Prop.

1993/94:184

Regeringens proposition

1993/94:184

Försöksverksamhet med intensivövervakningProp.

med elektronisk kontroll 1993/94:184

_____________________________________________________________________

___________

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 10 mars 1994

Carl[REDACTED_EFTERNAMN]

 Gun[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Justitiedepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

Utgångspunkten för de överväganden och förslag som redovisas i

propositionen är

att det är angeläget att finna alternativ till fängelse och att den

elektroniska

övervakningsteknik som numera finns är av stort intresse i det

sammanhanget. Mot

den bakgrunden föreslås i propositionen en försöksverksamhet med

intensivövervakning med elektronisk kontroll. Försöksverksamheten

syftar till

att bl.a. ge underlag för Straffsystemkommitténs överväganden i fråga

om

intensivövervakning med elektronisk kontroll bör införas i Sverige.

Försöksverksamheten bör vidare kunna ge kunskap om hur elektronisk

övervakningsteknik fungerar under svenska förhållanden och om hur

kriminalvårdens arbetsformer i en verksamhet av detta slag bör

utformas.

 Enligt lagförslaget i propositionen skall fängelsestraff på högst

två månader

i vissa fall kunna verkställas utanför anstalt i form av

intensivövervakning med

elektronisk kontroll. En förutsättning för sådan verkställighet skall

vara att

den dömde är bosatt inom något av verksamhetsområdena för

frivårdsmyndigheterna

i Karlskoga, Luleå, Malmö Norra, Malmö Södra, Norrköping eller

Sundsvall.

Försöksverksamheten kommer att bedrivas under ledning av

frivårdsmyndigheterna.

 Ett av motiven bakom försöksverksamheten är att finna en form för

den

straffrättsliga reaktionen som är i princip lika ingripande som

verkställighet i

anstalt men som inte är förknippad med de risker för negativa

effekter avseende

den enskildes utveckling som ett fängelsestraff kan medföra.

 Enligt lagförslaget kommer den dömde att vara förbjuden att lämna

sin bostad

annat än för vissa av frivårdsmyndigheten bestämda ändamål och på

särskilt

angivna tider. Sådana ändamål kan vara arbete, studier, behandling,

deltagande i

kriminalvårdens programverksamhet eller kontakter med

frivårdsmyndigheten.

Efterlevnaden av förbudet kommer under hela verkställighetstiden att

kon-

trolleras med elektroniska hjälpmedel. Denna kontroll får avse också

att den

dömde fullständigt avhåller sig från alkohol. Om det är motiverat med

hänsyn

till den dömdes möjligheter att erhålla inkomst under

verkställigheten utanför

anstalt skall han betala en avgift på femtio kronor per dag som

verkställigheten

skall pågå. Vid misskötsamhet tas den dömde in på

kriminalvårdsanstalt för att

där undergå fortsatt verkställighet av straffet.

 Försöksverksamheten föreslås pågå i två år. Avsikten är att den

skall påbörjas

sommaren 1994.

 Prop.

1993/94:184

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut.............................. 4

2 Lagtext.................................................. 4

3 Ärendet och dess beredning............................... 9

 3.1Lagrådet.............................................. 9

4 Allmän motivering........................................ 10

 4.1En försöksverksamhet bör inledas...................... 10

 4.2Närmare om försöksverksamheten........................ 13

 4.2.1En verkställighetsfråga.......................... 13

 4.2.2Korttidsdömda på vissa orter bör omfattas av för-

 söksverksamheten................................. 15

 4.2.3Stora krav bör ställas på den dömde.............. 18

 4.2.4Sträng reaktion vid misskötsamhet................ 24

 4.3Förfarandet under försöksverksamheten................. 25

 4.3.1Kriminalvårdsstyrelsen beslutar om intensivöver-

 vakning med elektronisk kontroll................. 25

 4.3.2Frivårdsmyndigheten leder försöksverksamheten.... 26

 4.3.3Övervakningsnämnden beslutar om reaktion vid miss-

 skötsamhet....................................... 27

 4.4Ikraftträdande m.m.................................... 28

5 Genomförande av försöksverksamheten...................... 29

6 Kostnadsfrågor........................................... 30

7 Utvärdering av försöksverksamheten....................... 31

8 Specialmotivering........................................ 32

Bilaga 1 Promemorians beskrivning av olika tekniska hjälp-

 medel vid intensivövervakning..................... 53

 Promemorians redogörelse för intensivövervakning

 med elektronisk kontroll i Förenta staterna....... 56

Bilaga 2 Promemorians lagtext.............................. 61

Bilaga 3 Lagrådsremissens lagförslag....................... 65

Bilaga 4 Lagrådets yttrande................................ 69

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 10 mars

1994....................................................... 73

Rättsdatablad...............................................74

 Prop.

1993/94:184

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

 antar regeringens förslag till lag om försöksverksamhet med

intensiv-

 övervakning med elektronisk kontroll.

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

Förslag till lag om försöksverksamhet med intensivövervakning med

elektronisk

kontroll

 Härigenom föreskrivs följande.

Lagens tillämpningsområde, m.m.

1 Denna lag är tillämplig vid verkställighet av dom på fängelse,

dock inte

fängelse som ådömts enligt 28 kap. 3 brottsbalken, om den dömde

skall undergå

fängelse i högst två månader och har sin bostad inom något av verk-

samhetsområdena för frivårdsmyndigheterna i Karlskoga, Luleå, Malmö

Norra, Malmö

Södra, Norrköping eller Sundsvall.

2 I fall som avses i 1 får, på ansökan av den dömde, beslutas

att

fängelsestraffet skall verkställas utanför anstalt. En ansökan får

inte

bifallas om den dömde är häktad eller intagen i kriminalvårdsanstalt

av någon

annan anledning än för verkställighet av det straff som ansökan avser

eller om

särskilda skäl annars talar mot verkställighet utanför anstalt.

 Beträffande verkställigheten utanför anstalt skall, i stället för

bestämmel-

serna i 26 kap. 5_24 brottsbalken och lagen (1974:203) om

kriminalvård i

anstalt, gälla vad som föreskrivs i denna lag.

 Verkställigheten utanför anstalt bedrivs under ledning av

frivårdsmyndig-

heterna i Karlskoga, Luleå, Malmö Norra, Malmö Södra, Norrköping och

Sundsvall.

Formerna för verkställigheten

3 Verkställigheten utanför anstalt sker i form av

intensivövervakning i

förening med ett förbud för den dömde att vistas utanför bostaden

annat än på

särskilt angivna tider och för bestämda ändamål såsom förvärvsarbete,

utbildning, vård, nödvändiga inköp och liknande. Efterlevnaden av

förbudet skall

kontrolleras med elektroniska hjälpmedel.

4 Den dömde skall under verkställigheten utanför anstalt iaktta

skötsamhet,

efter förmåga söka försörja sig samt i övrigt rätta sig efter vad som

åligger

honom enligt denna lag och enligt föreskrift som meddelats med stöd

av lagen.

Han skall avhålla sig från alkohol och andra beroendeframkallande

medel.

 Den dömde är, om inte annat föranleds av medicinska eller liknande

skäl,

skyldig att under verkställigheten på anmaning lämna blod-, urin-

eller ut-

andningsprov för kontroll av att han inte är påverkad av

beroendeframkallande

medel. Elektroniska hjälpmedel får användas för att kontrollera att

den dömde

avhåller sig från alkohol.

5 Den dömde skall betala en avgift, om det är motiverat med hänsyn

till hans

möjligheter att erhålla inkomst under verkställigheten utanför

anstalt.

 Avgiften uppgår till femtio kronor per dag som verkställigheten

skall pågå.

Avgiften skall betalas i förskott och tillfaller staten.

6 Frivårdsmyndigheten skall under den tid verkställigheten utanför

anstalt

pågår utöva tillsyn över den dömde och fortlöpande hålla sig

underrättad om hans

förhållanden.

 Frivårdsmyndigheten kan vid behov förordna en eller flera personer

att biträda

vid tillsynen.

7 Den dömde skall under verkställigheten utanför anstalt hålla

frivårds-

myndigheten underrättad om förhållanden som har betydelse för

verkställigheten,

på kallelse inställa sig hos myndigheten och i övrigt enligt

myndighetens

anvisningar upprätthålla förbindelse med denna. I den mån

frivårdsmyndigheten

har bestämt det, gäller vad som nu sagts om myndigheten även den som

förordnats

att biträda vid tillsynen.

8 Vid verkställighet utanför anstalt skall särskilda föreskrifter

meddelas om

vad den dömde har att iaktta. Sådana föreskrifter skall avse

 1. vilken bostad den dömde skall ha under verkställighetstiden,

 2. vad som skall gälla i fråga om arbetsanställning, annan

förvärvsverksamhet,

utbildning eller annan sådan sysselsättning,

 3. under vilka tider och för vilka ändamål den dömde tillåts att

vistas utan-

för bostaden,

 4. det sätt på vilket den dömde skall hålla kontakt med

frivårdsmyndigheten

och den som förordnats att biträda vid tillsynen enligt 7 och

omfattningen av

kontaktskyldigheten och

 5. det belopp som den dömde skall betala enligt 5 och när

betalning skall

ske.

 Särskild föreskrift får också avse läkarvård, nykterhetsvård eller

annan vård

eller behandling eller deltagande i särskilt anordnade program eller

verk-

samheter som med hänsyn till den dömdes förhållanden framstår som

lämpliga.

Beslut om lagens tillämpning, m.m.

9 Kriminalvårdsstyrelsen prövar på skriftlig ansökan av den dömde

frågan, om

denne skall få undergå verkställighet av dom på fängelse utanför

anstalt.

Styrelsen får föreskriva att frågan i stället skall prövas av en

region-

myndighet. Har ett beslut fattats av en regionmyndighet får det

ändras av

styrelsen. Den som beslutet angår får påkalla styrelsens prövning, om

beslutet

gått honom emot.

 Kriminalvårdsstyrelsens beslut får överklagas hos allmän

förvaltnings-

domstol.

 Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

10 Frivårdsmyndigheten skall verka för att dömda som avses i 1

informeras

om innehållet i denna lag och ombesörja den utredning som behövs för

prövningen

av en ansökan enligt 9 .

 Prop.

1993/94:184

11 Har den dömde ansökt om att få undergå verkställighet av dom på

fängelse

utanför anstalt, får han inte tas in i en kriminalvårdsanstalt för

att påbörja

verkställigheten innan ansökan slutligt prövats. Den dömde får dock

dessförinnan

tas in i en kriminalvårdsanstalt för verkställighet av straffet, om

 1. ansökan har gjorts efter den dag han enligt föreläggande som

avses i 10

första stycket lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m. senast

skulle ha

inställt sig vid en kriminalvårdsanstalt för verkställighet av

straffet,

 2. han tidigare har gjort en ansökan om att få undergå

verkställighet av

straffet utanför anstalt,

 3. det är uppenbart att ansökan inte gäller ett fall som avses i 1

 denna lag

eller

 4. han är häktad.

12 Bestämmelser om hur en dom skall befordras till verkställighet

och hur tid

för sådan verkställighet skall beräknas finns i lagen (1974:202) om

beräkning av

strafftid m.m. Bestämmelserna i 10 andra-femte styckena och 12 i

den lagen

om förpassning till kriminalvårdsanstalt m.m. och om uppskov med

verkställighet

skall dock inte gälla i fråga om verkställighet utanför anstalt

enligt denna

lag.

 Vid tillämpning av 10 första stycket lagen om beräkning av

strafftid m.m. på

verkställighet utanför anstalt enligt denna lag skall den dömde

föreläggas att

påbörja verkställigheten i sin bostad en viss dag. Strafftiden skall

räknas från

den dagen. Vid tillämpning av bestämmelsen om nåd i 13 lagen om

beräkning av

strafftid m.m. på sådan verkställighet skall sista dag vara den dag

verkställigheten skall påbörjas. Bestämmelsen i 25 samma lag om

sammanläggning

av strafftider skall inte tillämpas under verkställigheten utanför

anstalt, om

det sammanlagda straffet därvid kommer att överstiga två månader.

 Av 15 första stycket tredje meningen nedan framgår att

övervakningsnämnden i

visst fall skall fastställa hur många dagar av fängelsestraffet som

verkställts

utanför anstalt.

Beslut om föreskrifter, om upphävande av verkställighet utanför

anstalt, m.m.

13 Frivårdsmyndigheten beslutar om föreskrifter enligt 8 .

Myndigheten tar

emot och redovisar den i 5 angivna avgiften.

 Om den dömdes personliga förhållanden föranleder det, får

frivårdsmyndigheten

ändra en föreskrift enligt 8 första stycket eller ändra, upphäva

eller meddela

en ny föreskrift enligt 8 andra stycket.

 Frivårdsmyndighetens beslut gäller omedelbart om inte annat

förordnas.

14 Beslutet om verkställighet utanför anstalt skall upphävas, om

den

elektroniska kontroll som avses i 3 annat än tillfälligt blir

omöjlig att upp-

rätthålla. Vistelse på sjukhus eller därmed jämförlig inrättning

skall dock inte

föranleda upphävande av beslut om verkställighet utanför anstalt.

 Beslut om verkställighet utanför anstalt skall upphävas om den

dömde

 1. åsidosätter vad som åligger honom enligt denna lag eller enligt

en före-

skrift som meddelats med stöd av lagen och det som ligger honom till

last inte

är av mindre betydelse,

 2. begär att så skall ske,

 3. när verkställigheten skall påbörjas har en annan bostadsort än

som anges i

1 eller är häktad eller intagen i kriminalvårdsanstalt av någon

annan an-

ledning än för verkställighet av det straff som beslutet avser eller

 4. innan verkställighet utanför anstalt har påbörjats, antingen

döms på nytt

till fängelse eller får villkorligt medgiven frihet förverkad enligt

26 kap. 19

 eller 34 kap. 4 brottsbalken på sådan tid att han skall undergå

fängelse i

mer än två månader.

15 Övervakningsnämnden prövar, efter anmälan av

frivårdsmyndigheten, frågan

om upphävande av beslut om verkställighet utanför anstalt. Nämnden

får också

självmant ta upp frågan till prövning. Om beslutet upphävs, skall

nämnden

fastställa hur många dagar av fängelsestraffet som verkställts

utanför anstalt.

Den tid sådan verkställighet har pågått skall därvid räknas som

verkställd tid,

om inte särskilda skäl talar mot det. Om det finns synnerliga skäl,

får nämnden

besluta om återbetalning av avgift enligt 5 som belöper på tid

efter det att

verkställigheten utanför anstalt upphört.

 Beslutet om verkställighet utanför anstalt får inte upphävas efter

den fast-

ställda dagen för strafftidens slut.

16 Uppkommer fråga om att upphäva beslut om verkställighet utanför

anstalt,

får övervakningsnämnden bestämma att beslutet tills vidare inte skall

gälla.

Övervakningsnämnden skall i sådana fall skyndsamt ta upp frågan om

upphävande av

beslutet om verkställighet utanför anstalt till slutlig prövning.

Härvid gäller

inte 15 andra stycket.

17 Om övervakningsnämnden bestämmer att beslutet om verkställighet

utanför

anstalt skall upphävas eller att beslutet tills vidare inte skall

gälla, skall

den dömde föras till en kriminalvårdsanstalt för fortsatt

verkställighet av

fängelsestraffet. Polismyndigheten i den ort där den dömde vistas

skall förpassa

honom till en sådan anstalt.

 Om det bedöms kunna ske utan fara för att den dömde avviker, får

polismyndigheten förelägga honom att inställa sig vid

kriminalvårdsanstalten i

stället för att förpassa honom dit.

18 Den dömde får överklaga frivårdsmyndighetens beslut enligt 13

hos den

övervakningsnämnd inom vars verksamhetsområde frivårdsmyndigheten är

verksam.

19 Vid slutlig prövning av fråga om upphävande av beslut om

verkställighet

utanför anstalt skall övervakningsnämnden bestå av ordförande och

minst två

andra ledamöter.

 Övervakningsnämndens beslut enligt denna lag gäller omedelbart, om

inte annat

förordnas.

 Den dömde får hos Kriminalvårdsnämnden överklaga ett beslut som

fattats av en

övervakningsnämnd enligt denna lag.

 Kriminalvårdsnämndens beslut får inte överklagas.

20 Lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd skall tillämpas

på den som

utför oavlönat arbete enligt en föreskrift som har meddelats med stöd

av 8

första stycket 2 denna lag. I stället för vad som föreskrivs om

skyddstid i 4

lagen om statligt personskadeskydd gäller att personskadeskyddet

inträder när

den dömde påbörjar en resa till arbetsplatsen i enlighet med

föreskriften och

upphör när en resa från arbetsplatsen avslutas.

 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela

före-

skrifter om ersättning från staten för skador som orsakats av den

dömde vid

sådant arbete som avses i första stycket.

___________

 1. Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer och upphör

att gälla

två år därefter. Lagen skall dock även därefter tillämpas på

verkställighet

utanför anstalt som pågår eller om vilken beslut föreligger när lagen

upphör att

gälla. En ansökan enligt 9 första stycket som har gjorts innan

lagen upphört

att gälla skall prövas enligt lagen. Beslutas det i sådant fall om

verkställighet utanför anstalt skall lagen fortsätta att tillämpas på

denna

verkställighet.

 2. Lagen tillämpas inte vid verkställighet av dom på fängelse som

är meddelad

tidigare än tre månader före ikraftträdandet.

 3. Träder lagen i kraft före den 1 oktober 1994 skall överklagande

av

Kriminalvårdsstyrelsens beslut enligt 9 ske direkt till

kammarrätten, om

beslutet har meddelats före nämnda dag. I så fall krävs inte

prövningstillstånd

av kammarrätten.

 Prop.

1993/94:184

3 Ärendet och dess beredning

På senare tid har uppmärksamhet riktats mot den elektroniska

övervakningsteknik

som tagits fram i Förenta staterna och de möjligheter denna teknik

ger när det

gäller att utveckla alternativ till fängelse. Inom

Justitiedepartementet har mot

denna bakgrund upprättats promemorian Försöksverksamhet med

intensivövervakning

med elektronisk kontroll (Ds 1993:100). I promemorian föreslås en

försöksverksamhet med intensivövervakning med elektronisk kontroll.

Promemorian

innehåller också en beskrivning av olika tekniska hjälpmedel vid

intensivövervakning och en redogörelse för intensivövervakning med

elektronisk

kontroll i Förenta staterna. Denna del av promemorian finns i bilaga

1.

Promemorians lagförslag finns i bilaga 2.

 Promemorian var den 11 januari 1994 föremål för en hearing i

Justitie-

departementet. Vid hearingen lämnades synpunkter av Riksdagens

ombudsmän, Svea

hovrätt, Kammarrätten i Jönköping, Riksåklagaren, Rikspolisstyrelsen,

Kriminalvårdsstyrelsen, Kriminalvårdsnämnden, Övervakningsnämnden i

Sundsvall,

Brottsförebyggande rådet, Datainspektionen, Juridiska

fakultetsnämnden vid

Uppsala universitet, Sveriges Advokatsamfund och Föreningen Sveriges

Frivårdstjänstemän. Skriftliga yttranden över promemorian har lämnats

av

Norrköpings tingsrätt, Luleå tingsrätt, Rikspolisstyrelsen,

Övervakningsnämnden

i Örebro och Datainspektionen. Landstingsförbundet, Svenska

kommunförbundet och

Sveriges domareförbund har avstått från att lämna synpunkter på

förslagen i

promemorian.

 En sammanställning över de synpunkter som framfördes vid hearingen

har upprät-

tats i Justitiedepartementet. Sammanställningen samt de skriftliga

yttrandena

över promemorian finns tillgängliga i Justitiedepartementet (dnr

93_4671).

 I propositionen behandlas de förslag som tagits upp i promemorian.

Framställningen disponeras på så sätt att först behandlas frågan om

en för-

söksverksamhet med intensivövervakning med elektronisk kontroll bör

genomföras.

Därefter behandlas spörsmål om den närmare utformningen av en

försöksverksamhet.

Slutligen behandlas frågor om hur en försöksverksamhet kan

genomföras i

praktiken samt kostnadsfrågor och utvärderingsfrågor.

3.1 Lagrådet

Regeringen beslutade den 3 februari 1994 att inhämta Lagrådets

yttrande över det

lagförslag som finns i bilaga 3. Lagrådets yttrande finns i bilaga 4.

 Lagrådet har i förtydligande syfte föreslagit vissa omformuleringar

i den

remitterade lagtexten. Regeringen har i propositionen följt Lagrådets

förslag.

Dessutom har vissa redaktionella ändringar gjots i lagtexten.

 En ledamot av Lagrådet har avstyrkt förslaget att den dömde skall

betala en

avgift. Regeringen behandlar den frågan i det följande (se avsnitt

4.2.3).

4 Allmän motivering

4.1 En försöksverksamhet bör inledas

 Regeringens förslag: En försöksverksamhet med intensivövervakning

med

 elektronisk kontroll inleds.

 Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens.

 Synpunkter på förslaget i promemorian: Alla instanser utom

Datainspektionen

ställer sig positiva till att en försöksverksamhet inleds.

Datainspektionen

framför kritik när det gäller förslagets påverkan på skyddet för den

personliga

integriteten. Vidare framför inspektionen att den har svårt att se

vari

straffmomentet vid elektronisk övervakning består.

 Skälen för regeringens förslag: Ett straffsystem måste innebära

tydliga och

konsekventa reaktioner på brott. För att tilltron till rättsväsendet

skall kunna

upprätthållas krävs att det finns en överensstämmelse mellan brottets

svårhet

och den reaktion på brottet som straffet utgör. Det torde också råda

allmän

enighet om att fängelse är en nödvändig del av ett straffsystem.

Enighet torde

vidare råda om att användningen av detta straff om möjligt bör

begränsas. Denna

inställning grundas bl.a. på insikten om de skadeverkningar ett

fängelsestraff

kan ha för den dömde och den negativa inverkan straffet kan få på

hans

möjligheter att anpassa sig i samhället. En annan faktor att beakta i

sammanhanget är att fängelse är en mycket resurskrävande påföljd.

 Mot denna bakgrund har frågan om alternativ till fängelse

tilldragit sig stort

intresse. Särskild uppmärksamhet har på senare tid riktats mot den

elektroniska

övervakningsteknik som tagits fram främst i Förenta staterna och de

möjligheter

denna teknik ger när det gäller att utveckla alternativ till

fängelse.

 Regeringen gav våren 1992 Straffsystemkommittén i uppdrag att se

över det

straffrättsliga påföljdssystemets innehåll och uppbyggnad. En av

kommitténs

huvuduppgifter är att överväga möjligheterna att vidareutveckla

användningen av

olika alternativ till fängelsestraff. I direktiven för kommittén

anges att

inriktningen bör vara att öka utrymmet för sådana alternativ genom

att dels

öppna möjligheter till andra icke frihetsberövande påföljder än de

som finns för

närvarande, dels ytterligare utveckla redan tillgängliga påföljder. I

detta

sammanhang framhålls emellertid vikten av att de till fängelse

alternativa

påföljderna ges en utformning som tillgodoser berättigade anspråk på

att brott

bör följas av tydliga och konsekventa reaktioner.

 Ett nytt alternativ till fängelse som enligt direktiven bör bli

föremål för

kommitténs överväganden är intensivövervakning. Det anges att

kommittén närmare

bör studera de olika modeller för intensivövervakning som förekommer

i andra

länder och pröva om det är lämpligt att införa någon form av

intensivövervakning

i Sverige. I direktiven nämns särskilt att det i vissa andra länder,

bl.a. i

Förenta staterna, förekommer att den som dömts för brott som normalt

skulle ha

lett till fängelse i stället underkastas intensivövervakning i form

av

elektronisk kontroll.

 Enligt regeringens mening är det mycket angeläget att finna

bärkraftiga

alternativ till fängelse. Genom den i Förenta staterna utvecklade

elektroniska

övervakningstekniken har möjligheterna att finna sådana alternativ

ökat be-

tydligt. Erfarenheterna från de amerikanska

intensivövervakningsprogram som

använder sig av elektroniska hjälpmedel visar att tekniken gör det

praktiskt

möjligt att anordna en effektiv kontroll av att den dömde uppehåller

sig på den

plats han anvisats. Den elektroniska kontrollen gör det således

möjligt att

upprätthålla en påtaglig frihetsinskränkning utan att inta den dömde

på anstalt

och att tillskapa en övervakning som är så intensiv att den företer

betydligt

större likheter med fängelse än med den nuvarande

skyddstillsynspåföljden. Häri-

genom kan kravet på en straffrättslig reaktion som står i relation

till brottets

svårhet tillgodoses, samtidigt som de goda effekterna av kriminalvård

i frihet

utnyttjas.

 Regeringen vill redan här slå fast att det är uteslutet att den

elektroniska

kontrollen skulle ersätta den mänskliga kontakten mellan den dömde

och kriminal-

vården. Detta skulle nämligen innebära att man avstod från de

möjligheter som en

sådan kontakt ger till personlig påverkan och till förmedling av

hjälp- och

stödåtgärder till den dömde. Också den dömde har naturligtvis

berättigade krav

på bra kontakt med den myndighet som har till uppgift att verkställa

det straff

som har dömts ut. Dessa mänskliga kontakter bör således vara ett

centralt inslag

i en intensivövervakning. Vad den elektroniska kontrollen syftar till

är främst

att kontrollera att de frihetsinskränkande föreskrifterna efterlevs,

vilket är

viktigt inte minst för att göra intensivövervakningen till ett

trovärdigt och

för allmänheten godtagbart alternativ till fängelse.

 Det grundläggande innehållet i en intensivövervakning bör kunna

utgöras av ett

krav på att den dömde skall uppehålla sig i sin bostad under tid då

han inte

fullgör en sysselsättningsplikt eller deltar i någon godkänd

aktivitet och att

han därvid fullständigt skall avhålla sig från alkohol och andra

droger. En

intensivövervakning uppbyggd på detta sätt torde kunna tillgodose

även högt

ställda krav på att brott skall följas av tydliga och kännbara

reaktioner, sam-

tidigt som man skulle slippa många av fängelsestraffets skadliga

verkningar.

Detta skulle dessutom ske till en kostnad som är lägre än den för

fängelse.

 Redan av det hittills sagda följer att det framstår som fullt

möjligt att

finna ett alternativ till fängelse i form av intensivövervakning med

elektronisk

kontroll. Det finns således anledning att med stort intresse emotse

Straff-

systemkommitténs överväganden i fråga om intensivövervakning med

elektronisk

kontroll bör införas i Sverige.

 Enligt direktiven för Straffsystemkommitténs utredningsarbete skall

kommittén

redovisa sina förslag före utgången av år 1994. Det kan redan nu

förutses att

kommittén kan komma att behöva ytterligare någon tid för sitt arbete.

Eftersom

det är fråga om ett mycket omfattande utredningsarbete torde

åtskillig tid komma

att förflyta innan den lagstiftning som kan bli en följd av

kommitténs förslag

träder i kraft. Om kommitténs arbete och den därpå följande

beredningen av

kommitténs förslag skulle avvaktas kommer det således troligen att ta

flera år

innan den elektroniska övervakningstekniken kan introduceras i

Sverige. Detta

talar för att redan nu starta en försöksverksamhet på området. I

samma riktning

talar att det är av största vikt att Straffsystemkommittén har ett så

bra un-

derlag som möjligt för övervägandena i fråga om huruvida

intensivövervakning med

elektronisk kontroll bör införas i Sverige. Man bör ha i minnet att

den

elektroniska övervakningstekniken är helt oprövad i Sverige. De

erfarenheter som

gjorts framförallt i Förenta staterna kan inte utan vidare överföras

till

Sverige med hänsyn till skillnader i bl.a. straffrättssystemen.

 Eftersom den elektroniska övervakningstekniken inte har prövats i

Sverige kan

man inte med säkerhet veta hur tekniken fungerar här. Det är då

naturligtvis

inte i första hand fråga om hur tekniken fungerar med hänsyn till

exempelvis

elförsörjning eller telefonnät, utan det handlar snarare om att

användningen av

tekniken kan behöva anpassas till svenska förhållanden, särskilt till

den

svenska rättsordningen och de principer som denna vilar på. Därmed

sammanhänger

också frågan om hur kriminalvårdens arbetsmetoder bör utformas. En

försöksverksamhet skulle således kunna ge värdefulla kunskaper och

erfarenheter

om hur elektronisk övervakningsteknik fungerar under svenska

förhållanden och om

hur kriminalvårdens arbetsmetoder bör utformas.

 Med hänsyn till det anförda bör Straffsystemkommitténs överväganden

i nu

aktuella frågor föregås av en försöksverksamhet i vilken den

elektroniska

övervakningstekniken används. Det finns anledning att stryka under

att

ställningstagandet gäller att en försöksverksamhet skall genomföras

och alltså

inte att intensivövervakning med elektronisk kontroll skall införas

som ett

permanent inslag i det svenska straffsystemet.

 Datainspektionen har framfört kritik bl.a. när det gäller

förslagets påverkan

på skyddet för den personliga integriteten. Inspektionen har således

bl.a.

framfört att det steg som lagstiftaren nu står i begrepp att ta

luckrar upp den

känsla för rätt till en helt skyddad sfär åtminstone i hemmet som

människor

hitintills har kunnat räkna med. Regeringen konstaterar att det är

ofrånkomligt

att den som undergår verkställighet av ett fängelsestraff utsätts för

ett

långtgående intrång i den personliga integriten. Som framgår av det

följande

innebär emellertid regeringens förslag att den som dömts till

fängelse i vissa

fall får undergå verkställighet av straffet utanför anstalt i stället

för i

anstalt. Verkställighet utanför anstalt kan dessutom enligt förslaget

komma till

stånd bara om den dömde ansökt om det. Regeringen kan mot denna

bakgrund inte

dela Datainspektionens farhågor i fråga om förslagets påverkan på

skyddet för

den personliga integriteten. Det framstår som uppenbart att

integritetsintrånget

blir mindre vid denna form av verkställighet än om den dömde tas in i

anstalt.

4.2 Närmare om försöksverksamheten

4.2.1En verkställighetsfråga

 Regeringens förslag: Försöksverksamheten läggs upp som en fråga om

 verkställighet av fängelsestraff.

 Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens.

 Synpunkter på förslaget i promemorian: I stort sett alla instanser

är positiva

till förslaget. Några av dessa instanser pekar på risken för s.k. net

widening,

dvs. att intensivövervakning kommer att använda även i de fall

påföljden annars

hade bestämts till villkorlig dom eller skyddstillsyn. Vissa

instanser

efterlyser klargöranden i fråga om syftet med försöket.

 Skälen för regeringens förslag: Som framförts i det föregående har

Straffsystemkommittén i uppdrag att studera de olika modeller för

inten-

sivövervakning som förekommer och pröva om det är lämpligt att införa

ett sådant

system i Sverige. I direktiven för kommitténs utredningsarbete anges

att en

fråga som därvid uppkommer är om intensivövervakning skall

konstrueras som en

särskild föreskrift inom ramen för en icke frihetsberövande påföljd

eller om den

bör vara en självständig påföljd. Det är naturligtvis också så att

frågan om

intensivövervakning bara är en av flera sammanhängande frågor som

uppkommer vid

översynen av det straffrättsliga påföljdssystemets uppbyggnad och

innehåll. Det

förtjänar att nämnas att i kommitténs uppdrag också ingår att lägga

fram förslag

till vad som i ett längre perspektiv bör gälla i fråga om frigivning

från

fängelsestraff.

 Ett övergripande syfte med försöksverksamheten är, som nämnts, att

ge underlag

för Straffsystemkommitténs överväganden. Det finns således på detta

stadium

inget underlag för att bedöma hur intensivövervakning på längre sikt

kan infogas

i påföljdssystemet. Syftet med försöket bör följaktligen inte, som

några

instanser varit inne på, vara att få fram underlag för överväganden

bara

beträffande en viss bestämd framtida användning av

intensivövervakning med

elektronisk kontroll. Med hänsyn härtill bör den under

försöksverksamheten

bedrivna intensivövervakningen rättsligt infogas i dagens

påföljdsregler, med så

få ändringar som möjligt. Ett naturligt sätt att uppnå detta är att

konstruera

intensivövervakningen som en verkställighet utanför anstalt av

kortare

fängelsestraff. Som framgår i det följande kan en sådan

verkställighet utanför

anstalt i vissa fall konstrueras så att den blir i princip lika

ingripande för

den dömde som en vistelse i anstalt. Detta är av stor betydelse inte

minst med

hänsyn till kravet på likhet inför lagen. Å andra sidan finns det

givetvis skäl

som talar för att intensivövervakningen redan under

försöksverksamheten utformas

som en särskild påföljd. Det främsta av dessa skäl är att den primära

beslutanderätten i sådant fall skulle ligga i domstol, vilket skulle

vara

tilltalande av rättssäkerhetsskäl. Utformningen av ett sådant förslag

skulle

dock fordra ingående och mycket tidskrävande överväganden och

sannolikt leda

till ingripanden i påföljdssystemet som går utöver vad som är

försvarligt med

hänsyn till försöksverksamhetens natur.

 Det finns också andra skäl, delvis av praktisk natur, som talar för

att den

elektroniska kontrollen under försöksverksamheten bör användas som en

form av

verkställighet av utdömda fängelsestraff. Försöksverksamheten kommer

således att

kräva betydande insatser i form av exempelvis materielinköp och

utbildning (se

avsnitt 6). Mot den bakgrunden är det angeläget att inte alltför få

personer

kommer att delta i försöksverksamheten. Detta är naturligtvis också

väsentligt

för att försöksverksamheten skall kunna ge ett så gott underlag som

möjligt för

utvärdering och kommande bedömningar i fråga om intensivövervakning

med

elektronisk kontroll. Genom att lägga upp försöksverksamheten som en

verkställighetsfråga kan det förutses att omfattningen av

försöksverksamheten

blir tillräckligt stor redan från början av försöket. Det kan

härigenom också

åstadkommas ett relativt enkelt förfarande som medger snabba

ingripanden vid

misskötsamhet.

 Försöksverksamheten bör mot denna bakgrund vara upplagd som en ren

verkställighetsreglering. Detta innebär att några särskilda regler

för domsto-

larna med avseende på försöksverksamheten inte behövs. Domstolarna

skall alltså

välja och utmäta påföljd enligt vanliga regler, utan hänsyn till den

pågående

försöksverksamheten. Det innebär vidare att frivårdsmyndigheterna

skall avge

sedvanligt underlag i form av yttranden beträffande påföljdsval.

Därmed torde

också under försöksverksamheten kunna bortses från risken för att

intensivövervakning med elektronisk kontroll kommer att användas i

fall då

påföljden inte skulle ha bestämts till fängelse utan till någon form

av

kriminalvård i frihet, dvs. net widening. I vissa av de fall domstol

dömt till

fängelse kommer emellertid under försöksverksamheten verkställigheten

att ske på

ett annat sätt än det som normalt gäller enligt lagen om kriminalvård

i anstalt,

nämligen utanför anstalt i form av intensivövervakning med

elektronisk kontroll.

 Denna verkställighet kommer att skilja sig påtagligt från övriga

typer av

verkställighet dels i anstalt, dels utanför anstalt, t.ex. enligt 33

och 34

lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt. Det torde därför vara

erforderligt

att skapa en förhållandevis detaljerad reglering av vad som under

försöks-

verksamheten bör gälla för verkställigheten utanför anstalt. Detta är

viktigt

inte minst med hänsyn till att verkställigheten måste ske i ordnade,

rättssäkra

och kontrollerade former. Med en sådan uppläggning bör

försöksverksamheten kunna

bidra till att skapa ett gott underlag för Straffsystemkommitténs

framtida

överväganden rörande införande av en intensivövervakning som en del

av

påföljdssystemet.

 Prop.

1993/94:184

4.2.2Korttidsdömda på vissa orter bör omfattas av försöksverksamheten

 Regeringens förslag: Den som är dömd till fängelse i högst två

må-

 nader och har sin bostad inom något av verksamhetsområdena för

fri-

 vårdsmyndigheterna i Karlskoga, Luleå, Malmö Norra, Malmö Södra,

 Norrköping eller Sundsvall får i princip delta i

försöksverksamheten.

 Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens.

 Synpunkter på förslaget i promemorian: Förslaget mottas positivt

av de flesta

instanserna. Flera instanser framför att så få som möjligt av dem som

uppfyller

kraven på strafftid och bostadsort bör uteslutas från försöket.

 Juridiska fakultetsnämnden vid Uppsala universitet anser att

ungdomar under 21

år inte bör få delta i försöket. Kammarrätten i Jönköping efterlyser

bättre

riktlinjer för urvalet samt framför att den geografiska begränsningen

är

orättvis. Rikspolisstyrelsen anser att begränsningar av

tillämpningsområdet bör

framgå av författningstexten.

 Skälen för regeringens förslag: I det föregående har förordats att

fängelsestraff under försöksverksamheten i vissa fall bör få

verkställas utanför

anstalt i form av intensivövervakning med elektronisk kontroll.

 När det gäller frågan om vilka dömda som bör kunna få delta i

försöks-

verksamheten bör till en början beaktas att denna verksamhet inte får

utformas

så att det utdömda fängelsestraffet urholkas. Med hänsyn till att

försöksverk-

samheten läggs upp som en verkställighetsfråga bör utgångspunkten

vara att den

som deltar i försöket därigenom skall bli utsatt för åtgärder som är

i princip

lika ingripande som en vistelse i anstalt hade varit. Eftersom det

rör sig om i

Sverige oprövade metoder och bl.a. intresset av samhällsskydd gör sig

starkare

gällande vid längre strafftider, bör på nuvarande stadium endast de

som är dömda

till korta fängelsestraff komma i fråga för försöksverksamheten. En

lämplig be-

gränsning är att strafftiden inte överstiger två månader.

 Betydande insatser kommer att krävas för att förbereda, genomföra

och följa

upp redan försöksverksamheten. Det är därför knappast försvarbart att

redan nu,

innan det står klart om intensivövervakning med elektronisk kontroll

kommer att

bli ett permanent inslag i det svenska straffsystemet, anskaffa de

resurser som

en rikstäckande försöksverksamhet kräver. Av resursskäl bör således

försöksverksamheten begränsas geografiskt. Detta skulle i och för sig

kunna

hävdas strida mot principen om likhet inför lagen. Med hänsyn till

vad som nyss

anförts om resurser och till att verkställigheten ändå utformas så

att graden av

ingripande är likvärdig med verkställighet av fängelsestraff på i

vart fall en

öppen anstalt, bör en sådan begränsning av försöket kunna accepteras

även från

denna utgångspunkt. Här bör också tilläggas att försöksverksamheten,

som

Lagrådet framhållit, i principiellt hänseende inte skiljer sig från

tidigare

försöksverksamheter på kriminalpolitikens område som varit

geografiskt

begränsade, t.ex. försöksverksamhet med samhällstjänst.

 Som framgår av det följande bör försöksverksamheten bedrivas under

ledning av

den lokala frivårdsmyndigheten. Det är inte minst av praktiska skäl

nödvändigt

att kräva att den som skall delta i försöksverksamheten skall ha sin

bostad inom

verksamhetsområdet för en frivårdsmyndighet som deltar i försöket.

Försöksverksamheten bör omfatta både storstads- och glesbygdsområden

och inte

koncentreras till någon viss del av landet. Lämpligen bör

försöksverksamheten

omfatta dömda som har sin bostad inom något av verksamhetsområdena

för

frivårdsmyndigheterna i Karlskoga, Luleå, Malmö Norra, Malmö Södra,

Norrköping

eller Sundsvall. Dessa frivårdsmyndigheter har följande

verksamhetsområden.

 _____________

 Karlskoga: Degerfors, Filipstads, Hällefors, Karlskoga,

Kristinehamns,

Lindesbergs, Ljusnarsbergs, Nora och Storfors kommuner.

 Luleå: Arjeplogs, Arvidsjaurs, Bodens, Haparanda, Jokkmokks, Kalix,

Luleå,

Pajala, Piteå, Älvsbyns, Överkalix och Övertorneå kommuner.

 Malmö Norra: Socialförvaltningarna Nordöstra, Östra och av Centrum

den västra

bidragsenheten i Malmö kommun samt Burlövs och Lomma kommuner.

 Malmö Södra: Socialförvaltningarna Södra, Västra och av Centrum den

östra

bidragsenheten i Malmö kommun samt Vellinge kommun.

 Norrköping: Finspångs, Norrköpings, Söderköpings och Valdemarsviks

kommuner.

 Sundsvall: Sundsvalls, Timrå och Ånge kommuner.

 _____________

 Den som inte vill underkasta sig de krav som kommer att ställas på

deltagare i

försöksverksamheten skall naturligtvis avtjäna sitt straff på vanligt

sätt. Mot

bakgrund av att försöksverksamheten läggs upp som en

verkställighetsfråga bör

huvudregeln i övrigt vara att alla som uppfyller kraven i fråga om

straffets

längd och bostadsort skall kunna delta i försöksverksamheten. Denna

bör dock i

princip begränsas till att avse dem som är på fri fot, bl.a. därför

att det

beträffande andra dömda är svårt att hinna med att ordna en lämplig

verkställighet utanför anstalt. I några speciella situationer kan

också sär-

skilda skäl tala mot att under försöksverksamheten låta

verkställigheten äga rum

utanför anstalt och huvudregeln bör då kunna frångås. Dessa

situationer kan,

bl.a. med hänsyn till att de är av mångskiftande karaktär, inte

beskrivas i

detalj i lagtexten.

 Den dömdes bostad måste således vara så utformad att

intensivövervakning med

elektronisk kontroll kan upprätthållas. Det innebär att bostaden

måste ha

telefon och elektricitet. Den som sammanbor med den dömde bör inte

heller mot

sin vilja utsättas för att verkställigheten äger rum i hans eller

hennes bostad.

Om brottet riktats mot sambon bör verkställighet i den gemensamma

bostaden inte

heller få komma i fråga. Det bör vidare krävas att den dömde har

någon form av

ordnad sysselsättning under verkställighetstiden (se vidare avsnitt

4.2.3).

Redan här bör slås fast att det är av största vikt att

frivårdsmyndigheten

verkar för att kravet på sysselsättning kan tillgodoses i enskilda

fall.

 Som nämnts bör huvudregeln vara att alla som uppfyller kraven i

fråga om

straffets längd och bostadsort skall kunna delta i

försöksverksamheten. Också

ungdomar under 21 år bör kunna få undergå verkställighet av ett

fängelsestraff

utanför anstalt i stället för i anstalt. I fall då ungdomar deltar i

försöksverksamheten bör frivårdsmyndigheten lägga särskild vikt vid

att anordna

ett lämpligt innehåll i verkställigheten så att möjligheterna till

personlig

påverkan och till förmedling av hjälp- och stödåtgärder till den unge

tas till

vara.

 Ytterligare riktlinjer i fråga om vilka som bör få delta i

försöksverksamheten

ges i specialmotiveringen.

Vissa uppgifter om de korttidsdömda

Det finns anledning att här redovisa vissa uppgifter om de

korttidsdömda.

Kriminalvårdsstyrelsen har utfört en undersökning beträffande dem som

frigavs

från kriminalvårdsanstalter under oktober månad 1992 (se

Fängelseutredningens

huvudbetänkande Verkställighet av fängelsestraff, SOU 1993:76, bilaga

3, s. 529

ff.). I denna klientelundersökning ingick 562 intagna som var dömda

till högst

två månaders fängelse. I fråga om dessa korttidsdömda framgår bl.a.

följande av

undersökningen.

 De vanligaste huvudbrotten var trafiknykterhetsbrott (39%),

våldsbrott (17%),

tillgreppsbrott (12 %) samt brott mot allmänheten och brott mot

staten (7%). De

som var under 20 år eller över 49 år utgjorde en mindre del av

gruppen (2%

respektive 9%). Andelen kvinnor var liten (4%). Nästan hälften av

gruppen (48 %)

var tidigare obelastade, medan andra hade erfarenhet av enbart

frivård (22 %),

av enbart fängelse (13 %) eller av både fängelse och frivård (16 % ).

Sysselsättningen före intagning bestod i vissa fall av stadigvarande

arbete

(35%) eller tillfälligt arbete (6%). En betydande del var arbetslösa

(40 %) och

en mindre del hade pension (9%). Flertalet i gruppen hade före

intagning

stadigvarande bostad (83%) eller tillfällig bostad (11%). Andra var

bostadslösa

(5%) eller intagna för vård (1%). Ungefär hälften av gruppen (52%)

var

ensamstående. Vissa (37 %) bedömdes vara missbrukare av alkohol.

Narkotikamissbruk inom de senaste två månaderna före

frihetsberövandet bedömdes

föreligga i en del fall (17%).

 Av statistik från Kriminalvårdsstyrelsen framgår att det under år

1992 intogs

785 fängelsedömda som, enligt uppgift i domen, var hemmahörande i

någon av de

aktuella kommunerna och hade en strafftid på högst två månader.

 Prop.

1993/94:184

4.2.3Stora krav bör ställas på den dömde

 Regeringens förslag: Under verkställigheten utanför anstalt

förbjuds den

 dömde att lämna sin bostad annat än för vissa av

frivårdsmyndigheten

 bestämda ändamål och på särskilt angivna tider. Att förbudet

efterlevs

 kontrolleras under hela verkställighetstiden med elektroniska

hjälpmedel.

 Elektronisk kontroll får också avse att den dömde fullständigt

avhåller sig

 från alkohol. Den dömde åläggs i vissa fall att betala en avgift på

50

 kronor per dag som skall verkställas. Under verkställighetstiden

sätts olika

 åtgärder in för att underlätta för den dömde att anpassa sig till

ett

 normalt samhällsliv.

 Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens.

 Synpunkter på förslaget i promemorian: Förslaget mottas positivt

av de flesta

instanserna, dock att i stort sett alla instanser ställer sig

tvekande eller

negativa till förslaget att den dömde skall betala en avgift. Några

instanser

anser att kontrollbehovet är överbetonat och att

frivårdsmyndigheterna borde få

större möjligheter att anpassa föreskrifterna till förhållandena i

det enskilda

fallet.

Skälen för regeringens förslag:

Intensiv övervakning av den dömde

Deltagarna i försöksverksamheten kommer att bli föremål för en

övervakning som

har avsevärt större intensitet än den övervakning som i dag

förekommer

exempelvis vid skyddstillsyn. Under hela verkställighetstiden skall

således

elektroniska hjälpmedel användas vid övervakningen. Oanmälda hembesök

bör

förekomma. Också kontroller per telefon skall ingå som regelmässiga

inslag i

verkställigheten utanför anstalt. Vidare bör i princip gälla att den

dömde skall

ha en skyldighet att anmäla sig hos frivårdsmyndigheten med relativt

täta

intervaller. Med anledning av vad flera instanser framfört bör det

förtydligandet göras att det under försöksverksamheten bör finnas ett

betydande

utrymme att anpassa intensiteten i annan övervakning än den

elektroniska till

förhållandena i det enskilda fallet. Det bör framhållas att även

andra intressen

än det rena kontrollsyftet är avgörande för sådana bedömningar. Av

vikt är t.ex.

att den dömde inte själv upplever sig sakna kontakt med

frivårdsmyndigheten.

 Hur den elektroniska kontrollen rent faktiskt skall utformas har

inte lag-

reglerats. Detta bör i stället ankomma på Kriminalvårdsstyrelsen att

besluta om.

Av avgörande betydelse är dock att kontrollnivån är godtagbar från de

utgångspunkter som redovisas i denna lagrådsremiss.

 Genom den intensiva övervakningen bör den dömdes rörelsefrihet

inskränkas på

ett sådant sätt att den är jämförbar med vad som gäller vid en

verkställighet i

anstalt. En konsekvens härav är till en början att det utövas en form

av

kontroll som innebär att den dömdes liv ordnas på ett sådant sätt att

han

förhindras att begå ytterligare brott eller så att detta i vart fall

blir av-

sevärt svårare för honom.

 Verkställighetstiden bör också tas till vara för att sätta in olika

behand-

lings- eller påverkansprogram som kan medverka till att den dömde

inte

fortsätter att begå brott. Av central betydelse är härvid att komma

till rätta

med föreliggande missbruksproblem. Detta torde emellertid kräva ett

intensivt

arbete under lång tid. De åtgärder mot drogmissbruk som sätts in

under

verkställigheten utanför anstalt kan därför i de allra flesta fall

inte ses

isolerat utan som ett första steg i ett rehabiliteringsprogram.

Ambitionen bör

naturligtvis vara att lägga en grund så att den dömde efter

verkställigheten av

egen kraft skall kunna och vilja fortsätta med behandling eller andra

åtgärder

för att komma till rätta med sina missbruksproblem. Särskild

uppmärksamhet bör

därför ägnas åt att den dömde under verkställigheten utanför anstalt

får hjälp

med att knyta de kontakter som behövs för en sådan uppföljning.

 Intensivövervakningen bör innebära att det finns en betryggande

kontroll över

att den dömde följer föreskrifterna. Detta förutsätter dock att det

bestäms vid

vilka tider han skall vara hemma, när han skall vara på sitt arbete

och när han

skall delta i olika behandlingsprogram eller andra aktiviteter. Dessa

olika

föreskrifter för den dömde bör tydliggöras i ett schema.

Den dömde betalar en avgift

Verkställighet utanför anstalt under försöksverksamheten innebär att

den dömde

skall stå under intensiv övervakning med elektronisk kontroll. Det

förhållandet

att vissa fängelsedömda kommer att få undergå verkställighet av sina

straff

utanför anstalt väcker frågan om inte dessa bör vara skyldiga att

betala en

avgift. En tanke bakom försöksverksamheten är nämligen att dömda

skall kunna

avtjäna fängelsestraff utan att det i princip påverkar deras

inkomstmöjligheter.

Det betyder exempelvis att en anställd under verkställighetstiden

kommer att

kunna fortsätta att arbeta och få sin lön som vanligt. Det framstår

som

orättvist att den som undergår verkställighet utanför anstalt skall

kunna få

stora ekonomiska fördelar jämfört med den som på vanligt sätt

avtjänar straffet

i anstalt och alltså inte kan behålla sin vanliga inkomst.

 Mot denna bakgrund anser regeringen att det är rimligt att vissa av

dem som

verkställer sitt straff utanför anstalt på detta sätt också skall

betala en

avgift. Med anledning av vad en ledamot av Lagrådet framfört bör det

un-

derstrykas att fråga är om att ta ut en avgift inom kriminalvården

och att

motivet därför är att verkställigheten utanför anstalt, till skillnad

mot en an-

staltsvistelse, i princip inte påverkar den dömdes

inkomstmöjligheter. Förslaget

i denna del bör också ses mot bakgrund av att det nu inte är fråga om

en

permanent verksamhet inom kriminalvården utan om att genomföra en

försöksverksamhet.

 Avgiften bör tillfalla staten. Här bör nämnas att regeringen

nyligen till

riksdagen har överlämnat en proposition (prop. 1993/94:143), i

vilken bl.a.

föreslås att det skall inrättas en brottsofferfond i syfte att öka

stödet till

brottsoffren. Det är regeringens avsikt att avgiften skall tillföras

brottsofferfonden.

 Promemorieförslaget innebär att de dömda skall betala en avgift som

dock kan

efterges i vissa fall. De flesta instanserna har varit kritiska till

promemorieförslaget i denna del. Det ifrågasätts sålunda varför

deltagarna i

försöksverksamheten skall bidra till kostnaderna för denna. Kritiken

mot

avgiften avser också att den inte utjämnar skillnader i ekonomiskt

häseende

mellan dem som undergår verkställighet av straff i anstalt respektive

utanför

anstalt och inte heller mellan dem som ingår i den sist nämnda

gruppen. Vidare

anförs att det finns en risk för att försöksverksamheten kommer att

uppfattas

som ett sätt att köpa sig en förmån. Det pekas på att skyldigheten

att betala

avgift kan leda till svårbedömda situationer mot bakgrund av den rätt

till

bistånd som föreskrivs i socialtjänstlagen (1980:620). Slutligen

förs det fram

att det i promemorian gjorts en väl extensiv tolkning av den nedan

berörda

rekommendationen från Europarådets ministerkommitté.

 Regeringen finner det förståeligt att det finns en viss tveksamhet

bland

instanserna inför en nyhet av det slag som avgiften innebär.

Regeringen vill

till vad den framfört i det föregående tillägga att skyldigheten att

betala av-

gift trots allt har en viss utjämnande effekt i ekonomiskt hänseende

mellan dem

som undergår verkställighet av fängelsestraff. Kritiken från

instanserna bör

dock föranleda att det klargörs att någon avgift inte skall tas ut i

fall då

tveksamhet föreligger om den dömde har ekonomiska förutsättningar att

betala

avgiften. Regeringen förordar alltså en något annorlunda reglering av

avgiften

än den som föreslogs i promemorian men anser inte att kritiken ger

anledning att

helt avstå från möjligheten att använda avgifter under

försöksverksamheten.

 Enligt regeringens mening bör den dömde vara skyldig att betala en

avgift bara

om det är motiverat med hänsyn till hans möjligheter att erhålla

inkomst under

verkställigheten utanför anstalt. Omständigheterna kan således många

gånger vara

sådana att verkställigheten utanför anstalt inte medför några

påtagligt

förbättrade ekonomiska förhållanden för den dömde. I sådana fall bör

någon

avgift inte tas ut. Avsikten är givetvis inte att avgiften skall

betalas genom

att den dömde först får bistånd enligt socialtjänstlagen. Med

anledning av vad

instanserna framfört bör i denna del det förtydligandet göras att en

mot den

dömde generös tillämpning är avsedd. Någon avgift bör således inte

tas ut i fall

då tveksamhet föreligger om det finns ekonomiska förutsättningar för

att betala

avgiften. Ingen skall således tvingas att av ekonomiska skäl avstå

från att

delta i försöksverksamheten.

 Utgångspunkten för bestämmandet av storleken på avgiften bör vara

en

jämförelse mellan de inkomstmöjligheter de dömda har under

verkställigheten

utanför anstalt och de inkomstmöjligheter som föreligger vid

verkställighet i

anstalt. En del av detta ekonomiska utrymme bör kunna tas i anspråk

genom en

avgift. Avgiften bör mot denna bakgrund bestämmas till 50 kronor per

dag som

verkställigheten skall pågå.

 Här bör, som antytts i det föregående, nämnas att Europarådets

minister-

kommitté under år 1992 antog en rekommendation (R, 92, 16) rörande

sam-

hällstjänst och andra alternativ till fängelse ("On the European

Rules on

Community sanctions and Measures"). I regel 69 i rekommendationen

sägs att

kostnaderna för genomförandet i princip inte skall bäras av

lagöverträdaren ("In

principle, the costs of implementation shall not be borne by the

offender.")

Såsom framgår av lydelsen är det inte fråga om något absolut förbud

mot att

dömda åläggs betalningsskyldighet i de fall rekommendationen avser.

Man bör

också ha i minnet att försöksverksamheten avser att utveckla

alternativ till

fängelse som tidigare varken har prövats i Sverige eller, såvitt

känt, på något

annat håll i Europa. Mot denna bakgrund bör vad som sägs i

rekommendationen inte

hindra att deltagarna i försöksverksamheten åläggs att betala

avgifter enligt

den nu förordade modellen.

 Det bör tilläggas att administrationen av avgiften bör kunna bli

tämligen

okomplicerad. Indrivning av avgiften bör således i princip kunna

underlåtas

eftersom avgiften skall betalas i förskott och betalning i rätt tid

bör vara en

förutsättning för deltagande i försöksverksamheten.

Närmare om föreskrifterna för den dömde

Under försöksverksamheten bör det vara obligatoriskt att meddela den

dömde vissa

föreskrifter. Dessa obligatoriska föreskrifter bör också kunna

kompletteras av

andra föreskrifter. Föreskrifterna bör i principiellt avseende kunna

likställas

med de föreskrifter i fråga om sysselsättningsplikt, inskränkningar i

rörelsefrihet och liknande som gäller för den som undergår

verkställighet av ett

straff i anstalt.

 En obligatorisk föreskrift bör gälla vilken bostad den dömde skall

ha under

verkställighetstiden. Att bostaden anges på detta sätt har den

betydelsen att

den dömde inte fritt kan byta bostad under verkställigheten. Skulle

problem

uppstå för den dömde att av ekonomiska eller andra skäl behålla

bostaden under

verkställigheten får det förutsättas att frivårdsmyndigheten

tillsammans med

socialtjänsten försöker lösa dessa så att verkställigheten kan

slutföras utanför

anstalt.

 Det bör också vara obligatoriskt att meddela den dömde en

föreskrift om vad

som skall gälla i fråga om arbetsanställning, annan

förvärvsverksamhet,

utbildning eller annan sådan sysselsättning.

 I många fall har den dömde ett arbete som han behåller under

verkställig-

hetstiden. Föreskriften går då ut endast på detta. Men att en

föreskrift med-

delas innebär att det får betydelse för verkställighetens fortbestånd

att den

dömde sköter sitt arbete. Omotiverad frånvaro innebär att den dömde

riskerar att

verkställigheten utanför anstalt upphör. Den dömdes arbetsgivare bör

normalt

underrättas om att den dömde undergår verkställighet av en påföljd.

Frivårdsmyndigheten bör verka för att samarbete sker med

arbetsgivaren så att

denne _ eller någon annan på arbetsplatsen som ställt upp som

kontaktperson

gentemot frivården _ meddelar frivården om den dömde uteblir från

arbetsplatsen

eller annars missköter sig. Om det i ett enskilt fall skulle visa sig

att en

tillräcklig kontroll kan uppnås utan att arbetsgivaren underrättas,

bör dock

detta kunna underlåtas.

 Det är naturligtvis inte nödvändigt att den dömde har en

anställning. Egen

förvärvsverksamhet är inget hinder för denna typ av verkställighet.

Inte heller

ordnade studier. Det förutsätts dock att det är frågan om en

verksamhet som

bedrivs i huvudsak regelbundet och som kan bli föremål för kontroll

från

frivårdens sida.

 Det kan, som framgått i det föregående, relativt ofta antas

förekomma att

någon som vill delta i försöksverksamheten helt saknar

sysselsättning. I sådana

fall bör frivårdsmyndigheten förmedla kontakt med andra myndigheter

för att

undersöka om det går att finna någon sysselsättning för den dömde. En

möjlighet

kan vara att han får utföra oavlönat arbete av det slag som avses i

lagen

(1989:928) om samhällstjänst. Det bör anmärkas att inget hindrar att

det i ett

enskilt fall föreskrivs att den dömde skall ha olika typer av

sysselsättning.

Eftersom en renodlad husarrest _ som innebär att den dömde skall

uppehålla sig i

sin bostad i princip 24 timmar om dygnet _ emellertid inte kan godtas

måste

någon form av ordnad sysselsättning finnas för att verkställighet

utanför

anstalt skall kunna komma i fråga. Målsättningen bör vara att den

dömde tas i

anspråk av arbete eller utbildning i en omfattning som i vart fall

motsvarar en

halvtidstjänst. För att underlätta för arbetslösa och andra att kunna

delta i

försöksverksamheten bör dock en lägre tidsåtgång kunna godtas. I de

fall arbete

eller utbildning inte går att ordna bör det också kunna accepteras

att sådan

sysselsättning ersätts med vård- eller behandlingskontakter eller

deltagande i

särskilt anordnade program inom kriminalvården. Omfattningen av

aktiviteterna

måste dock vara sådan att intresset av att undvika att den dömde

isoleras i sin

bostad tillgodoses. Vidare bör beaktas att den dömde bör få delta i

aktiviteter,

t.ex. påverkansprogram, som är ägnade att underlätta för honom att

anpassa sig

till ett normalt samhällsliv. I fråga om föreskriften om

sysselsättning bör

slutligen påpekas att denna självfallet bara bör avse sysselsättning

som kan

anses som lämplig för den dömde.

 Under försöksverksamheten skall vidare en föreskrift meddelas om de

tider

under vilka den dömde tillåts att vistas utanför bostaden och för

vilka ändamål

det får ske. Detta innebär att ett schema skall sättas upp för den

dömde.

Schemat skall uppta under vilka tider som den dömde skall vara i

bostaden samt

vad han skall syssla med och var han skall befinna sig under övrig

tid. Utöver

godkända aktiviteter och restid till och från dessa bör den dömde

medges att

under ungefär en timme någon eller några dagar i veckan sköta sådant

som inköp,

bank- och postärenden samt annat nödvändigt som det kan vara svårt

att mera i

detalj ange i ett schema av detta slag.

 Försöksverksamheten måste vara organiserad på det sättet att det

finns

möjligheter att omedelbart vidta åtgärder om den elektroniska

kontrollen in-

dikerar att den dömde har brutit mot föreskriften om de tider han får

vistas

utanför bostaden.

 Det bör också vara obligatoriskt att meddela den dömde en

kontaktföreskrift.

Den närmare omfattningen av denna får bestämmas av

frivårdsmyndigheten. Denna

bör under försöksverksamheten ha betydande frihet att anpassa

föreskrifterna

till förhållandena i det enskilda fallet. Som riktpunkt bör

emellertid gälla att

den dömde skall åläggas att personligen besöka myndigheten en gång i

veckan och

däremellan ta kontakt ett par gånger per telefon. Om den dömde är

bosatt långt

ifrån den ort där frivårdsmyndigheten har sitt kansli kan besöken i

stället ske

hos en person som förordnats att biträda vid tillsynen. Denna form av

kontakt

skall sedan kompletteras med oanmälda hembesök hos den dömde. I

kontaktföre-

skriften bör uttryckligen anges att den dömde är skyldig att lämna

företrädare

för frivårdsmyndigheten tillträde till bostaden för hembesök.

 Slutligen bör en obligatorisk föreskrift avse den i det föregående

berörda

avgiften som den dömde skall betala och när betalning skall ske.

 Utöver de nu behandlade obligatoriska föreskrifterna bör det vara

möjligt att

meddela den dömde förskrifter avseende läkarvård, nykterhetsvård

eller annan

vård eller behandling samt deltagande i särskilt anordnade program

eller

verksamheter som med hänsyn till den dömdes förhållanden framstår som

lämpliga.

Det finns alltså en vidsträckt möjlighet att anpassa verkställigheten

efter de

särskilda förutsättningar eller behov som föreligger i varje enskilt

fall.

Deltagande i olika påverkans- eller behandlingsprogram skall, om

behov därav

föreligger, vara ett regelmässigt inslag i verkställigheten utanför

anstalt. Mot

bakgrund av att verkställigheten kommer att äga rum i den dömdes

bostad kan det

dock normalt inte bli fråga om institutionsvård.

 Försöksverksamheten skall alltså som framgått inte endast gå ut på

att

kontrollera den dömde och beskära hans rörelsefrihet utan i lika hög

grad på att

försöka motverka fortsatt brottslighet från hans sida efter

verkställigheten.

Som exempel på program kan nämnas kriminalvårdens rattfylleriprogram

och program

som tar sikte på personer som dömts för misshandel. Över huvud taget

är det

viktigt att frivården utformar verkställigheten på ett sätt som kan

få positiva

verkningar för den dömdes fortsatta liv. Självklart kan deltagande i

sådana

program även ske under helger och kvällar. Det förutsätts att

frivården, för att

tillgodose de speciella behov som uppkommer under

försöksverksamheten,

ytterligare utvecklar framför allt påverkansprogrammen.

 När det gäller inslaget av andra aktiviteter än sysselsättning

måste beaktas

att de individuella behoven torde vara mycket skiftande. Det bör

också beaktas

att behovet av kontroll i viss mån kan tillgodoses genom deltagande i

behandling

eller annan verksamhet. Vad nu sagts betyder att det är rimligt att

dömda som

inte har något påtagligt behov av behandling bör utsättas för en

tätare kontroll

så att kontrollnivån i dessa fall kan bli lika hög som i fall då

vård- och

behandlingskontakter förekommer. Det bör dock tilläggas att det i

princip inte i

något fall bör vara godtagbart att verkställigheten inte innehåller

någon annan

verksamhet än upprätthållande av den för den dömde vanliga

sysselsättningen. För

den grupp dömda som inte har något påtagligt behov av vård eller

behandling bör

mot den bakgrunden ges en föreskrift om exempelvis deltagande i av

frivården

anordnad programverksamhet eller utförande av oavlönat arbete av det

slag som

avses i lagen (1989:928) om samhällstjänst.

Krav på drogfrihet m.m.

Under verkställigheten utanför anstalt skall den dömde fullständigt

avhålla sig

från alla former av berusningsmedel.

 För att ett drogförbud skall vara effektivt fordras att den som

överträder

förbudet löper en påtaglig risk att bli upptäckt. Den dömde bör

därför vara

skyldig att lämna blod-, urin- eller utandningsprov för kontroll av

att han

iakttar förbudet. Sådan kontroll bör ske rutinmässigt. En möjlighet

är att

provtagningen äger rum i samband med oanmälda besök hemma hos den

dömde.

Drogkontrollen bör ske med en sådan frekvens och vid sådana

tidpunkter att den

kan fylla sitt syfte. Detta innebär bl.a. att provtagning bör kunna

äga rum även

under veckoslut och på kvällstid.

 En kontroll av att den dömde inte bryter mot drogförbudet genom

alko-

holkonsumtion kan även anordnas med elektroniska hjälpmedel. Sådan

kontroll sker

med hjälp av en i den dömdes bostad installerad anordning för mätning

av

alkoholhalten i utandningsluften. Också här finns det olika tekniska

lösningar

som bör kunna prövas under försöksverksamheten. Kontrollen av

nykterheten bör i

de fall den sker med elektroniska hjälpmedel äga rum i princip

dagligen. Det får

ankomma på Kriminalvårdsstyrelsen att från bl.a. ekonomiska

utgångspunkter välja

den kontrollform, personlig eller elektronisk, som är lämpligast.

Elektronisk

kontroll bör dock om möjligt prövas på i vart fall någon försöksort.

 Det ligger nära till hands att också ställa upp krav i fråga om vad

som får

finnas i bostaden under verkställighetstiden. Ett förbud för den

dömde att i

bostaden inneha vissa föremål torde emellertid vara mycket svårt att

kontrol-

lera. Särskilt i fall då den dömde sammanbor med någon eller några

kan det

förutses betydande utredningssvårigheter. Mot den bakgrunden bör

under

försöksverksamheten inga föreskrifter få meddelas om vad som får

finnas i

bostaden.

4.2.4Sträng reaktion vid misskötsamhet

 Regeringens förslag: Om den dömde inte sköter sig eller följer de

krav som

 ställts upp, skall han överföras till en kriminalvårdsanstalt för

att

 fullgöra straffet.

 Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens.

 Synpunkter på förslaget i promemorian: Alla instanser som yttrat

sig över

förslaget är positiva till det.

 Skälen för regeringens förslag: För att intensivövervakning med

elektronisk

kontroll skall framstå som en trovärdig och därmed accepterad form av

verkställighet av fängelsestraff är det nödvändigt att varje

misskötsamhet

föranleder en snabb och tydlig reaktion. Om den elektroniska

kontrollen

indikerar att en förseelse begåtts eller detta framkommer på annat

sätt bör

åtgärder således vidtagas skyndsamt.

 Misskötsamhet från den dömdes sida bör normalt leda till att

verkställigheten

utanför anstalt upphör och att han tas in på kriminalvårdsanstalt för

att

verkställa den del av straffet som återstår. Toleransen mot

avvikelser från det

som bestämts för verkställigheten bör således vara liten. Det bör

dock finnas

ett utrymme för att genom förändringar av föreskrifterna, främst i

form av

föreskrifter om intensifierad kontakt, skärpa verkställigheten när

det

förekommit förseelser av mindre allvarligt slag. I

specialmotiveringen kommer

närmare att behandlas de regler som bör gälla vid misskötsamhet.

 Verkställigheten utanför anstalt bör upphöra också i vissa andra

fall, bl.a.

om den dömde begär att så skall ske.

 Det finns anledning att här upprepa att övervakningen under

försöksverk-

samheten kommer att ha en mycket hög intensitet. Det betyder i sin

tur att det i

stor utsträckning kommer att upptäckas om de dömda inte följer de

regler som

gäller för verkställigheten. Vad gäller förseelser mot förbudet att

vistas

utanför bostaden är det till och med möjligt att varje förseelse som

begås också

kommer att upptäckas. Mot denna bakgrund och med hänsyn till den

stränga

bedömning som bör ske vid misskötsamhet kan det förutses att

försöksverksamheten

kommer att avbrytas i en del fall. Detta är naturligtvis inget som i

sig är

eftersträvansvärt men det får trots allt godtas eftersom en annan

uppläggning

knappast skulle utgöra ett trovärdigt alternativ till fängelse.

4.3 Förfarandet under försöksverksamheten

4.3.1Kriminalvårdsstyrelsen beslutar om intensivövervakning med

elektronisk

kontroll

 Regeringens förslag: Kriminalvårdsstyrelsen beslutar om deltagande

i

 försöksverksamheten. Styrelsen kan delegera beslutanderätten till

en

 regionmyndighet.

 Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens.

 Synpunkter på förslaget i promemorian: I stort sett alla instanser

som har

yttrat sig över förslaget är positiva till det.

 Kriminalvårdsstyrelsen anser att det finns skäl för att låta

styrelsen dele-

gera besluten också till lokal nivå. Datainspektionen finner det

särskilt

märkligt att det inte är domstolen utan kriminalvården som avgör vem

som skall

avtjäna straffet i anstalt och vem som slipper.

 Skälen för regeringens förslag: Eftersom det är fråga om en

försöksverksamhet

och denna är upplagd som en ren verkställighetsfråga beträffande

vissa

fängelsestraff (se avsnitt 4.2.1) är det naturligt att lägga

beslutanderätten om

lagens tillämpning i enskilda fall på Kriminalvårdsstyrelsen. På

samma sätt som

enligt lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt bör

Kriminalvårdsstyrelsen ha

rätt att delegera beslutanderätten. Under försöksverksamheten bör

dock

delegation kunna ske endast till en regionmyndighet.

 Kriminalvårdsstyrelsens prövning av om en person skall verkställa

ett

fängelsestraff utanför anstalt bör normalt vara av tämligen enkel

beskaffenhet.

Som tidigare nämnts bör nämligen de korttidsdömda som vill delta i

för-

söksverksamheten på de berörda orterna i princip också få göra det.

Emellertid

kan det förekomma fall där frågan om en person skall få delta i

försöksverksamheten inte är okomplicerad. Mot denna bakgrund och med

hänsyn till

att det är fråga om ett beslut av stor vikt för den dömde bör

Kriminalvårdsstyrelsens beslut kunna bli föremål för

domstolsprövning.

 Kriminalvårdsmål överklagas i dag direkt till kammarrätt. I en

nyligen till

riksdagen överlämnad proposition (prop. 1993/94:133) föreslås en

ändrad

instansordning för ett antal måltyper, bl.a. kriminalvårdsmål. Sådana

mål skall

enligt förslaget överklagas till länsrätt i stället för till

kammarrätt. Vidare

föreslås att den lokala eller regionala beslutsmyndighetens

geografiska

belägenhet blir avgörande för vilken länsrätt som skall bli behörig

att pröva

ett kriminalvårdsmål och att prövningstillstånd införs för sådana mål

i ledet

mellan länsrätt och kammarrätt. Det finns inte någon anledning att

behandla de

nu aktuella kriminalvårdsmålen på något annat sätt än övriga

kriminalvårdsmål. I

försökslagen bör därför föreskrivas att Kriminalvårdsstyrelsens

beslut i fråga

om deltagande i försöksverksamheten får överklagas till allmän

förvaltningsdomstol och att det för överklagande till kammarrätten

krävs

prövningstillstånd. Den ändrade instansordningen föreslås emellertid

träda i

kraft den 1 oktober 1994 medan försöksverksamheten avses inledas

sommaren 1994.

För den mellanliggande tidsperioden bör nuvarande regler gälla, dvs.

att

Kriminalvårdsstyrelsens beslut får överklagas direkt till

kammarrätten utan krav

på prövningstillstånd.

4.3.2Frivårdsmyndigheten leder försöksverksamheten

 Regeringens förslag: Frivårdsmyndigheten anförtros ledningen av

 försöksverksamheten.

 Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens.

 Synpunkter på förslaget i promemorian: Alla instanser som yttrat

sig över

förslaget är positiva till det.

 Skälen för regeringens förslag: Eftersom verkställighet under

försöks-

verksamheten i sin helhet äger rum utanför anstalt är det lämpligt

att den sker

under ledning av frivårdsmyndigheten på den ort där den dömde är

bosatt.

 Det kan här tilläggas att det i och för sig skulle kunna övervägas

att anför-

tro verkställigheten åt någon annan myndighet, t.ex. polisen eller en

särskilt

inrättad verkställighetsorganisation. Möjligen skulle det

förhållandet, att den

intensiva övervakningen förutsätter arbetsmetoder som i vissa

avseenden skiljer

sig från dagens frivård, kunna sägas tala för en sådan lösning. Någon

egentlig

principiell skillnad i fråga om arbetets inriktning bör

intensivövervakningen

emellertid inte innebära för frivårdens del. Kontroll, stöd och

påverkan _ dvs.

frivårdens normala arbetsuppgifter _ utgör huvudingredienserna även

vid

verkställigheten av en intensivövervakning, låt vara att

kontrollfunktionen får

en väsentligt mer framträdande roll än vid verkställigheten av en

skyddstillsynsdom. Inom frivården finns vidare en särskild sakkunskap

i fråga om

förmedling av hjälp- och stödåtgärder till dömda. Det skulle ta

avsevärd tid att

bygga upp motsvarande kompetens inom ramen för någon annan

organisation. Det

anförda talar för att den lämpligaste lösningen är att anförtro

verkställigheten

åt frivården.

 En speciell fråga är hur den tekniska övervakningen av den

elektroniska

kontrollen skall organiseras. Kriminalvården bör här ha fria händer

att utforma

denna på effektivast och billigast sätt. Det bör dock betonas att

arbetet bör

vara så organiserat att misskötsamhet upptäcks och åtgärder kan

sättas in i

princip dygnet runt och givetvis även på veckoslut och helger.

 Ledningen av försöksverksamheten bör anförtros åt

frivårdsmyndigheterna i

Karlskoga, Luleå, Malmö Norra, Malmö Södra, Norrköping och Sundsvall.

Var och en

av dessa frivårdsmyndigheter bör därvid självfallet svara för dömda

som har sin

bostad inom myndighetens verksamhetsområde.

4.3.3Övervakningsnämnden beslutar om reaktion vid misskötsamhet

 Regeringens förslag: Övervakningsnämnden beslutar om upphörande av

 verkställighet utanför anstalt.

 Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens.

 Synpunkter på förslaget i promemorian: De flesta instanser som

yttrat sig

över förslaget är är positiva till det. Vissa instanser pekar på att

det fö-

reslagna förfarandet kan bli osmidigt.

 Kriminalvårdsnämnden och Övervakningsnämnden i Sundsvall framför

att det, å

ena sidan, finns goda skäl för att välja övervakningsnämnden som

beslutsinstans

men att det, å andra sidan, är en fördel om samma myndighet beslutar

om såväl

verkställighet utanför anstalt som upphörande av densamma. Dessa

instanser anser

att övervakningsnämnden inte på eget initiativ bör kunna upphäva ett

beslut om

verkställighet utanför anstalt.

 Skälen för regeringens förslag: Frågan om verkställigheten utanför

anstalt

skall upphöra på grund av att den dömde åsidosatt vad som åligger

honom kan

innefatta en rad ställningstaganden. Det kan bli fråga om att

exempelvis bedöma

om det verkligen har skett en överträdelse av föreskrifterna och, i

så fall, om

det som läggs den dömde till last är av mindre betydelse. Frågor av

detta slag

bör lämpligen prövas av en instans med domstolsliknande

sammansättning. Övervak-

ningsnämnderna prövar i dag likartade frågor om upphävande av s.k.

 34-placeringar (behandlingsplacering utanför anstalt enligt 34

lagen,

1974:203, om kriminalvård i anstalt). Nämnderna samarbetar nära med

frivårdsmyndigheterna och har erfarenhet av brådskande ärenden.

 Även om det finns fördelar med att samma myndighet beslutar om

såväl

verkställighet utanför anstalt som upphörande av densamma bör, med

hänsyn till

övervakningsnämndernas nuvarande befattning med

verkställighetsärenden, dessa

också svara för beslut om upphörande av verkställighet på grund av

misskötsamhet

under försöksverksamheten. Intresset av ett enhetligt förfarande gör

att

övervakningsnämnden bör anförtros prövningen också av andra grunder

för

upphävande av ett beslut om verkställigheten utanför anstalt. Den

dömde bör

kunna överklaga övervakningsnämndens beslut till

Kriminalvårdsnämnden.

 Övervakningsnämnden kommer att pröva frågan om beslutet om

verkställighet

utanför anstalt skall upphävas på grundval av omständigheter som

tillkommit

efter det att beslutet fattades (se 14 försökslagen). Mot den

bakgrunden bör

nämnden inte vara förhindrad att på eget initiativ pröva frågan.

 Som tidigare har nämnts bör försöksverksamheten ledas av

frivårdsmyndigheterna

i Karlskoga, Luleå, Malmö Norra, Malmö Södra, Norrköping och

Sundsvall. Det

betyder att övervakningsnämnderna i Örebro, Luleå, Malmö, Linköping

och

Sundsvall kommer att beröras av försöksverksamheten (se förordningen,

1987:1113,

om övervakningsnämndernas verksamhetsområde m.m.).

4.4 Ikraftträdande m.m.

 Regeringens förslag: Försöksverksamheten skall pågå i två år.

Avsikten är

 att den skall inledas sommaren 1994.

 Regeringen får bestämma när försökslagen skall träda i kraft. Domar

som är

 meddelade tidigare än tre månader före ikraftträdandet omfattas

inte av

 försöksverksamheten.

 Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens, dock att det

förordades

att försöksperiodens längd inte skulle bestämmas samt inte föreslogs

någon

övergångsbestämmelse.

 Synpunkter på förslaget i promemorian: Vissa instanser förordar

att

försöksperiodens längd anges. Kriminalvårdsstyrelsen pekar på risken

för

överbelastning hos frivårdsmyndigheterna när försöket börjar.

 Skälen för regeringens förslag: För att försöksverksamheten skall

kunna

inledas är det nödvändigt att en rad förberedande åtgärder vidtas.

Regeringen

har därför den 7 oktober 1993 gett Kriminalvårdsstyrelsen i uppdrag

att planera

och förbereda försöksverksamheten. Genomförandet av

försöksverksamheten kommer

att behandlas i det följande (se avsnitt 5). Avsikten är att

försöksverksamheten

skall inledas sommaren 1994. Med hänsyn främst till att

försöksverksamheten

måste föregås av ett förberedelsearbete av teknisk natur är det

emellertid inte

helt säkert att denna tidplan kommer att kunna hållas. Regeringen bör

därför få

bestämma när försökslagen skall träda i kraft.

 Det ligger i försöksverksamhetens natur att den bör pågå endast

under en

begränsad tid. I promemorian har framförts att det inte är lämpligt

att initialt

ange när försöksverksamheten med intensivövervakning med elektronisk

kontroll

skall upphöra. Enligt regeringens mening ligger det emellertid, som

några

instanser pekat på, ett värde i att försöksperiodens längd bestäms

redan från

början. Regeringen anser att försöksverksamheten lämpligen bör pågå

under två

års tid. Frågor om hur försöket skall följas upp och utvärderas

kommer att

behandlas i det följande (se avsnitt 7). Redan här bör dock

framhållas att det

finns all anledning att löpande uppmärksamma hur försöket faller ut.

Straffsys-

temkommitténs fortsatta arbete är naturligtvis också av intresse i

sammanhanget.

Regeringen avser att i god tid före försöksperiodens utgång göra de

överväganden

som den då genomförda försöksverksamheten kan ge anledning till.

Regeringen

avser också att återkomma till riksdagen och redovisa av sin syn på

försöksverksamheten.

 Kriminalvårdsstyrelsen har pekat på att mycket stora balanser kan

uppkomma hos

frivårdsmyndigheterna när försöksverksamheten inleds. Det möter

svårigheter att

nu närmare bedöma vilka balanser det kan bli fråga om, bl.a. därför

att detta är

beroende på hur stort intresset för försöksverksamheten kommer att

vara bland de

dömda. Det står emellertid klart att det kan finnas en risk för att

frivårdsmyndigheterna kommer att drabbas av mycket stora balanser,

vilket i sin

tur torde medföra att verkställigheten av fängelsestraff i många fall

 kommer

att fördröjas på ett sätt som inte är acceptabelt. Med hänsyn härtill

bör äldre

domar uteslutas från försöksverksamheten. Lämpligen bör försökslagen

omfatta

domar som är högst tre månader gamla.

5 Genomförande av försöksverksamheten

Avsikten är som nämnts att försöksverksamheten med

intensivövervakning med

elektronisk kontroll skall påbörjas sommaren 1994. En förutsättning

för att

försöket skall kunna påbörjas vid denna tid är bl.a. att det då finns

tillgång

till den tekniska utrustning som krävs och att den personal inom

kriminalvården

som kommer att beröras av försöksverksamheten har fått den utbildning

som

behövs.

 Regeringen har därför den 7 oktober 1993 uppdragit åt

Kriminalvårdsstyrelsen

att planera och förbereda försöksverksamheten med intensivövervakning

med

elektroniska hjälpmedel. I uppdraget ingår bl.a. att närmare överväga

hur

intensivövervakningen praktiskt bör utformas, genomföra erforderlig

utbildning

och anskaffa den tekniska utrustning som erfordras för att man skall

kunna

använda elektroniska hjälpmedel vid försöket. I uppdraget ingår även

att beräkna

kostnaderna för genomförandet av försöksverksamheten.

Kriminalvårdsstyrelsen bör

enligt uppdraget ägna särskild uppmärksamhet åt att

försöksverksamheten skall

kunna följas upp och utvärderas.

 Kriminalvårdsstyrelsen har med anledning av uppdraget tillsatt en

projektgrupp

för genomförande av försöksverksamheten. Styrelsen har den 13

december 1993 och

den 14 februari 1994 rapporterat vilka åtgärder som vidtagits för att

förbereda

försöket och vilka ytterligare åtgärder som planeras. I den senaste

rapporten

har styrelsen upplyst att upphandlingsförfarandet befinner sig i

slutskedet.

Vidare har styrelsen i den rapporten framfört att det visat sig att

anpassningen

av den tekniska utrustningen till svenska förhållanden är tidsödande

och att

leverantörerna av sådan utrustning kan garantera leverans tidigast

fyra månader

från den dag då ett avtal tecknats. Styrelsen har gjort den

bedömningen att

försöket kan starta tidigast den 1 augusti 1994.

6 Kostnadsfrågor

Det är ännu för tidigt att närmare ange kostnaderna för

försöksverksamheten. Det

torde emellertid stå klart att intensivövervakning med elektronisk

kontroll är

ett påtagligt billigare alternativ än en placering på öppen krimi-

nalvårdsanstalt.

 De kostnader som kommer att uppstå under försöksverksamheten avser

i första

hand införskaffande och drift av den tekniska utrustningen. Beroende

på hur

Kriminalvårdsstyrelsen väljer att organisera bevakningen av

informationen från

de elektroniska kontrollsystemen kan det också uppstå kostnader för

särskild

personal.

 Försöksverksamheten innebär också att frivårdsmyndigheterna på

försöksorterna

tillförs nya arbetsuppgifter och därför behöver ökade resurser.

Avsikten är som

nämnts att övervakningen under försöksverksamheten skall vara

betydligt

intensivare än vad som är vanligt vid övervakning på grund av dom på

skyddstillsyn eller efter villkorlig frigivning. Detta torde i

normalfallet

innebära att varje handläggare klarar ett mindre antal klienter än

vid sådan

övervakning. Arbetsmetoderna vid intensivövervakning kan också komma

att medföra

arbete på obekväm arbetstid. Beroende på beredskap och liknande kan

det vidare

finnas behov av annan teknisk utrustning t.ex. i form av

personsökare. Likaså

kommer det att uppstå kostnader för utbildning av personalen.

 Målsättningen är att en stor del av deltagarna i

försöksverksamheten skall

genomgå behandling eller delta i särskilt anordnade program. Även

detta tar

resurser i anspråk. Kriminalvården bör svara för dessa kostnader, om

be-

handlingen eller deltagandet i särskilda anordnade program sker på

grund av

föreskrift från frivårdsmyndigheten. Däremot skall kriminalvården

inte svara för

kostnaderna för annan vård som deltagarna i försöksverksamheten

behöver.

 I fråga om sociala förmåner för dem som deltar i

försöksverksamheten bör

tilläggas att det här inte är fråga om personer som är intagna i

anstalt. I

stället bör de som verkställer fängelsestraff utanför anstalt i detta

hänseende

jämställas med frivårdsklienter.

 Den avgift som en del av de dömda skall erlägga tillfaller staten.

Som ti-

digare nämnts är det regeringens avsikt att avgiften skall tillföras

brottsof-

ferfonden. Deltagarna i försöksverksamheten kommer, utöver den avgift

vissa av

dem skall betala, att drabbas av vissa kostnader i anledning av

verkställigheten. Således medför den elektroniska kontrollen extra

telefon-

kostnader för den enskilde. Deltagarna kommer också att själva få

betala

kostnaden för resor till och från olika aktiviteter som de är

skyldiga att delta

i.

 När det gäller bedömningen av kostnaderna för försöksverksamheten

är det

emellertid viktigt att komma ihåg att intensivövervakning med

elektronisk

kontroll enligt förslaget alltid träder i stället för fängelse.

Kriminalvården

skulle således ändå ha haft kostnader för verkställigheten. Det kan

här anmärkas

att de totala kostnaderna för verkställighet i anstalt dessutom

skulle ha varit

högre.

 Slutsatsen av det anförda blir därför att försöksverksamheten inte

kommer att

innebära några totalt sett ökade kostnader för kriminalvården.

Däremot kan

intensivövervakning med elektronisk kontroll på sikt leda till

betydande

besparingar inom kriminalvården.

7 Utvärdering av försöksverksamheten

Ett av syftena med försöksverksamheten är att ge underlag för Straff-

systemkommitténs överväganden om intensivövervakning i någon form bör

införas i

Sverige. Försöksverksamheten bör vidare ge kunskap om hur elektronisk

övervakningsteknik fungerar under svenska förhållanden och om hur

kriminalvårdens arbetsmetoder bör utformas. I Kriminalvårdsstyrelsens

ordinarie

uppgifter ingår att kontinuerligt följa verksamheten och utvärdera

den. Detta är

särskilt viktigt när det gäller en försöksverksamhet.

Kriminalvårdsstyrelsen bör

ägna särskild uppmärksamhet åt att försöksverksamheten utformas så

att den är

lätt att följa upp och utvärdera. Utvärderingen bör bl.a. belysa

verksamhetsinnehåll, teknik och kostnadsaspekter. Det är också

viktigt att

Straffsystemkommittén kontinuerligt får del av de erfarenheter som

görs under

försöksverksamheten. Inom Justitiedepartementet förbereds

tilläggsdirektiv till

kommittén, av innebörd att kommittén skall ägna särskild

uppmärksamhet åt den nu

föreslagna försöksverksamheten.

 Brottsförebyggande rådet (BRÅ) bör göra en mer övergripande

utvärdering av

försöket med intensivövervakning med elektronisk kontroll. BRÅ bör få

ett

särskilt uppdrag att göra detta. Sedan försöket pågått en tid bör BRÅ

lämna en

delredovisning av uppdraget. Detta bör lämpligen ske senast i juni

1995.

8 Specialmotivering

1 Denna lag är tillämplig vid verkställighet av dom på fängelse,

dock inte

fängelse som ådömts enligt 28 kap. 3 brottsbalken, om den dömde

skall undergå

fängelse i högst två månader och har sin bostad inom något av

verksamhetsområdena för frivårdsmyndigheterna i Karlskoga, Luleå,

Malmö Norra,

Malmö Södra, Norrköping eller Sundsvall.

I paragrafen beskrivs lagens tillämpningsområde.

 Av bestämmelsen framgår att försöksverksamheten är upplagd som en

ren

verkställighetsreglering av ett utdömt fängelsestraff. I vissa av de

fall där

domstol har dömt till fängelse kommer således verkställigheten att

ske i form av

intensivövervakning med elektronisk kontroll och alltså på ett annat

sätt än det

som normalt gäller enligt lagen om kriminalvård i anstalt.

 Som en begränsning av de fall på vilka lagen är tillämplig anges

att den dömde

skall undergå fängelse i högst två månader. Något krav på att det

skall vara

fråga om ett enda utdömt straff ställs inte upp. Den som dömts till

två olika

enmånadsstraff kan alltså komma i fråga liksom den som dömts till

fängelse i 14

dagar och samtidigt fått en villkorlig frihet om en månad förverkad.

Genom att

den som skall undergå fängelse i mer än två månader inte kan komma i

fråga för

försöksverksamheten blir reglerna om villkorlig frigivning inte

aktuella för

denna form av verkställighet (se 26 kap. 6 BrB).

 Från lagens tillämpningsområde utesluts också fängelse som ådömts i

samband

med dom på skyddstillsyn enligt 28 kap. 3 BrB. Genom att det anges

att det

skall vara frågan om dom på fängelse utesluts vidare

förvandlingsstraff för

böter och förverkande av villkorlig frihet som beslutats av

övervakningsnämnd

enligt 26 kap. 19 BrB. Försökslagen är däremot naturligtvis

tillämplig på

fängelsestraff som dömts ut särskilt enligt 34 kap. 1 första

stycket 2 BrB.

 Med hänsyn till att det är en geografiskt begränsad

försöksverksamhet gäller

vidare att den dömde, för att komma i fråga, skall ha sin bostad inom

något av

verksamhetsområdena för frivårdsmyndigheterna i Karlskoga, Luleå,

Malmö Norra,

Malmö Södra, Norrköping eller Sundsvall. Något krav på att den dömde

skall vara

folkbokförd på någon av de angivna orterna gäller inte. Om den dömde

saknar

bostad är emellertid försökslagen inte tilllämplig. De krav som bör

ställas på

bostaden behandlas under 2 .

 Verksamhetsområdet för en viss frivårdsmyndighet framgår av bilaga

2 till

förordningen (1990:1018) med instruktion för Kriminalvårdsverket.

Verksamhetsområdena för de nu aktuella frivårdsmyndigheterna har

redovisats i

den allmänna motiveringen (se avsnitt 4.2.2).

2 I fall som avses i 1 får, på ansökan av den dömde, beslutas

att fängel-

sestraffet skall verkställas utanför anstalt. En ansökan får inte

bifallas om

den dömde är häktad eller intagen i kriminalvårdsanstalt av någon

annan

anledning än för verkställighet av det straff som ansökan avser eller

om sär-

skilda skäl annars talar mot verkställighet utanför anstalt.

 Beträffande verkställigheten utanför anstalt skall, i stället för

bestämmel-

serna i 26 kap. 5-24 brottsbalken och lagen (1974:203) om

kriminalvård i

anstalt, gälla vad som föreskrivs i denna lag.

 Verkställigheten utanför anstalt bedrivs under ledning av

frivårdsmyndig-

heterna i Karlskoga, Luleå, Malmö Norra, Malmö Södra, Norrköping och

Sundsvall.

I första stycket anges till en början att det får beslutas att

verkställighet av

fängelsestraff, i de fall som avses i föregående paragraf, skall ske

utanför

anstalt om den dömde ansöker om det. Därefter redovisas uttömmande de

fall då en

sådan ansökan skall avslås.

 Huvudregeln är att den som uppfyller förutsättningarna i 1 skall

medges

verkställighet utanför anstalt om han ansöker om det. Kravet på

ansökan från den

dömde skall ses mot bakgrund av att det inte torde vara möjligt att

tvinga någon

att delta i försöksverksamheten. I praktiken måste alltså gälla att

den dömde

samtycker till att verkställighet sker i enlighet med försökslagen.

Den som är

dömd till fängelse kan således, även om han skulle uppfylla

förutsättningarna i

1 , alltid få avtjäna sitt straff i anstalt. Den som fått bifall

till sin

ansökan om verkställighet utanför anstalt och därefter ångrat sig kan

enligt 14

 andra stycket 2 få beslutet om verkställighet utanför anstalt

upphävt. Frågor

om informationen till dem som kan komma i fråga för

försöksverksamheten

kommenteras under 10 .

 I andra meningen föreskrivs till en början att en ansökan om att få

verkställa

fängelsestraffet utanför anstalt inte får bifallas i de fall där den

dömde är

häktad eller intagen i kriminalvårdsanstalt av annan anledning än för

verkställighet av det straff som ansökan avser. Om en sådan person

ansöker om

att få verkställa dom på fängelse utanför anstalt skall alltså

ansökan avslås.

Vid tillämpningen av bestämmelsen blir det avgörande om den dömde är

häktad

eller intagen i kriminalvårdsanstalt när prövningen av hans ansökan

görs. Om han

vid den tidpunkten varken är häktad eller intagen i

kriminalvårdsanstalt gäller

alltså inte undantaget. Av 14 andra stycket 3 framgår emellertid

att ett

beslut om verkställighet utanför anstalt skall upphävas om den dömde,

när

verkställigheten skall påbörjas, är häktad eller intagen i

kriminalvårdsanstalt.

 Undantaget beträffande intagna i kriminalvårdsanstalt gäller inte

fall då den

dömde är intagen bara för att undergå verkställighet av det

fängelsestraff som

ansökan avser. Är det fråga om flera straff och har således

strafftider lagts

samman är den dömde dock intagen på anstalt också av annan anledning

än för att

undergå verkställighet av det straff som en ansökan kan avse. I en

sådan

situation skall därför en ansökan om att få delta i

försöksverksamheten avslås.

 Det normala torde givetvis vara att en ansökan görs och prövas

innan

verkställigheten skall påbörjas. Något absolut hinder mot att bifalla

en ansökan

i fall då verkställigheten av det fängelsestraff som ansökan avser

har påbörjats

bör dock inte ställas upp. Det förtjänar i sammanhanget nämnas att

huvudregeln

är att en ansökan medför hinder mot intagande i kriminalvårdsanstalt

(se 11 ).

Bl.a. för att förebygga okynnesansökningar har dock i 11

föreskrivits att

ansökan under vissa speciella omständigheter inte hindrar att den

dömde tas in

på anstalt.

 Här bör anmärkas att en ansökan om verkställighet utanför anstalt

enligt denna

lag inte i något fall hindrar att verkställigheten av ett

fängelsestraff

fortsätter. Bestämmelsen i 11 behandlar nämligen bara frågan om

verkstäl-

ligheten i anstalt skall få påbörjas när den dömde gjort en sådan

ansökan.

 I första stycket andra meningen anges vidare att en ansökan inte

får bifallas

om särskilda skäl talar mot verkställighet utanför anstalt. I vissa

speciella

situationer kan således förhållandena vara sådana att det inte är

lämpligt eller

ens möjligt att verkställa straffet utanför anstalt enligt denna lag.

I det

följande behandlas de fall när särskilda skäl talar mot att straffet

får verk-

ställas utanför anstalt enligt försökslagen.

 Ett sådant särskilt skäl är att den dömdes bostad inte är godtagbar

för för-

söksverksamheten.

 Det krävs inte att den dömde har en egen lägenhet eller dylikt utan

även andra

former av boende skall godtas. Dock krävs att bostaden är av sådan

beskaffenhet

att den får betraktas som permanent. Ett hotellrum eller liknande bör

normalt

inte godtas och inte heller en husvagn eller något därmed jämförligt

bostadsutrymme. Däremot bör det inte utgöra något hinder att

verkställigheten

sker i en bostad av normal utformning som han hyr endast för en

begränsad tid.

 Det måste under försöksverksamheten krävas att den dömde i bostaden

har

tillgång till en fungerande telefon med tillhörande abonnemang. Utan

telefon

föreligger nämligen inte de tekniska förutsättningarna för den

elektroniska

övervakningen. Av samma skäl måste krav ställas på att bostaden har

elektricitet.

 Särskilda skäl kan också tala mot att den dömde får delta i

försöksverk-

samheten i fall då detta skulle medföra nackdelar för någon annan än

honom

själv.

 Den dömde kan således sammanbo med en person som inte godtar att

verkställigheten sker i hans eller hennes bostad. I sådana fall torde

regel-

mässigt särskilda skäl tala mot verkställighet utanför anstalt.

Detsamma bör

gälla fall då brottet riktats mot någon som den dömde sammanbor med

och det även

om denne godtar att verkställigheten sker i hans eller hennes bostad.

 Ett ytterligare krav som bör ställas på den som skall delta i

försöksverk-

samheten är att han har en ordnad sysselsättning. Detta krav har

behandlats i

den allmänna motiveringen (se avsnitt 4.2.3). Här bör upprepas att

frivårds-

myndigheten, i fall då den dömde saknar ordnad sysselsättning, skall

verka för

att sysselsättning kan ordnas. Om detta trots allt visar sig omöjligt

och den

dömde därför kommer att sakna arbetsanställning, annan

förvärvsverksamhet,

utbildning eller ordnad sysselsättning i övrigt, bör han normalt inte

få delta i

försöksverksamheten.

 Särskilda skäl mot verkställighet utanför anstalt föreligger också

i några

särpräglade fall. Det bör således inte komma i fråga att någon får

delta i för-

söksverksamheten mer än en gång. Inte heller bör en utlänning som

skall utvisas

från Sverige få delta i försöksverksamheten. I vissa situationer

möter det

svårigheter att hinna med att ordna en lämplig verkställighet utanför

anstalt.

Det förhållandet att den dömde redan har påbörjat verkställigheten i

anstalt bör

således kunna utgöra ett särskilt skäl mot att han får delta i för-

söksverksamheten. Om det i domen som skall verkställas har förordnats

att den

dömde skall kvarbli i häkte eller att han skall häktas bör det

regelmässigt

föreligga särskilda skäl mot verkställighet utanför anstalt.

 Det kan endast undantagsvis finnas anledning att göra en bedömning

av om den

dömde kommer att följa de föreskrifter som kan uppställas. Det bör

alltså

iakttas restriktivitet med att utesluta någon från försöket på

grundval av

enbart en sådan bedömning. Särskilda skäl mot verkställighet utanför

anstalt bör

emellertid föreligga om det framstår som helt orealistiskt att den

dömde kan

hantera en sådan verkställighet. Ett exempel på en sådan situation

kan vara att

en dömd, som befinner sig på fri fot, har ett pågående kvalificerat

missbruk.

 Det kan slutligen nämnas att det givetvis kan förekomma fall där

det annars på

grund av brottets karaktär eller gärningsmannens person skulle te sig

direkt

oförsvarligt eller stötande att bifalla en ansökan. Det kan till

exempel röra

sig om en dom avseende brottslighet som till sin karaktär är sådan

att den

typiskt sett är ägnad att fortsättas i eller från bostaden. Det torde

dock här

röra sig om rena undantagsfall och möjligheten att inte bevilja en

ansökan av

sådana skäl bör utnyttjas med största försiktighet.

 Andra stycket anger att för verkställigheten utanför anstalt gäller

föreskrif-

terna i försökslagen i stället för bestämmelserna i 26 kap. 5_24

BrB och

lagen om kriminalvård i anstalt. Det betyder bl.a. att bestämmelsen i

26 kap. 5

 BrB om att den som dömts till fängelse skall tas in i

kriminalvårdsanstalt för

verkställighet av straffet inte gäller.

 I tredje stycket anges att verkställigheten skall bedrivas under

ledning av

frivårdsmyndigheterna i Karlskoga, Luleå, Malmö Norra, Malmö Södra,

Norrköping

och Sundsvall. Även om det är frågan om verkställighet av ett utdömt

fängelsestraff kommer alltså anstaltsorganisationen inte att ha något

ansvar för

verkställigheten. Den dömde kommer inte att vara inskriven vid någon

anstalt. Om

den dömde missköter sig under verkställigheten, och förordnandet om

verkställighet utanför anstalt upphävs, får anstaltsplacering ske på

vanligt

sätt. Det bör emellertid påpekas att, som framgår av 17 , ett beslut

om

upphävande av verkställigheten utanför anstalt innebär att den dömde

skall tas

in i anstalt för att avtjäna resterande del av straffet.

 De nyss nämnda frivårdsmyndigheterna skall naturligtvis svara för

dömda som

har sin bostad inom frivårdsmyndighetens verksamhetsområde.

3 Verkställigheten utanför anstalt sker i form av

intensivövervakning i

förening med ett förbud för den dömde att vistas utanför bostaden

annat än på

särskilt angivna tider och för bestämda ändamål såsom förvärvsarbete,

utbildning, vård, nödvändiga inköp och liknande. Efterlevnaden av

förbudet skall

kontrolleras med elektroniska hjälpmedel.

I paragrafen finns den centrala bestämmelsen om vad verkställigheten

utanför

anstalt innebär, nämligen intensivövervakning i förening med ett

förbud för den

dömde att vistas utanför bostaden annat än för vissa bestämda ändamål

och på

särskilt angivna tider. Dessa frågor har kommenterats i den allmänna

moti-

veringen (se avsnitt 4.2.3).

 Intensivövervakningen innebär ett krav på att frivårdsmyndigheten

har en

betryggande kontroll över var den dömde befinner sig och vad han

sysslar med.

Detta förutsätter att det för den dömde görs upp ett schema, i vilket

anges vid

vilka tider han skall vara hemma, när han skall vara på sitt arbete

och när han

skall delta i olika av frivårdsmyndigheten bestämda

behandlingsprogram eller

andra aktiviteter.

4 Den dömde skall under verkställigheten utanför anstalt iaktta

skötsamhet,

efter förmåga söka försörja sig samt i övrigt rätta sig efter vad som

åligger

honom enligt denna lag och enligt föreskrift som meddelats med stöd

av lagen.

Han skall avhålla sig från alkohol och andra beroendeframkallande

medel.

 Den dömde är, om inte annat föranleds av medicinska eller liknande

skäl,

skyldig att under verkställigheten på anmaning lämna blod-, urin-

eller

utandningsprov för kontroll av att han inte är påverkad av

beroendeframkallande

medel. Elektroniska hjälpmedel får användas för att kontrollera att

den dömde

avhåller sig från alkohol.

I paragrafens första stycke finns en allmän regel om vad den dömde

har att rätta

sig efter under verkställigheten utanför anstalt. Han skall sålunda

iaktta

skötsamhet och följa de anvisningar eller föreskrifter som meddelas

honom.

 Det föreskrivs också att den dömde under verkställigheten skall

avhålla sig

från alkohol och andra beroendeframkallande medel, exempelvis

narkotika.

Förbudet är absolut.

 I paragrafens andra stycke ges ytterligare möjligheter till

kontroll av att

den dömde under verkställigheten inte använder sig av alkohol eller

andra

beroendeframkallande medel. Således får blod-, urin- eller

utandningsprov

avkrävas den dömde. Bestämmelsen är utformad efter förebild av 52 d

lagen

(1974:203) om kriminalvård i anstalt (se SFS 1993:210).

 I andra styckets andra mening sägs att elektroniska hjälpmedel får

användas

för att kontrollera att den dömde avhåller sig från alkohol. Någon

särskild

bestämmelse om detta torde visserligen inte behövas men det har mot

bakgrund av

den teknik som utvecklats på området bedömts angeläget att ge

uppmärksamhet åt

möjligheten att utföra kontrollen med sådan utrustning.

5 Den dömde skall betala en avgift, om det är motiverat med hänsyn

till hans

möjligheter att erhålla inkomst under verkställigheten utanför

anstalt.

 Avgiften uppgår till femtio kronor per dag som verkställigheten

skall pågå.

Avgiften skall betalas i förskott och tillfaller staten.

Paragrafen behandlar den dömdes betalningsskyldighet. Motivet för

betal-

ningsskyldigheten är, som angetts i den allmänna motiveringen (se

avsnitt

4.2.3), att det är rimligt att den dömde i vissa fall betalar en

avgift mot bak-

grund av att verkställigheten utanför anstalt, till skillnad mot en

vistelse i

fängelse, i princip inte påverkar hans inkomstmöjligheter.

 I första stycket slås betalningsskyldigheten fast. Bestämmelsen har

närmare

behandlats i den allmänna motiveringen (se avsnitt 4.2.3).

 Enligt andra stycket uppgår avgiften till femtio kronor per dag som

skall

verkställas. Det betyder att avgiften för den som skall undergå

verkställighet

av ett fängelsestraff på fjorton dagar, en månad eller två månader

blir 700 kr

(14x50=700), 1500 kr (30x50=1500) respektive 3000 kr (60x50=3000).

 I andra meningen anges att avgiften skall betalas i förskott och

tillfaller

staten. I bestämmelsen har inte reglerats om avgiften vid ett

tillfälle skall

betalas förskottsvis för hela verkställighetstiden eller vid flera

tillfällen

för delar av den tiden. Det har ansetts att det bör stå

frivårdsmyndigheterna

fritt att i ett särskilt fall bestämma om hela avgiften skall betalas

i förskott

eller om avgiften skall betalas förskottsvis exempelvis för två

veckor i taget.

 Genom att avgiften skall betalas i förskott uppnås den påtagliga

fördelen att

indrivning av avgiften i princip helt torde kunna underlåtas.

Utebliven

betalning skall nämligen medföra att verkställigheten utanför anstalt

upphör.

Därefter kommer det självfallet inte längre att föreligga någon

skyldighet att

betala avgift.

 Frågan om återbetalning av förskottsvis inbetalade avgifter kan bli

aktuell

bara då verkställigheten utanför anstalt upphör i förtid. Någon

återbetalning

bör emellertid normalt inte komma i fråga. Återbetalning bör dock

kunna ske i

den ovanliga situationen att verkställigheten utanför anstalt upphör

utan att

den dömde kunnat påverka de förhållanden som grundar upphörandet (se

15 första

stycket femte meningen).

6 Frivårdsmyndigheten skall under den tid verkställigheten utanför

anstalt

pågår utöva tillsyn över den dömde och fortlöpande hålla sig

underrättad om hans

förhållanden.

 Frivårdsmyndigheten kan vid behov förordna en eller flera personer

att biträda

vid tillsynen.

En verkställighet utanför anstalt förutsätter att man från frivårdens

sida ut-

övar tillsyn över den dömde och fortlöpande håller sig underrättad om

hans

förhållanden. En föreskrift om att så skall ske har därför tagits in

i paragra-

fens första stycke.

 I paragrafens andra stycke anges att frivårdsmyndigheten vid behov

kan

förordna en eller flera personer att biträda vid tillsynen. Med

hänsyn till de

krav som verkställigheten ställer bör utgångspunkten vara att det är

fri-

vårdsmyndigheten som genom sin personal utövar tillsynen. Detta

hindrar inte att

det många gånger kan bedömas lämpligt att utse andra personer att

biträda vid

tillsynen, särskilt om den dömde bor i ett mera glest befolkat område

med ett

förhållandevis stort avstånd till frivårdsmyndighetens kansli. En

möjlighet till

detta ges därför i paragrafen.

7 Den dömde skall under verkställigheten utanför anstalt hålla

frivårds-

myndigheten underrättad om förhållanden som har betydelse för

verkställigheten,

på kallelse inställa sig hos myndigheten och i övrigt enligt

myndighetens

anvisningar upprätthålla förbindelse med denna. I den mån

frivårdsmyndigheten

har bestämt det, gäller vad som nu sagts om myndigheten även den som

förordnats

att biträda vid tillsynen.

I paragrafen regleras den dömdes kontakter med frivårdsmyndigheten.

Bestämmelsen

har behandlats närmare i den allmänna motiveringen (se avsnitt

4.2.3).

 Prop.

1993/94:184

8 Vid verkställighet utanför anstalt skall särskilda föreskrifter

meddelas om

vad den dömde har att iaktta. Sådana föreskrifter skall avse

 1. vilken bostad den dömde skall ha under verkställighetstiden,

 2. vad som skall gälla i fråga om arbetsanställning, annan

förvärvsverksamhet,

utbildning eller annan sådan sysselsättning,

 3. under vilka tider och för vilka ändamål den dömde tillåts att

vistas

utanför bostaden,

 4. det sätt på vilket den dömde skall hålla kontakt med

frivårdsmyndigheten

och den som förordnats att biträda vid tillsynen enligt 7 och

omfattningen av

kontaktskyldigheten och

 5. det belopp som den dömde skall betala enligt 5 och när

betalning skall

ske.

 Särskild föreskrift får också avse läkarvård, nykterhetsvård eller

annan vård

eller behandling eller deltagande i särskilt anordnade program eller

verksamheter som med hänsyn till den dömdes förhållanden framstår som

lämpliga.

Paragrafen behandlar de föreskrifter som skall gälla för den dömde

under

verkställigheten utanför anstalt. Det är viktigt att dessa

föreskrifter är klara

och tydliga så att den dömde vet vad han har att rätta sig efter och

efterlev-

naden av föreskrifterna kan kontrolleras på ett tillförlitligt sätt.

 Vid verkställighet utanför anstalt skall meddelas vissa

obligatoriska före-

skrifter. Vad dessa skall avse framgår av punkt 1_5 i paragrafens

första stycke.

Föreskrifterna har behandlats i den allmänna motiveringen (se avsnitt

4.2.3).

 Enligt punkt 5 skall en föreskrift meddelas om den avgift den dömde

skall

betala och när betalning skall ske. Som framgår av 5 skall avgiften

betalas i

förskott. Det är i och för sig önskvärt att en betalning är gjord

innan verk-

ställigheten påbörjas. Eftersom föreskriften inte gäller förrän

verkställigheten

börjar kan det dock inte krävas att den dömde betalar på ett så

tidigt stadium.

I stället får föreskriften innehålla att den dömde senast den första

dagen av

verkställigheten skall betala hela avgiften eller, i fall då

frivårdsmyndigheten

finner att avgiften bör betalas förskottsvis för en kortare tid, en

del av

avgiften. I den sist nämnda situationen får föreskriften kompletteras

med

angivande av när den resterande delen av avgiften skall betalas.

 I fall då någon avgift inte skall tas ut blir det naturligtvis inte

aktuellt

att meddela en föreskrift enligt punkt 5.

 I paragrafens andra stycke anges att en särskild föreskrift också

får avse

läkarvård, nykterhetsvård eller annan vård eller behandling samt

deltagande i

särskilt anordnade program eller verksamheter. Också dessa

föreskrifter har be-

handlats i den allmänna motiveringen (se avsnitt 4.2.3).

9 Kriminalvårdsstyrelsen prövar på skriftlig ansökan av den dömde

frågan, om

denne skall få undergå verkställighet av dom på fängelse utanför

anstalt.

Styrelsen får föreskriva att frågan i stället skall prövas av en re-

gionmyndighet. Har ett beslut fattats av en regionmyndighet får det

ändras av

styrelsen. Den som beslutet angår får påkalla styrelsens prövning, om

beslutet

gått honom emot.

 Kriminalvårdsstyrelsens beslut får överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol.

 Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

Av första stycket framgår att beslutanderätten om lagens tillämpning

i enskilt

fall har lagts på Kriminalvårdsstyrelsen med delegationsmöjlighet

till en re-

gionmyndighet. Har Kriminalvårdsstyrelsen delegerat beslutsfattandet

till en

regionmyndighet kan styrelsen ändra ett beslut som myndigheten

fattat. Om någon

begärt att få undergå verkställighet av ett fängelsestraff utanför

anstalt men

fått avslag på sin begäran av regionmyndigheten får han påkalla

styrelsens

prövning av beslutet.

 Ansökan om verkställighet utanför anstalt måste vara skriftlig.

Frivårds-

myndigheten bör bistå dömda med att upprätta ansökningar.

 Bestämmelserna i andra och tredje styckena har behandlats i den

allmänna

motiveringen (se avsnitt 4.3.1 samt punkt 3 i

övergångsbestämmelserna).

10 Frivårdsmyndigheten skall verka för att dömda som avses i 1

informeras

om innehållet i denna lag och ombesörja den utredning som behövs för

prövningen

av en ansökan enligt 9 .

Enligt paragrafen har frivårdsmyndigheten en skyldighet att informera

dem som

kan komma i fråga för försöksverksamheten om denna.

Frivårdsmyndigheten bör

följaktligen hålla sig underrättad om de domar som kan komma att

verkställas

utanför anstalt. Frivårdsmyndigheten kan därefter genom brev eller på

annat sätt

fullgöra sin informationsskyldighet till de dömda.

 När det gäller personer som är intresserade av att undergå

verkställighet

utanför anstalt enligt denna lag skall frivårdsmyndigheten ombesörja

den ut-

redning som behövs för prövningen av om sådan verkställighet skall

medges. Det

bör beträffande denna utredningsfas framhållas att den dömde bör få

en utförlig

information av vad verkställigheten utanför anstalt kommer att

innebära för

honom. Frivårdsmyndigheten bör således göra upp en preliminär plan

för hur

verkställigheten i det särskilda fallet kommer att vara upplagd.

Detta innebär

även krav på ett preliminärt angivande av de olika föreskrifter som

skall gälla

för den dömde. Frivårdsmyndigheten bör också göra klart för den dömde

att

verkställigheten utanför anstalt kan medföra att det uppstår

exempelvis rese-

och telefonkostnader som han själv får svara för. Om verkställigheten

medför att

en sambo drabbas av kostnader bör detta klargöras för denna.

 Det kan tilläggas att inget hindrar att frivårdsmyndigheten redan

på detta

stadium beslutar om de föreskrifter som skall gälla för

verkställigheten utanför

anstalt. I ett sådant fall kommer naturligtvis föreskrifterna att

börja gälla

först när verkställigheten utanför anstalt inleds, vilket i sin tur

förutsätter

att ett beslut fattats om en sådan verkställighet.

Frivårdsmyndigheten bör i

detta sammanhang beakta att det finns ett intresse av att de

föreskrifter som

initialt bestäms också verkligen blir gällande under

verkställigheten.

 Frivårdsmyndigheten bör bistå den dömde med att upprätta en ansökan

om

verkställighet utanför anstalt. Frivårdsmyndighetens utredning bör

också gälla

vid vilken tidpunkt som verkställigheten utanför anstalt lämpligen

bör påbörjas.

 Prop.

1993/94:184

11 Har den dömde ansökt om att få undergå verkställighet av dom på

fängelse

utanför anstalt, får han inte tas in i en kriminalvårdsanstalt för

att påbörja

verkställigheten innan ansökan slutligt prövats. Den dömde får dock

dessförinnan

tas in i en kriminalvårdsanstalt för verkställighet av straffet, om

 1. ansökan har gjorts efter den dag han enligt föreläggande som

avses i 10

första stycket lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m. senast

skulle ha

inställt sig vid en kriminalvårdsanstalt för verkställighet av

straffet,

 2. han tidigare har gjort en ansökan om att få undergå

verkställighet av

straffet utanför anstalt,

 3. det är uppenbart att ansökan inte gäller ett fall som avses i 1

 denna lag

eller

 4. han är häktad.

Paragrafen behandlar frågan om verkställigheten av ett fängelsestraff

får på-

börjas i anstalt efter det att den dömde ansökt om att få undergå

verkställighet

av straffet utanför anstalt enligt denna lag.

 Paragrafen tar således inte sikte på fall då verkställigheten redan

har på-

börjats. Det förhållandet att den som redan påbörjat verkställigheten

i anstalt

ansöker om att få undergå verkställighet av straffet utanför anstalt

enligt

denna lag hindrar således inte att vistelsen i anstalt fortsätter.

 I fall då verkställigheten inte har påbörjats och den dömde har

ansökt om

verkställighet utanför anstalt enligt denna lag är huvudregeln att

den dömde

inte får tas in i en kriminalvårdsanstalt innan ansökan slutligt

prövats. Det

betyder att den som får bifall till sin ansökan om att få undergå

verkställighet

av straffet enligt denna lag inte behöver riskera att dessförinnan ha

varit

tvungen att helt eller delvis verkställa straffet i anstalt. I de

speciella

situationer då en sådan ansökan avslås kan verkställigheten i anstalt

emellertid

inte påbörjas förrän tiden för överklagande gått ut eller, om ett

överklagande

sker, ett lagakraftvunnet domstolsavgörande föreligger.

 Det kan inträffa att den dömde vill inställa sig på

kriminalvårdsanstalt för

att undergå verkställighet av straffet trots att han gett in en

ansökan om

verkställighet utanför anstalt enligt denna lag. I sådana situationer

torde den

dömde få anses ha återkallat sin ansökan. Någon särskild bestämmelse

om att

verkställigheten i sådana fall får påbörjas i anstalt torde därför

inte erfor-

dras.

 Från den nyss nämnda huvudregeln att den dömde inte får intas i

anstalt innan

hans ansökan prövats har föreskrivits fyra undantag. Om den dömde

enligt någon

undantagsregel tas in i anstalt för verkställighet hindrar det i och

för sig

inte att hans ansökan prövas i sak. En annan sak är att detta

förhållande i

vissa fall kan utgöra ett särskilt skäl mot att han får delta i för-

söksverksamheten. Dessa frågor har berörts under 2 .

 Undantagen i punkterna 1-4 har till syfte att motverka missbruk av

möjligheten

att slippa påbörja verkställigheten.

 Punkt 1 tar sikte på det fall att ansökan om verkställighet utanför

anstalt

visserligen ges in före verkställighetens början men ändå på ett sent

stadium,

nämligen först efter det att den dömde enligt föreläggande skulle ha

inställt

sig på kriminalvårdsanstalt.

 Punkt 2 innebär att den dömde får tas in på en kriminalvårdsanstalt

för att

verkställa det aktuella straffet om han tidigare gjort en ansökan om

att få

undergå verkställighet av det straffet utanför anstalt enligt denna

lag. En ny

ansökan rörande samma straff hindrar alltså inte att han tas in i

kriminal-

vårdsanstalt.

 Genom punkt 3 klargörs att inget hindrar att verkställigheten

påbörjas i

anstalt i fall då den dömde bor på annan ort eller har längre

strafftid än som

anges i 1 .

 Punkt 4 medför att en ansökan om verkställighet utanför anstalt

inte hindrar

att den som är häktad får påbörja verkställigheten i anstalt. Denna

bestämmelse

följer av vad som i 2 föreskrivs om att en sådan ansökan inte får

bifallas om

den dömde är häktad.

 Enligt 2 gäller vidare att en ansökan om verkställighet utanför

anstalt inte

får bifallas om den dömde är intagen i kriminalvårdsanstalt av annan

anledning

än för verkställighet av det straff som ansökan avser. Det bör

anmärkas att

förevarande paragraf behandlar frågan, om den dömde får tas in på

anstalt.

Befinner han sig redan i anstalt hindrar paragrafen inte att han

fortsätter sin

vistelse där för att verkställa också ett tillkommande straff och det

även om

han ansökt om att få verkställa det straffet utanför anstalt.

 Här bör slutligen anmärkas att det av bestämmelsen i 13 lagen om

beräkning

av strafftid m.m. framgår att en ansökan om nåd kan medföra att

verkställigheten

utanför anstalt skall anstå i avvaktan på regeringens prövning av

ansökan (se

också 12 andra stycket denna lag).

12 Bestämmelser om hur en dom skall befordras till verkställighet

och hur tid

för sådan verkställighet skall beräknas finns i lagen (1974:202) om

beräkning av

strafftid m.m. Bestämmelserna i 10 andra-femte styckena och 12 i

den lagen

om förpassning till kriminalvårdsanstalt m.m. och om uppskov med

verkställighet

skall dock inte gälla i fråga om verkställighet utanför anstalt

enligt denna

lag.

 Vid tillämpning av 10 första stycket lagen om beräkning av

strafftid m.m. på

verkställighet utanför anstalt enligt denna lag skall den dömde

föreläggas att

påbörja verkställigheten i sin bostad en viss dag. Strafftiden skall

räknas från

den dagen. Vid tillämpning av bestämmelsen om nåd i 13 lagen om

beräkning av

strafftid m.m. på sådan verkställighet skall sista dag vara den dag

verkställigheten skall påbörjas. Bestämmelsen i 25 samma lag om

sammanläggning

av strafftider skall inte tillämpas under verkställigheten utanför

anstalt, om

det sammanlagda straffet därvid kommer att överstiga två månader.

 Av 15 första stycket tredje meningen nedan framgår att

övervakningsnämnden i

visst fall skall fastställa hur många dagar av fängelsestraffet som

verkställts

utanför anstalt.

I första stycket lämnas en upplysning om lagen (1974:202) om

beräkning av

strafftid m.m. Den lagen gäller även när ett fängelsestraff under

försöks-

verksamheten verkställs utanför anstalt. Exempelvis kan nämnas att en

sådan

sammanläggning av strafftiderna som regleras i 25 lagen om

beräkning av

strafftid m.m. kan bli aktuell vid bedömningen av om den dömde, såsom

krävs för

att få delta i försöksverksamheten, skall undergå fängelse i högst

två månader.

Vidare skall en s.k. strafftidsresolution enligt 20 lagen om

beräkning av

strafftid m.m utfärdas så snart det kan ske sedan den dömde påbörjat

verkställigheten utanför anstalt enligt denna lag.

 Vissa bestämmelser i lagen om beräkning av strafftid m.m. behöver

dock

ersättas eller kompletteras för att regleringen av de frågor som tas

upp i den

lagen skall passa för verkställigheten utanför anstalt. I andra

meningen räknas

några bestämmelser upp som inte skall gälla i fråga om sådan

verkställighet,

bl.a. bestämmelserna i 10 fjärde och femte styckena lagen om

beräkning av

strafftid m.m. Det bör dock nämnas att dessa bestämmelser har sin

motsvarighet i

17 försökslagen.

 Andra stycket första meningen behandlar föreläggandet för den dömde

att

påbörja verkställigheten. Enligt 10 första stycket lagen om

beräkning av

strafftid m.m. skall Kriminalvårdsstyrelsen förelägga den dömde att

senast en

viss dag inställa sig vid den kriminalvårdsanstalt där domen skall

verkställas.

Eftersom det vid verkställighet utanför anstalt inte blir aktuellt

med en sådan

inställelse har i stället föreskrivits att ett föreläggande skall

innehålla att

den dömde skall påbörja verkställigheten i sin bostad en viss dag. I

fall då

deltagande i försöksverksamheten kan komma i fråga men någon ansökan

om

deltagande inte gjorts blir det naturligtvis aktuellt med ett

föreläggande om

inställelse vid kriminalvårdsanstalt. Det bör tilläggas att ett

sådant

föreläggande till dömda som kan komma i fråga för försöksverksamheten

lämpligen

bör utfärdas först sedan frivårdsmyndigheten haft en viss tid på sig

att

informera den dömde om försöksverksamheten.

 Det är också erforderligt med en särskild bestämmelse om från när

strafftiden

skall räknas. Bestämmelsen om det i lagen om beräkning av strafftid

m.m.

föreskriver nämligen att strafftiden skall beräknas från den dag den

dömde intas

i allmänt häkte eller kriminalvårdsanstalt eller omhändertas av

polismyndighet

för förpassning (19 ). Det har därför i andra stycket andra meningen

föreskrivits att strafftiden skall beräknas från den dag

verkställigheten skall

påbörjas enligt det i första meningen nämnda föreläggandet.

 I andra stycket tredje meningen ges en föreskrift för fall då någon

som skall

undergå verkställighet av straffet utanför anstalt ansöker om nåd. Om

nådeansökan ges in senast den dag denna verkställighet enligt

föreläggande skall

påbörjas, skall verkställigheten anstå i avvaktan på regeringens

beslut med

anledning av ansökan.

 Enligt föreskriften i andra stycket fjärde meningen skall det under

den tid

verkställigheten utanför anstalt pågår inte ske någon sammanläggning

av

strafftider annat än om den sammanlagda strafftiden ändå inte kommer

att

överstiga två månader. Det kan finnas anledning att uppmärksamma den

dömde på

att det kan medföra nackdel för honom att bestämmelsen om

sammanläggning av

strafftider inte är tillämplig under verkställigheten utanför

anstalt. Det kan

nämligen inträffa att den dömde därför går miste om möjligheten till

villkorlig

frigivning eller att den tidigaste dagen för sådan frigivning

infaller senare än

den skulle ha gjort om en sammanläggning ägt rum. I detta sammanhang

bör dock

påpekas att verkställigheten utanför anstalt skall upphöra om den

dömde begär

det.

 I tredje stycket har tagits in en hänvisning till bestämmelsen i 15

 första

stycket tredje meningen om att övervakningsnämnden, när den upphäver

ett beslut

om verkställighet utanför anstalt, skall fastställa hur många dagar

av

fängelsestraffet som verkställts. Hänvisningen motiveras av intresset

av att i

en och samma paragraf presentera bestämmelser som är av intresse för

hur lagen

om beräkning av strafftid m.m. skall tillämpas på verkställighet

utanför

anstalt.

13 Frivårdsmyndigheten beslutar om föreskrifter enligt 8 .

Myndigheten tar

emot och redovisar den i 5 angivna avgiften.

 Om den dömdes personliga förhållanden föranleder det, får

frivårdsmyndigheten

ändra en föreskrift enligt 8 första stycket eller ändra, upphäva

eller meddela

en ny föreskrift enligt 8 andra stycket.

 Frivårdsmyndighetens beslut gäller omedelbart om inte annat

förordnas.

I paragrafens första stycke anges att föreskrift enligt 8 meddelas

av fri-

vårdsmyndigheten. Detta är naturligt eftersom det är

frivårdsmyndigheten som

ansvarar för verkställigheten utanför anstalt. Föreskrifterna bör

beslutas i god

tid före den dag då verkställigheten skall påbörjas. Eftersom en

verkställighet

utanför anstalt förutsätter att den dömde inte motsätter sig den bör

frivårdsmyndigheten, som nämnts under 2 , redan innan ansökan görs i

vart fall

kunna ge den dömde ett preliminärt besked om vad föreskrifterna

kommer att

innebära.

 Närmare bestämmelser om frivårdsmyndighetens hantering av

avgifterna kommer

att meddelas av regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer.

 Av andra stycket framgår att frivårdsmyndigheten under

verkställigheten får

ändra innehållet i de obligatoriska förskrifterna i 8 första

stycket samt

ändra eller upphäva eller meddela ny föreskrift enligt 8 andra

stycket. Tanken

är att ändringar skall ske endast när detta är nödvändigt. Det ligger

ett

intresse i att vad som skall gälla för verkställigheten bestäms från

början och

sedan genomförs på ett konsekvent sätt. Också för att

verkställigheten utanför

anstalt skall uppfattas som trovärdig är det nödvändigt att det sätts

kraft

bakom de föreskrifter som meddelas och att dessa genomdrivs på avsett

vis. Detta

ställer naturligtvis krav på frivårdsmyndigheten när det gäller

utformandet av

föreskrifterna. Som tidigare framhållits bör endast föreskrifter som

är klara

och tydliga och vars efterlevnad kan kontrolleras på ett

tillförlitligt sätt

användas.

 Föreskriften om det belopp som den dömde skall betala bör i princip

inte

ändras. Även när det gäller föreskriften om när betalning skall ske

bör än-

dringar undvikas.

 I paragrafens tredje stycke föreskrivs att frivårdsmyndighetens

beslut skall

gälla omedelbart om inte annat förordnas. En regel av detta slag är

nödvändig

för verkställighetens genomförande. Att förordnande sker om annat än

omedelbar

tillämpning av frivårdsmyndighetens beslut blir i praktiken fallet

endast efter

överklagande till övervakningsnämnden.

14 Beslutet om verkställighet utanför anstalt skall upphävas, om

den

elektroniska kontroll som avses i 3 annat än tillfälligt blir

omöjlig att upp-

rätthålla. Vistelse på sjukhus eller därmed jämförlig inrättning

skall dock inte

föranleda upphävande av beslut om verkställighet utanför anstalt.

 Beslut om verkställighet utanför anstalt skall upphävas om den

dömde

 1. åsidosätter vad som åligger honom enligt denna lag eller enligt

en fö-

reskrift som meddelats med stöd av lagen och det som ligger honom

till last inte

är av mindre betydelse,

 2. begär att så skall ske,

 3. när verkställigheten skall påbörjas har en annan bostadsort än

som anges i

1 eller är häktad eller intagen i kriminalvårdsanstalt av någon

annan an-

ledning än för verkställighet av det straff som beslutet avser eller

 4. innan verkställighet utanför anstalt har påbörjats, antingen

döms på nytt

till fängelse eller får villkorligt medgiven frihet förverkad enligt

26 kap. 19

 eller 34 kap. 4 brottsbalken på sådan tid att han skall undergå

fängelse i

mer än två månader.

Paragrafen behandlar upphävande av beslut om verkställighet utanför

anstalt. En

grund för upphörande anges i första stycket och de övriga grunderna

återfinns

under punkt 1_4 i andra stycket.

 I första stycket behandlas det fallet att den elektroniska kontroll

som avses

i 3 annat än tillfälligt blir omöjlig att upprätthålla.

 Skälet för bestämmelsen är att den elektroniska kontrollen utgör en

grund-

läggande förutsättning för försöksverksamheten. Omständigheter som

medför att

den elektroniska kontrollen inte kan upprätthållas bör därför

aktualisera frågan

om verkställigheten utanför anstalt skall upphävas. Sådana

omständigheter kan

vara att den bostad verkställigheten skall pågå i förlorar

telefonförbindelse

eller elförsörjning. Om det är fråga om tillfälliga avbrott av det

slag som

emellanåt förekommer bör verkställigheten kunna få fortgå, men om

förhållandet

bedöms bli mer bestående måste ett beslut om upphörande fattas. Ett

annat skäl

till upphörande är att den dömde inte längre har rätt att vistas i

den bostad

där verkställigheten har pågått. Ytterligare ett exempel är att

bostaden

förstörs t.ex. genom brand. Om den dömde inte kan klandras för att en

omständighet av nu nämnt slag inträffat bör frivårdsmyndigheten

försöka bidra

till att återskapa förutsättningarna för verkställigheten. Om detta

inte är

möjligt återstår emellertid inget annat än att besluta om upphävande.

 I första stycket andra meningen görs undantag för det fall den

dömde vistas på

sjukhus eller därmed jämförlig inrättning. Det kan inträffa att den

elektroniska

kontrollen omöjliggörs för längre tid på grund av att den dömde läggs

in på

sjukhus. Genom bestämmelsen i andra meningen klargörs att frånvaron

av

elektronisk kontroll under den tid den dömde vistas på sjukhus inte

skall utgöra

grund för upphörande av verkställigheten utanför anstalt.

 Andra stycket, punkt 1, behandlar det fallet att den dömde

åsidosatt vad som

åligger honom enligt försökslagen eller enligt en föreskrift och att

det som

ligger honom till last inte är av mindre betydelse. Vad som främst

behöver

kommenteras är bedömningen av vad som är av mindre betydelse.

 Det bör strykas under att toleransen mot avvikelser från det som

gäller för

verkställigheten skall vara liten. Varje avvikelse bör dock inte

medföra att

förordnandet om verkställighet utanför anstalt upphävs. Det finns

således ett

utrymme för frivården att genom förändringar av föreskrifterna,

främst i form av

föreskrifter om intensifierad kontakt, skärpa verkställigheten i fall

av nu

aktuellt slag. Vid bagatellartade förseelser kan åtgärder helt

underlåtas.

 Frågan vad som är ett åsidosättande av åliggandena skall alltså

bedömas

strängt. Det betyder exempelvis att verkställigheten utanför anstalt

skall

upphöra om den dömde har varit påverkad av alkohol eller har använt

narkotika.

Det förhållandet att den dömde vägrat att medverka vid kontroll av om

han är

påverkad av beroendeframkallande medel bör också leda till att

verkställigheten

utanför anstalt upphör. Detsamma bör gälla i fall då den dömde

avvikit. Vad

gäller försenade ankomster till bostaden kan som en riktpunkt anges

att, i fall

då det inte finns någon godtagbar förklaring till förseningen, ett

upphörande

bör ske om en försening kan räknas i timmar eller om det förekommit

ett flertal

mindre förseningar. Verkställigheten utanför anstalt bör normalt

också upphöra

om den dömde inte lämnar företrädare för frivårdsmyndigheten

tillträde till

bostaden för hembesök.

 Beslutet om verkställighet utanför anstalt bör upphävas om det _

genom dom

eller erkännande _ blir klarlagt att den dömde under

verkställighetstiden begått

nya brott. Enbart misstanke om nya brott utgör dock i sig inte skäl

att upphäva

beslutet om verkställighet utanför anstalt, inte ens om misstanken

avser brott

under verkställighetstiden. Regelmässigt torde dock den som begått

brott under

verkställighetstiden också ha misskött sig i förhållande till de

föreskrifter

som gäller för honom, vilket alltså kan grunda ett upphävande. Om

brottet

begåtts före verkställigheten bör det dock inte få grunda ett

upphävande.

 Det förhållandet att den dömde under verkställigheten utanför

anstalt häktas

på grund av misstanke om nya brott bör inte medföra att

verkställigheten

upphävs. I sådana fall kan det dock naturligtvis inte blir fråga om

att i

praktiken fortsätta verkställigheten utanför anstalt. Av bestämmelsen

i 23

andra stycket lagen om beräkning av strafftid m.m _ i vilken stadgas

att det

inte anses som avbrott i verkställigheten av fängelse att den som

undergår

fängelse häktas med anledning av misstanke om brott _ följer att

häktningstiden

kommer att inräknas i verkställd tid. Om den dömde friges innan verk-

ställighetstiden för den ursprungliga domen utgått får antingen

verkställigheten

utanför anstalt återupptas eller, om det finns grund för det,

beslutet om

verkställighet utanför anstalt upphävas.

 Också i fall då den dömde inte i rätt tid fullgör den

betalningsskyldighet som

åligger honom bör verkställigheten upphöra. Om det är fråga om några

dagars

försening bör det dock finnas utrymme för att låta verkställigheten

fortgå. Det

bör i denna del beaktas att det kan gå en viss tid innan det är

möjligt att

avgöra om betalning skett vid en tidigare tidpunkt. Om avgiften har

betalats när

övervakningsnämnden prövar frågan om upphörande bör det finnas

utrymme för att

låta verkställigheten utanför anstalt fortsätta.

 Grunderna för upphörande i andra stycket, punkt 2_3, torde inte

fordra någon

närmare kommentar.

 Vad gäller bestämmelsen i andra stycket, punkt 4, bör erinras om

att be-

stämmelsen i 25 lagen om beräkning av strafftid m.m. om

sammanläggning av

strafftider i vissa fall inte är tillämplig under verkställigheten

utanför

anstalt (se 12 andra stycket fjärde meningen försökslagen). Om

däremot den

dömde innan verkställigheten har påbörjats döms på nytt till fängelse

så att den

sammanlagda strafftiden överstiger två månader bör ett beslut om

verkställighet

utanför anstalt upphävas. Detsamma bör gälla i fall då villkorligt

medgiven

frihet förklaras förverkad.

15 Övervakningsnämnden prövar, efter anmälan av

frivårdsmyndigheten, frågan

om upphävande av beslut om verkställighet utanför anstalt. Nämnden

får också

självmant ta upp frågan till prövning. Om beslutet upphävs, skall

nämnden

fastställa hur många dagar av fängelsestraffet som verkställts

utanför anstalt.

Den tid sådan verkställighet har pågått skall därvid räknas som

verkställd tid,

om inte särskilda skäl talar mot det. Om det finns synnerliga skäl,

får nämnden

besluta om återbetalning av avgift enligt 5 som belöper på tid

efter det att

verkställigheten utanför anstalt upphört.

 Beslutet om verkställighet utanför anstalt får inte upphävas efter

den fast-

ställda dagen för strafftidens slut.

I paragrafen behandlas prövningen av om verkställigheten utanför

anstalt skall

upphöra.

 Enligt första stycket ankommer den prövningen på

övervakningsnämnden.

Prövningen skall göras av en fullsutten nämnd (se 19 första

stycket). Normalt

torde frågan om upphävande initieras genom en anmälan av

frivårdsmyndigheten.

Inget hindrar emellertid att nämnden självmant tar upp frågan.

 Upphävs ett förordnande om verkställighet utanför anstalt skall den

dömde

överföras till kriminalvårdsanstalt för att där avtjäna resterande

del av

straffet (se 17 ). Det har därför föreskrivits att nämnden, om den

beslutar om

upphävande, skall fastställa hur många dagar av fängelsestraffet som

verkställts

utanför anstalt. Vidare har föreskrivits att den tid verkställigheten

utanför

anstalt har pågått skall räknas som verkställd tid, om inte särskilda

skäl talar

däremot. Eftersom reaktionen på misskötsamhet skall komma snabbt

torde nämnden

vanligen bara behöva grunda detta beslut på en beräkning med

utgångspunkt från

dels dagen för verkställighetens början och dels dagen för beslutet

om

upphörande enligt den följande paragrafen eller, om något sådant

beslut inte

fattats, enligt förevarande paragraf.

 Det kan emellertid också inträffa att den dömde avvikit. I en sådan

situation

får övervakningsnämnden tillämpa 23 första stycket lagen om

beräkning av

strafftid m.m. på det sättet att de dagar avbrottet varat inte tas

med vid

sammanräkningen av hur många dagar av fängelsestraffet som

verkställts utanför

anstalt.

 Någon gång kan det också, utan att det är fråga om något avbrott i

verk-

ställigheten, inträffa att en tid förflutit mellan den misskötsamhet

som föran-

leder upphörandet och beslutet därom enligt denna paragraf. Om ingen

misskötsamhet förekommit under mellantiden skall den räknas som

verkställd

utanför anstalt.

 En mer nyanserad bedömning måste emellertid göras i fråga om

misskötsamhet som

har pågått under annat än kortare tid. Misskötsamhet som i och för

sig inte är

av allvarligt slag kan således, om den upprepas, medföra att

verkställigheten

utanför anstalt till sist bör upphöra. Situationen kan också vara den

att den

dömdes förseelser mot reglerna för försöksverksamheten blir

allvarligare allt

eftersom tiden går. I dessa och liknande situationer uppkommer frågan

om den

tid, under vilken den dömde misskött sig, skall anses som verkställd

tid eller

om särskilda skäl skall anses tala mot det. Övervakningsnämnden

torde, när det

gäller att bestämma hur stor del av fängelsestraffet som har

verkställts utanför

anstalt, komma att få bedöma situationer av mycket skiftande slag.

Mot den

bakgrunden är det inte möjligt att ge några generella anvisningar om

hur

bedömningen bör utfalla i olika situationer. Emellertid bör det

framhållas att

den nu aktuella bestämmelsen är utformad efter förebild av regeln i

39 lagen

(1974:203) om kriminalvård i anstalt. Också enligt den bestämmelsen

skall tid

för vistelse utanför anstalt räknas in i verkställigheten om inte

särskilda skäl

talar mot det. Ledning för bedömningen kan alltså hämtas från den nu

nämnda

bestämmelsen.

 Här skall också beröras en särpräglad situation. Om det skulle

inträffa att

övervakningsnämnden vid ett tidigare tillfälle i samband med en

prövning enligt

första stycket har ändrat ett beslut enligt 16 , bör den tid under

vilken

beslutet enligt 16 var gällande i och för sig kunna räknas in i

verkställighe-

ten. Om den dömde under denna tid omhändertogs av polismyndigheten

för förpass-

ning skall dock tiden från omhändertagandedagen inte räknas som

verkställd

utanför anstalt. Denna tid kommer nämligen ändå att räknas som tid

varunder

straffet verkställts (se 19 lagen om beräkning av strafftid m.m.).

 Sista meningen i första stycket behandlar återbetalning av

inbetalade avgifter

enligt 5 som belöper på tiden efter det att verkställigheten

utanför anstalt

upphört. Någon återbetalning av sådana avgifter bör inte komma i

fråga annat än

om det finns synnerliga skäl för det. Sådana synnerliga skäl bör

anses föreligga

endast i fall då den den dömde över huvud taget inte kan lastas för

att

verkställigheten upphör. Ett exempel på en sådan situation kan vara

att den

dömdes bostad förstörts genom eldsvåda. Här bör dock upprepas att det

i en sådan

situation bör vidtas särskilda ansträngningar från

frivårdsmyndighetens sida för

att verkställigheten utanför anstalt skall kunna fortgå.

 Ett beslut om upphävande får enligt andra stycket inte meddelas

efter den i

strafftidsresolutionen fastställda dagen för strafftidens slut.

Bakgrunden

härtill är att det ligger ett intresse i att den dömde vet när

påföljden till

fullo är verkställd. Detta innebär i vissa fall ett krav på att

övervakningsnämnden, när fråga om upphävande av verkställigheten

väcks i ett

sent skede, handlar snabbt. I sådana fall bör frivårdsmyndigheten

omgående

underrätta övervakningsnämnden för beslut enligt 16 .

 Vad som sägs i detta stycke gäller också beslut enligt 16 första

meningen av

innebörd att verkställigheten utanför anstalt tills vidare skall

upphöra.

Övervakningsnämnden får alltså inte meddela ett sådant beslut efter

den

fastställda dagen för strafftidens slut. Om övervakningsnämnden

dessförinnan har

fattat ett beslut enligt 16 första meningen skall däremot enligt

andra

meningen i den bestämmelsen en slutlig prövning alltid ske. För denna

prövning

gäller inte bestämmelsen i förevarande stycke (se 16 tredje

meningen).

16 Uppkommer fråga om att upphäva beslut om verkställighet utanför

anstalt,

får övervakningsnämnden bestämma att beslutet tills vidare inte skall

gälla.

Övervakningsnämnden skall i sådana fall skyndsamt ta upp frågan om

upphävande av

beslutet om verkställighet utanför anstalt till slutlig prövning.

Härvid gäller

inte 15 andra stycket.

Enligt paragrafen har övervakningsnämnden en möjlighet att bestämma

att beslutet

om verkställighet utanför anstalt tills vidare inte skall gälla.

Bestämmelsen är

tänkt för brådskande beslut. Om den dömde har avvikit bör ett beslut

enligt

denna paragraf regelmässigt fattas. Det bör således inte annat än om

mycket

speciella omständigheter föreligger avvaktas att den dömde själv tar

kontakt med

frivårdsmyndigheten. Det torde i dessa och liknande situationer vara

lämpligt

att frivårdsmyndigheten kontaktar övervakningsnämndens ordförande per

telefon

och anmäler vad som inträffat. Av bestämmelsen i 37 kap. 1 andra

stycket

tredje meningen BrB framgår nämligen att ordföranden i en

övervakningsnämnd

ensam kan besluta på nämndens vägnar i bl.a. brådskande fall. I

stället för vad

som där föreskrivs om att ett sådant beslut skall anmälas vid nästa

sammanträde

med nämnden skall i fråga om verkställighet utanför anstalt gälla att

nämnden

skall ta upp frågan till slutlig prövning. Detta skall också ske

skyndsamt. I

ett fall där ordföranden på nämndens vägnar fattat ett beslut enligt

förevarande

paragraf kan den slutliga prövningen lämpligen tas upp vid

nästkommande

ordinarie nämndsammanträde eller vid ett särskilt utsatt sammanträde.

Därvid får

nämnden, om den anser att verkställigheten utanför anstalt skall

upphöra, ta

ställning till de övriga frågor som anges i 15 första stycket. Om

nämnden vid

den slutliga prövningen anser att det saknas skäl att upphäva

beslutet om

verkställighet utanför anstalt skall denna naturligtvis omedelbart

återupptas.

Av 19 första stycket framgår att den slutliga prövningen skall

göras av en

fullsutten övervakningsnämnd.

 Om övervakningsnämnden fattar ett beslut enligt förevarande

paragraf skall

detta alltså alltid följas av en slutlig prövning av frågan om

huruvida

verkställigheten utanför anstalt skall upphöra. En sådan ordning

medför att en

prövning kommer till stånd av hur många dagar av fängelsestraffet som

verkställts utanför anstalt. I vissa fall kan det finnas anledning

till särskild

skyndsamhet med den slutliga prövningen. Det gäller speciellt om få

dagar

återstår tills dess strafftiden går ut. Om den dömde således till

följd av be-

slutet enligt förevarande paragraf har förts till en

kriminalvårdsanstalt för

fortsatt verkställighet av fängelsestraffet måste övervakningsnämnden

göra sin

slutliga prövning innan det finns risk för att tiden för

frihetsberövandet i

form av verkställighet utanför anstalt och den pågående

anstaltsvistelsen

överstiger strafftiden. Det måste naturligtvis också beaktas att den

slutliga

prövningen kan utmynna i att verkställigheten utanför anstalt inte

skall

upphöra. I sådana fall måste, och detta gäller även om den dömde av

någon

anledning ännu inte tagits in i anstalt, verkställigheten anses ha

pågått under

tiden mellan övervakningsnämndens prövningar.

 Det är mot denna bakgrund lämpligt att övervakningsnämnden

regelmässigt

företar den slutliga prövningen före den fastställda dagen för

strafftidens

slut. Om nämnden i ett visst fall anser att prövningen kan göras vid

en senare

tidpunkt är det dock, som framgår av tredje meningen i förevarande

paragraf, i

och för sig inget som hindrar att så sker.

 Som framgått av 15 första stycket får nämnden självmant ta upp

frågan om att

upphäva beslutet om verkställighet utanför anstalt. Det kan förekomma

att

nämnden genom polisen eller på något annat sätt får kännedom om att

en person

som deltar i försöksverksamheten påträffats under sådana

omständigheter att det

står klart att ett beslut enligt denna paragraf omgående bör fattas.

Om det i en

sådan situation av någon anledning inte går att etablera en kontakt

med

frivårdsmyndigheten eller om detta inte hinns med kan nämnden alltså

självmant

ta upp frågan om verkställigheten utanför anstalt tills vidare skall

upphöra.

Vad det i praktiken torde bli fråga om är att övervakningsnämndens

ordförande,

efter att ha kontaktats per telefon, på nämndens vägnar bestämmer att

beslutet

om verkställighet utanför anstalt tills vidare inte skall gälla.

17 Om övervakningsnämnden bestämmer att beslutet om verkställighet

utanför

anstalt skall upphävas eller att beslutet tills vidare inte skall

gälla, skall

den dömde föras till en kriminalvårdsanstalt för fortsatt

verkställighet av

fängelsestraffet. Polismyndigheten i den ort där den dömde vistas

skall förpassa

honom till en sådan anstalt.

 Om det bedöms kunna ske utan fara för att den dömde avviker, får

polis-

myndigheten förelägga honom att inställa sig vid

kriminalvårdsanstalten i

stället för att förpassa honom dit.

Paragrafen behandlar den situationen att förordnandet om

verkställighet utanför

anstalt upphävs eller tills vidare inte skall gälla. I sådana fall

skall den

dömde för verkställighet av den resterande delen av straffet tas in i

kri-

minalvårdsanstalt. Detta skall ske omedelbart. Anstånd skall alltså

inte kunna

meddelas. Detta hänger samman med att den dömde i och med att

verkställigheten

utanför anstalt har startat har påbörjat verkställigheten av ett

fängelsestraff,

låt vara under andra former än de normala. Och har avtjänandet av ett

fängelsestraff väl påbörjats skall avtjänandet fortgå i ett

sammanhang.

 Den förevarande bestämmelsen har givits en något annan formulering

än regeln

om förpassning i 10 fjärde stycket lagen om beräkning av strafftid

m.m. Den

regeln gäller nämligen endast den som avvikit eller skall återföras

till

anstalt.

 Polismyndigheten på den ort där den dömde vistas skall förpassa

honom till en

kriminalvårdsanstalt. Med stöd av 11 lagen om beräkning av

strafftid m.m. kan

den som skall förpassas tillfälligt förvaras i häkte eller

polisarrest i

avvaktan på beslut om anstaltsplacering.

 Efter det att verkställigheten utanför anstalt avbrutits gäller

givetvis be-

stämmelserna i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt i fråga om

verk-

ställigheten i kriminalvårdsanstalt av den resterande delen av

straffet.

 I de nu aktuella situationerna skall Kriminalvårdsstyrelsen utfärda

en ny

strafftidsresolution (20 andra stycket lagen, 1974:202, om

beräkning av

strafftid m.m.). Den beräkning som därvid görs skall utgå från bl.a.

över-

vakningsnämndens beslut om det antal dagar av fängelsestraffet som

verkställts

utanför anstalt.

 Det kan gå en tid mellan nämndens beslut enligt 16 eller, om

något sådant

beslut inte meddelats, enligt 15 första stycket och den dag från

vilken den

fortsatta strafftiden skall räknas. Under den tiden torde enligt 23

första

stycket lagen om beräkning av strafftid m.m. föreligga ett avbrott i

verkstäl-

ligheten.

 I andra stycket har efter förebild av 10 femte stycket lagen om

beräkning av

strafftid m.m. föreskrivits att polismyndigheten under vissa

förutsättningar kan

förelägga den dömde att inställa sig vid kriminalvårdsanstalten.

18 Den dömde får överklaga frivårdsmyndighetens beslut enligt 13

hos den

övervakningsnämnd inom vars verksamhetsområde frivårdsmyndigheten är

verksam.

I paragrafen föreskrivs att den dömde får överklaga

frivårdsmyndighetens beslut

enligt 13 hos den övervakningsnämnd inom vars verksamhetsområde

frivårdsmyndigheten är verksam. Övervakningsnämndens beslut får sedan

överklagas

till Kriminalvårdsnämnden. Detta framgår av 19 tredje stycket.

19 Vid slutlig prövning av fråga om upphävande av beslut om

verkställighet

utanför anstalt skall övervakningsnämnden bestå av ordförande och

minst två

andra ledamöter.

 Övervakningsnämndens beslut enligt denna lag gäller omedelbart om

inte annat

förordnas.

 Den dömde får hos Kriminalvårdsnämnden överklaga ett beslut som

fattats av en

övervakningsnämnd enligt denna lag.

 Kriminalvårdsnämndens beslut får inte överklagas.

I första stycket har tagits in en bestämmelse om att fullsutten

övervaknings-

nämnd skall göra all slutlig prövning av frågan om verkställighet

utanför

anstalt skall upphöra (jämför 37 kap. 1 andra stycket BrB). I

paragrafen

föreskrivs vidare att övervakningsnämnds beslut enligt lagen

tillämpas ome-

delbart om inte annat förordnas. Dessutom anges att

övervakningsnämnds beslut

får överklagas av den dömde hos Kriminalvårdsnämnden. Att förordnande

sker om

annat än omedelbar tillämpning av övervakningsnämnds beslut blir i

praktiken

fallet endast efter överklagande till Kriminalvårdsnämnden.

20 Lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd skall tillämpas

på den som

utför oavlönat arbete enligt en föreskrift som har meddelats med

stöd av 8

första stycket 2 denna lag. I stället för vad som föreskrivs om

skyddstid i 4

lagen om statligt personskadeskydd gäller att personskadeskyddet

inträder när

den dömde påbörjar en resa till arbetsplatsen i enlighet med

föreskriften och

upphör när en resa från arbetsplatsen avslutas.

 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela

före-

skrifter om ersättning från staten för skador som orsakats av den

dömde vid

sådant arbete som avses i första stycket.

 Prop.

1993/94:184

Paragrafen är utformad efter förebild av 4 och 5 lagen (1989:928)

om

samhällstjänst.

 En föreskrift enligt 8 första stycket 2 i försökslagen kan

innebära att den

dömde är skyldig att utföra oavlönat arbete av det slag som avses i

lagen om

samhällstjänst. Den dömde bör därvid i princip ha det

personskadeskydd som

tillkommer den som utför samhällstjänst enligt lagen (1989:928) om

samhällstjänst. Första stycket har utformats i enlighet därmed.

 När det gäller rätten till ersättning från staten för skador som

orsakas av

den som under försöksverksamheten utför oavlönat arbete bör samma

regler gälla

som i fråga om skada orsakad av den som utför samhällstjänst.

Riksdagen bör

bemyndiga regeringen att meddela sådana föreskrifter om ersättning

från staten

för skador som orsakats av den som utför oavlönat arbete enligt en

föreskrift

som meddelats med stöd av 8 första stycket 2 i försökslagen. Det

kan anmärkas

att en tillfredsställande reglering i nu aktuellt hänseende torde

kunna

åstadkommas genom att förordningen (1989:929) om ersättning av

allmänna medel

för skada orsakad av den som utför samhällstjänst görs tillämplig

också på skada

orsakad av den som under försöksverksamheten utför oavlönat arbete.

Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

1. Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer och upphör

att gälla

två år därefter. Lagen skall dock även därefter tillämpas på

verkställighet

utanför anstalt som pågår eller om vilken beslut föreligger när lagen

upphör att

gälla. En ansökan enligt 9 första stycket som har gjorts innan

lagen upphört

att gälla skall prövas enligt lagen. Beslutas det i sådant fall om

verkställighet utanför anstalt skall lagen fortsätta att tillämpas på

denna

verkställighet.

Som framförts i den allmänna motiveringen (se avsnitt 4.4) bör

regeringen få

bestämma när försökslagen skall träda i kraft och bör försöket pågå i

två år.

 Vid den tidpunkt försökslagen upphör att gälla kommer det att

föreligga ansök-

ningar om verkställighet utanför anstalt som inte är slutligt

prövade. Det är

också möjligt att sådana ansökningar har beviljats utan att

verkställigheten

utanför anstalt har påbörjats. Vid den nyss nämnda tidpunkten kan det

vidare

pågå verkställighet i enlighet med försökslagen. Genom

övergångsbestämmelserna i

andra _ fjärde meningarna klargörs att försökslagen skall fortsätta

att

tillämpas i dessa fall.

2. Lagen tillämpas inte vid verkställighet av dom på fängelse som är

meddelad

tidigare än tre månader före ikraftträdandet.

Bestämmelsen har kommenterats i den allmänna motiveringen (se avsnitt

4.4). Vid

tillämpning av bestämmelsen blir det avgörande när den dom som skall

verkställas

har meddelats. Avsikten är som nämnts att försöksverksamheten skall

inledas

sommaren 1994.

3. Träder lagen i kraft före den 1 oktober 1994 skall överklagande av

Kriminalvårdsstyrelsens beslut enligt 9 ske direkt till

kammarrätten, om

beslutet har meddelats före nämnda dag. I så fall krävs inte

prövningstillstånd

av kammarrätten.

Övergångsbestämmelsen har behandlats i den allmänna motiveringen (se

avsnitt

4.3.1). Som där angetts har regeringen till riksdagen överlämnat en

proposition,

i vilken föreslås att en ändrad instansordning för kriminalvårdsmål

skall träda

i kraft den 1 oktober 1994. Övergångsbestämmelsen reglerar vad som

dessförinnan

bör gälla om överklagande av Kriminalvårdsstyrelsens beslut i fråga

deltagande i

försöksverksamheten.

 Övergångsbestämmelsen innebär att Kriminalvårdsstyrelsens beslut

får

överklagas direkt till kammarrätten utan krav på prövningstillstånd.

Besvär över

sådana beslut av Kriminalvårdsstyrelsen mot vilka talan får föras i

kammarrätt

upptas av Kammarrätten i Jönköping (se förordningen, 1977:937, om

kammarrättens

domkretsar m.m.).

 Prop.

1993/94:184

Promemorians beskrivning av olika tekniska hjälpmedel vid

intensivövervakning

och redogörelse för intensivövervakning med elektronisk kontroll i

Förenta

staterna

Olika tekniska hjälpmedel vid intensivövervakning

I detta avsnitt beskrivs de olika tekniska system som förekommer vid

inten-

sivövervakning utomlands.

 Det finns i huvudsak två typer av tekniska system vid

intensivövervakning:

kontinuerligt övervakande eller aktiva system, å ena sidan, och

intermittent

övervakande eller passiva system, å den andra. I ett aktivt system är

den

övervakade föremål för en ständig kontroll när han befinner sig på en

viss

plats, i regel hemmet. I ett passivt system kontrolleras däremot

endast den

övervakades närvaro på den aktuella platsen vid slumpmässigt valda

tidpunkter.

 Ett aktivt system består av tre enheter: sändare, mottagare och

centraldator.

Den övervakade bär sändaren i ett band runt hand- eller fotleden.

Sändaren är

vanligtvis så konstruerad, att den inte kan avlägsnas eller på annat

sätt

manipuleras utan att ett larm går till centraldatorn. Mottagaren är

installerad

i den övervakades hem och ansluten till telenätet. Så länge sändaren

befinner

sig inom mottagarens räckvidd, vilken vanligen uppgår till 25_45

meter, nås

mottagaren av de kodade radiosignaler som sändaren kontinuerligt

utsänder. Om

den övervakade emellertid avlägsnar sig längre från mottagaren än

sändarens

räckvidd medger, informerar mottagaren via telenätet centraldatorn om

det

inträffade. På motsvarande sätt informeras centraldatorn när

mottagaren ånyo nås

av sändarens signaler, dvs. när den övervakade på nytt befinner sig

på ett

kortare avstånd från mottagaren än sändarens maximala räckvidd.

 Centraldatorn jämför kontinuerligt den mottagna informationen med

in-

programmerade uppgifter om under vilka tider den övervakade har

utegångsförbud.

Den mottagna informationen lagras i datorns minne, som alltså kommer

att

innehålla en "journal" utvisande dels under vilka tider den

övervakade varit

ålagd att uppehålla sig i sin bostad, dels vid vilka tidpunkter han

under

perioden i fråga faktiskt lämnat bostaden respektive återvänt till

denna. En

utskrift av en sådan journal kan se ut som i exemplet nedan.

 I exemplet redovisas först det veckoschema som gäller för den

övervakade. NN

får exempelvis under tisdagen lämna hemmet för att åka till sitt

arbete kl. 7.45

och skall vara hemma senast kl. 15.45. Under onsdagen gäller samma

tider, men

han har dessutom tillåtelse att vara hemifrån mellan kl 19.00 och

21.15, för att

delta i ett behandlingsprogram. Under lördagen och söndagen kan NN ha

att delta

i behandlingsprogram och utföra samhällstjänst. Även någon

fritidsaktivitet kan

vara tillåten.

 Den undre delen av veckorapporten visar när han faktiskt lämnar

hemmet och när

han återvänder. Som framgår kommer han på tisdagen hem kl. 17.30 i

stället för

den bestämda tiden kl. 15.45. Detta noteras i rapporten och datorn

meddelar kl.

15.50 automatiskt övervakaren att ett regelbrott skett.

 Prop.

1993/94:184

 VECKORAPPORT

ÖVERVAKAD ÖVERVAKARE

namn namn

adress adress

___________________________________________________________

 VECKOSCHEMA DEN 2 _ 8 MAJ 1994

___________________________________________________________

DAG DATUM UT IN UT IN UT IN

Månd 2 Maj 07:45 15:45

Tisd 3 Maj 07:45 15:45

Onsd 4 Maj 07:45 15:45 19.0021:15

Torsd 5 Maj 07:45 18:30

Fred 6 Maj 07:45 15:45 18:3019:45

Lörd 7 Maj 12:00 16:00

Sönd 8 Maj 10:15 12:30 15:0016:00 18:00 19:45

______________________________________________________________

 REDOVISNING FÖR DEN 2 _ 8 MAJ 1994

______________________________________________________________

DAG DATUM TID OBSERVATION KOMMENTAR

Månd 2 Maj 07:47 Lämnar hemmet

 15:32 Anländer hemmet

Tisd 3 Maj 07:48 Lämnar hemmet

 17:30 Anländer hemmet REGELBROTT! Meddelat 15:50.

Onsd 4 Maj 07:47 Lämnar hemmet

 15:32 Anländer hemmet

 19:02 Lämnar hemmet

 21:05 Anländer hemmet

Torsd 5 Maj 07:49 Lämnar hemmet

 18:39 Anländer hemmet REGELBROTT! Meddelat 18:35

Fred 6 Maj 07:47 Lämnar hemmet

 15:40 Anländer hemmet

Lörd 7 Maj 12:09 Lämnar hemmet

 15:48 Anländer hemmet

Sönd 8 Maj 10:18 Lämnar hemmet

 12:20 Anländer hemmet

 15:02 Lämnar hemmet

 15:55 Anländer hemmet

 18:05 Lämnar hemmet

 19:34 Anländer hemmet

 I ett passivt system ringer centraldatorn upp den övervakade vid

slumpmässigt

valda tidpunkter. Den övervakade har därvid att medverka till att

hans närvaro

kan kontrolleras. Detta sker på olika sätt i olika system. Vissa

system använder

sig av röstdetektorer. Den övervakade får lämna ett röstprov som

centraldatorn

jämför med inprogrammerad information om den övervakades röst.

 I andra system finns en särskild identifieringsapparatur bestående

av två

enheter. Den ena av dessa är anbringad runt den övervakades hand-

eller fotled

på sådant sätt att det vid kontroll är möjligt att i efterhand

upptäcka

eventuella försök att avlägsna enheten. Den andra enheten är ansluten

till

telenätet i den övervakades hem och så konstruerad att den förmår

identifiera

just den enhet som den övervakade bär. När centraldatorn ringer upp

den

övervakade skall denne placera den enhet som är anbringad på honom i

den till

telenätet anslutna enheten. Via telenätet meddelas därvid

centraldatorn huruvida

identifiering skett.

 En tredje metod för identifiering begagnar sig av visuell

elektronisk teknik.

I den övervakades hem finns en kamerautrustning som den övervakade

skall

aktivera när centraldatorn ringer upp honom. Kameran tar stillbilder

av den

övervakade och dessa överförs via telenätet till centraldatorn.

Identifiering

sker genom att de överförda stillbilderna jämförs med i datorns minne

lagrade

referensbilder av den övervakade. Övervakningspersonalen kan

omedelbart ta del

av de överförda bilderna på en särskild bildskärm som är ansluten

till central-

datorn. Bilderna lagras dessutom i datorns minne.

 De båda huvudtyperna av elektronisk apparatur förekommer ibland

kombinerade i

samma övervakningssystem. Likaså förekommer att passiva system bygger

på en

kombination av flera identifieringsmetoder.

 Om centraldatorn är bemannad kan operatören omedelbart vidta

åtgärder i

anledning av en konstaterad överträdelse av ett utegångsförbud. Är

datorn

obemannad under vissa tider, t.ex. nattetid, kan textmeddelanden

rörande

överträdelser vidarebefordras till jourhavande frivårdstjänsteman med

hjälp av

personsökare. En annan möjlighet är naturligtvis att låta åtgärder i

anledning

av överträdelser anstå till dess operatören haft tillfälle att gå

igenom den

information som centraldatorn mottagit under den tid den varit

obemannad.

 Elektronisk utrustning kan också användas för att kontrollera

huruvida den

övervakade iakttar ett meddelat förbud mot alkoholkonsumtion. Sådan

kontroll

sker med hjälp av en i den övervakades hem installerad anordning för

mätning av

alkoholhalten i utandningsluften. Centraldatorn ringer upp den

övervakade vid

slumpmässigt valda tidpunkter och uppmanar honom att lämna ett

utandningsprov.

Den övervakade har därvid att lämna sådant prov genom att blåsa i

mätanordningens munstycke. Provresultatet vidarebefordras automatiskt

till

centraldatorn. För att säkerställa att det är rätt person som lämnar

provet kan

mätanordningen användas i kombination med den ovan nämnda kameran.

 Det förekommer också att en alkoholdetektor är inbyggd i en

telefonapparat som

placeras hos den övervakade. Alkoholdetektorn anger därvid huruvida

den som

talar i telefonen har en alkoholhalt i utandningsluften överstigande

ett visst i

förväg inprogrammerat gränsvärde. En röstdetektor kan användas för

att

kontrollera att det är den övervakade som talar i telefonen.

 Slutligen skall nämnas att det även förekommer portabla mottagare,

som ofta

har längre räckvidd än de som finns i den övervakades hem. Dessa gör

det möjligt

för övervakningspersonalen att på ett diskret sätt kontrollera den

övervakades

närvaro även på annan plats än i hemmet, t.ex. en arbetsplats.

Kontrollen går

till på så sätt, att vederbörande tjänsteman medför mottagaren och

passerar

platsen i fråga på sådant avstånd att mottagaren kommer inom räckvidd

för

signalerna från den övervakades sändare.

Intensivövervakning med elektronisk kontroll i Förenta staterna

Inledning

Intensivövervakning som påföljd eller annan rättslig reaktion har i

sin nuva-

rande form funnits i Förenta staterna sedan början av 1980-talet.

Under de

ungefär tio år som detta alternativ varit tillgängligt har antalet

personer som

underkastas sådan övervakning ökat år från år. I dag finns program

med in-

tensivövervakning i samtliga delstater. Antalet deltagare är svårt

att

fastställa exakt, men med en inte alltför bred definition av vad som

skall

betraktas som ett intensivövervakningsprogram, uppgår antalet

deltagare i

Förenta staterna till över 100 000. Som jämförelse kan nämnas att det

totala

antalet personer som undergår kriminalvård i Förenta staterna

överstiger 3,5

miljoner, varav något över en miljon sitter i fängelse. Det är

emellertid

viktigt att komma ihåg att det i långt ifrån alla fall av

intensivövervakning

används elektroniska hjälpmedel. I själva verket är det endast i en

mindre del

av intensivövervakningsfallen som sådana förekommer.

 Gemensamt för de olika amerikanska intensivövervakningsprogrammen

är att de

bygger mera på kontroll av deltagarna än på rehabiliteringsåtgärder.

Kravet på

skötsamhet är genomgående högt ställt. I många av programmen företar

övervakarna

täta och oanmälda hembesök hos deltagarna. Det är också vanligt att

deltagarna

regelbundet får lämna urinprov för kontroll av att de iakttar förbud

mot att

nyttja droger. Ofta innehåller programmen även föreskrifter om

behandling mot

drogberoende. Det är vidare vanligt att deltagarna åläggs att

fullgöra viss sam-

hällstjänst samt att betala underhållsbidrag, andra skulder och en

del av

kostnaderna för övervakningen. Regelbrott beivras snabbt och strängt.

Visserligen finns det vanligtvis sanktioner som kan verkställas inom

programmen,

men i de fall intensivövervakningen är avsedd som ett alternativ till

ett

fängelsestraff är det vid upprepade förseelser eller nya brott

normalt att

påföljden undanröjs eller att villkorligt medgiven frihet förklaras

förverkad.

Det är meningen att intensivövervakningsprogrammen skall uppfattas

som stränga

av såväl allmänheten som av de rättsvårdande myndigheterna och

deltagarna.

 I de flesta av programmen ingår utegångsförbud, vars efterlevnad

allt oftare

kontrolleras med elektroniska hjälpmedel. Intensivövervakning med

användning av

sådana hjälpmedel förekommer också utanför Förenta staterna, bl.a. i

Australien,

Kanada och Singapore.

 Vid sidan av dessa nu redovisade gemensamma drag finns det stora

skillnader

mellan olika intensivövervakningsprogram, t.ex. vad gäller

programmens syfte,

kriterierna för deltagande i programmen samt verksamhetens omfattning

och

innehåll.

Program med intensivövervakning

Programmen med intensivövervakning bygger på att kontakten mellan den

dömde och

övervakaren skall intensifieras genom att antalet dömda per

övervakare är färre

än vid vanlig övervakning. Eftersom intensivövervakning och andra

alternativa

påföljder i Förenta staterna huvudsakligen ses som ett svar på den

dramatiskt

ökande fångpopulationen ligger betoningen oftare på övervakning och

kontroll än

på rehabilitering. Inslag av vård- och stödåtgärder förekommer, men

är vanligen

underordnade kontroll- och övervakningsmomenten.

 Intensivövervakning förekommer för närvarande i Förenta staterna i

olika

former och i skilda syften, som

 1. alternativ till häktning,

 2. en självständig påföljd avsedd att utgöra ett alternativ till

fängelse,

 3. en form för verkställighet utanför anstalt av en del av ett

ådömt fängel-

sestraff,

 4. en förstärkning av övervakningspåföljden för dem som bedöms ha

högre

återfallsrisker eller större behov av stöd- och hjälpåtgärder än

andra samt

 5. en sanktion mot regelöverträdelser vid ordinär övervakning.

 Det uttalade syftet med den stora majoriteten av

intensivövervakningspro-

grammen är att de skall utgöra alternativ till frihetsberövande

påföljder. Detta

alternativ kan användas antingen direkt av domstol vid val av

påföljd, s.k.

front door, eller som en form för verkställighet utanför anstalt av

en del av

ett fängelsestraff, s.k. back door.

 Skälet för att använda intensivövervakning är i grunden främst

ekonomiskt.

Intensivövervakning är mindre kostsamt än fängelse. Förutsatt att in-

tensivövervakning används för dem som annars skulle ha avtjänat ett

fängel-

sestraff och att undanröjanden av intensivövervakningen inte är

alltför vanligt

förekommande anses den kunna bidra till att minska den överbeläggning

som man i

dag har att brottas med på de amerikanska fängelserna. Vidare har man

pekat på

de ekonomiska vinster som följer av att lagöverträdare som har ett

arbete och

som erhåller intensivövervakning i stället för fängelse kan fortsätta

att

upprätthålla arbetet även under verkställigheten.

 Det har också framhållits att intensivövervakning kan fylla det

tomrum i det

amerikanska påföljdssystemet som anses föreligga mellan den vanliga

över-

vakningspåföljden (probation) och fängelse. I likhet med andra

alternativa

påföljder, s.k. intermediate sentencings, anses intensivövervakning

nämligen ge

ökade möjligheter att tillgodose proportionalitetsprincipens krav på

att

reaktionerna mot brott skall vara avpassade efter brottets svårhet.

 Ytterligare ett skäl för intensivövervakning, som lyfts fram som

ett resultat

av de utvärderingar som gjorts av främst några av de större

programmen, är att

den förhållandevis hårda strukturering av de dömdas fritid som inten-

sivövervakningen innebär, tycks ha en gynnsam effekt på vissa grupper

av

lagöverträdare i så måtto att de blir mer mottagliga för behandling

mot alkohol-

och narkotikaberoende.

 Till de tidigare nämnda skälen för intensivövervakning skall läggas

intresset

av att finna humanare alternativ till fängelse liksom att

intensivövervakning

använd som alternativ till vanlig övervakning för dem som bedöms ha

en hög

återfallsrisk antas bidra till att samhällsskyddet ökar.

 Sammanfattningsvis kan konstateras att de olika amerikanska

intensiv-

övervakningsprogrammen vanligtvis drivs med någon eller några av

målsättningarna

 att som en humanare påföljdsform ersätta fängelsestraff (front

door),

 att minska fångpopulationen genom överflyttning av fängelsedömda

till kontroll

utanför anstalt (back door),

 att öka samhällsskyddet genom ökad övervakning och annan kontroll,

 att förbättra klienternas rehabilitering genom massiva och riktade

insatser,

 att vara billigare än alternativet fängelse,

 att vara mer avskräckande än ordinär övervakning eller

 att ge domstolarna möjlighet till en mer nyanserad

påföljdsbestämning.

Närmare om erfarenheterna av elektroniska hjälpmedel vid

intensivövervakning

Elektronisk övervakning (electronic monitoring) är inte en påföljd i

sig, utan

en metod att övervaka efterlevnaden av ett utegångsförbud (house

confinement)

som meddelats av domstol eller i vissa fall av annan myndighet, t.ex.

frivårdsmyndighet. Utegångsförbud som kontrolleras med användning av

elektroniska hjälpmedel ingår oftast i ett

intensivövervakningsprogram av det

slag som behandlats tidigare. Det finns emellertid även andra använd-

ningsområden. Diskussioner förs i Förenta staterna om att husarrest

skall kunna

användas i stället för fängelse för t.ex. kvinnliga lagöverträdare

som väntar

barn och dömda som kan sprida livshotande sjukdomar, t.ex. AIDS.

 I Förenta staterna används elektroniska hjälpmedel numera även för

att

övervaka att besöksförbud efterlevs. Det har dessutom föreslagits att

elek-

troniska hjälpmedel i någon form skulle kunna användas som ett

komplement till

personlig övervakning av vissa patienter, t.ex. mentalpatienter i

öppenvård.

 Antalet lagöverträdare som är övervakade med användning av

elektroniska

hjälpmedel har ökat stadigt i Förenta staterna alltsedan år 1985 då

sådana

hjälpmedel första gången fanns tillgängliga på marknaden. I slutet av

år 1990

uppskattades antalet personer som var föremål för denna form av

övervakning till

20 000. I dag räknar man med att antalet lagöverträdare som är

föremål för

övervakning med elektroniska hjälpmedel överstiger 50 000.

 Den elektroniska övervakningsapparaturen var på grund av diverse

tekniska

svagheter mindre tillförlitlig under de första åren. Sålunda var

falska negativa

meddelanden, t.ex felaktiga signaler om brott mot utegångsförbud

trots att den

dömde var hemma, vanligt förekommande. Detta innebar att

övervakningspersonal

fick göra många onödiga utryckningar. Tilltron till tekniken sjönk

därmed.

Numera är tekniska problem mindre vanligt förekommande. Utrustningen

har

förbättrats avsevärt.

 Elektronisk kontroll av utegångsförbud har i den amerikanska

debatten ofta

ansetts utgöra ett allvarligt intrång i den övervakades integritet. Å

andra

sidan har det visat sig att lagöverträdarna ofta uppfattar denna form

av över-

vakning som mindre integritetskränkande och mindre påfrestande än en

mera

intensiv personlig övervakning med kanske flera icke i förväg anmälda

hembesök

per dag samt telefonsamtal under kvällar och nätter.

 Amerikanska erfarenheter visar att husarrest med elektroniska

hjälpmedel kan

innebära påfrestningar även för den övervakades familjemedlemmar. Det

kan

självfallet medföra vissa komplikationer att leva tillsammans med en

person som

är starkt begränsad i sin rörelsefrihet, oavsett om efterlevnaden

kontrolleras

med elektroniska hjälpmedel eller ej. Vissa övervakningsåtgärder,

t.ex.

telefonpåringningar som görs i kontrollsyfte vid slumpmässigt valda

tidpunkter

under dygnet, kan vara ett mycket störande inslag i familjelivet. Om

man

använder sig av ett aktivt system behöver dock sådana kontroller inte

vara lika

vanliga.

 Skälet för att använda sig av elektroniska hjälpmedel vid

intensivövervakning

är i Förenta staterna huvudsakligen ekonomiskt, även om såväl

avskräckningsskäl

som möjligheten att öka samhällsskyddet också har förts fram som

argument.

Behovet av personal för att övervaka efterlevnaden av

utegångsförbudet minskar

genom elektroniken. Även om den personliga övervakningen i program

med

elektronisk kontroll sällan helt överges, framhålls att tekniken

möjliggör

överflyttning av en del resurser från ren övervakningsverksamhet till

stöd- och

hjälpåtgärder.

 De elektroniska hjälpmedlen kräver dock en stab av personal med

speciell

utbildning. En betydligt större informationsmängd än vid personlig

övervakning

erhålls. Centraldatorn skall övervakas, regelöverträdelser skall

kontrolleras,

rapporteras och åtgärdas. Vidare skall personal utbildas för att

kunna

installera den tekniska utrustningen i den övervakades hem och för

att hantera

centraldatorn. I Förenta staterna är det inte ovanligt att

myndigheter i stället

för att utbilda egen personal köper dessa tjänster av särskilda över-

vakningsbolag.

 I en del program är centraldatorn bemannad 24 timmar om dygnet, i

andra endast

under kontorstid. Datorn är i vissa fall programmerad att till en

personsökare

hos övervakningspersonalen meddela om regelöverträdelser har

inträffat.

Övervakningspersonal skall då bege sig till den dömdes hem för att

kontrollera

vad som inträffat. I andra program väljer man att vänta till

påföljande dag för

att per telefon eller vid hembesök förhöra den dömde om det

inträffade.

 Den tid som lagöverträdarna står under övervakning med elektroniska

hjälpmedel

kan omfatta allt från några få veckor upp till flera år. I de flesta

fall avgörs

övervakningstidens längd av längden av det fängelsestraff som annars

skulle

kommit i fråga. I programmen används vanligen en omräkningsfaktor,

där en

fängelsedag motsvarar två eller ibland tre dagar under denna typ av

intensivövervakning. De flesta som erhåller påföljden har dömts för

brott som

normalt skulle föranlett ett kortare fängelsestraff, t.ex.

rattfylleribrott

eller mindre allvarliga förmögenhets- eller narkotikabrott. Själva

den

elektroniska kontrollen pågår därför oftast under tre _ åtta månader.

Vid längre

övervakningstider är det vanligt att programmet delas in i olika

faser, där

utegångsförbudet och andra restriktioner är betydligt strängare under

början av

programmet än under senare faser.

 Det är vanligt att deltagarna i programmen betalar en

övervakningsavgift.

Avgiften erläggs till frivårdsmyndigheten eller i förekommande fall

till det

privata bolag som sköter övervakningen. Avgiftens storlek och sättet

att beräkna

den varierar mellan de olika programmen. Avgiften kan vara beroende

på den

övervakades ekonomiska förhållanden. Det förekommer att avgiften för

ett dygn

bestäms till ett belopp som motsvarar den dömdes timlön. I vissa

program uppgår

en normal avgift till 12_14 dollar per dygn. Förutom att avgifterna

helt eller

delvis täcker kostnaden för att driva programmet anses

avgiftsskyldigheten också

ha en positiv effekt på deltagarna. Ju mer de har erlagt i avgifter,

desto

större intresse anses de få av att inte utsätta sig för risken att

tvingas lämna

programmet på grund av misskötsamhet.

 Liksom fallet är med intensivövervakningsprogram allmänt sett beror

resultatet

i de fall där elektroniska hjälpmedel används, mätt i misskötsamhet

och nya

brott under verkställigheten, i stor utsträckning på vilket klientel

som ingår i

programmet. Utvärderingar visar att misskötsamhet oftast inträder i

början av

övervakningstiden. I många fall sker regelbrott för att pröva

övervakningens ef-

fektivitet. När deltagarna kommer till insikt om att all

misskötsamhet noteras

och regelmässigt följs av en reaktion från programpersonalen,

tenderar de att

följa föreskrivna regler. I de fall regelbrotten fortsätter blir det

uppenbart

att deltagaren inte avser att fullfölja intensivövervakningen och han

 förs

därför till fängelse.

 I utvärderingar av olika intensivövervakningsprogram som innehållit

elek-

tronisk kontroll är det vanligt att särskilt två kategorier av

brottslingar

pekas ut som mest lämpade för påföljden. Den ena kategorin är de som

dömts för

trafiknykterhetsbrott. Den andra kategorin utgörs av

narkotikamissbrukande

brottslingar som bedöms vara motiverade till behandling för sitt

missbruk.

Utegångsförbud med elektronisk kontroll anses i dessa fall allmänt

vara en

tillräckligt ingripande påföljd för att utgöra ett trovärdigt

alternativ till

fängelse. Vanligen motsvarar som nämnts en dag i fängelse upp till

tre dagar

under intensivövervakning, varför t.ex. rattfyllerister är

underkastade denna

typ av övervakning under tre _ sex månader. I kombination med ett

förbud mot att

använda alkohol eller narkotika, vilket kontrolleras med återkommande

urinprovstester, samt en föreskrift om att medverka i något

behandlingsprogram,

anses ett utegångsförbud kontrollerat med elektroniska hjälpmedel

också kunna

åstadkomma en strukturering av den dömdes vardag som befrämjar verkan

av

rehabiliterande insatser.

 Prop.

1993/94:184

Förslag till

Lag om försöksverksamhet med intensivövervakning med elektronisk

kontroll

 Härigenom föreskrivs följande.

Lagens tillämpningsområde, m.m.

1 Denna lag är tillämplig vid verkställighet av dom på fängelse,

dock ej

fängelse som ådömts enligt 28 kap. 3 brottsbalken, om den dömde

skall undergå

fängelse i högst två månader och har sin bostad inom något av verk-

samhetsområdena för frivårdsmyndigheterna i Karlskoga, Luleå, Malmö

Norra, Malmö

Södra, Norrköping eller Sundsvall.

2 I fall som avses i 1 får, på ansökan av den dömde, beslutas

att fäng-

elsestraffet skall verkställas utanför anstalt. En ansökan får inte

bifallas om

den dömde är häktad eller intagen i kriminalvårdsanstalt av annan

anledning än

för att verkställa det straff som ansökan avser eller om särskilda

skäl annars

talar mot verkställighet utanför anstalt.

 Beträffande verkställigheten utanför anstalt skall, i stället för

bestämmel-

serna i 26 kap. 5_24 brottsbalken och lagen (1974:203) om

kriminalvård i

anstalt, gälla vad som föreskrivs i denna lag.

 Verkställigheten utanför anstalt bedrivs under ledning av

frivårdsmyndigheten

i Karlskoga, Luleå, Malmö Norra, Malmö Södra, Norrköping respektive

Sundsvall.

Formerna för verkställigheten

3 Verkställigheten utanför anstalt sker i form av

intensivövervakning i

förening med ett förbud för den dömde att vistas utanför bostaden

annat än för

vissa fastslagna ändamål och på särskilt angivna tider. Efterlevnaden

av

förbudet skall kontrolleras med elektroniska hjälpmedel.

4 Den dömde skall under verkställigheten utanför anstalt iaktta

skötsamhet,

efter förmåga söka försörja sig samt i övrigt rätta sig efter vad som

åligger

honom enligt denna lag och enligt föreskrift som meddelats med stöd

av denna

lag. Han skall iaktta nykterhet och även i övrigt avhålla sig från

bero-

endeframkallande medel.

 Den dömde är, om inte annat föranleds av medicinska eller liknande

skäl,

skyldig att under verkställigheten på anmaning lämna blod-, urin-

eller

utandningsprov för kontroll av att han inte är påverkad av

beroendeframkallande

medel. Den dömdes nykterhet får kontrolleras med elektroniska

hjälpmedel.

5 Vid verkställighet utanför anstalt skall den dömde betala en

avgift.

Avgiften tillfaller staten.

 Avgiften uppgår till femtio kronor per dag som verkställigheten

skall pågå.

Avgiften får efterges om det är påkallat med hänsyn till att den

dömdes

möjligheter att erhålla inkomst under verkställighet utanför anstalt

är

begränsade. Avgiften skall betalas i förskott.

6 Frivårdsmyndigheten skall under den tid verkställigheten utanför

anstalt

pågår utöva tillsyn över den dömde och fortlöpande hålla sig

underrättad om hans

förhållanden.

 Frivårdsmyndigheten kan vid behov förordna en eller flera personer

att biträda

vid tillsynen.

7 Den dömde skall under verkställigheten utanför anstalt hålla

frivårds-

myndigheten underrättad om förhållanden som har betydelse för

verkställigheten,

på kallelse inställa sig hos myndigheten och i övrigt enligt

myndighetens

anvisningar upprätthålla förbindelse med denna. I den mån

frivårdsmyndigheten

har bestämt det, gäller vad som nu sagts om myndigheten även den som

förordnats

att biträda vid tillsynen.

8 Vid verkställighet utanför anstalt skall särskilda föreskrifter

meddelas om

vad den dömde har att iaktta. Sådana föreskrifter skall avse

 1. vilken bostad den dömde skall ha under verkställighetstiden,

 2. vad som skall gälla i fråga om arbetsanställning, annan

förvärvsverksamhet,

utbildning eller sysselsättning i övrigt,

 3. under vilka tider och för vilka ändamål den dömde tillåts att

vistas utan-

för bostaden,

 4. det sätt på vilket den dömde skall hålla kontakt med

frivårdsmyndigheten

och omfattningen av kontaktskyldigheten samt

 5. det belopp som den dömde skall betala enligt 5 och när

betalning skall

ske.

 Särskild föreskrift får också avse läkarvård, nykterhetsvård eller

annan vård

eller behandling eller deltagande i särskilt anordnat program eller

verksamhet

som med hänsyn till den dömdes förhållanden framstår som lämplig.

Beslut om lagens tillämpning, m.m.

9 Kriminalvårdsstyrelsen prövar på skriftlig ansökan av den dömde

frågan, om

denne skall få verkställa dom på fängelse utanför anstalt. Styrelsen

får

föreskriva att frågan i stället skall prövas av en regionmyndighet.

Har ett

beslut fattats av en regionmyndighet får det ändras av styrelsen. Den

som

beslutet angår får påkalla styrelsens prövning, om beslutet gått

honom emot.

 Kriminalvårdsstyrelsens beslut får överklagas till kammarrätt.

10 Frivårdsmyndigheten skall verka för att dömda som avses i 1

informeras

om innehållet i denna lag och ombesörja den utredning som behövs för

prövningen

av en ansökan enligt 9 .

11 Har den dömde ansökt om att få verkställa dom på fängelse

utanför anstalt,

får han inte tas in i en kriminalvårdsanstalt för att påbörja

verkställigheten

innan ansökan slutligt prövats. Den dömde får dock dessförinnan tas

in i en

kriminalvårdsanstalt för att verkställa straffet, om

 1. ansökan gjorts efter den dag han enligt föreläggande som avses i

10

första stycket lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m. senast

skulle ha

inställt sig vid en kriminalvårdsanstalt för att verkställa straffet,

 2. han tidigare har gjort en ansökan om att få verkställa straffet

utanför

anstalt,

 3. det är uppenbart att ansökan inte gäller ett fall som avses i 1

 denna lag

eller

 4. han är häktad.

 Prop.

1993/94:184

12 Bestämmelser om hur en dom skall befordras till verkställighet

och om hur

tid för sådan verkställighet skall beräknas finns i lagen (1974:202)

om

beräkning av strafftid m.m. Bestämmelserna i 10 andra-femte

styckena och 12

i den lagen om förpassning till kriminalvårdsanstalt m.m. och om

uppskov med

verkställighet skall dock inte gälla i fråga om verkställighet

utanför anstalt

enligt denna lag.

 Vid tillämpning av 10 första stycket lagen om beräkning av

strafftid m.m. på

verkställighet utanför anstalt enligt denna lag skall den dömde

föreläggas att

påbörja verkställigheten i sin bostad en viss dag. Strafftiden skall

räknas från

den dagen. Vid tillämpning av bestämmelsen om nåd i 13 lagen om

beräkning av

strafftid m.m. på sådan verkställighet skall sista dag vara den dag

verkställigheten skall påbörjas. Bestämmelsen i 25 samma lag om

sammanläggning

av strafftider skall inte tillämpas under verkställigheten utanför

anstalt, om

det sammanlagda straffet därvid kommer att överstiga två månader.

 Av 15 första stycket tredje meningen nedan framgår att

övervakningsnämnden i

visst fall skall pröva hur många dagar av fängelsestraffet som

verkställts

utanför anstalt.

Beslut om föreskrifter, om upphävande av verkställighet utanför

anstalt, m.m.

13 Frivårdsmyndigheten beslutar om föreskrifter enligt 8 .

Myndigheten

uppbär och redovisar också den i 5 angivna avgiften.

 Om den dömdes personliga förhållanden föranleder det, får

frivårdsmyndigheten

ändra en föreskrift enligt 8 första stycket eller ändra, upphäva

eller meddela

en ny föreskrift enligt 8 andra stycket.

 Frivårdsmyndighetens beslut gäller omedelbart om inte annat

förordnas.

14 Beslutet om verkställighet utanför anstalt skall upphävas, om

den

elektroniska kontroll som anges i 3 annat än tillfälligt inte kan

upp-

rätthållas eller om den dömde

 1. åsidosätter vad som åligger honom enligt denna lag eller enligt

en före-

skrift som meddelats honom med stöd därav och det som ligger honom

till last

inte är av mindre betydelse,

 2. begär att så skall ske,

 3. när verkställigheten skall påbörjas har en annan bostadsort än

som anges i

1 eller är häktad eller intagen i kriminalvårdsanstalt av annan

anledning än

att verkställa det straff som beslutet avser eller

 4. innan verkställighet utanför anstalt har påbörjats, antingen

döms på nytt

till fängelse eller får villkorligt medgiven frihet förverkad enligt

26 kap. 19

 eller 34 kap. 4 brottsbalken på sådan tid att han skall undergå

fängelse i

mer än två månader.

15 Övervakningsnämnden prövar, efter anmälan av

frivårdsmyndigheten, frågan

om upphävande av beslutet om verkställighet utanför anstalt. Nämnden

får också

självmant ta upp frågan till prövning. Om beslutet upphävs, skall

nämnden pröva

hur många dagar av fängelsestraffet som verkställts utanför anstalt.

Den tid

sådan verkställighet har pågått skall därvid räknas som verkställd

tid, om inte

särskilda skäl talar mot det. Om det finns synnerliga skäl, får

nämnden besluta

om återbetalning av avgift enligt 5 som belöper på tiden efter det

att

verkställigheten utanför anstalt upphört.

 Beslutet om verkställighet utanför anstalt får inte upphävas efter

den fast-

ställda dagen för strafftidens slut.

 Prop.

1993/94:184

16 Uppkommer fråga om att upphäva beslutet om verkställighet

utanför anstalt,

får övervakningsnämnden bestämma att beslutet tills vidare inte skall

gälla.

Övervakningsnämnden skall i sådana fall skyndsamt ta upp frågan om

upphävandet

av beslutet om verkställighet utanför anstalt till slutlig prövning.

17 Om övervakningsnämnden bestämmer att beslutet om verkställighet

utanför

anstalt skall upphävas eller att beslutet tills vidare inte skall

gälla, skall

den dömde föras till en kriminalvårdsanstalt för fortsatt

verkställighet av

fängelsestraffet. Polismyndigheten i den ort där den dömde vistas

skall förpassa

honom till en sådan anstalt.

 Om det bedöms kunna ske utan fara för att den dömde avviker, får

polismyndigheten förelägga honom att inställa sig vid

kriminalvårdsanstalten i

stället för att förpassa honom dit.

18 Den dömde får överklaga frivårdsmyndighetens beslut enligt 13

hos den

övervakningsnämnd inom vars verksamhetsområde frivårdsmyndigheten är

verksam.

19 Övervakningsnämndens beslut enligt denna lag gäller omedelbart,

om inte

annat förordnas.

 Den dömde får hos Kriminalvårdsnämnden överklaga ett beslut som

fattats av en

övervakningsnämnd enligt denna lag.

 Kriminalvårdsnämndens beslut får inte överklagas.

20 Lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd skall tillämpas

på den som

utför oavlönat arbete enligt en föreskrift som meddelats med stöd av

8 första

stycket 2 denna lag. I stället för vad som föreskrivs om skyddstid i

4 lagen

om statligt personskadeskydd gäller att personskadeskyddet inträder

när den

dömde påbörjar en resa till arbetsplatsen i enlighet med föreskriften

och upphör

när en resa från arbetsplatsen avslutas.

 Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela

föreskrifter

om ersättning från staten för skador som orsakats av den dömde vid

sådant arbete

som avses i första stycket.

_________

 Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer.

 Prop.

1993/94:184

Lagrådsremissens lagförslag

Förslag till lag om försöksverksamhet med intensivövervakning med

elektronisk

kontroll

 Härigenom föreskrivs följande.

Lagens tillämpningsområde, m.m.

1 Denna lag är tillämplig vid verkställighet av dom på fängelse,

dock ej

fängelse som ådömts enligt 28 kap. 3 brottsbalken, om den dömde

skall undergå

fängelse i högst två månader och har sin bostad inom något av verk-

samhetsområdena för frivårdsmyndigheterna i Karlskoga, Luleå, Malmö

Norra, Malmö

Södra, Norrköping eller Sundsvall.

2 I fall som avses i 1 får, på ansökan av den dömde, beslutas

att

fängelsestraffet skall verkställas utanför anstalt. En ansökan får

inte

bifallas om den dömde är häktad eller intagen i kriminalvårdsanstalt

av någon

annan anledning än för verkställighet av det straff som ansökan avser

eller om

särskilda skäl annars talar mot verkställighet utanför anstalt.

 Beträffande verkställigheten utanför anstalt skall, i stället för

bestämmel-

serna i 26 kap. 5_24 brottsbalken och lagen (1974:203) om

kriminalvård i

anstalt, gälla vad som föreskrivs i denna lag.

 Verkställigheten utanför anstalt bedrivs under ledning av

frivårdsmyndigheten

i Karlskoga, Luleå, Malmö Norra, Malmö Södra, Norrköping respektive

Sundsvall.

Formerna för verkställigheten

3 Verkställigheten utanför anstalt sker i form av

intensivövervakning i

förening med ett förbud för den dömde att vistas utanför bostaden

annat än för

vissa fastslagna ändamål och på särskilt angivna tider. Efterlevnaden

av

förbudet skall kontrolleras med elektroniska hjälpmedel.

4 Den dömde skall under verkställigheten utanför anstalt iaktta

skötsamhet,

efter förmåga söka försörja sig samt i övrigt rätta sig efter vad som

åligger

honom enligt denna lag och enligt föreskrift som meddelats med stöd

av lagen.

Han skall iaktta nykterhet och även i övrigt avhålla sig från bero-

endeframkallande medel.

 Den dömde är, om inte annat föranleds av medicinska eller liknande

skäl,

skyldig att under verkställigheten på anmaning lämna blod-, urin-

eller

utandningsprov för kontroll av att han inte är påverkad av

beroendeframkallande

medel. Den dömdes nykterhet får kontrolleras med elektroniska

hjälpmedel.

5 Om det är påkallat med hänsyn till den dömdes möjligheter att

erhålla

inkomst under verkställigheten utanför anstalt skall han betala en

avgift.

 Avgiften uppgår till femtio kronor per dag som verkställigheten

skall pågå.

Avgiften skall betalas i förskott och tillfaller staten.

6 Frivårdsmyndigheten skall under den tid verkställigheten utanför

anstalt

pågår utöva tillsyn över den dömde och fortlöpande hålla sig

underrättad om hans

förhållanden.

 Frivårdsmyndigheten kan vid behov förordna en eller flera personer

att biträda

vid tillsynen.

 Prop.

1993/94:184

7 Den dömde skall under verkställigheten utanför anstalt hålla

frivårds-

myndigheten underrättad om förhållanden som har betydelse för

verkställigheten,

på kallelse inställa sig hos myndigheten och i övrigt enligt

myndighetens

anvisningar upprätthålla förbindelse med denna. I den mån

frivårdsmyndigheten

har bestämt det, gäller vad som nu sagts om myndigheten även den som

förordnats

att biträda vid tillsynen.

8 Vid verkställighet utanför anstalt skall särskilda föreskrifter

meddelas om

vad den dömde har att iaktta. Sådana föreskrifter skall avse

 1. vilken bostad den dömde skall ha under verkställighetstiden,

 2. vad som skall gälla i fråga om arbetsanställning, annan

förvärvsverksamhet,

utbildning eller annan sådan sysselsättning,

 3. under vilka tider och för vilka ändamål den dömde tillåts att

vistas utan-

för bostaden,

 4. det sätt på vilket den dömde skall hålla kontakt med

frivårdsmyndigheten

och omfattningen av kontaktskyldigheten samt

 5. det belopp som den dömde skall betala enligt 5 och när

betalning skall

ske.

 Särskild föreskrift får också avse läkarvård, nykterhetsvård eller

annan vård

eller behandling eller deltagande i särskilt anordnat program eller

verksamhet

som med hänsyn till den dömdes förhållanden framstår som lämplig.

Beslut om lagens tillämpning, m.m.

9 Kriminalvårdsstyrelsen prövar på skriftlig ansökan av den dömde

frågan, om

denne skall få undergå verkställighet av dom på fängelse utanför

anstalt.

Styrelsen får föreskriva att frågan i stället skall prövas av en

region-

myndighet. Har ett beslut fattats av en regionmyndighet får det

ändras av

styrelsen. Den som beslutet angår får påkalla styrelsens prövning, om

beslutet

gått honom emot.

 Kriminalvårdsstyrelsens beslut får överklagas hos allmän

förvaltnings-

domstol.

 Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

10 Frivårdsmyndigheten skall verka för att dömda som avses i 1

informeras

om innehållet i denna lag och ombesörja den utredning som behövs för

prövningen

av en ansökan enligt 9 .

11 Har den dömde ansökt om att få undergå verkställighet av dom på

fängelse

utanför anstalt, får han inte tas in i en kriminalvårdsanstalt för

att påbörja

verkställigheten innan ansökan slutligt prövats. Den dömde får dock

dessförinnan

tas in i en kriminalvårdsanstalt för verkställighet av straffet, om

 1. ansökan har gjorts efter den dag han enligt föreläggande som

avses i 10

första stycket lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m. senast

skulle ha

inställt sig vid en kriminalvårdsanstalt för verkställighet av

straffet,

 2. han tidigare har gjort en ansökan om att få undergå

verkställighet av

straffet utanför anstalt,

 3. det är uppenbart att ansökan inte gäller ett fall som avses i 1

 denna lag

eller

 4. han är häktad.

12 Bestämmelser om hur en dom skall befordras till verkställighet

och hur tid

för sådan verkställighet skall beräknas finns i lagen (1974:202) om

beräkning av

strafftid m.m. Bestämmelserna i 10 andra_femte styckena och 12 i

den lagen

om förpassning till kriminalvårdsanstalt m.m. och om uppskov med

verkställighet

skall dock inte gälla i fråga om verkställighet utanför anstalt

enligt denna

lag.

 Vid tillämpning av 10 första stycket lagen om beräkning av

strafftid m.m. på

verkställighet utanför anstalt enligt denna lag skall den dömde

föreläggas att

påbörja verkställigheten i sin bostad en viss dag. Strafftiden skall

räknas från

den dagen. Vid tillämpning av bestämmelsen om nåd i 13 lagen om

beräkning av

strafftid m.m. på sådan verkställighet skall sista dag vara den dag

verkställigheten skall påbörjas. Bestämmelsen i 25 samma lag om

sammanläggning

av strafftider skall inte tillämpas under verkställigheten utanför

anstalt, om

det sammanlagda straffet därvid kommer att överstiga två månader.

 Av 15 första stycket tredje meningen nedan framgår att

övervakningsnämnden i

visst fall skall pröva hur många dagar av fängelsestraffet som

verkställts

utanför anstalt.

Beslut om föreskrifter, om upphävande av verkställighet utanför

anstalt, m.m.

13 Frivårdsmyndigheten beslutar om föreskrifter enligt 8 .

Myndigheten tar

emot och redovisar den i 5 angivna avgiften.

 Om den dömdes personliga förhållanden föranleder det, får

frivårdsmyndigheten

ändra en föreskrift enligt 8 första stycket eller ändra, upphäva

eller meddela

en ny föreskrift enligt 8 andra stycket.

 Frivårdsmyndighetens beslut gäller omedelbart om inte annat

förordnas.

14 Beslutet om verkställighet utanför anstalt skall upphävas, om

den

elektroniska kontroll som anges i 3 annat än tillfälligt inte kan

upp-

rätthållas eller om den dömde

 1. åsidosätter vad som åligger honom enligt denna lag eller enligt

en före-

skrift som meddelats med stöd av lagen och det som ligger honom till

last inte

är av mindre betydelse,

 2. begär att så skall ske,

 3. när verkställigheten skall påbörjas har en annan bostadsort än

som anges i

1 eller är häktad eller intagen i kriminalvårdsanstalt av någon

annan an-

ledning än för verkställighet av det straff som beslutet avser eller

 4. innan verkställighet utanför anstalt har påbörjats, antingen

döms på nytt

till fängelse eller får villkorligt medgiven frihet förverkad enligt

26 kap. 19

 eller 34 kap. 4 brottsbalken på sådan tid att han skall undergå

fängelse i

mer än två månader.

15 Övervakningsnämnden prövar, efter anmälan av

frivårdsmyndigheten, frågan

om upphävande av beslut om verkställighet utanför anstalt. Nämnden

får också

självmant ta upp frågan till prövning. Om beslutet upphävs, skall

nämnden pröva

hur många dagar av fängelsestraffet som verkställts utanför anstalt.

Den tid

sådan verkställighet har pågått skall därvid räknas som verkställd

tid, om inte

särskilda skäl talar mot det. Om det finns synnerliga skäl, får

nämnden besluta

om återbetalning av avgift enligt 5 som belöper på tid efter det

att

verkställigheten utanför anstalt upphört.

 Beslutet om verkställighet utanför anstalt får inte upphävas efter

den fast-

ställda dagen för strafftidens slut.

 Prop.

1993/94:184

16 Uppkommer fråga om att upphäva beslutet om verkställighet

utanför anstalt,

får övervakningsnämnden bestämma att beslutet tills vidare inte skall

gälla.

Övervakningsnämnden skall i sådana fall skyndsamt ta upp frågan om

upphävandet

av beslutet om verkställighet utanför anstalt till slutlig prövning.

17 Om övervakningsnämnden bestämmer att beslutet om verkställighet

utanför

anstalt skall upphävas eller att beslutet tills vidare inte skall

gälla, skall

den dömde föras till en kriminalvårdsanstalt för fortsatt

verkställighet av

fängelsestraffet. Polismyndigheten i den ort där den dömde vistas

skall förpassa

honom till en sådan anstalt.

 Om det bedöms kunna ske utan fara för att den dömde avviker, får

polismyndigheten förelägga honom att inställa sig vid

kriminalvårdsanstalten i

stället för att förpassa honom dit.

18 Den dömde får överklaga frivårdsmyndighetens beslut enligt 13

hos den

övervakningsnämnd inom vars verksamhetsområde frivårdsmyndigheten är

verksam.

19 Övervakningsnämndens beslut enligt denna lag gäller omedelbart,

om inte

annat förordnas.

 Den dömde får hos Kriminalvårdsnämnden överklaga ett beslut som

fattats av en

övervakningsnämnd enligt denna lag.

 Kriminalvårdsnämndens beslut får inte överklagas.

20 Lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd skall tillämpas

på den som

utför oavlönat arbete enligt en föreskrift som har meddelats med stöd

av 8

första stycket 2 denna lag. I stället för vad som föreskrivs om

skyddstid i 4

lagen om statligt personskadeskydd gäller att personskadeskyddet

inträder när

den dömde påbörjar en resa till arbetsplatsen i enlighet med

föreskriften och

upphör när en resa från arbetsplatsen avslutas.

 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela

före-

skrifter om ersättning från staten för skador som orsakats av den

dömde vid

sådant arbete som avses i första stycket.

__________

 1. Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer och upphör

att gälla

två år därefter. En ansökan enligt 9 första stycket som har gjorts

innan lagen

upphört att gälla skall dock prövas enligt lagen. Beslutas det i

sådant fall om

verkställighet utanför anstalt skall lagen fortsätta att tillämpas på

denna

verkställighet.

 2. Lagen tillämpas inte vid verkställighet av dom på fängelse som

är meddelad

tidigare än tre månader före ikraftträdandet.

 3. Träder lagen i kraft före den 1 oktober 1994 skall överklagande

av

Kriminalvårdsstyrelsens beslut enligt 9 ske direkt till

kammarrätten, om

beslutet har meddelats före nämnda dag. I så fall krävs inte

prövningstillstånd

av kammarrätten.

 Prop.

1993/94:184

Lagrådet

Utdrag ut protokoll vid sammanträde 1994-02-17

Närvarande: f.d. regeringsrådet Bengt Hamdahl, justitierådet Bo
[REDACTED_EFTERNAMN],

regeringsrådet Arne Baekkevold.

Enligt en lagrådsremiss den 3 februari 1994 (Justitiedepartementet)

har re-

geringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till lag om

för-

söksverksamhet med intensivövervakning med elektronisk kontroll.

 Förslaget har inför lagrådet föredragits av hovrättsassessorn Lars

Sjöström.

 Förslaget föranleder följande yttrande.

Lagrådet

Det är angeläget att finna alternativ till fängelse. Den elektroniska

övervak-

ningsteknik som numera finns är därvid av stort intresse. I remissen

föreslås

en försöksverksamhet med intensivövervakning med hjälp av elektronisk

kontroll.

Försöksverksamheten skall enligt förslaget begränsas geografiskt så

att den blir

tillämplig bara på dömda som är bosatta inom vissa

frivårdsmyndigheters

verksamhetsområden. Som påpekas i remissen kan det hävdas att en

sådan

geografisk begränsning av tillämpningsområdet strider mot principen

om likhet

inför lagen. I remissen anförs till stöd för förslaget bl.a. att det

knappast är

försvarbart att redan nu, innan det står klart om intensivövervakning

med

elektronisk kontroll kommer att bli ett permanent inslag i det

svenska

straffsystemet, anskaffa de resurser som en rikstäckande verksamhet

kräver.

Vidare framhålls att verkställigheten utformas så att graden av

ingripande är

likvärdig med verkställighet av fängelsestraff på i vart fall öppen

anstalt.

 Frågan om en geografisk begränsning av en försöksverksamhet rörande

nya

brottspåföljder står i strid med principen om likhet inför lagen har

tidigare

diskuterats vid åtminstone ett par lagstiftningstillfällen. Det

första till-

fället avsåg det s.k. Ulleråkersprojektet med kontraktsvård för

narkotika-

missbrukare som pågick under åren 1979_1982 (prop. 1978/79:182,

JuU39, rskr.

412). Det andra tillfället avsåg försöksverksamhet med samhällstjänst

(prop.

1989/90:7, 1989/90:JuU10, SFS 1989:928). Vid båda tillfällena ledde

övervägandena till att försöksverksamheterna var grundlagsenliga och

att de

principiella betänkligheter som försöksverksamheter av detta slag kan

medföra

fick vika med hänsyn till att ändamålet med förslagen var så

angeläget. Det

framhölls därvid bl.a. att valet står mellan att antingen avstå från

att pröva

påföljdsformen eller att begränsa försöksverksamheten geografiskt på

något sätt.

Vidare framhölls att domstolarnas påföljdsbestämning redan inom ramen

för

befintliga regler i viss utsträckning var beroende av de lokala

förutsättningar

som kan finnas för olika tänkbara alternativ (prop. 1989/90:7 s. 17,

18 och 39).

 Förevarande försöksverksamhet skiljer sig inte i principiellt

hänseende från

de tidigare försöksverksamheterna. Lagrådet finner mot bakgrund av

vad som

redovisats i det föregående inte anledning att motsätta sig

förevarande

försöksverksamhet.

3

Enligt paragrafen får den dömde vistas utanför bostaden bara för

"vissa

fastslagna ändamål". Lagtexten innehåller inte någon närmare

precisering av

vilka ändamål som avses. Av lagmotiven kan emellertid utläsas att

sådana ändamål

kan vara arbete, utbildning, vård, inköp och liknande. Enligt

Lagrådet bör

lagtexten innehålla en anvisning om vilka ändamål som i princip kan

komma i

fråga. Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse.

 "Verkställigheten utanför anstalt sker i form av

intensivövervakning i

förening med ett förbud för den dömde att vistas utanför bostaden

annat än på

särskilt angivna tider och för bestämda ändamål såsom förvärvsarbete,

utbildning, vård, nödvändiga inköp och liknande. Efterlevnaden av

förbudet skall

kontrolleras med elektroniska hjälpmedel."

4

I paragrafen anges vilka skyldigheter som åligger den dömde under

verk-

ställigheten. Bl.a. anges i första stycket att han skall iaktta

nykerhet och

även i övrigt avhålla sig från beroendeframkallande medel. I andra

stycket anges

att den dömdes nykterhet får kontrolleras med elektroniska

hjälpmedel.

 Det är inte helt klart vad som i detta sammanhang skall anses ligga

i be-

greppet nykterhet. Innebörden synes dock vara att den dömde helt

skall avhålla

sig från alkohol. Detta bör framgå av lagtexten och Lagrådet föreslår

att

paragrafen får följande lydelse.

 "Den dömde skall under verkställigheten utanför anstalt iaktta

skötsamhet,

efter förmåga söka försörja sig samt i övrigt rätta sig efter vad som

åligger

honom enligt denna lag och enligt föreskrift som meddelats med stöd

av lagen.

Han skall avhålla sig från alkohol och andra beroendeframkallande

medel.

 Den dömde är, om inte annat föranleds av medicinska eller liknande

skäl,

skyldig att under verkställigheten på anmaning lämna blod-, urin-

eller

utandningsprov för kontroll av att han inte är påverkad av

beroendeframkallande

medel. Elektroniska hjälpmedel får användas för att kontrollera att

den dömde

avhåller sig från alkohol."

5

F.d. regeringsrådet Hamdahl och regeringsrådet Baekkevold

Innebörden av förslaget torde framgå bättre om första stycket får

följande

lydelse:

 "Den dömde skall betala en avgift, om det är motiverat med hänsyn

till hans

möjligheter att erhålla inkomst under verkställigheten utanför

anstalt."

Justitierådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Det yttersta syftet med varje straffsystem är att påverka människors

beteende.

Medborgarna skall förmås att avstå från vissa i lagen beskrivna

gärningar genom

hot om straff. De som bryter mot lagen straffas för att respekten för

den i

lagen upptagna handlingsnormen skall vidmakthållas. I brottsbalken

föreskrivs

att straffet därvid skall, med beaktande av intresset av en enhetlig

rättstillämpning, bestämmas inom ramen för den tillämpliga

straffskalan efter

brottets eller den samlade brottslighetens straffvärde (29 kap. 1 ).

 Den angivna bestämmelsen ingår i ett detaljerat system för

påföljdsval och

straffmätning. I 29 och 30 kap. brottsbalken anges vilka

omständigheter som

skall anses försvårande och vilka som skall anses förmildrande och

vilka

omständigheter utöver brottets straffvärde som får tillåtas påverka

påföljdsval

och straffmätning. Avsikten med bestämmelserna är att åstadkomma

rättvisa

straff, något som har betydelse för den allmänna laglydnaden.

 Mot denna bakgrund inger det betänkligheter om det vid sidan av det

finstämda

system för påföljdsval och straffmätning som upptagits i brottsbalken

växer fram

ett avgiftssystem som bygger på andra principer. Regeringen har

nyligen lagt

fram förslag om en avgift på 300 kronor av var och en som döms för

brott för

vilket fängelse ingår i straffskalan. Avgiften skall tillfalla en

brottsofferfond. I den nu aktuella remissen föreslås ytterligare en

avgift, 50

kronor per verkställighetsdag, för den som blir föremål för

elektronisk

intensivövervakning. Också denna avgift skall tillfalla

brottsofferfonden.

 Det är olyckligt att principen om proportionalitet mellan brott och

straff på

detta sätt får vika för det statsfinansiella intresset av att i ett

ekonomiskt

kärvt läge bygga upp en i och för sig angelägen brottsofferfond. För

den dömde

kan det bli svårt att i floran av ekonomiska betalningsskyldigheter

som åläggs

honom med anledning av hans brott urskilja vad som är straff och vad

som är en

slags skatt. Det försvårar möjligheterna att utnyttja strafflagen i

normbildningen genom straff som har ett rakt och enkelt samband med

gärningens

förkastlighet. Jag avstyrker därför förslaget om en särskild avgift

för dem som

blir föremål för elektronisk intensivövervakning.

Lagrådet

8

Föreskrifter med stöd av 8 4 om skyldighet för den dömde att hålla

kontakt med

frivårdsmyndigheten bör gälla också kontakt med den som förordnats

att biträda

vid tillsynen enligt 7 .

 Prop.

1993/94:184

14

Enligt remissen skall det förhållandet att den dömde läggs in på

sjukhus inte

utgöra grund för upphävande av verkställighet utanför anstalt, fastän

den

elektroniska kontrollen på grund härav kan omöjliggöras för längre

tid. Detta

bör framgå av lagtexten.

 Lagrådet föreslår att paragrafens första stycke får lyda på

följande sätt:

 "Beslutet om verkställighet utanför anstalt skall upphävas, om den

elek-

troniska kontroll som avses i 3 annat än tillfälligt blir omöjlig

att upprätt-

hålla. Vistelse på sjukhus eller därmed jämförlig inrättning skall

dock inte

föranleda upphävande av beslut om verkställighet utanför anstalt."

 Ett andra stycke bör inledas med orden "Beslut om verkställighet

utanför

anstalt skall upphävas om den dömde" varefter följer punkterna 1_4 på

sätt som

föreslås i remissförslaget.

16

Enligt motiveringen skall 15 andra stycket inte gälla vid sådan

slutlig

prövning som enligt 16 andra meningen skall företas efter ett

interimistiskt

upphävande av ett beslut om verkställighet utanför anstalt. Ett

stadgande härom

bör tas in i en tredje mening i 16 .

19

Avsikten är att all slutlig prövning av frågan om upphävande av

beslut om

verkställighet utanför anstalt skall göras av fullsutten

övervakningsnämnd.

Ordförandebeslut är alltså inte tillåtna. Lagrådet föreslår att en

uttrycklig

bestämmelse om nämndens sammansättning i dessa fall tas in som ett

nytt första

stycke i 19 .

Övergångsbestämmelserna

För att lagtexten fullständigt skall återge alla de fall då lagen

skall

tillämpas efter det att den upphört att gälla bör i en ny andra

mening under

punkt 1 föreskrivas, att lagen även därefter skall tillämpas på

verkställighet

utanför anstalt som pågår eller om vilken beslut föreligger när lagen

upphör att

gälla.

 Prop.

1993/94:184

Justitiedepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 10 mars 1994

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden B.
[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Dinkelspiel,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], P.Westerberg,[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

____________

Regeringen beslutar proposition 1993/94:184 Försöksverksamhet med

intensiv-

övervakning med elektronisk kontroll.

 Prop.

1993/94:184

Rättsdatablad

____________________________________________________________

FörfattningsrubrikBestämmelser Celexnummer för

 som inför, ändrar,bakomliggande

 upphäver eller EG-regler

 upprepar ett

 normgivnings-

 bemyndigande

_____________________________________________________________

Lag (1994:000) om20

försöksverksamhet

med intensivöver-

vakning med elektro-

nisk kontroll