Regeringens proposition

1994/95:101

Frivillig miljöstyrning och miljörevision

Prop.

1994/95:101

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 27 oktober 1994

Ingvar[REDACTED_EFTERNAMN]

 Anna[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Miljö- och naturresursdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

Inom europeiska unionen (EU) gäller sedan den 1 juli 1993 en förordning om

frivillig miljöstyrning och miljörevision (EEG nr 1836/93 av den 29 juni 1993).

Förordningen har förts in i en bilaga till EES-avtalet. Vid ett svenskt

medlemskap i EU blir denna förordning utan extra åtgärder tillämplig även i

Sverige. I propositionen läggs fram förslag till bestämmelser som behövs för att

förordningen skall kunna tillämpas i Sverige. Den nya lagen får namnet lag om

frivillig miljöstyrning och miljörevision.

 Systemet med frivillig miljöstyrning och miljörevision har till syfte att

förbättra och utvärdera industrins miljöarbete och att tillhandahålla offentlig

information om detta arbete. I den föreslagna lagen ges regeringen bemyndigande

att utse behörigt ackrediteringsorgan och registreringsorgan samt att meddela

föreskrifter om avgifter.

 Förslaget är ett led i förberedelsearbetet inför EU. Om det blir ett nej i

folkomröstningen den 13 november 1994 krävs andra lagförslag.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut.............. 3

2 Förslag till lag om frivillig miljöstyr-

 ning och miljörevision................... 3

3 Ärendet och dess beredning............... 4

4 Närmare om EG:s miljöstyrnings- och mil-

 jörevisionsförordning.................... 5

5 Behovet av svensk lagstiftning........... 7

6 Frågan om myndighetsutövning............. 8

7 Förhållandet till tillsynsmyndigheterna.. 9

8 Behörigt organ för registrering av an-

 läggningar............................... 10

9 Behörigt organ för ackreditering av och

 tillsyn över miljökontrollanter.......... 12

10 Information och främjande................ 13

11 Kostnader................................ 14

12 Ikraftträdande........................... 15

Bilaga 16

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde

den 27 oktober 1994........................... 42

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

1. antar regeringens förslag till lag om frivillig miljöstyrning och

miljörevision och

2. godkänner regeringens förslag om finansiering av initialkostnaderna för

registreringsorganet inklusive information.

2 Förslag till lag om frivillig miljöstyrning och miljörevision

Härigenom föreskrivs följande.

1 § Denna lag innehåller kompletterande bestämmelser till rådets förordning

(EEG) nr 1836/93 av den 29 juni 1993 om en gemenskapens miljöstyrnings- och

miljörevisionsordning[1].

2 § Regeringen utser de organ som avses i artikel 6 och 18.

3 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela

föreskrifter om sådana avgifter som avses i artikel 11.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1995.

 **Fotnot**

 [1] Rättad i Nr 247/28 s. 28, Official Journal

 den 5 oktober 1993

3 Ärendet och dess beredning

Inom europeiska unionen (EU) gäller sedan juli 1993 en gemensam ordning för

frivillig miljöstyrning och miljörevision. Ordningen har införts genom rådets

förordning (EEG) nr 1836/93 av den 29 juni 1993 om frivilligt deltagande för

industriföretag i gemenskapens miljöstyrnings- och miljörevisionsordning (med

rättelse i Nr L 247/28 s. 28, Official Journal den 5 oktober 1993). Ordningen

bygger på frivilligt deltagande från industrin och har till syfte att förbättra

och utvärdera industrins miljöarbete och att tillhandahålla offentlig

information om detta arbete.

 Industriförbundet har under vintern 1993/94 haft en tillfälligt inrättad

arbetsgrupp med uppgift att till regeringen inkomma med förslag till hur den

nämnda ordningen skulle kunna anpassas till svenska förhållanden. Arbetsgruppens

arbete utmynnade i en rapport som inkom till regeringen i april 1994. Inom

Miljö- och naturresursdepartementet har därefter utarbetats en

departementspromemoria (Ds 1994:99), vilken har remissbehandlats.

 Remissyttranden har inkommit från Kommerskollegium, Statskontoret,

Riksrevisionsverket, universitetet i[REDACTED_EFTERNAMN], Närings- och teknikutvecklingsverket

(NUTEK), Konkurrensverket, Styrelsen för teknisk ackreditering (SWEDAC), Patent-

och registreringsverket, Standardiseringskommissionen i Sverige (SIS -

Miljömärkningsstyrelsen), Jernkontoret, Konsumentverket, Koncessionsnämnden för

miljöskydd, Hässleholms kommun, Göteborgs kommun, Timrå kommun,

Landstingsförbundet, Naturskyddsföreningen, Sveriges Industriförbund,

Lantbrukarnas Riksförbund, Tjänstemännens Centralorganisation (TCO), Sveriges

akademikers centralorganisation (SACO), Landsorganisationen i Sverige (LO),

Svenska arbetsgivareföreningen (SAF), Svensk Industriförening, Vattenfall,

Föreningen Miljörevisorer i Sverige, Skogsägarnas Riksförbund, Svenska

åkeriförbundet, Telefonaktiebolaget L M[REDACTED_EFTERNAMN], Kraftverksföreningen, Sveriges

Provnings- och Forskningsinstitut, Civilingenjörsförbundet och Kemi SIS, Miljömärkningsstyrelsen: Ett

omfattande standardiseringsarbete pågår inom ISO och CEN beträffande bl.a.

miljörevision och krav på miljörevisorer och miljökontrollanter. Resultaten av

detta standardiseringsarbete bör utnyttjas inom EMAS-systemet så snart de är

tillgängliga. Till skillnad mot miljömärkningssystemen för produkter avser

EMAS-systemet redovisning av miljöpåverkan av olika anläggningar. Av artikel 10

i EG:s förordning framgår att företagen inte får använda en deltagarförsäkran

för sina registrerade anläggningar i produktreklam eller på produkter Att detta

respekteras är en väsentlig förutsättning för systemens trovärdighet och bör

övervakas av det behöriga organet. Det är även viktigt att organet får

tillräckliga resurser att informera företag och allmänhet om systemet. Inom SIS

miljömärkningsverksamhet sker redan idag en frivillig miljökontroll av

anläggningar och produkter som delvis sammanfaller med den kontroll som ska ske

inom EMAS-systemet. SIS kvalitetssystemcertifiering har även visst samband med

kontrollen av miljöstyrningssystem. Denna kompetens och erfarenhet inom området

avser SIS utnyttja för att erbjuda svenska företag miljökontroll enligt EMAS.

Med hänsyn till kraven på integritet förefaller det inte lämpligt att SIS utses

till behörigt organ för registrering av anläggningar.

 Statens naturvårdsverk, SNV: Om en strykning ur registret aktualiseras kan inte

registreringsorganet avkräva den ackrediterade miljökontrollören en förnyad

granskning. Istället måste registreringsorganet göra en egen utredning om

förhållandena. En utredning kan innebära att begära information från företaget,

uppdra åt någon att att utföra en granskning av företaget för

registreringsorganets räkning eller att göra ett besök på företaget. Detta

fordrar såväl resurser som kompetens. Naturvårdsverket anser att det är viktigt

att sekretariatets placering inte äventyrar systemets trovärdighet. Om

registreringsorganet blir privaträttsligt är det viktigt att dess placering blir

sådan att en sammanblandning av roller undviks. Erforderlig kompetens finns på

t.ex. en miljömyndighet, men en sådan anknytning av ett sekretariat tillhörigt

ett privaträttsligt organ skulle kunna förorsaka konflikter med offentlig-

hetsprincipen. Det vore också olämpligt med tanke på att registreringsorganet

ska vara opartiskt. - - - Naturvårdsverket bedömer att det finns risk för en

konflikt mellan ambitionen att hålla skretariatets storlek nere och att

tillgodose såväl resurser som kompetens för alla de uppgifter som föreslås ligga

på sekretariatet.

 Svenska Kommunförbundet: Kommunförbundet föreslår att den behöriga

organisationen ska kallas Miljöstyrningsrådet i stället för Miljö-

revisionsrådet. Begreppet miljöstyrning är det som används i samband med

utvecklingen av internationella standarder inom området ISO 14000. Vidare delar

Kommunförbundet departementets uppfattning att registreringsorganet kan ha

privaträttslig status, eventuellt i form av stiftelse. I det fall organet skulle

bindas till någon myndighet, kan möjligen Patent- och Registreringsverket (PRV)

övervägas. Hur väl systemet för miljöstyrning och miljörevision kommer att

förverkligas i Sverige, har enligt förbundet att göra med trovärdigheten hos

registreringsorganet samt kompetenskraven för miljrevisorer respektive

miljökontrollanter. Det är viktigt att såväl registreringsorganet som dess

sekretariat ges en opartisk och oberoende ställning utan bindning till någon

branschorganisation. Rådets ordförande bör tillsättas av regeringen, som också

bör godkänna rådets stadgar. Rådet bör vara sammansatt av personer som har

erfarenhet från:

-drift av processledning

- drift av verkstadsanläggning

- drift av liten och medelstor industrianläggning

- drift av kommunal anläggning

- Naturvårdsverket

- Kemikalieinspektionen

- regional tillsynsverksamhet

- lokal tillsynsverksamhet

 Kommunförbundet anser att rådet bör bestå av ett begränsat antal personer så

att det kan arbeta effektivt. Därmed bör exempelvis miljöorganisationer inte

vara representerade. Däremot kan rådet självfallet kalla in såväl myndigheter

som representanter för miljöorganisationer och andra organisationer om det

skulle behövas för behandlingen i ett särskilt ärende.

 Naturskyddsföreningen: Naturskyddsföreningen har inte goda erfarenheter av

partssammansatta organ för att administrera utvecklingsprocesser av detta slag.

Förordningens artikel 18 ställer krav på att organet skall vara "garanterat

oberoende och neutralt" och att organet "tillämpar föreskrifterna på ett

konsistent sätt". Naturskyddsföreningen anser att ett organ med tydliga regler,

öppen för allmän granskning, är en bättre lösning.

 Sveriges Industriförbund, i vars yttrande Jernkontoret samt Svenska

arbetsgivareföreningen, SAF instämde: Industriförbundet delar slutsatsen att

registreringen bör omhändertas av ett annat organ än en myndighet, nämligen ett

privaträttsligt organ. Detta bör emellertid - av skäl som framgår ovan -

benämnas Miljöstyrningsrådet, ej Miljörevisionsrådet. Mot bakgrund av vad som

inledningsvis anförts beträffande ett industridrivet system är det naturligt att

sekretariatet för Miljöstyrningsrådet läggs hos Industriförbundet. En sådan

lösning är helt i förordningens anda. Det skulle också betyda mycket för för-

ordningens genomslag och acceptans inom industrin om adminstrationen lades på

Industriförbundet. Beträffande den viktiga frågan om trovärdigheten kan det

konstateras, att det helt ligger i industrins intresse att förordningen

admistreras med oväld och att systemet erhåller trovärdighet i samhället i

stort. Det är dock rimligt och önskvärt att regeringen är en garant för att

förutsättningar ges för organets opartiskhet och oberoende genom att rådets

stadgar underställs regeringen för godkännande. Likaså bör rådets ordförande

tillsättas av regeringen. De krav som i promemorian ställs på rådets medlemmar

delas fullt av Industriförbundet. Men dessutom måste medlemmarna ha god kunskap

om och erfarenhet av hur industriell verksamhet tillgår. Rådets medlemmar (utom

ordföranden) bör därför tillsättas av Industriförbundet efter samråd med berörda

parter. Rådet bör inte vara för stort. Vi föreslår att rådet bör vara sammansatt

av personer som förutom industrierfarenhet har erfarenhet från

- drift av processanläggning

- drift av övrig industriell anläggning

- drift av liten eller medelstor industrianläggning

- drift av kommunal anläggning

- miljörevision

- arbete vid central miljömyndighet (ASS, SNV, KemI) - arbete med regional

tillsynsverksamhet - arbete med lokal tillsynsverksamhet

 (Det bör här uppmärksammas att EG:s definition och den svenska definitionen av

små och medelstora företag skiljer sig från varandra). Rådet kan sedan om så

skulle erfordras till sig adjungera personer med annan erfarenhet.

 Miljöorganisationer spelar en viktig roll i vårt samhälle. De är och skall vara

pådrivande utgående från miljöperspektivet. Deras kompetens i managementfrågor,

som EMAS-systemet främst har att hantera, är dock begränsad. Miljöorganisationer

bör därför inte ingå i Miljörevisionsrådet. Industriförbundet delar

uppfattningen att verksamheten årligen bör redovisas till regeringen. Dessutom

vill vi peka på det väsentliga att verksamheten också regelbundet redovisas till

övriga intressenter inom miljösektorn - speciellt till miljöorganisationer,

miljömyndigher och politiker.

 Landsorganisationen i Sverige, LO: LO anser att registreringsarbetet bör ligga

på en myndighet. När det gäller val av registreringsorgan är bilden mer

komplicerad. Som framhålls i promemorian är det viktigt att organet är

opartiskt. Det är vidare angeläget att det efter hand också kan verka utanför

den egentliga industrisektorn. En samverkan med motsvarande verksamheter, som

finns eller kan komma att utvecklas inom andra områden, som kvalitets- eller

arbetsmiljöområdena, bör också säkras. Enligt LO:s uppfattning talar detta för

att sekretariats- och beslutsfunktionen för registrering läggs på en myndighet,

förslagsvis Naturvårdsverket eller alternativt Koncessionsnämnden för

miljöskydd. LO motsätter sig inte tanken på någon form av rådsorgan i anslutning

till registreringen, men menar att dess uppgift är otillräckligt belyst i

promemorian. Om ett sådant organ inrättas bör det vara allsidigt sammansatt och

även inkludera företrädare för de anställda. Inom EU pågår en diskussion om

bl.a. facklig medverkan i miljöstyrnings- och miljörevisionsarbetet, med

hänvisning till den sociala dialogen, senast manifesterad genom

Maastricht-överenskommelsen. Oavsett ett kommande svenskt medlemskap i EU vore

det anmärkningsvärt om den sociala dialogens innebörd inte skulle äga giltighet

även i Sverige. En breddning av representationen skulle också underlätta för den

syn på miljörevision som antyds vara under utveckling. En sådan utveckling kan

för övrigt sägas vara på gång genom den i arbetsmiljölagen införda regeln om

internkontroll. LO har i övrigt inga erinringar mot de förslag som framförs i

promemorian.

 Vattenfall AB: Vattenfall tillstyrker att ett partsammansatt råd inrättas för

registrering av godkända anläggningar. Det är mycket angeläget att rådet

sammansätts på ett sådant sätt att det får en bred kontaktyta mot industrin och

att industrin i ett inledningsskede ges möjlighet att delta i utformningen av de

mer detaljerade reglerna för registrering.

 Föreningen Miljörevisorer i Sverige: Miljörevisionsrådet bör kallas

Miljöstyrningsrådet.

 Telefonaktiebolaget L M Ericsson: Det bör eftersträvas att göra regi-

streringsorganet så litet och effektivt som möjligt. Vi ifrågasätter därför med

hänvisning till rådets tämligen begränsade arbetsuppgifter om NUTEK, SWEDAC och

miljöorganisationer behöver medverka i rådet.

 Kraftverksföreningen: Kraftverksföreningen instämmer i att oberoende organ

behövs för registrering av anläggningar. Beträffande organet för registrering av

anläggningar menar dock Kraftverksföreningen att det finns ett behov av att

infrastrukturella näringar utöver förekommande kommunala också är

representerade. Exempel på sådana är större kraftproducenter och de statliga

trafikverken/företagen.

Behörigt organ för ackreditering

Statskontoret: Vi tillstyrker att SWEDAC utses som ackrediterings- och

tillsynsorgan för miljökontrollanter.

 Lunds Universitet: - - - Större betydelse för EMAS-systemets trovärdighet och

därmed existensberättigande har också frågan om ackrediteringen av de

externrevisorer som undersöker och eventuellt verifierar att en verksamhet lever

upp till förordningens krav. Betydelsen av kompetens och erfarenheter bland de

personer som ackrediteras för det externa kontroll- och godkännandearbetet måste

därför betonas. Då personer med de kvalifikationer som krävs torde vara mycket

sparsamt förekommande, behövs en omfattande utbildning och träningsverksamhet.

Sammantaget understryker det sagda att utbildnings-, ackrediterings- och

certifieringsförfarandet måste underkastas långt större påverkansmöjligheter

samt insyn och kontroll från olika aktörer med bred erfarenhet från miljöområdet

än vad som kan utläsas av departementspromemorian. I annat fall riskerar

systemet att förlora i trovärdighet, åtminstone på sikt. - - - Vad gäller

systemets trovärdighet och därmed existensberättigande på marknaden är frågan om

ackrediteringen av miljökontrollanter och deras arbete av högsta betydelse. Av

lätt insedda skäl har dessa personer en nyckelroll i systemet genom att vara den

oberoende, objektiva part som granskar och eventuellt verifierar att

miljöarbetet vid en anläggning uppfyller kraven i förordningen. Mycket högt

ställda krav måste således ställas på de ackrediterade miljökontrollanternas

erfarenhet, utbildning och kompetens, liksom på allmänhetens möjlighet till

insyn samt inflytande för olika intressenter. I departementspromemorian anges

inget om hur dessa krav skall kunna tillgodoses. I promemorian föreslås att

Styrelsen för teknisk ackreditering (SWEDAC) utses som ackrediterings- och

tillsynsorgan för miljökontrollanterna. Mot detta finns inget att invända och

förfarandet är också allmänt förekommande i andra EU- och EFTA-länder. Det skall

dock understrykas att SWEDAC huvudsakligen har kompetens av ackreditering inom

helt andra områden än det här aktuella. Näraliggande är dock ackrediteringen av

revisorer för certifiering av kvalitetssystem enligt 9000-serien. Några krav på

kompetens inom miljöområdet föreligger här emellertid inte, av naturliga skäl.

Det skall också understrykas att kvalitetsarbete enligt 9000-standard är hårt

system- och dokumentationsorienterat utan krav på någon kontinuerlig

förbättringsprocess. Följaktligen har en extern revisor att granska om

styrsystemet är ändamålsenligt utformat för att verksamheten skall kunna

leverera varor och/eller tjänster av den kvalitet som man föresatt sig att

leverera. EMAS-förordningen skiljer sig på den här punkten genom att peka ut den

kontinuerliga förbättringen av verksamhetens miljöskyddsprestanda som det

centrala. För en revisor som skall granska att detta krav har uppfyllts, räcker

det inte med elementära kunskaper i organisationslära och styrteori, samt en god

intervjuteknik. Härtill krävs ingående miljötekniska kunskaper för att kunna

bedöma om de uppgifter som lämnats vad gäller minskade emissioner o.dyl. är

riktiga. Detta inbegriper rimligen att avgöra om den mätutrustning som använts

är tillförlitlig och rätt kalibrerad etc. I annat fall torde revisorn svårligen

kunna intyga att de uppgifter som återfinns i miljöredogörelsen om uppnådda

resultat av miljöarbetet är riktiga. Vid sidan av den miljötekniska kompetensen

måste det förutsättas att en ackrediterad miljörevisor har ingående kunskaper i

miljölagstiftningen, både nationellt och inom EG. Eftersom den fria marknaden

bjuder att även miljökontrollanter fritt får utöva sin profession, kan härtill

ingående kunskaper om samtliga medlemsländers miljöpolitik och lagstiftning vara

av värde. Den enda restriktionen i sammanhanget är att en revision i ett annat

medlemsland enligt förordningen måste förhandsanmälas till ackrediteringsorganet

i det aktuella landet. Medan gällande miljölagstiftning utgör den miniminivå,

från vilken förbättringsprocessen i de flesta fall förväntas starta, utgör "ett

ur ekonomisk synpunkt genomförbart utnyttjande av bästa tillgängliga teknik" den

nivå till vilken man förväntas nå. För att kunna värdera förbättringsprocessens

framskridande inom denna skala, måste självfallet varje ackrediterad

miljökontrollant besitta ingående kunskaper om vad som är "bästa tillgängliga

teknik" inom olika branscher. Vidare, för att kunna värdera om anförda

ekonomiska motiv för att inte utnyttja denna teknik är hållbara, torde

grundläggande färdigheter i företags- och miljöekonomisk analys vara nödvändiga.

 Vad gäller de ackrediterade miljörevisorerna skall det också observeras att

sådana kommer att behövas även för att certifiera verksamheter mot andra normer

i EMAS-förordningens. Den brittiska standarden för miljöledningssystem, BS 7750,

har utgjort rättesnöre för många andra nationella standarder och nu även för det

arbete som pågår inom den internationella standardiseringsorganisationen ISO med

att ta fram internationellt gångbara normer. Frågan, som departementspromemorian

inte ger något svar på, är om en miljökontrollant som ackrediterats för att

kunna godkänna företag i enlighet med förordningens krav också automatiskt skall

anses vara behörig att certifiera företag mot olika standarder, och vice versa.

Svaret är på inget sätt givet, då de angivna miljöstandarderna i likhet med ISO

9000-seriens standarder för kvalitetssystem är mycket system- och

dokumentationsorienterade, medan EMAS-förordningen dessutom är teknik- och

resultatorienterad. Att detta måste ställa något olika krav på externrevisorerna

i fråga är uppenbart, men om skillnaderna är så stora att det motiverar två helt

skilda yrkeskårer kan emellertid diskuteras. Till det sagda kan det föras att de

interna miljörevisorerna, som EMAS-förordningen föreskriver skall finnas,

naturligtvis bör besitta ungefär samma kompetens som de ackrediterade

externrevisorer som ovan diskuterats. Förordningen föreskriver att den interna

miljörevisionen av en anläggning får utföras av revisorer som hör till företaget

eller av utomstående personer eller organisationer som handlar på företagets

vägnar. Den interna miljörevisorn måste dock stå i ett oberoendeförhållande till

den ackrediterade externrevisorn. Den interna miljörevisionen skall i likhet med

den externa företas i enlighet med vedertagen revisionsmetodik och omfatta en

utvärdering av anläggningens miljöarbete i relation till externa och interna

krav. Intern och extern revision, liksom offentlig redovisning, skall företas

med en frekvens om 1-3 år, beroende på verksamhetens art. Av detta förstås att

systemet, om manga företag väljer att söka ansluta sig, kommer att öka

efterfrågan på välutbildade kompetenta och erfarna miljörevisorer högst

väsentligt. Någon diskussion om hur denna efterfrågan skall kunna mötas förs

emellertid inte i departementspromemorian .

 Patent- och registreringsverket, PRV: PRV har inget att erinra mot förslaget

att SWEDAC skall utses att ackreditera och utöva tillsyn över

miljökontrollanter.

 Standardiseringskommissionen i Sverige; SIS, Miljömärkningsstyrelsen:

Miljömärkningsstyrelsen anser att systemet har förutsättningar att bidra till en

förbättring av industrins miljöarbete om verksamheten sköts så att näringslivet

och allmänheten får förtroende för systemet. En förutsättning för detta är att

den externa miljökontroll, som systemet förutsätter, genomförs på ett seriöst

sätt och av personal med hög miljökompetens. Promemorians förslag att SWEDAC

skulle få i uppdrag att ackreditera miljökontrollanterna är ett lämpligt steg i

denna riktning. Vidare bör de krav på kompetens, utbildning, yrkeserfarenhet

etc. som ska ställas på miljökontrollanterna preciseras.

 Svenska kommunförbundet: Kommunförbundet ställer sig positivt till att Swedac

utses till den myndighet som ackrediterar miljökontrollanter och därmed får

ansvaret för den nämnda myndighetsutövningen. - - - EG-förordningen berör inte

miljörevisorernas kompetens. Kommunförbundet vill dock understryka att denna

fråga bör behandlas i samband med att systemet införs i Sverige, då den

internationella standarden avseesnde miljöstyrning (ISO 14000) som kommer under

1996 innehåller krav av detta slag. Förbundet vill föreslå att Kommerskollegium,

som redan idag auktoriserar ekonomiska revisorer (med krav på 140

universitetspoäng i ekonomi plus praktik omfattande minst fem år samt tre

speciella skriftlliga kunskapsprov år 1, år 3 respektive år 5), ges möjlighet

att också auktorisera miljörevisorer.

 Tjänstemännens Centralorganisation, TCO:Beträffande ackrediteringsorganet kan

TCO ställa sig bakom att SWEDAC får detta uppdrag. TCO anser att

registreringsorganet bör ha myndighets ställning och vara frikopplat från

enskilda intressen. Den föreslagna styrelsesammansättningen bör dessutom enligt

TCO breddas med representation för de anställdas organisationer. Detta är

viktigt inte minst mot bakgrund av den betydelse som personalfrågorna

(information, utbildning m.m.) har för att de företag och anläggningar som

miljöregistreras ska kunna leva upp till ett miljömässigt effektivt

produktionsförfarande. I registreringsförfarandet borde även arbetstagarpartens

synpunkter aktivt tas hänsyn till. På så sätt undvikes att de anställda enbart

behandlas passivt, utan i stället blir en viktig positiv resurs i företagens

miljöarbete.

 Landsorganisationen i Sverige, LO: LO instämmer i förslaget att utse SWEDAC

till ackrediteringsorgan. - - - LO konstaterar att Sverige med EG-förordningen

får en offentlig insyn i den miljörevisionsverksamhet som utvecklats under

senare år, vilket är värdefullt. LO ser det också som naturligt att SWEDAC utses

att vara ackrediterings- och tillsynsorgan för verksamheten.

 Sveriges Industriförbund, i vars yttrande Jernkontoret samt Svenska

arbetsgivareföreningen, SAF instämde: Industriförbundet delar uppfattningen att

SWEDAC bör utses som ackrediterings- och tillsynsorgan för miljökontrollanter.

 Vattenfall AB: Vattenfall har inga invändningar mot att SWEDAC utses som

ackrediterings- och tillsynsorgan för miljökontrollanter.

 Kraftverksföreningen: Kraftverksföreningen instämmer i att oberoende organ

behövs för ackreditering av miljökontrollanter.

 Sveriges Provnings- och Forskningsinstitut, SP: Miljöstyrning är till sin

karaktär, sett ur användarens synvinkel, relativt närbesläktat med

kvalitetssäkring eller kvalitetsstyrning. I båda fallen måste ledningen fatta

ett strategiskt beslut och därefter ställa resurser till förfogande för

systemets funktion. Utgångspunkten för företagets arbete är i båda fallen en av

ledningen fastställd policy, och i båda fallen krävs likartade administrativa

system för att driva verksamheten. Enligt vår uppfattning bör därför, så långt

möjligt, systemet för miljöstyrning behandlas i parallellitet med system för

kvalitetssäkring enligt SS-ISO 9000 serien. Även när det gäller revision bör

systemen så långt möjligt göras parallella. Det medför att

certifieringsverksamheten genomförs av ackrediterade certifieringsorgan, och att

respektive myndighet endast ställer generella villkor på certifieringsorganen.

 Civilingenjörsförbundet, CF: Behovet att ackreditera miljökontrollanter är

stort. CF har inget att anmärka mot att SWEDAC tilldelas denna roll. Vi vill

dock kraftigt poängtera det olyckliga i att de som i dag anser sig vara

kompetenta att utföra miljökontroll har en varierande och, enligt vår

uppfattning, ibland bristfällig bakgrund. CF anser att samtliga miljökon-

trollanter bör ha teknisk eller naturvetenskaplig utbildning på högskolenivå.

 Kemi & Miljö AB: Vi anser att även miljörevisorerna bör ackrediteras.

Miljörevisorernas roll i EMAS är mycket central, speciellt om kontrollanterna

kommer från utlandet och därför inte har detaljkunskaper om svensk

miljölagstiftning.

Information och kostnader

Statskontoret: Förordningen avser frivilligt deltagande för industriföretag i

den relativt långt utformade miljöstyrnings- och miljörevisionsordningen som

förordningen beskriver. Departementspromemorian överväger inte närmare hur

deltagandet kan komma att utvecklas eller hur deltagandet kan stimuleras. I

sistnämnda avseende läggs dock förslaget att registreringsorganet skall

informera om systemet och handha frågan om försöksvis tillämpning av

bestämmelser som motsvarar forordningen inom andra sektorer än industrin. Vi

instämmer i att information och stöd är frågor av stor betydelse för att

innehållet i förordningen skall kunna omsättas till praktisk handling i större

skala. Men även om inte verksamheten torde innefatta myndighetsutövning så bör

den ändå inte handläggas av registreringsorganet. Dess trovärdighet som behörigt

organ kan skadas om organet samtidigt skall informera och stödja. Behovet av

information och stöd torde tillfredsställas genom ett flertal andra aktörer.

Rimligen bör det finnas anledning för branschorgan eller motsvarande och

konsulter på marknaden samt tillsynsmyndigheter och centrala miljömyndigheter

och sektorsmyndigheter att informera och stödja införandet av systemet.

Exempelvis har NUTEK uppgiften att särskilt stödja mindre och medelstora

företag. Naturvårdsverket skall allmänt vara samordnande och pådrivande och

speciellt även utveckla formerna för miljötillsyn . - - - Vidare ifrågasätter

vi om försök att tillämpa bestämmelserna på offentlig sektor i första hand bör

handhas av det föreslagna registreringsorganet. Detta förefaller vara bäst

skickat att arbeta med näringslivet och affärsverken snarare än

myndighetsvärlden. Vi anser att man bör överväga att tillsätta en särskild

kommitté med uppdrag att anpassa systemet för offentlig sektor och föreslå

strategi för införandet inklusive förslag rörande behöriga organ. Detta skulle

ligga i linje med det regeringen uttalat i UNCED-propositionen rörande

myndigheternas miljöarbete (prop 1993/94:111 s 22 f). - - - Vi instämmer i att

kostnaderna för systemet bör täckas av avgifter. Som vi tidigare anfört ser vi

starka samband mellan denna utveckling av miljöstyrning-miljörevision och

myndigheternas miljötillsynsverksamhet. Tillsynsavgiften bör rimligen med hänsyn

till självkostnadsprincipen kunna sättas ned för verksamheter som vunnit godkänd

registrering. En sådan ordning skulle också innebära ökade incitament för

företagen att anslutna sig till EMAS.

 Riksrevisionsverket, RRV: Små och medelstora företag ska kunna ges olika stöd

för att delta i systemet (artikel 13 i EG-förordningen). Information och stöd

till dessa företag samt kostnader och finansiering föreslås utredas ytterligare.

RRV anser att dessa kostnader bör bäras av branschen. RRV menar också att

samordning i lämpliga former bör sökas mellan EMAS-systemets organisationer och

den rådgivning som främst NUTEK, Kemikalieinspektionen och SNV riktar mot mindre

företag.

 Lunds Universitet: Konstateras kan att EMAS-förordningen inrymmer ett

potentiellt konsumentpolitiskt problem, om den symbol som följer med ett

godkännande t ex i marknadsföringen används på ett sådant sätt att konsumenterna

förleds tro att berörd verksamhet är "miljövänlig" i någon objektiv mening. Med

tanke på det köpintresse som miljövänligt producerade varor tilldrar sig på

marknaden, hade det varit lämpligt att promemorian även behandlat vilka åtgärder

som borde vidtagas för att förebygga missförstånd av det nämnda slaget. I

förlängningen kan sådana missförstånd också befaras leda till en minskad tilltro

till andra miljömärkningssystem av mera objektiv natur, t.ex. den nordiska

svanen-märkningen. Det kan dessutom noteras att förordningen i artikel 15

uttryckligen föreskriver att varje medlemsstat med lämpliga medel skall se till

att allmänheten informeras om förordningens syfte och hur den är tänkt att

fungera.

 Det ovan sagda till trots kan det antas att förordningen kommer att få en

normbildande betydelse för vad som i framtiden kommer att karaktäriseras som

"god miljöledning". Allt talar för att miljöarbete, jämte ekonomi och kvalitet,

kommer att etableras som en naturlig parameter för olika aktörer att värdera när

det gäller att bedöma en verksamhets slagkraft på marknaden. Följaktligen kommer

ett godkännande enligt förordningen, eller något annat certifikat som intygar

att en verksamhet lever upp till en bestämd miljöledningsstandard, att vara

betydelsefulla dokument i alla kontakter med kunder, långivare, försäkringsbolag

och andra intressenter som fäster värde på att verksamheten leds på ett från

miljösynpunkt för dem godtagbart sätt. Det har redan hänt, och kommer i ökad

utsträckning att hända, att företag som inte kan uppvisa ett godtagbart

miljöarbete går miste om viktiga affärsmöjligheter. Godkännanden enligt

förordningen kan således komma att bli mycket betydelsefulla för det svenska

näringslivets konkurrenskraft på den europeiska marknaden. Det är mot denna

bakgrund något förvånande att det i promemorian inte diskuteras närmare kring

hur näringslivet på olika sätt skulle kunna stimuleras till att ansluta sig till

systemet. Detta i synnerhet som medlemsländerna i förordningens artikel 13

direkt uppmanas att främja alla företags och i synnerhet de små och medelstora

företagens deltagande. Som jämförelse till avsaknaden av svenska initiativ i den

nämnda riktningen, kan det noteras att det i Danmark kommer att avsättas 120

miljoner danska kronor under de närmaste 5 åren för att genom information och

rådgivning mm stimulera det danska näringslivets deltagande i förordningen.

Medlen är också tänkta att användas till en kraftfull satsning på

miljöutbildning, bl.a. av de i systemet verksamma intern- resp.

externrevisorerna. Nämnda medel kommer ej att medge direkt ekonomiskt stöd till

intresserade verksamheter. Detta är emellertid möjligt att söka från ett

särskilt rådgivningsprogram, som speciellt inriktats mot att stimulera

miljöarbetet i små och medelstora företag. Totalt är det för detta ändamål

avsatt 20 miljoner danska kronor per år under fyra år. Programmet förväntas

resultera i förbättrad miljö och arbetsmiljö i deltagande verksamheter,

samtidigt som resursförbrukning och avfallsgenerering minskar, med förbättrad

produktivitet, lönsamhet och konkurrenskraft som följd.Sammantaget kommer det

således i Danmark att avsättas ca 55 miljoner kronor årliger under de närmaste

åren för att på olika sätt hjälpa näringslivet att bedriva ett effektivt och

systematiserat miljöarbete. I den svenska promemorian ägnas mest utrymme åt en i

jämförelse ganska betydelselös frågeställning, nämligen vilket organ som skall

vara behörigt att registrera godkända anläggningar. Om inte näringslivet

stimuleras till ett mera aktivt miljöarbete än idag, är det risk att

registreringsorganet, vilket det än blir, får en mycket låg arbetsbelastning.

 I ovan nämnda sammanhang bör det emellertid observeras att den nyligen

framlagda avfallsskatteutredningen föreslår inrättandet av en s.k.

resurssparkommitté. Dess uppgifter skall enligt förslaget bl.a. vara att ta fram

utbildnings- och informationsmaterial samt stödja genomförandet av

avfallsminimeringsanalyser i små och medelstora företag med hjälp av

miljörådgivare. Det konstateras i utredningen att sådana insatser med fördel bör

kunna läggas till grund för införandet av formaliserade och eventuellt

certifierade styrsystem för miljöarbetet, inkluderande policy, handlingsprogram

och revisioner, i enlighet med förordningens krav.

 Närings- och Teknikutvecklingsverket, NUTEK: NUTEK ställer sig välvillig till

förslaget om att en person från verket ingår i registeringsorganet. I en

särskild artikel i EG:s förordning föreskrivs att medlemsstaterna i synnerhet

skall främja de små och medelstora företagens deltagande. I promemorian tas inte

ställning till detta utan konstaterar att kostnader och finansiering skall

utredas ytterligare. NUTEK har i olika sammanhang konstaterat att allt större

miljömässiga krav ställs på dessa företag. Samtidigt visar NUTEK:s erfarenheter

att de mindre företagen av olika skäl i många fall har betydande svårigheter att

ta till sig kravbilden och driva ett rationellt miljöarbete. Mot denna bakgrund

är det angeläget att det aviserade utredningsarbetet, förutom kostnader och

finansiering, även tar upp mindreföretagens förutsättningar för miljöarbetet och

på vad sätt det kan stimuleras.

 Statens naturvårdsverk: Registeringsorganet föreslås få ansvar för att

informera och stödja de små och medelstora företagen att ansluta sig till

systemet. Även detta förutsätter resurser. Finansieringen av informationen och

stödet till mindre och medelstora företag ska också utredas vidare.

 Timrå kommun: Vid en studie av promemorian och dess bilagor framgår att det

krävs ganska mycket från de företag som skall deltaga. Det är ett stort

administrativt arbete att gå igenom alla bilagor och fråge-ställningar. Små

företag kan ha svårigheter att klara den uppgiften. Därför bör, i enlighet med

vad som anges i promemorian, information och stöd till små och medelstora

företag tas fram redan från början.

 Svenska kommunförbundet: I EG:s förordning nr 1836/93 av den 29 juni 1993

framhålls i artikel 13 att små och medelstora företag (upp till 500 anställda)

kan ges olika former av stöd för att kunna delta i EMAS-systemet. Kommunerna

alternativt kommunförbunden i respektive län skulle på ett effektivt sätt kunna

sprida information respektive organisera utbildning för de små och medelstora

företagen - under förutsättning att statliga medel kan ställas till förfogande

för sådana informationsinsatser. Då de stora företagen sannolikt kommer att

kräva av alla sina underleverantörer att de följer EMAS regler, handlar det även

om konkurrenskraft och överlevnadsförmåga för de små och medelstora företagen.

 Sveriges Industriförbund, i vars yttrande Jernkontoret samt Svenska

arbetsgivareföreningen, SAF instämde: Industriförbundet delar de synpunkter som

framförs i promemorian beträffande information, kostnader och ikraftträdande.

Kostnaderna för deltagande i Sverige bör vara i paritet med kostnaderna för

deltagande i övriga länder. Speciell information eller stöd till små och

medelstora företag måste finansieras på särskilt sätt.

 Vattenfall AB: Vi vill understryka några viktiga faktorer för att EMAS skall få

en bredare spridning. Systemet bör utformas så enkelt för industrin som möjligt

för att undvika byråkrati och höga administrativa kostnader i form av avgifter

för miljökontroll och registrering. Vid val av arbetssätt för

registreringsorganet samt organisation till vilken det bör knytas är det

angeläget att hänsyn tas till detta. Registreringsorganet skall enligt EMAS

registrera enskilda anläggningar. För ett företag med många små anläggningar av

likartad typ bör det enligt vår mening finnas möjlighet att registrera dessa

kollektivt för att därmed undvika en kostbar genomgång av varje enskild

anläggning.

 Kraftverksföreningen: Kraftverksföreningen instämmer i principen att kostnader

bör täckas av avgifter.

Ikraftträdande

Statskontoret: Tidpunkten styrs av EG-förordningen. Någon viss övergångsordning

behöver dock etableras för att vid senare tidpunkt ansluta förordningen till

miljöbalken då denna träder i kraft.

Lagförslag

Statskontoret: Lagförslaget bör - - - knytas till de i miljöbalken samlade

lagarna istället för att utgöra en separat lag. Det skulle eventuellt kunna ske

på så sätt att ytterligare någon paragraf tillfogades till det som i

lagrådsremissens utgör kapitel 18 "Tillsyn" och döpa om det till "18 Tillsyn

m.m.". Paragrafen skulle bemyndiga regeringen att genom forordning inkorporera

EGs förordningar om miljöstyrnings- och miljörevisionsordningar.

 Sveriges Industriförbund, i vars yttrande Jernkontoret samt Svenska

arbetsgivareföreningen, SAF instämde: För att inte missuppfattningar skall

uppstå, bör lagen benämnas "Lag om frivillig miljöstyrning och miljörevision".

 Föreningen miljörevisorer i Sverige: Lagens namn bör vara Lag om frivillig

miljöstyrning och miljörevision.

Miljö- och naturresursdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 27 oktober 1994

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],

Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Heckscher, Hedborg,[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1994/95:101 Frivillig miljöstyrning och

miljörevision.