Bilaga 3

Fördelningspolitisk

redogörelse

Den regionala inkomstfördelningens utveckling

Bilaga 3

Fördelningspolitisk redogörelse

Den regionala inkomstfördelningens utveckling

Innehållsförteckning

Sammanfattning 5

1 Bakgrund 5

2 Sysselsättning och ekonomisk utveckling 5

3 Dataunderlag, mätmetoder och indelningar 6

4 Inkomstspridningen mellan regioner 7

4.1 Ekonomisk standard 7

4.2 Ekonomisk standard efter boendekostnader och

barnomsorgsutgifter 8

5 Befolkningsförändringarnas inverkan 9

6 Fördelningen av offentlig välfärdskonsumtion 10

7 Den kommunala inkomstspridningen 11

8 Sammanfattande kommentarer 12

Sammanfattning

I denna fördelningspolitiska redogörelse under-

söks om spridningen i ekonomisk standard mel-

lan olika regioner i landet har förändrats under

1990-talet. Huvudresultaten är följande.

 Trots ekonomisk kris, hög arbetslöshet,

budgetsanering och stor befolkningsom-

flyttning under 1990-talet finns det inga

tydliga tendenser till en ökad spridning i

ekonomisk standard mellan personer som

bor i olika delar av landet.

 Den ekonomiska standarden minskade

1991-1996 något mer för de som bor i till-

växtregioner som storstäder och högskole-

orter än för dem i småregioner och gles-

bygder, särskilt regioner som domineras av

offentlig sysselsättning. Enligt en fram-

skrivning till 1998 bedöms återhämtningen

i ekonomin delvis ha gynnat boende i områ-

den som drabbades hårdast 1991-1996.

 Det är relativt obetydliga skillnader

(5-8 procent) i ekonomisk standard efter

boendekostnad och barnomsorgsavgift

mellan boende i storstäder jämfört med

andra regioner och glesbygdskommuner.

 Befolkningsomflyttningar förklarar delvis

den förhållandevis svaga inkomstutveck-

lingen för Stockholmsområdet och andra

storstäder.

 Den ekonomiska välfärden i form av kon-

sumtion av offentliga välfärdstjänster (barn-

omsorg, utbildning, äldreomsorg) har ökat

mer i småregioner och glesbygder än i

storstäder och högskoleorter 1993-1997.

 Spridningen i genomsnittlig ekonomisk

standard mellan invånare i landets olika

kommuner har varit i stort sett oförändrad

under 1990-talet.

1 Bakgrund

Regionalpolitiken har till stor del fördelningspo-

litiska mål och syftar till att ge likvärdiga lev-

nadsvillkor för medborgarna i hela riket. Den så

kallade lilla regionalpolitiken omfattar framför

allt företagsstöd och särskilda stöd till glesbyg-

den. Den stora regionalpolitiken omfattar de

statliga bidrags- och skatteutjämningssystemen.

Därtill görs exempelvis insatser för kommuni-

kation, utbildning och kultur som riktas till vissa

regioner. De offentliga välfärdssystemens om-

fattning påverkar också sysselsättningen i olika

regioner. De sociala transfereringarna bidrar till

en jämn inkomstfördelning över hela landet.

Det senaste årtiondet har förutsättningarna

för den regionala utvecklingen förändrats genom

bl.a. EU-inträdet, en ökad global konkurrens,

ekonomisk kris med hög arbetslöshet och en

nödvändig budgetsanering. Omfattande regio-

nala satsningar har genomförts bl.a. på infra-

struktur och högskolor i hela landet.

Mot denna bakgrund är det angeläget att när-

mare granska hur fördelningen av den ekono-

miska välfärden i olika regioner har utvecklats

under 1990-talet. Analyserna har utarbetats av

fördelningspolitiska enheten vid Finansdeparte-

mentets ekonomiska avdelning med tekniskt

stöd från SCB:s program för inkomst- och för-

mögenhetsstatistik.

2 Sysselsättning och ekonomisk

utveckling

Den regionala sysselsättningen och arbetslös-

heten har naturligtvis ett betydande inflytande på

spridningen i inkomster i olika delar av landet.

NUTEK:s analyser visar att nedgången i syssel-

sättningen i början av 1990-talet var ganska jämn

i de olika regionerna. Under den ekonomiska

återhämtningen efter 1994 har skillnaderna ökat.

Stockholmsregionen med en stor andel privata

tjänster klarade sig avsevärt bättre särskilt under

senare år. Småregioner som ofta domineras av

offentlig sysselsättning klarade sig sämre och har

haft en svag utveckling även under senare år

Den ekonomiska utvecklingen i olika regioner

följs bl.a. i skatteunderlaget i kommuner, SCB:s

regionala räkenskaper och genom välfärdssta-

tistiken.

Inkomstutjämningen mellan kommuner och

mellan landsting baseras på den beskattningsbara

inkomsten per invånare. SCB redovisar årligen

statistik över skattekraften. Några utförligare

analyser av om spridningen i skatteunderlaget

ökar eller minskar görs i allmänhet inte.

I SCB:s regionala räkenskaper följs bruttore-

gionprodukten (BRP) årligen. Enligt NUTEK:s

senaste analys av statistiken har Stockholms-

regionen haft den högsta ekonomiska tillväxten

1985-1995, dock inträffade en viss nedgång

1993-1995. Även Göteborgsregionen klarade sig

något bättre under den ekonomiska krisen i

början av 1990-talet. Skillnaderna är dock ganska

små.

Utvecklingen av de genomsnittliga förvärvs-

inkomsterna (inkl. transfereringar, per capita

16 år eller äldre) tyder enligt NUTEK på att en

viss regional utjämning har skett under perioden

1991-1996. Småregioner och mindre centra har

haft en gynnsammare utveckling än Stockholms-

och Göteborgsregionen.

SCB:s undersökningar av levnadsförhållanden

(ULF) tyder på att de disponibla inkomsterna

justerade för försörjningsbörda i genomsnitt har

ökat i bl.a. norra glesbygden medan de har mins-

kat något i Stockholm 1990-1995. Andra indi-

katorer på ekonomisk utveckling pekar i delvis

motsatt riktning, exempelvis andelen med in-

komster under socialbidragsnormen.

3 Dataunderlag, mätmetoder och

indelningar

Redogörelsen i denna bilaga baseras i huvudsak

på bearbetningar av den så kallade LINDA-data-

basen (Longitudinell individdatabas). I den följs

inkomster m.m. för ca 300 000 personer och

deras hushållsmedlemmar varje år 1960-1996.

LINDA har nyligen byggts upp genom ett sam-

arbete mellan Uppsala Universitet, Riksförsäk-

ringsverket, Finansdepartementet och SCB med

särskild finansiering bl.a. från Forskningsråds-

nämnden och Samhällsvetenskapliga forsknings-

rådet. LINDA ger med sitt stora urval och panel

en mycket hög statistisk säkerhet i de föränd-

ringar som beräknas. SCB:s Inkomstfördel-

ningsundersökningar (HINK) bedöms ge för

osäkra skattningar vid indelning i regioner.

Undersökningen avser perioden 1991-1998.

Omläggningen av inkomststatistiken i samband

med skattereformen 1990-1991 gör det svårt att

jämföra med 1980-talet. För att kunna bedöma

utvecklingen under de senaste åren används det

storurval ur SCB:s inkomst- och förmögenhets-

register 1997 som utgör ett underlag till skatte-

prognoser. Från denna databas görs en fram-

skrivning till 1998. Resultaten visar således inte

den faktiska inkomstfördelningen utan en be-

dömning av det troliga utfallet.

Den ekonomiska standarden mäts enligt

gängse metoder i individernas genomsnittliga

disponibla inkomst som justerats för skillnader i

hushållens försörjningsbörda (Faktaruta 1).

LINDA:s uppgifter om hushållens sammansätt-

ning bygger på mantalsskrivningen och har där-

för olika begränsningar. Det saknas bl.a. uppgif-

ter om faktiskt samboende varför man tvingas

använda deklarationsuppgifterna om vilka som är

samboende och likställda med gifta (har varit

gifta eller har eller har haft gemensamma barn). I

LINDA underskattas särskilt antalet faktiskt

samboende utan barn och kvalitén kan variera

över tiden. Trots detta bedöms en justering för

försörjningsbörda med hjälp av hushållsuppgif-

terna i LINDA ge en mindre missvisande be-

skrivning av den faktiska utvecklingen än utan

justering.

Landet kan delas in geografiskt, efter befolk-

ningstäthet eller efter ekonomiska förhållanden

och näringsstruktur, eller kombinationer därav.

Varje indelning har sina fördelar och brister,

ingen indelning ger en fullständig bild av tren-

derna i olika delar av landet. I följande analyser

används därför flera kompletterande indelningar

som tar hänsyn till läge, ekonomisk struktur

och/eller arbetsmarknadsförhållanden.

Faktaruta 1

Disponibel inkomst: Hushållets totala inkomster

från arbete, kapital och transfereringar minus

betald skatt, givet underhållsbidrag samt återbe-

talning av studiemedel och socialbidrag. Erhållna

studiemedel betraktas som transferering.

Ekonomisk standard: Hushållens disponibla

inkomst justerad för försörjningsbörda i 1998 års

priser.

Justering för försörjningsbörda: Den disponibla

inkomsten divideras med hushållets samman-

lagda konsumtionsvikt ("konsumtionsenheter").

Ensamboende ges vikten 1,16, samboende vuxna

1,92, barn i åldern 0-3 år 0,56, 4-10 år 0,66,

11-17 år 0,76. Vikterna baseras på Socialstyrel-

sens tidigare normer för socialbidrag.

Median: 50 procent av befolkningen har lägre

inkomster än medianinkomsten.

Riksområden : Riksområden är en geografisk

indelning av landet i åtta delar. Indelningen tar

inte hänsyn till strukturella skillnader på arbets-

marknaden, i ekonomiska och andra förhållan-

den mellan landsbygd och stad inom det geogra-

fiska området.

Regionfamiljer: Baseras på NUTEK:s indel-

ning av kommunerna i 81 lokala arbetsmark-

nadsregioner (LA-regioner). Kommunerna sam-

manförs i grupper med utgångspunkt i statistik

om pendlingsresor, avstånd och arbetsmark-

nadens styrka. LA-regionerna sammanförs sedan

i sex regionfamiljer efter produktionsförutsätt-

ningarna med hänsyn till befolkning, företagar-

andel, eftergymnasial utbildning, avstånd till

kommuncentrum resp. till högskoleort. De sex

regionfamiljerna är inte geografiskt samlade och

innehåller strukturella skillnader.

Kommungrupper: Kommunförbundets indel-

ning av kommuner som bygger på folkmängd,

läge, befolkningstäthet och näringsstruktur.

Varje grupp innehåller kommuner från olika

delar av landet men strukturen är relativt homo-

gen.

4 Inkomstspridningen mellan

regioner

Syftet med följande kartläggning är att ge en

översiktlig bild av spridningen i ekonomisk stan-

dard mellan personer som bor i olika regioner i

landet under 1990-talet. Några analyser av vilka

faktorer som förklarar förändringar över tiden

görs inte.

4.1 Ekonomisk standard

Trots ekonomisk kris, arbetslöshet och budget-

sanering finns det inga tydliga tendenser till en

ökad spridning i ekonomisk standard mellan per-

soner som bor i olika delar av landet.

Den geografiska indelningen i s.k. riksområ-

den visar att under 1991-1996 minskade den

ekonomiska standarden något kraftigare bland

de som bor i Stockholmsområdet och Östra

Mellansverige än i andra områden (tabell 4.1).

De som bor i Norra Mellansverige och Mellersta

Norrland hade lägre standardminskningar än

andra regioner. Framskrivningen till 1998 tyder

på att den ekonomiska återhämtningen under

senare år har varit något mer gynnsam för perso-

ner i Stockholmsområdet och något mindre för

de som bor i Norrland. Sammantaget finns det

emellertid en tendens till utjämning mellan riks-

områden med relativt hög ekonomisk standard

och andra områden med lägre standard.

Indelningen efter bl.a. arbetsmarknadens

egenskaper i s.k. regionfamiljer visar att personer

i tillväxtregioner som storstadsområden och hög-

skoleregioner i genomsnitt hade den största

minskningen av den ekonomiska standarden

1991-1996. Personer i småregioner med hög an-

del offentlig sysselsättning klarade sig bäst.

Framskrivningen till 1998 tyder på att inkoms-

terna för de som bor i regioner som drabbades

mest av standardminskningar har återhämtat sig

något bättre. Den sammantagna bilden är en

ganska oförändrad spridning mellan region-

familjerna under 1990-talet.

Tabell 4.1 Individernas disponibla inkomst justerad för

försörjningsbörda i olika regioner 1991-1998. 1998 års

priser. Medianer

Område

1991

1996

Föränd-

ring, %

1991/96

Fram-

skriv-

ning

1996/98

Hela riket

92 900

86 400

-7,0

3,2

Riksområden

Stockholms län

104 200

95 600

-8,3

4,0

Östra Mellansverige

91 900

85 100

-7,4

3,4

Småland m öarna

87 600

82 300

-6,1

2,9

Sydsverige

92 000

85 700

-6,8

3,0

Västsverige

91 700

85 600

-6,7

3,1

Norra Mellansverige

88 300

83 400

-5,5

2,7

Mellersta Norrland

89 400

84 300

-5,7

2,4

Övre Norrland

91 500

85 200

-6,9

2,5

Regionfamiljer

Storstadsregioner

99 800

91 600

-8,2

3,8

Universitets- o hög-

skoleregioner

92 100

85 400

-7,3

3,3

Regionala centra

90 200

84 500

-6,3

2,7

Sekundära centra

88 200

82 700

-6,2

3,5

Småregioner, privat

sysselsättning

87 700

82 300

-6,2

3,0

Småregioner, offentlig

sysselsättning

85 000

80 600

-5,2

2,2

Kommungrupper

Storstäder

99 100

90 700

-8,5

3,2

Förortskommuner

104 300

95 900

-8,1

4,3

Större städer

93 500

86 600

-7,4

3,1

Medelstora städer

90 200

84 600

-6,2

3,2

Industrikommuner

88 700

83 700

-5,6

3,4

Landsbygdskommuner

83 200

78 400

-5,8

2,5

Glesbygdskommuner

83 200

79 000

-5,0

2,9

Övr större kommuner

88 800

82 700

-6,9

3,0

Övr mindre kommuner

87 300

82 000

-6,1

2,5

Källa: LINDA samt storurval från Inkomst- och förmögenhetsstatistiken,

Finansdepartementets beräkningar

Indelningen i kommungrupper bekräftar de ten-

denser som visas av den geografiska och arbets-

marknadsrelaterade indelningen. Minskningen i

ekonomisk standard 1991-1996 var betydligt

större för personer i storstäder och förortskom-

muner jämfört med dem i exempelvis glesbygds-

och landsbygdskommuner. Även i medelstora

städer och glesbygdskommuner har utvecklingen

varit något mindre ogynnsam. Återhämtning

fram till 1998 har delvis utjämnat skillnaderna

men sammantaget har storstäder haft en något

mindre gynnsam utveckling.

4.2 Ekonomisk standard efter boende-

kostnader och barnomsorgsutgifter

Enbart jämförelser av justerade disponibla in-

komster mellan personer som bor i olika delar av

landet kan ge en delvis vilseledande bild av den

ekonomiska välfärden. Det kan finnas betydande

regionala skillnader i konsumtion och priser. I

vissa regioner kan den ekonomiska standarden

reduceras av jämförelsevis höga resekostnader,

matpriser osv., i andra delar är boendekostnader,

offentliga avgifter osv. förhållandevis höga.

Den "osynliga" eller informella ekonomin kan

också variera i omfattning. Egenproduktion, byte

av tjänster etc. kan vara vanligare i vissa delar av

landet medan möjligheten att konsumera sub-

ventionerad kultur, högre utbildning o.dyl. är

högre i andra delar.

Underlaget för att ta hänsyn till sådana skill-

nader är emellertid svagt eller obefintligt. Det

finns ingen statistik som entydigt visar att boen-

dekostnaderna skulle ha ökat betydligt mer i

storstadsregioner än i mindre regioner. Både

SCB:s Inkomstfördelningsundersökningar

(HINK) och Bostads- och hyresundersökningar

(BHU) tyder på att ökningarna varit ganska lika

1991-1995/96. Undersökningar av regionala

prisskillnader på andra varor och tjänster saknas.

Omfattningen av och förändringar i den infor-

mella ekonomin är mycket svåra att mäta.

I HINK finns det emellertid uppgifter om

hushållens boende- och barnomsorgsutgifter.

Om dessa basutgifter frånräknas de disponibla

inkomsterna enligt LINDA visar det sig att

skillnaderna i ekonomisk standard mellan de som

bor i olika regioner i genomsnitt är ganska obe-

tydliga. Enligt den geografiska indelningen har

storstadsboende endast ca åtta procent högre

köpkraft än de som bor i Norrlands kommuner

(tabell 4.2). De andra regionala indelningarna ger

liknande små skillnader.

Jämförelsen har naturligtvis begränsningar.

Det beaktas inte att samma boendekostnad

oftast innebär en lägre boendestandard i stor-

stadsområden än i andra delar av landet, ej heller

förmögenhetsutvecklingen i olika regioner.

Tabell 4.2 Individernas disponibla inkomst justerad för

försörjningsbörda efter boendekostnader och barnomsorgs-

avgifter 1996. 1998 års priser. Medianer

Område

Kronor

 Index

(Sverige=100)

Hela riket

61 600

100

Riksområden

Stockholms län

66 300

108

Östra Mellansverige

60 900

99

Småland m öarna

60 200

98

Sydsverige

61 200

99

Västsverige

60 700

99

Norra Mellansverige

60 200

98

Mellersta Norrland

61 900

100

Övre Norrland

61 400

100

Regionfamiljer

Storstadsregioner

63 700

103

Universitets- o högskoleregioner

61 200

99

Regionala centra

61 000

99

Sekundära centra

60 900

99

Småregioner, privat sysselsättning

60 500

98

Småregioner, offentlig sysselsättning

58 600

95

Kommungrupper

Storstäder

62 000

101

Förortskommuner

67 100

109

Större städer

61 600

100

Medelstora städer

61 300

100

Industrikommuner

61 900

100

Landsbygdskommuner

57 600

94

Glesbygdskommuner

58 000

94

Övr större kommuner

60 700

99

Övr mindre kommuner

59 500

97

Källa: LINDA, HINK SCB, Finansdepartementets beräkningar

5 Befolkningsförändringarnas

inverkan

Den regionala inkomstspridningen påverkas av

förändringar i befolkningens sammansättning.

Sedan årtionden ökar befolkningen i storstads-

regioner, universitets- och högskoleregioner och

i vissa andra regionala centra. I småregioner

minskar befolkningen. Under de senaste åren har

tendensen till minskad befolkning i småregioner

förstärkts och berör även många regionala

centra.

Sedan länge har ungdomar och kvinnor ofta valt

att flytta till storstadsområdena där det finns

bättre tillgång till jobb. Under vissa perioder av

1980- och 1990-talen har denna utveckling enligt

NUTEK dolts av höga födelsetal och ett stort

antal invandrare som genom invandringspoliti-

ken utplacerades i hela landet. Nu när födelse-

talen och invandringen minskar och många in-

vandrare väljer att flytta till storstadsregionerna

blir de underliggande tendenserna synligare.

Under år 1997 hade 70 procent av kommu-

nerna ett utflyttningsöverskott och folkmängden

minskade i 210 kommuner. De yngsta minskar

mest i utflyttningskommuner men ökar mest i

inflyttningskommuner.

Den relativt stabila regionala inkomstsprid-

ningen under 1990-talet kan dölja förändringar

som beror på flyttningar mellan kommuner och

skillnader i befolkningsutveckling. För att un-

dersöka hur befolkningsutvecklingen påverkat

trenden i den regionala inkomstspridningen har

en standardvägning genomförts med avseende på

ålder. Den innebär förenklat att man undersöker

hur inkomstutvecklingen skulle ha varit i res-

pektive region om ålderssammansättningen inte

hade förändrats.

Resultaten visar att förändringarna i regioner-

nas ålderssammansättning i allmänhet har haft en

obetydlig inverkan. Utan dessa förändringar

skulle skillnaderna mellan riksområden ha mins-

kat ytterligare något 1991-1996. Stockholms-

området skulle haft en något sämre utveckling

medan storstäder i allmänhet hade haft en något

mindre negativ trend. Det gäller även glesbygds-

kommuner och vissa andra mindre kommuner.

Standardvägningen förändrar dock resultaten

endast med några tiondels procentenheter.

Ett annat sätt att analysera hur omflyttningen

har påverkat den ekonomiska standardutveck-

lingen i regionerna är att jämföra inkomstut-

vecklingen för de personer som bott kvar i re-

gionen under hela perioden med utvecklingen

för samtliga personer inom regionen dvs. inklu-

sive de som flyttat till eller från regionen. De

skillnader som visas kan delvis tolkas som effek-

terna av omflyttningen. I tabell 5.1 visas att skill-

naderna i förändring av den ekonomiska stan-

darden 1991-1996 var mindre för personer som

bott kvar hela perioden än för samtliga personer.

Skillnaderna var störst i storstadsområden och

andra tätorter. Detta pekar på att omflyttningen

delvis förklarar varför dessa regioner hade en

något sämre utveckling under perioden. Den

något svagare utvecklingen för Stockholms-

området beror exempelvis delvis på att personer

med relativt låga inkomster flyttat in från andra

delar av landet. Inverkan av andra faktorer som

exempelvis skillnader i utbildningsnivå har inte

analyserats.

Tabell 5.1 Förändring av disponibel inkomst justerad för

försörjningsbörda 1991-1996 för personer som bor kvar i

regionen jämfört med för samtliga personer vid periodens

början resp. slut. 1998 års priser.

Område

Ej

flyttat

Samtliga

Diffe-

rens

Andel ej

flyttat

Riksområden

-6,1

-7,0

-0,9

89

Stockholms län

-6,6

-8,3

-1,7

89

Östra Mellansverige

-6,2

-7,4

-1,2

89

Småland m öarna

-5,4

-6,1

-0,7

88

Sydsverige

-5,9

-6,8

-0,9

91

Västsverige

-5,9

-6,7

-0,8

91

Norra Mellansverige

-5,5

-5,5

0

89

Mellersta Norrland

-5,6

-5,7

-0,1

88

Övre Norrland

-6,3

-6,9

-0,6

90

Regionfamiljer

-6,1

-7,0

-0,9

88

Storstadsregioner

-6,5

-8,2

-1,7

90

Universitets- o högskole-

regioner

-6,1

-7,3

-1,2

88

Regionala centra

-5,8

-6,3

-0,6

88

Sekundära centra

-5,7

-6,2

-0,6

85

Småregioner, privat

sysselsättning

-6,2

-6,2

0,1

85

Småregioner, offentlig

sysselsättning

-5,6

-5,2

0,5

86

Kommungrupper

-6,0

-7,0

-1,0

84

Storstäder

-6,4

-8,5

-2,0

80

Förortskommuner

-6,4

-8,1

-1,7

83

Större städer

-5,9

-7,4

-1,5

87

Medelstora städer

-5,7

-6,2

-0,6

85

Industrikommuner

-5,1

-5,6

-0,6

85

Landsbygdskommuner

-5,9

-5,8

0,1

84

Glesbygdskommuner

-5,6

-5,0

0,6

84

Övr större kommuner

-6,4

-6,9

-0,5

85

Övr mindre kommuner

-6,1

-6,1

0,0

83

Källa: LINDA, Finansdepartementets beräkningar

6 Fördelningen av offentlig

välfärdskonsumtion

Till den ekonomiska välfärden bör man egent-

ligen också räkna värdet av den individuella kon-

sumtionen av offentliga tjänster. Ett huvudmotiv

för subventionerna av offentliga tjänster är att ge

alla medborgare oavsett social ställning, ekono-

miska förhållanden och bostadsort, lika tillgång

till skola, vård och omsorg. Kostnadsutjäm-

ningen i utjämningssystemet för kommuner och

landsting syftar till att ge alla kommuner likvär-

diga ekonomiska förutsättningar att ge sina invå-

nare god service oberoende av inkomstförhållan-

den och opåverkbara strukturella kostnader.

SCB och Svenska kommunförbundet beräk-

nar årligen vad skilda verksamheter kostar i lan-

dets olika kommuner. För att få en indikator på

värdet av konsumtionen av de viktigaste väl-

färdstjänsterna har för varje kommun summerats

nettokostnaderna för barnomsorg, grundskola,

gymnasium samt handikapp- och äldreomsorg

och beräknats per invånare.

Under perioden 1993-1997 har detta kon-

sumtionsvärde minskat mer i Stockholmsområ-

det och Sydsverige än i andra delar av landet

(tabell 6.1). Indelningen i regionfamiljer visar en

liknande bild. Minskningen har varit starkare i

storstads- och högskoleregioner medan exem-

pelvis konsumtionsvärdet ökat i småregioner

som domineras av offentlig sysselsättning. Störst

ökning har inträffat i glesbygdskommuner. För-

ändringarna i befolkningen, dvs. sammanlagt

antal barn i barnomsorg, i åldern 7-19 år och

antal personer 65 år och äldre, visar inget tydligt

samband med ändringen i värdet av konsum-

tionen.

Tabell 6.1 Konsumtionsvärde av barnomsorg, grundskola,

gymnasieskola och äldreomsorg per invånare år 1993-

1997. Andel barn i barnomsorg, ungdomar i åldern 7-19 år

samt personer 65 år och äldre av befolkningen. 1998 års

priser. Medelvärden

Område

Konsum-

tions-

värde

1997

För-

ändring

1993/97

Andel av

befolk-

ningen

1997, %

För-

ändring

1993/97,

%

Hela riket

19 700

-2,7

42,3

4,9

Riksområden

Stockholms län

19 100

-6,5

39,6

5,1

Östra Mellansverige

19 200

-2,3

42,9

5,2

Småland m öarna

20 400

0,4

44,5

4,8

Sydsverige

18 100

-6,3

42,2

3,8

Västsverige

19 300

0,6

42,1

5,3

Norra Mellansverige

21 100

-1,4

44,2

5,7

Mellersta Norrland

22 600

-0,5

43,6

3,4

Övre Norrland

23 600

-1,0

42,3

5,4

Regionfamiljer

Storstadsregioner

18 600

-5,3

40,1

5,2

Universitets- o hög-

skoleregioner

19 200

-2,8

42,4

4,5

Regionala centra

20 300

-1,3

43,2

4,7

Sekundära centra

20 700

0,6

45,0

5,3

Småregioner, privat

sysselsättning

22 300

-0,4

44,6

5,7

Småregioner, offentlig

sysselsättning

23 100

1,9

45,9

5,7

Kommungrupper

Storstäder

19 000

-4,9

38,7

1,5

Förortskommuner

18 100

-6,6

40,5

8,9

Större städer

19 200

-4,2

41,4

4,1

Medelstora städer

20 100

-1,6

43,8

5,9

Industrikommuner

20 400

0,3

44,3

5,7

Landsbygdskommuner

21 100

1,2

46,0

4,6

Glesbygdskommuner

25 000

6,2

47,1

5,0

Övr större kommuner

20 800

-0,7

44,7

5,6

Övr mindre kommuner

21 600

4,0

45,0

5,5

Källa: SCB, Svenska kommunförbundet, Finansdepartementets beräkningar

Dessa beräkningar ger bara en ungefärlig bild av

utvecklingen. Betydande delar av den offentliga

konsumtionen ligger utanför måttet, t.ex. hälso-

och sjukvård, högre utbildning, individ- och

familjeomsorg osv. Vissa skillnader i redovis-

ningsmetoder före 1995 och omläggningen detta

år gör det något osäkert att jämföra nivåer före

och efter.

De disponibla inkomsterna säger inte allt om vil-

ken konsumtionsstandard man har i olika regio-

ner. Värdet av den offentliga konsumtionen

säger inte heller allt om kvalitén i de offentliga

tjänsterna eftersom det kan finnas skillnader i

produktionskostnader mellan olika delar av

landet.

Resultaten tyder dock på att bilden av en

ganska jämn fördelning av ekonomisk standard

mellan regionerna och tendenser till utjämning

under 1990-talet troligen skulle förstärkas om

man bättre kunde beakta värdet av offentliga

välfärdstjänster.

7 Den kommunala

inkomstspridningen

Den regionala inkomstspridningen kan dölja för-

ändringar som sker inom regioner eller mellan de

rikaste och de fattigaste delarna av landet.

Inkomstutveckling för dem som bor i kommu-

ner med liten befolkning kan synas dåligt när

man beskriver förändringarna för stora grupper

av kommuner.

Ett sätt att undersöka detta är att jämföra

genomsnittsinkomsterna i enskilda kommuner.

Har klyftan ökat eller minskat mellan de kom-

muner vars befolkning har högst ekonomisk

standard och de kommuner vars invånare har

lägst?

Det finns inga etablerade metoder för sådana

analyser. De flesta metoder avser främst att stu-

dera om regioners ekonomiska utveckling kon-

vergerar eller divergerar över tiden. I det följande

har en praktisk ansats valts, nämligen att analy-

sera kommunerna på samma sätt som man nor-

malt undersöker fördelningen bland hushåll och

individer.

Ett mått på spridningen är kvoten mellan den

genomsnittliga ekonomiska standarden bland

den tiondel kommuner med högst standard och

den tiondel med lägst. Denna kvot visar att skill-

naden i genomsnittsinkomst är ca 20 procent.

Kvoten varierar under 1990-talet med det finns

ingen trend till ökad spridning.

En beräkning av den så kallade Gini-koefficien-

ten för den genomsnittliga justerade disponibla

inkomsten i varje kommun åren 1984-1996 visar

en mycket stabil utveckling (diagram 7.1). Trots

en viss ökning av inkomstspridningen bland

hushåll 1984-1990 finns ingen motsvarande

ökning av spridningen mellan kommunerna.

Kurvorna bryts 1990-1991 på grund skatte-

reformen. Den högre Gini-koefficienten efter

1991 beror främst på att inkomster mäts bättre

efter reformen. Inte heller under perioden

1991-1998 visas någon tydlig ökning av inkomst-

spridningen.

Diagram 7.1 Den kommunala inkomstspridningen (Gini-

koefficienten) 1984-1998

Faktaruta 2

Gini-koefficient: Det vanligaste måttet på ojämn-

heten i inkomstfördelningen som antar värdet 0

när inkomsten är lika för alla och värdet 1 vid

maximal ojämnhet, dvs. när en kommun får alla

inkomster. Koefficienten är mest känslig för vad

som händer i mitten av fördelningen.

8 Sammanfattande kommentarer

Det finns en oro för att den ekonomiska krisen,

den höga arbetslösheten, budgetsaneringen och

befolkningsomflyttningen har medfört växande

regionala inkomstklyftor.

Åtskilliga mätare på den ekonomiska utveck-

lingen, exempelvis bruttoregionalprodukt och

taxerade inkomster för olika regioner och kom-

muner, pekar också på att skillnaderna har ökat

mellan rika och fattiga delar i Sverige under

1990-talet. Många drar därmed den slutsatsen att

det är mycket stora skillnader i inkomster mellan

regionerna.

Denna analys som baseras på individernas dis-

ponibla inkomster justerade för försörjnings-

börda visar dock att utjämningen av ekonomisk

standard mellan regioner är mycket effektiv. Om

man tar hänsyn till basutgifter för boende och

barnomsorg är det ganska obetydliga skillnader i

ekonomisk standard mellan boende i storstads-

områden och i Norrland, småregioner och gles-

bygdskommuner. Den ekonomiska välfärden i

form av konsumtionen av kommunala välfärds-

tjänster förefaller också vara mycket jämnt för-

delad över landet. Det finns inga tydliga tenden-

ser till ökade regionala inkomstklyftor.

 Regioner, med relativt liten befolkning i förvärvsaktiv ålder, som är

geografiskt utspridd, få med högre utbildning och få företagare.

 Småföretag och regioner i Sverige 1998 - med ett tillväxtperspektiv för

hela landet. NUTEK B 1998:10.

 Välfärd och ojämlikhet i 20-årsperspektiv 1975-1995. SCB Levnads-

förhållanden rapport 91.

 Indelningen av kommunerna i Riksområden baseras på län.

 För en redovisning av hur kommunerna är indelade i regionfamiljer, se

NUTEK rapport R 1998:6

 Kommungruppernas indelning framgår av Vad kostar verksamheten i

din kommun? , SCB och Svenska kommunförbundet.

 Vad kostar verksamheten i Din kommun? SCB och Svenska

kommunförbundet.

 Överföringen av vissa delar av den psykiatriska vården från landstingen

till kommunerna 1995-1996 har beaktats genom att utgifterna för

handikapp- och äldreomsorg i varje kommun justerats med beräknad

erhållen skattekompensation.

PROP. 1998/99:100 BILAGA 3

PROP. 1998/99:100 BILAGA 3

2

11