Regeringens proposition

1995/96:87

Lag om skatt på naturgrus

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 25 oktober 1995

Ingela[REDACTED_EFTERNAMN]

 Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Finansdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att en lag införs om skatt på naturgrus. Avsikten är

att skatten skall verka för en bättre hushållning med naturgrus. Vidare föreslås

att det i naturvårdslagen skall införas en möjlighet för regeringen att

föreskriva om skyldighet för den som har täkttillstånd att hålla länsstyrelsen

underrättad om vem som exploaterar en täkt och en möjlighet för regeringen att

meddela föreskrifter om avgifter för myndigheternas verksamhet enligt

naturvårdslagen.

 Lagen om skatt på naturgrus föreslås träda i kraft den 1 juli 1996 och

ändringarna i naturvårdslagen den 1 april 1996.

 1

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 4

2 Lagtext 5

 2.1 Förslag till lag om skatt på naturgrus 5

 2.2 Förslag till lag om ändring i naturvårdslagen

 (1964:822) 7

 2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1984:151)

 om punktskatter och prisregleringsavgifter 8

 2.4 Förslag till lag om ändring i skattebrottslagen

 (1971:69) 10

 2.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1971:1072)

 om förmånsberättigade skattefordringar m.m.13

3 Ärendet och dess beredning 16

4 Bakgrund 16

 4.1 Hur naturgrus bildas 16

 4.2 Tillgången på naturgrus 17

 4.3 Riktlinjer för hushållningen med naturgrus 18

 4.4 Användning av sten- och grusmaterial 19

5 Behovet av en naturgrusskatt 20

6 Utformningen av naturgrusskatten 21

 6.1 Det skattemässiga begreppet naturgrus 21

 6.2 Skattenivå.................................22

 6.3 Skattskyldighet 25

 6.4 Skattskyldighetens inträde m.m. 27

 6.5 Beskattningsförfarandet 28

 6.6 Husbehovstäkter 29

 6.7 Effekter 30

 6.8 Ikraftträdande 31

7 Författningskommentar 31

 7.1 Förslaget till lag om skatt på naturgrus 31

 7.2 Förslaget till lag om ändring i naturvårdslagen

 (1964:822) 34

 7.3 Övriga lagförslag 35

Bilaga 1 Förteckning över remissinstanserna 36

Bilaga 2 Lagrådsremissens lagförslag 37

Bilaga 3 Lagrådets yttrande 40

 2

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde

den 25 oktober 1995 42

Rättsdatablad 43

 3

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

 antar regeringens förslag till

 1. lag om skatt på naturgrus,

 2. lag om ändring i naturvårdslagen (1964:822),

 3. lag om ändring i lagen (1984:151) om punktskatter och pris-

regleringsavgifter,

 4. lag om ändring i skattebrottslagen (1971:69),

 5. lag om ändring i lagen (1971:1072) om förmånsberättigade

 skattefordringar m.m.

 4

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om skatt på naturgrus

 Härigenom föreskrivs följande.

1 § Skatt (naturgrusskatt) skall betalas till staten enligt denna lag för

brutet naturgrus om utvinningen av naturgruset

 1. kräver tillstånd enligt 18 § naturvårdslagen (1964:822),

 2. sker med stöd av tillstånd som lämnats enligt vattenlagen (1983:291) och

utvinningen sker för annat ändamål än markinnehavarens husbehov, eller

 3. sker med stöd av rätt till täkt på annans mark enligt 38 § väglagen

(1971:948).

2 § Med naturgrus avses naturligt sorterade jordarter som till övervägande del

består av fraktionerna sand, grus, sten och block.

3 § Skatten tas ut med fem kronor per ton naturgrus.

4 § Skattskyldig är den som

 1. exploaterar en täkt som kräver tillstånd enligt

18 § naturvårdslagen (1964:822),

 2. för annat ändamål än markinnehavarens husbehov exploaterar en täkt med

tillstånd enligt vattenlagen (1983:291), eller

 3. enligt 38 § väglagen (1971:948) har fått rätt till täkt på annans mark.

 Har föreskrifter om skyldighet att lämna uppgift om vem som är exploatör av

täkten meddelats med stöd av 18 a § andra stycket naturvårdslagen, är

tillståndshavaren tillsammans med exploatören skattskyldig för tiden till dess

sådan uppgift har lämnats.

5 § Den som är skattskyldig skall vara registrerad hos beskattningsmyndigheten.

6 § Skattskyldighet inträder när

 1. naturgrus levereras till en köpare,

 2. naturgrus tas i anspråk för något annat ändamål än försäljning, eller

 3. den skattskyldige avregistreras, varvid skattskyldigheten omfattar det

naturgrus som då ingår i hans lager.

7 § Skattskyldighet inträder inte för

 1. naturgrus som används enbart för ändamål som är nödvändiga för

täktverksamhetens bedrivande, eller

 2. naturgrus som används för efterbehandling av täkten.

8 § I en deklaration som avser naturgrusskatt får avdrag göras för skatt på

sådant naturgrus

 1. för vilket skattskyldighet tidigare inträtt, eller

 2. som har tagits tillbaka i samband med återgång av köp.

9 § Regler för förfarandet vid beskattningen finns i lagen (1984:151) om

punktskatter och prisregleringsavgifter.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1996.

 5

2.2 Förslag till lag om ändring i naturvårdslagen (1964:822)

 Härigenom föreskrivs i fråga om naturvårdslagen (1964:822)1

 dels att 18 a § skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas en ny paragraf,

43 b §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 18 a §

-------------------------------------------------------

 Regeringen eller den Regeringen eller den

myndighet som regeringen myndighet som regeringen

bestämmer får meddela bestämmer får meddela

föreskrifter om skyldighet föreskrifter om skyldighet

för den som driver för den som,

täktverksamhet eller 1. exploaterar en täkt

stenkrossrörelse att lämna desom kräver tillstånd enligt

uppgifter om verksamheten 18 §,

som behövs som underlag för 2. exploaterar en täkt

planering av naturvården. med tillstånd enligt

 vattenlagen (1983:291),

 eller

 3. bedriver

 stenkrossrörelse

 att lämna de uppgifter om

 verksamheten som behövs som

 underlag för planering av

 naturvården.

 Regeringen får föreskriva

 att den som innehar till-

 stånd till täkt som avses i

 första stycket 1 eller 2

 skall lämna uppgift till

 länsstyrelsen om vem som är

 exploatör av täkten.

 När uppgift saknas om vem

 som är exploatör av en täkt

 för vilken tillstånd getts

 skall vid tillämpning av

 denna paragraf eller före-

 skrifter som meddelats med

 stöd av paragrafen till-

 ståndshavaren anses som ex-

 ploatör av täkten.

 43 b §

-------------------------------------------------------

 Regeringen får meddela

 föreskrifter om avgifter för

 en myndighets verksamhet

 enligt denna lag eller

 enligt föreskrifter som har

 meddelats med stöd av

 lagen. Regeringen får

 överlåta åt kommunen att

 meddela föreskrifter om

 sådana avgifter såvitt gäller

 kommunens verksamhet.

 Denna lag träder i kraft den 1 april 1996.

2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1984:151) om

punktskatter och prisregleringsavgifter

 Härigenom föreskrivs att 1 kap. 1 § lagen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter skall ha följande lydelse.

-------------------------------------------------------

Lydelse enligt bet. Föreslagen lydelse

1995/96:SkU1

 1 kap.

 1 §

 Denna lag gäller för skatter och avgifter som tas ut enligt

-------------------------------------------------------

 1. lagen (1928:376) om 1. lagen (1928:376) om

skatt på lotterivinster, skatt på lotterivinster,

lagen (1941:251) om särskild lagen (1941:251) om

varuskatt, lagen (1957:262) särskild varuskatt, lagen

om allmän energiskatt, lagen (1957:262) om allmän

(1961:372) om bensinskatt, energiskatt, lagen

lagen (1961:394) om tobaks- (1961:372) om bensinskatt,

skatt, lagen (1972:266) om lagen (1961:394) om

skatt på annonser och re- tobaksskatt, lagen

klam, lagen (1972:820) om (1972:266) om skatt på an-

skatt på spel, lagen (1973:- nonser och reklam, lagen

37) om avgift på vissa dryc- (1972:820) om skatt på

kesförpackningar, lagen spel, lagen (1973:37) om

(1973:1216) om särskild avgift på vissa dryc-

skatt för oljeprodukter och kesförpackningar, lagen

kol, bilskrotningslagen (1973:1216) om särskild

(1975:343), lagen skatt för oljeprodukter och

(1977:306) om dryckesskatt, kol, bilskrotningslagen

lagen (1978:69) om (1975:343), lagen

försäljningsskatt på mo- (1977:306) om

torfordon, lagen (1978:144) dryckesskatt, lagen

om skatt på vissa resor, (1978:69) om försäljnings-

lagen (1982:691) om skatt på skatt på motorfordon, lagen

vissa kassettband, lagen (1978:144) om skatt på

(1982:1200) om skatt på vi- vissa resor, lagen

deobandspelare, lagen (1982:691) om skatt på

(1982:1201) om skatt på viss vissa kassettband, lagen

elektrisk kraft, lagen (1982:1200) om skatt på

(1983:1053) om skatt på videobandspelare, lagen

omsättning av vissa värdepap-(1982:1201) om skatt på

per, lagen (1983:1104) om viss elektrisk kraft,

särskild skatt för elektrisk lagen (1983:1053) om skatt

kraft från kärnkraftverk, på omsättning av vissa värde-

lagen (1984:351) om papper, lagen (1983:1104)

totalisatorskatt, lagen om särskild skatt för

(1984:355) om skatt på vissa elektrisk kraft från

dryckesförpackningar, lagen kärnkraftverk, lagen

(1984:405) om stämpelskatt på(1984:351) om totalisator-

aktier, lagen (1984:409) om skatt, lagen (1984:355) om

skatt på gödselmedel, lagen skatt på vissa dryckes-

(1984:410) om skatt på be- förpackningar, lagen

kämpningsmedel, lagen (1984:405) om stämpelskatt

(1988:1567) om miljöskatt på på aktier, lagen (1984:409)

inrikes flygtrafik, lagen om skatt på gödselmedel,

(1990:582) om koldi- lagen (1984:410) om skatt

oxidskatt, lagen (1990:587) på bekämpningsmedel, lagen

om svavelskatt, 2 § första (1988:1567) om miljöskatt på

stycket 6 lagen (1990:661) inrikes flygtrafik, lagen

om avkastningsskatt på (1990:582) om

pensionsmedel, lagen (19- koldioxidskatt, lagen

90:662) om skatt på vissa (1990:587) om svavelskatt,

premiebetalningar, lagen 2 § första stycket 6 lagen

 (1990:661) om avkast-

Lydelse enligt bet. ningsskatt på pensions-

1995/96:SkU1 medel, lagen (1990:662) om

 skatt på vissa pre-

(1990:1087) om lagerskatt på miebetalningar, lagen

vissa oljeprodukter, lagen

(1990:1427) om särskild pre- Föreslagen lydelse

mieskatt för grupplivförsäk-

ring, m.m., lagen (1990:1087) om lagerskatt

(1991:1482) om lotteris- på vissa oljeprodukter,

katt, lagen (1991:1483) om lagen (1990:1427) om

skatt på vinstsparande m.m., särskild premieskatt för

lagen (1992:1479) om grupplivförsäkring, m.m.,

lagerskatt på viss bensin, lagen (1991:1482) om

lagen (1992:1438) om lotteriskatt, lagen

dieseloljeskatt och (1991:1483) om skatt på

användning av vissa oljepro- vinstsparande m.m., lagen

dukter, lagen (1992:1439) (1992:1479) om lagerskatt

om lagerskatt på dieselolja, på viss bensin, lagen

lagen (1994:1563) om (1992:1438) om dieselo-

tobaksskatt, lagen ljeskatt och användning av

(1994:1564) om vissa oljeprodukter, lagen

alkoholskatt, lagen (1992:1439) om lagerskatt

(1994:1776) om skatt på på dieselolja, lagen

energi, lagen (1995:000) om (1994:1563) om

lagerskatt på dieselolja för tobaksskatt, lagen

förbrukning i vissa (1994:1564) om alkohol-

motordrivna fordon, skatt, lagen (1994:1776)

 om skatt på energi, lagen

 (1995:000) om lagerskatt på

 dieselolja för förbrukning i

 vissa motordrivna fordon,

 lagen (1995:000) om skatt

 på naturgrus,

 2. lagen (1967:340) om prisreglering på jordbrukets område, lagen (1974:226)

om prisreglering på fiskets område, lagen (1990:615) om avgifter på vissa

jordbruksprodukter m.m., lagen (1990:616) om införande av lagen (1990:615) om

avgifter på vissa jordbruksprodukter m.m., lagen (1994:1704) om lageravgift på

vissa jordbruksprodukter, lagen (1982:349) om återvinning av

dryckesförpackningar av aluminium.

 Har i författning som anges i första stycket eller i författning som utfärdats

med stöd av sådan författning lämnats bestämmelse som avviker från denna lag

gäller dock den bestämmelsen.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1996.

**FOOTNOTES**

1 Lagen omtryckt 1991:641.

 6

2.4 Förslag till lag om ändring i skattebrottslagen (1971:69)

 Härigenom föreskrivs att 1 § skattebrottslagen (1971:69) skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 §1

 Denna lag gäller i fråga om skatt eller avgift enligt

 1. lagen (1908:128) om bevillningsavgifter för särskilda förmåner och

rättigheter, lagen (1927:321) om skatt vid utskiftning av aktiebolags

tillgångar, kommunalskattelagen (1928:370), lagen (1933:395) om

ersättningsskatt, lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt, lagen (1946:324)

om skogsvårdsavgift, lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt, lagen (1947:577)

om statlig förmögenhetsskatt, lagen (1958:295) om sjömansskatt, lagen (1983:219)

om tillfällig vinstskatt, lagen (1983:1086) om vinstdelningsskatt, lagen

(1984:1052) om statlig fastighetsskatt, lagen (1986:1225) om tillfällig

förmögenhetsskatt för

livförsäkringsbolag, understödsföreningar och pensionsstiftelser, lagen

(1989:346) om särskild vinstskatt, lagen (1989:471) om investeringsskatt för

vissa byggnadsarbeten, lagen (1990:661) om avkastningsskatt på pensionsmedel,

lagen (1991:586) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta, lagen

(1991:591) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta artister m. fl., lagen

(1991:687) om särskild löneskatt på pensionskostnader, lagen (1993:1537) om

expansionsmedel,

-------------------------------------------------------

 2. lagen (1928:376) om 2. lagen (1928:376) om

skatt på lotterivinster, skatt på lotterivinster,

lagen (1941:251) om särskild lagen (1941:251) om

varuskatt, lagen (1957:262) särskild varuskatt, lagen

om allmän energiskatt, lagen (1957:262) om allmän

(1961:372) om bensinskatt, energiskatt, lagen

lagen (1961:394) om tobaks- (1961:372) om bensinskatt,

skatt, stämpelskattelagen lagen (1961:394) om

(1964:308), lagen tobaksskatt,

(1972:266) om skatt på an- stämpelskattelagen

nonser och reklam, lagen (1964:308), lagen

(1972:820) om skatt på spel, (1972:266) om skatt på an-

lagen (1973:37) om avgift på nonser och reklam, lagen

vissa dryckesförpackningar, (1972:820) om skatt på

vägtrafikskattelagen spel, lagen (1973:37) om

(1973:601), lagen avgift på vissa dryckesför-

(1973:1216) om särskild packningar,

skatt för oljeprodukter och vägtrafikskattelagen

kol, bilskrotningslagen (1973:601), lagen

(1975:343), lagen (1973:1216) om särskild

(1976:338) om vägtrafikskatt skatt för oljeprodukter och

på vissa fordon, som icke är kol, bilskrotningslagen

registrerade i riket, lagen (1975:343), lagen

(1977:306) om dryckesskatt, (1976:338) om vägtrafik-

lagen (1978:69) om försälj- skatt på vissa fordon, som

ningsskatt på motorfordon, icke är registrerade i

lagen (1978:144) om skatt på riket, lagen (1977:306) om

vissa resor, lagen dryckesskatt, lagen

(1982:691) om skatt på vissa (1978:69) om försälj-

kassettband, lagen ningsskatt på motorfordon,

(1982:1200) om skatt på lagen (1978:144) om skatt

videobandspelare, lagen på vissa resor, lagen

(1982:1201) om skatt på viss (1982:691) om skatt på

elektrisk kraft, lagen vissa kassettband, lagen

(1983:1053) om skatt på om- (1982:1200) om skatt på

sättning av vissa värdepap- videobandspelare, lagen

per, lagen (1983:1104) om (1982:1201) om skatt på

särskild skatt för elektrisk viss elektrisk kraft,

kraft från kärnkraftverk, lagen (1983:1053) om skatt

lagen (1984:351) om totali- på omsättning av vissa värde-

satorskatt, lagen papper, lagen (1983:1104)

(1984:355) om skatt på vissa om särskild skatt för

dryckesförpackningar, lagen elektrisk kraft från

(1984:404) om stämpelskatt kärnkraftverk, lagen

vid inskrivningsmyn- (1984:351) om totalisator-

digheter, lagen (1984:405) skatt, lagen (1984:355) om

om stämpelskatt på aktier, skatt på vissa

lagen (1984:409) om skatt på dryckesförpackningar, lagen

gödselmedel, lagen (1984:41- (1984:404) om stämpelskatt

0) om skatt på bekämpnings- vid inskrivnings-

medel, lagen (1984:852) om myndigheter, lagen

lagerskatt på (1984:405) om stämpelskatt

viss bensin, fordonsskatte- på aktier, lagen (1984:409)

lagen (1988:327), lagen om skatt på gödselmedel,

(1988:328) om fordonsskatt lagen (1984:410) om skatt

på utländska fordon, lagen på bekämpningsmedel, lagen

(1988:1567) om miljöskatt på (1984:852) om lagerskatt på

inrikes flygtrafik, lagen viss bensin,

(1990:582) om koldioxid- fordonsskattelagen

skatt, lagen (1990:587) om (1988:327), lagen

svavelskatt, lagen (1990- (1988:328) om fordonsskatt

:613) om miljöavgift på ut- på utländska fordon, lagen

släpp av kväveoxider vid (1988:1567) om miljöskatt på

energiproduktion, lagen inrikes flygtrafik, lagen

(1990:662) om skatt på vissa (1990:582) om koldioxid-

premiebetalningar, lagen skatt, lagen (1990:587) om

(1990:1087) om lagerskatt på svavelskatt, lagen

vissa oljeprodukter, lagen (1990:613) om miljöavgift på

(1990:1427) om särskild pre- utsläpp av kväveoxider vid

mieskatt för grupplivförsäk- energiproduktion, lagen

ring, m.m., lagen (1990:662) om skatt på

(1991:1482) om vissa premiebetalningar,

lotteriskatt, lagen lagen (1990:1087) om

(1991:1483) om skatt på lagerskatt på vissa

vinstsparande m.m., lagen oljeprodukter, lagen

(1992:1479) om lagerskatt på (1990:1427) om särskild

viss bensin, lagen premieskatt för grup-

(1992:1438) om plivförsäkring, m.m., lagen

dieseloljeskatt och använd- (1991:1482) om

ning av vissa oljepro- lotteriskatt, lagen

dukter, lagen (1992:1439) (1991:1483) om skatt på

om lagerskatt på dieselolja, vinstsparande m.m., lagen

mervärdesskattelagen (1992:1479) om lagerskatt

(1994:200), lagen på viss bensin, lagen

(1994:1704) om lageravgift (1992:1438) om

på vissa jordbruksprodukter, dieseloljeskatt och använd-

lagen (1994:1563) om ning av vissa

tobaksskatt, lagen oljeprodukter, lagen

(1994:1564) om alko- (1992:1439) om lagerskatt

holskatt, lagen (1994:1776) på dieselolja, mervärdess-

om skatt på energi, kattelagen (1994:200),

 lagen (1994:1704) om

 lageravgift på vissa

 jordbruksprodukter, lagen

 (1994:1563) om

 tobaksskatt, lagen

 (1994:1564) om alkohol-

 skatt, lagen (1994:1776)

 om skatt på energi, lagen

 (1995:000) om skatt på

 naturgrus,

 3. lagen (1981:691) om socialavgifter och lagen (1994:1744) om allmänna

egenavgifter.

 Lagen gäller även preliminär skatt, kvarstående skatt och tillkommande skatt

som avses i uppbördslagen (1953:272).

 Lagen tillämpas inte om skatten eller avgiften fastställs eller uppbärs i den

ordning som gäller för tull och inte heller beträffande dröjsmålsavgift,

skattetillägg eller liknande avgift.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1996.

**FOOTNOTES**

1 Senaste lydelse 1995:621.

 7

2.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1971:1072) om förmånsberättigade

skattefordringar m.m.

 Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1971:1072) om förmånsberättigade

skattefordringar m.m. skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 §1

 Förmånsrätt enligt 11 § förmånsrättslagen (1970:979) följer med fordran på

 1. skatt och avgift, som anges i 1 § första stycket uppbördslagen (1953:272),

samt skatt enligt lagen (1908:128) om bevillningsavgifter för särskilda förmåner

och rättigheter, lagen (1958:295) om sjömansskatt, kupongskattelagen (1970:624),

lagen (1983:219) om tillfällig vinstskatt, lagen (1986:1225) om tillfällig

förmögenhetsskatt för livförsäkringsbolag, understödsföreningar och

pensionsstiftelser, lagen (1990:661) om avkastningsskatt på pensionsmedel, lagen

(1991:586) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta och lagen (1991:591)

om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta artister m.fl.,

 2. skatt enligt mervärdesskattelagen (1994:200),

-------------------------------------------------------

 3. skatt eller avgift en- 3. skatt eller avgift

ligt lagen (1928:376) om enligt lagen (1928:376) om

skatt på lotterivinster, skatt på lotterivinster,

lagen (1941:251) om särskild lagen (1941:251) om

varuskatt, lagen (1957:262) särskild varuskatt, lagen

om allmän energiskatt, lagen (1957:262) om allmän

(1961:372) om bensinskatt, energiskatt, lagen

lagen (1961:394) om tobaks- (1961:372) om bensinskatt,

skatt, stämpelskattelagen lagen (1961:394) om

(1964:308), lagen tobaksskatt, stämpelskatte-

(1972:266) om skatt på an- lagen (1964:308), lagen

nonser och reklam, lagen (1972:266) om skatt på

(1972:820) om skatt på spel, annonser och reklam, lagen

lagen (1973:37) om avgift på (1972:820) om skatt på

vissa dryckesförpackningar, spel, lagen (1973:37) om

lagen (1973:1216) om sär- avgift på vissa

skild skatt för oljeproduk- dryckesförpackningar, lagen

ter och kol, bilskrotnings- (1973:1216) om särskild

lagen (1975:343), lagen skatt för oljeprodukter och

(1977:306) om dryckesskatt, kol, bilskrotningslagen

lagen (1978:69) om försälj- (1975:343), lagen

ningsskatt på motorfordon, (1977:306) om dryckess-

lagen (1978:144) om skatt på katt, lagen (1978:69) om

vissa resor, lagen försäljningsskatt på

(1982:691) om skatt på vissa motorfordon, lagen

kassettband, lagen (1978:144) om skatt på

(1982:1200) om skatt på vissa resor, lagen

videobandspelare, lagen (1982:691) om skatt på

(1982:1201) om skatt på viss vissa kassettband, lagen

elektrisk kraft, lagen (1982:1200) om skatt på

(1983:1053) om skatt på om- videobandspelare, lagen

sättning av vissa värdepap- (1982:1201) om skatt på

per, lagen (1983:1104) om viss elektrisk kraft,

särskild skatt för elektrisk lagen (1983:1053) om skatt

kraft från kärnkraftverk, på omsättning av vissa värde-

lagen (1984:351) om totali- papper, lagen (1983:1104)

satorskatt, lagen om särskild skatt för

(1984:355) om skatt på vissa elektrisk kraft från

dryckesförpackningar, lagen kärnkraftverk, lagen

(1984:404) om stämpelskatt (1984:351) om totalisator-

vid inskrivningsmyn- skatt, lagen (1984:355) om

digheter, lagen (1984:405) skatt på vissa

om stämpelskatt på aktier, dryckesförpackningar, lagen

lagen (1984:409) om skatt på (1984:404) om stämpelskatt

gödselmedel, lagen (1984:41- vid inskrivnings-

0) om skatt på bekämpnings- myndigheter, lagen

medel, lagen (1984:852) om (1984:405) om stämpelskatt

lagerskatt på viss bensin, på aktier, lagen (1984:409)

lagen (1988:1567) om om skatt på gödselmedel,

miljöskatt på inrikes flyg- lagen (1984:410) om skatt

trafik, lagen (1990:582) om på bekämpningsmedel, lagen

koldioxidskatt, lagen (1984:852) om lagerskatt på

(1990:587) om svavelskatt, viss bensin, lagen

lagen (1990:613) om mil- (1988:1567) om

jöavgift på utsläpp av miljöskatt på inrikes

kväveoxider vid flygtrafik, lagen

energiproduktion, lagen (1990:582) om koldioxid-

(1990:662) om skatt på vissa skatt, lagen (1990:587) om

premiebetalningar, lagen svavelskatt, lagen

(1990:1087) om lagerskatt på (1990:613) om miljöavgift på

vissa oljeprodukter, lagen utsläpp av kväveoxider vid

(1990:1427) om särskild pre- energiproduktion, lagen

mieskatt för grupplivförsäk- (1990:662) om skatt på

ring, m.m., lagen vissa premiebetalningar,

(1991:1482) om lotte- lagen (1990:1087) om

riskatt, lagen (1991:1483) lagerskatt på vissa

om skatt på vinstsparande oljeprodukter, lagen

m.m., lagen (1992:1479) om (1990:1427) om särskild

lagerskatt på viss bensin, premieskatt för grup-

lagen (1992:1438) om plivförsäkring, m.m., lagen

dieseloljeskatt och använd- (1991:1482) om lotte-

ning av vissa oljepro- riskatt, lagen (1991:1483)

dukter, lagen (1992:1439) om skatt på vinstsparande

om lagerskatt på dieselolja, m.m., lagen (1992:1479) om

lagen (1994:1563) om lagerskatt på viss bensin,

tobaksskatt, lagen lagen (1992:1438) om

(1994:1564) om alkohol- dieseloljeskatt och använd-

skatt, lagen (1994:1776) om ning av vissa

skatt på energi, oljeprodukter, lagen

 (1992:1439) om lagerskatt

 på dieselolja, lagen

 (1994:1563) om

 tobaksskatt, lagen

 (1994:1564) om alkohol-

 skatt, lagen (1994:1776)

 om skatt på energi, lagen

 (1995:000) om skatt på

 naturgrus,

 4. skatt enligt vägtrafikskattelagen (1973:601), lagen (1976:339) om

saluvagnsskatt, fordonsskattelagen (1988:327), lagen (1988:328) om fordonsskatt

på utländska fordon,

 5. tull, särskild avgift enligt 39 § tullagen (1973:670) och avgift enligt

lagen (1968:361) om avgift vid införsel av vissa bakverk,

 6. avgift enligt lagen (1967:340) om prisreglering på jordbrukets område,

lagen (1974:226) om prisreglering på fiskets område, lagen (1990:615) om

avgifter på vissa jordbruksprodukter m.m., lagen (1990:616) om införande av

lagen (1990:615) om avgifter på vissa jordbruksprodukter m.m. och lagen

(1994:1704) om lageravgift på vissa jordbruksprodukter,

 7. avgift som uppbärs med tillämpning av lagen (1984:668) om uppbörd av

socialavgifter från arbetsgivare,

 8. avgift enligt lagen (1992:72) om koncessionsavgift på televisionens område.

 Förmånsrätten omfattar ej dröjsmålsavgift och liknande avgift som utgår vid

försummelse att redovisa eller betala fordringar och ej heller skatte- eller

avgiftstillägg och förseningsavgift.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1996.

**FOOTNOTES**

1 Senaste lydelse 1995:622.

 8

3 Ärendet och dess beredning

Regeringen aviserade i prop. 1994/95:203 Finansiering av medlemskapet i

Europeiska unionen att en skatt på naturgrus skall ingå som en del i

finansieringen av vårt medlemskap. Regeringen hade dessförinnan, i december

1994, beslutat att tillkalla en särskild utredare (Fi 1995:01) med uppdrag att

utreda möjligheterna att införa en skatt på naturgrus (Utredningen om

Naturgrusskatt, m.m.). Utredningen har i juni 1995 överlämnat betänkandet

Naturgrusskatt, m.m. (SOU 1995:67).

 Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över de remissinstanser som

har yttrat sig över betänkandet finns i bilaga 1. En sammanställning över

remissyttrandena finns tillgänglig i Finansdepartementet, dnr Fi95/4110.

 I betänkandet Naturgrusskatt, m.m. har utredningen lämnat förslag om en skatt

på naturgrus. Regeringen avser nu att ta upp utredningens förslag.

 Enligt bestämmelser i naturvårdslagen (1964:822) fordras tillstånd för vissa

arbetsföretag. Av bestämmelser i naturvårdsförordningen (1976:484) framgår i

vilka fall avgift tas ut. Vissa sådana arbetsföretag bör stå under tillsyn av en

myndighet. Efter förebild i miljöskyddslagen (1969:387) tillfördes inför

Lagrådets granskning en bestämmelse i naturvårdslagen för att tydliggöra grunden

för avgiftsuttaget. Den nu föreslagna regleringen om avgiftsuttag för

myndigheternas verksamhet har inte till syfte att ändra rättsläget.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 12 oktober 1995 att inhämta Lagrådets yttrande över de

lagförslag som finns i bilaga 2. Lagrådets yttrande finns i bilaga 3. Lagrådet

har föreslagit en viss ändring av 4 § lagen om skatt på naturgrus. Regeringen

har i propositionen följt Lagrådets förslag.

4 Bakgrund

4.1 Hur naturgrus bildas

När den senaste inlandsisen var som störst täckte den hela Sverige och Finland

samt större delen av Norge och Danmark. Där den var som tjockast hade den en

mäktighet på flera kilometer. Samtidigt som isen ryckte fram påverkade den

omgivningen. Löst material som låg ovanpå den dåvarande berggrunden drogs med

och krossades till en del under isen. Isen kunde också rycka loss delar av

berget. Inuti isen samlades på detta sätt material av olika storlekar och

ursprung. Genom isens rörelser transporterades detta inhomogena material av

mycket blandat ursprung, ofta långt ifrån den plats där det först fastnade i

isen.

 När klimatet blev varmare smälte isen och lämnade då kvar det material som den

fört med sig. Detta material, avsatt av isen, kallas morän. Morän finns i stort

sett över hela det område som täcktes av inlandsisen. Karaktäristiskt för morän

är att materialet är en blandning av många olika partikelstorlekar, är osorterat

och att block, stenar och mindre partiklar inte har väl avrundade kanter.

 Under isen samlades smältvattnet till isälvar. På grund av den höga

vattenhastigheten drogs löst material med. Materialet rullades utmed isälvens

botten och blev genom nötning under transporten så småningom avrundat och jämnt

till formen. Då isälven minskade i vattenhastighet kunde de största blocken inte

längre transporteras med älven, utan stannade vid bottnen. Isälvsmaterialet blev

på så sätt sorterat efter storlek och allt eftersom isen drog sig tillbaka

täcktes de grövre blocken med allt mindre stenar, grus och finare material. På

detta sätt bildades rullstensåsarna. De kan vara flera mil långa och avspeglar

alltså en f.d. isälv i dess längdriktning.

 De minsta partiklarna var uppslammade i älven och höll sig flytande långt

efter det att isälven mynnat ut i havet eller i en lokal isdämd sjö. Slutligen

sjönk också dessa till bottnen och sedimenterade.

 När inlandsisen smälte bort övertog "vanliga" vattendrag isälvarnas roll att

transportera och avlagra sten- och grusmaterial. Materialet avlagrades som

älvterrasser och deltan. I områden som var utsatta för kraftiga vindar plockade

dessa upp sandkorn och mindre korn samt transporterade dem vidare längre eller

kortare sträckor. Detta vindtransporterade material avsattes i form av sanddyner

på platser som låg i lä för vinden. Dessa processer - transport och avlagring

via vatten eller vind - pågår alltjämt.

 Sanddyner bildades på land och är följaktligen lättillgängliga för människan.

De älvterrasser och deltan som bildades utmed och i älvarnas lopp i dåvarande

Östersjön har genom den pågående landhöjningen till stor del lyfts upp ovanför

vattenytan och på så sätt blivit lättillgängliga även de.

 Morän och isälvsavlagringar kan även ha påverkats genom vågverkan och

strömmar. En moränrygg som avsatts under havsytan kan senare, vid den successiva

landhöjningen, ha fått de minsta partiklarna ursvallade så att bara de grövre

stenarna blir kvar. När ryggen genom landhöjningen kommit över vattenytan har

det därför efter hand bildats en kappa av ursvallat material utmed sidorna. En

annan typ av former är de strandvallar som byggts upp av främst kustströmmar i

hav och insjöar. De består, liksom rullstensåsarna, av storlekssorterat och

rundat material.

4.2 Tillgången på naturgrus

Det finns naturgrus över hela Sverige. Förekomsterna är emellertid ojämnt

fördelade över landet. Även områden med betydande naturgrustillgångar kan vara

bristområden när det gäller att förse marknaden med ballast (grus- och

bergkrossmaterial) av god kvalitet. Orsaken härtill är i många fall naturvårds-

eller vattenförsörjningsskäl men kan också vara att naturgruset har brister i

kvalitetshänseende som gör det olämpligt som ballast.

 På 1950-talet uppskattade man Sveriges naturgrustillgångar till minst

75 miljarder ton. I slutet av 1982 beslutade riksdagen att en översiktlig

landsomfattande inventering av naturgrus och alternativa material (bergkross,

morän) skulle genomföras. Inventeringen delades upp i två etapper, där den

första avsåg att tillgodose de mest akuta kunskapsbehoven. Det innebar in-

ventering av områden kring tätorter med mer än 10 000 invånare, av

grusbristområden i övrigt nedanför fjällregionen och av sådana områden därutöver

där det fanns starka naturvårdsintressen eller markanvändningskonflikter. Denna

första etapp är nu i stort sett klar. Inventeringarna (kartor jämte

beskrivningar) visar vilken typ av material som finns och ungefär vilka mängder

som, med hänsyn till andra samhällsintressen, kan utnyttjas. Nyligen skärpta

krav på dricksvattenkvalitet kan dock väntas innebära större behov av att spara

grusförekomster som grundvattenmagasin än som kunnat beaktas i flertalet av de

områdes- eller länsvisa inventeringarna.

 Sveriges geologiska undersökning har, med utgångspunkt i inventeringarna,

försökt att bedöma hur länge de tillgängliga naturgrustillgångarna kommer att

räcka med nuvarande förbrukningstakt och med de restriktioner som beaktats i

inventeringarna. En rapport från 1994 visar att naturgruset i ett 80-tal

kommuner kommer att vara förbrukat inom 30 år. För ett 40-tal av dessa kommuner

är naturgruset slut redan inom 10 år. De hushållningsplaner som hittills har

upprättats inom olika län eller kommuner tyder emellertid på att rapporten kan

vara väl optimistisk.

4.3 Riktlinjer för hushållningen med naturgrus

Redan 1952 infördes i dåvarande naturskyddslag en möjlighet att föreskriva

tillståndsprövning för täkt inom ett visst område. Om täkt då vägrades hade

markinnehavaren rätt till ersättning. Vid tillkomsten av nuvarande naturvårdslag

1964 föreskrevs en generell tillståndsprövning. Skyldigheten att lämna

ersättning vid vägrat täkttillstånd fanns då kvar, men togs bort 1972.

 Den som vill öppna en täkt för brytning av bl.a. sten, grus eller sand måste,

om brytningen sker för annat ändamål än markinnehavarens husbehov, enligt

18 § naturvårdslagen (1964:822) först inhämta länsstyrelsens tillstånd. Om

täkten kräver tillstånd enligt vattenlagen (1983:291) eller enligt lagen

(1966:314) om kontinentalsockeln skall dock prövningen göras enligt dessa lagar.

 År 1983 infördes regler i 18 § naturvårdslagen som innebär att länsstyrelserna

skall ta hänsyn till om täkten behövs för materialförsörjningen inom det

aktuella området.

 Statens kostnader för prövning och tillsyn av täktverksamhet skall täckas

genom avgifter enligt förordningen (1984:381) om täktavgift. Avgiften beräknas

på den mängd material som får tas ut ur täkten och uppgår för naturgrusets del

till 26 öre per ton. Den skall erläggas då tillstånd meddelas men kan delas upp

på flera år.

 Områden som innehåller så värdefulla ämnen och material att de kan anses vara

synnerligen viktiga för vårt lands materialförsörjning kan förklaras vara av

riksintresse för materialförsörjning enligt 2 kap. 7 § lagen (1987:12) om

hushållning med naturresurser m.m. Det innebär att man kan förbjuda sådana

åtgärder som skulle påtagligt försvåra en utvinning av ämnen och material ur

dem. Bland förslagen till förekomster som bör utpekas som riksintressen för

materialförsörjning finns ett litet antal naturgrusförekomster med material som

är speciellt lämpligt för gjuteriverksamhet, vattenrening och

betongtillverkning. Ett antal grus- och bergförekomster har ansetts vara av

riksintresse med hänsyn till såväl naturvård som materialförsörjning.

 Regeringen har tidigare i bl.a. prop. 1990/91:90 En god livsmiljö s. 38 i

fråga om täktverksamhet framhållit att ändliga naturresurser skall nyttjas så

försiktigt att även framtida generationer får tillgång till råvaror. I områden

där det är ont om behövligt material eller där det föreligger starka

markanvändningskonflikter skall materialförsörjningen främst inriktas mot

bergtäkter eller andra alternativa material.

 Statens naturvårdsverk ansåg i aktionsprogrammet Ett miljöanpassat samhälle/

Miljö -93 (SNV Rapport 4234) att antalet täkter som samtidigt är öppna inte bör

vara större än vad som svarar mot samhällets behov av täktmaterial. I första

hand skall sådant material utnyttjas som är ett fullt acceptabelt alternativ

till naturgrus och som medför mindre skador vid utvinning och nyttjande. Som ett

delmål angavs att berg skulle svara för minst 30 procent av ballastproduktionen

1994. Samtidigt bedömdes att 70 - 80 procent av naturgrusproduktionen skulle

kunna ersättas med alternativa material, dvs. man bör ungefär kunna nå fram till

proportionerna 70/30 mellan bergkross och naturgrus.

4.4 Användning av sten- och grusmaterial

Den kvantitativt mest omfattande användningen av ballastmaterial, dvs.

naturgrus, morän och krossmaterial, har hittills varit för vägbyggnad,

betongtillverkning och för utfyllnadsändamål.

 Naturgrus har många användningsområden. Vid byggande används naturgrus dels i

markarbeten för utfyllnad, dränering, rörläggning och plattsättning, dels i

själva byggnaden som huvudbeståndsdel i betong och för eventuell murning. Vissa

gruskvaliteter används för formgjutning av metall. Ett viktigt användningsområde

är som filtersand vid rening av såväl dricks- som avloppsvatten. Ren kvartssand

är råmaterial vid framställning av glas och glasfiber.

 I många fall kan naturgruset ersättas av krossat berg, i viss utsträckning

även av grov morän. Krossat berg får man inte enbart från särskilda bergtäkter.

Även överskottsmassor från anläggnings- och byggnadsarbeten kan krossas och

användas, s.k. entreprenadberg. Slutligen kan man också ta till vara tidigare

använt material, t.ex. vid rivningar. Av kostnadsskäl har detta hittills

förekommit bara i begränsad omfattning i Sverige.

 Efterfrågan på bergkrossmaterial har under senare år ökat markant. En orsak

till detta är den begynnande bristen på naturgrus. För att få kvaliteter, som

mer eller mindre är skräddarsydda för olika användningar, har marknaden i ökad

utsträckning ställt skärpta krav på t.ex. ballastmaterialets hållfasthet, vid-

häftningsförmåga, densitet, motstånd mot nötning samt sprödhetsvärden. Då är det

ofta fördelaktigt att använda berg som basmaterial, vilket ger en jämnare

kvalitet än naturgrus.

 Det finns emellertid några användningsområden där bergkross inte kan ersätta

naturgrus. Det gäller bl.a. gjuterisand, filtersand och i viss mån s.k. kabel-

och rörgravsgrus. För betongtillverkning har naturgruset ansetts som - om än

inte oumbärligt - överlägset bergkross. Det gäller framför allt de finare

fraktionerna.

 Enligt beräkningar av Sveriges geologiska undersökning uppgick produktionen av

ballast 1994 till cirka 83 miljoner ton fördelat på 53 procent naturgrus, 35

procent bergkross och 12 procent annat material. Tendensen har allt sedan 1987,

då naturgrusproduktionen uppgick till 74,5 procent och bergkrossproduktionen

till 21,5 procent av den totala ballastproduktionen, varit en sakta minskande

andel naturgrusproduktion och ökad andel bergkrossproduktion.

5 Behovet av en naturgrusskatt

 Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: En stor majoritet av remissinstanserna tillstyrker eller

lämnar förslaget utan erinran. Sveriges geologiska undersökning, Grus och

Makadamföreningen, Lantbrukarnas Riksförbund, Svenska Fabriksbetongföreningen,

Svenska åkeriförbundet, Maskinentreprenörena och AB Underås avstyrker förslaget.

Som skäl anges bl.a. att en tillräcklig hushållning med naturgrus kan uppnås

inom ramen för nuvarande tillståndsprövning, att skatten kommer att innebära

utslagning av små och medelstora företag och att en övergång till bergkross

innebär betydande miljöproblem. Riksrevisionsverket är tveksamt till om en skatt

är det lämpligaste sättet att uppnå det önskade målet. Även Riksskatteverket är

tveksamt till skatten. Verkets principiella inställning är, när det här slaget

av skatter konstrueras, att det är viktigt att se till att antalet skattskyldiga

starkt begränsas till få skattskyldiga som vardera har stora skattebelopp att

erlägga och att det finns möjligheter att kontrollera efterlevnaden av

lagstiftningen. De föreslagna reglerna torde enligt Riksskatteverket vara

problematiska i alla dessa avseenden.

 Skälen för regeringens förslag: Naturgrus är en icke förnyelsebar naturresurs.

Som framgått av det tidigare avsnittet används naturgrus i stor utsträckning för

sådana ändamål där, från naturvårds- och naturresurssynpunkt men även tekniska

synpunkter, lämpligare material står till buds. Visserligen har en tydlig

förändring skett i produktionsinriktningen. Mot bakgrund av den brist på

naturgrus som inom en nära framtid kommer att uppstå i vissa områden är det dock

regeringens uppfattning att åtgärder måste vidtas för att ytterligare påskynda

övergången från naturgrus till alternativa material.

 Den möjlighet som sedan 1983 funnits för länsstyrelserna att i samband med

tillståndsprövningen ta hänsyn till behovet av en täkt har inte gett tillräcklig

effekt.

 En avgörande faktor för att naturgruset står för så stor del av ballast-

produktionen är kostnadsskäl. Som kommer att redogöras för i avsnitt 6.2 är

kostnaderna för att producera naturgrus i genomsnitt 7 - 8 kr lägre per ton än

för jämförbart krossmaterial. En skatt på naturgrus som jämnar ut dessa

skillnader bör därför styra konsumenterna till att använda annat material än

naturgrus för sådana ändamål där det är möjligt.

6 Utformningen av naturgrusskatten

6.1 Det skattemässiga begreppet naturgrus

 Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. I

utredningens förslag ingick också att jordarterna i fråga om bildningssätt och

utseende skall kunna hänföras till någon av kategorierna isälvsavlagringar,

älvsediment eller vindavlagrade sediment.

 Remissinstanserna: Sveriges geologiska undersökning, Länsstyrelsen i

Västernorrlands län och Statens naturvårdsverk tillstyrker utredningens förslag.

Statens väg- och transportforskningsinstitut och Länsstyrelsen i Norrbottens län

påpekar att även svallsediment bör omfattas av skatten och Länsstyrelsen i

Malmöhus län att såväl svall- som strandsediment bör beskattas. Länsstyrelsen i

Jämtlands län anser att hänsyn måste tas till grustillgångarnas användbarhet.

 Skälen för regeringens förslag: I flera remissyttranden har framhållits att

det inte tillräckligt tydligt framgår att strandgrus- och svallgrusbildningar

ingår i utredningens definition av naturgrus. Med svallgrus- och

strandgrusbildningar avses då dels de bildningar av ursvallat isälvsmaterial som

bildades genom vågverkan och kustströmmar under landhöjningen efter

isavsmältningen, dels den alltjämt pågående bildningen av strandvallar etc.

genom vågor och kustströmmar i hav och insjöar.

 Flera remissinstanser anser dessutom att även svallgrusavlagringar från morän

bör beskattas eftersom en skatt på övrigt grus kan väntas öka trycket mot sådana

bildningar. Länsstyrelsen i Västernorrlands län påpekar att cirka en tredjedel

av grusproduktionen i länet utgörs av just sådant material. På grund av

svårigheterna att klart avgränsa dessa svallbildningar från den anslutande

moränen anser dock länsstyrelsen att svallgrusavlagringar från morän inte bör

beskattas.

 Vid bestämmandet av vilket material som skall omfattas av naturgrusskatt måste

hänsyn tas till hushållningsaspekterna men även till att lagen i möjligaste mån

blir enkel att tillämpa. Enligt regeringens bedömning uppnås detta bäst genom

att i begreppet naturgrus innefatta alla naturligt sorterade jordarter - som

består av vissa fraktioner - oavsett bildningssätt. Man bör inte genom

inskränkningar i definitionen - t.ex. enbart isälvsavlagringar - uppmuntra

utvinning av annat från hushållningssynpunkt likvärdigt naturligt sorterat

material. Således bör även svallgrusavlagringar från morän omfattas av skatten.

Visserligen kan just dessa avlagringar eventuellt leda till

tillämpningssvårigheter. Men även beträffande svallgrusavlagringar från morän är

det sorterade materialet i många fall klart avgränsat från anslutande och

underliggande material. Den skattemässiga bedömningen kan i dessa fall

underlättas av att länsstyrelsen delar upp täkttillståndet i en del som avser

naturgrus och en del som avser annat material.

 Genom den valda definitionen undantas jordarterna silt och ler vars

förekomster ofta inte är lönsamma att bryta och som i allmänhet inte heller har

samma skyddsintresse som övriga naturligt sorterade jordarter.

 Avslutningsvis bör påpekas att de naturligt sorterade jordarter som skall

beskattas i flertalet fall redan finns markerade på allmänna jordarts- och

kvartärgeologiska kartor samt i den redovisning som de regionala

grusinventeringarna mynnat ut i.

6.2 Skattenivå

 Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller

lämnar det utan erinran. Riksrevisionsverket anser att 7 kr per ton utgör

absolut lägsta skattenivå men anser 10 kr per ton som en rimlig nivå. Även andra

remissinstanser har påtalat att nivån kan vara något låg.

 Länsstyrelsen i Kronobergs län anser att skatten skall baseras på mängden

tillståndsgivet material.

 Vissa remissinstanser förespråkar en differentiering av skatten beroende på

materialets kvalitet eller användningssätt. Svenska kommunförbundet menar att

det skulle vara intressant att se närmare på möjligheterna att ta ut en lokal

avgift för att uppnå den önskade målsättningen i förhållande till lokala och

regionala förutsättningar och hushållningsplaner. Konkurrensverket anför att

det, för att så långt det går undvika att snedvrida konkurrensen mellan landets

naturgrusproducenter, är viktigt att alla tillverkare av naturgrus drabbas lika

av skatten.

 Bakgrunden till regeringens förslag: Saluvärdet av den svenska produktionen av

naturgrus och bergkross uppgår till ca 5 miljarder kr årligen, vilket är större

än saluvärdet av hela den svenska järnmalmsproduktionen. Kostnaderna för

produktionen varierar beroende på råvarupris - som i de flesta fall bestäms

genom arrendeavtal med markägaren -, råvarans kvalitet, tillgången på grus

och/eller berg i området och den tidpunkt då arrendeavtalet slöts. I områden med

relativt god tillgång på lämpligt material kan råvarukostnaden enligt äldre

avtal vara så låg som 1 kr per ton, medan den i nya avtal i storstadsområdena

kan uppgå till det tiofaldiga.

 Beroende på dels råmaterialets beskaffenhet, dels köparens krav fordras olika

hög grad av förädling då grus- och bergmaterial utvinns. Vid utvinning av

naturgrus behövs vanligen färre behandlingssteg än vid framställning av bl.a.

bergkrossprodukter. Kostnaderna för framställning av bergkrossprodukter blir

ungefär dubbelt så hög som motsvarande kostnader för naturgrusprodukter.

 Skillnaden i kostnad per producerat ton naturgrus och bergkrossballast

påverkas således av en mängd olika faktorer och varierar över landet. De

uppskattningar av skillnaden som företrädare för branschen, konsulter och

länsstyrelser har gjort ligger genomsnittligt på 7 - 8 kr per ton, men

bedömningar från 5 till 10 kr och högre har förts fram.

 Även om bergkross är dyrare att framställa kan det vid kortare trans-

portsträckor ändå utgöra ett ekonomiskt likvärdigt alternativ till naturgrus.

Det vanligaste transportmedlet är lastbil. Transportkostnaderna varierar inom

landet med hänsyn till bl.a. vägstandard och konkurrens på vägtransportområdet.

Vanligtvis kostar det mellan 50 öre och 1 kr att transportera ett ton en

kilometer, vartill ofta kommer en lastningskostnad på ca 3 kr per ton. En

transport på 25 km kostar således mellan ca 15 och 28 kr per ton. För enklare

gruskvaliteter betingar transporten redan efter 2 - 3 mil en lika hög kostnad

som själva materialet.

 Skälen för regeringens förslag: På grund av lägre produktionskostnader har

produktionen av naturgrus för närvarande en fördel jämfört med produktionen av

bergkross.

 Det är emellertid inte enbart produktionskostnaden som avgör vilket material

som en konsument väljer. Eftersom transportkostnaderna är så pass höga i

förhållande till materialkostnaden har avståndet till täkten en stor betydelse.

En skatt på naturgrus ökar det område inom vilket krossprodukterna kan

konkurrera.

 Prisskillnaden mellan naturgrus och bergkross kan uppskattas till åtminstone

7 kr per ton. Till detta bör kunna läggas 3 kr per ton för att ytterligare öka

konkurrensområdet för bergkross. Det motsvarar 3 - 6 km transport av ett ton.

För att uppnå den åsyftade styreffekten verkar därför, från styrmedelssynpunkt,

en skattenivå på 10 kr per ton vara rimlig.

 För de större företagen torde det inte innebära några problem att övervältra

skattekostnaden på konsumenterna eller bära den på annat sätt, medan framför

allt de mindre företagen kan få problem. Det är inte förenat med en god

hushållning om de små företagen slås ut och tvingas till nedläggning innan deras

täkter utnyttjats fullt ut.

 Från hushållningssynpunkt bör skattenivån bestämmas så att den ger en

tillräckligt styrande effekt samtidigt som den inte får leda till att ett stort

antal redan påbörjade täkter måste läggas ned. Regeringen delar mot denna

bakgrund utredningens bedömning att en lämplig avvägning mellan dessa båda

intressen uppnås om skatten inledningsvis bestäms till 5 kr per ton.

 Nuvarande tendens med minskad naturgrusproduktion och övergång till

bergkrossmaterial kan till viss del förklaras med den allmänna kon-

junkturnedgången. Men branschens ökade krav på ballastmaterialets kvalitet och

ökade kännedom om den begränsade tillgången på naturgrus har förmodligen haft

stor del i utvecklingen.

 Till detta kommer nu naturgrusskatten, som - förutom att ändra konkur-

rensförhållandena mellan de olika materialen - ytterligare riktar upp-

märksamheten på nödvändigheten av att hushålla med naturgrus. Det förefaller

lämpligt att avvakta reaktionerna på den föreslagna skattenivån och inte redan i

detta sammanhang reglera en upptrappning.

 Regeringen avser att noga följa utvecklingen på området. Visar det sig att den

låga skattenivån inte är tillräcklig för att uppnå den önskade effekten skall

förslag till nödvändiga förändringar snabbt kunna läggas fram.

 Några skattekonsekvenser bör inte inträda innan utvinning av naturgrus skett.

Regeringen delar således utredningens bedömning att skatten inte bör beräknas på

ett fiktivt underlag, exempelvis den mängd material som får tas ut ur en viss

täkt. Problem skulle uppstå om täkten inte visar sig innehålla den förväntade

mängden fyndigt material eller om det inte går att få avsättning för materialet.

Ett sådant system skulle också helt avvika från vad som gäller för övriga

punktskatter och det är svårt att överblicka vilka tillämpningssvårigheter som

skulle uppstå. Likaså utgör tillämpningsproblem, men även konkurrensaspekter,

skäl för att inte differentiera skatten.

 9

6.3 Skattskyldighet

 Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag.

Utredningen föreslog även att skattskyldighet skulle åvila den som med stöd av

13 § lagen (1939:608) om enskilda vägar fått rätt att ta naturgrus från annans

fastighet. Utredningen ansåg att skyldigheten att ange vem som bedriver

täktverksamhet kunde föreskrivas i administrativ ordning.

 Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslagen eller

lämnar dem utan erinran. Länsstyrelsen i Västernorrlands län anser att

innehavaren av täkttillstånd skall vara skattskyldig.

 Skälen för regeringens förslag: Genom förslaget undantas husbehovstäkter från

skattskyldighet. Orsakerna till denna begränsning av skattskyldigheten kommer

närmare att redovisas i avsnitt 6.6.

 Den helt dominerande utvinningen av naturgrus sker efter tillstånd enligt

naturvårdslagen. Med hänsyn till hushållnings- och konkurrensaspekter bör dock

även sådan utvinning som sker med stöd av vattenlagen vara föremål för

beskattning.

 Täkttillstånd får förenas med villkor för att motverka företagets menliga

inverkan på naturmiljön. Täkttillstånd enligt naturvårdslagen får beviljas

endast om sökanden ställt säkerhet för de villkor som skall gälla för

tillståndet. Det är tillståndshavaren som ansvarar för täkten. Emellertid

exploateras täkten ofta av någon annan än tillståndshavaren.

 Den som exploaterar naturgrusfyndigheten har skattekraften och den faktiska

kontrollen över såväl verksamheten som beskattningsunderlaget. Exploatören bör

därför vara den som är primärt skattskyldig.

 Det kan tänkas att det i ett visst fall saknas uppgift om exploatör. I

skattehänseende är det av intresse att det alltid finns någon som svarar för

skatten. Som redan tidigare framhållits är det tillståndshavaren som har rätten

att utvinna materialet och som har det fulla ansvaret för täkten.

Tillståndshavaren måste således ha kontroll över vem som egentligen bedriver

täktverksamheten. I flertalet fall är också tillståndshavaren och exploatören

samma person. För det fall det inte finns uppgift om någon exploatör bör

skattskyldigheten i sådana fall därför, såsom Lagrådet föreslagit, åvila

tillståndshavaren och exploatören solidariskt.

 I vissa lagar föreskrivs skyldighet för fastighetsägare att upplåta täkt åt

annan. Så anges i 38 § väglagen (1971:948) att länsstyrelsen i vissa fall kan

föreskriva att rätt till täkt skall upplåtas om väghållare behöver ta sten,

grus, sand eller jord för drift av väg. Motsvarande rättigheter finns i

13 § lagen (1939:608) om enskilda vägar och 51 § anläggningslagen (1973:1149).

 Skattens skyddssyfte och även rättviseskäl talar för att även dessa täkter bör

vara föremål för beskattning i de fall materialet är naturgrus.

 Riksskatteverket har dock framhållit att det från skatteadministrativ synpunkt

är praktiskt ogenomförbart att ta ut skatt i de fall täkt sker med stöd av lagen

om enskilda vägar eller anläggningslagen. Verket pekar bl.a. på att rätten till

täkt enligt dessa lagar är knuten till fastigheten och att det är svårt att

uppskatta hur många som skulle bli skattskyldiga. Skattebeläggning av sådan täkt

skulle teoretiskt kunna innbära att tusentals personer skulle bli skattskyldiga.

Det skulle också komma att bli mer eller mindre omöjligt att utreda vilka som är

skattskyldiga och därmed skall registreras. Det är även troligt att skatten för

flertalet skulle komma att vara så låg att den inte skulle behöva betalas in.

 Mot bakgrund av de administrativa problem som Riksskatteverket pekat på och

eftersom tvångstäkter inte är vanligt förekommande, bör endast tvångstäkter

enligt 38 § väglagen omfattas av naturgrusskatten. Skattskyldig i dessa fall

blir den som har fått rätt till täkten.

 För att skattskyldigheten i möjligaste mån skall riktas endast mot exploatören

av en täkt bör en möjlighet införas för regeringen att föreskriva att den som

innehar täkttillstånd skall lämna in uppgift om vem som är exploatör. Den

föreslagna konstruktionen, där skattskyldigheten läggs även på tillståndshavaren

när uppgift om exploatör saknas, bör leda till att uppgiftsskyldigheten

fullgörs. En sådan föreskrift kan också vara till nytta för länsstyrelsernas och

kommunernas verksamhet enligt naturvårdslagen. Ett bemyndigande för regeringen

att föreskriva sådan upplysningsplikt bör därför föras in i naturvårdslagen och

gälla all täktverksamhet som sker efter tillstånd enligt 18 § naturvårdslagen

eller motsvarande tillstånd enligt vattenlagen.

 Det är regeringens avsikt att i naturvårdsförordningen (1976:484) införa en

bestämmelse om skyldighet för den som innehar tillstånd till täkt att till

länsstyrelsen lämna uppgift om vem som vid varje tidpunkt är exploatör av

täkten. De uppgifter som länsstyrelsen erhåller beträffande täkt av sand, grus,

sten och block skall av länsstyrelsen vidarebefordras till

beskattningsmyndigheten.

 10

6.4 Skattskyldighetens inträde m.m.

 Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna tillstyrker eller lämnar

förslagen utan erinran. Riksrevisionsverket anser att brytningstillfället bör

vara den lämpligaste tidpunkten för skattskyldighetens inträde. Banverket och

Länsstyrelsen i Västernorrlands län anser inte att en avregistrering skall

medföra att skattskyldighet inträder.

 Skälen för regeringens förslag: Olika tidpunkter för skattskyldighetens

inträde kan tänkas; dels då själva brytningen sker, dels då materialet är

färdigbearbetat och lagt i upplag och dels då det säljs alternativt förbrukas.

 Naturvårdssyftet, dvs. hänsyn till naturmiljö och landskapsbild, talar för att

själva brytningen skall utlösa skattskyldighet. När brytning väl skett kan

materialet inte återläggas och fyndigheten återfå sin ursprungliga form och

funktion. Det är alltså viktigt att inte mer material bryts än vad som verkligen

behövs. Det måste dock också ligga i exploatörens intresse att inte bryta mer

material än han kan förvänta sig få avsättning för.

 En beskattning vid själva brytningen skulle innebära betydande problem att

bestämma beskattningsunderlaget eftersom materialet som regel inte vägs förrän

det levereras. Dessutom skulle likviditetsproblem kunna uppstå för exploatören

om han tvingas betala in skatten innan han har sålt materialet.

 Liknande problem uppstår om skattskyldigheten knyts till den tidpunkt då

materialet är färdigbearbetat och lagt i upplag.

 Dessa praktiska överväganden gör att skattskyldigheten i likhet med flertalet

andra punktskatter bör inträda först då materialet säljs eller på annat sätt tas

i anspråk. Vidare bör - bl.a. för att skatten inte skall kunna kringgås -

beskattning utlösas om den skattskyldige låter avregistrera sig.

 En del material kan komma att användas inom täkten, antingen för

efterbehandling eller för tillfälliga vägar m.m. Material som på detta sätt tas

i anspråk enbart för ändamål som är nödvändiga för att bedriva täktverksamheten

bör undantas från skattskyldighet.

 Enligt vad som är gängse för punktskatter bör den skattskyldige i sin

deklaration få göra avdrag för skatt på sådant naturgrus som har tagits tillbaka

i samband med återgång av köp och vid förvärv av naturgrus för vilket

skattskyldighet tidigare har inträtt.

 Avdrag medges i punktskattesammanhang också regelmässigt när varor exporteras.

Med tanke på hushållningssyftet bör dock ett avsteg från den ordningen göras för

naturgrusskatten. Någon avdragsrätt för naturgrus som exporteras skall således

inte finnas.

6.5 Beskattningsförfarandet

 Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker eller lämnar förslagen utan

erinran.

 Skälen för regeringens förslag: Naturgrusskatten är en punktskatt. Det är

därför naturligt att beskattningsförfarandet är det samma som för flertalet

andra punktskatter. Något skäl att låta annan myndighet än Skattemyndigheten i

Kopparbergs län vara beskattningsmyndighet har inte framkommit. Naturgrusskatten

bör således föras in under 1 kap. 1 § första punkten LPP.

 Den som är skattskyldig skall vara registrerad hos beskattningsmyndigheten.

 Beskattningsmyndigheten bör som hjälpmedel vid granskningen av de

skattskyldigas deklarationer kunna använda sig av de uppgifter som enligt

27 a § naturvårdsförordningen årligen lämnas till länsstyrelserna. Uppgifterna

kontrolleras emellertid inte regelmässigt av länsstyrelserna, varför det i vissa

fall kan finnas anledning att göra en fysisk kontroll. Vid dessa förrättningar

bör täkthandläggaren på länsstyrelsen kunna biträda beskattningsmyndigheten.

Täkthandläggaren bör ha tillgång till uppgifter om hur täkten sett ut vid

länsstyrelsens senaste besök och kan i så fall också ungefärligen beräkna de

uttag som skett sedan dess. På grundval av dessa beräkningar kan jämförelse

göras med deklarationen, varvid en uppenbart felaktig redovisning bör kunna

medföra skönsbeskattning. Även täkttillståndet kan vid revision eller

skönsbeskattning tjäna som viss ledning för en uppskattning av vilken mängd

material som har tagits ut.

 Liksom för flertalet övriga punktskatter bör skattebrottslagen (1971:69) och

lagen (1971:1072) om förmånsberättigade skattefordringar m.m. göras tillämplig

på naturgrusskatten.

6.6 Husbehovstäkter

 Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker eller lämnar

förslaget utan erinran. Statens väg- och transportforskningsinstitut

ifrågasätter undantaget för husbehovstäkter. Riksrevisionsverket anser inte att

undantag bör göras för väsentliga uttag. Genom att fastställa ett visst minsta

årligt belopp som skatten måste uppgå till för att debiteras, torde man enligt

Riksrevisionsverket utan svårighet kunna undvika beskattning av sådant husbehov

för trädgårdsskötsel och liknande, som mindre markägare kan tänkas ha.

Länsstyrelsen i Kronobergs län anser att större husbehovstäkter bör beskattas.

 Bakgrunden till regeringens förslag: När regleringen av täktverksamheten

infördes i naturvårdslagen uttalades i förarbetena att den borde inriktas på

sådana täkter som, med hänsyn till sin allmänna förekomst och det sätt som de

vanligen utförs på, medför särskilda vådor för landskapsbilden. Täkt som

tillgodoser markinnehavarens husbehov borde dock inte omfattas av

tillståndstvång. Med husbehov avsågs den förbrukning som krävs för skötseln av

en jordbruks- eller skogsfastighet, men däremot inte exempelvis ett

cementgjuteris grusuttag från egen fastighet (prop. 1964:148 s. 74f).

 I 18 § naturvårdslagen stadgas att tillståndsplikt endast gäller täkt för

annat ändamål än markinnehavarens husbehov. Paragrafens ordalydelse innebär

således en något vidare definition än vad som angavs i förarbetena. I

rättspraxis har också ansetts att reglerna om husbehovstäkt inte endast kan

tillämpas på fastigheter med jord- och skogsbruk. I stället får husbehovstäkt

anses kunna ske på varje slag av fastighet och det avgörande är om det utbrutna

materialet används inom fastigheten för dess eget behov och inte avyttras

(jämför RÅ 1993 ref. 4).

 Den enda reglering i lag som direkt gäller husbehovstäkter återfinns i

20 § naturvårdslagen. Om arbetsföretag, som inte omfattas av tillståndstvång,

kan komma att väsentligt ändra naturmiljön, skall - innan företaget utförs -

samråd ske med länsstyrelsen. Möjlighet finns att föreskriva att inom landet

eller del därav anmälan för samråd alltid skall göras i fråga om särskilda slag

av arbetsföretag, t.ex. husbehovstäkt. Beträffande sådana arbetsföretag som

kräver samråd får länsstyrelsen förelägga företagaren att vidta de åtgärder som

behövs för att begränsa eller motverka skada på naturmiljön. Om sådana åtgärder

inte är tillräckliga och det är nödvändigt från naturvårdssynpunkt, får

länsstyrelsen förbjuda företaget. Innebär förbud att pågående markanvändning

avsevärt försvåras inom berörd del av en fastighet är fastighetsägaren och

innehavare av särskild rätt till fastigheten, enligt 26 § naturvårdslagen,

berättigade till ersättning av staten för den skada de lider genom förbudet. I

praktiken medför det en betydande begränsning av möjligheterna att vägra

husbehovstäkt.

 Skulle material från en tidigare husbehovstäkt användas till annat än

fastighetens eget behov krävs tillstånd enligt 18 § naturvårdslagen innan

utvinningen sker. Att med uppsåt eller av oaktsamhet utföra täkt utan behövligt

tillstånd medför straffansvar enligt 37 § naturvårdslagen. Straffet är böter

eller fängelse i högst sex månader. Vidare skall utbytet av brottet förklaras

förverkat om det inte är uppenbart oskäligt. Om brottet har utförts med uppsåt

och i övrigt är att anse som grovt skall fängelse, högst två år, dömas ut.

 Skälen för regeringens förslag: Från såväl hushållnings- som natur-

vårdssynpunkt men även till viss del av konkurrensskäl kan det finnas anledning

att beskatta husbehovstäkterna.

 På grund av att husbehovstäkterna i stort sett är oreglerade saknas dock för

närvarande kännedom om i vilken omfattning husbehovstäkter förekommer och hur

mycket material som tas ut. Man bör dock kunna utgå från att flertalet

husbehovstäkter är av så ringa omfattning att en generell beskattning inte är

motiverad. Allt talar också för att beskattningsmyndighetens hanteringen av

husbehovstäkterna skulle bli mycket kostsam i förhållande till skatteintäkterna.

 Frågan om att kunna införa tillståndsplikt även för husbehovstäkter utreds för

närvarande av Miljöbalksutredningen. Enligt regeringens bedömning finns

anledning att avvakta den lagstiftning som Miljöbalksutredningens arbete kan

leda fram till innan slutlig ställning tas beträffande beskattning av

husbehovstäkterna. För närvarande bör de dock inte bli föremål för beskattning.

6.7 Effekter

Den önskvärda övergången till ökad användning av krossat berg leder till en

ökning av energiförbrukningen och i vissa fall också till något längre

transporter. Utredningen har beräknat att branschens energiförbrukning, i det

extrema fall att all nuvarande naturgrusproduktion ersätts med krossat berg,

skulle öka från cirka 4 procent till cirka 6 procent av hela industrins

energiförbrukning.

 De ökade föroreningsutsläpp som blir följden får dock bedömas vara

förhållandevis små och skall ställas mot förbrukningen av en ändlig naturresurs

med stor betydelse för bl.a. dricksvattenförsörjningen. Energiförbrukning och

utsläpp av föroreningar kan också efter hand komma att minska i omfattning genom

bl.a. teknisk utveckling. En naturgrusförekomst däremot kan inte ersättas annat

än möjligen som formelement i landskapet. Om naturgruset tar slut framtvingas

för övrigt ändå en övergång till krossat berg med åtföljande miljöeffekter.

 Även om skatten kommer att utgöra en relativt liten del av den totala

kostnaden för produktionen av naturgrus kan det inte uteslutas att vissa täkter

blir olönsamma och får läggas ned. Det rör sig då om små täkter i områden där

tillgången på alternativa material är god.

 Skatten kommer att innebära en viss ökning av produktionskostnaderna för

byggande. Antingen genom att naturgruset blir dyrare eller genom att det ställer

sig något dyrare att använda alternativa material. Fördyrningen är emellertid

endast marginell.

 Under 1994 svarade naturgrus för 53 procent av ballastproduktionen. Utifrån

denna förbrukning ger skatten årligen 220 miljoner kr i intäkter. De ökade

skatteintäkterna motsvaras av höjda kostnader inom bygg- och

anläggningsbranschen vilket i sin tur leder till reducering av andra

skattebaser. Vid oförändrad förbrukningsnivå kan nettobudgeteffekten beräknas

till ca 110 miljoner kr. Med utgångspunkt i att andelen naturgrus sjunker till

ca 30 procent kan den varaktiga budgetförstärkningen på lång sikt uppskattas

till 65 miljoner kr.

6.8 Ikraftträdande

 Skälen för regeringens förslag: För att ge beskattningsmyndigheten och de

blivande skattskyldiga en rimlig tid att utarbeta administrativa rutiner bör

lagen om skatt på naturgrus träda i kraft den 1 juli 1996. Genom att ändringen i

naturvårdslagen träder i kraft redan den 1 april bör beskattningsmyndigheten

hinna skaffa sig en överblick över dem som skall anses som skattskyldiga när

lagen om skatt på naturgrus träder i kraft. Följdändringarna i skattebrottslagen

(1971:69), lagen (1971:1072) om förmånsberättigade skattefordringar och lagen

(1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter skall träda i kraft

samtidigt med lagen om skatt på naturgrus.

7 Författningskommentar

7.1 Förslaget till lagen om skatt på naturgrus

1 §

Som framgått av avsnitten 6.3 och 6.6 skall naturgrusskatten endast omfatta

tillståndspliktiga täkter. Genom hänvisningen i första punkten till 18 §

naturvårdslagen undantas de s.k. husbehovstäkterna. Någon motsvarande

inskränkning av tillståndsplikten finns inte i vattenlagen. Därför har i andra

punkten särskilt angetts att sådan utvinning av naturgrus som sker efter

tillstånd enligt vattenlagen är skattepliktig om den sker för annat ändamål än

markinnehavarens husbehov.

 Skatten är således avsedd att träffa kommersiell täktverksamhet. Någon

uppdelning av materialet från en tillståndspliktig naturgrustäkt på kommersiell

användning och användning för husbehov kan dock inte ske. Bedrivs verksamheten

till någon del kommersiellt uppkommer skatteplikt även för det material som

endast används för fastighetens behov, jämför 6 § andra punkten. Frågan om

skatteplikt är naturligtvis inte beroende av om tillstånd sökts eller ej.

 Ledning för att närmare avgöra om en verksamhet är tillståndspliktig -och

därmed också skattepliktig - får hämtas ur förarbetena och praxis till 18 §

naturvårdslagen (se avsnitt 6.6).

 Av paragrafen framgår vidare att naturgruset blir skattepliktigt i och med att

det bryts. Det är således oväsentligt hur den skattskyldige sedan förfar med

gruset; i och med att det har brutits uppkommer en latent skattskuld för

materialet.

2 §

I paragrafen definieras vad som från beskattningssynpunkt skall anses som

naturgrus.

 För det första skall det röra sig om naturligt sorterade jordarter.

Sorteringen skall alltså ha skett genom naturliga processer t.ex. i rinnande

vatten, genom vågverkan eller vindverkan.

 Vidare skall jordarten till övervägande del (dvs. mer än 50 procent) bestå av

fraktionerna sand, grus, sten och block. Den gängse geotekniska indelningen i

blockfraktion (större än 600 mm), stenfraktion (60 - 600 mm), grusfraktion (2 -

60 mm), sandfraktion (0,06 -2 mm), siltfraktion (0,002 - 0,06 mm) och

lerfraktion (mindre än 0,002 mm) får användas här. För att falla in under det

skattemässiga begreppet skall således jordarten till övervägande del består av

kornstorlekar från 0,06 mm och uppåt. Är så fallet blir även övrigt ingående

material som bryts (dvs. material med andra kornstorlekar) skattepliktigt.

 I ansökan till länsstyrelsen om tillstånd till täkt anges alltid vilken/vilka

materialkategorier som ansökan avser. Länsstyrelsen har i allmänhet tillgång

till faktaunderlag (såsom grusinventering, grushushållningsplan) för att bedöma

ansökningens definitioner. I flertalet fall bör det därför inte vålla några

problem att bedöma om ett material i skattehänseende skall definieras som

naturgrus.

3 §

Skatten skall vara 5 kr per ton. De flesta som är verksamma i branschen använder

vågar för att mäta materialet. För dem uppstår inga problem att fastställa

beskattningsunderlaget.

 För dem som saknar vågar måste av praktiska orsaker en viss schablonmässighet

accepteras vid bestämmande av beskattningsunderlaget. I de fall gruset inte kan

vägas bör en omräkning från volym till vikt kunna göras utifrån materialets

sammansättning.

 11

4 §

Här regleras vem som är skattskyldig. När det gäller tillståndspliktiga täkter

svarar exploatören för att skatten betalas. För tvångstäkter gäller motsvarande

skyldighet den som fått rätt till täkt enligt väglagen.

 Andra stycket innebär att den som har tillstånd till täktverksamhet enligt

naturvårdslagen eller vattenlagen i vissa fall, jämte exploatören, blir

skattskyldig även om han själv inte exploaterar täkten. För detta krävs att

tillståndshavaren försummat att korrekt ange vem den verklige exploatören är.

Som framgått av avsnitt 6.3 kommer regeringen att föreskriva att

tillståndshavare skall anmäla vem som är verksam i täkten. Tillståndshavaren kan

alltså genom att på ett korrekt sätt följa den bestämmelsen undvika att drabbas

av skattskyldighet.

5 §

Paragrafen anger att skattskyldiga skall vara registrerade hos beskatt-

ningsmyndigheten, dvs. Skattemyndigheten i Kopparbergs län. Att den

skattskyldige själv skall anmäla sig till beskattningsmyndigheten framgår av 2 §

förordningen (1984:247) om punktskatter och prisregleringsavgifter.

6 §

Tidpunkten för när skattskyldigheten inträder överensstämmer med vad som är

gängse för punktskatter. Således inträder skattskyldighet, enligt första

punkten, vid leverans till en köpare. Leveransbegreppet överensstämmer med

köplagens regler om äganderättens övergång.

 Uttrycket "tas i anspråk för något annat ändamål än försäljning" i andra

punkten avser i princip varje sätt, utöver försäljning, som den skattskyldige

förfogar över materialet, såsom nyttjande i egen rörelse, byte, gåvor osv.

 Tredje punkten innebär att skattskyldighet inträder för det naturgrus som den

skattskyldige har i lager vid den tidpunkt då han avregistreras som

skattskyldig. Motsvarande regel finns i ett flertal andra punktskatte-

författningar.

7 §

Paragrafen är ett undantag från regeln i 6 § andra punkten. Ett typiskt exempel

på "ändamål som är nödvändiga för täktverksamhetens bedrivande" är tillfälliga

vägar i täkten som byggs med naturgrus. Undantaget från skattskyldighet gäller

dock bara så länge naturgruset används på detta sätt. Om materialet från vägen

sedermera säljs eller tas i anspråk på annat sätt inträder skattskyldighet.

 I samband med att tillstånd ges till täktverksamhet fastställs också hur

täkten skall efterbehandlas. För naturgrus som används i denna efterbehandling

inträder inte heller skattskyldighet. Skulle det även sedan efterbehandling

skett finnas kvar brutet naturgrus kvarstår skatteplikten för detta. Väljer den

skattskyldige i det läget att avregistrera sig som skattskyldig inträder

skattskyldighet enligt 6 § tredje punkten.

8 §

I paragrafen regleras avdragsrätten i enlighet med vad som normalt gäller i

fråga om punktskatter, dock med undantag för avdragsrätt vid export (jämför

avsnitt 6.4). Avsikten med bestämmelsen är att undvika dubbelbeskattning.

Således kan en skattskyldig komplettera sitt sortiment utan att materialet

beläggs med skatt två gånger. Likaså kan naturgrus, som återtas och för vilket

köpeskillingen i sin helhet - inklusive skatt - återbetalas eller krediteras

till det fulla beloppet, säljas på nytt utan att dubbelbeskattning sker.

9 §

Förfarandebestämmelserna i lagen (1984:151) om punktskatter och

prisregleringsavgifter skall tillämpas. Detta gäller reglerna om skattekontroll,

beskattningsbeslut, betalning av skatt, överklagande m.m.

7.2 Förslaget till lag om ändring i naturvårdslagen

18 a §

Ändringen av första stycket är motiverad av det behov som föreligger av att 18 a

§ begreppsmässigt skall överensstämma med lagen om skatt på naturgrus.

 Det nya andra stycket innebär en möjlighet för regeringen att föreskriva att

den som innehar ett täkttillstånd skall hålla länsstyrelsen underrättad om vem

som är exploatör, dvs. vem som faktiskt bedriver verksamheten i täkten. Detta

gäller oavsett om täkt sker med stöd av naturvårdslagen eller vattenlagen.

Bestämmelsen är straffsanktionerad genom 37 § naturvårdslagen.

 Av tredje stycket, som också är nytt, framgår att om exploatören av en täkt är

okänd så skall tillståndshavaren anses som exploatör vid tillämpning av

paragrafen eller av föreskrifter som meddelats med stöd av paragrafen. Detta

medför att det alltid finns någon person som är att anse som exploatör av en

tillståndsgiven täkt.

43 b §

I naturvårdslagen tas in en ny bestämmelse om avgifter för tillstånd och

tillsyn. En generell sådan bestämmelse saknas i naturvårdslagen. En liknande

bestämmelse finns i bl.a. 69 § miljöskyddslagen (1969:387).

 Enligt bestämmelser i naturvårdslagen förekommer ansökningar om tillstånd

bl.a. när det gäller grustäkter, torvtäkter, markavvattning och vilthägn.

 När föreskrifter om avgifter beslutas måste gränsdragningen mellan avgifter

och skatter alltid beaktas. Avgiftskriterierna är uppfyllda i den mån pålagan

utgör ersättning för en myndighetsutövning som är riktad direkt mot den

avgiftsskyldige. Detta gäller t.ex. avgifter som tas ut för kostnader för

handläggningen av en ansökan eller en anmälan eller för provtagning eller

inspektion. Delegationsbestämmelsen i paragrafen får inte användas för att

besluta om avgifter som skall utgå om en verksamhet inte varit föremål för någon

direkt åtgärd från myndigheternas sida, eftersom en sådan avgift får anses ha

karaktären av skatt.

 Med stöd av bemyndigandet i paragrafen kan föreskrivas om de avgifter som kan

tas ut för en myndighets verksamhet med prövning och tillsyn enligt lagen. Också

anmälningsärenden kan avgiftsbeläggas enligt denna bestämmelse.

 Även kostnaden för en kommunal myndighets tillsyn kan tas ut med stöd av

bestämmelsen.

 För tillståndsärendena betalas avgifterna av dem som ansöker om tillstånd. I

tillsynsärendena bör den som ansvarar för den verksamhet som föranleder

tillsynen betala kostnaderna.

7.3 Övriga lagförslag

Den föreslagna lagen om skatt på naturgrus föranleder följdändringar i 1 kap. 1

§ lagen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter, i 1 §

skattebrottslagen (1971:69) och i 1 § lagen (1971:1072) om förmånsberättigade

skattefordringar.

 12

Förteckning över remissinstanserna

Efter remiss har yttrande över betänkandet lämnats av

Svea Hovrätt, Kammarrätten i Sundsvall, Länsrätten i Kopparbergs län,

Kommerskollegium, Banverket, Vägverket, Statens väg- och transport-

forskningsinstitut, Statens geotekniska institut, Statskontoret, Riks-

revisionsverket, Riksskatteverket, Boverket, Riksantikvarieämbetet, Närings- och

teknikutvecklingsverket, Konkurrensverket, Sveriges geologiska undersökning,

Länsstyrelsen i Stockholms län, Länsstyrelsen i Östergötlands län, Länsstyrelsen

i Kronobergs län, Länsstyrelsen i Malmöhus län, Länsstyrelsen i Hallands län,

Länsstyrelsen i Västernorrlands län, Länsstyrelsen i Norrbottens län, Statens

naturvårdsverk, Koncessionsnämnden för miljöskydd, Miljöbalksutredningen

(M 1993:04), Grus och Makadamföreningen, Lantbrukarnas Riksförbund, Svenska

Fabriksbetongföreningen, Svenska geotekniska föreningen, Svenska

Kommunförbundet, Svenska åkeriförbundet och Tjänstemännens Centralorganisation.

 Yttrande har också kommit in från Maskinentreprenörerna, AB Underås,

Byggentreprenörerna och Länsstyrelsen i Jämtlands län.

 Sveriges Industriförbund åberopar yttrande från Byggentreprenörerna.

 Länsstyrelsen i Hallands län har bifogat yttrande från Halmstads kommun och

Falkenbergs kommun.

 Landsorganisationen i Sverige och Sveriges Akademikers Centralorganisation har

förklarat sig avstå från att svara.

 36

Lagrådsremissens lagförslag

1 Förslag till lag om skatt på naturgrus

 Härigenom föreskrivs följande.

1 § Skatt (naturgrusskatt) skall betalas till staten enligt denna lag för

brutet naturgrus om utvinningen av naturgruset

 1. kräver tillstånd enligt 18 § naturvårdslagen (1964:822),

 2. sker med stöd av tillstånd som lämnats enligt vattenlagen (1983:291) och

utvinningen sker för annat ändamål än markinnehavarens husbehov, eller

 3. sker med stöd av rätt till täkt på annans mark enligt 38 § väglagen

(1971:948).

2 § Med naturgrus avses naturligt sorterade jordarter som till övervägande del

består av fraktionerna sand, grus och sten.

3 § Skatten tas ut med fem kronor per ton naturgrus.

4 § Skattskyldig är den som

 1. exploaterar en täkt som kräver tillstånd enligt

18 § naturvårdslagen (1964:822),

 2. för annat ändamål än markinnehavarens husbehov exploaterar en täkt med

tillstånd enligt vattenlagen (1983:291), eller

 3. enligt 38 § väglagen (1971:948) har fått rätt till täkt på annans mark.

 För den tid uppgift saknas om vem som är exploatör av en täkt för vilken

tillstånd getts skall dock tillståndshavaren anses som exploatör av täkten.

5 § Den som är skattskyldig skall vara registrerad hos beskattningsmyndigheten.

6 § Skattskyldighet inträder när

 1. naturgrus levereras till en köpare,

 2. naturgrus tas i anspråk för något annat ändamål än försäljning, eller

 3. den skattskyldige avregistreras, och omfattar det naturgrus som då ingår i

hans lager.

7 § Skattskyldighet inträder inte för

 1. naturgrus som används enbart för ändamål som är nödvändiga för

täktverksamhetens bedrivande, eller

 2. naturgrus som används för efterbehandling av täkten.

8 § I en deklaration som avser naturgrusskatt får avdrag göras för skatt på

sådant naturgrus

 1. för vilket skattskyldighet tidigare inträtt, eller

 2. som har tagits tillbaka i samband med återgång av köp.

9 § Regler för förfarandet vid beskattningen finns i lagen (1984:151) om

punktskatter och prisregleringsavgifter.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1996.

 37

2 Förslag till lag om ändring i naturvårdslagen (1964:822)

 Härigenom föreskrivs i fråga om naturvårdslagen (1964:822)2

 dels att 18 a § skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas en ny paragraf,

43 b §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 18 a §

-------------------------------------------------------

 Regeringen eller den Regeringen eller den

myndighet som regeringen myndighet som regeringen

bestämmer får meddela bestämmer får meddela

föreskrifter om skyldighet föreskrifter om skyldighet

för den som driver för den som,

täktverksamhet eller 1. exploaterar en täkt

stenkrossrörelse att lämna desom kräver tillstånd enligt

uppgifter om verksamheten 18 §,

som behövs som underlag för 2. exploaterar en täkt

planering av naturvården. med tillstånd enligt

 vattenlagen (1983:291),

 eller

 3. bedriver

 stenkrossrörelse

 att lämna de uppgifter om

 verksamheten som behövs som

 underlag för planering av

 naturvården.

 Regeringen får föreskriva

 att den som innehar

 tillstånd till täkt som

 avses i första stycket 1

 eller 2 skall lämna uppgift

 till länsstyrelsen om vem

 som är exploatör av täkten.

 När uppgift saknas om vem

 som är exploatör av en täkt

 för vilken tillstånd getts

 skall vid tillämpning av

 denna paragraf eller

 föreskrifter som meddelats

 med stöd av paragrafen

 tillståndshavaren anses som

 exploatör av täkten.

 43 b §

-------------------------------------------------------

 Regeringen får meddela

 föreskrifter om avgifter för

 en myndighets verksamhet

 enligt denna lag eller

 enligt föreskrifter som har

 meddelats med stöd av

 lagen. Regeringen får

 överlåta åt kommunen att

 meddela föreskrifter om

 sådana avgifter såvitt gäller

 kommunens verksamhet.

 Denna lag träder i kraft den 1 april 1996.

Lagrådets yttrande

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1995-10-20

Närvarande: f.d. regeringsrådet Bertil Voss, justitierådet Johan Munck,

regeringsrådet Karl-Ingvar Rundqvist.

Enligt en lagrådsremiss den 12 oktober 1995 (Finansdepartementet) har regeringen

beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

 1. lag om skatt på naturgrus och

 2. lag om ändring i naturvårdslagen (1964:822).

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kammarrättsassessorn Rolf[REDACTED_EFTERNAMN].

Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

Förslaget till lag om skatt på naturgrus

4 §

I paragrafens andra stycke föreskrivs att tillståndshavaren skall anses som

exploatör av täkten för den tid uppgift saknas om vem som är exploatör.

 Någon uppgiftsskyldighet beträffande vem som är exploatör för täkten

föreskrivs inte i det remitterade förslaget. Enligt 18 a § andra stycket i

förslaget till lag om ändring i naturvårdslagen (1964:822) bemyndigas emellertid

regeringen att föreskriva om sådan uppgiftsskyldighet. Det synes därför lämpligt

att en hänvisning till uppgiftsskyldighet enligt det bemyndigandet görs i

förevarande paragrafs andra stycke.

 På det sätt som andra stycket är utformat kommer endast tillståndshavaren att

bli skattskyldig i den angivna situationen. Visserligen kan tillståndshavaren

undgå skattskyldighet genom att fullgöra den uppgiftsskyldighet som regeringen

kan komma att föreskriva. Så som påpekas i lagrådsremissens allmänna motivering

har emellertid den som exploaterar en naturfyndighet skattekraften och den

faktiska kontrollen över såväl verksamheten som beskattningsunderlaget och bör

därför vara den som är primärt skattskyldig. Det kan därför enligt Lagrådets

mening inte anses rimligt att tillståndshavaren vid försummad uppgiftsskyldighet

skall ensam drabbas av skattskyldighet. Är tillståndshavaren och exploatören

inte samma person, bör skattskyldigheten åvila dem solidariskt.

 Lagrådet föreslår på dessa skäl att 4 § andra stycket ges följande lydelse:

 "Har föreskrifter om skyldighet att lämna uppgift om vem som är exploatör av

 täkten meddelats med stöd av 18 a § andra stycket naturvårdslagen, är

 tillståndshavaren tillsammans med exploatören skattskyldig för tiden till dess

 sådan uppgift har lämnats".

Förslaget till lag om ändring i naturvårdslagen (1964:822)

Förslaget lämnas utan erinran.

**FOOTNOTES**

2 Lagen omtryckt 1991:641.

 40

Finansdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 25 oktober 1995

Närvarande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN], Heckscher,

Hedborg,[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1995/96:87 Lag om skatt på naturgrus.

 42

Rättsdatablad

Författningsrubrik Bestämmelser som Celexnummer för

 inför, ändrar, upp-bakomliggande

 häver eller upp- EG-regler

 repar ett normgiv-

 ningsbemyndigande

Lag om ändring i natur-18 a, 43 b §§

vårdslagen (1964:822)

 43