarna om Europolkonventionen var svåra, och i många

frågor har ganska stora åsiktsskillnader funnits mellan medlemsländerna.

Den nu föreliggande konventionen är därför resultatet av ett flertal

kompromisser där alla länder i större eller mindre omfattning har fått ge

avkall på sina ursprungliga ståndpunkter för att erforderlig enighet skulle

kunna uppnås. Även om Sverige i samband med anslutningsfördraget,

som nyss har sagts, hade förklarat sig godta de färdigförhandlade

frågorna medförde detta emellertid i praktiken inte någon inskränkning i

våra möjligheter att i förhandlingarna om Europolkonventionen föra fram

synpunkter även i sådana delar som egentligen var färdigförhandlade vid

tidpunkten för vårt inträde i förhandlingarna. I alla viktiga förhand-

lingsfrågor har de svenska ståndpunkterna beretts i samråd med EU-

nämnden och justitieutskottet varvid bred politisk uppslutning har

noterats. Europolkonventionens och tilläggsprotokollets innehåll åter-

speglar på det hela taget mycket väl ståndpunkter som Sverige utan

svårighet har kunnat ansluta sig till. Det föreslås därför att Sverige

tillträder Europolkonventionen.

Ikraftträdande m.m.

Konventionen träder i kraft tre månader efter det att det sista

ratificeringsinstrumentet har deponerats. Justitie- och inrikesministrarna

har informellt kommit överens om att konventionen skall vara ratificerad

av alla medlemsländer före 1997 års utgång. Vid Europeiska rådets (EU:s

stats- eller regeringschefer) möte i Dublin december 1996 beslöts att

tillsätta en arbetsgrupp på hög nivå för att ta fram ett förslag till

handlingsplan för bekämpandet av den organiserade brottsligheten inom

unionen. Denna arbetsgrupp har nyligen avlämnat sin rapport till

Europeiska rådet och har där rekommenderat att rådet bör ges i uppdrag

att se till, inte bara att konventionen ratificeras av alla medlemsstater före

1997 års utgång utan också, att Europol som organisation kan börja verka

senast i mitten av 1998.

De lagändringar som föranleds av svenskt tillträde till Europol-

konventionen behandlas i avsnitt 7 och 8. Med anledning av Data-

inspektionens påpekande bör framhållas att konventionens bestämmelser

självfallet måste beaktas i det förestående lagstiftningsarbetet med anled-

ning av Registerutredningens betänkanden.

6 Närmare om Europolkonventionens

bestämmelser

6.1 Avsnittets disposition

I detta avsnitt redovisas de närmare överväganden och bedömningar som

gjorts bl.a. beträffande konventionens förhållande till svenska regler.

Avsnittet är uppbyggt på en redogörelse av konventionens innehåll

artikel för artikel. Efter redogörelsen för artikelns innehåll görs

beträffande vissa artiklar en kort analys av artikelns innehåll i förhållande

till konventionstexten i övrigt eller diskuteras hur vissa bestämmelser kan

komma att tillämpas i praktiken. Det kan också förekomma upplysningar

om hur förhandlingsarbetet förlöpt i vissa avseenden. Dessa upplysningar

och överväganden, som redovisas under rubriken Kommentar, innehåller

emellertid inga bedömningar om hur artikeln förhåller sig till svenska

regler. Sådana bedömningar redovisas också under respektive artikel men

under rubriken Förhållande till svenska regler. De fall när konven-

tionsbestämmelserna föranleder lagstiftning behandlas särskilt i avsnitt 7

och 8.

6.2 Konventionens artiklar

6.2.1 Avd I. Upprättande och arbetsuppgifter (artikel 1-6)

Artikel 1. Upprättande

Medlemsstaterna upprättar genom konventionen den europeiska polis-

byrån, Europol. Detta föreskrivs i artikel 1 där också den grundläggande

regeln om kopplingen mellan Europol och medlemsstaterna genom en

nationell enhet i varje land fastslås. Med medlemsstater avses EU:s

medlemsstater vid tidpunkten för konventionens undertecknande i juli

1995.

Artikel 2 och 3. Målsättning och arbetsuppgifter

Europols mål och arbetsuppgifter regleras i artikel 2 och 3 vilkas innehåll

redan har beskrivits ingående i avsnitt 4.2 och 4.3.

Kommentar

Av artikel 2.1 framgår att Europols uppgift är att förbättra effektivitet

och samarbete mellan de behöriga nationella myndigheterna i deras

arbete för att förebygga och bekämpa terrorism, narkotikahandel och

annan allvarlig internationell brottslighet. Begreppet behöriga myn-

digheter definieras i artikel 2.4. Härmed avses inte bara polismyndigheter

utan också andra offentliga organ som enligt nationell lagstiftning är

behöriga att förebygga och bekämpa brottslighet. För vår del t.ex.

tullmyndigheter och åklagarmyndigheter. Definitionen får sin betydelse i

alla fall där konventionstexten hänvisar till Europols mål eller syfte och

medför att uppgifter som härrör från Europols register kan användas av

de flesta myndigheter inom rättsväsendet om inte särskilda villkor

uppställts som inskränker användningen på ett eller annat sätt.

Av artikel 2.2 tredje stycket framgår att den begränsning av Europols

behörighet till där uppräknade brottstyper inte är avsedd att vara

permanent. Europols behörighet kan efterhand utökas med andra

allvarliga internationella brott genom ett beslut av rådet. De ytterligare

brott som kan komma i fråga anges i en särskild bilaga till konventionen.

I bilagan är särskilt angivet att Europol, när dess behörighet utökas till att

avse en ny typ av brott, alltid också är behörig vad gäller den

penningtvätt som kan vara förbunden med det nya brottet. I samma

bilaga definieras också närmare den brottslighet som är omnämnd i

artikel 2 (med undantag för narkotikahandel som definieras i själva

artikeln, 2.5). I samband med ett beslut av rådet att utöka Europols

behörighet med en ny brottstyp kan också med stöd av artikel 43.3 en

ny definition införas i bilagan. Konventionens operativa tillämp-

ningsområde kan alltså ändras utan att den mer omständliga proceduren

för konventionsändring i artikel 43.1 behöver tillgripas.

Europols arbetsuppgifter är uppdelade på tre områden enligt artikel

3.1-3. Det första och viktigaste av dessa berör Europols egenskap av

underrättelseorgan för främst operativa syften. Det andra området tar

sikte på Europols strategiska underrättelse- och informationsverksamhet

och det tredje området som kan bli aktuellt om resurserna så medger

anger Europols roll som ett slags övergripande serviceorgan till

myndigheterna i medlemsstaterna.

Artikel 4. Nationella enheter

Artikel 4 behandlar de nationella enheternas verksamhet, och deras

skyldigheter gentemot Europol. Den nationella enheten är enda

sambandslänk mellan Europol och medlemsstaterna (artikel 4.1). Den

lyder under nationell lag (artikel 4.2). Medlemsstaterna är skyldiga att

vidta alla nödvändiga åtgärder för att säkerställa att de nationella

enheterna kan utföra sina uppgifter och särskilt att de nationella

enheterna har tillgång till de nationella uppgifter de behöver (artikel 4.3).

Den nationella enhetens huvuduppgift i förhållande till Europol är

enligt artikel 4.4 att på eget initiativ förse Europol med de uppgifter och

underrättelser som är nödvändiga för att Europol skall kunna fullgöra

sina arbetsuppgifter (4.4.1) och att tillgodose Europols önskemål om

information, underrättelser och råd (4.4.2) samt att uppdatera information

och underrättelser (4.4.3). Den skall också överföra uppgifter för lagring

i Europols dataregister (4.4.6). Den skall vidare med iakttagande av

nationell rätt bl.a. förse sina egna behöriga myndigheter med det material

som kommer från Europol (4.4.4) och vidarebefordra förfrågningar från

dessa till Europol (4.4.5). Den nationella enheten har ansvar för att allt

uppgiftsutbyte mellan enheten och Europol sker i enlighet med nationella

bestämmelser (4.4.7).

De nationella enheterna är enligt artikel 4.5 inte skyldiga att lämna

uppgifter till Europol om detta i det enskilda fallet skulle kunna skada

väsentliga nationella säkerhetsintressen eller äventyra en pågående

utredning eller någons personliga säkerhet. De är vidare inte heller

skyldiga att förse Europol med uppgifter som härrör från nationella

säkerhetstjänster.

Kostnaden för den nationella enheten skall bäras av medlemsstaten

(artikel 4.6). Cheferna för de nationella enheterna skall bistå Europol

med råd om detta behövs (artikel 4.7).

Kommentar

Artikel 4 är i de delar den berör skyldigheten att leverera uppgifter till

Europol en av de mest centrala i konventionen. Här slås nämligen

medlemsstaternas grundläggande skyldighet att förse Europol med

uppgifter fast.

Denna skyldighet inskränks i vissa särskilt angivna fall i de artiklar

som speciellt reglerar de olika delarna av Europols datasystem, t.ex.

artikel 8.4. eller artikel 10.3. Det förtjänar att påpekas att undantagen från

huvudregeln att den nationella enheten, och därmed medlemsstaten, är

skyldig att leverera de uppgifter till Europol som konventionen kräver

när de förekommer i artikel 8 och 10 endast avser vissa särskilt angivna

uppgifter. Vidare finns ett generellt undantag i artikel 4.5 i fråga om

uppgifter från säkerhetstjänsterna eller sådana uppgifter som kan hota

statens säkerhet, en pågående utredning eller enskilda personers säkerhet.

Det bör samtidigt observeras att regeln i artikel 4.4.7 däremot inte utgör

något undantag från huvudregeln om skyldighet att leverera uppgifter till

Europol utan skall läsas som en sorts garanti för att när uppgifter lämnas,

detta skall ske i överensstämmelse med nationell rätt.

Cheferna för de nationella enheterna är tänkta att spela en betydande

roll i den praktiska utformningen av Europols verksamhet. De skall som

framgår av artikel 4.7 träffas regelbundet och utgöra ett viktigt råd-

givande organ för Europols styrelse som slutligt utformar verksamheten.

Som avnämare till Europols tjänster har det ansetts naturligt att de har ett

stort inflytande över hur verksamheten bedrivs, vilka prioriteringar som

bör göras och hur effektiviteten bäst främjas ur ett användarperspektiv.

Förhållande till svenska regler

Den svenska nationella enheten kan förutsättas bli inrättad vid Riks-

polisstyrelsen som redan idag fullgör liknande funktioner i förhållande

till Interpol och i annat liknande internationellt samarbete. Eventuella

frågor om den nationella enhetens uppgifter i förhållande till Europol och

till polis- och tullväsendet kan regleras i förordning som beslutas av

regeringen.

Artikel 5. Sambandsmän

Varje land skall sända minst en sambandsman till Europol. Styrelsen

bestämmer det antal som skall finnas. Sambandsmännen lyder i första

hand under nationell rätt om inte konventionens bestämmelser före-

skriver annat (artikel 5.1). Sambandsmännens uppdrag är att representera

hemlandets intressen i Europol under iakttagande av både hemlandets

lagstiftning och Europols regler (artikel 5.2).

Sambandsmännen skall enligt artikel 5.3 medverka i informations-

utbytet mellan Europol och de nationella enheterna. De skall därvid

överföra information från de nationella enheterna till Europol (5.3.1) och

omvänt (5.3.2), samarbeta med Europols tjänstemän genom att ge dessa

relevant information och råd om hur nationella uppgifter bör tolkas

(5.3.3). Vidare skall sambandsmännen i enlighet med nationell rätt och

med beaktande av Europols målsättning och syfte bidra till utbyte av

information från de nationella enheterna och samordning av åtgärder till

följd av detta (artikel 5.4). Sambandsmännen har tillgång till Europols

register i enlighet med de bestämmelser som reglerar resp. register

(artikel 5.5). Europols datasäkerhetsregler gäller i tillämpliga delar också

sambandsmännen (artikel 5.6). De skall åtnjuta den immunitet och de

privilegier som krävs för att de skall kunna fullgöra sitt uppdrag (artikel

5.8). Sambandsmännen skall vara lokaliserade i Europols byggnad där

lokaler skall ställas till deras förfogande. Andra kostnader för sambands-

männen skall i princip bäras av medlemsstaten om inte styrelsen beslutar

annat (artikel 5.9). Styrelsen skall besluta om de ytterligare bestämmelser

som behövs för att reglera sambandsmännens rättigheter och skyldigheter

i förhållande till Europol (artikel 5.7).

Kommentar

De nationella sambandsmännen har en central funktion i Europol.

Europols snabbhet och slagkraft kommer till stor del att bero av hur

sambandsmännen fungerar i praktiken. Sambandsmännen skall alltså

vara den förmedlande länken mellan organisationen och medlems-

länderna. En funktion som alltid dygnet runt skall vara i verksamhet.

Sambandsmännen skall lyda under nationella regler och få sina

instruktioner hemifrån om inte annat sägs i konventionen. I praktiken

innebär detta att de svenska sambandsmännen förblir anställda av sina

svenska myndigheter och lyder under svensk lag, t. ex. vad gäller

sekretess och tystnadsplikt. De skall hämta sina instruktioner hemifrån i

övergripande frågor men den dagliga arbetsledningen kommer

naturligtvis att ske på plats.

Bestämmelsen i artikel 5.4 lägger grunden för att sambandsmännen

skall kunna spela en central roll bl.a. när medlemsstaterna vill genomföra

operationer som kräver att information snabbt utväxlas och samordnas.

Det kan t.ex. gälla s.k. kontrollerade leveranser av narkotika. De

sambandsmän som för närvarande är stationerade hos ENE genomför

redan idag i viss omfattning sådana samordningsuppgifter men då med

utgångspunkt i rent bilaterala överenskommelser.

Den rådsarbetsgrupp som har utarbetat Europolkonventionen har, på

det sätt som beskrivs i kommentaren till artikel 45, förberett sådana

personalföreskrifter som avses i artikel 5.7. Dessa föreskrifter, som alltså

skall antas av styrelsen, innehåller bestämmelser om rekryteringsbas,

kvalifikationskrav, organisatorisk ställning, arbetstider och tillgänglighet

m.m. Eftersom sambandsmännen är anställda av sina hemländers

myndigheter, bygger dessa föreskrifter på att medlemsländerna reglerar

anställningsvillkoren för sambandsmännen på ett sätt som överens-

stämmer med dessa. En i sammanhanget viktig bestämmelse är att någon

ur varje lands sambandsmannagrupp i princip skall vara tillgänglig

dygnet runt.

Artikel 6. Datoriserat informationssystem för insamlade uppgifter

Datasystemet skall bestå av ett informationsregister med begränsade och

ämnesmässigt avgränsade uppgifter för att möjliggöra snabb sökning av

uppgifter i Europols och medlemsstaternas polisregister (6.1.1). Här-

utöver skall det finnas arbetsregister för analys inrättade för särskilda

projekt med olika varaktighet, analysregister (6.1.2) samt ett

indexregister (6.1.3). Europols informationssystem får inte samköras

med andra register än sådana register som finns hos de nationella

enheterna (6.2).

6.2.2 Avdelning II. Informationsregister (artikel 7-9)

Artikel 7. Upprättande av ett informationsregister

Artikeln innehåller allmänna regler om upprättande av informations-

registret.

Registret skall enligt artikel 7.1 första stycket upprättas av Europol.

Införing i registret av uppgifter som kommer från medlemsstaterna skall

göras direkt av dessa med iakttagande av nationella regler om för-

farandet. Införing i registret skall ombesörjas av de nationella enheterna

och sambandsmännen. Uppgifter från tredje land eller organisationer

utanför Europol och uppgifter som härrör från analysverksamheten skall

införas av Europol. Informationsregistret skall vara direkt läsbart för de

nationella enheterna, sambandsmännen och behöriga Europoltjänstemän.

Emellertid skall de nationella enheterna enligt artikel 7.1. andra

stycket inte ha direkt tillgång till andra uppgifter än rena identifierings-

uppgifter beträffande personer som avses i artikel 8.1.2, dvs. uppgifter

om sådana som kan misstänkas komma att begå brott i framtiden. Andra

uppgifter i registret beträffande sådana personer får under förutsättning

att en pågående undersökning gör det nödvändigt begäras av berörd

sambandsman.

Europol ansvarar enligt artikel 7.2 för att konventionens bestämmelser

om handhavande av registret följs. Europol ansvarar också för drift och

datasäkerhet samt för att gallringsbestämmelserna efterlevs. I medlems-

staterna har de nationella enheterna enligt artikel 7.3 motsvarande

uppgifter och skyldigheter, och de datasäkerhetsbestämmelser som finns

i artikel 25 är tillämpliga också på datautrustning hos de nationella

enheterna.

Kommentar

Syftet med bestämmelsen i artikel 7.1 andra stycket är att skydda

känsliga personuppgifter genom att begränsa spridningen av

integritetskänslig information endast till dem som verkligen har behov av

den. Regeln innebär att en nationell enhet, som har intresse av att ta del

av alla uppgifter som finns om någon i denna personkategori, måste vidta

särskilda åtgärder för detta. Å andra sidan får möjligheterna att få tillgång

till information ur informationsregistret inte vara alltför begränsade,

eftersom syftet med registret då kan motverkas. Den valda regleringen är

tänkt att utgöra en rimlig avvägning mellan dessa intressen.

Artikel 8. Informationsregistrets innehåll

Informationsregistret får enligt artikel 8.1 innehålla sådana uppgifter som

behövs för att Europol skall kunna fullgöra sina arbetsuppgifter.

Undantag görs dock för uppgifter om sådan brottslighet som avses i

artikel 2.3.2, dvs. brott som har ett visst samband med den brottslighet

som omfattas av Europols direkta behörighet I registret skall emellertid

enligt artikel 8.4 andra stycket i sådana fall finnas en notering om att

ytterligare information rörande denna typ av brott finns i ett nationellt

register

Uppgifter som införs i informationsregistret skall gälla tre person-

kategorier:

1) personer som har dömts för sådana brott som ligger inom Europols

behörighet enligt artikel 2 (8.1.1),

2) personer som misstänks för att ha begått eller varit delaktiga i

sådana brott (8.1.1), och

3) personer för vilka graverande omständigheter ger anledning anta att

de kommer att begå sådana brott (8.1.2).

För dessa personkategorier får identifieringsuppgifter, dvs. namn,

födelsetid och födelseort, medborgarskap, kön och andra viktiga

särskiljande uppgifter registreras (artikel 8.2)

I informationsregistret får också lagras och användas upplysningar om

varifrån den registrerade uppgiften kommer (artikel 8.3 första stycket),

vilket brott den registrerade är misstänkt för, även gärningsbeskrivning

(8.3.1), tillvägagångssätt och hjälpmedel (8.3.2), uppgifter om hand-

läggande myndigheter och ärendenummer eller liknande (8.3.3), uppgift

om vilken kriminell organisation personen misstänks tillhöra (8.3.4) samt

uppgift om eventuella fällande domar för brott inom området för

Europols behörighet (8.3.5). I den mån Europol inför uppgifter av nyss

nämnt slag, skall det framgå om dessa härstammar från annat håll än från

medlemsstaterna eller om de är ett resultat av Europols analys-

verksamhet. De nu behandlade uppgifterna får också föras in i registret

även om de ännu inte hänvisar till särskilt utpekade personer (artikel 8.3

andra stycket).

Om det hos Europol eller de nationella enheterna finns ytterligare

information om de personkategorier som avses i artikel 8.1, kan sådana

uppgifter enligt artikel 8.4 första stycket på begäran överlämnas till

Europol eller de nationella enheterna. Från de sistnämnda behöver

överlämnade dock ske endast om detta är tillåtet enligt nationell lag. Om

undersökningen mot någon registrerad person läggs ned eller denne

frikänns skall de uppgifter som berörs av beslutet utplånas ur registret

(artikel 8.5).

Kommentar

Medlemsstaterna är skyldiga att lämna sådana uppgifter som avses i

artikel 8.1 till Europol.

Vilken grad av misstanke som krävs för att personuppgifter

beträffande sådana misstänkta som avses i artikel 8.1.1 och 8.1.2 skall få

registreras bestäms av nationella regler och nationell praxis.

Tyngdpunkten i informationsregistret kommer att ligga i sådana

uppgifter som avses i artikel 8.3. Det är dessa uppgifter som innehåller

den ur polisiär synpunkt mest användbara informationen. Artikel 8.4

syftar inte på information som skall lagras i informationsregistret, den

frågan är uttömmande reglerad i 1-3, utan pekar på möjligheterna till

bilateralt informationsutbyte för analysändamål om de personer som

redan finns i informationsregistret. Artikel 8.4 föreskriver alltså inget

undantag från skyldigheten att förse Europol med uppgifter som skall

lagras enligt 8.1-3. Uppgifter som avses i 8.4 kan komma från Europols

analysverksamhet eller från kriminalunderrättelseverksamhet i medlems-

staterna. Ett huvudsyfte med informationsregistret är nämligen att för

både Europol och medlemsstaterna tillhandahålla möjligheter att utbyta

information om personer som är intressanta ur brottssynpunkt.

På flera ställen i denna artikel, och även i artikel 7, hänvisas till

Europols arbetsuppgifter. Såsom dessa arbetsuppgifter har definierats i

artikel 3 innebär en sådan hänvisning också alltid en hänvisning till

Europols målsättning och därmed till de begränsningar av Europols

behörighet till att avse viss allvarligare internationell organiserad

brottslighet som ligger i denna målsättning.

Förhållande till svenska regler

För att kunna uppfylla åtagandet att lämna uppgifter till Europol om

dömda och misstänkta personer som avses i artikel 8.1.1 krävs att lagen

(1965:94) om polisregister m.m. ändras. Denna fråga behandlas i avsnitt

7.2. Det förutsätts vidare i artikel 8.1.2 att uppgifter om personer som

misstänks kunna komma att begå brott i framtiden kan lämnas till

Europol. Hur denna föreskrift främst vad gäller databaserade uppgifter

 förhåller sig till nu gällande svenska bestämmelser behandlas likaså i

avsnitt 7.2.

Artikel 9. Rätt till tillgång till informationsregistret

De nationella enheterna, sambandsmännen och behöriga tjänstemän hos

Europol är enligt artikel 9.1 de enda som har rätt att föra in eller söka

uppgifter i informationsregistret. Att använda registret är bara tillåtet för

att lösa en särskild uppgift och skall då ske i enlighet med regler som

gäller för den enhet som använder registret om inte annat följer av

konventionen (se nedan).

I artikel 9.2 föreskrivs att bara den enhet som har registrerat en uppgift

är behörig att ändra, rätta eller utplåna den. Antar någon enhet att en

uppgift enligt artikel 8.2, alltså en identifieringsuppgift, beträffande

någon som kan föras in i registret är felaktig eller bör kompletteras, skall

den enhet som har registrerat uppgiften genast underrättas. Den

registrerande enheten skall då vidta de åtgärder som behövs med

anledning av underrättelsen. Om registret innehåller uppgifter som avses

i artikel 8.3, dvs. kompletterande uppgifter, kan vilken enhet som helst

föra in ytterligare sådana uppgifter. Strider dessa mot befintliga upp-

gifter, skall enheterna inbördes komma överens om vilken uppgift som

skall stå kvar. Om en enhet som har registrerat identifieringsuppgifter,

dvs. uppgifter enligt artikel 8.2, vill utplåna dessa samtidigt som andra

enheter har fört in kompletterande uppgifter om samma person, överförs

ansvaret för identifieringsuppgifternas riktighet på den enhet som först

har registrerat kompletterande uppgifter. Den enheten skall också

informeras om detta.

Den enhet som använder registret är som framgår av artikel 9.3

ansvarig för att användningen av registret är rättsenlig. Enheten måste

kunna identifieras. Överföring av uppgifter mellan de nationella

enheterna och behöriga myndigheter i hemländerna sker i enlighet med

nationell lag.

Kommentar

Med enhet avses i artikel 9.2 såväl de nationella enheterna, sambands-

männen som Europol eller dess organ. Att även sambandsmännen vid

tillämpning av artikel 9.2 och 9.3 måste anses vara en enhet i artikelns

mening ligger i sakens natur eftersom dessa har rätt att registrera och

använda uppgifter ur registret. Föreskriften i artikel 9.3 om att varje

enhet som registrerar, hämtar eller ändrar uppgifter ur registret måste

kunna identifieras hänger samman med reglerna i artikel 16 om kontroll

av att uppgifter ur Europols dataregister används på ett konventionsenligt

sätt.

6.2.3 Avdelning III. Arbetsregister för analysändamål (artikel 10-

12)

Artikel 10. Insamling, behandling och användning av personuppgifter

Artikeln berör arbetsregister för analysändamål och hur personuppgifter i

dessa register får samlas in, behandlas och användas.

För att nå det mål som är beskrivet i artikel 2 kan Europol enligt artikel

10.1 också använda andra register än informationsregistret för att lagra,

ändra och använda personuppgifter som kan hänföras till brott som ligger

under dess behörighet, inbegripet sådana brott som enligt artikel 2.3

andra stycket hör samman med grundbrottsligheten. Sådana uppgifter

skall användas i analysarbete.

Den personkrets om vilka uppgifter kan komma ifråga är;

1. de personer som avses i art 8.1, dvs. dömda, misstänkta eller

potentiella brottslingar (10.1.1),

2. vittnen (10.1.2),

3. brottsoffer, både personer som har utsatts för begångna brott och

sådana för vilka det finns anledning att anta att de kan utsättas för brott

(10.1.3),

4. kontakter eller medhjälpare till brottslingar (10.1.4) samt

5. andra personer som kan lämna upplysningar om brott som utreds

(10.1.5).

Att samla in, lagra eller behandla sådana personuppgifter som avses i

artikel 6 första meningen i Europarådets konvention om skydd för

enskilda vid automatisk databehandling av personuppgifter (dvs.

uppgifter om enskilds politiska eller religiösa åskådning, ras, etniska

ursprung, hälsa eller sexuella läggning) är endast tillåtet om uppgifterna

är strikt nödvändiga med hänsyn till registrets ändamål och om de

kompletterar andra personuppgifter som redan finns i registret. En sådan

uppgift får inte göras till ensamt sökbegrepp i strid med analysändamålet

(artikel 10.1 andra stycket).

Rådet skall anta särskilda tillämpningsföreskrifter för analysregistrens

datasäkerhet och för internkontroll av uppgifterna i dessa register (artikel

10.1 tredje stycket).

Enligt artikel 10.2 avses med analysregister ett register för insamling,

behandling eller användande av uppgifter för att underlätta förunder-

sökningar. Varje analys skall genomföras av en särskilt sammansatt

grupp bestående av analyspersonal och andra särskilt utsedda Europol-

tjänstemän och sambandsmän från de stater varifrån uppgifter till

analysen härrör (10.2.1) eller från stater som på annat sätt berörs av

projektet (10.2.2). Bara analystjänstemännen har rätt att registrera och

hämta uppgifter ur det analysregister som gruppen har till sitt förfogande

(10.2.2).

De nationella enheterna är enligt artikel 10.3 skyldiga att på eget

initiativ eller på Europols begäran förse Europol med de uppgifter som

behövs för att genomföra analysverksamheten. De är dock skyldiga att

göra detta endast om det enligt deras nationella lagstiftning är tillåtet att

bearbeta dessa uppgifter för brottsförebyggande syften, analys eller

brottsbekämpning. Uppgifterna kan, om de är känsliga, lämnas från de

nationella enheterna direkt till analysgrupperna, dvs. utan förmedling av

sambandsmännen.

I artikel 10.4 föreskrivs bl.a. att om de uppgifter som kommer från

medlemsstaterna inte är tillräckliga, Europol får begära in uppgifter

också från Europeiska gemenskaperna och de organ som upprättats med

stöd av grundfördragen (10.4.1.), andra offentligrättsliga organ som har

upprättats inom ramen för EU (10.4.2), organ som upprättats bilateralt

mellan två eller fler medlemsstater i unionen (10.4.3), tredje land

(10.4.4), internationella organisationer och dem underställda offentlig-

rättsliga organ (10.4.5), andra offentligrättsliga organ som har upprättats

mellan två eller fler stater (10.4.6) samt Interpol (10.4.7). Europol får

också ta emot uppgifter som har översänts från dessa på deras eget

initiativ (artikel 10.4 andra stycket). Om Europol inom ramen för andra

konventioner får tillgång till uppgifter från andra register än de som

direkt omnämns i Europolkonventionen, får sådana personuppgifter

också användas för analysändamål (artikel 10.5).

I artikel 10.6 och 7 behandlas frågan om vilka medlemsstater och vilka

befattningshavare som kan tillåtas delta i en analys och under vilka

förutsättningar en analysgrupp kan utökas med ytterligare deltagare.

Artikel 10.8 rör användningen av analysdata. Det är den överförande

medlemsstaten som skall bedöma hur känslig en överförd uppgift är, och

spridning och operativ användning av analysdata skall därför bestämmas

i samråd med de övriga deltagarna i analysprojektet.

Kommentar

Analysregistren är hjälpmedel i den kriminalunderrättelseverksamhet

som skall bedrivas av Europol. Varje analys skall bedrivas i projektform

i en särskilt sammansatt projektgrupp. Varje projektgrupp har tillgång till

ett arbetsverktyg i form av ett register en analysfil och det är dessa

register som regleras i artikel 10.

Den analys som skall kunna göras hos Europol kan naturligtvis i vissa

fall ta sikte på situationer där ett konkret brott redan har begåtts, alltså på

det stadium där enligt svenska regler en förundersökning har inletts eller

kan inledas. Huvuddelen av Europols analysarbete kommer emellertid att

bedrivas på ett tidigare stadium i vad som, med svensk terminologi,

brukar kallas kriminalunderrättelseverksamhet. Med sådan verksamhet

avses polisverksamhet som syftar till att klarlägga om brottslig verk-

samhet pågår, har förekommit eller kan förutses. En sådan verksamhet

kan leda till att det skapas underlag för att inleda ett förundersök-

ningsförfarande.

Med analys avses enligt artikel 10.2 insamling, behandling eller

användning av uppgifter för att underlätta förundersökningar. Innebörden

av den svenska termen förundersökning är dock i detta sammanhang

alltför begränsad vilket framgår av en jämförelse mellan konventions-

texten i andra språkversioner och den svenska. Den engelska texten

använder på motsvarande ställe termen criminal investigation och den

franska enquête criminelle. Dessa begrepp är vidare än det svenska,

ganska snävt avgränsade begreppet förundersökning. Vad som avses är i

stället en polisundersökning som kan inrymma både det som hos oss

avses med begreppet förundersökning och det som motsvarar begreppet

kriminalunderrättelseverksamhet.

Regeln i artikel 10.3 tar konkret sikte på sådana uppgifter som avses i

10.1 första stycket 2-5 och de känsliga personuppgifter som avses i 10.1

andra stycket. Den skyldighet som medlemsstaterna har att lämna

uppgifter till informationsregistret enligt artikel 8.1 berörs alltså inte av

denna bestämmelse utan regleras uteslutande i artikel 8 jämförd med

grundregeln i artikel 4. Regeln innebär också att om det är tillåtet enligt

nationell rätt att använda en viss uppgift i kriminalunderrättelse-

verksamhet så är staten också skyldig att dela med sig av den till

Europols analysverksamhet om det begärs. Frågor om överlämnande av

uppgifter till Europol behandlas vidare i avsnitt 7.

Tanken bakom regeln i artikel 10.8 om spridning och användning av

analysuppgifter är att söka förhindra att känsliga uppgifter ges spridning

genom ett för tidigt operativt utnyttjande av informationen. Detta betyder

dock inte att analysdeltagarna i regel har någon formell vetorätt om en

medlemsstat finner det nödvändigt att ingripa med stöd av uppgifter som

har framkommit under analysprojektet.

Särskilt integritetskänsliga personuppgifter

I artikel 10.1 andra stycket regleras användningen av särskilt känsliga

personuppgifter. Sådana personuppgifter som avses i artikel 6 första

meningen i Europarådets konvention från 1981 om skydd för enskilda

vid automatisk databehandling av personuppgifter, dvs. uppgifter om

enskilds politiska eller religiösa åskådning, ras, etniska ursprung, hälsa

eller sexuella läggning, får som framgår av bestämmelsen i och för

sig förekomma i analysregistren. Men detta endast under förutsättning att

de är strikt nödvändiga för en pågående analys och att de kompletterar

andra uppgifter i registret. Denna reglering av användandet av särskilt

känsliga uppgifter överensstämmer helt med 1987 års Europaråds-

rekommendation om skydd för enskildas personuppgifter i polisregister.

Sverige har i praxis följt rekommendationen vid förande av polisregister

även om någon motsvarande bestämmelse inte har funnits i lag eller

annan författning. Registerutredningen har i sitt delbetänkande

Kriminalunderrättelserregister, DNA-register (SOU 1996:35) föreslagit

att en motsvarande regel skall införas i den av utredningen föreslagna

lagen om polisens underrättelseregister.

I detta sammanhang måste den grundläggande förutsättningen för

Europol att överhuvudtaget inleda ett analysförfarande beaktas. Ett

sådant skall enligt artikel 10.1 första stycket alltid vara förenligt med

Europols målsättning enligt artikel 2, dvs. att öka effektiviteten och

främja brottsbekämpande myndigheters samarbete i kampen mot allvar-

lig internationell organiserad brottslighet i den mån omständigheterna i

det enskilda fallet visar på förekomsten av en brottslig organisation eller

struktur som påverkar två eller fler medlemsländer och som är så

allvarlig att ett gemensamt agerande är påkallat. I artikel 10 hänvisas

också till de särskilda brottstyper som i linje med målet för verksamheten

ligger inom Europols behörighet. Varje personuppgift, oavsett vilken typ

av uppgift det rör sig om, som skall registreras inom ramen för Europol

måste alltså vara förenlig med Europols grundläggande målsättning och

behörighet. Förutsättningarna för att få registrera särskilt känsliga

personuppgifter är alltså mycket restriktiva och det finns redan därför

ingen anledning att befara att sådan registrering kommer att ske i en

omfattning som inte är önskvärd.

I konventionen (artikel 10.1 andra stycket) krävs härutöver tre

ytterligare begränsningar i rätten att registrera och använda uppgifter av

detta slag: 1) de skall vara strikt nödvändiga för en pågående analys, 2)

de skall komplettera andra uppgifter om personen i fråga och 3) de får

inte vara ensamt sökbara i strid med analysändamålet.

 Att uppgifterna skall vara strikt nödvändiga för en pågående analys

innebär att de måste kunna passas in i ett analysarbete och även vara av

avgörande betydelse för analysens resultat på ett eller annat sätt. Det får

alltså inte vara så att en uppgift på ett obestämt sätt kan vara bra att ha

som rent bakgrundsmaterial eller för att på ett mer allmänt sätt ge en

fullständig bild av en person eller en personkrets. För att uppgiften skall

få registreras, skall det pågående analysarbetet visa att uppgiften är viktig

för den pågående analysen.

Uppgifterna skall vidare komplettera redan befintliga registrerade

uppgifter om personen i fråga. Detta rekvisit hänger delvis ihop med det

tidigare nämnda kravet på att analysen skall vara pågående. Det är alltså

inte möjligt att med hjälp av Europols analysregister göra en allmän

kartläggning av enskilda personer utifrån sådana särskilt känsliga

personuppgifter.

Det är inte tillåtet att söka efter en personkategori endast med hjälp av

särskilt känsliga uppgifter. Avsikten med en analys måste alltid vara

förenlig med Europols målsättning och behörighet enligt artikel 2. Det är

alltså inte tillåtet att söka i analysregistren med t.ex. etniskt ursprung som

enda sökbegrepp, och därigenom få fram en lista på alla personer med en

viss härstamning oberoende av varför uppgifter om dem har registrerats.

Däremot kan det vara tillåtet att söka personer som misstänks för en viss

brottstyp, t.ex. amfetaminsmuggling, och som tillhör en särskild, etnisk

grupp, för att med hjälp av detta kunna kartlägga en kriminell

organisation.

Enligt artikel 10.1 tredje stycket skall rådet anta tillämpnings-

föreskrifter med ytterligare regler om bl.a. användning och registrering

av personuppgifter i analysfilerna. Detta arbete bedrivs på det sätt som

har beskrivits i kommentaren till artikel 45 men är ännu inte helt slutfört.

Ett resultat av arbetet kommer dock att vara preciserade regler om vilka

typer av uppgifter som i normala fall kan få förekomma beträffande de

olika personkategorier som nämns i artikel 10. I princip tillåts

registrering av fler uppgifter, även av känsligt slag, beträffande personer

som är misstänkta för brott än beträffande t.ex. vittnen och offer.

Förhållande till svenska regler

Frågan om hur databehandling av sådana uppgifter som avses i artikel 10

förhåller sig till svenska regler berörs i avsnitt 7, där också frågan om

överlämnande av uppgifter till Europol närmare berörs.

Artikel 11. Indexregister

Artikel 11 berör indexregistret. Detta skall avspegla innehållet

analysregistren på ett sådant sätt att en sambandsman av uppgifterna i

indexregistret kan dra slutsatser om huruvida det i något analysregister

förekommer uppgifter (information) som berör dennes hemland.

Uppgifterna i indexregistret skall alltså vara så beskaffade att det går att

avgöra om det förekommer uppgifter lagrade om en person eller inte,

men får inte i övrigt avslöja något av innehållet i registret eller resultatet

av en företagen analys. Förutom sambandsmännen har endast behöriga

Europoltjänstemän tillgång till indexregistret.

Artikel 12. Instruktion för upprättandet av register

För varje analysregister skall särskilda instruktioner upprättas som

beslutas av Europols styrelse. Härigenom ges tillstånd att inleda ett

analysprojekt med hjälp av ett analysregister. Dessa instruktioner skall

innehålla detaljerade föreskrifter om ett analysregisters innehåll, bl.a.

vilka personkategorier som får registreras och vilka typer av uppgifter

om dessa som skall få förekomma, särskilt om det kan bli aktuellt att

lagra sådana känsliga personuppgifter som avses i artikel 10.1 andra

stycket, under vilka förutsättningar personuppgifter kan lämnas ut och till

vilka mottagare (artikel 12.1.2-9). Den gemensamma tillsynsmyndig-

heten skall av chefen för Europol omedelbart underrättas om att ett

förslag till beslut om inrättande av ett sådant register har upprättats. Den

gemensamma tillsynsmyndigheten skall härutöver få tillgång till

beslutsakten som helhet för synpunkter (artikel 12.1 andra stycket). Vid

fara i dröjsmål kan chefen för Europol enligt artikel 12.2 ensam besluta

att ett analysregister skall upprättas. Styrelsens ledamöter skall därefter

genast underrättas så att frågan snarast kan underställas styrelsen för

beslut.

6.2.4 Avd IV. Gemensamma bestämmelser om

informationsbehandling (artikel 13-25)

Inledning

Avdelning IV är den mest omfattande i konventionen och innehåller

bestämmelser om integritetsskydd, enskildas tillgång till uppgifter,

användning av uppgifter och tekniskt skydd för datalagrade uppgifter

m.m.

Artikel 13. Skyldighet att lämna ut uppgifter

Europol skall enligt artikel 13 utan dröjsmål överlämna alla uppgifter till

medlemsländerna som rör dessa. Europol skall också upplysa

medlemsstaterna om de samband som har konstaterats föreligga mellan

olika brott inom Europols behörighet. Europol får också lämna uppgifter

och underrättelser om andra allvarliga brott som Europol har fått kunskap

om.

Kommentar

I artikeln regleras Europols skyldighet att till medlemsstaterna redovisa

bl.a. de analysresultat som har uppnåtts. Europol får också till medlems-

staterna lämna ut s.k. överskottsinformation som rör allvarliga brott.

Artikel 14. Skyddsnivå för uppgifter

Senast vid konventionens ikraftträdande skall alla medlemsstater ha

vidtagit sådana lagstiftningsåtgärder att den interna rättsordningen minst

uppfyller den dataskyddsnivå som följer av 1981 års Europarådskon-

vention om skydd för enskilda vid automatisk databehandling av person-

uppgifter varvid hänsyn skall tas till Europarådets rekommendation R

(87) av den 17 september 1987 om polisens användning av person-

uppgifter (artikel 14.1) Ingen överföring av personuppgifter enligt

konventionen får påbörjas innan lagstiftning som genomför de nämnda

internationella åtagandena har trätt i kraft i de stater som deltar i

uppgiftsutbytet (artikel 14.2). Vid insamling, behandling och användning

av personuppgifter skall Europol enligt artikel 14.3 iaktta de regler som

följer av den nämnda konventionen och rekommendationen. Detsamma

gäller i de fall Europol behandlar icke ADB-behandlade uppgifter i

register, dvs. alla strukturerade samlingar av personuppgifter som är

tillgängliga enligt bestämda kriterier (artikel 14.3 andra stycket).

Kommentar

Regeln i artikel 14.3 andra stycket, som rör icke databehandlade

personuppgifter, har hämtat sin ordalydelse från EG:s dataskyddsdirektiv

från år 1995. Det bör observeras att inte alla personuppgifter träffas av

bestämmelsen i artikel 14.3 andra stycket utan bara sådana som finns i

register i egentlig bemärkelse. Det som exempelvis finns i vanliga akter

berörs inte.

Artikel 15. Ansvar för skyddet av uppgifter

I artikel 15 fastslås huvudregeln att den enhet som har registrerat en

uppgift också har ansvaret för att den är riktig. Alltså skall ansvaret för

att de uppgifter som finns i Europols register är lagliga med avseende på

insamling och registrering, riktighet och aktualitet samt att gallrings-

bestämmelserna följs, ligga hos den stat som har registrerat eller överfört

uppgifterna. Motsvarande ansvar har Europol för de uppgifter som över-

förts dit av tredje man eller som är ett resultat av Europols eget analys-

arbete (artikel 15.1).

Om inte annat följer av konventionens bestämmelser i övrigt skall

Europol dessutom ha ansvaret för de uppgifter som Europol tar emot och

behandlar i alla sina register, även de manuella som omtalas i artikel

14.3 (artikel 15.2). Europol skall lagra alla uppgifter i registren på ett

sådant sätt att det går att avgöra varifrån en uppgift härstammar, vare sig

det är från en medlemsstat, från en tredje part eller från Europols

analysarbete (artikel 15.3).

Artikel 16. Bestämmelser om upprättande av rapporter

Europol skall enligt artikel 16 upprätta en kontrollrapport om minst vart

tionde uttag av personuppgifter ur registren. Från informationsregistret

skall dock varje uttag rapporteras. Syftet med rapporteringen är att

kontrollera om uttaget varit lagligen grundat. De uppgifter som finns i

kontrollrapporterna får endast användas för kontrollsyfte och bara av

Europol och de tillsynsmyndigheter som avses i artikel 23 och 24 i

konventionen. Rapporterna skall utplånas efter sex månader om inte en

pågående undersökning gör att de måste bevaras längre.

Artikel 17. Regler om användning

Personuppgifter från Europols register och andra uppgifter som härrör

från Europol får enligt artikel 17.1 användas av medlemsstaternas

behöriga myndigheter endast för att förebygga eller bekämpa sådan

brottslighet som faller inom Europols behörighet eller andra allvarliga

former av brottslighet (17.1 första stycket). Användningen av uppgifterna

regleras av nationell lagstiftning (17.1 andra stycket). Om uppgiften skall

användas för andra ändamål eller av andra myndigheter än de som avses i

artikel 2, måste ursprungsstatens tillstånd först inhämtas (artikel 17.3).

I artikel 17.2 regleras situationen när en uppgift som har lämnats till

Europol, oavsett om det är en personuppgift eller inte, är underkastad sär-

skilda restriktioner för dess användande i det land eller den organisation

varifrån den härstammar. Då skall samma restriktioner gälla även i det

land till vilket uppgiften har överförts från Europol. Undantag görs för de

fall även uppgifter av detta slag måste lämnas till ett oberoende kontroll-

organ. I sådana fall skall uppgiften få lämnas dit, men efter samråd med

ursprungsstaten och med iakttagande av dess intressen.

Kommentar

Regeln i artikel 17.1 första stycket begränsar användandet av främst

personuppgifter som härrör från Europol. Att inskränka medlems-

staternas möjligheter att använda sig av uppgifterna till att enbart

förebygga eller bekämpa den brottslighet som vid varje tidpunkt ligger

inom Europols behörighet skulle vara att gå för långt. En så restriktiv

reglering skulle kunna hämma det praktiska polisarbetet alltför mycket,

även om uppgifterna naturligtvis i de flesta fall bara kommer till

användning för just sådan brottslighet. Å andra sidan är det inte önskvärt

att uppgifter från Europol kommer till användning i sammanhang som är

alltför perifera i förhållande till Europols egentliga behörighetsområde.

En sådan tillämpning skulle kunna skada tilltron till Europols verksamhet

och komma i konflikt med skälen till varför Europols behörighet är

inskränkt till allvarlig brottslighet. Regeln i första stycket är avsedd att

balansera dessa intressen.

Bestämmelsen i artikel 17.2 innebär att vissa uppgifter inte får

användas för andra ändamål än de som har tillåtits av den ursprungliga

uppgiftslämnaren. Den vanligaste restriktionen i detta avseende torde

vara att uppgiften bara får användas i polisens verksamhet (for police use

only). Innebörden härav är bl.a. att den inte direkt kan användas som

bevisning i rättegång och att den inte utan vidare kan lämnas till andra

myndigheter. Regeln kommer knappast att vålla några praktiska

bekymmer. De flesta uppgifter som kan komma att omfattas av detta

förbehåll är av sådant slag att de i tiden ligger långt före en eventuell

rättegång och därmed bara i undantagsfall är av beskaffenhet att direkt

kunna utgöra bevismaterial.

Förhållande till svenska regler

Åtagandet att respektera förbehåll av detta slag har stöd i 1 § lagen

(1991:435) med vissa bestämmelser om internationellt samarbete på

brottmålsområdet. Det krävs dock en mindre ändring i bestämmelsen

vilket berörs i avsnitt 8.

Artikel 18. Överföring av uppgifter till tredje land och utomstående instanser

Europol får enligt artikel 18.1 på vissa villkor överföra uppgifter till

tredje land eller till de utomstående instanser som avses i artikel 10.4.

För detta krävs att utlämnandet av uppgifterna i det enskilda fallet behövs

för att förebygga eller bekämpa brott som ligger inom Europols behörig-

het, att mottagaren har en tillfredsställande skyddsnivå för uppgifterna

och att utlämnandet överensstämmer med de generella regler härom som

skall beslutats av rådet. Artikel 18.3 innehåller vidare kriterier för att

bestämma om ett tredje land eller ett utomstående organ har en tillräcklig

skyddsnivå för att tillåta överförande av uppgifter i ett särskilt fall. Om

uppgiften överförts till Europol från en medlemsstat, erfordras enligt

artikel 18.4 denna stats samtycke för att uppgiften skall få vidare-

befordras utanför Europol. Ett sådant samtycke kan lämnas i förväg och

kan också vara generellt. Om det har lämnats i förväg, kan det när som

helst återkallas (18.4 första stycket).

Om uppgiften inte härrör från en medlemsstat, är det Europol som

beslutar om den skall lämnas ut eller ej. Utlämnande får ske endast om

det inte är till men för medlemsstaternas verksamhet enligt Europol-

konventionen eller deras ordning och säkerhet eller eljest riskerar att

skada någon medlemsstat (18.4 andra stycket). Europol ansvarar i sådana

fall för att utlämnandet är lagligt. Mottagaren skall åta sig att endast

använda uppgifterna för de ändamål för vilka de har utlämnats (artikel

18.5). Om uppgiften är sekretessbelagd, krävs för utlämnade också att en

överenskommelse om överföring av sekretessen har ingåtts med

mottagaren (artikel 18.6). Rådet skall enligt artikel 18.2 anta tillämp-

ningsföreskrifter rörande informationsutbytet med tredje land.

Kommentar

De utomstående instanser som avses i artikeln är EU:s institutioner eller

organ, organisationer upprättade genom överenskommelser mellan EU:s

medlemsstater, internationella organisationer och deras organ, exempel-

vis Förenta Nationerna, andra bilateralt eller multilateralt inrättade

organisationer samt Interpol.

Artikel 19. Rätt till tillgång

Artikeln reglerar enskildas rätt att få del av uppgifter ur Europols

datasystem m.m.

Envar har rätt att för kontrolländamål antingen själv få tillgång till de

uppgifter som Europols register innehåller om denne eller att en kontroll

av uppgifternas riktighet och laglighet utförs för dennes räkning. En

sådan begäran som är avgiftsfri kan enligt artikel 19.1 göras till den

nationella Europolenheten i vilken medlemsstat som helst. Begäran skall

genast överlämnas till Europol för prövning och den sökande skall

underrättas härom. Europol skall pröva ansökan inom tre månader från

det att den har mottagits av den nationella myndigheten (artikel 19.2).

Rätten att få del av uppgifter eller rätten att få dem kontrollerade skall

som framgår av artikel 19.3 utövas enligt lagen i den medlemsstat i

vilken ansökan gjordes. Om lagen där ger den sökande rätt att få tillgång

till uppgifterna, skall utlämnande ändå vägras om detta är nödvändigt för

att Europol skall kunna utföra sina uppgifter, skydda medlemsstaternas

säkerhet, skydda allmän ordning, bekämpa brott eller för att skydda

utomståendes rättigheter och friheter.

Om den sökande har rätt att få del av uppgifterna, skall enligt artikel

19.4, förutom sekretessgrunderna i 19.3, följande förfarande iakttas.

Europol får inte fatta beslut om att lämna ut uppgifter ur informations-

registret om inte den medlemsstat som fört in uppgiften och de

medlemsstater som berörs av den först har fått tillfälle att yttra sig över

begäran. Dessa kan då förbjuda att uppgiften lämnas ut. Vilka uppgifter

som får lämnas ut och de närmare villkoren för detta bestäms av den

medlemsstat som har infört uppgiften (19.4. första stycket 1).

Om det är Europol som har infört uppgiften i informationsregistret,

skall yttrande inhämtas från berörda medlemsstater och dessa har då

möjlighet att förbjuda utlämnande (19.4. första stycket 2).

När det gäller uppgifter som förekommer i ett analysregister krävs

enighet mellan Europol och de stater som deltar i analysen och den eller

de medlemsstater som är berörda av uppgiften för att den skall få lämnas

ut (19.4. första stycket 3).

Om utlämnande vägras av en medlemsstat eller Europol, skall Europol

underrätta den sökande om att nödvändiga kontroller har vidtagits dock

utan att därvid röja om sökanden förekommer i registren eller ej (artikel

19.4. andra stycket).

Om den sökande enligt de nationella regler som styr förfarandet bara

har rätt att få uppgifterna i Europols register kontrollerade, eller om

sökanden endast har begärt detta, gäller enligt artikel 19.5 att Europol i

nära samarbete med de berörda nationella myndigheterna skall företa en

sådan kontroll. Den sökande skall av Europol underrättas om att

nödvändiga kontrollåtgärder har vidtagits men utan att det röjs om

sökanden förekommer i registren eller inte.

Enligt artikel 19.6 skall Europol upplysa om att ett beslut om ut-

lämnande eller kontroll som den sökande inte är nöjd med kan

överklagas till den gemensamma tillsynsmyndigheten. Den sökande kan

också överklaga hos den myndigheten om en begäran om en åtgärd inte

har besvarats inom tre månader från det att den har mottagits av den

nationella enheten.

Om ett överklagande rör vägran att lämna ut en uppgift som har införts

av en medlemsstat i informationsregistret, skall den gemensamma

tillsynsmyndigheten enligt artikel 19.7 andra stycket tillämpa den statens

nationella rätt. Den gemensamma tillsynsmyndigheten skall samråda med

den nationella tillsynsmyndigheten eller behörig domstol i ursprungs-

landet som skall uttala sig om huruvida en vägran att lämna ut uppgiften

har skett i enlighet med de föreskrifter härom som finns i artikel 19.3 och

4 första stycket. I ett sådant fall skall den gemensamma tillsynsmyn-

dighetens beslut fattas i nära samråd med dessa nationella organ. Beslutet

kan i förekommande fall innebära ett förbud mot att uppgifterna lämnas

ut.

När ett överklagande rör en vägran att lämna ut uppgifter som har

införts av Europol i informationsregistret eller uppgifter som finns i ett

analysregister, skall den gemensamma tillsynsmyndigheten enligt artikel

19.7 tredje stycket höra Europol och medlemsstaterna. I det fall Europol

eller någon berörd medlemsstat fortfarande motsätter sig utlämnande av

uppgifterna, måste den gemensamma tillsynsmyndigheten, om den vill

ändra det ursprungliga beslutet, fatta ett sådant beslut med två

tredjedelars majoritet. Om ett sådant beslut inte fattas, skall den

gemensamma tillsynsmyndigheten meddela den sökande att nödvändiga

kontroller har genomförts men utan att röja om sökanden finns i registret

eller inte.

När överklagandet rör ett kontrollförfarande enligt artikel 19.5 om

uppgifter som en medlemsstat har fört in i informationsregistret, skall

den gemensamma tillsynsmyndigheten enligt artikel 19.7 fjärde stycket

försäkra sig om att kontrollen har skett på ett korrekt sätt. Detta skall ske

i nära samråd med den nationella tillsynsmyndigheten i den stat som har

registrerat uppgifterna. Den sökande skall av den gemensamma tillsyns-

myndigheten underrättas om att kontrollåtgärder har vidtagits utan att det

röjs om den sökande förekommer i registret eller inte.

När överklagandet rör kontroll av uppgifter som Europol har fört in i

informationsregistret eller innehållet i ett analysregister, skall den

gemensamma tillsynsmyndigheten enligt artikel 19.7 femte stycket

försäkra sig om att nödvändiga kontrollåtgärder har vidtagits på ett

korrekt sätt av Europol. Om så är fallet skall den sökande därefter

underrättas om att nödvändiga kontrollåtgärder har vidtagits utan att det

därvid röjs om sökanden förekommer i registret eller inte.

Bestämmelserna skall i tillämpliga delar också gälla icke data-

behandlade uppgifter som Europol har i register (artikel 19.8).

Kommentar

I artikel 19 finns alltså föreskrifter som reglerar den enskildes rätt att få

ta del uppgifter om sig själv i registret. Detta var under förhandlingarna

en svår fråga att uppnå enighet om, eftersom de nationella lagstift-

ningarna i medlemsstaterna skiljer sig åt ganska väsentligt. Regleringen i

artikel 19 är därför resultatet av en politisk kompromiss som bygger på

inte mindre än tre olika motsatspar av kolliderande intressen eller

regelverk. Det första är om kontrollen av innehållet i ett dataregister skall

utövas genom att den enskilde ges en rätt till direkt tillgång till

registerinnehållet (direkt kontroll) eller om den enskilde i stället skall

kunna påkalla att ett oberoende organ kontrollerar om uppgifterna är

korrekta och införda i registret med iakttagande av de regler som gäller

på området (indirekt kontroll). Det andra motsatsparet är om den

kontrollmodell som tillämpas i Europol huvudsakligen skall följa

nationell rätt eller regleras av konventionen. Det tredje motsatsparet

utgörs av om den gemensamma övervakningsmyndigheten skall kunna

överpröva nationella myndigheters beslut eller inte.

När dessa skilda synsätt skall appliceras på Europol har resultatet blivit

att förhållandena regleras på inte mindre än sex olika sätt beroende på

varifrån en uppgift härstammar och till vilket register den förts samt med

huvudsaklig tillämpning av två parallella förfaranden beroende på om

den nationella rätten i ett visst fall föreskriver direkt eller indirekt

kontroll. Artikel 19 tillhandahåller därmed i princip tolv olika för-

faranden, av vilka några emellertid sammanfaller, så att det i praktiken

innebär åtta olika förfaranden.

I artikel 19 behandlas endast frågan om att få del av eller kontrollera

uppgifter som finns i något av Europols register. Om en uppgift finns i

ett nationellt register i en medlemsstat, regleras dessa frågor uteslutande

av nationell lagstiftning och rättstillämpning och Europolkonventionens

regler tillämpas alltså inte i ett sådant fall. Det kommer dock inte att vara

ovanligt att en uppgift förekommer både i ett nationellt register hos en

medlemsstat och i ett Europolregister, eftersom i princip alla person-

uppgifter som kommer från medlemsstaterna till Europols register är

hämtade ur deras olika polisregister. I den situationen får valet av

regelsystem avgöras av hur sökandens begäran är utformad. Om en

sökande ställer frågan till den svenska nationella enheten om vad som

finns registrerat om honom i de svenska polisregistren eller motsvarande

skall begäran handläggas enligt svenska regler, och frågan når aldrig

Europol. Detta gäller oavsett varifrån eventuella uppgifter härstammar;

de kan alltså mycket väl ha kommit från Europol. Om frågan däremot är

mer generell, nämligen en begäran om att få del av allt som finns i

Europols register, skall den överlämnas till Europol. Det finns dock inget

som hindrar att frågan handläggs direkt av den svenska enheten vad

gäller de uppgifter som finns i svenska register, om detta också innefattas

i den generella begäran.

När en begäran sålunda har överlämnats till Europol skall den besvaras

genom ett beslut av Europol. Vilket förfarande som Europol skall

använda bestäms då av innehållet i lagen i den medlemsstat hos vilken

begäran har framställts. Är det i den medlemsstaten föreskrivet att den

sökande i princip har rätt att få del av innehållet i ett polisregister (direkt

kontroll), skall ett sådant förfarande, dvs. ett utlämnandeförfarande,

iakttas av Europol vid besvarande av begäran. Är det däremot i

medlemsstaten föreskrivet att kontrollen får utövas indirekt skall i stället

ett sådant kontrollförfarande tillämpas och kontrollen utförs då av

Europol.

Om ett utlämnandeförfarande skall tillämpas, måste först avgöras om

det som efterfrågas är uppgifter som medlemsstaterna eller Europol har

registrerat i informationsregistret eller om det är uppgifter i ett

analysregister. Detta är nämligen avgörande för vilka regler som skall

tillämpas på det fortsatta förfarandet.

Om det rör sig om uppgifter som har registrerats av en medlemsstat i

informationsregistret, skall Europol tillfråga den staten och de andra

medlemsstater som eventuellt berörs av uppgiften om den kan lämnas ut.

Blir svaret nekande från någon stat, utlämnas uppgiften inte. Om någon

uppgift skall lämnas ut, skall den medlemsstat som registrerat den

föreskriva vad som kan utlämnas och villkoren för detta. Man bör dock

observera att det är Europol som fattar det formella beslutet även om

dess handlingsfrihet alltså är begränsad, eftersom Europol inte kan gå

emot en medlemsstats uppfattning att uppgiften inte får lämnas ut.

Däremot är det tänkbart att även om medlemsstaterna har givit klartecken

till utlämnande av vissa uppgifter, så kan Europol ändå besluta att så inte

skall ske.

Om en begäran rör uppgifter som Europol har registrerat i infor-

mationsregistret är förfarandet likartat men frågan behöver endast ställas

till de stater som berörs av uppgifterna. Europol bestämmer, om

klartecken till utlämnade ges, vad som skall lämnas ut och villkoren för

detta.

Rör en begäran slutligen en uppgift som förekommer i ett analys-

register, skall för att utlämnande skall få äga rum Europol, de med-

lemsstater som deltar i analysprojektet och de övriga stater som

eventuellt berörs av detta vara ense om att uppgiften kan utlämnas.

I alla dessa situationer har alltså berörda medlemsstater vetorätt. En

vägran att lämna ut en begärd uppgift skall dock, vare sig beslutet i

realiteten har fattas av en medlemsstat eller av Europol, alltid vara

hänförlig till någon av de sekretessgrunder som finns angivna i artikel

19.3.

Som nyss har sagts är det Europol som skall fatta det formella beslutet.

När uppgiften kan lämnas ut görs detta på lämpligt sätt. När ett

avslagsbeslut meddelas skall detta ske i form av en underrättelse till den

sökande om att nödvändiga kontroller av Europols register har gjorts

men utan att det avslöjas om den sökande är känd för Europol eller inte.

Samma underrättelse lämnas naturligtvis också till en sökande om vilken

inga uppgifter finns i registren. Det sistnämnda framgår inte uttryckligen

av konventionstexten men ligger i sakens natur.

För det fall den styrande nationella lagstiftningen föreskriver indirekt

kontroll skall Europol utföra denna i nära samarbete med de berörda

nationella myndigheterna och därefter lämna den sökande samma besked

som nyss har sagts.

Konventionen ger också rätt att överklaga Europols beslut till den

gemensamma tillsynsmyndigheten. Ett sådant ärende handläggs på olika

sätt beroende på om överklagandet avser en vägran att lämna ut uppgifter

eller ett kontrollförfarande som den sökande är missnöjd med.

Handläggningen skiljer sig också beroende på om överklagandet avser

uppgifter som har registrerats av medlemsstaterna i informationsregistret

eller av Europol i samma register eller om det avser uppgifter i ett

analysregister.

Om överklagandet avser en vägran att lämna ut en uppgift som finns i

informationsregistret och som är införd där av en medlemsstat, skall den

gemensamma tillsynsmyndigheten besluta i enlighet med den lag som

gäller i den medlemsstat där den ursprungliga framställan om att få del av

uppgiften har gjorts. Detta är att betrakta som en lagvalsregel och syftar

till att peka ut vilket huvudförfarande som skall tillämpas för ärendets

handläggning, nämligen om prövningen skall gälla ett utlämnande av

uppgiften eller ett kontrollförfarande. Samma regel gäller självfallet för

överinstansen som för Europol, nämligen att den som begär att få ut en

uppgift bara har rätt att få det om detta är möjligt enligt den lag som

gäller i det land där begäran framställdes. Annars gäller i princip att den

enskilde har rätt endast till det indirekta kontrollförfarandet.

När tillsynsmyndigheten väl konstaterat att ärendet skall prövas som en

fråga om utlämnande av en uppgift, skall den samråda med den

nationella tillsynsmyndighet eller den behöriga domstol som kan finnas i

det land som har infört uppgiften i registret. Den nationella tillsyns-

myndigheten eller domstolen skall då kontrollera om beslutet att vägra

utlämna uppgiften har fattats med stöd av någon av de sekretessgrunder

som finns i artikel 19.3 och med iakttagande av det förfarande som

föreskrivs i artikel 19.4 första stycket. Om detta är fallet, skall den

gemensamma tillsynsmyndigheten fatta sitt beslut, som vilket särskilt

framhålls kan innebära ett avslag på begäran, i nära samråd med de

nationella myndigheter som nyss har nämnts. Även om det inte

uttryckligen sägs i bestämmelsen kommer den gemensamma tillsyns-

myndighetens beslut att inte lämna ut uppgiften att ta sig uttryck i ett

kontrollmeddelande till den sökande.

Tanken bakom det samrådsförfarande som föreskrivs är att undersöka

om en nationell enhets rekommendation till Europol att vägra utlämna

uppgiften har grundats på konventionsenliga omständigheter, dvs. är

förenlig med åtagandena i konventionen. Den nationella tillsynsmyndig-

heten eller domstolen har närmast till upplysningarna och man kan säga

att dessa organ här fungerar som utredningsmyndighet åt den gemen-

samma tillsynsmyndigheten.

Att yttrande inte inhämtas från Europol beror på att Europol skall följa

de nationella enheternas yttrande när de uttalar att en uppgift inte får

lämnas ut. Om det skulle visa sig att Europol har avslagit en begäran om

utlämnande trots att detta har tillstyrkts av den berörda nationella

enheten, får tillsynsmyndigheten naturligtvis göra samma prövning av

Europols skäl för avslaget.

När överklagandet i stället rör en vägran att lämna ut uppgifter som

Europol fört in i informationsregistret eller uppgifter som finns i ett

analysregister, skall samrådet ske med den som vidhåller att uppgiften

inte får lämnas ut, dvs. en medlemsstat eller Europol. Om den gemen-

samma tillsynsmyndigheten vill lämna ut uppgiften mot Europols eller

någon berörd medlemsstats vilja, måste detta ske genom ett beslut som

biträds av två tredjedelar av myndighetens ledamöter. Om överklagandet

inte bifalls, skall ett kontrollmeddelande lämnas till den sökande.

När slutligen överklagandet rör ett kontrollförfarande hos Europol

skall, om uppgiften införts i informationsregistret av en medlemsstat, den

gemensamma tillsynsmyndigheten nära samråda med den nationella

tillsynsmyndigheten för att försäkra sig om att kontrollen har utförts på

ett riktigt sätt. Om uppgiften förts in av Europol eller finns i ett register

för analysändamål, skall samråd ske med Europol. Den gemensamma

tillsynsmyndighetens beslut ges i form av ett kontrollmeddelande.

På flera ställen i artikeln föreskrivs att beslut i ett ärende om

utlämnande av uppgift eller kontroll av eventuella uppgifters riktighet

skall meddelas i form av en upplysning till den sökande att erforderlig

kontroll har vidtagits men utan att röja om uppgifter om denne

förekommer eller inte. Detta är det normala förfarandet då frågor ställs

om känsliga uppgifter som inte kan lämnas ut. Det skulle i de fall där en

person är i någon mening misstänkt kunna vara till stor skada om det

röjdes för denne både att han är föremål för Europols intresse och att han

inte är det.

Bestämmelserna i artikeln gäller också för uppgifter i andra register än

sådana som förs med hjälp av automatisk databehandling. Med sådana

register menas strukturerade samlingar av personuppgifter som är

tillgängliga enligt bestämda kriterier. Definitionen är hämtad ur EG:s

dataskyddsdirektiv. Den innebär att uppgifterna måste vara sökbara

enligt åtminstone två kriterier för att det skall vara fråga om ett register i

denna mening.

Förhållande till svenska regler

Datainspektionen bör bli den svenska tillsynsmyndigheten och vara den

myndighet med vilken den gemensamma tillsynsmyndigheten skall sam-

råda när detta är föreskrivet i artikeln. Se vidare under redogörelsen för

artikel 23 nedan.

Artikel 20. Rättelse och utplåning av uppgifter

I artikel 20.1 föreskrivs att uppgifter som är felaktiga eller har införts

eller lagras i Europols register i strid med konventionen skall rättas eller

utplånas av Europol om det är Europol som har fört in uppgiften i

registret. Uppgifter däremot som har införts direkt av en medlemsstat

skall enligt artikel 20.2 rättas eller utplånas av medlemsstaten i

samarbete med Europol (20.2 första meningen). Denna föreskrift tar sikte

på informationsregistret. Felaktiga uppgifter som kommit till Europol

från medlemsstaterna på annat sätt än genom direkt införing i register

eller uppgifter vilkas felaktighet beror på hanteringen hos Europol eller

uppgifter som har förts in i registren av Europol i strid med kon-

ventionen, skall rättas eller utplånas av Europol i samråd med den

medlemsstat varifrån de härrör (20.2 andra meningen). Om en uppgift

rättas eller tas bort, skall de nationella enheter som mottagit den genast

underrättas. De är då skyldiga att i sin tur utplåna eller rätta uppgiften

(artikel 20.3).

Envar har enligt artikel 20.4 rätt att hos Europol begära att felaktiga

uppgifter som berör denne skall ändras eller utplånas. Europol skall

informera denne om att rättelse har skett eller att uppgiften har utplånats.

Om den berörde inte är nöjd med beskedet kan han vända sig till den

gemensamma tillsynsmyndigheten. Samma sak gäller om begäran inte

har besvarats inom tre månader.

Kommentar

I artikeln uttrycks återigen principen om delat ansvar mellan Europol och

medlemsstaterna för att uppgifter som finns i Europols register är

vederhäftiga samt införda i enlighet med nationell lag och konventionens

bestämmelser. Artikeln utgör också den grund på vilken den

gemensamma tillsynsmyndighetens beslut kan få genomslag i Europol

och hos medlemsstaterna. Se vidare kommentaren till artikel 24 nedan.

Artikel 21. Tidsfrister för bevarande och utplåning av uppgifter i register

I Artikel 21.1 föreskrivs att uppgifter inte får bevaras hos Europol längre

än vad som är nödvändigt för att Europol skall kunna fullgöra sina

uppgifter. Senast tre år efter dess införande skall det undersökas om

uppgiften behöver bevaras eller inte. Gallringskontroll och utplåning

skall vad gäller uppgifter i informationsregistret utföras av den medlems-

stat som har infört uppgiften eller av Europol. Europol skall underrätta

medlemsstaterna tre månader innan tidsfristen går ut. I fråga om andra

register än informationsregistret ligger ansvaret på Europol ensamt.

I samband med kontroll enligt artikel 21.1 kan, om det är nödvändigt

för att Europol skall kunna utföra sina arbetsuppgifter, beslutas att

registeruppgiften skall bevaras till nästa kontrolltillfälle. I annat fall skall

uppgiften utplånas (artikel 20.2).

Enligt artikel 21.3 får personuppgifter som förekommer i informa-

tionsregistret eller i analysregistren bevaras i högst tre år. En ny tidsfrist

börjar löpa då en ny uppgift om samma person införs. Varje år skall dock

undersökas om uppgiften är nödvändig för Europols verksamhet, vilket i

så fall skall dokumenteras.

Om en medlemsstat ur sina nationella register utplånar en person-

uppgift som också är överförd och lagrad i något Europolregister, skall

denna uppgift enligt huvudregeln i artikel 20.4 utplånas också i Europols

register. Ett undantag görs dock för det fall Europol har uppgifter från

annat håll som ursprungsstaten inte har och dessa motiverar att den

ursprungliga uppgiften inte utplånas. Då får uppgiften ändå bevaras och

ursprungsstaten skall underrättas om detta.

Enligt artikel 21.5 får en uppgift inte utplånas om detta skulle kunna

innebära en risk för den registrerades säkerhet. Om förutsättningar i

övrigt föreligger för att utplåna uppgiften, får den därefter bara användas

med den registrerades samtycke.

Artikel 22. Bevarande och rättelse av uppgifter i akter

I artikel 22 regleras frågor om bevarande och rättelse av uppgifter hos

Europol i akter, dvs. i andra sammanställningar av uppgifter än i

dataregister. Sådana personuppgifter skall utplånas eller rättas eller också

skall i akten införas en anteckning om att de inte får användas på samma

sätt som gäller för utplånande och rättande av uppgifter i dataregister. En

enskild person har också samma möjligheter att bl.a. begära rättelse av

införda uppgifter som skulle ha förelegat om uppgiften funnits i ett

dataregister.

Artikel 23. Nationell tillsynsmyndighet

I varje medlemsland skall enligt artikel 23.1 en nationell tillsyns-

myndighet utses. Denna skall ha till uppgift att kontrollera att allt

överlämnande av personuppgifter till och från Europol sker i enlighet

med nationell lag och att den enskildes rätt inte kränks. Tillsyns-

myndigheten skall därför ha tillgång till de uppgifter som medlemsstaten

har registrerat i informationsregistret och som har registrerats i

indexregistret. Den skall också ha tillgång till lokaler och akter hos

statens sambandsmän hos Europol. Den nationella tillsynsmyndigheten

skall övervaka de nationella enheternas verksamhet i förhållande till

Europol och hemstatens myndigheter i frågor som berör skydd för

personuppgifter. Tillsynsmyndigheten skall också utöva tillsyn över

sambandsmännens verksamhet i förhållande till hemlandets nationella

enhet och Europol i de delar som skyddet för personuppgifter berörs.

Tillsynsmyndighetens verksamhet skall utövas i enlighet med

nationella förfaranden och med tillämpning av nationell lag.

Enskilda har enligt artikel 23.2 rätt att vända sig till den nationella

tillsynsmyndigheten med begäran att myndigheten skall säkerställa att

överföring av personuppgifter till Europol sker i enlighet med nationell

lag och även att användningen i hemstaten av personuppgifter sker enligt

lag.

Förhållande till svenska regler

Datainspektionen bör vara svensk nationell tillsynsmyndighet. Detta

uppdrag och de regler som erfordras för att fullfölja det kan regleras i

instruktionen för Datainspektionen eller i en annan av regeringen

beslutad förordning. Någon reglering i av riksdagen beslutad lag behövs

inte eftersom de befogenheter som artikel 23 förutsätter skall finnas hos

den nationella tillsynsmyndigheten endast riktar sig mot svenska myn-

digheter. Datalagskommitten har emellertid i sitt betänkande Integritet,

Offentlighet, Informationsteknik (SOU 1997:39) för att genomföra EG:s

s.k. dataskyddsdirektiv bl.a. föreslagit längre gående befogenheter för

Datainspektionen som tillsynsmyndighet än vad den har idag i mot-

svarande funktion enligt datalagen (1973:289). Den föreslagna lagregle-

ringen, som avses bli generellt tillämplig, omfattar väl de krav som ställs

i artikel 23 i konventionen.

Artikel 24. Gemensam tillsynsmyndighet

Konventionen föreskriver i artikel 24.1 att en gemensam tillsyns-

myndighet skall inrättas. Denna skall ha till uppgift att utöva tillsyn över

att lagring, behandling och användning av personuppgifter i Europol sker

på ett sätt som inte strider mot konventionen eller kränker enskildas rätt.

Myndigheten skall också ha tillsyn över att överföring till medlems-

staterna av uppgifter som har Europol som ursprung sker i enlighet med

konventionen. Den skall enligt artikel 24.3 också analysera eventuellt

uppkommande tolknings- och tillämpningsproblem i Europols verksam-

het med avseende på behandling och användning av personuppgifter.

Vidare skall myndigheten uppmärksamma de problem som visar sig

uppkomma i de nationella tillsynsmyndigheternas verksamhet och vid

tillämpningen av reglerna om enskilds rätt till tillgång till uppgifter ur

Europols register och därvid utarbeta förslag till gemensamma lösningar

på uppkommande problem.

Enskilda har rätt att vända sig direkt till den gemensamma tillsyns-

myndigheten med begäran om att denna skall kontrollera och försäkra sig

om att eventuell lagring, insamling, behandling och användning av

personuppgifter sker på ett konventionsenligt och korrekt sätt (artikel

24.4).

Om felaktigheter konstateras i något avseende som myndigheten har

att bevaka, skall detta enligt artikel 24.5 genast anmälas till Europols

chef med en begäran om svar inom den tid myndigheten bestämmer.

Europols chef skall informera styrelsen. Om rättelse inte vidtas på ett för

tillsynsmyndigheten acceptabelt sätt, skall den vända sig direkt till

styrelsen med sina klagomål.

Europol skall enligt bestämmelserna i artikel 24.2 biträda den gemen-

samma tillsynsmyndigheten genom att tillhandahålla de upplysningar,

dokument och lagrade uppgifter som behövs för myndighetens verk-

samhet. Myndigheten har också fri tillgång till Europols lokaler. Europol

skall vidare verkställa myndighetens beslut med anledning av

överklaganden enligt artikel 19.7 och 20.4.

Den gemensamma tillsynsmyndigheten skall bestå av högst två

medlemmar från varje nationell tillsynsmyndighet. Dessa skall utses på

fem år av medlemsstaterna. Ledamöterna får biträdas av suppleanter.

Myndigheten utser inom sig ordförande. Den får inte motta instruktioner

från något utomstående organ (artikel 24.1). Vid myndigheten skall

finnas ett sekretariat vars uppgifter skall fastställas i myndighetens

arbetsordning (artikel 24.10). Myndigheten har rätt att inom sig inrätta

utredningskommissioner för särskilda ändamål (artikel 24.8).

Myndigheten skall enligt bestämmelserna i artikel 24.7 genom

enhälligt beslut anta sin arbetsordning, vilken skall underställas rådet för

godkännande genom enhälligt beslut. Myndigheten skall vidare inom sig

inrätta en överklagandekommitté bestående av en medlem från varje

delegation. Denna kommitté skall pröva överklagandeärenden. Parterna

har rätt att där höras muntligen med biträde.

Den gemensamma tillsynsmyndigheten skall enligt artikel 24.6

regelbundet upprätta en rapport över verksamheten. Denna rapport skall

tillsammans med ett yttrande från Europols styrelse översändas till rådet.

Myndigheten skall ta ställning till om, och i så fall hur, rapporten skall

offentliggöras.

Kommentar

Europol skall enligt bestämmelserna i artikel 20 utplåna eller ändra

felaktiga uppgifter eller sådana uppgifter som har införts i strid med

konventionen. Detta gäller naturligtvis oavsett hur detta har kommit till

Europols kännedom. Det har därför inte ansetts nödvändigt med en

uttrycklig regel som ålägger Europol lydnadsplikt mot den gemensamma

tillsynsmyndigheten i dessa avseenden. Däremot är Europol uttryckligen

skyldig att verkställa myndighetens beslut med anledning av

överklaganden enligt artikel 19.7 och 20.4.

Den särskilda överklagandekommittén har tillkommit för att avlasta

den gemensamma tillsynsmyndigheten arbete med ett stort antal

rutinärenden som rör överklaganden i enskilda fall. Kommittén skall

alltså inte pröva de principiellt viktiga ärenden som har anhängiggjorts

direkt hos den gemensamma tillsynsmyndigheten med stöd av regeln i

artikel 24.2. Sådana ärenden prövas av myndigheten som sådan.

Kommittén skall i viss utsträckning arbeta i domstolsliknande former

med möjlighet till muntlig handläggning av ärenden och rätt för parterna

att biträdas av ombud. Närmare regler för dess verksamhet kommer att

finnas i myndighetens arbetsordning.

Artikel 25. Datasäkerhet

Europol ges i artikel 25.1 en allmän uppgift att vidta alla de tekniska och

organisatoriska åtgärder som är nödvändiga för att uppfylla konven-

tionens krav på datasäkerhet; dock bara i den mån kostnaden för åtgärden

står i proportion till det skydd som avses.

På vissa områden har däremot kraven preciserats. Således föreskrivs i

artikel 25.2 att medlemsstaterna och Europol skall vidta en rad säker-

hetsåtgärder för att åstadkomma åtkomstskydd för utrustning (25.2.1),

datamedieskydd (25.2.2), skydd för lagrade data (25.2.3), användar-

kontroll (25.2.4), behörighetskontroll (25.2.5), kommunikationskontroll

(25.2.6), indatakontroll (25.2.7), kontroll av transport (25.2.8), åter-

ställande efter störning (25.2.9) samt driftsäkerhet och autencitet

(25.2.10).

6.2.5 Avd V. Rättslig ställning, organisation och finansiella

bestämmelser (artikel 26-37)

Artikel 26. Rättskapacitet

I artikeln slås fast att Europol är en juridisk person som i alla

medlemsländer skall ha den mest omfattande rättskapacitet som kan

tillerkännas en sådan. Europol skall bl.a. ha rätt att förvärva och avyttra

fast egendom och föra talan. (Artikel 26.1 och 2)

Enligt artikel 26.3 har Europol internationellrättslig rättskapacitet, dvs.

rätt att ingå vissa internationella avtal. Sålunda har Europol rätt att sluta

värdlandsavtal med Nederländerna och andra avtal och arrangemang i

förhållande till tredje länder och utomstående instanser (se om detta

artikel 10.4) på de områden som regleras i konventionen.

Artikel 27. Europols organ

Europols organ är styrelsen, direktören, styrekonomen och budget-

kommittén.

Artikel 28. Styrelsen

Styrelsens arbetsuppgifter regleras i artikel 28.1 under 23 punkter. I den

delen hänvisas till konventionstexten.

Styrelsen skall bestå av en företrädare för varje medlemsstat som

vardera har en röst (artikel 28.2). Ordinarie ledamot kan ersättas av en

suppleant (artikel 28.3) och har rätt att vid styrelsesammanträdena

åtföljas av experter (artikel 28.5). Kommissionen har rätt att närvara men

har inte rösträtt vid styrelsesammanträdena; styrelsen kan också besluta

att sammanträda i kommissionens utevaro (artikel 28.4). Ordförande i

styrelsen är företrädaren för den medlemsstat som utövar ordförande-

skapet i rådet (artikel 28.6). Styrelsen skall sammanträda minst två

gånger per år (artikel 28.9). Den skall enhälligt anta sin egen arbets-

ordning (artikel 28.7) och den skall varje år anta en verksamhets-

berättelse för Europol för det gångna året och upprätta en verksamhets-

plan för det kommande året. Bägge dokumenten skall underställas rådet

(artikel 28.10).

Kommentar

Ett utkast till arbetsordning för styrelsen har under arbetet med de

erforderliga tillämpningsföreskrifterna utarbetats och godkänts av rådet

på det sätt som närmare beskrivs nedan i kommentaren till artikel 45.

Artikel 29. Direktör

Europols verkställande ledning utövas enligt artikel 29.1 av direktören

som utses av rådet för en fyraårsperiod med möjlighet till en periods

förlängning. På samma sätt som direktören utses också det antal

biträdande direktörer som rådet bestämmer (artikel 29.2).

Direktören är Europols ställföreträdare (artikel 29.5). Direktören skall

som följer av artikel 29.3 verkställa Europols uppgifter, svara för

löpande administration och personalledning, utarbeta och verkställa

styrelsens beslut, utarbeta de budgetdokument som föreskrivs i

konventionen och utföra alla andra uppgifter som konventionen eller

styrelsen ålägger denne. Europols direktör skall delta i styrelsens

sammanträden och är ansvarig inför denna (artikel 29.4). Rådet kan

enligt artikel 29.6 genom beslut med kvalificerad majoritet entlediga

direktören och biträdande direktörer efter att styrelsen har yttrat sig.

Artikel 30. Personal

I artikeln fastslås att Europols direktör och den övriga personalen skall

utöva sin verksamhet i enlighet med Europols målsättning och att de inte

får ta emot instruktioner från något organ utanför Europol om inte

konventionen föreskriver annat. Av artikeln framgår också att direktören

är chefstjänsteman och att det är denne som anställer och entledigar

övriga tjänstemän i Europol med undantag för de biträdande direktörerna.

Den övergripande regeln för tjänstetillsättningar återfinns i artikel 30.2.

Sålunda skall personlig lämplighet och yrkesskicklighet jämte en strävan

till jämn fördelning mellan i unionen ingående nationaliteter och

språkgrupper eftersträvas vid rekryteringen.

Närmare regler med personalföreskrifter skall antas av rådet. Dessa är

under utarbetande på det sätt som beskrivs i kommentaren till artikel 45.

Artikel 31. Sekretess

I artikeln finns föreskrifter om sekretesskydd för uppgifter inom Europol

och för uppgifter som lämnas från Europol till medlemsstaterna.

Medlemsstaterna är enligt artikel 31.1 skyldiga att vidta åtgärder för att

säkerställa sekretesskydd av de uppgifter som skall hemlighållas och som

har samlats in med stöd av konventionen eller utväxlats genom Europol.

För detta ändamål skall rådet enhälligt anta tillämpningsregler om skydd

för hemliga uppgifter vilka skall ha beretts i styrelsen.

Vidare föreskrivs i artikel 31.2 att medlemsstaterna på begäran av

Europols direktör skall vara behjälpliga med att, i enlighet med sina

nationella regler, säkerhetskontrollera de egna medborgare som kan

komma att anförtros säkerhetskänsliga uppgifter i Europol. Den

myndighet som enligt nationella regler är behörig att utföra sådan

kontroll skall meddela Europol slutsatserna av resultatet av säker-

hetskontrollen och dessa slutsatser är bindande för Europol. Medlems-

staterna och Europol får anförtro bara särskilt kvalificerad och säker-

hetskontrollerad personal uppgiften att databehandla uppgifter inom

Europol (artikel 31.3).

Förhållande till svenska regler

Sekretess

Åtagandena i artikeln kräver enligt regeringens bedömning inte några

nya sekretessregler. Promemorians bedömning överensstämmer med

regeringens och remissinstanserna har lämnat bedömningen utan erinran.

Bestämmelsen förutsätter att uppgifter från Europol kan hållas hemliga

i Sverige. Eftersom uppgifterna huvudsakligen kommer att inflyta i

polisregister eller eljest kommer att användas av polisen eller tullen i

dess brottsförebyggande, brottsbekämpande eller brottsutredande verk-

samhet finns ett antal tillämpliga sekretessbestämmelser som bedöms

vara tillräckliga.

I 5 kap. 1 § sekretesslagen finns regler om sekretess m.m. med hänsyn

främst till intresset att förebygga, uppdaga eller beivra brott, den s.k.

förundersökningssekretessen. Bestämmelsen gäller bl.a. för uppgifter i

polisregister. En förutsättning för att sekretess skall gälla är att det kan

antas att syftet med beslutade eller förutsedda åtgärder motverkas eller

den framtida verksamheten skadas, om uppgiften röjs.

Sekretessen gäller i första hand hos åklagar-, polis- och tullmyn-

digheterna. Eftersom sekretessen gäller för uppgift som hänför sig till

brottsförebyggande eller brottsbeivrande verksamhet, följer sekretessen

med uppgiften om den lämnas vidare till en annan myndighet. Även en

myndighet som i annan verksamhet biträder åklagare eller polis i

brottsbekämpande verksamhet är underkastad sekretess till skydd för

spaning och utredning.

Bestämmelserna i 5 kap. 1 § sekretesslagen är till för att skydda det

allmännas brottsförebyggande och brottsbeivrande verksamhet. I 9 kap.

17 § sekretesslagen finns korresponderande regler till skydd för enskildas

integritet när det gäller uppgifter i bl.a. polisregister.

Enligt 7 kap. 17 § sekretesslagen gäller vidare sekretess i verksamhet

som avser förande av eller uttag ur bl.a. register som förs enligt

polisregisterlagen för uppgift som har tillförts registret. Sekretessen

enligt denna bestämmelse är absolut, dvs. något skaderekvisit ställs inte

upp som villkor för sekretessen. Uppgifter från registren får lämnas ut

endast under de förutsättningar som anges i polisregisterlagen eller i

förordning som har stöd i denna lag. Reglerna i 14 kap. sekretesslagen

om vissa begränsningar i sekretessen och om förbehåll är inte tillämpliga

på uppgifter som omfattas av denna bestämmelse.

Sekretessen enligt 7 kap. 17 § sekretesslagen gäller också i förhållande

till den enskilde. Lagen (1965:94) om polisregister m.m. (Polisregister-

lagen) innehåller dock vissa bestämmelser om utlämnande av uppgifter

till den registrerade själv. Den enskildes rätt att få upplysningar om sig

själv är begränsad. Den huvudsakliga anledningen härtill är att polis-

register också innehåller uppgifter av betydelse för brottsspaning. Den

begränsning som gäller är framför allt att det i utdrag till enskild inte

skall tas med uppgift om misstanke för brott, om inte åtal har väckts för

brottet. Vidare gäller att bötesbrott redovisas endast i begränsad

omfattning.

Enligt 3 § första stycket tredje punkten polisregisterlagen kan enskilda

under vissa förutsättningar få utdrag ur polisregister beträffande någon

annan enskild. Det gäller dels arbetsgivare i vissa fall om det behövs för

att pröva den som söker anställning, dels om regeringen meddelar

dispens efter individuell prövning och den enskilde kan styrka att hans

rätt är beroende av upplysningen. I fråga om innehållet i utdraget gäller

enligt polisregisterkungörelsen samma begränsningar som när det gäller

sådant utdrag som en enskild kan få beträffande sig själv enligt polis-

registerlagen.

Enligt 3 § första stycket första punkten polisregisterlagen har

Riksdagens ombudsmän (JO), Justitiekanslern, Datainspektionen, Riks-

polisstyrelsen, Statens invandrarverk, Alkoholinspektionen, länsstyrelse,

länsrätt, polis- och åklagarmyndighet samt allmän domstol rätt till

uppgifter ur person- och belastningsregistret (PBR). Andra myndigheter

har enligt 8 § andra stycket kriminalregisterlagen och 3 § första stycket

andra punkten polisregisterlagen rätt till utdrag ur registret om och i den

utsträckning regeringen för ett visst slag av ärenden ger tillstånd till det.

Regeringen har också möjlighet att föreskriva att uppgiftslämnandet får

begränsas. Enligt 9 § polisregisterlagen får slutligen uppgifter lämnas till

den officiella statistiken och för andra forskningsändamål.

Artikeln ålägger således inte medlemsländerna längre gående

förpliktelser vad gäller sekretess än vad som redan föreskrivs i

sekretesslagen och i polisregisterlagen. Någon utökning av det sekre-

tessbelagda området behövs därför inte för att säkerställa sekretess för

uppgifter som lämnas från Europol till svenska myndigheter.

Som närmare utvecklats i avsnitt 8.2 krävs inte heller några särskilda

sekretessregler för att uppfylla åtagandet i artikel 17 att respektera

inskränkningar i rätten att använda uppgifter från Europol.

Säkerhetskontroll

Bestämmelsen i artikel 31.2 om säkerhetskontroll är förenlig med den

svenska säkerhetsskyddslagen (1996:627) som trädde i kraft den 1 juli

1996. Promemorian gör samma bedömning och remissinstanserna har

lämnat bedömningen utan erinran.

Konventionen ålägger staterna att utföra säkerhetskontroll i enlighet

med sina nationella regler. Häri innefattas naturligtvis även de

bestämmelser som rör förutsättningarna för att överhuvud genomföra en

sådan kontroll. Säkerhetsprövning enligt 11 § säkerhetsskyddslagen skall

företas beträffande den som genom anställning eller på annat sätt skall

delta i verksamhet som har betydelse för rikets säkerhet eller som skall

anlitas för sysslor som är viktiga för skyddet mot terrorism.

Säkerhetsprövningen skall i kvalificerade fall omfatta registerkontroll

och särskild personutredning enligt närmare bestämmelser i 13-20 §§

säkerhetsskyddslagen.

Registerkontroll skall enligt 13 § första stycket i princip företas

beträffande den som skall delta i en verksamhet där han får ta del av

sekretessbelagda uppgifter av betydelse för rikets säkerhet. I 14 § finns

en bestämmelse som under vissa förutsättningar medger en sådan

kontroll av den som skall anlitas för sysslor som är viktiga för skyddet

mot terrorism. Registerkontroll kan enligt 15 § första stycket också ske

på begäran av främmande stat om den person som framställan gäller har

eller har haft hemvist i Sverige och i den främmande staten skall delta i

en verksamhet som har betydelse för statens säkerhet samt om det i den

främmande staten för deltagande i verksamheten gäller regler om

registerkontroll som motsvarar säkerhetsskyddslagens regler. Beslut om

kontroll fattas i dessa fall av Rikspolisstyrelsen. Skall en person som har

eller har haft hemvist i Sverige delta i säkerhetskänslig verksamhet hos

en mellanfolklig organisation där Sverige är medlem, får enligt 15 §

andra stycket registerkontroll göras efter beslut av regeringen om

organisationen gjort framställan härom. När en framställan om

registerkontroll gjorts av en främmande stat eller en mellanfolklig

organisation skall enligt 18 § i de känsligaste fallen särskild person-

utredning också genomföras.

Registerkontroll på begäran av en mellanfolklig organisation förut-

sätter således inte att organisationen har motsvarande regler om

registerkontroll men en förutsättning är att den aktuella verksamheten

kan anses säkerhetskänslig. Med detta menas självfallet inte att

verksamheten måste beröra svenska säkerhetsintressen för att register-

kontroll skall kunna ske.

Detta innebär såvitt avser Europol att sådan säkerhetskontroll som

erfordras enligt artikel 31 i konventionen kan genomföras i Sverige.

Artikel 32. Diskretion och tystnadsplikt

Artikeln reglerar i fyra punkter lojalitetsplikt och tystnadsplikt Punkt 1

innehåller en bestämmelse om en allmän lojalitetsplikt. Punkt 2 reglerar

tystnadsplikt i förhållande till sekretessbelagda uppgifter. Punkt 3

behandlar frågan om uppgiftslämnande till domstol och vittnesplikt.

Punkt 4 ålägger medlemsstaterna att lagföra brott mot tystnadsplikten.

För Europols organ, dess ledamöter, de biträdande direktörerna, övriga

anställda inom Europol och sambandsmännen gäller en allmän

lojalitetsregel. Den innebär att de skall avhålla sig från handlingar och

yttranden som är menliga för Europol eller som kan skada dess

verksamhet (artikel 32.1).

Samma personkrets, liksom andra personer som uttryckligen har ålagts

tystnadsplikt, är enligt artikel 32.2 skyldiga att iaktta denna tystnadsplikt

beträffande hemliga uppgifter som de har fått kännedom om i tjänsten

eller inom ramen för sin verksamhet. Tystnadsplikten gäller i förhållande

till varje obehörig person och allmänheten. Denna tystnadsplikt kvarstår

även sedan de har slutat sin tjänst hos eller sitt uppdrag för Europol.

Europol skall i särskild form underrätta varje person som kan komma att

omfattas av tystnadsplikten om detta och erinra om de konsekvenser ett

brott mot tystnadsplikt kan medföra.

Artikel 32.3 rör vittnesplikt. Huvudregeln i första stycket är att samma

personkrets som omfattas av tystnadsplikt enligt 32.2 skall iaktta denna

tystnadsplikt även i förhållande till domstolar och andra myndigheter.

Den som omfattas av tystnadsplikten får alltså inte utan tillstånd av

Europols direktör avlägga vittnesmål eller utom rätta, t.ex. i samband

med förundersökning, lämna uppgifter om förhållanden vilka han har fått

kännedom om i samband med tjänsten eller uppdraget.

Enligt artikel 32.3 tredje stycket gäller dock med avseende på

vittnesmål inför domstol denna huvudregel bara i de stater där den

nationella processordningen tillåter ett vittne att i dessa situationer vägra

avlägga vittnesmål. I sådana fall skall tillstånd att vittna först inhämtas

från Europols direktör. Om vittnesmålet avser uppgifter som införts till

Europol från en medlemsstat eller uppenbart berör en sådan, skall den

statens uppfattning först inhämtas innan tillstånd att vittna får ges. När

det är fråga om en sambandsman skall medgivande från hemstaten

inhämtas innan Europols direktör kan ge tillstånd att avlägga vittnesmål.

Tillstånd att avlägga vittnesmål får bara vägras om det är nödvändigt för

att ta tillvara viktiga skyddsvärda intressen hos Europol eller berörda

medlemsstater (artikel 32.3 femte stycket).

Om den nationella lagstiftningen i den stat där vittnesmål skall

avläggas däremot inte medger rätt att vägra vittna i dessa situationer skall

Europols direktör ta kontakt med domstolen ifråga för att försäkra sig om

att de uppgifter som lämnas vid behov kan omfattas av sekretess även

efter vittnesmålet (32.3 andra stycket).

Oavsett vilket förfarande som kan komma att tillämpas är den som

omfattas av tystnadsplikt enligt artikel 32.3 första stycket alltid skyldig

att, innan vittnesmål avläggs eller hemliga uppgifter lämnas vända sig till

Europols direktör för att denne skall kunna ta kontakt med den berörda

domstolen eller myndigheten i syfte att utröna vilka regler som gäller för

vittnesmål. Om det är direktören själv som har kallats att vittna, skall

dessa uppgifter fullgöras av styrelsen. Skyldigheten att kontakta

direktören och vid behov utverka tillstånd till avläggande av vittnesmål

kvarstår även efter det att tjänst hos eller uppdrag för Europol har

avslutats.

Medlemsstaterna är enligt artikel 32.4 skyldiga att lagföra alla

överträdelser av tystnadsplikt som avses i artikel 32.2 och 3 som om de

vore brott mot deras egna regler om tystnadsplikt och sekretess.

Medlemsstaterna skall också senast då konventionen träder i kraft ha

genomfört sådan lagstiftning att brott mot tystnadsplikten kan beivras

och att bestämmelserna också kan tillämpas på de tjänstemän som i det

egna landet har befattning med Europol.

Förhållande till svenska regler

Tystnadsplikt

Att en uppgift är sekretessbelagd innebär enligt svensk rätt att

tystnadsplikt råder om densamma. Tystnadsplikten gäller enligt 1 kap.

6 § sekretesslagen för den myndighet där uppgiften är sekretessbelagd

och för den som genom anställning eller uppdrag hos myndigheten eller

genom tjänsteplikt eller på annan liknande grund för det allmännas

räkning deltar eller har deltagit i myndighetens verksamhet och då fått

del av uppgiften.

Brott mot tystnadsplikten medför i princip straffansvar enligt 20 kap.

3 § brottsbalken. Den som omfattas av tystnadsplikt får dock utan att

riskera straff, andra sanktioner eller repressalier lämna normalt

sekretessbelagda uppgifter för publicering i tryckt skrift eller i radio eller

i TV om inte särskilda undantag har meddelats i lag med stöd av

tryckfrihetsförordningen eller yttrandefrihetsgrundlagen. Detta är den

principiella innebörden av den s.k. meddelarfriheten som är en av

offentlighetsprincipens hörnstenar. De regler i sekretesslagen som utgör

grunden för den tystnadsplikt som i Sverige gäller för uppgifter som

härrör från Europol, nämligen huvudsakligen 5 kap. 1 § om förunder-

sökningssekretess och de korresponderande reglerna i 9 kap. 17 § till

skydd för enskilds intresse, 7 kap. 17 § om polisregistersekretess och i

viss utsträckning utrikessekretessen i 2 kap. 1 §, omfattas alla helt eller

delvis av meddelarfriheten. I alla normala fall kommer alltså tyst-

nadsplikten avseende Europolinformation att vara berörd av meddelar-

friheten.

Med beaktande av meddelarfriheten, som ju är inskränkt till att gälla

uppgifter som lämnats för publicering, reglerar sekretesslagen och 20

kap. 3 § brottsbalken den tystnadsplikt rörande sekretessbelagda upp-

gifter som gäller för anställda i Sverige vid deras befattning med

uppgifter från Europol, liksom de svenska Europolsambandsmännens

befattning med sådana uppgifter. Däremot gäller inte några svenska

regler för Europolanställdas befattning med hemliga uppgifter. Det finns

alltså ett område inom vilket sekretess och tystnadsplikt råder enligt

Europolkonventionen som inte har direkt motsvarighet i svenska regler

om sekretess och tystnadsplikt men inom vilket Sverige som medlemsstat

har åtagit sig att lagföra brott mot desamma som om de vore inhemska

regler. Regler som i princip motsvarar de nu berörda i Europol-

konventionen finns bl.a. i artikel 194 i Euratomfördraget.

I promemorian förslogs att denna fråga borde lösas i annat

sammanhang. Skälen för detta var främst att den har vidare räckvidd än

Europolkonventionen och att den rymmer komplicerade rättsfrågor.

Regeringen delar denna bedömning. Frågan bör övervägas i annat

lämpligt sammanhang.

Vittnesmål

Svenska regler om i vilka fall det råder förbud mot att vittna i domstol

om vissa uppgifter finns i 36 kap. 5 § rättegångsbalken. Lagrummet kan i

princip inte tillämpas på uppgifter som kan lämnas av den personkategori

som avses i artikel 32 i konventionen, varför det inte på denna grund kan

bli aktuellt att låta någon Europolanställd slippa avlägga vittnesmål i

svensk domstol. I 5 kap. 1 och 4 §§ rättegångsbalken finns regler om i

vilka fall en huvudförhandling kan hållas inom stängda dörrar på grund

av att sekretessbelagda uppgifter inte skall röjas och att rätten kan

förordna om att uppgift som förebringats inom stängda dörrar inte får

uppenbaras. Dessa regler, jämte reglerna i 12 kap. sekretesslagen, ger

tillräckliga garantier för att hemliga uppgifter från Europols verksamhet

kommer att kunna skyddas inom ramen för den svenska rättegångs-

ordningen.

Artikel 33. Språk

EU:s elva officiella språk är officiella språk också i Europol och därmed

även styrelsens arbetsspråk. Tolkning kommer därför att ske vid styrelse-

sammanträdena. Frågan om arbetsspråk i den löpande verksamheten vid

Europols huvudkontor i[REDACTED_EFTERNAMN] berörs inte i konventionen. I den

verksamhet som idag bedrivs i ENE är arbetsspråket i huvudsak

engelska.

Översättning av handlingar för Europols räkning skall göras av EU:s

institutioner. För närvarande används för ENE:s behov EU:s översätt-

ningscenter i Luxemburg.

Artikel 34. Information till Europaparlamentet

Rådets presidium (ordförandeskap) skall årligen tillställa parlamentet en

särskild rapport om Europols arbete. Ändringar i konventionen skall

göras i samråd med parlamentet (artikel 34.1). Den tystnadsplikt som är

föreskriven i artikel 32 gäller också i förhållande till parlamentet (artikel

34.2). De skyldigheter som här föreskrivs inverkar inte på de nationella

parlamentens rättigheter, inte heller på tillämpningen av artikel K.6 i EU-

fördraget och inte heller på de allmänna principer som gäller i

förhållandet till parlamentet enligt avd VI i EU-fördraget (artikel 34.3).

Kommentar

Artikelns sista stycke (34.3) handlar om den politiska relationen till

parlamentet. Hänvisningen till de nationella parlamenten är ett sätt att

markera att den mellanstatliga karaktären av samarbetet i Europol på

inget sätt rubbas av att Europaparlamentet skall informeras och i vissa

fall rådfrågas. I artikel K.6 i EU-fördraget stadgas nämligen att ord-

förandeskapet och kommissionen regelbundet skall underrätta

parlamentet om de överläggningar som hålls inom ramen för den tredje

pelaren och att ordförandeskapet skall rådfråga (samråda med)

parlamentet i principiellt viktiga frågor och se till att vederbörlig hänsyn

tas till dess synpunkter. Vidare sägs att parlamentet får ställa frågor och

rikta rekommendationer till rådet och att det varje år skall hållas en

debatt om de framsteg som gjorts inom den tredje pelaren, dvs. bland

annat i Europols verksamhet. Hänvisningen i artikel 34.3 innebär alltså

inte mer än en erinran om att den mer inskränkta bestämmelsen i

Europolkonventionen inte begränsar parlamentets befogenheter enligt

artikel K.6 i EU-fördraget i frågor som rör Europol.

Artikel 35. Budget

Artikeln innehåller budgetföreskrifter för Europol. Ett budget- och

finansieringsreglemente skall antas av rådet för att komplettera

bestämmelserna i denna artikel (artikel 35.9).

Europol skall enligt artikel 35.2 finansieras av medlemsländerna. Varje

lands bidrag skall bestämmas av den andel som varje stats brutto-

nationalinkomst utgör av alla medlemsstaters sammanlagda brutto-

nationalinkomster. Bruttonationalinkomst skall beräknas med ledning av

rådets direktiv 89/130/EEG, Euratom av den 13 februari 1989 om

harmonisering av beräkningen av bruttonationalinkomst till marknads-

priser.

Budgeten skall enligt artikel 35.1 vara balanserad och innefatta alla

intäkter och utgifter för Europol och för den gemensamma tillsyns-

myndigheten och dess sekretariat liksom kostnaderna för revisionen av

räkenskaperna (det sistnämnda följer av artikel 36.2). Räkenskapsåret

skall löpa fr.o.m. januari t.o.m. december. För finansieringen skall en

femårig finansieringsplan utarbetas samtidigt med budgeten.

Direktören skall fastställa budgetförslaget, ett förslag till tjänste-

förteckning och ett förslag till finansiell plan, vilka dokument efter

granskning av budgetkommittén skall läggas fram för styrelsen. Styrelsen

skall anta den finansiella planen (artikel 35.3). Rådet skall enligt vad som

föreskrivs i artikel 35.5 anta budgeten genom enhälligt beslut. I och med

att rådet har antagit budgeten inträder medlemsstaternas betalnings-

skyldighet för det årliga bidraget.

Kontroll av den löpande ekonomiska verksamheten skall utövas av en

styrekonom som utses av styrelsen och ansvarar inför denna. I budget-

föreskrifterna kan bestämmas att styrekonomens granskning får utföras i

efterhand för vissa utgifter och inkomster (artikel 35.7). Direktören skall

verkställa budgeten i enlighet med de bestämmelser som meddelas i de

särskilda budgetföreskrifterna (artikel 35.6).

Budgetkommittén, dvs. Europols beredningsorgan för budgetära och

finansiella frågor, skall bestå av en representant från varje medlemsland.

Denne skall vara expert på budgetfrågor (artikel 35.8).

Artikel 36. Revision av räkenskaper

Revision skall enligt artikeln ske årligen på grundval av en boksluts-

rapport som läggs fram av direktören. Revisionen skall utföras av en

särskild revisionskommitté bestående av tre ledamöter från de Euro-

peiska gemenskapernas revisionsrätt, vilka utses av denna för tre år på

förslag av dess ordförande. Revisionsrapporten skall läggas fram för

rådet och skall dessförinnan ha diskuterats i styrelsen. Det är rådet som

beslutar om ansvarsfrihet för direktören.

Artikel 37. Överenskommelse om säte

Europol skall ingå ett avtal med Nederländerna som skall innehålla de

speciella bestämmelser som krävs för att reglera frågor om lokaler,

skattefrågor och annat mellan Europol och den mottagande staten

(värdlandet), dvs Nederländerna. I avtalet skall också regleras vad som

skall gälla för Europols organ, dess medlemmar samt anställda och deras

familjer i förhållande till Nederländerna.

Kommentar

Besläktade frågor regleras också i det protokoll om immunitet och

privilegier för Europol som skall upprättas mellan medlemsstaterna

enligt bestämmelserna i artikel 41.

6.2.6 Avdelning VI. Ansvar och rättsligt skydd (artikel 38-41)

Artikel 38. Ansvar för olaglig eller felaktig behandling av uppgifter

Artikeln reglerar staternas skadeståndsrättsliga ansvar mot den som har

lidit skada av felaktiga uppgifter i Europols register. Regeln i artikel 38.1

är konstruerad så att den medlemsstat där den skadebringande handlingen

företogs är skyldig att ersätta den drabbade. Den som har drabbats skall

vända sig till den staten med sitt ersättningsanspråk vilket skall prövas

enligt den statens nationella regler. Staten i fråga kan inte, för att freda

sig mot den enskildes anspråk på ersättning, åberopa att uppgifternas

felaktighet beror på försummelse av en annan medlemsstat eller av

Europol.

I artikel 38.2 föreskrivs att om den stat där den skadebringande hand-

lingen har vidtagits inte själv är ansvarig för uppgiftens vederhäftighet

har den staten enligt huvudregeln rätt att återfå vad som utbetalats i

skadestånd till den enskilde från den som bär detta ansvar, dvs. från en

annan medlemsstat eller Europol (s.k. regressrätt). Undantag från denna

regel görs om medlemsstaten i fråga själv har använt uppgiften i strid

med konventionens bestämmelser.

Om de berörda medlemsstaterna och i förekommande fall Europol

inte kan komma överens om ett regressanspråk, föreskrivs i artikel 38.3

att tvisten skall slitas av Europols styrelse genom ett beslut som fattas

med två tredjedels majoritet.

Kommentar

Med felaktiga uppgifter avses inte bara att uppgifterna är inkorrekta i sak

utan även en situation där de visserligen är sakligt riktiga men lagligen

eller enligt konventionen inte borde ha förekommit i Europols register.

Hänvisningen till nationella regler gäller både materiella och processuella

regler.

Ett exempel på en skadebringande handling som kan utlösa skade-

ståndsansvar är att en person frihetsberövas på grundval av sakligt

inkorrekta uppgifter som har kommit från Europol till rättsvårdande

myndigheter i en medlemsstat. Ett annat exempel är att en person på

grund av felaktiga uppgifter från något av Europols register på något sätt

utpekas som brottsling och därigenom lider skada. Ansvaret för att

ersätta skadan åvilar då den medlemsstat varifrån uppgiften har

utlämnats. Har uppgiften lämnats ut av Europol ansvarar Europol enligt

artikel 39.

Förhållande till svenska regler

I promemorian anfördes att om en registrerad person tillfogas skada

genom att ett personregister innehåller en oriktig eller missvisande

uppgift om denne, skall enligt svenska regler den registeransvarige enligt

23 § datalagen ersätta skadan och att denna regel och reglerna i lagen

(1974:515) om ersättning vid frihetsinskränkning torde ge tillräcklig

grund för skadeståndsanspråk mot den svenska staten i fall som avses i

artikel 38.1. I promemorian drogs därför slutsatsen att någon särskild

lagstiftning utöver denna inte skulle behövas.

Justitiekanslern (JK) har i sitt remissyttrande anfört att det är tveksamt

om 23 § datalagen fullt ut täcker konventionsregleringen. Datainspek-

tionen har vid ett remissmöte uttalat sitt stöd för JK:s påpekande.

Som JK emellertid också påpekat i yttrandet utgör 23 § datalagen i

flertalet fall en tillräcklig grund för skadestånd som avses i artikel 38.

Datalagskommitten har i den föreslagna persondatalagen lämnat ett

förslag till skadeståndsregel, till vilken Registerutredningen i sitt

slutbetänkande Polisens register (SOU 1997:65) gör en direkt hänvisning

i sitt förslag till polisdatalag, som kommer att täcka konventions-

åtagandet i sin helhet. Siktet är beträffande båda dessa föreslagna lagar

inställt på ikraftträdande den 1 januari 1999. Europol kan bli operativt

verksamt tidigast i mitten av 1998. Regeringen har för avsikt att

återkomma till frågan i samband med den nya lagstiftningen om polisens

dataregister.

Staternas skyldigheter beträffande regressanspråk enligt artikel 38.2 är

att se som ett folkrättsligt åtagande och behöver inte föranleda någon

lagstiftningsåtgärd.

Artikel 39. Annat ansvar

Europols avtalsrättsliga förpliktelser och ansvar regleras av den lag som

är tillämplig på avtalet i fråga (artikel 39.1) För ansvar utanför

avtalsförhållanden, i fall som inte regleras i artikel 38, gäller att Europol

skall ersätta de skador som dess organ eller anställda har orsakat i sin

tjänsteutövning, i den mån skadorna har vållats av dem. Denna regel

inverkar inte på den rätt till skadeersättning som kan grundas på

medlemsstaternas lagstiftning (artikel 39.2).

Den skadelidande har rätt att begära att Europol avstår från eller

avbryter ett skadebringande handlande (artikel 39.3). Forum i

skadeståndstvister av detta slag utses med tillämpning av reglerna i

Brysselkonventionen om rättslig behörighet för verkställande av civil-

och handelsrättsliga beslut (artikel 39.4).

Artikel 40. Tvistlösning

Enligt artikel 40.1 skall tvister mellan medlemsstaterna om tolkning och

tillämpning av Europolkonventionen behandlas i rådet med sikte på att

där nå en lösning. Om detta inte har åstadkommits inom sex månader, får

de i tvisten inblandade parterna komma överens om annat sätt att lösa

tvisten (artikel 40.2). Tvister mellan Europol och dess personal skall

enligt artikel 40.3 lösas i enlighet med de regler som gäller för

tvistlösning i EU:s institutioner rörande visstidsanställd eller extra-

anställd personal.

Kommentar

Artikeln är en av dem som diskuterades ingående under förhandlingarna

om konventionen. De flesta medlemsstater förespråkade att uppgiften att

lösa tvister mellan medlemsstaterna skulle anförtros åt EG-domstolen.

Man lyckades dock inte nå enighet om detta. Frågan löstes istället genom

att 14 medlemsstater, dvs. alla utom en (Storbritannien), gjorde en

gemensam deklaration i anslutning till artikel 40.2 som innebär att dessa

14 stater åtar sig att alltid hänskjuta en tvist till EG-domstolen (jfr artikel

182 i EG-fördraget).

Frågan om EG-domstolens roll när det gäller förhandsavgöranden om

tolkningen av Europolkonventionen berörs i avsnitt 9.

Artikel 41. Immunitet och privilegier

I artikeln anges att Europol, dess organ och dess anställda skall åtnjuta

den immunitet och de privilegier som är nödvändiga för att de skall

kunna fullgöra sina uppgifter. Sådana bestämmelser, som skall vara

tillämpliga i alla medlemsstater skall finnas i ett särskilt protokoll (41.1).

Detta protokoll skall antas av rådet och ratificeras av alla medlemsstater i

enlighet med deras nationella regler (41.3). För sambandsmännen och

deras familjer skall Nederländerna och övriga medlemsländer komma

överens om nödvändiga regler för immunitet och privilegier (41.2).

6.2.7 Avd VII. Slutbestämmelser (artikel 42-47)

Artikel 42. Förbindelser med tredje land och utomstående instanser

Europol skall enligt bestämmelserna i artikel 42 upprätthålla förbindelser

med tredje länder och utomstående organ i den utsträckning som detta är

nödvändigt för att Europol skall kunna fullgöra sina uppgifter enligt

artikel 3 i konventionen. För dessa ändamål skall särskilda tillämp-

ningsföreskrifter utarbetas. För förbindelser med EU:s institutioner och

liknande skall styrelsen besluta sådana föreskrifter och för förbindelser

med övriga, dvs. tredje länder och organisationer utanför EU, är det rådet

som skall fatta detta beslut.

Kommentar

Europols samarbete med utomstående regleras mer detaljerat på annat

håll i konventionen (t.ex. artikel 10) och bestämmelserna i denna artikel

påverkar inte de reglerna. I artikeln påminns också om att i det fall utbyte

av personuppgifter sker, detta får äga rum endast om bestämmelserna i

avd II-IV i konventionen iakttas.

Artikel 43. Ändring av konventionen

Konventionen kan ändras med iakttagande av de regler som gäller i

avdelning VI i EU-fördraget om upprättande av konventioner och efter

hörande av Europols styrelse. Beträffande själva definitionerna av de

olika brottstyper som faller inom Europols behörighet, har en möjlighet

öppnats för att kunna ändra eller lägga till sådana genom ett förenklat

förfarande med enhälligt beslut i rådet, dvs. utan att konventionen som

sådan ändras.

Artikel 44. Reservationer

Artikeln fastslår att reservationer inte är tillåtna.

Artikel 45. Konventionens ikraftträdande

Artikeln innehåller en regel om att konventionen skall antas av

medlemsländerna i enlighet med deras konstitutionella bestämmelser och

att när detta har skett depositarien skall underrättas. Konventionen träder

i kraft tre månader efter det att den sista underrättelsen har lämnats till

depositarien (artikel 45.1-3).

Även om konventionen har trätt i kraft kan, enligt artikel 45.4,

Europols verksamhet inte inledas förrän ett antal tillämpningsföreskrifter

till konventionen har antagits på det sätt som föreskrivs för var och en av

dem i konventionen. De föreskrifter som avses är följande:

 Föreskrifter om sambandsmännens rättigheter och skyldigheter

gentemot Europol, som enligt artikel 5.7 skall antas genom enhälligt

beslut av styrelsen.

 Föreskrifter med närmare regler för analysregistren, som enligt

artikel 10.1 tredje stycket skall utarbetas av styrelsen och antas genom

enhälligt beslut av rådet.

 Arbetsordningen för den gemensamma tillsynsmyndigheten, som

enligt artikel 24.7 skall antas genom enhälligt beslut av myndigheten och

godkännas av rådet likaledes genom enhälligt beslut.

 Föreskrifter med personal- och tjänstereglemente, som enligt artikel

30.3 efter yttrande från styrelsen skall antas av rådet genom enhälligt

beslut.

 Föreskrifter om sekretess och skydd för hemliga uppgifter, som

enligt artikel 31.1 skall utarbetas av styrelsen och antas av rådet genom

enhälligt beslut.

 Föreskrifter med budgetreglemente, som enligt artikel 35.9 (och

28.1.18) skall utarbetas av styrelsen och antas av rådet genom enhälligt

beslut.

 Överenskommelse med Nederländerna om säte för Europol, som

enligt artikel 37 för Europols del skall antas av styrelsen genom enhälligt

beslut.

 Protokoll om immunitet och privilegier, som enligt artikel 41.1 skall

antas av medlemsstaterna.

 Avtal mellan Nederländerna och övriga medlemsstater om bl.a.

immunitet och privilegier för sambandsmännen.

I artikel 45.6 föreskrivs att medlemsstaterna så snart rådet har antagit

den rättsakt som upprättar konventionen (vilket alltså skedde samtidigt

som konventionen undertecknades i juli 1995) skall vidta de åtgärder i

sin interna lagstiftning som krävs för att Europols verksamhet skall

kunna inledas.

I artikeln regleras också frågan om avvecklingen av ENE när Europols

verksamhet kommer i gång. ENE skall då avsluta sin verksamhet och alla

dess tillgångar skall övertas av Europol (artikel 45.5).

Kommentar

Den rådsarbetsgrupp, arbetsgruppen för Europol, som har utarbetat

konventionen har sedan konventionen antagits arbetat med de

tillämpningsföreskrifter som avses i artikeln. Eftersom antagandet av

nästan alla föreskrifter förutsätter åtgärder i en eller annan form av

styrelsen (som alltså existerar först när konventionen har trätt i kraft) har

ett särskilt tillvägagångssätt använts för att i förväg utarbeta dessa

föreskrifter. Detta för att erforderliga beslut snabbt skall kunna fattas när

konventionen väl har trätt i kraft. Europolarbetsgruppen har utarbetat

färdiga förslag till texter som sedan har förts genom beslutshierarkin till

rådet som sedan fryst texten. Tanken bakom detta är att det vid

konventionens ikraftträdande redan skall finnas en informell enighet

medlemsstaterna emellan om föreskriftens utformning som kan läggas

till grund för ett styrelsebeslut och ett formellt beslutsförfarande i rådet

som alltså kan gå mycket fort när konventionen har trätt i kraft.

Också på ett antal andra ställen i konventionen finns regler om att

tillämpningsföreskrifter skall antas, t.ex. artikel 42, men där detta om

föreskrifterna inte har antagits vid konventionens ikraftträdande inte

utgör hinder för att Europols verksamhet startar. I konventionstexten

förekommer som har sagts även andra villkor för Europols

verksamhet, såsom när det i artikel 14.2 föreskrivs att överföring av

personuppgifter mellan medlemsstaterna och Europol inte får påbörjas

förrän alla länder som deltar i överföringen har infört tillräckligt

långtgående data- och integritetsskyddslagstiftning.

Artikel 46. Nya medlemsstaters anslutning till konventionen

Artikel 46 reglerar nya staters anslutning till konventionen, vari bl.a.

föreskrivs att ett villkor är att staten är medlem i Europeiska unionen.

Artikel 47. Depositarie

I artikeln uppdras åt rådets generalsekreterare att vara depositarie för

konventionen.

7 Utlämnande av svenska registeruppgifter m.m.

till Europol

7.1 Åtagande enligt Europolkonventionen

Europolkonventionen ålägger medlemsstaterna att utan särskild begäran

lämna vissa uppgifter till Europol. Detta gäller de personuppgifter som

avses i artikel 8.1, dvs de grundläggande personuppgifterna till informa-

tionsregistret. Uppgifter för analysändamål utöver de nyss nämnda skall

enligt artikel 10.3 lämnas till Europol om nationell rätt tillåter att

uppgifterna bearbetas i hemlandet för brottsförebyggande syften, analys

eller brottsbekämpning. Om det alltså är tillåtet enligt nationell rätt att

använda uppgifterna för kriminalunderrättelseanalys föreligger också en

skyldighet att, om det behövs, dela med sig av dem till Europol. Artikel

8.4 i konventionen öppnar möjligheter till bilateralt utbyte av vissa

uppgifter, helt beroende på vad nationell rätt tillåter.

Huvudregeln är att alla uppgifter som förs till Europol för att användas

där kommer att databehandlas och alltså återfinnas i informationsregistret

eller i någon analysfil. Detta innebär dock inte att alla uppgifter som

lämnas från oss nödvändigtvis måste härröra från något register, än

mindre något polisregister. Inte heller förutsätter konventionen att alla

uppgifter finns datalagrade i medlemsländerna. För svenskt

vidkommande torde det dock i praktiken bli från de nuvarande

polisregistren och från det av Registerutredningen föreslagna polisens

underrättelseregister (se vidare nedan) som den mest betydande mängden

uppgifter kommer att lämnas till Europol.

7.2 Utlämnande av uppgifter ur polisregister

7.2.1 Ändring i lagen (1965:94) om polisregister m.m.

Regeringens förslag: 4 § lagen (1965:94) om polisregister m.m.

ändras så att uppgifter ur polisregister kan lämnas till en utländsk

myndighet eller en mellanfolklig organisation, om detta följer av en

internationell överenskommelse som Sverige efter riksdagens god-

kännande har tillträtt.

Promemorians förslag överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Datainspektionen ifrågasätter om den valda

regleringen är tillräckligt tydlig eftersom det är svårt att avgöra vad som

följer av konventionen när den i stor utsträckning hänvisar till nationella

regler vad gäller skyldigheten för medlemsstaterna att lämna uppgifter

till Europol. Malmö tingsrätt anser att även andra överenskommelser än

sådana som riksdagen har godkänt bör omfattas av bestämmelsen. Övriga

remissinstanser har tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erinran.

 Bakgrund: Regler om polisregister finns i lagen (1965:94) om polis-

register m.m. (polisregisterlagen). 1 § polisregisterlagen föreskriver att

med polisregister enligt lagen förstås sådana register som förs hos

Rikspolisstyrelsen (RPS) eller någon annan polismyndighet för att tjäna

som upplysning om brott, för vilka någon har misstänkts, åtalats eller

dömts eller om någons personliga förhållanden i övrigt. Polisregister-

lagen täcker alltså ett mycket stort antal register. Det viktigaste och

största registret är person- och belastningsregistret (PBR) som inom

polisväsendet används för både brottsutredning och spaning. Ett antal

andra polisregister finns som är inrättade främst för spaningsändamål,

nämligen brottsanmälansregistret, det allmänna spaningsregistret,

signalements- och känneteckensregistret m. fl. Det finns också lokala

register som används i pågående utredningar. Uppgifter som skall lämnas

till Europol kan finnas i nästan alla polisregister och uppgifter från

Europol kan komma att införas i de flesta polisregister.

I svensk rätt regleras vad som får lämnas ut från svenska polisregister

till andra länder eller organisationer i 4 § polisregisterlagen. Uppgifter ur

polisregister får av RPS på begäran lämnas ut till åklagar- eller

polismyndighet i de nordiska länderna eller andra länder som är anslutna

till Interpol eller till Interpol när det behövs för utredning i brottmål eller

utlänningsärende. I bestämmelsen föreskrivs möjligheter för regeringen

att bemyndiga andra polismyndigheter än RPS att lämna ut uppgifter och

även möjlighet för regeringen att bemyndiga RPS att lämna ut uppgifter

till andra stater. Vidare får, enligt föreskrifter som regeringen kan

meddela, även andra uppgifter ur polisregister lämnas till främmande stat

om medborgare i den staten eller om den som har hemvist där eller om

någon som uppenbarligen är att anse som internationell förbrytare. Ingen

av dessa möjligheter har emellertid utnyttjats av regeringen varför

möjligheterna att lämna ut uppgifter ur polisregister till främmande stat

eller mellanfolklig organisation för närvarande är inskränkt till

huvudregeln i bestämmelsen. I bestämmelsens tredje stycke föreskrivs

också en möjlighet att efter regeringens godkännande i varje särskilt fall

på begäran lämna ut även andra uppgifter ur polisregister.

Skälen för regeringens förslag: 4 § polisregisterlagen inskränker som

nyss sagts möjligheten att lämna ut uppgifter ur polisregister utanför

landet i tre olika avseenden. Enligt bestämmelsen medges bara

överföring av uppgifter på begäran av en främmande stat eller Interpol.

Överföring av uppgifter utan föregående begäran kan m.a.o. inte

förekomma. Mottagarkretsen är inskränkt så som nyss har sagts. Den

enda organisation som kan komma ifråga som mottagare av uppgifter är

således Interpol. Den tredje inskränkningen avser typen av uppgifter som

får lämnas. Uppgift får bara lämnas om det behövs för utredning i

brottmål eller utlänningsärende. Detta innebär i korthet att det måste

finnas en utredning om ett konkret brott eller ett konkret utlän-

ningsärende för att uppgifter skall kunna lämnas. Sådan allmänt

kartläggande verksamhet som bedrivs i form av kriminalunder-

rättelsetjänst på internationell nivå (som i Europol) kan således enligt

nuvarande regler inte understödjas med databaserade uppgifter ur ett

svenskt polisregister av s.k. förspaningskaraktär.

Den sistnämnda frågan behandlas av Registerutredningen i dess

delbetänkande Kriminalunderrättelseregister, DNA-register (SOU

1996:35). I betänkandet föreslås bl.a. att en ny lag om polisens

underrättelseregister införs. Förslaget tillåter bl.a. ADB-registrering av

sådana personuppgifter som går ut på att någon misstänks för att bedriva

brottslig verksamhet utan att misstankarna konkretiserats i en sådan

utsträckning att utredning om ett specifikt brott kan inledas. Förslaget

innehåller också regler om upprättande i vissa fall av s.k. analysregister

till vilka skall kunna föras uppgifter av i princip samma slag som avses i

artikel 10 i Europolkonventionen. Vidare föreslås att sådana uppgifter

också skall kunna lämnas till en utländsk myndighet eller en

mellanfolklig organisation om utlämnandet följer av en internationell

konvention som Sverige har tillträtt. Dessa frågor behandlas därför inte

vidare i detta ärende.

Som har nämnts inledningsvis ålägger Europolkonventionen Sverige

att lämna uppgifter till Europol. Det rör uppgifter om personer som är

dömda eller misstänkta för att ha begått sådana brott som omfattas av

Europols behörighet. Det rör också uppgifter om personer som i vissa fall

kan misstänkas komma att begå sådana brott, alltså personer mot vilka

det inte finns misstankar om konkreta brott.

De sistnämnda uppgifterna omfattas när det är fråga om databaserade

uppgifter av den föreslagna lagen om polisens underrättelseregister.

Däremot omfattas inte uppgifter om personer mot vilka det finns

konkreta brottsmisstankar eller som är dömda av den föreslagna lagen.

För att uppgifter rörande dessa personkategorier skall få lämnas till

Europol och på det sätt som krävs enligt konventionen bör 4 § polis-

registerlagen ändras. Således bör Europol göras till möjlig mottagare av

uppgifter och det bör också vara möjligt att kunna lämna sådana

uppgifter utan särskild begäran från Europol. Paragrafen bör därför kom-

pletteras med en bestämmelse som innebär att uppgifter får lämnas ut till

en utländsk myndighet eller mellanfolklig organisation om utlämnandet

följer av en internationell överenskommelse som Sverige efter riksdagens

godkännande har tillträtt, dvs. en bestämmelse med huvudsakligen

samma innebörd som den regel om utlämnande av uppgifter till utlandet

eller mellanstatlig organisation som föreslås i lagen om polisens

underrättelseregister. Förslagen skiljer sig åt i det uttryckliga kravet på

föregående riksdagsgodkännande.

Vad gäller remissinstansernas synpunkter kan först sägas att

Europolkonventionens krav på uppgiftslämnande från medlemsstaterna

inte i särskilt stor utsträckning är beroende på innehållet i de nationella

rättsordningarna. Vad gäller grundläggande uppgifter om dömda

personer och personer misstänkta för konkreta brott är konventionen

tydlig. Sådana uppgifter skall tillhandahållas av medlemsstaterna och det

är främst sådana som kan härröra från polisregister enligt polis-

registerlagen. Med avseende på polisregisterlagen torde den valda

regleringen därför inte behöva ge upphov till missförstånd. Vad gäller

andra personuppgifter avsedda för analysändamål bör hänvisningen till

nationell lagstiftning i konventionen inte heller föranleda missförstånd i

dessa sammanhang eftersom konventionen ålägger medlemsstaterna att

vid behov lämna sådana uppgifter som får användas på motsvarande sätt

hemma. Vad slutligen gäller kravet på riksdagsgodkännande av överens-

kommelserna i detta sammanhang är detta tillkommet för att förhindra att

överenskommelser på myndighetsnivå kan föranleda ett mer extensivt

utbyte av personuppgifter ur polisregister än vad som följer av

paragrafens tidigare led.

Med den nu föreslagna kompletteringen täcker 4 § polisregisterlagen

både automatiskt utlämnande av uppgifter och utlämnande av uppgifter

som sker efter begäran av utländsk myndighet eller mellanfolklig orga-

nisation.

7.3 Tullens brottsregister

Regeringens bedömning: Det behövs ingen ändring i polis-

registerlagen för att tillgodose tullens behov av informationsutbyte

med Europol.

Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna har inte haft några invändningar mot bedöm-

ningen.

Skälen för regeringens bedömning: I 10 § polisregisterlagen före-

skrivs att det hos Generaltullstyrelsen eller annan tullmyndighet får föras

register för samma ändamål som anges i 1 § i den mån det behövs för den

brottsbekämpande verksamhet som ankommer på tullmyndighet. I tullens

brottsregister kan det alltså förekomma uppgifter som skall lämnas till

Europol. I fråga om utlämnande av uppgifter ur ett sådant register

föreskrivs i 10 § 3 stycket att regeringen eller Generaltullstyrelsen efter

regeringens bemyndigande får förordna att uppgifter skall lämnas från

register enligt bestämmelsen, om uppgifterna behövs för att fullgöra

skyldigheter som Sverige eller någon svensk myndighet har enligt

överenskommelse med främmande makt.

Regeringen har med stöd av bestämmelsen utfärdat föreskrifter som

möjliggör även det informationsutbyte som föreskrivs i Europol-

konventionen. Någon ändring i 10 § behövs därför inte. I ett inom

Finansdepartementet utarbetat förslag till lag om Tullverkets brotts-

register (Ds 1997:2) föreslås en bestämmelse om utlämnande av

uppgifter till utländsk myndighet och mellanfolklig organisation.

7.4 Utlämnande av uppgifter från andra källor än

polisregister

Regeringens bedömning: Det är inte nödvändigt att nu ändra 1 kap.

3 § sekretesslagen för att kunna lämna uppgifter till Europol från

andra källor än polisregister i polisregisterlagens mening. Det torde

också vara möjligt att i vissa fall lämna uppgifter till Europol även i

sådana fall där en uttrycklig skyldighet enligt konventionen inte

föreligger.

Promemorian berör inte direkt dessa frågor.

Remissinstanserna: Rikspolisstyrelsen har föreslagit en ändring i

1 kap. 3 § tredje stycket sekretesslagen som innebär att bestämmelsen

kompletteras så att det klart framgår att sekretessbelagda uppgifter får

lämnas till en utländsk myndighet eller en mellanfolklig organisation om

uppgiftslämnandet följer av en internationell överenskommelse som

Sverige efter riksdagens godkännande har tillträtt. Det anförs att en sådan

ändring skulle medföra en enklare och klarare tillämpning eftersom det

inte sällan uppstår tolkningsproblem när det gäller att avgöra vad som är

 förenligt med svenska intressen i den berörda bestämmelsens mening.

Datainspektionen har efterlyst ett klargörande av i vad mån uppgifter

som finns hos polisen i annan form än i register skall lämnas eller får

lämnas till Europol. Vidare har inspektionen efterlyst ett klargörande av

om uppgifter skall få lämnas till Europol även om sådan skyldighet inte

föreligger enligt konventionen.

Bakgrund: Uppgifter hos polisen och tullen i deras uppgift att

förebygga, uppdaga, utreda och beivra brott skyddas av sekretess enligt

reglerna i 5 kap. 1 § och 9 kap. 17 § sekretesslagen. Sådana uppgifter får

därför enligt huvudregeln i 1 kap. 3 § tredje stycket samma lag inte

lämnas till en utländsk myndighet eller en mellanstatlig organisation.

Utlämnande får dock ske om det är tillåtet enligt lag eller förordning eller

om det i motsvarande fall skulle vara tillåtet att lämna uppgiften till en

svensk myndighet och det enligt den utlämnande myndighetens prövning

står klart att det är förenligt med svenska intressen att lämna uppgiften

till en utländsk myndighet eller en mellanfolklig organisation. Genom

den föreslagna ändringen i 4 § polisregisterlagen kan uppgifter ur

polisregister lämnas till bl.a. Europol. Samma sak gäller för uppgifter ur

den av Registerutredningen föreslagna lagen om polisens underrättelse-

register. Beträffande övriga register som polisen och tullen använder för

sin verksamhet, liksom för uppgifter som inte förekommer i något

register, saknas däremot ett generellt bemyndigande att under mot-

svarande förutsättningar lämna uppgifter till utlandet eller till en mellan-

folklig organisation. Frågan om att lämna en sådan uppgift måste alltså

varje gång prövas mot bakgrund av bestämmelsen i 1 kap. 3 § sekretess-

lagen om ingen särskild föreskrift finns.

Skälen för regeringens bedömning: Vad först gäller RPS förslag till

ändring i sekretesslagen kan följande sägas. En ändring som den

föreslagna i en regel med så generell räckvidd är svår att överblicka till

sina konsekvenser. Den kommer att träffa förhållanden långt utanför de

som nu är avsedda att regleras. En lagändring av denna karaktär måste

därför föregås av mer ingående överväganden än som kan komma ifråga

i detta sammanhang. En genomgripande översyn av sekretesslagen

kommer också att inledas inom kort. Härtill kommer att Register-

utredningen i sitt nyligen avlämnade slutbetänkande Polisens register

(SOU 1997:65) föreslagit lagreglering av all databehandling av person-

uppgifter inom polisens verksamhetsområde, och som därmed täcker in

också uppgifter utanför den nuvarande polisregisterlagens område vare

sig de förekommer i register eller inte. I samband härmed föreslås en

regel som innebär att uppgifter kan lämnas till en utländsk myndighet

eller en mellanfolklig organisation under samma förutsättningar som i

RPS förslag.

Det av RPS påtalade problemet kan alltså komma att få sin lösning

inom en inte alltför avlägsen framtid. Till dess får prövning av

utlämnande av uppgifter ske med tillämpning av nuvarande regler vilka,

såvitt gäller utlämnande av uppgifter till bl.a. Europol där uppgifts-

lämnandet kan härledas till en konventionsbestämmelse som godkänts av

riksdagen, inte torde vålla några rättsliga problem.

Datainspektionen har väckt frågan om möjligheten att lämna en uppgift

trots att någon direkt skyldighet till detta inte är föreskriven i

konventionen. I praktiken torde frågan uppstå först sedan Europol begärt

en sådan uppgift. Frågan om huruvida en sådan uppgift på begäran av

Europol skall lämnas eller ej får avgöras från fall till fall, i sista hand

med ledning av den nyss berörda regeln i 1 kap 3 § sekretesslagen. Så

länge en begäran om en uppgift kan härledas ur en konventions-

bestämmelse torde det inte föreligga andra hinder för utlämnande än som

kan följa av den intresseavvägning som skall göras enligt denna

bestämmelse.

8 Inskränkningar i rätten att använda uppgifter från

Europol

8.1 Åtagande enligt Europolkonventionen

Artikel 17.1 i Europolkonventionen föreskriver att medlemsstaterna bara

får använda uppgifter som härrör från Europol för att förebygga eller

bekämpa sådan brottslighet som ligger inom Europols behörighet eller

annan allvarlig brottslighet. I artikel 17.2 och 3 begränsas

medlemsstaternas frihet att använda vissa uppgifter från Europol

ytterligare. Det gäller sådana uppgifter vilka uppgiftslämnaren från

början har försett med inskränkande villkor för dess användning. Staterna

har åtagit sig att respektera dessa villkor, med vissa undantag för

uppgiftslämnande till domstolar och andra organ för konstitutionell och

annan kontroll av statsförvaltningarna, genom att antingen avstå från

annan användning än den som den ursprungliga uppgiftslämnaren tillåter

eller inhämta dennes samtycke om man vill använda uppgiften i strid

med de ursprungliga villkoren. Ungefärligen motsvarande bestämmelser

förekommer inom området för internationellt samarbete i brottmål i FN:s

konvention av den 19 december 1988 om olaglig hantering av narkotika

och psykotropa ämnen.

8.2 Ändring i lagen (1991:435) med vissa bestämmelser om

internationellt samarbete på brottmålsområdet

Regeringens förslag: Lagen (1991:435) med vissa bestämmelser om

internationellt samarbete på brottmålsområdet ändras så att den

omfattar också upplysningar som skall användas i underrättelse-

verksamhet om brott.

Promemorians förslag överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna har lämnat förslaget utan erinran.

Bakgrund: I lagen (1991:435) med vissa bestämmelser om

internationellt samarbete på brottmålsområdet finns bestämmelser som

gör det möjligt för svenska myndigheter att uppfylla villkor som

inskränker användningsområdet för vissa uppgifter som svenska myn-

digheter har fått från bl.a. utländska myndigheter. I 1 § första stycket

föreskrivs att om en svensk myndighet har fått upplysningar eller

bevismaterial från en främmande stat för att användas vid utredning av

brott eller i ett rättsligt förfarande med anledning av brott och gäller på

grund av överenskommelse med den främmande staten villkor som

begränsar möjligheten att utnyttja materialet, skall svenska myndigheter

följa villkoret oavsett vad som annars är föreskrivet i lag eller annan

författning. I andra stycket, som infördes i samband med EES-avtalets

ikraftträdande, utsträcks bestämmelserna till att gälla också överens-

kommelse med mellanfolklig organisation.

Skälen för regeringens förslag: Lagens räckvidd med avseende på

typen av uppgifter är inte tillräcklig för de behov som föranleds av

Europolkonventionens bestämmelser. Lagen täcker för närvarande

sådana uppgifter som har överlämnats till svenska myndigheter för att

användas vid utredning av brott eller i ett rättsligt förfarande med

anledning av brott. Ordalydelsen ger vid handen att det är fråga om

utredningar av konkreta brott, alltså att en förundersökning har eller skall

inledas, eller att utredningen har nått så långt att ett rättsligt förfarande

redan har inletts.

Europol är ett underrättelseorgan. Tyngdpunkten i dess verksamhet

ligger i utbyte av kriminalunderrättelser mellan medlemsstaterna. Det gör

att en stor del av de uppgifter som kommer från Europol till svenska

myndigheter kommer att vara av den karaktären att de inte direkt kan

hänföras till en pågående förundersökning eller ett pågående rättsligt

förfarande. Europols arbete utgörs alltså huvudsakligen av sådan

verksamhet som Registerutredningen benämner underrättelseverksamhet

(SOU 1996:35).

Med underrättelseverksamhet avses i Sverige sådan polisverksamhet

som inte bedrivs med stöd av rättegångsbalkens regler om förunder-

sökning utan med stöd av 2 § polislagen. Enligt den bestämmelsen

åligger det polisen att bedriva inte bara spaning och utredning av brott

som hör under allmänt åtal utan också att förebygga brott och andra

störningar av den allmänna ordningen och säkerheten. Registerutred-

ningen har som tidigare sagts lämnat ett förslag till lag om polisens

underrättelseregister. I förslaget definieras underrättelseverksamhet som

polisverksamhet som syftar till att klarlägga om brottslig verksamhet har

förekommit, pågår eller kan förutses och som inte utgör förundersökning

enligt 23 kap. rättegångsbalken.

Bestämmelserna i 1 § lagen med vissa bestämmelser om internationellt

samarbete på brottmålsområdet omfattar som nyss har sagts inte

uppgifter i underrättelseverksamhet. Detta innebär att svenska

myndigheter inte utan att åsidosätta svenska regler kan respektera ett

villkor som inskränker användandet av sådana uppgifter för annat

ändamål än det som har föreskrivits av uppgiftslämnaren. Eftersom en

betydande del av de uppgifter som kommer från Europol är just uppgifter

av underättelsekaraktär och dessa ofta kan vara förenade med villkor med

avseende på användningssättet, bör lagen kompletteras med en bestäm-

melse som gör det möjligt för svenska myndigheter att efterkomma

villkor som inskränker användningen av underrättelseuppgifter från

Europol. Detta kan lämpligen göras genom att ett tillägg görs i 1 § första

stycket i lagen.

Slutligen bör i detta sammanhang frågan om förhållandet till sekretess-

lagen kort beröras. Lagen med vissa bestämmelser om internationellt

samarbete på brottmålsområdet innefattar ingen begränsning i rätten för

enskilda att ta del av allmänna handlingar. De uppgifter som överlämnas

från Europol omfattas av reglerna om s.k. förundersökningssekretess

enligt 5 kap. 1 § sekretesslagen och polisregistersekretess enligt 7 kap. 17

§ sekretesslagen. För polisregistersekretessen gäller över huvud taget inte

reglerna i 14 kap. sekretesslagen om kommunikation av sekretessbelagt

material mellan myndigheterna. Frågan om förhållandet till reglerna i

14 kap. 2 och 3 §§ sekretesslagen är däremot av intresse i förhållande till

den s.k. förundersökningssekretessen. Frågan berördes i förarbetena till

1991 års lag och där sägs bl.a. följande ( prop. 1990/91:131 s. 25):

Enligt bestämmelserna i 14 kap. 2 och 3 §§ sekretesslagen kan en

myndighet begära att få ta del av sekretessbelagda uppgifter som finns

förvarade hos en annan myndighet, om vissa förutsättningar som

anges i paragrafen föreligger. Förbudet för svenska myndigheter enligt

den förevarande paragrafen att utnyttja sådana uppgifter får emellertid

till följd att en annan myndighet inte kan utnyttja uppgifterna i sin

verksamhet. Frågan om att lämna ut uppgifterna till en annan

myndighet torde därför inte bli aktuell.

Något behov av utökad sekretess på detta område för att säkerställa att

uppgifter från Europol inte används i strid mot restriktioner som har

meddelats med stöd av konventionen torde alltså inte finnas.

9 Förhandsavgörande från EG-domstolen

9.1 Bakgrund

Genom ett tilläggsprotokoll till Europolkonventionen som under-

tecknades i juli 1996 har medlemsstaternas domstolar givits möjlighet att

begära förhandsavgörande från EG-domstolen om konventionens

tolkning i de fall den nationella domstolen anser att ett sådant avgörande

är nödvändigt för att ett pågående mål eller ärende skall kunna avgöras.

Om ett sådant förhandsavgörande lämnas av EG-domstolen är det

bindande för den nationella domstolen. En medlemsstat får dock själv

bestämma om den skall låta sina domstolar utnyttja denna möjlighet

vilket skall tillkännages genom en särskild förklaring till protokollet. I

förklaringen skall staten också ange om den önskar ge alla domstolar

eller endast de domstolar vilkas domar eller beslut inte kan överklagas

rätt att begära förhandsavgörande.

Efter samråd med EU-nämnden har regeringen undertecknat tilläggs-

protokollet.

Regeringen har vidare i februari 1997 avgivit en sådan förklaring till

protokollet som innebär att svenska domstolar kan ges möjlighet att

inhämta förhandsavgöranden från EG-domstolen om konventionens

tolkning.

9.1.1 Tilläggsprotokollets innehåll

Tilläggsprotokollet om förhandsavgöranden av EG-domstolen be-

träffande tolkning av Europolkonventionen innehåller huvudsakligen

följande (den fullständiga texten finns i bilaga 5).

Enligt den inledande bestämmelsen ges EG-domstolen behörighet att

på de villkor som föreskrivs i protokollet meddela förhandsavgöranden i

frågor om tolkning av Europolkonventionen (artikel 1). Medlemsstaterna

ges sedan i artikel 2 möjlighet att genom en förklaring i samband med

undertecknandet av protokollet, eller senare, godkänna EG-domstolens

behörighet att meddela sådana förhandsavgöranden vilket innebär att en

nationell domstol, om denna anser att ett sådant avgörande är nödvändigt

för att kunna avgöra ett pågående mål eller ärende, kan inhämta för-

handsavgörande från EG-domstolen. En sådan förklaring kan antingen

avse alla nationella domstolar (artikel 2.2 b) eller bara de domstolar vars

avgöranden inte kan överklagas (artikel 2.2 a).

Enligt protokollet skall EG-domstolens stadga och processregler

tillämpas i mål om förhandsavgörande och varje medlemsstat, oavsett om

den avgivit en förklaring som tillåter dess egna domstolar att inhämta

förhandsavgörande eller ej, har rätt att inkomma med yttranden i

pågående mål enligt protokollet (artikel 3). I övrigt innehåller protokollet

sedvanliga regler om antagande, ikraftträdande, deposition och ändring

m.m.

Genom protokollets bestämmelser ges alltså EG-domstolen en allmän

behörighet att meddela förhandsavgöranden. Protokollet ger dock

medlemsstaterna valrätt i frågan om huruvida de skall låta sina domstolar

utnyttja möjligheten att inhämta förhandsavgöranden eller ej. De får

alltså en möjlighet, men ingen skyldighet, att göra detta. För de stater

som väljer att utnyttja möjligheten föreskrivs inte heller i protokollet

någon skyldighet för deras domstolar att inhämta förhandsavgöranden

utan detta kan ske när domstolen finner det nödvändigt. Ingenting hindrar

dock att en sådan skyldighet tas in i de nationella rättsordningarna. Det

förutsattes i samband med utarbetandet av protokollet att en medlemsstat

kan förbehålla sig rätten att i sin nationella processordning föreskriva att

de domstolar vars avgöranden inte kan överklagas skall vara skyldiga att

inhämta förhandsavgörande av EG-domstolen om tolkning av Europol-

konventionen. Några länder har avgivit särskilda förklaringar med detta

innehåll.

9.1.2 Den svenska förklaringens innehåll

Regeringen har efter samråd med EU-nämnden och justitieutskottet i

februari 1997 lämnat en sådan förklaring som avses i artikel 2 i

tilläggsprotokollet. Förklaringen innehåller att Sverige godkänner EG-

domstolens behörighet att meddela förhandsavgöranden om tolkningen

av Europolkonventionen och att varje svensk domstol får begära att EG-

domstolen meddelar ett förhandsavgörande i ett mål eller ärende som

uppkommit vid den svenska domstolen och som rör tolkningen av

Europolkonventionen när den svenska domstolen anser att ett sådant

avgörande i frågan är nödvändigt för att avgöra målet eller ärendet.

Texten till förklaringen finns i bilaga 6.

Förklaringen skall betraktas som preliminär, dvs den måste precis som

själva konventionen och tilläggsprotokollet godkännas av riksdagen för

att kunna slutligen tillträdas.

9.2 Tillträde till protokollet och förklaringen

Regeringens förslag: Sverige skall tillträda tilläggsprotokollet om

förhandsavgörande från EG-domstolen och avge en förklaring att EG-

domstolen är behörig att meddela förhandsavgörande på begäran av

svensk domstol i enlighet med protokollets artikel 2.2 b. Svenska

domstolar ges därigenom möjlighet att begära förhandsavgörande från

EG-domstolen om tolkning av Europolkonventionens bestämmelser

när den svenska domstolen bedömer att ett sådant är nödvändigt för att

avgöra ett pågående mål eller ärende. Denna möjlighet förbehålls inte

domstolarna i sista instans utan skall finnas också för under-

instanserna. Däremot bör det inte vara obligatoriskt för domstolarna i

sista instans att begära förhandsavgörande om konventionens tolkning.

Promemorians förslag överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna har tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan

erinran.

Skälen för regeringens förslag

Tilläggsprotokollet

Enligt artikel K.3.2.c i EU-fördraget kan, när en konvention upprättats i

enlighet med den föreskriften, också bestämmas att EG-domstolen, enligt

de regler som fastställs i konventionen, skall vara behörig att tolka

konventionsbestämmelserna och avgöra tvister om deras tillämpning.

Frågan om EG-domstolens roll i förhållande till Europolkonventionen

var kontroversiell och diskuterades mycket ingående under utarbetandet

av konventionen. Den fick inte heller i sin helhet någon lösning innan

konventionen undertecknades i juli 1995.

Ett stort antal länder ansåg under förhandlingarna att EG-domstolen

skall ges rätt att avge förhandsavgörande om tolkningen av konventionen

i pågående rättegångar i medlemsstaterna, alltså få i princip samma

funktion som enligt artikel 177 i EG-fördraget. Vid EU:s toppmöte i

Cannes i juni 1995 bestämdes att denna fråga skulle lösas genom ett

tilläggsprotokoll till konventionen och att detta skulle vara klart senast

den 31 juni 1996. Vid toppmötet i Florens i juni 1996 enades stats- och

regeringscheferna om den principiella lösning på frågan om EG-

domstolens rätt att avge förhandsavgöranden som avspeglas i tilläggs-

protokollet.

Rådet har därefter enhälligt enligt artiklarna K.3 och K.4 rekom-

menderat medlemsstaterna att anta tilläggsprotokollet i enlighet med

deras konstitutionella bestämmelser. Sverige har undertecknat proto-

kollet. För att tilläggsprotokollet till Europolkonventionen om dom-

stolens roll sålunda skall träda i kraft och därigenom de stater som så

önskar skall kunna ge EG-domstolen behörighet i detta avseende krävs

att alla medlemsstater ratificerar protokollet.

Härtill kommer att den bindande kraften hos de förhandsavgöranden

som domstolen meddelar rörande konventionens tolkning är beroende av

att protokollet har antagits i enlighet med den beslutsprocedur som gäller

för den tredje pelaren, dvs att alla stater tillträder protokollet. Detta

framgår av artikel L.b i EU-fördraget där det föreskrivs att den gemen-

skapsrätt som rör domstolens och de europeiska gemenskapernas

befogenheter och utövande av dessa befogenheter skall tillämpas även på

EU-fördragets bestämmelser i bl.a. de fall där EG-domstolen har givits

tvistlösnings- eller tolkningsbehörighet enligt en konvention som ingåtts

med artikel K.3 som grund.

Det föreslås därför att Sverige tillträder tilläggsprotokollet.

Förklaringen

Tilläggsprotokollet i sig ger inte svenska domstolar möjlighet att begära

förhandsavgörande om konventionens tolkning. För att detta skall bli

fallet måste en förklaring avges som innebär att Sverige är berett att låta

sina domstolar utnyttja denna möjlighet. Regeringen har preliminärt

avgivit en sådan förklaring. Svenska domstolar bör ges denna möjlighet

Förklaringen bör därför godkännas av riksdagen.

Frågan om det är nödvändigt och lämpligt att låta EG-domstolen

meddela förhandsavgöranden till de nationella domstolarna om kon-

ventionens tolkning har under förhandlingarna besvarats olika av

medlemsstaterna. En utförlig redovisning av den diskussion som fördes

inom rådet och de berörda rådsarbetsgrupperna finns i promemorian.

Regeringen har i de diskussioner som föregått ställningstagandet att

godta protokollet haft en pragmatisk utgångspunkt vid ställningstagande

till om förhandsavgöranden bör accepteras eller ej. Många exempel som i

diskussionen förts fram som argument för nödvändigheten av att ge EG-

domstolen behörighet att meddela förhandsavgöranden är sådana att de

svårligen kan anses tillämpbara på svenska förhållanden.

Frågor om utlämnande av uppgifter till enskild ur polisregister kan

aktualiseras beträffande uppgifter som härrör från Europol. Men så länge

dessa uppgifter finns i ett svenskt register är svensk rätt exklusivt

tillämplig och behov av att tolka konventionens bestämmelser torde

knappast uppkomma. I fråga om uppgifter som finns i något av Europols

register finns detaljerade regler om förfarandet när en begäran om

utlämnande av dessa skall behandlas. Svenska myndigheter skall i vissa

fall avge yttrande till Europol eller den gemensamma tillsynsmyndig-

heten och skall då tillämpa vissa konventionsbestämmelser. En del

yttranden är av rent rådgivande karaktär, medan andra binder särskilt

Europols handlande. Dessa yttranden kan inte bli föremål för domstols

prövning. Det kan emellertid inte uteslutas att det i mål om skadestånd i

sådana situationer som avses i artikel 38 i konventionen kan uppkomma

frågor om konventionens tolkning som är av betydelse för målets utgång.

Det kan inte heller helt uteslutas att allmän förvaltningsdomstol i något

fall skulle ha behov av att tolka konventionen.

Det är knappast meningsfullt att här försöka upprätta en katalog över

situationer där det är tänkbart respektive otänkbart eller långsökt att en

fråga om tolkning av Europolkonventionen måste göras av svenska

domstolar. Den svenska ståndpunkten under förhandlingarna har näm-

ligen också varit att bedömningen av om svenska domstolar skall få

begära förhandsavgörande om konventionens tolkning från EG-dom-

stolen inte rimligen kan avgöras enbart ur ett snävt nationellt perspektiv

där det rent inhemska behovet får vara avgörande. Utifrån ett sådant

synsätt skulle det antagligen vara mest naturligt att avstå från denna

möjlighet om man beaktar det fåtal situationer där behov av

tolkningshjälp från EG-domstolen kan förutses. Å andra sidan kan man

säga att om det finns ett sådant behov, om än något avlägset, så bör

domstolarna ges denna möjlighet. Man vet inte heller säkert hur den

framtida rättsutvecklingen gestaltar sig. Ny lagstiftning och rättspraxis

kan medföra att frågor som idag inte kommer under domstols prövning i

framtiden kan komma att göra det. Detta talar för att EG domstolen bör

ges en sådan behörighet.

Även om svensk rätt i de delar som kan beröras av Europolkonven-

tionen är utformad på ett sätt som gör att behovet av förhandsavgöranden

inte är särskilt påtagligt måste man också ta hänsyn till andra länders

rättssystem där behovet av förhandsavgöranden kan vara mycket större.

Men hänsynen till andra länder har också betydelse för den efterföljande

frågan om också svenska domstolar skall få möjlighet att inhämta

förhandsavgöranden. Frågor som hänger samman med vår trovärdighet

som samarbetspartner inom EU talar för ett sådant ställningstagande. Om

man av skäl hänförliga till en strikt nationell bedömning av den inhemska

nyttan vid ett givet tillfälle av förhandsavgörande om tolkningen av en

rättsakt av detta slag avstår från att låta sina egna domstolar inhämta

sådana kan man komma att ställa sig vid sidan av rättsutvecklingen.

Gemensamt intresse av enhetlighet i tolkningen

Att centrala begrepp i Europolkonventionen eller andra konventioner

inom den tredje pelaren kan få en så enhetlig tolkning som möjligt är ett

gemensamt intresse. EG-domstolens prejudikatbildning borde bli mer

effektiv ju fler länder som i praktiken ansluter sig till systemet. Samtidigt

ger varje mål om förhandsavgörande EG-domstolen en möjlighet att i

sina avgöranden väga in inte bara de särskilda förhållanden som råder i

de länder varifrån frågorna ställs utan också andra länders förhållanden

eftersom alla medlemsstater enligt tilläggsprotokollet har rätt att yttra sig

skriftligen i pågående mål. Detta gäller även för de länder vars domstolar

inte deltar i systemet.

Ett annat viktigt argument är den framtida utvidgningen av EU. Alla

nya EU-länder skall ansluta sig till Europolkonventionen. I det

perspektivet är det viktigt att en någorlunda enhetlig tolkning av

konventionsbestämmelserna har fått fäste inom unionen.

En enhetlig tolkning av konventionen kan också få direkt betydelse för

Europols egen verksamhet. Det är nog i själva verket på detta område

som betydelsen av enhetlighet är störst. Europol skall i all sin verksamhet

tillämpa konventionens bestämmelser. Om det efter en tid visar sig att

några medlemsländers domstolar har tolkat exempelvis de centrala

bestämmelserna i artikel 2 om Europols ändamål och behörighet på olika

sätt kommer detta att direkt inverka på Europols verksamhet till men för

informationsutbytet med Europol.

Kan förhandsavgöranden förenas med mellanstatligt samarbete?

Vidare måste också den principiella frågan beröras om bindande

förhandsavgöranden i tolkningsfrågor kan ha sin plats i ett i grunden

mellanstatligt samarbete. Det kan hävdas att tillämpning av ett sådant

institut sätter mellanstatligheten åsido och berövar medlemsländerna och

deras domstolar deras suveränitet i de frågor som kan bli föremål för

förhandsavgörande. Detta är naturligtvis korrekt i så måtto att de

förhandsavgöranden som lämnas är bindande för domstolarna. Det nu

föreliggande tilläggsprotokollet bygger emellertid på frivillighet även för

domstolarna om inte staten ifråga väljer att föreskriva något annat i sin

interna lagstiftning. Om något obligatorium inte föreskrivs är det alltså

domstolen själv som avgör om den skall begära ett förhandsavgörande.

Staterna avgör alltså själva vilken grad av överstatlighet de vill

underkasta sig i detta avseende. En mellanstatlig konvention innehåller

naturligtvis förpliktelser som medlemsstaterna har att uppfylla, i sista

hand genom att ändra sin lagstiftning. Dessa förpliktelser är folkrättsligt

tvingande varför staten redan genom att ingå en konvention i praktiken

har givit upp en bit av sin suveränitet på det område som konventionen

täcker. För svenskt vidkommande har detta varit en realitet eftersom vi

alltid har bemödat oss om att uppfylla sådana åtaganden.

Inom gemenskapsrättens område tillkommer rättsakterna på initiativ av

en gemensam institution, kommissionen. De antas i rådet i de flesta fall

genom majoritetsbeslut av något slag. Reglerna i de antagna rättsakterna

gäller i många fall direkt som lag i medlemsstaterna. Gemensamma

institutioner, kommissionen och domstolen, övervakar alla rättsakters

efterlevnad i de enskilda medlemsstaterna enligt generellt uppbyggda

kontrollmekanismer vilka inte går att välja bort. Inom ramen för det

mellanstatliga samarbetet inom tredje pelaren tillkommer däremot

rättsakterna på medlemsstaternas initiativ (även om kommissionen inom

vissa delar har en initiativrätt, som dock sällan utnyttjas). Rättsakterna

antas med enhälliga beslut i rådet och konventionerna träder i kraft först

efter ratificering i enlighet med nationella förfaranden. De regler som

föreskrivs i konventionerna måste för att bli gällande genomföras av

varje medlemsstat i enlighet med dess interna lagstiftningsprocedur. I

varje mellanstatlig konvention måste särskilt bestämmas om medlems-

staterna är villiga att underkasta sig rättsliga kontrollmekanismer och i så

fall i vilken form. Dessa förhållanden utgör de viktigaste skillnaderna

mellan gemenskapsrätten enligt EG-fördragen och de mellanstatliga

delarna av EU-fördraget och utgör därigenom den verkliga skiljelinjen

mellan överstatlighet och mellanstatlighet. Frågan om att ge de nationella

domstolarna möjligheten att begära förhandsavgöranden av EG-

domstolen påverkar därför inte den mellanstatliga karaktären hos

Europolkonventionen.

Skall andra domstolar än sista instans få möjlighet att begära

förhandsavgörande?

Nyss har redovisats de skäl som finns för att låta svenska domstolar få

begära förhandsavgörande från EG-domstolen om Europolkonventionens

tolkning i det fall detta är nödvändigt för att avgöra ett pågående mål

eller ärende. Frågan uppkommer då vilka domstolar som skall få göra

detta. Tilläggsprotokollet ger ju staterna rätt att välja mellan att antingen

låta bara de domstolar mot vilkas avgörande det inte finns något

rättsmedel begära förhandsavgörande (alternativ A) eller att låta alla

domstolar få denna rätt (alternativ B). Regeringen har som tidigare

nämnts avgivit en förklaring som innebär att alla svenska domstolar kan

ges rätt att begära förhandsavgöranden från EG-domstolen om kon-

ventionens tolkning.

En regel som innebär att alla domstolar får möjligheten att inhämta

förhandsavgöranden stämmer bäst med artikel 177 i EG-fördraget. Det

bör finnas bärande skäl för att här välja en annan ordning än den som i

allmänhet gäller för inhämtande av förhandsavgöranden. Det saknas

sådana skäl. Att låta inhämta förhandsavgöranden är inte en så besvärlig,

resurskrävande eller juridiskt komplicerad procedur att det på grund

härav är befogat att förbehålla endast de högsta domstolarna denna rätt.

Visserligen bör utredningen och bevisläget i målet vara klarlagt innan

man kan ta ställning till om ett förhandsavgörande behöver inhämtas eller

ej. Det skulle på denna grund kunna hävdas att beslut om förhands-

avgörande lämpligen inte bör fattas förrän i en överinstans. Detta

argument är dock inte tillräckligt för att avhända också domstolar i första

instans möjligheten att när det är önskvärt inhämta förhandsavgörande

redan på det stadiet i processen. Även processekonomiska skäl talar

starkt för detta. Det skulle vara otillfredsställande om ett mål eller ärende

där det tidigt står klart att det är nödvändigt att inhämta ett förhands-

avgörande skulle behöva föras ända till sista instans för att åstadkomma

ett sådant. Då skulle de mellanliggande instansernas arbete riskera att bli

mer eller mindre meningslöst eftersom ett viktigt moment för en riktig

bedömning av målet skulle saknas. En sådan ordning skulle strida mot

principen att tyngdpunkten i processen skall ligga i första instans och att

allt relevant processmaterial skall finnas tillgängligt redan där. Den

tidsutdräkt som är förknippad med inhämtande av förhandsavgöranden

talar också för att ett sådant om möjligt bör inhämtas redan i första

instans.

Således bör alla domstolar vara berättigade att inhämta förhands-

avgörande från EG-domstolen om Europolkonventionens tolkning i den

mån det behövs för att kunna avgöra ett pågående mål eller ärende.

Skall det vara obligatoriskt eller frivilligt för domstolarna i sista instans

att

inhämta förhandsavgöranden?

Under diskussionerna om tilläggsprotokollet förutsattes att de stater

som så önskar skall kunna avge en deklaration som innebär att de

förbehåller sig rätten att i sin interna lagstiftning föreskriva att de

domstolar mot vars avgöranden det inte finns något rättsmedel skall vara

skyldiga att begära förhandsavgöranden om konventionens tolkning när

en sådan fråga uppkommer i ett mål som de handlägger. Modellen är

hämtad från artikel 177 i EG-fördraget som bygger på att det är

obligatoriskt för de högsta domstolarna och frivilligt för underinstanserna

att inhämta förhandsavgöranden från EG-domstolen.

Frågan uppkommer vilken modell som bör väljas för svensk del när det

gäller Europolkonventionen. EG-fördragets regel gäller redan för de

svenska domstolarna som därigenom i vissa fall är skyldiga att begära

förhandsavgöranden ifråga om EG-rättens tolkning. Detta har hittills inte

utnyttjats i någon större utsträckning. För närvarande är nio svenska mål

anhängiggjorda vid EG-domstolen varav bara ett kommer från någon av

de högsta instanserna med tillämpning av den tvingande regeln.

Strävan mot enhetlighet inom rättssystemet talar naturligtvis för att

göra det obligatoriskt för de högsta domstolarna att begära förhands-

besked även rörande Europolkonventionens tolkning. För ett obliga-

torium talar också önskvärdheten av att få ett så brett underlag som

möjligt för EG-domstolens prejudikatbildning.

Å andra sidan kan karaktären av mellanstatlighet i Europolsamarbetet

till viss del gå förlorat om en sådan skyldighet föreskrivs. Som tidigare

anförts är Europolkonventionens bestämmelser sådana att det bara i ett

fåtal fall skulle uppkomma sådana processuella situationer där det är

möjligt, och kanske i ännu färre fall befogat, att begära ett förhands-

avgörande. Att i det läget föreskriva en skyldighet för vissa domstolar att

göra detta skulle vara att ta till starkare medel än erforderligt för att

kunna bidra till konventionens enhetliga tolkning.

Ett annat förhållande som talar mot ett obligatorium på detta område är

den stora tidsutdräkt som är förknippad med en begäran om förhands-

avgörande. EG-domstolens handläggningstid för dessa mål är ungefär två

år. Under den tiden måste det nationella målet hållas vilande. Om en

fråga om att begära förhandsavgörande om Europolkonventionens

tolkning skulle uppkomma i ett brottmål är det, med hänsyn till den typ

av brottslighet som Europol rör, antagligt att den tilltalade är häktad. I ett

sådant läge, och i många andra fall, kan det vara till nackdel med en

tvingande föreskrift om att begära förhandsavgörande.

Övervägande skäl talar därför för att inte införa en regel som gör det

obligatoriskt för de högsta domstolarna att begära förhandsbesked.

Lagstiftning m.m

Den lagstiftning som föranleds av tilläggsprotokollet om EG-domstolens

förhandsavgöranden och den svenska förklaringen i anslutning till detta

behandlas i nästa avsnitt.

Riksdagens godkännande av förklaringen om svenska domstolars

möjligheter att begära förhandsavgörande av EG-domstolen innefattar

överlåtelse av beslutanderätt till EG-domstolen och bör därför ske med

tillämpning av regeln i 10 kap 5 § första stycket regeringsformen.

10 Ny lag om rätt för svensk domstol att begära

förhandsavgörande från EG-domstolen

Regeringens förslag: En lag införs som innebär att svenska

domstolar ges möjlighet att begära förhandsavgörande från EG-

domstolen om tolkning av bestämmelser i EU-konventioner som

Sverige har tillträtt. Lagen kompletteras med ett tillkännagivande där

det framgår vilka konventioner som avses och vilka villkor som gäller.

Den nya lagen skall inte hindra att bestämmelser om svenska

domstolars möjlighet att begära förhandsavgöranden, när så bedöms

lämpligare, tas in i särskild lag.

Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förutom att

lagförslaget kompletterats med en föreskrift om att lagen inte gäller om

det i annan lag finns en särskild bestämmelse i ämnet.

Remissinstanserna har tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erinran

så när som på ett redaktionellt påpekande.

Skälen för regeringens förslag

Möjligheten till förhandsavgöranden om tolkning av EU-konventioner skall

införlivas i svensk rätt.

Vid Sveriges inträde i EU föreskrevs i lagen (1994:1500) med anledning

av Sveriges anslutning till Europeiska unionen att de fördrag och andra

instrument, rättsakter, avtal och andra beslut som före Sveriges

anslutning hade antagits av de Europeiska gemenskaperna gäller som lag

här i landet med den verkan som följer av fördragen och andra

instrument.

Gemenskapsrättens regler (dvs. artikel 177 i EG-fördraget och

domstolens härtill anslutande praxis) om EG-domstolens behörighet att

avge för de nationella domstolarna bindande förhandsavgöranden i

tolkningsfrågor och domstolarnas skyldighet att begära sådana besked i

vissa fall gäller som svensk rätt i och med medlemskapet i EU. Därför

har det inte varit nödvändigt att utöver anslutningslagen vidta några

särskilda lagstiftningsåtgärder för att genomföra dessa bestämmelser. När

nu fråga uppkommer om att tillerkänna EG-domstolen rätt att meddela

förhandsavgöranden också beträffande tolkningen av den mellanstatliga

Europolkonventionen kommer frågan i ett annat läge. Denna rätt måste

införlivas i den svenska rättsordningen genom särskild lagstiftning.

Även om detta ärende enbart tar sikte på Europolkonventionen och

dess införlivande med svensk rätt finns det skäl att när nu frågan om

lagstiftning med anledning av förhandsavgöranden behandlas, även ta

hänsyn till andra konventioner inom den tredje pelaren eller eljest inom

EU:s ram. Det finns ett antal sådana konventioner som har undertecknats

av medlemsstaterna och där frågan om EG-domstolens roll står på

dagordningen på samma sätt som för Europolkonventionen. Det gäller

bl.a. beträffande två andra tredjepelarkonventioner som undertecknades

samtidigt med Europolkonventionen i juli 1995, nämligen konventionen

om användning av informationsteknik för tulländamål, den s.k. CIS-

konventionen och konventionen till skydd för EG:s finansiella intressen,

den s.k. bedrägerikonventionen samt ett protokoll till denna, det s.k.

korruptionsprotokollet. Även konventionen om delgivning i Europeiska

unionens medlemsstater av handlingar i mål och ärenden av civil eller

kommersiell natur, den s.k. delgivningskonventionen som nyligen har

antagits inom ramen för tredje pelaren har i ett särskilt protokoll regler

om förhandsavgörande. Frågor om förhandsavgöranden aktualiseras

också i Brysselkonventionen av den 27 september 1968 om domstols

behörighet och verkställighet av domar på privaträttens område, vilken

har artikel 220 i EG-fördraget som rättslig grund. Även EU:s konvention

om insolvensförfaranden, den s.k. konkurskonventionen, som är

upprättad men ännu inte undertecknad, bygger på artikel 220. För sådana

konventioner bör lagstiftningsfrågorna om förhandsavgöranden så långt

det är möjligt lösas på samma sätt som för tredjepelarkonventioner.

Även konventionen av den 19 juni 1980 om tillämplig lag för

avtalsförpliktelser, den s.k. Romkonventionen, som inte direkt är grundad

på artikel 220 i EG-fördraget utan är ingången mellan medlemsstaterna i

EU, bör beaktas i sammanhanget.

Förhandsavgöranden och vissa bestämmelser i regeringsformen

EG-domstolens förhandsavgöranden är enligt EG-domstolens praxis, och

därmed på gemenskapsrättslig grund, bindande för den domstol som har

begärt ett sådant. En av de mest diskuterade rättsfrågorna inför den

svenska anslutningen till Europeiska unionen var hur detta förhåller sig

till reglerna i 11 kap. 1 och 2 §§ regeringsformen om den högsta doms-

makten resp. förbudet för domstol att i ett enskilt fall att ta emot

instruktioner utifrån. I samband med riksdagsbehandlingen konstaterades

emellertid att det inte behövdes någon särskild regel i regeringsformen

om förhandsavgöranden från EG-domstolen (prop. 1993/94:114, s. 27 f).

Genom en överlåtelse av beslutanderätt enligt den då föreslagna, numera

genomförda, nya regeln i 10 kap. 5 § första stycket regeringsformen

skulle EG-domstolen nämligen ges rätt att meddela förhandsavgöranden

till de svenska domstolarna.

Rättsläget är alltså klart vad gäller domstolens förhandsavgöranden

inom ramen för gemenskapsrätten. Däremot är konventioner som har

ingåtts inom ramen för tredje pelaren, och konventioner som har ingåtts

med stöd av artikel 220 i EG-fördraget eller på annan grund mellan

medlemsstater i EU, bindande endast i folkrättslig mening. När EG-

domstolen i sådana konventioner ges rätt att meddela förhands-

avgöranden som binder svenska domstolar måste man ta ställning till hur

detta förhåller sig till regeringsformens bestämmelser.

Vad gäller tredjepelarkonventioner förhåller det sig så att EU-

fördraget just när det gäller EG-domstolens kompetens kopplar samman

tredjepelarsamarbetet med gemenskapsrätten (artikel L.b jämförd med

artikel K.3.2c tredje stycket). EU-fördraget innebär på denna punkt att

om konventionerna innehåller bestämmelser som ger EG-domstolen

behörighet att meddela förhandsavgöranden så skall EG-rätten dvs.

tillämpliga delar av artikel 177 i EG-fördraget och de principer som

domstolen lagt fast genom praxis, däribland nationella domstolars

bundenhet av EG-domstolens yttranden tillämpas fullt ut på dessa

bestämmelser.

Andra konventioner saknar denna direkta fördragsmässiga koppling

mellan konventionsrätt och gemenskapsrätt på detta område. EG-

domstolens förhandsavgöranden måste ändå anses ha bindande kraft även

när det gäller dessa konventioner. Om inte, skulle systemet med

förhandsavgöranden förfela sitt syfte.

Överlåtelse av beslutanderätt

I 10 kap. 5 § regeringsformen finns bestämmelser om överlåtelse av

beslutanderätt till organ utanför riket. Enligt första stycket får riksdagen

överlåta beslutanderätt till Europeiska gemenskaperna (EG) så länge

dessa har ett fri- och rättighetsskydd som motsvarar det som ges i

regeringsformen och den europeiska konventionen angående skydd för

de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Denna regel

tillkom i samband med den svenska anslutningen till EU. Andra till

fjärde stycket reglerar överlåtelse av beslutanderätt till andra än EG.

En överlåtelse av beslutsrätt till EG får till följd att gemenskapsrätten i

dessa delar får genomslag också på området för den konvention som

överlåtelsen avser och tar därigenom över nationella regler. Naturligtvis

bestäms gränserna av vilken beslutskompetens som överlåts i det

enskilda fallet av bestämmelserna i respektive konvention.

Vad gäller Europolkonventionen har innebörden av ett svenskt tillträde

till tilläggsprotokollet om EG-domstolens behörighet att lämna

förhandsavgöranden behandlats i föregående avsnitt. Sverige åtar sig

därigenom att ge domstolen en sådan behörighet och kommer genom

förklaringen också att åta sig att låta sina domstolar begära sådana. Att i

det läget i formell mening överlåta beslutskompetens till EG, närmare

bestämt EG-institutionen domstolen, så att dess förhandsavgöranden blir

bindande för svenska domstolar innebär inte annat än att Sverige

uppfyller det åtagande som gjorts redan vid ingående av EU-fördraget,

nämligen att i överensstämmelse med artikel L.b låta gemenskapsrätten

få visst genomslag i de fall man i en tredjepelarkonvention anförtror åt

EG-domstolen att meddela förhandsavgöranden.

Sverige bör alltså till EG överlåta beslutskompetens som innebär att

EG-domstolen i de fall svenska domstolar finner det nödvändigt för att

avgöra ett pågående mål eller ärende kan avge ett bindande för-

handsavgörande om tolkningen av Europolkonventionens bestämmelser.

Detta sker genom att riksdagen godkänner förklaringen om att EG-

domstolen ges behörighet att på begäran av svenska domstolar meddela

förhandsavgörande om Europolkonventionens tolkning

Processrättslig lagstiftning

En stat som tillträtt Europolkonventionen och tilläggsprotokollet har inte

därigenom givit sina domstolar rätten att begära förhandsavgöranden om

konventionens tolkning. Staten har ju som tidigare framgått valrätt på det

sättet att den kan tillträda protokollet och därigenom godkänna att

konventionen i och för sig får tolkas av EG-domstolen utan att

fördenskull låta sina egna domstolar få möjlighet att begära förhands-

avgöranden. För att denna rätt skall tillkomma statens egna domstolar

måste den avge en särskild förklaring om detta.

Enligt svensk rätt måste regler som följer av internationella åtaganden

införlivas i den svenska rättsordningen för att bli gällande här. Bestäm-

melser måste alltså införas som avspeglar det val som har träffats.

Den möjlighet för svenska domstolar att begära förhandsavgörande om

tolkningen av en mellanstatlig konvention som den svenska förklaringen

i anslutning till tilläggsprotokollet medför bör alltså införlivas i svensk

rätt genom lag. Som närmare utvecklats i föregående avsnitt kan både

allmänna domstolar och allmänna förvaltningsdomstolar bli berörda av

en sådan lagstiftning. Specialdomstolarna kommer knappast att bli

berörda av denna möjlighet såvitt avser Europolkonventionen, men det

kan inte uteslutas. En lagreglering bör dock göras generell.

Speciallag

Eftersom det inte utan avsevärt besvär går att passa in en sådan

lagreglering bland befintliga processrättliga regler talar övervägande skäl

för att reglera detta i en speciallag som är tillämplig för alla domstolar. I

detta sammanhang bör också beaktas att ett antal konventioner inom en

inte alltför avlägsen framtid kommer att tillträdas av Sverige där

motsvarande frågor blir aktuella och där man i några fall kan förutse att

även vissa specialdomstolar, som Arbetsdomstolen och Marknads-

domstolen, skulle kunna ha behov av att begära förhandsavgöranden.

En reglering bör vara utformad på så sätt att den täcker de olika

tekniska lösningar vad gäller EG-domstolens behörighet att meddela

förhandsavgöranden som förekommer i olika konventioner. Den mest

tekniskt komplicerade lösningen erbjuder utan tvekan Europol-

konventionen och dess tilläggsprotokoll. Där är frågan löst genom en

vittgående valfrihet för staterna i olika avseenden och även valfrihet för

domstolarna om inte annat föreskrivs i nationell rätt. Rent traktattekniskt

är Europollösningen också komplicerad eftersom tilläggsprotokollet bara

ger den rent formella behörigheten för EG-domstolen medan den

praktiska omfattningen av EG-domstolens befattning med dessa frågor

återfinns i staternas ensidiga förklaringar. Motsvarande reglering har

gjorts beträffande CIS-konventionen och bedrägerikonventionen.

Andra konventioner reglerar frågorna på ett enklare sätt. I kon-

kurskonventionen, som ännu inte har undertecknats, regleras dessa frågor

direkt i konventionen. Den bygger på frivillighet för domstolarna och

dess räckvidd är på så sätt inskränkt att det är dels direkt i konven-

tionstexten utpekade domstolar som är behöriga att begära förhands-

avgörande om konventionens tolkning och dels andra domstolar i

medlemsstaterna i deras egenskap av överrätt. För svensk del är Högsta

domstolen den domstol som utpekas.

Brysselkonventionen, eller rättare ett tilläggsprotokoll till denna, ger en

ganska likartad reglering. Skillnaden är att det är obligatoriskt för vissa

särskilt uppräknade domstolar att begära förhandsavgörande när detta

behövs. De domstolar som utpekas är de högsta domstolarna i varje

medlemsland. Enligt Sveriges anslutningsfördrag, som undertecknades i

september 1996, är det föreskrivet att, förutom Högsta domstolen och

Regeringsrätten, också Arbetsdomstolen och Marknadsdomstolen är

sådana domstolar som enligt konventionen skall begära förhands-

avgörande. Andra domstolar, vilka antingen är särskilt uppräknade i

artikel 37 i konventionen eller som utgör överrätter får också begära

sådana avgöranden. Romkonventionens reglering överensstämmer med

Brysselkonventionens i dessa avseenden. Till delgivningskonventionen är

fogat ett särskilt protokoll om EG-domstolens tolkning som innebär att

bl.a. särskilt utpekade domstolar i medlemsstaterna för Sverige anges

här Högsta domstolen, Regeringsrätten, Arbetsdomstolen och

Marknadsdomstolen får begära förhandsavgöranden.

Lagteknisk utformning

När det gäller den lagtekniska utformningen finns olika metoder som kan

användas. Ett sätt är meddela en generell lagbestämmelse där svenska

domstolar bemyndigas att begära förhandsavgöranden rörande tolkning

av EU-konventioner i enlighet med de bestämmelser som meddelas i

dessa och som kompletteras med ett tillkännagivande från regeringen om

vilka konventioner som omfattas av bestämmelsen och åtagandets

omfattning i övrigt, t.ex. vilka domstolar som berörs och om det är

obligatoriskt att i vissa fall begära förhandsavgörande. Då krävs inga

ytterligare lagstiftningsåtgärder utan det räcker med riksdagens beslut att

godkänna konventionen och att konventionen träder i kraft för att

regeringen skall kunna komplettera tillkännagivandet med en redovisning

av den nya konventionen och dess bestämmelser om förhands-

avgöranden.

Ett annat sätt är att meddela en likaså generellt verkande lagbestäm-

melse av samma innebörd som den nyss nämnda men att i stället ta in

förteckningen över konventioner som lagen är avsedd att tillämpas på

direkt i lagtexten. Den praktiska skillnaden mellan metoderna är inte

särskilt stor eftersom frågan om godkännande av överenskommelsen och

överlåtelse av beslutanderätt till en EG-institution alltid måste prövas av

riksdagen.

Den förstnämnda metoden, som förordades i promemorian och som

har godtagits av remissinstanserna, bör väljas.

I en del fall torde det vara en lämpligare lösning att ta in bestämmelser

om förhandsavgöranden i en särskild lag. Det gäller t.ex. i de fall då det

är aktuellt att inkorporera själva konventionstexten i svensk rätt genom

en särskild lag. Det är då ofta naturligt att i anslutning till kon-

ventionstexten inkorporera även konventionens eller tilläggsprotokollets

bestämmelser om förhandsavgöranden. En sådan lösning föreslås t.ex.

för Romkonventionen i Ds 1996:7. För att göra det möjligt att i varje

enskilt fall välja den bästa lagtekniska lösningen bör promemorians

lagförslag kompletteras med en föreskrift som innebär att den generella

lagen inte gäller om det i annan lag finns en särskild bestämmelse i

ämnet. Regeringens tillkännagivande bör innehålla upplysningar även om

dessa konventioner. Därigenom åstadkommer man att domstolar och

enskilda på ett och samma ställe får information om vilka regler som

finns på området.

11 Ikraftträdandebestämmelser

Konventionen och tilläggsprotokollet beräknas träda i kraft under första

halvåret 1998 och strävan är att organisationen Europol skall kunna

komma i verksamhet i mitten av 1998. Lagstiftningen med anledning av

konventionen och tilläggsprotokollet kommer därför att behöva vara i

kraft inom en inte alltför avlägsen framtid. Det finns därför skäl att låta

all föreslagen lagstiftning få träda i kraft redan den 1 januari 1998.

12 Ekonomiska konsekvenser

12.1 Kostnader

De kostnader som idag belastar Rikspolisstyrelsen och General-

tullstyrelsen för Europol är kostnaderna för att driva Europols

narkotikaenhet (ENE). Den svenska andelen av de totala kostnaderna för

ENE under 1997 är cirka 1,2 miljoner kronor. Kostnaden fördelas internt

så att polisen svarar för nittio procent och tullen för tio procent. Vidare

finns kostnaderna för utveckling och uppbyggnad av Europols

datasystem i[REDACTED_EFTERNAMN]. Sveriges andel av dessa kostnader uppgår under 1997

till cirka 1,3 miljoner kronor och beräknas öka till minst det dubbla under

1998. Utvecklings- och driftskostnaderna för att anpassa de svenska

datasystemen uppgår enligt uppgift från Rikspolisstyrelsen till drygt 14

miljoner kronor för år 1998, men bara till en eller två miljoner kronor för

de följande två åren. Driftskostnaderna beräknas till cirka 5 miljoner

kronor per år hos Rikspolisstyrelsen. Redan idag har både polisen och

tullen varsin sambandsman stationerad hos ENE i[REDACTED_EFTERNAMN]. Kostnaden för

dessa är sammanlagt cirka 3 miljoner kronor per år. Sambandsmännen

betalas helt av respektive hemland och kostnaden proportioneras inte

mellan länderna på det sätt som bl.a. de administrativa kostnaderna gör.

Promemorian ger en relativt fyllig bild av Rikspolisstyrelsens

uppskattningar av sina interna kostnader idag för deltagande i ENE:s

arbete och utveckling av Europols datasystem.

Kostnaderna för Europol i framtiden är emellertid svåra att uppskatta.

Medlemsländerna måste komma överens om vilken ambitionsnivå med

avseende på personal och arbetsuppgifter som skall gälla för organisa-

tionen. Det står dock klart att kostnaderna kommer att öka avsevärt när

Europol kommer i full drift. För närvarande uppgår personalstyrkan för

ENE till cirka 70 personer och beräknas att öka med ett tiotal för år 1998.

Det är lika svårt att beräkna de framtida kostnaderna här hemma för

sambandsmännen eftersom även den kostnaden beror på vilken

ambitionsnivå för samarbetet som polisen och tullen väljer. En tumregel

är dock att en sambandsman kostar cirka 1,5 miljoner kronor per år.

För Datainspektionens del kommer Europol att medföra vissa ökade

arbetsuppgifter i dess roll som nationell tillsynsmyndighet, både internt i

Sverige och på det internationella planet. Detta medför att kostnaderna

för denna del av inspektionens verksamhet ökar.

Möjligheten för domstolarna att begära förhandsavgörande från EG-

domstolen om konventionens tolkning kommer knappast att medföra

några ökade kostnader för domstolsväsendet.

12.2 Finansiering

Regeringen överväger att i budgetarbetet inför år 1998 att avsätta medel

till Rikspolisstyrelsen för att förstärka kampen mot den internationella

brottsligheten. Detta kan naturligtvis bidra till att finansiera Europol-

samarbetet.

Vad gäller Datainspektionen kommer regeringen senare, när större

klarhet vunnits om de kostnader som Europolsamarbetet medför, att ta

ställning till om och i vilken utsträckning inspektionens resursbehov

påverkas. För Generaltullstyrelsen gäller samma förhållande. Allmänt

gäller dock att kostnader som uppstår till följd av Europolsamarbetet,

skall finansieras genom omprioriteringar inom berörda utgifts-

områdesramar.

13 Författningskommentar

13.1 Förslag till lag om rätt för svensk domstol att begära

förhandsavgörande från Europeiska gemenskapernas domstol i

vissa fall

En svensk domstol får begära förhandsavgörande från Europeiska

gemenskapernas domstol om tolkningen av en bestämmelse i en inter-

nationell överenskommelse som Sverige har tillträtt och som har ingåtts

inom ramen för Europeiska unionen i den omfattning som Sverige har

åtagit sig detta i förhållande till de övriga staterna. Om åtagandet

innebär en skyldighet för domstolar att begära förhandsavgörande,

gäller detta.

 Om en annan lag innehåller någon bestämmelse om svensk domstols

rätt eller skyldighet att begära förhandsavgörande från Europeiska

gemenskapernas domstol, gäller den bestämmelsen.

Regeringen ger i Svensk författningssamling till känna åtaganden

enligt första stycket och bestämmelser enligt andra stycket.

Genom lagen ges svenska domstolar möjlighet att begära förhands-

avgörande från EG-domstolen när detta framgår av en internationell

överenskommelse som ingåtts inom ramen för den europeiska unionen

(EU) och som Sverige har tillträtt. Lagen avser att öppna möjligheter att

införliva de regler om EG-domstolens behörighet att lämna förhands-

avgörande som har intagits i konventioner eller andra överenskommelser

av mellanfolkligt slag. Den skyldighet och möjlighet svenska domstolar

har att begära förhandsavgörande enligt artikel 177 i EG-fördraget faller

utanför lagens reglering eftersom detta följer av gemenskapsrätten och

lagen (1994:1500) med anledning av Sveriges anslutning till Europeiska

unionen.

Att bestämmelsen tar sikte på konventioner och andra överens-

kommelser av mellanfolklig natur som ingåtts inom ramen för EU

innebär att inte bara de överenskommelser som ingåtts med uttrycklig

rättsgrund i en artikel i något av fördragen kan omfattas av bestämmelsen

utan den gäller också konventioner som ingåtts mellan EU:s medlems-

stater utan att ha direkt stöd av någon bestämmelse i EU-fördraget.

Bestämmelsen har generell räckvidd och skall täcka alla olika regle-

ringar med avseende på förhandsavgöranden som kan förekomma i EU-

konventioner. Uttrycket i den omfattning Sverige har åtagit sig detta i

förhållande till konventionsstaterna speglar detta förhållande. Det

svenska åtagandet kan som regel utläsas av själva konventions- eller

protokollstexten. Åtagandets omfattning kan dock ha preciserats i en

förklaring som har avgivits med stöd av konventionstexten. Ett exempel

på detta är just åtagandet i förhållande till Europolkonventionen. Sista

meningen i första stycket reglerar de fall då ett konventionsåtagande

innebär en skyldighet för vissa domstolar att inhämta förhandsavgörande

om konventionens tolkning.

Skälen för bestämmelserna i andra och tredje styckena framgår av den

allmänna motiveringen till den lagtekniska utformningen i avsnitt 10.

Att de förhandsavgöranden som inhämtas från EG-domstolen är

bindande för domstolarna utvecklas närmare i den allmänna motive-

ringen i avsnitt 9 och i de inledande delarna av avsnitt 10.

13.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1965:94) om

polisregister m.m.

Skälen till ändringen framgår av den allmänna motiveringen i avsnitt 7.

13.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:435) med vissa

bestämmelser om internationellt samarbete på

brottmålsområdet

Skälen till ändringen framgår av den allmänna motiveringen i avsnitt 8.

14

Promemorians lagförslag

1 Förslag till lag om rätt för svensk domstol att begära

förhandsavgörande från Europeiska gemenskapernas domstol i

vissa fall

Härigenom föreskrivs följande

En svensk domstol får inhämta förhandsavgörande från Europeiska

gemenskapernas domstol om tolkningen av en bestämmelse i en

internationell överenskommelse som Sverige har tillträtt och som har

ingåtts inom ramen för Europeiska unionen i den omfattning som Sverige

har åtagit sig detta i förhållande till de övriga staterna.

Om åtagandet innebär en skyldighet för domstolar att inhämta för-

handsavgörande, gäller detta.

__________

Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer.

2 Förslag till lag om ändring i lagen (1965:94) om

polisregister m.m.

Härigenom föreskrivs att 4 § lagen (1965:94) om polisregister m.m.

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 §

På framställning av polis- eller

åklagarmyndighet i Danmark, Fin-

land, Island, Norge eller stat

ansluten till internationella kri-

minalpolisorganisationen eller av

denna organisation må rikspolis-

styrelsen eller, efter regeringens

bemyndigande, annan polismyn-

dighet förordna, att uppgift från

polisregister skall meddelas när det

fordras för utredning i brottmål

eller utlänningsärende. Efter rege-

ringens bemyndigande äger riks-

polisstyrelsen för sådant ändamål

meddela uppgift från polisregister

till polis- eller åklagarmyndighet i

annan stat.

På framställning av polis- eller

åklagarmyndighet i Danmark, Fin-

and, Island, Norge eller stat

ansluten till internationella kri-

minalpolisorganisationen eller av

denna organisation må rikspolis-

styrelsen eller, efter regeringens

bemyndigande, annan polismyn-

dighet förordna, att uppgift från

polisregister skall meddelas när det

fordras för utredning i brottmål

eller utlänningsärende. Efter rege-

ringens bemyndigande äger riks-

polisstyrelsen för sådant ändamål

meddela uppgift från polisregister

till polis- eller åklagarmyndighet i

annan stat. Uppgift från polis-

register får vidare meddelas till en

utländsk myndighet eller en mellan-

folklig organisation om detta följer

av en internationell överenskom-

melse som Sverige efter riksdagens

godkännande har tillträtt.

I övrigt må, enligt föreskrifter som regeringen utfärdar, från

polisregister meddelas uppgift till myndighet i främmande stat om

medborgare i den staten eller den som har hemvist där eller den som

uppenbarligen är att anse som internationell förbrytare.

På framställning av utländsk myndighet må i annat fall än förut sagts

meddelas uppgift från polisregister, om regeringen ger tillstånd därtill.

__________

Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer.

3 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:435) med vissa

bestämmelser om internationellt samarbete på brottmåls-

området

Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1991:435) med vissa bestäm-

melser om internationellt samarbete på brottmålsområdet skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

Har en svensk myndighet fått

upplysningar eller bevismaterial

från en främmande stat för att

användas vid utredning av brott

eller i ett rättsligt förfarande med

anledning av brott och gäller på

grund av överenskommelse med

den främmande staten villkor som

begränsar möjligheten att utnyttja

materialet, skall svenska myndig-

heter följa villkoren oavsett vad

som annars är föreskrivet i lag eller

annan författning.

Har en svensk myndighet fått

upplysningar eller bevismaterial

från en främmande stat för att

användas i underrättelseverksamhet

om brott, vid utredning av brott

eller i ett rättsligt förfarande med

anledning av brott och gäller på

grund av överenskommelse med

den främmande staten villkor som

begränsar möjligheten att utnyttja

materialet, skall svenska myn-

digheter följa villkoren oavsett vad

som annars är föreskrivet i lag eller

annan författning.

Bestämmelserna i första stycket gäller också ifråga om överens-

kommelse med en mellanfolklig organisation.

__________

Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer.

Sammanfattning av departementspromemorian

Europol (Ds 1997:20)

Förslagen

I promemorian föreslås att Sverige skall tillträda Europolkonventionen

för att därigenom kunna delta i ett fördjupat polissamarbete inom EU till

gagn för brottbekämpningen i såväl Sverige som EU i dess helhet.

Vidare föreslås att Sverige tillträder tilläggsprotokollet om förhands-

avgörande från EG-domstolen angående tolkningen av konventionen och

förklaringen med anledning av tilläggsprotokollet. Dessutom föreslås en

ny lag om rätt för svensk domstol att begära förhandsavgöranden från

EG-domstolen och ändringar i lagen om polisregister och i lagen med

vissa bestämmelser om internationellt samarbete på brottmålsområdet.

Europolkonventionen

Europolkonventionens huvudsakliga funktion är som ett hjälpmedel i

kampen mot den internationella organiserade brottsligheten.

En sedan länge uttalad målsättning inom EU är att uppnå fri rörlighet

för personer, vilket skall ske genom avskaffande av personkontroller vid

EU:s inre gränser. För att förhindra att den gränsöverskridande

organiserade brottsligheten härigenom ges tillfälle att öka måste särskilda

åtgärder vidtas som kompensation för den uteblivna personkontrollen.

Europolsamarbetet är en av dessa kompensatoriska åtgärder varigenom

den svenska polisens operativa slagkraft förstärks genom att den får

tillgång till ett större och bredare utbud av information och kompetens.

Utlämnande av registeruppgifter m.m. till Europol

Europolkonventionen ålägger medlemsstaterna att dels utan begäran

lämna ut vissa särskilda personuppgifter till Europol dels på begäran

lämna ut vissa andra uppgifter. Visst uppgiftslämnande är beroende av

om nationell rätt tillåter detta. Polisregisterlagen bör ändras för tillåta

utlämnande av uppgifter ur polisregister utan föregående begäran till

Europol. De uppgifter som berörs i Registerutredningens delbetänkande

Kriminalunderrättelseregister (SOU 1996:35) och som har betydelse för

åtagandena i Europolkonventionen berörs inte i närmare i promemorian.

Sekretess och tystnadsplikt

Hemliga uppgifter från Europol måste enligt konventionen kunna förbli

hemliga i Sverige. Eftersom detta åliggande inte går längre än de

nuvarande bestämmelserna i sekretesslagen och polisregisterlagen krävs

inte någon utökning av det sekretessbelagda området. Vad beträffar

frågan om vilken räckvidd svenska bestämmelser om tystnadsplikt och

straffansvar för brott mot tystnadsplikt i vissa fall skall ha utanför landet

bör denna utredas i annat sammanhang.

Inskränkningar i rätten att använda uppgifter från Europol

Eftersom Europol är ett underrättelseorgan med utbyte av kriminal-

underrättelser mellan medlemsstater som huvudsakliga uppgift föreslås

att lagen med vissa bestämmelser om internationellt samarbete på brott-

målsområdet ändras för att omfatta även uppgifter i underrättelse-

verksamhet.

Nationell tillsynsmyndighet

Konventionen ålägger medlemsstaterna att inrätta en nationell tillsyns-

myndighet med uppgift att kontrollera att all utväxling av person-

uppgifter mellan hemlandet och Europol sker i enlighet med nationell lag

och inte kränker den enskildes rätt. Det föreslås därför att Data-

inspektionen utses till sådan tillsynsmyndighet.

EG-domstolens roll

Tilläggsprotokollet till konventionen om EG-domstolens behörighet att

lämna förhandsavgöranden om konventionens tolkning har undertecknats

av Sverige. Sverige har också avgivit en förklaring i samband med

anledning av undertecknandet som kan ge de svenska domstolarna rätt att

utnyttja möjligheten att begära ett sådant förhandsavgörande.

I promemorian lämnas en ingående redogörelse för de överväganden

som gjorts i samband med undertecknande av protokollet och avgivande

av förklaringen. dessa går i huvudsak ut på att om det finns ett behov att i

svenska domstolar tolka en konventionsbestämmelse så talar detta för att

EG-domstolen skall ges behörighet att tolka konventionen. Men även om

det svenska behovet är litet eller nästan obefintligt så måste man

respektera att behovet kan vara större i andra länders rättssystem och inte

utifrån ett snävt nationellt perspektiv ställa sig utanför systemet.

Svenska domstolar föreslås därför få begära förhandsbesked. Detta

bör, bl.a. av processekonomiska skäl, inte vara förbehållet domstolarna i

sista instans. Den processrättsliga regleringen föreslås ske genom den

särskilda lagen om rätt för svensk domstol att begära förhandsavgörande

från EG-domstolen som bör bli generellt tillämplig i alla situationer där

möjligheten att begära förhandsavgörande följer av ett konventions-

åtagande inom ramen för EU.

Behörighet för EG-domstolen att meddela förhandsavgöranden om

tolkning av EU-konventioner kräver att beslutskompetens överlåts till

EG med stöd av 10 kap 5 § regeringsformen.

Remissinstanser

Följande remissinstanser har inkommit med remissyttranden.

Riksdagens ombudsmän (JO), Svea hovrätt, Kammarrätten i Göteborg,

Malmö tingsrätt, Länsrätten i Jönköpings län, Justitiekanslern,

Domstolsverket, Riksåklagaren, Rikspolisstyrelsen, Brottsförebyggande

rådet, Datainspektionen, Generaltullstyrelsen, Riksarkivet, Länsstyrelsen

i Stockholms län, Länsstyrelsen i Skåne län, Länsstyrelsen i Göteborgs

och Bohus län, Sveriges advokatsamfund och Tull/Kust, förbundet för

anställda i Tullverket och Kustbevakningen.

Europolkonventionen

KONVENTION SOM UTARBETATS

PÅ GRUNDVAL AV ARTIKEL K.3 I FÖRDRAGET OM

EUROPEISKA UNIONEN

OM UPPRÄTTANDET AV EN EUROPEISK POLISBYRÅ

(EUROPOLKONVENTIONEN)

DE HÖGA FÖRDRAGSSLUTANDE PARTERNA till denna konven-

tion, medlemsstater i Europeiska unionen,

SOM HÄNVISAR till rådets akt av den

SOM ÄR MEDVETNA OM de överhängande problem som följer av

terrorism, olaglig narkotikahandel och andra allvarliga former av inter-

nationell brottslighet,

SOM BEAKTAR att framsteg måste göras för att stärka solidariteten

och samarbetet mellan Europeiska unionens medlemsstater, särskilt

genom att förbättra det polisiära samarbetet mellan medlemsstaterna,

SOM BEAKTAR att dessa framsteg måste möjliggöra en ytterligare

förbättring av skyddet av allmän säkerhet och allmän ordning,

SOM BEAKTAR att upprättandet av en europeisk polisbyrå (Europol)

beslutades inom ramen för Fördraget om Europeiska unionen den

7 februari 1992,

SOM BEAKTAR Europeiska rådets beslut av den 29 oktober 1993,

vilket förlägger Europol i Nederländerna, med säte i[REDACTED_EFTERNAMN],

SOM PÅMINNER OM den gemensamma målsättningen att förbättra

polissamarbetet rörande terrorism, olaglig narkotikahandel och andra

allvarliga former av internationell brottslighet genom ett permanent,

säkert och intensivt informationsutbyte mellan Europol och de nationella

enheterna i medlemsstaterna,

SOM UNDERFÖRSTÅR att de samarbetsformer som föreskrivs i

denna konvention inte får påverka andra bilaterala eller multilaterala

samarbetsformer,

SOM ÄR ÖVERTYGADE OM att skyddet av individens rättigheter,

särskilt skyddet av personuppgifter, måste uppmärksammas speciellt,

även inom polissamarbetet,

SOM BEAKTAR att Europols aktiviteter såsom de beskrivs i denna

konvention kan utövas utan att det påverkar Europeiska gemenskapernas

behörighet och att Europol och Europeiska gemenskaperna, inom ramen

för Europeiska unionen, har ett gemensamt intresse av att upprätta

samarbetsformer som gör det möjligt för var och en av dem att utföra

sina respektive uppgifter så effektivt som möjligt,

HAR ENATS OM följande bestämmelser:

 INNEHÅLL

Avdelning I Upprättande och arbetsuppgifter

Artikel 1 Upprättande

Artikel 2 Målsättning

Artikel 3 Arbetsuppgifter

Artikel 4 Nationella enheter

Artikel 5 Sambandsmän

Artikel 6 Datoriserat informationssystem för

 insamlade uppgifter

Avdelning II Informationsregister

Artikel 7 Upprättande av ett informationsregister

Artikel 8 Informationsregistrets innehåll

Artikel 9 Rätt till tillgång till informationsregistret

Avdelning III Arbetsregister för analysändamål

Artikel 10 Insamling, behandling och användning av

 personuppgifter

Artikel 11 Indexregister

Artikel 12 Instruktion för upprättandet av register

Avdelning IV Gemensamma bestämmelser om

 informationsbehandling

Artikel 13 Skyldighet att lämna ut uppgifter

Artikel 14 Skyddsnivå för uppgifter

Artikel 15 Ansvar för skyddet av uppgifter

Artikel 16 Bestämmelser om upprättande av rapporter

Artikel 17 Regler om användning

Artikel 18 Överföring av uppgifter till tredje land och

 utomstående instanser

Artikel 19 Rätt till tillgång

Artikel 20 Rättelse och utplåning av uppgifter

Artikel 21 Tidsfrister för bevarande och utplåning av

 uppgifter i register

Artikel 22 Bevarande och rättelse av uppgifter i akter

Artikel 23 Nationell tillsynsmyndighet

Artikel 24 Gemensam tillsynsmyndighet

Artikel 25 Datasäkerhet

Avdelning V Rättslig ställning, organisation och

 finansiella bestämmelser

Artikel 26 Rättskapacitet

Artikel 27 Europols organ

Artikel 28 Styrelse

Artikel 29 Direktör

Artikel 30 Personal

Artikel 31 Sekretess

Artikel 32 Diskretions- och tystnadsplikt

Artikel 33 Språk

Artikel 34 Information till Europaparlamentet

Artikel 35 Budget

Artikel 36 Revision av räkenskaper

Artikel 37 Överenskommelse om säte

Avdelning VI Ansvar och rättsligt skydd

Artikel 38 Ansvar för olaglig eller felaktig behandling

 av uppgifter

Artikel 39 Annat ansvar

Artikel 40 Tvistelösning

Artikel 41 Privilegier och immunitet

Avdelning VII Slutbestämmelser

Artikel 42 Förbindelser med tredje land och

 utomstående instanser

Artikel 43 Ändring av konventionen

Artikel 44 Reservationer

Artikel 45 Konventionens ikraftträdande

Artikel 46 Nya medlemsstaters anslutning till

 konventionen

Artikel 47 Depositarie

Bilaga som avses i artikel 2

Förklaringar

AVDELNING I

UPPRÄTTANDE OCH ARBETSUPPGIFTER

ARTIKEL 1

UPPRÄTTANDE

1. Medlemsstaterna i Europeiska unionen, nedan kallade medlems-

staterna upprättar genom denna konvention en europeisk polisbyrå,

nedan kallad Europol .

2. Europol är i varje medlemsstat knuten till en särskild nationell enhet

som har upprättats eller utsetts i enlighet med artikel 4.

ARTIKEL 2

MÅLSÄTTNING

1. Europol har som målsättning att, inom ramen för samarbetet mellan

medlemsstaterna och i enlighet med artikel K.1.9 i Fördraget om

Europeiska unionen, förbättra effektiviteten hos behöriga myndigheter i

medlemsstaterna och deras samarbete vad gäller förebyggandet av och

kampen mot terrorism, den olagliga narkotikahandeln och andra all-

varliga former av internationell brottslighet, i den mån de faktiska om-

ständigheterna visar på förekomsten av en brottslig organisation eller

struktur och när två eller flera medlemsstater påverkas av dessa former

av brottslighet på ett sådant sätt att en gemensam åtgärd från med-

lemsstaterna är nödvändig, med hänsyn till brottens omfattning, svår-

hetsgrad och konsekvenser.

2. För att gradvis kunna förverkliga den målsättning som anges i

punkt 1, skall Europol inledningsvis förebygga och bekämpa den olagliga

narkotikahandeln, samt den olagliga handeln med nukleära och radio-

aktiva ämnen, de illegala nätverken för invandring, människohandeln och

handeln med stulna fordon.

Europol skall även, senast två år efter denna konventions ikraft-

trädande, behandla brott som begåtts eller misstänks bli begångna i

samband med terroristaktiviteter och som riktar sig mot liv, hälsa,

personlig frihet och egendom. Rådet kan enhälligt, enligt det förfarande

som föreskrivs i avdelning VI i Fördraget om Europeiska unionen,

besluta att ge Europol i uppgift att behandla dessa terroristaktiviteter

innan tidsfristen har gått ut.

Rådet kan enhälligt, enligt det förfarande som föreskrivs i avdelning

VI i Fördraget om Europeiska unionen, besluta att ge Europol i uppgift

att arbeta med andra former av brottslighet bland dem som räknas upp i

bilagan till denna konvention eller särskilda former av denna typ av

brottslighet. Innan beslutet fattas skall rådet ge styrelsen i uppdrag att

förbereda beslutet, och särskilt uppmärksamma hur det påverkar

Europols budget och personal.

3. Europols behörighet när det gäller en viss typ av brottslighet eller

särskilda former av en typ av brottslighet innefattar samtidigt:

1) Penningtvätt som har samband med dessa typer av brottslighet eller

deras särskilda former,

2) Brott som hör samman med sådan brottslighet,

Följande brott anses höra samman med sådan brottslighet och skall

beaktas i enlighet med vad som föreskrivs i artiklarna 8 och 10:

 brott som begås för att anskaffa medel till att begå sådana gärningar

som omfattas av Europols behörighet,

 brott som begås för att underlätta eller utföra sådana gärningar som

omfattas av Europols behörighet,

 brott som begås i syfte att undgå lagföring och straff för gärningar

som omfattas av Europols behörighet.

4. I denna konvention avses med behöriga myndigheter alla offentliga

organ i medlemsstaterna, i den utsträckning de enligt den nationella

lagstiftningen är behöriga att förebygga och bekämpa brottslighet.

5. Den olagliga narkotikahandel som åsyftas i punkt 1 och 2 utgörs av

de brott som är uppräknade i artikel 3.1 i Förenta nationernas konvention

av den 20 december 1988 om den olagliga narkotikahandeln och

psykotropa ämnen, samt i de bestämmelser som ändrar eller ersätter

denna konvention.

ARTIKEL 3

ARBETSUPPGIFTER

1. Inom ramen för den målsättning som anges i artikel 2.1, skall

Europol i första hand ha följande arbetsuppgifter:

1) underlätta informationsutbytet mellan medlemsstaterna,

2) inhämta, sammanställa och analysera information och under-

rättelser,

3) med hjälp av de nationella enheter som anges i artikel 4, utan

dröjsmål till behöriga myndigheter i medlemsstaterna överlämna den

information som berör dem och omedelbart underrätta dem om de

samband som konstaterats mellan brottsliga gärningar,

4) underlätta utredningar i medlemsstaterna genom att till de nationella

enheterna översända alla uppgifter som i det avseendet är relevanta,

5) ansvara för databaser som innehåller uppgifter i enlighet med

artiklarna 8, 10, och 11.

2. I syfte att förbättra samarbetet mellan och effektiviteten hos be-

höriga myndigheter i medlemsstaterna med hjälp av de nationella en-

heterna för att kunna uppnå de mål som anges i artikel 2.1 skall Europol

dessutom ha följande ytterligare arbetsuppgifter:

1) fördjupa de specialkunskaper som används vid de utredningar som

utförs av behöriga myndigheter i medlemsstaterna och ge råd om utred-

ningarna,

2) ge strategiska underrättelser för att underlätta och främja en effektiv

och rationell användning av disponibla resurser på nationell nivå för

operativa aktiviteter,

3) utarbeta allmänna lägesrapporter.

3. Inom ramen för den målsättning som anges i artikel 2.1, kan Europol

dessutom, med hjälp av den personal och de budgetresurser som den har

tillgång till och med de begränsningar som styrelsen fastställer, bistå

medlemsstaterna med råd och forskning på följande områden:

1) utbildning av medarbetare hos behöriga myndigheter,

2) organisation och utrustning av dessa myndigheter,

3) brottsförebyggande metoder,

4) tekniska och vetenskapliga polismetoder och utredningsmetoder.

ARTIKEL 4

NATIONELLA ENHETER

1. Varje medlemsstat skall upprätta eller utse en nationell enhet med

ansvar för att utföra de uppgifter som anges i denna artikel.

2. Den nationella enheten är det enda sambandsorganet mellan Europol

och de nationella behöriga myndigheterna. Förhållandet mellan den

nationella enheten och de behöriga myndigheterna styrs av den nationella

rätten, särskilt av dess konstitutionella bestämmelser.

3. Medlemsstaterna skall vidta alla nödvändiga åtgärder för att

säkerställa att den nationella enheten kan utföra sina uppgifter och

särskilt att denna enhet har tillgång till lämplig nationell information.

4. De nationella enheternas uppdrag är att

1) på eget initiativ förse Europol med den information och de

underrättelser som är nödvändiga för att Europol skall kunna fullgöra

sina arbetsuppgifter,

2) tillgodose Europols önskemål om information, underrättelser och

råd,

3) uppdatera information och underrättelser,

4) med iakttagande av nationell rätt utnyttja och lämna ut information

och underrättelser till nytta för behöriga myndigheter,

5) tillställa Europol begäran om råd, information, underrättelser och

analyser,

6) till Europol överföra uppgifter för lagring i databaserna,

7) övervaka att varje utbyte av uppgifter mellan Europol och dem

själva sker enligt lag.

5. Utan att det påverkar medlemsstaternas skyldigheter, såsom de

framgår av artikel K.2.2 i Fördraget om Europeiska unionen, är en

nationell enhet inte skyldig att i ett konkret fall överföra den information

och de underrättelser som anges i punkt 4.1, 4.2 och 4.6 samt i artikel 8

och 10, om överföringen

1) skadar väsentliga nationella säkerhetsintressen, eller

2) äventyrar resultatet av en pågående utredning eller en persons

säkerhet, eller

3) rör uppgifter från myndigheter eller upplysningar om särskilda

underrättelseaktiviteter inom området för statens säkerhet.

6. De kostnader som de nationella enheterna har för sambandet med

Europol skall bäras av medlemsstaterna och kan, med undantag för

anslutningskostnader, inte debiteras Europol.

7. Cheferna för de nationella enheterna skall sammanträda för att bistå

Europol med råd om så behövs.

ARTIKEL 5

SAMBANDSMÄN

1. Varje nationell enhet skall till Europol sända minst en sam-

bandsman. Antalet sambandsmän som medlemsstaterna kan sända till

Europol skall styrelsen avgöra genom enhälligt beslut. Detta beslut kan

när som helst ändras genom ett enhälligt styrelsebeslut. Med reservation

för de särskilda bestämmelserna i denna konvention, är dessa tjänstemän

underkastade den nationella rätten i sitt hemland.

2. Sambandsmännen skall ha i uppdrag från sin nationella enhet att

representera dess intressen inom Europol, i enlighet med hemlandets

nationella rätt och med iakttagande av de tillämpliga verk-

samhetsreglerna för Europol.

3. Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 4.4 och 4.5 bidrar

sambandsmännen, inom ramen för den målsättning som anges i

artikel 2.1, till utbytet av information mellan sina respektive nationella

enheter och Europol, särskilt genom att

1) överföra information som kommer från respektive nationell enhet

till Europol,

2) översända upplysningar som kommer från Europol till respektive

nationell enhet, och

3) samarbeta med Europols tjänstemän genom att överföra information

till dem och ge dem råd om hur uppgifter om respektive medlemsstat

skall analyseras.

4. Samtidigt skall sambandsmännen, i enlighet med nationell rätt och

inom ramen för den målsättning som anges i artikel 2.1, bidra till utbytet

av information som kommer från de nationella enheterna och samordning

av åtgärder till följd av detta.

5. I den utsträckning det är nödvändigt för att fullgöra de uppgifter som

avses i punkt 3, har sambandsmännen rätt att använda de olika registren

enligt tillämpliga bestämmelser som preciserats i relevanta artiklar.

6. Artikel 25 gäller i tillämpliga delar även sambandsmännens

verksamhet.

7. Utan att det påverkar tillämpningen av andra bestämmelser i denna

konvention skall sambandsmännens rättigheter och skyldigheter gente-

mot Europol fastställas genom ett enhälligt styrelsebeslut.

8. Sambandsmännen skall åtnjuta de privilegier och den immunitet

som är nödvändiga för att utföra sina uppgifter i enlighet med bestäm-

melserna i artikel 41.2.

9. De lokaler som är nödvändiga för sambandsmännens verksamhet

skall kostnadsfritt ställas till medlemsstaternas förfogande av Europol i

Europols byggnad. Alla andra kostnader för sambandsmännens utsän-

dande och deras utrustning skall bäras av respektive medlemsstat, om

inte styrelsen, i samband med fastställandet av Europols budget, enhälligt

rekommenderar att undantag görs i ett särskilt fall.

ARTIKEL 6

DATORISERAT INFORMATIONSSYSTEM FÖR INSAMLADE

UPPGIFTER

1. Europol skall handha ett informationssystem som består av följande

delar:

1) det informationsregister som avses i artikel 7 med begränsat och

tydligt angivet innehåll, som tillåter snabb sökning av de uppgifter som

finns hos medlemsstaterna och hos Europol,

2) de arbetsregister av olika varaktighet som avses i artikel 10,

inrättade för analysändamål, och som innehåller detaljerad information,

och

3) det indexregister som innehåller delar som kommer från de

analysregister vilka anges i punkt 2, enligt vad som föreskrivs i

artikel 11.

2. Informationssystemet som upprättats av Europol får inte i något fall

samköras med andra system för automatiserad databehandling, med

undantag för de nationella enheternas system för automatiserad data-

behandling.

AVDELNING II

INFORMATIONSREGISTER

ARTIKEL 7

UPPRÄTTANDE AV ETT INFORMATIONSREGISTER

1. För att utföra sina uppgifter skall Europol upprätta och handha ett

datoriserat informationsregister. Informationsregistret, i vilket uppgifter

registreras direkt av medlemsstaterna som företräds av de nationella en-

heterna och sambandsmännen, med iakttagande av nationella förfaranden

samt av Europol vad gäller de uppgifter som tillhandahålls av tredje land

och utomstående instanser och de uppgifter som följer av analyser, skall

vara direkt åtkomligt för läsning, för de nationella enheterna, sambands-

männen, direktören, biträdande direktörerna och behöriga Europol-

tjänstemän.

De nationella enheternas direkta tillgång till informationsregistret för

de personer som avses i artikel 8.1.2 skall begränsas till att gälla endast

de identifierande uppgifter som föreskrivs i artikel 8.2. På begäran och

för en särskild undersökning skall samtliga uppgifter göras tillgängliga

för dem genom sambandsmännen.

2. Europol skall

1) vara behörigt att säkerställa att bestämmelserna om samarbete och

informationsregistrets handhavande följs, och

2) ansvara för att informationsregistret fungerar väl från teknisk och

användarsynpunkt. Europol skall särskilt vidta alla nödvändiga arrange-

mang för att garantera att de åtgärder som föreskrivs i artiklarna 21 och

25 angående informationsregistret genomförs korrekt.

3) I medlemsstaterna är det den nationella enheten som ansvarar för

förbindelserna med informationsregistret. Den är behörig särskilt vad

gäller de säkerhetsåtgärder som avses i artikel 25 vilka är tillämpliga på

sådan datorutrustning som används på den berörda medlemsstatens

territorium , vad gäller den kontroll som avses i artikel 21 samt, i den

mån den berörda medlemsstatens lagar och andra författningar samt

förfaranden så fordrar, vad gäller en riktig tillämpning av denna

konvention på varje annat område.

ARTIKEL 8

INFORMATIONSREGISTRETS INNEHÅLL

1. Enbart de uppgifter som är nödvändiga för att Europol skall kunna

utföra sina arbetsuppgifter, med undantag av de uppgifter som rör brott

hör samman med sådan brottslighet enligt artikel 2.3.2, får lagras, ändras

och användas i informationsregistret. De uppgifter som införs skall gälla

1) personer som, i förhållande till den berörda medlemsstatens natio-

nella lagstiftning, misstänks för att ha begått eller varit delaktiga i ett

brott inom Europols behörighet i enlighet med artikel 2, eller som har

dömts för ett sådant brott, eller

2) personer för vilka vissa graverande omständigheter i förhållande till

nationell lagstiftning ger anledning anta att de kommer att begå brott

inom Europols behörighet i enlighet med artikel 2.

2. De personuppgifter som avses i punkt 1 får enbart innehålla följande

upplysningar:

1) efternamn, efternamnet vid födelsen, förnamn och i förekommande

fall aliasnamn eller antagna namn,

2) födelsedatum och -ort,

3) medborgarskap,

4) kön,

5) vid behov, andra kännetecken som möjliggör identifiering, särskilt

speciella objektiva och bestående fysiska kännetecken.

3. Förutom de uppgifter som avses i punkt 2 och omnämnandet av

Europol eller den nationella enhet som registrerat uppgifterna, får

nedanstående upplysningar om de personer som avses i punkt 1 lagras,

ändras och användas i informationsregistret:

1) brott och gärningsbeskrivning, inbegripet tid och plats,

2) de medel som använts eller misstänks kunna användas,

3) de berörda enheterna och deras aktbeteckningar,

4) misstanke om tillhörighet till en kriminell organisation,

5) fällande domar, i den mån de rör brott inom Europols behörighet

enligt artikel 2.

Dessa uppgifter kan registreras även om de ännu inte hänvisar till

personer. I den mån Europol själv registrerar sådana uppgifter, skall den

förutom aktbeteckningen ange om uppgifterna överförts av tredje part

eller härrör från egna analyser.

4. Den ytterligare information som rör de kategorier av personer som

avses i punkt 1 och som finns hos Europol och hos de nationella

enheterna, kan på begäran överlämnas till varje nationell enhet och till

Europol. Vad gäller de nationella enheterna sker detta enligt deras

nationella lagstiftning.

I de fall där denna ytterligare information rör ett eller flera brott som

hör samman med sådan brottslighet, enligt definitionen i artikel 2.3 andra

stycket, skall den uppgift som lagrats i informationsregistret förses med

en upplysning för att utvisa förekomsten av brott som hör samman, för

att ge de nationella enheterna och Europol möjlighet att utbyta

information om sådana brott.

5. Om det förfarande som inletts gentemot den som berörs läggs ned,

eller om denne frikänns, skall uppgifterna som berörs av beslutet

utplånas.

ARTIKEL 9

RÄTT TILL TILLGÅNG TILL INFORMATIONSREGISTRET

1. Rätten att direkt registrera eller söka efter uppgifter i infor-

mationsregistret skall förbehållas de nationella enheterna, sambands-

männen och direktören, de biträdande direktörerna samt de av Europols

tjänstemän som vederbörligen har fått befogenhet. Att söka uppgifter är

tillåtet i den mån det är nödvändigt för att utföra en närmare angiven

uppgift och skall genomföras med hänsyn tagen till lagar, och andra för-

fattningar samt till förfaranden hos den enhet som genomför den, om inte

annat följer av kompletterande bestämmelser i denna konvention.

2. Endast den enhet som har registrerat uppgifter är berättigad att

ändra, rätta eller utplåna dem. Om en enhet har anledning att tro att

uppgifter som avses i artikel 8.2 är felaktiga, eller om den önskar

komplettera dem, skall den omedelbart underrätta den enhet som har

infört dem, vilken är skyldig att omedelbart undersöka detta meddelande

och, om det är befogat, att omedelbart ändra, komplettera, rätta eller

utplåna uppgifterna. Om systemet innehåller uppgifter som avses i ar-

tikel 8.3 rörande en person, kan varje enhet registrera andra uppgifter

som avses i artikel 8.3 för att komplettera dem. Om uppgifterna står i

uppenbar motsägelse till varandra, skall de berörda enheterna själva kom-

ma överens. Om en enhet har för avsikt att helt utplåna personuppgifter

som avses i artikel 8.2 som den har registrerat och uppgifter som avses i

artikel 8.3 rörande denna person har införts av andra enheter, överförs

ansvaret för skyddet av uppgifterna som avses i artikel 15.1 och rätten att

ändra, komplettera, rätta och utplåna uppgifter som avses i artikel 8.2 till

den enhet som först registrerade uppgifter som avses i artikel 8.3 om

denna person. Den enhet som föreslår att uppgifterna utplånas skall

informera den enhet på vilken ansvaret för skyddet av uppgifterna

överförs om detta.

3. Den enhet som söker efter, registrerar eller ändrar uppgifter i

informationsregistret är ansvarig för att sökningen, registreringen eller

ändringarna är lagliga och denna enhet måste kunna identifieras.

Överföringen av information mellan de nationella enheterna och de

behöriga myndigheterna i medlemsstaterna regleras av nationell lag-

stiftning.

AVDELNING III

ARBETSREGISTER FÖR ANALYSÄNDAMÅL

ARTIKEL 10

INSAMLING, BEHANDLING OCH ANVÄNDNING AV

PERSONUPPGIFTER

1. I den mån det är nödvändigt för att uppnå den målsättning som avses

i artikel 2.1 kan Europol, förutom uppgifter som ej rör enskilda personer

lagra, ändra och i andra register använda uppgifter om brott som omfattas

av dess behörighet i enlighet med artikel 2.2, inbegripet uppgifter rörande

brott som hör samman med sådan brottslighet enligt artikel 2.3.2 och som

är avsedda för specifikt analysarbete, och som rör

1) de personer som avses i artikel 8.1,

2) personer som kan kallas att vittna vid förundersökningar rörande

brott eller vid eventuella efterföljande straffrättsliga förfaranden,

3) personer som blivit offer för något av de brott som utreds eller för

vilka det finns vissa fakta som ger anledning anta att de skulle kunna bli

offer för ett sådant brott,

4) kontakter eller medhjälpare, samt

5) personer som kan lämna uppgifter om de brott som utreds.

Insamlingen, lagringen och behandlingen av de uppgifter som uppräk-

nas i artikel 6 första meningen i Europarådets konvention av den 28 ja-

nuari 1981 om skyddet för personer vad gäller automatisk databe-

handling av personuppgifter, tillåts endast om de är strikt nödvändiga

med hänsyn till ändamålet med det berörda registret och om dessa

uppgifter kompletterar andra personuppgifter som registrerats i samma

register. Det är förbjudet att välja ut en särskild kategori av personer

enbart från uppgifter i artikel 6 första meningen i Europarådets konven-

tion av den 28 januari 1981 i strid med de ovan nämnda ändamåls-

reglerna.

Rådet skall enhälligt, enligt det förfarande som föreskrivs i avdelning

VI i Fördraget om Europeiska unionen, anta tillämpningsföreskrifter för

de register som utarbetats av styrelsen och som bl.a. innehåller ytterligare

upplysningar rörande de kategorier av personuppgifter som föreskrivs i

denna artikel och bestämmelser om dessa uppgifters datasäkerhet och om

intern kontroll av användningen av uppgifterna.

2. Dessa register skapas för analysändamål, vilket definieras som

hopsamlandet, behandlingen eller användandet av uppgifter för att

underlätta förundersökningar. Varje förslag till analys skall innebära att

en analysgrupp bildas som, i enlighet med de uppgifter och uppdrag som

fastslås i artikel 3.1 3.2 och artikel 5.3, nära sammanför följande

deltagare:

1) analytiker och andra tjänstemän från Europol som utsetts av

Europols ledning. Endast analytikerna har rätt att registrera och använda

uppgifter i det register som avses,

2) sambandsmän och/eller sakkunniga från de medlemsstater som

uppgifterna kommer från eller som berörs av analysen på det sätt som

avses i punkt 6.

3. Om inte annat följer av artikel 4.5, skall de nationella enheterna, på

Europols begäran eller på eget initiativ, till Europol översända alla

uppgifter som Europol behöver för att utföra de arbetsuppgifter som

beskrivs i artikel 3.1.2. Medlemsstaterna skall endast översända upp-

gifterna om bearbetning av dessa för brottsförebyggande, analys och

brottsbekämpning också är tillåten enligt deras nationella lagstiftning.

Beroende på hur känsliga uppgifterna är, kan uppgifter som kommer

från nationella enheter på alla lämpliga sätt sändas direkt till

analysgrupperna, vare sig det sker genom de berörda sambandsmännen

eller inte.

4. Om det kan antas att andra underrättelser än de som avses i punkt 3

är nödvändiga för att Europol skall kunna utföra sina arbetsuppgifter

enligt artikel 3.1.2, kan Europol begära att följande instanser på lämpligt

sätt översänder motsvarande uppgifter

1) Europeiska gemenskaperna och de offentligrättsliga organ som

inrättats med stöd av fördragen om upprättandet av gemenskaperna,

2) andra offentligrättsliga organ som inrättats inom ramen för

Europeiska unionen,

3) organ som inrättats med stöd av en överenskommelse mellan två

eller flera medlemsstater i Europeiska unionen,

4) tredje land,

5) internationella organisationer och deras underställda offent-

ligrättsliga organ,

6) andra offentligrättsliga organ som inrättats genom en

överenskommelse mellan två eller flera stater,

7) internationella kriminalpolisorganisationen, (IPCO Interpol).

Europol kan även på samma villkor och genom samma kanaler ta emot

information som sänds från dessa olika instanser på deras eget initiativ.

Rådet kan enhälligt, enligt det förfarande som föreskrivs i avdelning VI i

Fördraget om Europeiska unionen och efter att ha rådfrågat styrelsen,

anta regler som Europol skall följa på området.

5. Om Europol inom ramen för andra konventioner har fått tillgång till

data från andra informationssystem, kan den på detta sätt använda

personuppgifter om det är nödvändigt för att den skall utföra sina

arbetsuppgifter enligt artikel 3.1.2.

6. Om analysen är av allmän karaktär och av strategiskt slag, skall alla

medlemsstater, genom förmedling av sambandsmän och/eller experter

delges arbetets resultat, särskilt genom att Europols rapporter översänds

till dem.

Om en analys rör särskilda fall som inte berör alla medlemsstater och

som har ett direkt operativt syfte skall företrädarna för följande med-

lemsstater delta:

1) de från vilka de uppgifter härstammar, som har lett till att ett beslut

om analysregister fattades, eller som berörs omedelbart av dem, och de

som analysgruppen senare inbjuder att ansluta sig eftersom de kommer

att beröras i samma omfattning,

2) de som vid rådfrågningen av indexregistret visar sig ha behov av att

ta del av uppgifter och som gör detta gällande under de villkor som anges

i punkt 7.

7. Det är de bemyndigade sambandsmännen som skall göra gällande

behovet av att ta del av uppgifter. Varje medlemsstat utser och

bemyndigar för detta ändamål ett begränsat antal sådana sambandsmän.

De översänder en förteckning över dessa till styrelsen.

Behovet av att ta del av uppgifter enligt punkt 6 skall göras gällande av

en sambandsman i en motiverad skrivelse som godkänts av dennes

överordnade myndighet i dennes medlemsstat och som sänts till alla

deltagare i analysen. Sambandsmannen blir därefter fullt ut delaktig i den

pågående analysen.

Om en invändning reses inom analysgruppen, skjuts sambands-

mannens deltagande upp till dess att ett förlikningsförfarande avslutats

och som kan bestå av tre på varandra följande faser, nämligen

1) analysdeltagarna skall bemöda sig om att komma överens med den

sambandsman som har gjort gällande sitt behov av att ta del av uppgifter.

Detta får ta högst åtta dagar i anspråk,

2) om oenigheten består, skall cheferna för de berörda nationella

enheterna och ledningen för Europol sammanträda inom tre dagar,

3) om oenigheten fortfarande består, skall företrädarna för de berörda

parterna i Europols styrelse sammanträda inom åtta dagar. Om den

berörda medlemsstaten inte avstår från att göra gällande sitt behov att ta

del av uppgifter, skall dess fulla deltagande genomföras genom ett beslut

grundat på samförstånd.

8. Den medlemsstat som överför data till Europol skall själv bedöma

dess känslighetsgrad och hur denna känslighet varierar. Varje spridning

eller operativ användning av analysuppgifter skall beslutas i samråd med

analysdeltagarna. En medlemsstat som ansluter sig till en pågående

analys får särskilt inte sprida eller använda uppgifter utan att i förväg

komma överens om detta med de medlemsstater som i första hand berörs.

ARTIKEL 11

INDEXREGISTER

1. Europol skall upprätta ett indexregister över de uppgifter som finns

lagrade i de register som avses i artikel 10.1.

2. Direktören, biträdande direktörerna, de Europoltjänstemän som

vederbörligen befullmäktigats samt sambandsmännen har rätt att rådfråga

indexregistret.

Indexregistret skall vara sådant att det på grundval av de uppgifter som

rådfrågas för den sambandsman som rådfrågar registret klart framgår att

de register som avses i artiklarna 6.1.2 och 10.1 innehåller uppgifter som

berör dennes hemstat. Sambandsmännens tillgång skall bestämmas på ett

sådant sätt att det är möjligt att avgöra om en viss uppgift finns lagrad

eller inte, men så att varje kontroll eller slutledning vad beträffar

registrens innehåll förhindras.

3. Styrelsen skall enhälligt besluta om ytterligare villkor för upp-

rättandet av indexregistret.

ARTIKEL 12

INSTRUKTION FÖR UPPRÄTTANDET AV REGISTER

1. För varje automatiserat dataregister med personuppgifter som

Europol handhar enligt artikel 10 inom ramen för sina arbetsuppgifter

skall Europol i instruktioner för upprättandet, som godkänts av styrelsen,

ange följande

1) registrets benämning,

2) registrets ändamål,

3) de kategorier av personer om vilka uppgifter finns registrerade,

4) den typ av uppgifter som skall lagras och eventuellt de uppgifter

som är strikt nödvändiga bland de som räknas upp i artikel 6 första

meningen i Europarådets konvention av den 28 januari 1981,

5) de olika typer av personuppgifter som ger tillgång till hela registret,

6) överföringen eller registreringen av uppgifter som skall lagras,

7) de förutsättningar under vilka personuppgifter som lagrats i registret

kan översändas, samt till vilka mottagare och enligt vilket förfarande,

8) tidsfristerna för kontroll av uppgifter och den tid under vilken de

lagras,

9) hur rapporter skall upprättas. Den gemensamma tillsynsmyndighet

som avses i artikel 24 skall omedelbart underrättas av Europols direktör

om förslaget till instruktion för upprättandet av ett sådant register och

skall tillställas akten för att kunna göra nödvändiga påpekanden för

styrelsen.

2. Om det vid fara i dröjsmål inte är möjligt att få styrelsens

godkännande enligt punkt 1, kan direktören på eget initiativ eller på de

berörda medlemsstaternas begäran genom ett motiverat beslut upprätta

ett register. Denne skall samtidigt underrätta styrelsemedlemmarna om

detta. Det förfarande som avses i punkt 1 skall då genast påbörjas och

avslutas så snart som möjligt.

AVDELNING IV

GEMENSAMMA BESTÄMMELSER OM

INFORMATIONSBEHANDLING

ARTIKEL 13

SKYLDIGHET ATT LÄMNA UT UPPGIFTER

Europol skall utan dröjsmål till de nationella enheterna, och på deras

begäran till deras sambandsmän, överlämna alla uppgifter som rör

medlemsstaten i fråga och de samband som har kunnat konstateras

mellan brott som omfattas av Europols behörighet enligt artikel 2. Även

andra uppgifter och underrättelser om andra allvarliga brott som Europol

får kunskap om när den utför sina uppgifter får överföras.

ARTIKEL 14

SKYDDSNIVÅ FÖR UPPGIFTER

1. Senast när denna konvention träder i kraft skall varje medlemsstat

inom ramen för tillämpningen av denna konvention vidta de lag-

stiftningsåtgärder som, vad avser behandlingen av personuppgifter i

register, behövs för att säkerställa en skyddsnivå som i varje fall

motsvarar den som följer av tillämpningen av principerna i Europarådets

konvention av den 28 januari 1981 och härvid skall den ta hänsyn till

Europarådets ministerkommittés rekommendation R(87) 15 av den

17 september 1987 om polisens användning av personuppgifter.

2. Överföringen av personuppgifter som avses i denna konvention kan

inte påbörjas förrän de dataskyddsregler som föreskrivs i punkt 1 har trätt

i kraft på varje medlemsstats territorium som deltar i överföringen.

3. Europol skall när den samlar in, behandlar och använder person-

uppgifter iaktta principerna i Europarådets konvention av den 28 januari

1981 och i Europarådets ministerkommittés rekommendation R(87) 15

av den 17 september 1987.

Europol skall iaktta dessa principer även för de icke databehandlade

uppgifter som den har i register, det vill säga alla strukturerade samlingar

av personuppgifter som är tillgängliga enligt bestämda kriterier.

ARTIKEL 15

ANSVAR FÖR SKYDDET AV UPPGIFTER

1. Om inte annat följer av andra bestämmelser i denna konvention,

skall ansvaret för de uppgifter som lagras hos Europol, i synnerhet huru-

vida insamlingen och överföringen till Europol samt registreringen,

exaktheten, uppdateringen och kontrollen av lagringstidsfristerna enligt

lag, ligga hos:

1) den medlemsstat som har registrerat eller överfört uppgifterna,

2) Europol, vad beträffar uppgifter som överförts till Europol av tredje

man eller som är resultatet av Europols analysarbete.

2. Om inte annat följer av andra bestämmelser i denna konvention,

skall Europol dessutom ansvara för alla de uppgifter som den tar emot

och behandlar, vare sig de finns i det informationsregister som avses i

artikel 8, i de register som upprättats för analysändamål enligt artikel 10,

i indexregistret som avses i artikel 11 eller i de register som avses i

artikel 14.3.

3. Europol skall lagra uppgifter på ett sådant sätt att det går att

identifiera de medlemsstater eller den tredje man som har överfört dem,

eller konstatera att de är resultat av Europols analysarbete.

ARTIKEL 16

BESTÄMMELSER OM UPPRÄTTANDE AV RAPPORTER

Europol skall i genomsnitt upprätta rapporter om minst var tionde

åtkomst som rör personuppgifter och för varje begäran som görs inom

ramen för informationsregistret enligt artikel 7 för att kontrollera att de

är lagliga. Uppgifterna i dessa rapporter får användas endast för detta

ändamål av Europol och av de tillsynsmyndigheter som avses i artiklarna

23 och 24 och skall utplånas efter sex månader, om de inte är nödvändiga

för en pågående kontroll. Styrelsen skall anta detaljbestämmelser efter att

ha hört den gemensamma tillsynsmyndigheten.

ARTIKEL 17

REGLER OM ANVÄNDNING

1. De personuppgifter som tas ur informationsregistret, indexregistret

eller de register som skapats för analysändamål och de uppgifter som

meddelats på annat lämpligt sätt får överföras eller användas av med-

lemsstaternas behöriga myndigheter endast för att förebygga och be-

kämpa brottslighet som omfattas av Europols behörighet och andra

allvarliga former av brottslighet.

De uppgifter som avses i första stycket skall användas enligt lag-

stiftningen i den medlemsstat som ansvarar för de myndigheter som

använder uppgifterna.

Europol får använda de uppgifter som avses i punkt 1 endast för att

utföra de arbetsuppgifter som föreskrivs i artikel 3.

2. Om en medlemsstat, tredje land eller en sådan utomstående instans

som avses i artikel 10.4 lämnar vissa uppgifter och påpekar att dessa är

underkastade särskilda användningsrestriktioner i denna stat eller instans

skall dessa restriktioner även respekteras av användaren förutom i de

särskilda fall när den nationella rätten kräver att man gör avsteg från

användningsrestriktionerna till förmån för rättsliga myndigheter, lag-

stiftande organ eller alla andra självständiga instanser som upprättats

genom lag och som ansvarar för tillsynen av de behöriga myndigheter

som avses i artikel 2.4. I sådana fall kan uppgifterna användas endast

efter samråd med den stat som överfört uppgifterna, vars intressen och

åsikter i möjligaste mån måste beaktas.

3. Användningen av uppgifter för andra ändamål eller av andra myn-

digheter än dem som avses i artikel 2 är endast möjlig efter tillstånd från

den medlemsstat som överfört uppgifterna och i den mån denna

medlemsstats nationella lagstiftning tillåter det.

ARTIKEL 18

ÖVERFÖRING AV UPPGIFTER TILL TREDJE LAND OCH

UTOMSTÅENDE INSTANSER

1. Europol får på de villkor som fastställs i punkt 4 överföra person-

uppgifter som den förfogar över till tredje land och utomstående instan-

ser enligt artikel 10.4 när

1) denna åtgärd i det enskilda fallet är nödvändig för att förebygga och

bekämpa brott som omfattas av Europols behörighet i enlighet med

artikel 2,

2) en tillräcklig skyddsnivå för uppgifterna säkerställs i detta land eller

hos denna instans, och

3) denna åtgärd är tillåten enligt de allmänna reglerna enligt punkt 2.

2. Enligt det förfarande som föreskrivs i avdelning VI i Fördraget om

Europeiska unionen och med beaktande av de omständigheter som avses

i punkt 3, skall rådet enhälligt anta allmänna regler för hur Europol skall

överföra personuppgifter till tredje land och utomstående instanser enligt

10.4. Styrelsen skall förbereda rådets beslut och rådfråga den gemen-

samma tillsynsmyndighet som avses i artikel 24.

3. Tillräckligheten hos den dataskyddsnivå som erbjuds av tredje land

och utomstående instanser enligt artikel 10.4 skall bedömas med beaktan-

de av samtliga omständigheter i samband med överföringen av person-

uppgifter, särskilt

1) slag av uppgifter,

2) deras ändamål,

3) hur länge behandlingen beräknas pågå, och

4) de allmänna eller särskilda bestämmelser som är tillämpliga på

tredje land eller utomstående instanser enligt artikel 10.4.

4. Om de åsyftade uppgifterna har överförts till Europol av en med-

lemsstat, får Europol överföra dem till tredje land och utomstående

instanser endast med medlemsstatens samtycke. Medlemsstaten kan för

detta ändamål ge ett preliminärt samtycke, generellt eller inte, vilket kan

återkallas när som helst.

Om uppgifterna inte överförts av en medlemsstat, skall Europol för-

säkra sig om att överföringen inte är av den karaktären att den

1) hindrar en medlemsstat från att vederbörligen utföra de arbets-

uppgifter som hör till dess behörighet, eller

2) hotar den allmänna säkerheten och den allmänna ordningen i en

medlemsstat eller riskerar att skada staten på något sätt.

5. Europol är ansvarig för att överföringen är laglig. Europol skall ta

vederbörlig hänsyn till överföringen och dess motiv. Överföringen är

tillåten endast om mottagaren förpliktar sig att utnyttja uppgifterna

endast för de ändamål för vilka de överförs. Detta gäller inte sådan

överföring av personuppgifter som begärs av Europol.

6. Om en överföring enligt punkt 1 rör sekretessbelagda uppgifter är

överföring tillåten endast om det finns en överenskommelse om sekretess

mellan Europol och mottagaren.

ARTIKEL 19

RÄTT TILL TILLGÅNG

1. Envar som önskar utnyttja sin rätt att utan avgift få tillgång till eller

kontrollera sådana uppgifter om honom eller henne själv som Europol

lagrar, får i detta syfte begära detta i valfri medlemsstat hos behörig

nationell myndighet, som därefter utan dröjsmål skall underrätta Europol

om detta och meddela personen i fråga att Europol kommer att svara

denne direkt.

2. Begäran skall behandlas i sin helhet av Europol inom tre månader

efter det att den behöriga nationella myndigheten i medlemsstaten

mottagit den.

3. Envars rätt att få tillgång till uppgifter om sig själv eller att låta

kontrollera dem skall utövas med iakttagande av lagstiftningen i den

medlemsstat där denna ansökan görs, med beaktande av följande be-

stämmelser:

När lagen i den anmodade medlemsstaten föreskriver överföring av

uppgifter, skall denna vägras i den mån det är nödvändigt för att

1) Europol vederbörligen skall kunna utföra sina arbetsuppgifter,

2) skydda medlemsstaternas säkerhet och allmän ordning eller för att

bekämpa brott,

3) skydda utomståendes rättigheter och friheter,

och följaktligen kan inte den berörda personens intresse av överföring

av uppgifter ta överhanden.

4. Rätten att få tillgång till uppgifter skall utövas under iakttagande av

punkt 3 enligt följande förfaranden:

1) Beslut om att lämna ut uppgifter som förts in i informationsregistret

enligt artikel 8 får inte fattas utan att den medlemsstat som har fört in

uppgifterna och de medlemsstater som direkt berörs av att uppgifterna

lämnas ut får en möjlighet att i förväg yttra sig över detta och, i före-

kommande fall, förbjuda att uppgifterna lämnas ut. Vilka uppgifter som

får lämnas ut och villkoren för detta skall anges av den medlemsstat som

har fört in uppgifterna.

2) Uppgifter som förts in i informationsregistret av Europol får lämnas

ut endast om de medlemsstater som direkt berörs av att de lämnas ut fått

möjligheten att i förväg yttra sig över detta och, i förekommande fall,

förbjuda att uppgifterna lämnas ut.

3) Uppgifter som förts in i arbetsregistret för analysändamål enligt

artikel 10 får lämnas ut endast om enighet om detta råder mellan Europol

och de medlemsstater som deltar i analysen enligt artikel 10.2 och den

eller de medlemsstater som direkt berörs av att uppgifterna lämnas ut.

Om en eller flera medlemsstater eller Europol motsatt sig att upp-

gifterna lämnas ut, skall Europol underrätta personen i fråga att nöd-

vändiga kontrollåtgärder vidtagits, utan att för denne ange något som kan

röja om han är känd eller inte.

5. Rätten att kontrollera uppgifter skall utövas enligt följande för-

faranden:

När tillämplig nationell rätt inte föreskriver överföring rörande upp-

gifter eller om det endast gäller en begäran om kontroll skall Europol i

nära samarbete med de berörda nationella myndigheterna kontrollera och

underrätta personen i fråga att nödvändiga kontrollåtgärder vidtagits,

utan att för denne ange något som kan röja om han är känd eller inte.

6. Europol skall vid besvarandet av en begäran om kontroll av eller

tillgång till uppgifter informera personen i fråga om rätten att överklaga

hos den gemensamma tillsynsmyndigheten om denne inte är nöjd med

beslutet. Personen i fråga kan också överklaga hos den gemensamma

tillsynsmyndigheten om begäran inte besvarats inom den tidsfrist som

anges i denna artikel.

7. Om den som inkommit med en begäran överklagar beslutet till den

gemensamma tillsynsmyndigheten enligt artikel 24, skall denna myn-

dighet handlägga ärendet.

När överklagandet rör överföring av uppgifter som en medlemsstat fört

in i informationsregistret skall den gemensamma tillsynsmyndigheten

fatta sitt beslut i enlighet med den nationella rätten i den medlemsstat i

vilken begäran framställdes. Den gemensamma tillsynsmyndigheten skall

i förväg samråda med den nationella tillsynsmyndigheten eller den

behöriga domstolen i den medlemsstat som infört uppgiften. Den

nationella tillsynsmyndigheten eller behöriga domstolen skall genomföra

nödvändiga kontroller för att särskilt avgöra om beslutet att vägra

tillgång givits i enlighet med bestämmelserna i punkterna 3 och 4 första

stycket i denna artikel. I sådant fall skall beslutet, som i förekommande

fall kan innebära ett förbud mot att uppgifterna lämnas ut, fattas av den

gemensamma tillsynsmyndigheten i nära samråd med den nationella

tillsynsmyndigheten eller den behöriga domstolen.

När överklagandet rör överföring av uppgifter som Europol fört in i

informationsregistret eller uppgifter som lagrats i arbetsregistret för

analysändamål och om Europol eller en medlemsstat fortfarande mot-

sätter sig detta, måste den gemensamma tillsynsmyndigheten, efter att ha

hört Europol eller medlemsstaten, fatta sitt beslut med två tredjedelars

majoritet för att bortse från deras önskemål. Om denna majoritet inte kan

uppnås skall den gemensamma tillsynsmyndigheten meddela den som

inkommit med en begäran att nödvändiga kontrollåtgärder vidtagits, utan

att för denne ange något som kan röja om han är känd eller inte.

När överklagandet rör kontroll av uppgifter som en medlemsstat fört in

i informationsregistret skall den gemensamma tillsynsmyndigheten

försäkra sig om att nödvändiga kontrollåtgärder vidtagits på ett korrekt

sätt, i nära samråd med den nationella tillsynsmyndigheten i den stat som

har registrerat uppgifterna. Den gemensamma tillsynsmyndigheten skall

meddela den som inkommit med en begäran att nödvändiga kontroll-

åtgärder vidtagits, utan att för denne ange något som kan röja om han är

känd eller inte.

När överklagandet rör kontroll av uppgifter som Europol fört in i

informationsregistret eller uppgifter som lagrats i arbetsregistret för

analysändamål, skall den gemensamma tillsynsmyndigheten försäkra sig

om att nödvändiga kontrollåtgärder vidtagits på ett korrekt sätt av

Europol. Den gemensamma tillsynsmyndigheten skall meddela den som

inkommit med en begäran att nödvändiga kontrollåtgärder vidtagits, utan

att för denne ange något som kan röja om han är känd eller inte.

8. Bestämmelserna ovan skall i tillämpliga delar gälla för icke data-

behandlade uppgifter som Europol innehar i form av register, det vill

säga alla strukturerade samlingar av personuppgifter som är tillgängliga

enligt bestämda kriterier.

ARTIKEL 20

RÄTTELSE OCH UTPLÅNING AV UPPGIFTER

1. Om det visar sig att uppgifter som lagras av Europol, vilka har

överförts dit av tredje land eller utomstående instanser, eller som är

resultatet av Europols analysverksamhet, är behäftade med fel eller att

deras införing eller lagring strider mot bestämmelserna i denna

konvention, är Europol skyldigt att rätta dessa uppgifter eller att utplåna

dem.

2. Om de uppgifter som är felaktiga eller strider mot bestämmelserna i

denna konvention har förts in till Europol direkt av medlemsstaterna är

medlemsstaterna skyldiga att rätta eller utplåna dem tillsammans med

Europol. Om felaktiga uppgifter överförts på något annat lämpligt sätt

eller om felaktigheterna hos uppgifter som härrör från medlemsstaterna

beror på en överföring som är felaktig eller som strider mot bestäm-

melserna i denna konvention eller felaktigheterna beror på en re-

gistrering, hantering eller lagring av Europol som är felaktig eller som

strider mot bestämmelserna i denna konvention, är Europol skyldigt att

rätta dem eller utplåna dem i samarbete med de berörda medlemsstaterna.

3. I de fall som avses i punkt 1 och 2 skall alla mottagare av dessa

uppgifter informeras utan dröjsmål. Mottagarna har samma skyldighet att

genomföra rättelsen eller utplåningen av dessa uppgifter.

4. Varje person har rätt att begära hos Europol att felaktiga uppgifter

som berör honom rättas eller utplånas.

Europol skall informera personen i fråga att rättningen eller utplå-

ningen av uppgifter som berör denne har ägt rum. Om personen i fråga

inte är nöjd med Europols svar eller om han inte fått något svar inom tre

månader, kan denne vända sig till den gemensamma tillsynsmyndigheten.

ARTIKEL 21

TIDSFRISTER FÖR BEVARANDE OCH UTPLÅNING AV

UPPGIFTER I REGISTER

1. Uppgifterna i register får inte bevaras av Europol längre än vad som

är nödvändigt för att Europol skall kunna utföra sina arbetsuppgifter.

Huruvida det är nödvändigt att fortsätta att lagra uppgifterna skall under-

sökas senast tre år efter deras införande. Kontrollen av uppgifter som

bevaras i informationssystemet och av deras utplåning skall utföras av

den enhet som har infört dem. Kontrollen av de uppgifter som bevaras i

andra register hos Europols förvaltningar och utplåningen av dem skall

utföras av Europol. Europol skall automatiskt, tre månader i förväg,

meddela medlemsstaterna om utgången av tidsfristen rörande bevarandet

av uppgifter som de har registrerat.

2. När de utfört kontrollen kan de enheter som nämns i tredje och

fjärde meningarna i punkt 1, besluta att bevara uppgifterna till nästa

kontroll, om detta är nödvändigt för att göra det möjligt för Europol att

utföra sina arbetsuppgifter. Om de beslutar att inte längre lagra upp-

gifterna skall uppgifterna automatiskt utplånas.

3. De personuppgifter rörande sådana individer som anges i artikel

10.1 första stycket punkt 1 får bevaras högst tre år. Tidsfristen börjar åter

löpa från och med den dag då något inträffar som medför att nya

uppgifter lagras om den berörda personen. Nödvändigheten av att bevara

den skall undersökas på nytt varje år och denna undersökning skall

noteras.

4. Om en medlemsstat i sina nationella register utplånar uppgifter som

överförts till Europol och som Europol bevarar i andra register, skall den

informera Europol om detta. Europol skall då utplåna uppgifterna om de

inte är av intresse av andra skäl, mot bakgrund av underrättelser som

Europol men inte den överförande medlemsstaten har fått. Europol skall

informera den berörda medlemsstaten om att dessa uppgifter bevaras i

registren.

5. Utplåning skall inte utföras om det riskerar att skada skyddsvärda

intressen hos den registrerade. I sådana fall får uppgifterna fortsätt-

ningsvis endast utnyttjas med den registrerades medgivande.

ARTIKEL 22

BEVARANDE OCH RÄTTELSE AV UPPGIFTER I AKTER

1. Om det visar sig att en hel akt eller uppgifter som finns i den akten

hos Europol inte längre är nödvändiga för att Europol skall kunna utföra

sina arbetsuppgifter, eller om dessa uppgifter i sin helhet strider mot

bestämmelserna i denna konvention, skall akten eller de berörda upp-

gifterna förstöras. Så länge akten eller de berörda uppgifterna inte

verkligen förstörts, skall en anteckning göras i akten eller på uppgifterna

att all användning är förbjuden.

En akt får inte förstöras om det finns skäl att anta att detta skulle skada

de rättmätiga intressena hos den person som berörs av uppgifterna. I

sådant fall skall samma anteckning om att akten inte får användas göras.

2. Om det visar sig att uppgifter som finns i Europols akter är be-

häftade med fel, skall Europol rätta dem.

3. Varje person som berörs av en av Europols akter har gentemot

Europol rätt att begära att Europol vidtar rättelse, förstör akten, eller gör

en anteckning i den. Artikel 20.4, 24.2 och artikel 24.7 är tillämpliga.

ARTIKEL 23

NATIONELL TILLSYNSMYNDIGHET

1. Varje medlemsstat skall utse en nationell tillsynsmyndighet som har

till uppgift att helt oberoende och i enlighet med den nationella rätten

kontrollera att såväl registreringen och rådfrågningarna som över-

sändandet, i vilken form det än sker, av personuppgifter från denna

medlemsstat till Europol sker lagligt och att försäkra sig om att indi-

videns rättigheter inte kränks. För detta ändamål skall tillsynsmyn-

digheten hos de nationella enheterna eller genom sambandsmännen, ha

tillgång till de uppgifter som medlemsstaten registrerat och som finns i

informationsregistret och i indexregistret i enlighet med tillämpliga

nationella förfaranden.

För att kunna utöva sin tillsyn skall de nationella tillsynsmyndig-

heterna ha tillgång till lokaler och akter hos de respektive sambandsmän-

nen inom Europol.

Dessutom skall de nationella tillsynsmyndigheterna i enlighet med

tillämpliga nationella förfaranden övervaka verksamheten hos de natio-

nella enheterna i enlighet med artikel 4.4 och sambandsmännens

verksamhet i enlighet med artikel 5.3.1, 5.3.2 och 5.3.3 samt 5.4 och 5.5,

i den utsträckning som denna verksamhet rör skydd för personuppgifter.

2. Varje person har rätt att begära att den nationella tillsynsmyn-

digheten säkerställer att registreringen hos och överföringen till Europol,

i vilken form den än sker, av uppgifter som berör honom eller henne samt

även att medlemsstatens användning av uppgifterna sker lagligt.

Denna rättighet regleras av den nationella rätten i den medlemsstat till

vilken tillsynsmyndigheten i fråga hör.

ARTIKEL 24

GEMENSAM TILLSYNSMYNDIGHET

1. Det skall upprättas en gemensam, oberoende tillsynsmyndighet som

skall ha till uppgift att med iakttagande av denna konvention övervaka

Europols verksamhet för att försäkra sig om att lagringen, behandlingen

och användningen av de uppgifter som Europols avdelningar disponerar

över inte inkräktar på individens rättigheter. Tillsynsmyndigheten skall

dessutom övervaka lagenligheten av överföringen av de uppgifter som

har Europol som ursprung. Den gemensamma tillsynsmyndigheten skall

bestå av högst två medlemmar eller företrädare eventuellt biträdda av

suppleanter, för var och en av de nationella tillsynsmyndigheterna, och

de skall således vara fullständigt oberoende och ha erforderliga

kvalifikationer, samt utses för fem år i taget av varje medlemsstat. Varje

delegation disponerar över en röst.

Den gemensamma tillsynsmyndigheten skall inom sig utse en ord-

förande.

Den gemensamma tillsynsmyndighetens medlemmar skall vid full-

görandet av sina skyldigheter inte ta emot instruktioner från något organ.

2. Europol är skyldigt att bistå den gemensamma tillsynsmyndigheten

vid utförandet av dess arbetsuppgifter. Europol skall särskilt

1) tillhandahålla de upplysningar som efterfrågas, ge den tillgång till

alla dokument och akter liksom tillgång till lagrade uppgifter, och

2) när som helst ge den fri tillgång till sina lokaler,

3) verkställa den gemensamma tillsynsmyndighetens beslut i fråga om

överklagandet, i enlighet med bestämmelserna i artikel 19.7 och ar-

tikel 20.4.

3. Den gemensamma tillsynsmyndigheten är även behörig att analysera

tillämpnings- och tolkningssvårigheter som är knutna till Europols verk-

samhet i fråga om behandling och användning av personuppgifter, att

studera de problem som kan uppkomma vid den oberoende kontroll som

utförs av medlemsstaternas tillsynsmyndigheter eller vid utövandet av

rätten till information, liksom att utarbeta förslag till gemensamma lös-

ningar på de problem som finns.

4. Varje berörd person har rätt att begära att den gemensamma

tillsynsmyndigheten försäkrar sig om att eventuell lagring, insamling,

behandling och användning av personuppgifter inom Europol har utförts

på ett lagligt och korrekt sätt.

5. Om den gemensamma tillsynsmyndigheten konstaterar att be-

stämmelserna i denna konvention inte har respekterats vid lagringen,

behandlingen eller användningen av personuppgifter, skall den till

Europols direktör översända alla de iakttagelser som den anser vara nöd-

vändiga samt begära att få ett svar på sina iakttagelser inom den tidsfrist

som myndigheten bestämmer. Direktören skall informera styrelsen om

hela förfarandet. Om svårigheter uppstår, skall den gemensamma till-

synsmyndigheten hänvända sig till styrelsen.

6. Den gemensamma tillsynsmyndigheten skall regelbundet upprätta

en aktivitetsrapport. Rapporten skall, enligt det förfarande som föreskrivs

i avdelning VI i Fördraget om Europeiska unionen översändas till rådet;

innan dess skall styrelsen ges tillfälle att avge ett yttrande som skall

bifogas rapporten.

Den gemensamma tillsynsmyndigheten skall besluta om aktivitets-

rapporten skall offentliggöras eller ej och skall i förekommande fall

besluta om villkoren för detta offentliggörande.

7. Den gemensamma tillsynsmyndigheten skall genom enhälligt beslut

anta sin arbetsordning. Den skall underställas rådet, som enhälligt skall

godkänna arbetsordningen. Den gemensamma tillsynsmyndigheten skall

inom sig skapa en kommitté, bestående av en medlem från varje

delegation, var och en med en röst. Denna kommitté skall med alla

lämpliga medel pröva de överklaganden som avses i artikel 19.7 och

artikel 20.4. Om parterna begär det skall de biträdda av rådgivare om

de så önskar höras av denna kommitté. De beslut som fattas i detta

sammanhang blir slutliga gentemot alla berörda parter.

8. Den gemensamma tillsynsmyndigheten kan dessutom inrätta en eller

flera kommissioner.

9. Den gemensamma tillsynsmyndigheten skall rådfrågas rörande den

delen av budgetförslaget som berör den. Dess yttrande skall bifogas detta

budgetförslag.

10. Den gemensamma tillsynsmyndigheten skall biträdas av ett sekre-

tariat vars uppgifter skall fastställas i arbetsordningen.

ARTIKEL 25

DATASÄKERHET

1. Europol skall vidta de tekniska och organisatoriska åtgärder som är

nödvändiga för att verkställa denna konvention. Åtgärderna skall anses

nödvändiga endast om kostnaden för dem står i proportion till den

åsyftade skyddsmålsättningen.

2. När det gäller databehandling inom Europol skall varje medlemsstat

och Europol vidta lämpliga åtgärder för att

1) förbjuda varje obehörig person åtkomst till datorutrustning som

används för behandling av personuppgifter (åtkomstskydd för utrust-

ning),

2) förhindra att datamedia läses, kopieras, ändras eller avlägsnas av en

obehörig person (datamediaskydd),

3) förhindra obehörig registrering av data och varje obehörig åtkomst,

ändring eller utplåning av personuppgifter (skydd för lagrade data),

4) förhindra att obehöriga personer kan använda datasystem via data-

kommunikation (användarkontroll),

5) tillförsäkra att personer som är behöriga att använda ett datasystem

endast har åtkomst till de uppgifter för vilka de är behöriga (behörig-

hetskontroll),

6) tillförsäkra att det skall vara möjligt att kontrollera och konstatera

till vilka enheter personuppgifter får överföras via datakommunikation

(kommunikationskontroll),

7) tillförsäkra att det i efterhand kan kontrolleras och konstateras vilka

personuppgifter som har införts i datasystemen, samt när och av vem

uppgifterna infördes (indatakontroll),

8) förhindra att uppgifterna obehörigen kan läsas, kopieras, ändras eller

utplånas vid dataöverföring av personuppgifter eller under transport av

datamedia (kontroll av transport),

9) säkerställa att de system som används kan repareras omedelbart vid

störningar (återställande),

10) säkerställa att systemets funktioner inte är defekta, att funktionsfel

omedelbart rapporteras (driftsäkerhet) och att de lagrade uppgifterna inte

kan bli felaktiga genom ett funktionsfel hos systemet (autenticitet).

AVDELNING V

RÄTTSLIG STÄLLNING, ORGANISATION OCH FINANSIELLA

BESTÄMMELSER

ARTIKEL 26

RÄTTSKAPACITET

1. Europol är en juridisk person.

2. I varje medlemsstat skall Europol ha den mest omfattande

rättskapacitet som den nationella lagstiftningen kan tillerkänna juridiska

personer. Europol kan bland annat förvärva eller avyttra fast eller lös

egendom och föra talan.

3. Europol är behörigt att sluta en överenskommelse om säte med

Nederländerna, att sluta de överenskommelser om sekretesskydd som

krävs med stöd av artikel 18.6 samt andra arrangemang med tredje land

och utomstående instanser enligt artikel 10.4, inom ramen för de regler

som enhälligt beslutats av rådet på grundval av denna konvention och

avdelning VI i Fördraget om Europeiska unionen.

 ARTIKEL 27

EUROPOLS ORGAN

Europols organ utgörs av

1) styrelsen,

2) direktören,

3) styrekonomen,

4) budgetkommittén.

ARTIKEL 28

STYRELSE

1. Europol skall ha en styrelse. Den skall ha följande uppgifter:

1) delta i utvidgningen av Europols målsättning (artikel 2.2),

2) enhälligt fastställa sambandsmännens rättigheter och skyldigheter

gentemot Europol (artikel 5),

3) enhälligt bestämma hur många sambandsmän som medlemsstaterna

får sända till Europol (artikel 5),

4) säkerställa utarbetandet av tillämpningsföreskrifter om register

(artikel 10),

5) delta i fastställandet av regler om relationerna mellan Europol och

tredje land och utomstående instanser enligt artikel 10.4 (artiklarna 10,

18, 42),

6) genom enhälligt beslut godkänna villkoren för upprättandet av

indexregistret (artikel 11),

7) med två tredjedels majoritet besluta om instruktioner för upp-

rättande av register (artikel 12),

8) beredas tillfälle att yttra sig över den gemensamma tillsyns-

myndighetens iakttagelser och rapporter, (artikel 24),

9) undersöka de problem som den gemensamma tillsynsmyndigheten

påpekar (artikel 24.5),

10) anta detaljbestämmelser rörande förfarandet för att kontrollera att

förfrågningar till informationsregistret är lagliga (artikel 16),

11) delta i utnämning och uppsägning av direktören och de biträdande

direktörerna (artikel 29),

12) kontrollera att direktören utför sina uppgifter på ett korrekt sätt

(artiklarna 7 och 29),

13) delta i antagandet av tjänsteföreskrifter (artikel 30),

14) delta i utarbetandet av överenskommelser om sekretesskydd och

antagandet av regler om sekretesskyddet (artiklarna 18 och 31),

15) delta i upprättandet av budgeten, inklusive tjänsteförteckningen, i

kontrollen av räkenskaperna och i beviljandet av ansvarsfrihet för direk-

tören (artiklarna 35 och 36),

16) enhälligt anta den femåriga finansiella planen (artikel 35),

17) enhälligt utse styrekonomen och övervaka dennes förvaltning av

medlen (artikel 35),

18) delta i antagandet av budgetförordningen (artikel 35),

19) enhälligt godkänna slutandet av en överenskommelse om säte

(artikel 37),

20) enhälligt anta regler för bemyndigande av Europoltjänstemän,

21) med två tredjedels majoritet avgöra tvister mellan en medlemsstat

och Europol eller mellan medlemsstater rörande skadestånd som utgivits

på grund av ansvar för olaglig eller felaktig behandling av uppgifter

(artikel 38),

22) delta i eventuella ändringar av konventionen (artikel 43),

23) ansvara för andra uppgifter som rådet tilldelar den, särskilt inom

ramen för tillämpningsföreskrifterna för denna konvention.

2. Styrelsen skall bestå av en företrädare för varje medlemsstat. Varje

styrelsemedlem skall ha en röst.

3. Varje styrelsemedlem kan ersättas av en suppleant och när den ordi-

narie medlemmen är frånvarande får suppleanten rösta i dennes ställe.

4. Europeiska gemenskapernas kommission skall inbjudas att närvara

vid styrelsemötena, men får inte rösta. Styrelsen kan likväl besluta att

sammanträda även om kommissionens företrädare är frånvarande.

5. De ordinarie medlemmarna eller suppleanterna har rätt att vid

styrelsens överläggningar låta sig åtföljas av eller rådgöra med experter

från deras respektive medlemsstater.

6. Styrelseordförandeskapet skall utövas av företrädaren för den med-

lemsstat som utövar ordförandeskapet i rådet.

7. Styrelsen skall enhälligt anta sin arbetsordning.

8. Nedlagda röster utgör inget hinder för styrelsen att anta beslut som

kräver enhällighet.

9. Styrelsen skall sammanträda minst två gånger om året.

10. Styrelsen skall varje år enhälligt anta

1) en verksamhetsberättelse om Europol under det gångna året,

2) en verksamhetsplan om Europols framtida verksamhet som beaktar

medlemsstaternas operationella behov och deras påverkan på budgeten

och Europols personalstyrka.

Dessa handlingar skall underställas rådet enligt det förfarande som

föreskrivs i avdelning VI i Fördraget om Europeiska unionen.

ARTIKEL 29

DIREKTÖR

1. Europol skall ledas av en direktör som utses för en period av fyra år

som kan förnyas en gång, genom enhälligt beslut av rådet efter styrelsens

yttrande enligt det förfarande som föreskrivs i avdelning VI i Fördraget

om Europeiska unionen.

2. Direktören skall till sin hjälp ha biträdande direktörer vars antal

bestäms av rådet och som utses enligt det förfarande som anges i punkt 1

för en period av fyra år som kan förnyas en gång. Deras uppgifter skall

närmare anges av direktören.

3. Direktören skall ansvara för

1) verkställandet av Europols uppgifter,

2) den löpande administrationen,

3) ledningen av personalen,

4) utarbetandet och verkställandet av styrelsens beslut,

5) framtagandet av budgetförslag, förslag till tjänsteförteckning och

förslag till den femåriga finansiella planen samt verkställandet av Euro-

pols budget,

6) alla andra uppgifter som denna konvention eller styrelsen anförtror

denne.

4. Direktören skall ansvara för utförandet av sina uppgifter inför

styrelsen. Direktören skall delta i styrelsesammanträdena.

5. Direktören skall vara Europols lagliga företrädare.

6. Genom beslut av rådet med två tredjedels majoritet av medlems-

staternas röster, enligt det förfarande som föreskrivs i avdelning VI i

Fördraget om Europeiska unionen, kan direktören och biträdande

direktörerna entledigas efter yttrande från styrelsen.

7. Med avvikelse från punkt 1 och 2, skall direktörens första mandat

löpa fem år från och med konventionens ikraftträdande, den första

biträdande direktörens mandat löpa fyra år och den andra biträdande

direktörens mandat löpa tre år.

ARTIKEL 30

PERSONAL

1. Direktören, de biträdande direktörerna och Europols tjänstemän

skall utföra sina arbetsuppgifter i enlighet med Europols målsättning och

arbetsuppgifter, utan att begära eller motta instruktioner från någon

regering, myndighet, organisation eller person utanför Europol, med

mindre än att denna konvention föreskriver något annat, och utan att

påverka bestämmelserna i avdelning VI i Fördraget om Europeiska

unionen.

2. Direktören skall vara överordnad de biträdande direktörerna och

Europols tjänstemän. Han skall anställa och entlediga tjänstemän. I valet

av tjänstemän skall han förutom personlig lämplighet och yrkesskick-

lighet, dessutom ta hänsyn till behovet av att säkerställa att en lämplig

sammansättning av medborgare från alla medlemsstater och officiella

språk i Europeiska unionen beaktas.

3. Närmare regler skall anges i tjänsteföreskrifter som enhälligt antas

av rådet, efter yttrande från styrelsen och enligt det förfarande som

föreskrivs i avdelning VI i Fördraget om Europeiska unionen.

ARTIKEL 31

SEKRETESS

1. Europol och medlemsstaterna skall vidta lämpliga åtgärder för att

säkerställa skyddet av de uppgifter som måste vara sekretessbelagda och

som samlats in med tillämpning av denna konvention eller har utväxlats

inom ramen för Europol. För detta ändamål skall rådet enhälligt anta

regler om sekretesskydd, som skall ha förberetts av styrelsen och under-

ställts rådet enligt det förfarande som föreskrivs i avdelning VI i För-

draget om Europeiska unionen.

2. När Europol anförtror vissa personer aktiviteter som är känsliga från

säkerhetssynpunkt, skall medlemsstaterna åta sig att på begäran av

Europols direktör utföra säkerhetsundersökningar av sina egna berörda

medborgare, i enlighet med sina nationella bestämmelser, och att bistå

varandra med denna uppgift. Den myndighet som med stöd av nationella

bestämmelser är behörig, skall inskränka sig till att till Europol över-

sända slutsatserna rörande resultatet av säkerhetsundersökningen och

dessa slutsatser är bindande för Europol.

3. Varje medlemsstat och Europol får endast utse personer som är

särskilt kvalificerade och underkastade säkerhetskontroll för att data-

behandla uppgifter inom Europol.

ARTIKEL 32

DISKRETIONS- OCH TYSTNADSPLIKT

1. Organen, dess medlemmar, de biträdande direktörerna, Europols

tjänstemän och sambandsmännen är skyldiga att avhålla sig från varje

handling och varje yttrande som skulle kunna få Europol att framstå i

dålig dager eller vara skadlig för dess verksamhet.

2. Organen, dess medlemmar, de biträdande direktörerna, Europols

tjänstemän, sambandsmännen och varje annan person, vilka uttryckligen

har ålagts diskretions- och tystnadsplikt är skyldiga att inte sprida de

uppgifter som kommer till deras kännedom under tjänsteutövning eller

inom ramen för deras verksamhet till någon obehörig person eller till

allmänheten. Detta gäller inte för uppgifter vars innehåll inte måste hållas

hemligt. Diskretions- och tystnadsplikten kvarstår även efter att de

avslutat sin tjänst, sitt anställningsavtal eller sin verksamhet. Den plikt

som åsyftas i första meningen skall särskilt framhållas av Europol, varvid

de straffrättsliga påföljderna av en överträdelse skall påpekas; detta skall

ske skriftligen.

3. Organen, dess medlemmar, de biträdande direktörerna, Europols

tjänstemän, sambandsmännen samt de personer vilka är underkastade den

plikt som föreskrivs i punkt 2 får inte, utan hänvändelse till direktören

eller, om det rör sig om direktören, till styrelsen, vid rättsliga eller

utomrättsliga förfaranden, varken avlägga vittnesmål eller göra fram-

ställning om de uppgifter som har kommit till deras kännedom i deras

tjänsteutövning eller verksamhet.

Direktören, eller i förekommande fall styrelsen, skall kontakta den

juridiska myndigheten eller varje annan behörig myndighet för att vidta

nödvändiga åtgärder enligt den nationella lagstiftning som den berörda

myndigheten lyder under, antingen för att regler för vittnesmål skall fast-

ställas för att säkerställa att uppgifterna bibehåller sin sekretess, eller

om den nationella rätten så tillåter för att vägra utlämnande i fråga om

uppgifter i den mån det krävs för att skydda Europols eller en

medlemsstats intressen av högsta vikt.

I den mån man enligt medlemsstatens lag har rätt att vägra att vittna,

skall de personer som kallas att vittna vederbörligen få tillstånd att vittna.

Tillståndet skall ges av direktören, och om det är denne själv som är

kallad att vittna, skall det ges av styrelsen. Om en sambandsman kallas

att vittna med anledning av uppgifter denne mottagit från Europol, får

tillståndet inte ges förrän den medlemsstat som sänt den berörde

sambandsmannen har givit sitt samtycke till detta.

När det dessutom framgår att vittnesmålet kan komma att innehålla

uppgifter och underrättelser som överförts av en medlemsstat eller som

uppenbarligen berör en medlemsstat, skall denna medlemsstats upp-

fattning inhämtas innan tillståndet ges.

Tillståndet att vittna får nekas bara i den mån det är nödvändigt för att

skydda viktiga intressen som är värda skydd av Europol eller av berörda

medlemsstater.

Denna skyldighet kvarstår även efter det att de avslutat sin tjänst, sitt

anställningsavtal eller sin verksamhet.

4. Varje medlemsstat skall behandla alla överträdelser av diskretions-

eller tystnadsplikten som avses i punkterna 2 eller 3 som överträdelser av

dess egna lagstiftning om respekten för tystnadsplikt eller regler om

sekretesskydd.

ARTIKEL 33

SPRÅK

1. Rapporter och alla andra dokument och handlingar som kommer till

styrelsens kännedom skall framläggas för den på alla de officiella

språken i Europeiska unionen. Styrelsens arbetsspråk är de officiella

språken i Europeiska unionen.

2. De översättningar som är nödvändiga för Europols arbete skall

utföras av översättningscentret för Europeiska unionens institutioner.

ARTIKEL 34

INFORMATION TILL EUROPAPARLAMENTET

1 En femårig finansiell plan skall utarbetas samtidigt med budgeten.

2. Budgeten skall finansieras genom bidrag från medlemsstaterna och

andra tillfälliga inkomster. De finansiella bidrag som skall inbetalas av

de olika medlemsstaterna bestäms av den andel varje medlemsstats

bruttonationalinkomst utgör av alla medlemsstaters sammanlagda

bruttonationalinkomster året innan det år då budgeten upprättas. Med

bruttonationalinkomst avses i denna paragraf den bruttonationalinkomst

som definieras i rådets direktiv 89/130/EEG, Euratom av den 13 februari

1989, om harmonisering av beräkningen av bruttonationalinkomst till

marknadspriser.

3. Direktören skall fastställa budgetförslaget samt förslaget till

tjänsteförteckning för påföljande räkenskapsår senast den 31 mars varje

år och skall, efter granskning av Europols budgetkommitté, lägga fram

dem för styrelsen, åtföljda av ett förslag till femårig finansiell plan.

4. Styrelsen skall anta den femåriga finansiella planen. Beslutet skall

fattas med enhällighet.

5. Rådet skall, enligt det förfarande som föreskrivs i avdelning VI i

Fördraget om Europeiska unionen och efter yttrande från styrelsen,

fastställa Europols budget senast den 30 juni det år som föregår budget-

året. Rådet skall fatta sitt beslut med enhällighet. Samma förfarande skall

på motsvarande sätt användas för eventuella tilläggs- eller ändrings-

budgetar. Rådets fastställande av budgeten innebär att varje medlemsstat

är skyldig att i rätt tid betala det finansiella bidrag som åläggs den.

6. Direktören skall verkställa budgeten i enlighet med bestämmelserna

i budgetförordningen som avses i punkt 9.

7. Kontrollen över betalningsåtaganden och betalning av utgifter samt

kontrollen över fastställandet och uppbärandet av inkomster utövas av en

styrekonom, enhälligt utsedd av styrelsen och ansvarig inför denna.

Budgetförordningen kan föreskriva att styrekonomens granskning utförs i

efterhand för vissa inkomster eller utgifter.

8. Budgetkommittén skall bestå av en företrädare för varje med-

lemsstat och denne skall vara expert på budgetområdet. Budgetkom-

mittén skall ansvara för att förbereda överläggningarna på det budgetära

och finansiella området.

9. Rådet skall, enligt det förfarande som föreskrivs i avdelning VI i

Fördraget om Europeiska unionen, enhälligt anta budgetförordningen

som särskilt anger villkoren för utarbetande, ändring och verkställande av

budgeten samt kontrollen av nämnda verkställande, liksom reglerna för

betalningen av medlemsstaternas finansiella bidrag.

ARTIKEL 35

BUDGET

1. Alla Europols intäkter och utgifter, inklusive alla kostnader för den

gemensamma tillsynsmyndigheten och dess sekretariat som upprättats

enligt artikel 24, skall beräknas för varje räkenskapsår och tas upp i

budgeten; en tjänsteförteckning skall bifogas budgeten. Räkenskapsåret

börjar den 1 januari och avslutas den 31 december.

Budgeten skall balansera inkomster och utgifter.

En femårig finansiell plan skall utarbetas samtidigt med budgeten.

2. Budgeten skall finansieras genom bidrag från medlemsstaterna och

andra tillfälliga inkomster. De finansiella bidrag som skall inbetalas av

de olika medlemsstaterna bestäms av den andel varje medlemsstats

bruttonationalinkomst utgör av alla medlemsstaters sammanlagda brutto-

nationalinkomster året innan det år då budgeten upprättas. Med brutto-

nationalinkomst avses i denna paragraf den bruttonationalinkomst som

definieras i rådets direktiv 89/130/EEG, Euratom av den 13 februari

1989, om harmonisering av beräkningen av bruttonationalinkomst till

marknadspriser.

3. Direktören skall fastställa budgetförslaget samt förslaget till

tjänsteförteckning för påföljande räkenskapsår senast den 31 mars varje

år och skall, efter granskning av Europols budgetkommitté, lägga fram

dem för styrelsen, åtföljda av ett förslag till femårig finansiell plan.

4. Styrelsen skall anta den femåriga finansiella planen. Beslutet skall

fattas med enhällighet.

5. Rådet skall, enligt det förfarande som föreskrivs i avdelning VI i

Fördraget om Europeiska unionen och efter yttrande från styrelsen, fast-

ställa Europols budget senast den 30 juni det år som föregår budgetåret.

Rådet skall fatta sitt beslut med enhällighet. Samma förfarande skall på

motsvarande sätt användas för eventuella tilläggs- eller ändringsbudgetar.

Rådets fastställande av budgeten innebär att varje medlemsstat är skyldig

att i rätt tid betala det finansiella bidrag som åläggs den.

6. Direktören skall verkställa budgeten i enlighet med bestämmelserna

i budgetförordningen som avses i punkt 9.

7. Kontrollen över betalningsåtaganden och betalning av utgifter samt

kontrollen över fastställandet och uppbärandet av inkomster utövas av en

styrekonom, enhälligt utsedd av styrelsen och ansvarig inför denna.

Budgetförordningen kan föreskriva att styrekonomens granskning utförs i

efterhand för vissa inkomster eller utgifter.

8. Budgetkommittén skall bestå av en företrädare för varje medlems-

stat och denne skall vara expert på budgetområdet. Budgetkommittén

skall ansvara för att förbereda överläggningarna på det budgetära och

finansiella området.

9. Rådet skall, enligt det förfarande som föreskrivs i avdelning VI i

Fördraget om Europeiska unionen, enhälligt anta budgetförordningen

som särskilt anger villkoren för utarbetande, ändring och verkställande av

budgeten samt kontrollen av nämnda verkställande, liksom reglerna för

betalningen av medlemsstaternas finansiella bidrag.

ARTIKEL 36

REVISION AV RÄKENSKAPER

1. Räkenskaperna för alla intäkter och utgifter som tas upp i budgeten

samt balansräkningen för Europols tillgångar och skulder skall revideras

årligen i enlighet med budgetförordningen. I detta syfte lägger direktören

senast före den 31 maj påföljande år fram en rapport över budgetårets

bokslut.

2. Revisionen av räkenskaperna utförs av en gemensam kontroll-

kommitté bestående av tre ledamöter som utses av Europeiska

gemenskapernas revisionsrätt på förslag av dess ordförande. Leda-

möterna utses för tre år; de efterträder varandra på så sätt att varje år

skall den ledamot ersättas som tillhört kontrollkommittén i tre år. Med

avvikelse från bestämmelserna i andra meningen skall, när den

gemensamma kontrollkommittén första gången upprättas efter det att

Europol börjat sin verksamhet, dock mandattiden för den ledamot som

genom lottdragning placeras på

 första platsen, vara två år,

 andra platsen, vara tre år, och

 tredje platsen, vara fyra år.

Eventuella kostnader för revisionen av räkenskaperna skall tas upp i

den budget som anges i artikel 35.

3. Den gemensamma kontrollkommittén skall enligt det förfarande

som anges i avdelning VI i Fördraget om Europeiska unionen, lägga fram

en revisionsrapport för rådet över det gångna budgetåret. Direktören och

styrekonomen kan på förhand yttra sig över revisionsrapporten, och den

skall diskuteras i styrelsen.

4. Europols direktör skall förse ledamöterna i den gemensamma

kontrollkommittén med alla upplysningar och hjälpa dem med allt de kan

behöva för att utföra sin uppgift.

5. Rådet skall ge direktören ansvarsfrihet för genomförandet av räken-

skapsårets budget efter granskning av rapporten över budgetårets bokslut.

6. Budgetförordningen skall ange reglerna för revisionen av räken-

skaperna.

ARTIKEL 37

ÖVERENSKOMMELSE OM SÄTE

Bestämmelserna rörande placeringen av Europol i den stat där den har

sitt säte och de prestationer som skall tillhandahållas av den staten samt

de särskilda regler som är tillämpliga på Europols organs medlemmar,

dess biträdande direktörer, dess tjänstemän och familjemedlemmar i den

stat där Europol har sitt säte, skall fastslås i en överenskommelse om säte

som ingås mellan Europol och Nederländerna, efter enhälligt god-

kännande av styrelsen.

AVDELNING VI

ANSVAR OCH RÄTTSLIGT SKYDD

ARTIKEL 38

ANSVAR FÖR OLAGLIG ELLER FELAKTIG BEHANDLING AV

UPPGIFTER

1. Varje medlemsstat skall i enlighet med sin nationella rätt vara

ansvarig för all skada som åsamkas en person, om vilken det finns

uppgifter som är behäftade med rättsliga eller faktiska fel, och som

lagrats eller behandlats av Europol. Endast den medlemsstat där den

skadebringande handlingen företogs kan bli föremål för en skade-

ståndstalan från den skadelidande, som skall vända sig till behörig dom-

stol i enlighet med nationell rätt i den sålunda berörda medlemsstaten. En

medlemsstat kan inte åberopa det faktum att en annan medlemsstat

förmedlat felaktiga uppgifter för att befria sig från det ansvar som

medlemsstaten har gentemot en skadelidande, i enlighet med den

nationella lagstiftningen.

2. Om dessa uppgifter som är behäftade med rättsliga eller faktiska fel

är ett resultat av en felaktig överföring eller av att en eller flera med-

lemsstater inte fullgjort sina skyldigheter enligt denna konvention eller

av en olaglig eller felaktig lagring eller behandling av Europol, är

Europol eller dessa medlemsstater skyldiga att på anmodan återbetala

vad som utbetalats i skadestånd, såvitt inte uppgifterna har använts i strid

med denna konvention av den medlemsstat på vilkens territorium den

skadebringande incidenten har skett.

3. Varje oenighet mellan denna medlemsstat och Europol eller en

annan medlemsstat om principen eller beloppet för denna återbetalning

skall underställas styrelsen, som skall besluta med två tredjedelars

majoritet.

ARTIKEL 39

ANNAT ANSVAR

1. Europols avtalsrättsliga ansvar skall regleras av den lagstiftning som

är tillämplig på avtalet i fråga.

2. Vad beträffar utomobligatoriskt (utomkontraktuellt) ansvar skall

Europol, oberoende av ett ansvar enligt artikel 38, ersätta de skador som

orsakats av dess organ, biträdande direktörer eller tjänstemän under

tjänsteutövning, i den mån skadorna har vållats av dem. Dessa bestäm-

melser utesluter inte rätten till annan ersättning som grundas på med-

lemsstaternas lagstiftning.

3. Den skadelidande personen har rätt att kräva att Europol avstår från

en åtgärd eller upphäver den.

4. De nationella domstolar i medlemsstaterna som är behöriga att pröva

tvister i vilka Europols ansvar enligt denna artikel är i fråga skall utses

genom hänvisning till relevanta bestämmelser i Brysselkonventionen av

den 27 september 1968 om rättslig behörighet och verkställande av civil-

och handelsrättsliga beslut, i dess senare lydelse enligt anslutnings-

konventionerna.

ARTIKEL 40

TVISTLÖSNING

1. Alla tvister mellan medlemsstaterna som gäller tolkningen eller

tillämpningen av denna konvention skall i första hand granskas i rådet,

enligt det förfarande som föreskrivs i avdelning VI i Fördraget om

Europeiska unionen, i syfte att uppnå en lösning.

2. Om någon lösning inte har uppnåtts efter en frist på sex månader

skall de medlemsstater som är parter i tvisten komma överens om

villkoren för hur tvisten i fråga skall lösas.

3. De bestämmelser om rättsmedel som anges i det regelverk som är

tillämpligt på visstidsanställda och extra personal vid Europeiska gemen-

skaperna är på motsvarande sätt tillämpliga på Europols personal.

ARTIKEL 41

PRIVILEGIER OCH IMMUNITET

1. Europol, medlemmarna i organen, dess biträdande direktörer och

dess tjänstemän skall åtnjuta de privilegier och den immunitet som är

nödvändiga för att de skall kunna utföra sina uppgifter i enlighet med ett

protokoll som fastställer de regler som är tillämpliga i alla medlems-

stater.

2. Nederländerna och de andra medlemsstaterna skall komma överens

om de privilegier och den immunitet som är nödvändig för utförandet av

sambandsmännens uppgifter inom Europol i korrekt och vederbörlig

form genom identiska villkor för de sambandsmän och dessas familje-

medlemmar, som skickats av övriga medlemsstater.

3. Det protokoll som avses i punkt 1 skall enhälligt antas av rådet

enligt det förfarande som föreskrivs i avdelning VI i Fördraget om

Europeiska unionen och skall antas av medlemsstaterna i enlighet med

deras konstitutionella bestämmelser.

AVDELNING VII

SLUTBESTÄMMELSER

ARTIKEL 42

FÖRBINDELSER MED TREDJE LAND OCH UTOMSTÅENDE

INSTANSER

1. I den mån det är av värde för att utföra de arbetsuppgifter som anges

i artikel 3, skall Europol upprätta och upprätthålla samarbetskontakter

med utomstående instanser i den mening som avses i 10.4, 1 3. Styrelsen

skall enhälligt anta regler för dessa förbindelser. Denna bestämmelse

påverkar inte artikel 10.4, 10.5 eller artikel 18.2. Utbytet av

personuppgifter får endast göras i enlighet med bestämmelserna i

avdelningarna II IV i denna konvention.

2. I den mån det är nödvändigt för att utföra de arbetsuppgifter som

anges i artikel 3, kan Europol dessutom upprätta och upprätthålla

kontakter med tredje land och utomstående instanser i den mening som

avses i artikel 10.4, 4-7. Rådet skall enhälligt, enligt det förfarande som

föreskrivs i avdelning VI i Fördraget om Europeiska unionen och efter

yttrande från styrelsen, anta regler för de förbindelser med tredje land

och utomstående instanser som åsyftas i första meningen. Punkt 1 tredje

meningen skall gälla i tillämpliga delar.

ARTIKEL 43

ÄNDRING AV KONVENTIONEN

1. Rådet skall, enligt det förfarande som föreskrivs i avdelning VI i

Fördraget om Europeiska unionen, enhälligt på en medlemsstats initiativ

och efter yttrande från styrelsen, inom ramen för artikel K.1.9 i Fördraget

om Europeiska unionen, utarbeta ändringar av denna konvention som det

skall rekommendera medlemsstaterna att anta i enlighet med deras

konstitutionella bestämmelser.

2. Ändringarna träder i kraft i enlighet med artikel 45.2 i denna

konvention.

3. Rådet kan dock, enligt det förfarande som föreskrivs i avdelning VI

i Fördraget om Europeiska unionen, enhälligt på en medlemsstats

initiativ och efter att styrelsen undersökt det, tillägga, ändra eller

komplettera definitionerna rörande de former av brottslighet som avses i

bilagan. Det kan också besluta att införa nya definitioner rörande dessa

former av brottslighet.

4. Generalsekreteraren i Europeiska unionens råd skall underrätta alla

medlemsstater om det datum då ändringarna träder i kraft.

ARTIKEL 44

RESERVATIONER

Denna konvention kan inte göras till föremål för någon reservation.

ARTIKEL 45

KONVENTIONENS IKRAFTTRÄDANDE

1. Denna konvention skall antas av medlemsstaterna i enlighet med

deras konstitutionella bestämmelser.

2. Medlemsstaterna skall underrätta depositarien när de förfaranden

som deras konstitutionella bestämmelser föreskriver för antagande av

denna konvention har genomförts.

3. Denna konvention skall träda i kraft den första dagen i den månad

som följer efter utgången av en period om tre månader efter

underrättelsen som avses i punkt 2 av den stat som skall vara medlem i

Europeiska unionen när rådet antar den akt som upprättar denna

konvention som sist genomför denna underrättelse.

4. Utan att det påverkar punkt 2, skall Europols verksamhet till följd av

denna konvention inte inledas förrän det datum då den sista av de akter

som föreskrivs i artiklarna 5.7, 10.1, 24.7, 30.3, 31.1, 35.9, 37, 41.1 och

41.2 har trätt i kraft.

5. När Europols verksamhet inleds, skall Europols narkotikaenhets

verksamhet avslutas i enlighet med rådets gemensamma åtgärd om

Europols narkotikaenhet av den 10 mars 1995. Europol skall då överta all

den utrustning som finansierats av Europols narkotikaenhets gemen-

samma budget, som har utvecklats eller producerats av Europols narko-

tikaenhet eller som har ställts till dess förfogande av den stat där dess

säte är beläget för kostnadsfritt permanent bruk, liksom alla de arkiv och

datasystem som den självständigt förvaltat.

6. Räknat från den dag då rådet antagit den akt som upprättar denna

konvention skall medlemsstaterna inom sin interna rätt, individuellt eller

gemensamt, vidta alla de förberedande åtgärder som krävs för att

Europols verksamhet skall kunna inledas.

ARTIKEL 46

NYA MEDLEMSSTATERS ANSLUTNING TILL KONVENTIONEN

1. Denna konvention står öppen för anslutning för varje stat som blir

medlem i den Europeiska unionen.

2. Texten till denna konvention, avfattad på den anslutande statens

språk, utarbetad av Europeiska unionens råd, skall vara giltig.

3. Anslutningsinstrumenten skall deponeras hos depositarien.

4. I förhållande till en stat som ansluter sig till konventionen träder

denna i kraft den första dagen i den månad som följer efter utgången av

en period om tre månader efter deponeringen av anslutningsinstrumentet

eller om den ännu inte har trätt i kraft då denna period löper ut, den dag

då konventionen träder i kraft.

ARTIKEL 47

DEPOSITARIE

1. Generalsekreteraren för Europeiska unionens råd är depositarie för

denna konvention.

2. Depositarien skall i Europeiska gemenskapernas officiella tidning

offentliggöra underrättelser, instrument och meddelanden som rör denna

konvention.

TILL BEVIS PÅ DETTA har undertecknade befullmäktigade ombud

undertecknat denna konvention.

UPPRÄTTAD i ..... den .....1995 i ett enda original på danska,

engelska, finska, franska, grekiska, iriska, italienska, nederländska,

portugisiska, spanska, svenska och tyska, vilka samtliga texter är lika

giltiga. Det skall deponeras hos generalsekreteraren i Europeiska

unionens råd, som skall överlämna en bestyrkt kopia till var och en av

medlemsstaterna.

BILAGA

SOM AVSES I ARTIKEL 2

Förteckning över andra allvarliga former av internationell brottslighet

som Europol kan behandla förutom de som redan nu föreskrivs i artikel

2.2 med beaktande av Europols målsättning så som den anges i artikel

2.1.

Brott mot liv, hälsa och frihet:

 mord och grov misshandel,

 olaglig handel med mänskliga organ och vävnader,

 människorov, olaga frihetsberövande och tagande av gisslan,

 rasism och främlingsfientlighet.

Brott mot enskild och offentlig egendom samt bedrägeri:

 organiserade stölder,

 olaglig handel med kulturföremål, inklusive antikviteter och

konstverk,

 svindleri och bedrägeri,

 beskyddarverksamhet och utpressning,

 förfalskning och illegal efterbildning (piratkopior),

 förfalskning av administrativa dokument och handel med

förfalskningar,

 falskmynteri och förfalskning av betalningsmedel,

 databrott,

 mutbrott och bestickning.

Olaga handel och angrepp på miljön:

 olaga handel med vapen, ammunition och sprängämnen,

 olaga handel med hotade djurarter,

 olaga handel med hotade växtarter och växtsorter,

 brottslighet till skada för miljön,

 olaga handel med hormonsubstanser och andra tillväxtsubstanser.

Dessutom innebär det faktum att Europol i enlighet med artikel 2.2 får

ansvaret för någon av de former av brottslighet som räknas upp ovan att

Europol också är behörigt att behandla penningtvätt som hänför sig till

denna typ av brottslighet liksom andra brott som hör samman med sådan

brottslighet.

Vad beträffar de former av brottslighet som uppräknas i artikel 2.2

skall man i denna konvention förstå med följande uttryck:

 brottslighet som har samband med nukleära och radioaktiva ämnen:

sådana brott som uppräknas i artikel 7.1 i konventionen om det fysiska

skyddet av nukleära ämnen undertecknad i Wien och New York den 3

mars 1980, och som rör nukleära och/eller radioaktiva ämnen sådana som

de definierats i både artikel 197 i Euratomfördraget och i direktiv

80/836/Euratom av den 15 juli 1980.

 illegala nätverk för invandring: de handlingar som i vinstsyfte avsikt-

ligen underlättar inresan till, vistelsen på eller arbete inom Europeiska

unionens medlemsstaters territorium, i strid med bestämmelser och

tillämpliga villkor i medlemsstaterna,

 människohandel: att tvinga en person under andra personers reella

och illegala makt genom användande av våld eller hot eller genom

missbruk av en överordnad ställning eller handlingar i syfte att exploatera

andras prostitution, att på olika sätt sexuellt utnyttja och utöva sexuellt

våld mot minderåriga eller att utöva handel i samband med att barn

överges,

 brottslighet som har samband med handel med stulna fordon: stöld

eller kapning av bilar, lastbilar, långtradare, lastbilars eller långtradares

last, bussar, motorcyklar, husvagnar och jordbruksfordon, anläggnings-

fordon, reservdelar såväl som häleri med dessa föremål,

 illegal penningtvätt: de brott som finns uppräknade i artikel 6.1 3 i

Europarådets konvention om tvättning, uppspårande, beslag och

konfiskering av utbyte av brott, undertecknad i Strasbourg den 8

november 1990.

De slags brottslighet som omnämns i artikel 2 och i denna bilaga skall

bedömas av de behöriga nationella enheterna enligt den nationella

lagstiftningen i de stater de tillhör.

___________________

FÖRKLARINGAR

Till artikel 10.1

 Vid utarbetandet av genomförandebestämmelserna för artikel 10.1

kommer Tyskland och Österrike att fortsätta att tillse att följande princip

bekräftas:

De personuppgifter som avses i punkt 1 första meningen i artikel 10.1

och uppgifter som inte räknas upp i artikel 8.2 och 8.3 får lagras endast

om det på grund av handlingens natur eller omständigheterna eller på

grundval av andra skäl kan antas att straffrättsliga förfaranden skall

inledas mot dessa personer för brott som omfattas av Europols

behörighet enligt artikel 2.

Till artikel 14.1 och 14.3, artikel 15.2 och artikel 19.8

1. Tyskland, Österrike och Nederländerna kommer att överföra

uppgifter i enlighet med denna konvention eftersom länderna förväntar

sig att Europol och medlemsstaterna när de behandlar och använder

uppgifter i manuella register skall respektera andan i denna konventions

bestämmelser angående det rättsliga skyddet av uppgifterna.

2. Rådet förklarar, med beaktande av artikel 14.1 och 14.3, artikel

15.2 och artikel 19.8 i konventionen, att när det handlar om respekten för

skyddsnivån av de uppgifter som utbyts mellan Europol och med-

lemsstaterna skall Europol vad beträffar den manuella hanteringen tre år

efter det att verksamheten inletts tillsammans med den gemensamma

tillsynsmyndigheten och de nationella tillsynsmyndigheterna, var och en

inom sina kompetensområden, utarbeta en rapport som efter att ha

granskats av styrelsen skall överlämnas till rådet för genomgång.

Till artikel 40.2

 Följande medlemsstater har kommit överens om, att i ett sådant fall,

systematiskt hänskjuta tvisten i fråga till Europeiska gemenskapernas

domstol:

 Konungariket Belgien

 Konungariket Danmark

 Förbundsrepubliken Tyskland

 Republiken Grekland

 Konungariket Spanien

 Republiken Frankrike

 Irland

 Republiken Italien

 Storhertigdömet Luxemburg

 Konungariket Nederländerna

 Republiken Österrike

 Republiken Portugal

 Republiken Finland

 Konungariket Sverige

Till artikel 42

 Rådet förklarar att Europol i första hand bör upprätta kontakter med

behöriga instanser i stater med vilka Europeiska gemenskaperna och

deras medlemsstater etablerat en strukturerad dialog.

Tilläggsprotokollet

PROTOKOLL, PÅ GRUNDVAL AV ARTIKEL K 3 I FÖRDRAGET

OM EUROPEISKA UNIONEN OM FÖRHANDSAVGÖRANDE AV

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS DOMSTOL, ANGÅENDE

TOLKNINGEN AV KONVENTIONEN OM UPPRÄTTANDET AV

EN EUROPEISK POLISBYRÅ

De höga fördragsslutande parterna,

har enats om följande bestämmelser som skall fogas till konventionen.

ARTIKEL 1

Europeiska gemenskapernas domstol skall vara behörig att på de

villkor som fastställs i detta protokoll meddela förhandsavgöranden om

tolkningen av konventionen om upprättandet av en europeisk polisbyrå,

härefter kallad Europolkonventionen och detta protokoll.

ARTIKEL 2

1. Varje medlemsstat kan, genom en förklaring som avges vid

undertecknandet av detta protokoll eller vid varje annat tillfälle efter

undertecknandet, godkänna Europeiska gemenskapernas domstols be-

hörighet att meddela förhandsavgöranden om tolkningen av Europol-

konventionen på de villkor som anges i punkt 2 a) eller punkt 2 b).

2. Varje medlemsstat som avger en förklaring enligt punkt 1 kan ange

antingen att

a) varje domstol i den staten, mot vars avgöranden det inte finns något

rättsmedel enligt nationell lagstiftning, får begära att Europeiska

gemenskapernas domstol meddelar ett förhandsavgörande i ett ärende

som uppkommit vid denna domstol och som rör Europolkonventionen,

när domstolen anser att ett beslut i frågan är nödvändigt för att döma i

saken, eller att

b) varje domstol i den staten får begära att Europeiska gemenskapernas

domstol meddelar ett förhandsavgörande i ett ärende som uppkommit vid

denna domstol och som rör tolkningen av Europolkonventionen, när

domstolen anser att ett beslut i frågan är nödvändigt för att döma i saken.

ARTIKEL 3

1. Protokollet om Europeiska gemenskapernas domstols stadga och

dess rättegångsregler skall tillämpas.

2. I enlighet med Europeiska gemenskapernas domstols stadga skall

varje medlemsstat, oavsett om den har avgivit en förklaring enligt ar-

tikel 2, ha rätt att till Europeiska gemenskapernas domstol inkomma med

inlagor och skriftliga yttranden i ärenden som anhängiggjorts vid

domstolen enligt artikel 1

ARTIKEL 4

1. Detta protokoll skall antas av medlemsstaterna i enlighet med deras

respektive konstitutionella bestämmelser.

 2. Medlemsstaterna skall underrätta depositarien när de förfaranden

som deras konstitutionella bestämmelser föreskriver för antagande av

detta protokoll har genomförts liksom vilka förklaringar som har avgivits

enligt artikel 2.

3. Detta protokoll skall träda i kraft nittio dagar efter den underrättelse

som avses i punkt 2 från den stat, som är medlem i Europeiska unionen

när rådet antar den akt som upprättar detta protokoll och som sist

genomför denna formalitet. Protokollet skall emellertid träda i kraft

tidigast samtidigt som Europolkonventionen.

ARTIKEL 5

1. Detta protokoll skall stå öppet för anslutning för varje stat som blir

medlem i Europeiska unionen.

2. Anslutningsinstrumenten skall deponeras hos depositarien.

3. Den av Europeiska unionens råd på den anslutande medlemsstatens

språk fastställda texten till detta protokoll skall vara giltig.

4. I förhållande till en medlemsstat som ansluter sig till detta protokoll,

träder detta i kraft nittio dagar efter dagen för deponeringen av dess

anslutningsinstrument, eller på dagen för ikraftträdandet av detta

protokoll, om detta ännu inte hunnit träda i kraft vid utgången av nämnda

period om nittio dagar.

ARTIKEL 6

Varje stat som blir medlem i Europeiska unionen och som ansluter sig

till Europolkonventionen i enlighet med artikel 46 i denna konvention

måste godkänna bestämmelserna i detta protokoll.

ARTIKEL 7

1. Varje medlemsstat som är fördragsslutande part får föreslå ändringar

av detta protokoll. Varje förslag till ändring skall överlämnas till

depositarien, som skall underrätta rådet om detta.

2. Ändringar skall beslutas av rådet som skall rekommendera att

medlemsstaterna antar dem i enlighet med sina respektive kon-

stitutionella bestämmelser.

3. De på detta sätt beslutade ändringarna träder i kraft i enlighet med

bestämmelserna i artikel 4.

ARTIKEL 8

1. Generalsekreteraren för Europeiska unionens råd skall vara

depositarie för detta protokoll.

2. Depositarien skall i Europeiska gemenskapernas officiella tidning

offentliggöra underrättelser, instrument och meddelanden som rör detta

protokoll

TILL BEVIS PÅ DETTA har undertecknade befullmäktigade ombud

undertecknat detta fördrag.

Utfärdat i en i ett enda original på danska, engelska, finska, franska,

grekiska, iriska, italienska, nederländska, portugisiska, spanska, svenska

och tyska språken, vilka texter är lika giltiga.

Förklaring till protokollet om förhandsavgörande av

Europeiska gemenskapernas domstol angående

tolkningen av Europolkonventionen

Konungariket Sverige godkänner Europeiska gemenskapernas domstols

behörighet att meddela förhandsavgöranden om tolkningen av Europol-

konventionen på de villkor som anges i artikel 2.2.b i protokollet, vilket

innebär att varje svensk domstol får begära att Europeiska gemen-

skapernas domstol meddelar ett förhandsavgörande i ett mål eller ärende

som uppkommit vid denna domstol och som rör tolkningen av Europol-

konventionen, när domstolen anser att ett sådant avgörande i frågan är

nödvändigt för att avgöra målet eller ärendet.

Lagrådsremissens lagförslag

Regeringen har följande förslag till lagtext.

1. Förslag till lag om rätt för svensk domstol att begära

förhandsavgörande från Europeiska gemenskapernas domstol i

vissa fall

Härigenom föreskrivs följande

En svensk domstol får begära förhandsavgörande från Europeiska

gemenskapernas domstol om tolkningen av en bestämmelse i en inter-

nationell överenskommelse som Sverige har tillträtt och som har ingåtts

inom ramen för Europeiska unionen i den omfattning som Sverige har

åtagit sig detta i förhållande till de övriga staterna. Om åtagandet innebär

en skyldighet för domstolar att begära förhandsavgörande, gäller detta.

Om en annan lag innehåller någon bestämmelse om svensk domstols

rätt eller skyldighet att begära förhandsavgörande från Europeiska

gemenskapernas domstol, gäller den bestämmelsen.

Regeringen ger i Svensk författningssamling till känna åtaganden

enligt första stycket och bestämmelser enligt andra stycket.

________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998.

2. Förslag till lag om ändring i lagen (1965:94) om

polisregister m.m.

Härigenom föreskrivs att 4 § lagen (1965:94) om polisregister m.m.

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 §1

På framställning av polis- eller

åklagarmyndighet i Danmark, Fin-

land, Island, Norge eller stat an-

sluten till internationella krimi-

nalpolisorganisationen eller av

denna organisation må rikspolis-

styrelsen eller, efter regeringens

bemyndigande, annan polismyn-

dighet förordna, att uppgift från

polisregister skall meddelas när det

fordras för utredning i brottmål

eller utlänningsärende. Efter rege-

ringens bemyndigande äger riks-

polisstyrelsen för sådant ändamål

meddela uppgift från polisregister

till polis- eller åklagarmyndighet i

annan stat.

På framställning av polis- eller

åklagarmyndighet i Danmark, Fin-

land, Island, Norge eller stat

ansluten till internationella krimi-

nalpolisorganisationen eller av

denna organisation må rikspolis-

styrelsen eller, efter regeringens

bemyndigande, annan polismyn-

dighet förordna, att uppgift från

polisregister skall meddelas när det

fordras för utredning i brottmål

eller utlänningsärende. Efter rege-

ringens bemyndigande äger riks-

polisstyrelsen för sådant ändamål

meddela uppgift från polisregister

till polis- eller åklagarmyndighet i

annan stat. Uppgift från polis-

register får vidare meddelas till en

utländsk myndighet eller en mellan-

folklig organisation om detta följer

av en internationell överenskom-

melse som Sverige efter riksdagens

godkännande har tillträtt.

I övrigt må, enligt föreskrifter som regeringen utfärdar, från polis-

register meddelas uppgift till myndighet i främmande stat om med-

borgare i den staten eller den som har hemvist där eller den som

uppenbarligen är att anse som internationell förbrytare.

På framställning av utländsk myndighet må i annat fall än förut sagts

meddelas uppgift från polisregister, om regeringen ger tillstånd därtill.

__________

Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer.

3. Förslag till lag om ändring i lagen (1991:435) med vissa

bestämmelser om internationellt samarbete på brottmåls-

området

Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1991:435) med vissa bestäm-

melser om internationellt samarbete på brottmålsområdet skall ha följan-

de lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §1

Har en svensk myndighet fått

upplysningar eller bevismaterial

från en främmande stat för att an-

vändas vid utredning av brott eller i

ett rättsligt förfarande med anled-

ning av brott och gäller på grund av

överenskommelse med den främ-

mande staten villkor som begränsar

möjligheten att utnyttja materialet,

skall svenska myndigheter följa

villkoren oavsett vad som annars är

föreskrivet i lag eller annan

författning.

Har en svensk myndighet fått

upplysningar eller bevismaterial

från en främmande stat för att

användas i underrättelseverksamhet

om brott, vid utredning av brott

eller i ett rättsligt förfarande med

anledning av brott och gäller på

grund av överenskommelse med

den främmande staten villkor som

begränsar möjligheten att utnyttja

materialet, skall svenska myndig-

heter följa villkoren oavsett vad

som annars är föreskrivet i lag eller

annan författning.

Bestämmelserna i första stycket gäller också ifråga om överens-

kommelse med en mellanfolklig organisation.

__________

Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer.

Lagrådet

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1997-05-13

Närvarande: f.d. regeringsrådet Bertil Voss, justitierådet Johan Munck,

regeringsrådet Karl-Ingvar Rundqvist.

Enligt en lagrådsremiss den 7 maj 1997 (Justitiedepartementet) har

regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1. lag om rätt för svensk domstol att begära förhandsavgörande från

Europeiska gemenskapernas domstol i vissa fall,

2. lag om ändring i lagen (1965:94) om polisregister m.m.,

3. lag om ändring i lagen (1991:435) med vissa bestämmelser om

internationellt samarbete på brottmålsområdet.

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kanslirådet Peter
[REDACTED_EFTERNAMN].

Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.

JUSTITIEDEPARTEMENTET

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 22 maj 1997

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],

Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet Freivalds

Regeringen beslutar proposition 1996/97:164 Europol.

 Senaste lydelse 1988:288.

1 Senaste lydelse 1992:1366.

1 Senaste lydelse 1988:288.

1 Senaste lydelse 1992:1366.

Prop. 1996/97:164

3

1

7

5

137

84

Prop. 1996/97:164

Bilaga 1

Prop. 1996/97:164

Bilaga 1

Prop. 1996/97:164

Bilaga 2

Prop. 1996/97:164

Bilaga 3

Prop. 1996/97:164

Bilaga 4

Prop. 1996/97:164

Bilaga 5

Prop. 1996/97:164

Bilaga 6

141

138

Prop. 1996/97:164

Bilaga 7

Prop. 1996:97/000

142

Prop. 1996/97:164

Bilaga 8

143

Prop. 1996/97:164