Regeringens proposition 1990/91: 149

om radio- och TV-frågor

Prop. 1990/91: 149

Regeringen förelägger riksdagen vad som har tagits upp i bifogade ut­drag ur regeringsprotokollet den 26 mars 1991 för de ålgärder eller de ändamål som framgår av föredragandens hemställan.

På regeringens vägnar

Ingvar[REDACTED_EFTERNAMN]

Bengt[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen framläggs förslag om en ny reklamfmansierad iredje fV-kanal. Vidare presenteras riktlinjer om Sveriges Radios uppdrag, or­ganisation och finansiering under tiden t.o.m. år 1998. Propositionen har utarbetats under metlverkan av en beredningsgrupp med represen­tanter för samtliga riksdagspartier.

Den marksända televisionen föreslås bli öppnad för reklamfinansie-rade sändningar. Sådana sändningar skall enligt propositionen förbehål­las den nya tredje TV-kanalen. Den skall drivas av ell företag utanför Sveriges Radio-koncernen.

Andrad lagsliflning föreslås i olika hänseenden. Bl.a. föreslås nya be­stämmelser om annon.ser i televisionen.

Radiolagens krav på oparliskhel och saklighet avses inte gälla för an­nonser i TV.

Bland övriga förslag märks Av en annons skall framgå i vems inlresse den sänds. Annonser får inte syfta till alt vinna stöd för politiska eller religiösa åsikter eller åsikier i intressefrågor på arbetsmarknaden.

i:n annons mcil reklam får inte syfta lill all fånga uppmärksamhe-      Prop. 1990/91:149

ten hos barn undei  12 år.

Det sändande förelagel får inte diskriminera någon som begär all

företagel skall sända en annt)ns.

Regler föreslås om högsta lillålna annonsvolym och om hur annon­ser skall få sättas in i sändningarna. Huvudregeln föreslås vara all an­non.ser inte får avbryta program. I viss begränsad omfatming avses dock del sändantle företagel ha räll all avbryta ell program med annon.ser.

I övrigl föreslås ändringar i bl.a. lagen (1960:729) om upphovsräll till lilterära och konstnärliga verk, lagen (I97K:76.) med vis.sa bestäm­melser om marknadsföring av alkoholdrycket och lagen (1978:764) med vissa beslämmekser om marknadsföring av tobaksvaror.

De nya reglerna föreslås Iräda i krafl den 1 juli 1991.

Del nya programföretaget föreslås bli skyldigt all iaktia krav på mångfald och kvalitet i programutbudet.

förelaget föreslås få sändningsräli i sex åi. Sändarnäiei föreslås bli ulbyggi snabbi så all befolkningsläckningen under koncessionsiiden blir likvärdig med den som Sveriges Television har.

Regeringen föreslås bevilja sändningstillstånd efter del all alla in­tresserade har hafi möjlighet au ansöka om lillslånd. Avsikten är alt ett konce.ssionsbeslul skall kunna fallas före ulgången av augusti 19'M. lin bred ägarkrcts skall cflersirävas hos företaget.

Sveriges Radios nuvarande avial med sialen föresläs bli förlängda med sex månader till utgången av år 1992. Under vären 1992 läggs en proposition fram inför den nya avtalspcriotlen, som skall omfalta åren 1993 - 1998, Vissa riktlinjer för den nya avtalsperioden presenteras emellertid redan nu. Bl.a. anges atl del i forisällningen skall finnas ell programförelag för ljudradio och ell för television.

Finansieringen av Sveriges Railios verksamhel föieslås ske huvud­sakligen med TV-avgifter. Betalda annonser bör inle förekomma i Sveri­ges Televisions sändningar. Finansieringen las upp till prövning inför medelsberäkningen för år 1996. Vissa möjligheter lill sponsring av Sve­riges Televisions sändningar föreslås.

Körslag läggs fram om höjningar av TV-avgiften. Ir.o.m. den I juli 1991 höjs avgiften med 72 kr. lill I 236 kr, per år, eller lill 309 kr. [ler iremånadeisperit)il. Ir.o.m. den I januari 1992 höjs avgiften med ytterli­gare 84 kr. lill 1 320 kr. per år, eller lill 330 kr. för tre månader.

1 proposilionen aviseras utredningar om huvutlmannaskap och fi­nansiering av sändarnäiei för rundradio, ()m myndigheisorganisaiionen på rundradioområdei saml om de tekniska föruLsätlningarna för utöka­de sändningar av ljudradio och TV.

Propositionens lagförslag

1   Förslag till

Lag om ändring i radiolagen (1966:755)

Härigenom föreskrivs i fråga om radiolagen (1966:755)'

dels atl nuvarande 7-11 §§ skall betecknas 17 och 19-22 §S,

dels att 1,5 och 6 §§ saml de nya 17, 19 och 22 §§ skall ha följande

lydelse,

dels att det i lagen skall införas elva nya paragrafer, 7-16 och 18 §§, av

följande lydelse samt närmasl före 1, 2, 5 och de nya 8, 16, 17 och 19-

21 §§ rubriker av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:149

Definitioner

1 §

1 denna lag förslås med

radiosändning: ljud, bild eller annat meddelande som sänds med hjälp av elek­tromagnetiska vågor vilkas fre­kvenser är lägre än 3 000 gigahertz och vilka utbreder sig i rymden utan särskilt anordnad ledare,

rundradiosändning: radiosändning som är avsedd att tas emot direkt av allmänhelen, om sändningen inte är avsedd en­dast för en slulen krets, vars med­lemmar är förenade genom en på­taglig gemenskap av annat slag än ett gemensamt intresse atl lyssna på eller se sändningen,

trådsändning: ljud, bild eller annat meddelande som sänds med hjälp av elektromagnetiska vågor vilka är bundna vid särskilt anordnad ledare,

sändare: anordning för ra­diosändning (radiosändare) eller trådsändning (trådsändare),

mottagare: anordning för mottagning av radiosändning eller trådsändning.

I denna lag förslås med

r a d i o s ä n d n i n g: ljud, bild eller annal meddelande som sänds med hjälp av elek­tromagnetiska vågor vilkas fre­kvenser är lägre än 3 000 gigahertz och vilka utbreder sig i rymden ulan särskill anordnad ledare,

r u n d r a d i o s ä n d n i n g: radiosändning som är avsedd atl tas emot direki av allmänhelen, om sändningen inle är avsedd en­dasl för en sluten krets, vars med­lemmar är förenade genom en på­taglig gemenskap av annat slag än elt gemensaml inlresse atl lyssna på eller se sändningen,

Irå (I sändning: ljud, bild eller annal meddelande som sänds med hjälp av elektromagnetiska vågor vilka är bundna vid särskilt anordnad ledare,

sändare; anordning för ra-diosändning (radiosändare) eller trådsändning (Irådsändare),

m o I I a g a r e; anordning för mottagning av radiosändning eller trådsändning.

Ugen omtryckt m86:l2(W.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:149

radioprogram: radio­sändnings eller trådsändnings in­nehåll, om detta beslår av annat än, utom angivande av namn eller källa, enkla meddelanden om tid, väderlek, nyheter eller dylikt.

radioprogram: radio­sändnings eller trådsändnings in­nehåll, om della består av annat än, utom angivande av namn eller källa, enkla meddelanden om tid, väderlek, nyheter eller dylikt,

reklam: elt radioprogram som är avsett all främja en närings­idkares avsättning av en vara, en tjänst eller någon annan nyttighet,

annonslid i televisi­onen: sändningstid i televisionen som inleiE och avslutas av en sär­skild ljud- och bildsignaiur som markerar an den som sänder under den angivna liden i huvudsak gör delta på uppdrag av andra.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:149

Innehav och användning av radio­sändare och mottagare

Programföretags

sändningsrätt

m.m.

5S

För rätl att här i landel sända radioprogram i rundradiosändning krävs tillstånd av regeringen.

För rätt all här i landel sända radioprogram i trådsändning krävs till­stånd av regeringen, om sändningen sker lill bostäder och når fler än 100 bostäder.

Varje innehavare av tillstånd en­ligi första eller andra styckel (programföretag) avgör ensam vad som skall förekomma i sändning som företaget anordnar med slöd av tillståndet. Härvid skall pro­gramföretaget iaktta bestämmelser­na i 6 § och 7 § andra stycket.

TUlslånd ges för viss lid.

Varje innehavare av tillstånd en­ligt försia eller andra styckel (programförelag) avgör ensam vad som skall förekomma i en sänd­ning som förelagel anordnar med stöd av tillståndet. Härvid skall programföretaget iaktta föreskrif­terna i 6 och 7 §§ sann 17 § andra stycket. I fråga om vad som sänds under annonslid i televisionen skall programföretaget ocksä iaktia före­skrifterna i 8-15 §§.

6§ Programföretags rätl på grund av lillslånd enligt 5 § första eller andra stycket skall ulövas opartiskt och sakligt. Därvid skall beaktas alt en vid­sträckt yttrandefrihet och informationsfrihet skall råda i ljudradion och televisionen.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:149

Programföretag skall / program­verksamheten hävda det demokra­tiska statsskickets grundidéer samt principen om alla människors lika värde och den enskilda männi­skans frihel och värdighet.

Programföretaget får inte i pro­gramverksamheten mol vederlag el­ler annars på en oiillbörligi säu gyn­na ell kommersiclll intresse. Progra­mföretaget får dock i fråga om nä­gon som har bekostat ell program heU eller delvis lämna uppgift om vem bidragsgivaren år.

Programverksamheten skall som helhet präglas av det demokratiska slalsski .Kels grundidéer .saml prin­cipen om alla människors lika vär­de och den enskilda människans frihet och värdighet.

Föreskrifterna i försia och andra slyckena gäller irue vad som sänds under annonstid i televisionen eller annonser och liknande medde­landen i sökbar lexi-IV.

För programföretag skad i övrigt gälla vad som föreskrivs i avtal mellan regeringen och förelagel, I sådant avtal får som villkor för rätt au sända radioprogram på grund av tillstånd enligt 5 § första eller andra stycket tas in

1.

föreskrift om skyldighel au sända berikiigande och genmäle,

2.

föreskrift till skydd för en­skilds privatliv,

3.

föreskrift om förbud mol kom­mersiell reklam och mot program som bekostas av annan än pro­gramföretag.

4.

föreskrift om skyldighel au på begäran av myndighel sända med­delande till allmänheten, och

5.

föreskrift om skyldighet au sända redogörelse som avses i 7 § andra stycket.

7§

Övriga villkor för progratnföreia-geis sändtiingsrän skaU tas in i eu avtal mellan regeringen och förela­get. I delta avtal får del bestämmas om skyldighel för programföreiagei an

1.

sända genmälen och berikii­gande n,

2.

i programverksamheten respek­tera den enskildes privatliv,

3.

sända eu mångsidigt program­utbud.

4.

ta hänsyn lid ljudradions och televisionens särskilda genomslags­kraft när det gäller programmens ämnen och utformning samt tiden för sändning av programmen,

5.

på begäran av myndighel sän­da meddelande lill allmänheten, och all

6.

sända redogöretse som avses i 17 § andra stycket.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:149

/ avtalet får del också bestämmas om skyldighel för programföretaget an

1.

inte sända reklam mot veder­lag eller program som någon annan har bekostat hell eller delvis,

2.

endasl under annonslid i tele­visionen sända reklam mol vederlag eller program mol betalning, och all

3.

om någon annan har bekostat eu program hell eller delvis, lämna uppgift om vem bidragsgivaren är.

Antionser som sänds under annons­tid i televisionen

8§

Under annonslid i televisionen får del endasl förekomma

1.

reklam och andra program som någon har uppdraga ål programföretaget atl sända,

2.

programföretagets reklam för egen kommersiell verksamhet, och

3.

programgliniiar.

9§

Av en annons som sänds under annonslid i televisionen skad fram­gå i vems intresse sändningen sker.

I annonser som sänds nioi betal­ning eller annal vederlag får det inte uppträda personer som spelar en framträdande roll i televisionspro­gram som huvudsakligen handlar om nyheter eller nyheiskommenia-rcr.

10 §

Annonser som sänds under an­nonslid i televisionen får inte syfta tid an vinna slöd för poliliska eller religiösa åsikier eller åsikier i intres­sefrågor på arbelsmarknaden.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:149

// §

En annons med reklam som sänds under annonstid i televisionen får inte syfta till au fånga upp­märksamheten hos barn under 12 år.

I annonser med reklam får det in­le uppträda personer eller figurer som spelar en framträdande roll i televisionsprogram som huvudsakli­gen vänder sig litl barn under 12 år.

12       §

Programföretaget får inte diskri­minera någon som begär au företa­get skad sända en annons.

13       

§

Av en programijänsis sändnings­lid per dygn får högsl lio procent avse annonser under annonstid i televisionen. Denna andel beräknas särskilt för liden mellan kl. 18.00 och kl. 24.00.

Inom en sändningstid av en tim­me mellan hela klockslag får an­nonser förekomma under högsl åtta minuter eller, i rena undantagsfaU, lio minuter.

I avtalet mellan regeringen och programförelaget får del beslämmas an högsta tillålna sändningstiden för annonser under annonslid i televi­sionen skall vara kortare än vad som föreskrivs i försia och andra styckena.

14       §

Annonsiiden i televisionen vid en givet tillfälle får inle undersliga en minut, sedan sändningstiden för den särskilda ljud- och bildsignaiuren har frånråknais.

10

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

15     §

Annonser under annonslid i tele­visionen skaU sällas in mellan pro­grammen. Annonser med reklam får dock inte förekomma under an­nonsiiden omedelbart före eller efler en program som huvudsakligen vän­der sig till barn under 12 år.

Utan hinder av första styckel förs­ta meningen får annonser avbryta eu program, om de sätts in

1.

i pauser i sportprogram, där del förekommer längre pauser, eller i pauser i program som avser före­ställningar eller evenemang med pauser för publiken,

2.

mellan delar i program, som består av olika avslutade delar och där varje del som föregås eller följs av annonser varar minst 20 minu­ter; annonser med reklam får dock inie förekomma under annonsiiden omedelbart före eller efter en del av programmet som huvudsakligen vänder sig ull barn under 12 år.

Annonser     och     liknande     med­delanden i sökbar text-TV

16     

Vad som föreskrivs i 8-15 §§ gäl­ler inle annonser och liknande meddelanden i sökbar lexi-TV.

Radionämndens granskning

17§

Radionämnden     granskar     om

Radionämnden övervakar genom

programföretags räll  på grund av

granskning    i    efterhand    om    eu

tillstånd enligt 5 § första eller and-

programföretags räll på grund av

ra stycket  har utövats  i  enlighel

tillstånd enligi 5 § första eller and-

med 6 § och avtalet mellan rege-

ra styckel ulövas i enlighel  med

ringen   och   förelagel.   Regeringen

denna lag och avtalet mellan rege-

mcddelar närmare bestämmelser om

ringen och förelagel.

radionämndens verksamhel.

Prop. 1990/91:149

11

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:149

Om del föreskrivs i avtal mellan regeringen och programförelag skall förelagel sända redogörelse för beslul av radionämnden, i vil­ket företagel förklarats ha brutit mot bestämmelser i denna lag eller i avtalet mellan regeringen och företagel.

Om del har besiämis i avtalet mellan regeringen och programfö­retaget, skall förelagel sända redo­görelse för beslut av radionämn­den, i vilkel förelaget förklarats ha brulil mol bestämmel.ser i denna lag eller i avtalet mellan regering­en och förelagel.

Regeringen meddelar närmare fö­reskrifter om radionämndens verk­samhel.

18 §

Fn programföretag skaU på upp­

maning av radionämnden liUsiäUa

nämnden en sådan upptagning av

en program som avses i 10 § försia

Slyckel

radioansvarigheislagen

(1966:756). Om programföreiagei inle rättar sig efler en sådan uppma­ning, får nämnden förelägga vite.

Förbud mot censuringripanden

19 § Myndigheter och andra allmänna organ får inte i förväg granska eller föreskriva förhandsgranskning av radiosändningars innehåll och ej hel­ler förbjuda en railiosändning på grund av dess innehåll. Delsamma gäl­ler i fråga oin trådsändningar.

I fråga om trådsändningar för of­fentlig förevisning av filmer och vi-tleogram gäller dock sådanl förbud som avses i första stycket endast om

1.

sändningen är en vidaresänd-ning av en rundradiosändning el­ler av en sändning från en satellit i fasl Irafik eller

2.

sändningen är en egen-sändning som också sker lill bostä­der med slöd av tillstånd enligi 5§ anilra slyckel eller i enlighet med besiämmeLserna i lagen (1985:677) om lokala kabelsändningar.

1 fråga om trådsändningar för visning av filmer och videogram vid allmän sammankomst eller of-fetulig idlsiällnitig gäller dock så­dant förbud som avses i försia slyckel endast om

1,    sändningen är en vidaresänd-

ning av en rundradiosändning el­

ler av en sändning från en satellit i

fasl Irafik eller

2.    sändningen är en egen-

sändning som också sker lill boslä­

der med slöd av tillstånd enligi 5§

andra slyckel eller i enlighet med

beslämmel.serna i lagen (1985:677)

om lokala kabelsändningar.

12

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:149

Med vidaresändning och egensändning förslås i denna paragraf det­samma som i lagen om lokala kabelsändningar.

Beslämmelserna i förslå och andra slyckena hindrar inie förhandsgranskning eller sän

1 fråga om andra iråilsändningar för offentlig förevisnitig av filmer och videogram än sådana som av­ses i andra styckel gäller föreskrif­terna i förordningen (1959:348) med särskilda bestämmelser om bto-grafförcställningar m.m.

I fråga om andra irådsändningar för visnitig av filmer och video­gram vid allmän sammankomst el­ler offentlig tillställning än sådana som avses i andra styckel gäller fö-reskrifierna i lagen (1990:886) om granskning och koniroU av filmer och videogram.

I fråga om marknadsföring gäller föreskrifterna i marknadsföringsla­gen (1975:1418), lagen (1978:763) med vissa bestämmelser om marknadsföring av alkoholdrycker, lagen (1978:764) med vissa bestäm­melser om marknadsföring av to-baksvaror och produkisäkerhetsla­gen (1988:1604).

Anmälan   om   överlåtelse  av   tele­visionsmottagare

Straff m.m.

22 §

Till böter dömes den som

1.    underlåter att fullgöra anmäl­

ningsskyldighet som avses i 9 §

första eller andra styckel, eller

2,    uppsåtligen eller av oaktsam­

het lämnar ofullsländig eller orik­

tig uppgif' ' anmälan som avses i

9 § försia eller andra slyckel, om ej

gärningen är belagd med straff i

brousbalken.

Till böler dömes den som

1.    underlåter atl fullgöra anmäl­

ningsskyldighet som avses i 20 §

första eller andra stycket, eller

2,    uppsåtligen eller av oaktsam­

het lämnar ofullsländig eller orik­

tig uppgift i anmälan som avses i

20 § försia eller andra slyckel, om

ej gärningen är belagd med straff i

brousbalken.

13

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:149

Till b

ö

ter, h

ö

gst femhundra kro­nor, d

ö

mes den som bryter mot f

ö

reskrifterna i 3 

§

andra styckel eller 3 a S f

ö

rsta eller andra stycket. Detsamma g

ä

ller den som vid fullg

ö

rande av uppgiflsskyl­dighet som avses i 9 

§

 iredje styck­el upps

å

tligen eller av oaklsamhel l

ä

mnar oriktig uppgift, om ej g

ä

r­ningen 

ä

r belagd med siraff i brottsbalken.

Till b

ö

ter, h

ö

gst femhundra kro­nor, d

ö

mes den som bryter mot f

ö

reskrifterna i 3 

§

andra stycket eller 3 a 

§

 f

ö

rsta eller andra stycket. Detsamma g

ä

ller den som vid fullg

ö

rande av uppgiftsskyl­dighet som avses i 20 

§

tredje stycket upps

å

tligen eller av oakt­samhet l

ä

mnar oriktig uppgift, om ej g

ä

rningen 

ä

r belagd med straff i brottsbalken.

Denna lag tr

ä

der i kraft den 1 juli 1991

14

2   Förslag till

Prop. 1990/91:149

Lag om ändring i lagen (1989:41) om TV-avgift

Härigenom föreskrivs all 7 § lagen (1989:41) om TV- avgift skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7

§

'

TV-avgiften är / 164 kronor för

TV-avgiften är / 236 kronor för

ett år. Den skall betalas i fyra pos-     elt år. Den skall betalas i fyra pos­

ter om 291 kronor,

ter om 309 kronor.

Varje post avser en avgiftsperiod om tre månader och skall betalas se­nast sisla vardagen före avgifisperiodens början.

För innehav av TV-mottagare under tiden före den första avgiftsperio­den skall TV-avgifl betalas med så sU>rt belopp i förhållande lill årsavgif­ten som motsvarar innehavsliden. Beloppet avrundas nedåt till jämnt antal kronor.

Denna lag iräder i kraft den 1 juli 1991

I Senaste lydelse IW():475.

15

3   Förslag till

Lag om ändring i lagen (1989:41) om TV-avgift

Prop. 1990/91:149

Härigenom föreskrivs att 7 § lagen (1989:41) om TV- avgift skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7

§

'

TV-avgiflen är / 164 kronor för ett år. Den skall betalas i fyra pos­ter om 291 kronor.

TV-avgiften

ä

r / 320 kronor f

ö

r ett 

å

r. Den skall betalas i fyra pos­ter om 330 kronor.

Varje post avser en avgiftsperiod om Ire månader och skall belalas se­nast sista vardagen före avgifisperiodens början.

För innehav av TV-mollagare under tiden före den försia avgiftsperio­den skall TV-avgifl betalas med så slorl belopp i förhållande lill årsavgif­ten som motsvarar innehavsliden. Beloppet avrundas nedåt lill jämni anlal kronor.

Denna lag ir

ä

der i krafl den 1 januari 1992,

I Senasle lydelse 1940:475.

16

4    Förslag till

Prop. 1990/91:149

Lag om ändring i närradiolagen (1982:459)

Härigenom föreskrivs att 9 § närradiolagen (1982:459) skall ha följan­de lydelse.

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydelse

9§

lör  närradio  gäller  inie  6 och

För närradio gäller inle 6-18 §'

1 H radiolagen (1966:755).

radiolagen (1966:755).

Dena lag träder i kraft den 1 juli 1991

17

2 Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 149

5    Förslag till

Prop. 1990/91:149

Lag om ändring i lagen (1981:508) om radiotidningar

Härigenom föreskrivs atl 6 § lagen (1981:508) om radiotidningar skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6

§

'

För radiolidningar gäller inle 6

För radiotidningar gäller inte 6-

och 7 §§ radiolagen (1966:755).

18 §§ radiolagen (1966:755).

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1991.

I .Senaste lydelse 1983:495.

18

6    Förslag till

Prop. 1990/91:149

Lag   om    ändring   i    lagen    (1985:677)   om    lokala kabelsändningar

Härigenom föreskrivs alt 19 § lagen (1985:677) om lokala kabelsänd­ningar' skall ha följande lydelse.

Nuvaratide lydelse

Föreslagen lydelse

19 

§

lör lokala kabelsänilningar gäl-

lör lokala kabelsändningar gäl-

ler   inte   6   och   7   §§   radiolagen     ler     inie     6-18     §§     radiolagen

(1966:755).

(1966:755).

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1991,

' Ugen omtryckt MWS: 10.56.

19

7    Förslag till

Prop. 1990/91:149

Lag om ändring i radioansvarighetslagen (1966:756)

Härigenom föreskrivs alt del i radioansvarighetslagen (1966:756) skall införas två nya paragrafer, 2 a och 2 b §§, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2a§

Utan hinder av denna lag gäller vad som föreskrivs i annan lag om förbud mot kommersieU annons i den mån annonsen anvätids vid marknadsföring av alkoholhaltiga drycker eller lobaksvaror eller vid marknadsföritig till barn.

2b 

Vad som jöreskrivs i 7 kap. 2 § tryckfrihetsförordningen om an gär­ningar inle skall atises som tryckfri-helsbroll, därför au de begås genom meddelanden där del brottsliga är dolt, gäller också i fråga om

1.

reklamfmansierad television,

2.

sökbar iexi-1'V.

Vad som i den i första stycket angivna föreskriften sägs om tryck­frihetsbrott skad därvid i slällel avse yllrandefrihelsbroU.

Denna lag träder i krafl den I juli 1991

20

8   Förslag till

Lag om ändring i lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk

Prop. 1990/91:149

Härigenom föreskrivs att 22 a § lagen (1960:729) om upphovsrätt lill litterära och konstnärliga verk skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

22a

§

'

Har förelag som avses i 22 § första styckel rält att i utsändning återgiva verk, må företaget för alt säkerställa framtida bevisning om innehållel i program upplaga verket på anordning genom vilken del kan återgivas. Har sådan upptag­ning dokumentariskt värde, må den bevaras i arkiv som avses i lagen (1978:487) om pliktexemplar av skrifter och ljud- och bildupptag­ningar.

Upptagning som avses i första stycket får utnyttjas endast för bevisändamål, om ej annal följer av 22 c §.

Har förelag som avses i 22 § första stycket rält au i utsändning återge verk, får företaget också ta upp verket på en anordning genom vilken del kan återges, om della sker

1.

för all säkerslälla framtida be­visning om utsändningens innehåU eller

2.

för an del behövs för au en stadig myndighel skad kunna fullgö­ra sina uppgifter när del gäller au i efterhand ulöva tillsyn över utsänd­ningsverksamheten.

Har sådan upptagning som avses i försia slyckel dokunieniariski värde, får den bevaras i arkiv som avses i lagen (1978:487) om pliktexemplar av skrifter och ljud- och bildupptag­ningar

Upptagning som avses i första stycket får utnyttjas endast för ändamål som anges där, om ej an­nat följer av 22 c §.

Denna lag Iräder i kraft den 1 juli 1991. Den skall tillämpas även på verk som har kommit lill före ikraftträdandet. Vad som föreskrivs om verk gäller också framföranden som avses i 45 §.

I Införd genom l'r78:48«.

21

9    Förslag till

Prop. 1990/91:149

Lag   om    ändring   i    lagen    (1978:763)   med    vissa bestämmelser om marknadsföring av alkoholdrycker

Härigenom föreskrivs att 2 § lagen (1978:763) med vissa bestämmelser om marknadsföring av alkoholdrycker skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2

§

Med  hänsyn  lill de  hälsorisker

Med  hänsyn  lill de hälsorisker

som är förbundna med bruk av al- som är förbundna med bruk av al­

kohol skall särskild mållfullhel kohol skall särskild mållfullhei

iakttagas vid marknadsföring av al- iakttas vid marknadsföring av alko-

koholdryck. Därvid gäller särskiU holdryck. Därvid gäller särskilt all

att reklam- eller annan marknads- reklam- eller annan marknadsför-

föringsåtgärd ej får företagas som ingsåtgärd inle får företas som är

är påträngande eller uppsökande påträngande eller uppsökande el-

eller som uppmanar till bruk av ler som uppmanar till bruk av al-

alkohol,

kohol.

Vid marknadsföritig av alkohol­dryck får inte användas kommersieU annons i ljudradio- eller televisions­program.

Vid marknadsföring av spritdryck, vin eller starköl får ej användas kommersiell annons i periodisk skrifl eller annan skrifl på vilken tryck­frihetsförordningen är tillämplig och som med avseende på ordningen för dess utgivning är jämförbar med periodisk skrift. Delta gäller dock ej i fråga om skrift som tillhandahålls endasl på försäljningsställe för så­dan dryck.

Denna lag Iräder i kraft den 1 juli 1991.

22

10   Förslag till

Lag   om   ändring    i    lagen   (1978:764)   med    vissa bestämmelser om marknadsföring av tobaksvaror

Prop. 1990/91:149

Härigenom föreskrivs all 2 § lagen (1978:764) med vissa bestämmelser om marknadsföring av tobaksvaror skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2

§

Med hänsyn till de hälsorisker som är förbundna med bruk av to­bak skall särskild mållfullhel iakt­tagas vid marknadsföring av tobaksvara. Därvid gäller särskill att reklam- eller annan marknads­föringsåtgärd ej får företagas som är påträngande eller uppsökande eller som uppmanar lill bruk av tobak.

Med hän.syn lill de hälsorisker som är förbundna med bruk av lo-bak skall särskild måttfullhet iakt­tas vid marknadsföring av tobaks­vara. Därvid gäller särskilt atl reklam- eller annan mark­nadsföringsåtgärd inte får företas som är påträngande eller uppsö­kande eller som uppmanar till bruk av tobak.

Vid marknadsföring av lobaksva-ra får inte användas kommersiell annons / ljudradio- eller tele­visionsprogram.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1991.

23

Utbildningsdepartementet

P'-op. i990/9i:i49

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanlräde den 26 mars 1991

Närvarande; statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN], llellsiröm,[REDACTED_EFTERNAMN], Linilqvisi, Ltinnqvisl,[REDACTED_EFTERNAMN], f-reivalds, Wallslröm,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om radio- och TV-frågor 1   Inledning

Frågan om reklamfrnansiering av svensk marksänd television behandla­des under år 1989 av en särskild utredare, statssekreteraren i utbild-ningsilei)ariemeniet Sverker[REDACTED_EFTERNAMN]. Utredaren bedrev sitt arbete under benämningen TV-u t red ningen (U 1989:04) och överlämnade i september del årel betänkandet (SOU 1989:73) TV-poliiiken.

Televisionen har också varil föremål för annat utredningsarbete som rör sändningars finansiering.

Frågan om ändrad lagsliflning på grund av reklamfinansierade TV-sändningar har utretts av radio lagsutredningen (U 1985:05) - särskild ut­redare: justitieombudsmannen Jan Pennlöv. Genom tilläggsdirektiv den 3 maj l')89 (dir. 1989:21) uppdrog regeringen ål denna ulredning atl fö­reslå den lagsliflning som kunde bli aktuell med anledning av TV-utredningens arbete, Radiolagsulredningen överlämnade i februari 1990 delbetänkandei (SOU 1990:7) Lagsliftning för reklam i svensk TV.

Vidaie har en sakkunnig i utbildningsdepartementet som jag förord­nat, direktören Leif Larson, utretl vissa frågor om sponsring i Sveriges Radio-koncernens program. Den sakkunnige överlämnade i oktober 1989 rapporieri (Ds 1989:65) Sponsring m.m, av Sveriges Radios pro­gram.

TV-ulredningens belänkande och rapporten om sponsring har re­missbehandlals. I:n förteckning över remissinslanserna och en samman­ställning av remissyttrandena har offentliggjorls i promemorian (Ds 1990:27) Remissyttranden över TV-poliliken, beiänKaiidc av TV-utredningen, och Sponsring mm, av Sveriges Radios program, rapporl av en .särskild utredare.

Även radiolagsulredningens delbetänkanile har remissbehandlats. Till protokollet i detta ärende bör fogas utredningens lagförslag som bi-

24

laga 1 .samt en f

ö

rteckning 

ö

ver remissinslanserna och en sammanst

ä

ll-      Prop. 1990/91:149 ning av remissyttrandena som bilaga 2.

F

ö

r det fortsatta beredningsarbetet i TV-reklamfr

å

gan och vissa andra radio- och TV-politiska fr

å

gor beslulade regeringen den 6 december 1990 atl lilLs

ä

lla en s

ä

rskilil beredningsgrupp under ordf

ö

randeskap av Sverker[REDACTED_EFTERNAMN]. Fr

å

n riksdagspariierna medverkar i gruppen riks­dagsledam

ö

terna Anders Bj

ö

rck (m), 

Å

ke[REDACTED_EFTERNAMN] (s), Bo[REDACTED_EFTERNAMN] (v), Jan llyttring (c), Kaj[REDACTED_EFTERNAMN] (mp), Calarina R

ö

nnung (s), Ingrid[REDACTED_EFTERNAMN] (m) och Jan-Erik[REDACTED_EFTERNAMN]

ö

m (fp). Gruppen kallas radio- och TV-beredningen.

Beredningens arbele har hittills huvudsakligen g

ä

llt TV-reklamfr

å

gan. Enligt vad jag har inh

ä

mtat anser en majoritet av grup­pens ledam

ö

ler all r

ä

tten all bedriva reklamfinansierade s

ä

ndningar b

ö

r f

ö

rbeh

å

llas en ny iredje TV-kanal, som etl f

ö

retag som sl

å

r utanf

ö

r Sve­riges Radio-koncernen b

ö

r svara f

ö

r. Della 

ä

r 

ä

ven min uppfaltning. Jag finner del d

ä

rf

ö

r moliverai all regeringen nu behandlar TV-reklamfr

å

gan fr

å

n denna utg

å

ngspunkt, I sammanhangel lar jag ocks

å 

upp vissa andra radio- och 'l"V-fr

å

gor,

1 forts

ä

ttningen tecknar jag f

ö

rsl en bakgrund (avsniu 2) lill dagens situation, Mina 

ö

verv

ä

ganden och f

ö

rslag redovisas i avsnitten 3-8 under f

ö

ljande huvudrubriker:

Vissa huvudprinciper i mina f

ö

rslag (avsnilt 3),

lagstiftningsfr

å

gor med lanke p

å

 i f

ö

rsta hand reklamfinansierade

TV-s

ä

ndningar i markn

ä

tet (avsnitl 4),

lut reklamfinansierat TV-f

ö

relag (avsnilt 5),

Riktlinjer f

ö

r Sveriges Radio-koncernen (avsniu 6),

Vissa utredningar (avsnilt 7),

Medelsber

ä

kningar m.m, (avsnilt 8).

Vid beredningen av della 

ä

rende har jag samr

å

ll med cheferna f

ö

r justitie-, social-, kommunikations- och finansdepartementen saml stats­r

å

den 

Å

sbrink och Wallslr

ö

m.

Lagr

å

det

Regeringen beslutade den 7 februari 1991 all inh

ä

mta lagr

å

tlels yllrande 

ö

ver vissa lagf

ö

rslag som uppr

ä

ttats inom utbildningsdepartementet, bl.a. ell f

ö

rslag lill lag om annonser i televisionen. De lill lagr

å

det re-mitleraile lagf

ö

rslagen b

ö

r fogas lill prolokollel i della 

ä

rende som bi­laga 3.

Lagr

å

ilel har yllral sig 

ö

ver f

ö

rslagen den 5 mars 1991, Lagr

å

dels ytt­rande b

ö

r fogas lill protokollet som bilaga 4.

tiigr

å

det kriliserai det f

ö

rh

å

llandet atl de remiiierade torslagen byg­ger p

å

den hillills till

ä

mpade ordningen enligi vilken del - f

ö

rutom reg­lerna i railiolagen (1966:755) - finns ell avial mellan sialen och varje programf

ö

relag, som reglerar del materiella inneh

å

llel i f

ö

relagels s

ä

nd­ningar. Finligt lagr

å

det saknar yltranilefrihetsbegr

ä

nsningar genom avtal, vare sig de medges i lag eller ej, sl

ö

d i regeringsformen.

25

Lagrådsremissens avsnilt 3 motsvaras i proposilionen av avsniu 4. Jag      Prop. 1990/91:149 tar ställning till lagrådets synpunkter på olika ställen där (se främst av­snitten 4.1.1, 4.2.3, 4.4.1, 4.4.4, 4.5.2, 4.9.2 och 4.9,3).

2  Bakgrund

2.1   Den internationella utvecklingen

Fram till början av 1980-lalel förekom endast marksändningar för att distribuera TV-program till allmänheten i Europa. En marksänd TV-signals räckvidd är som mest ca 70 km. Utanför det sändande landet kan därför signalen las emot endast i vissa gränstrakter.

På grund av den begränsade tillgången på radiofrekvenser är det inle möjligt att medge fri etablering av marksändande TV-företag. I de flesta länder har elt enda eller några få företag tillstånd att bedriva rikstäckan­de TV-sändningar till allmänheten, I Europa har staterna sedan gam­malt faslslällt långtgående förpliktelser för de företag som fått tillstånd atl sända.

Mol bakgrund av de olika nationella förutsällningarna har varje land utformat sin egen radio- och TV-politik. Målen för verksamheten skiftar mellan olika länder, men oftast har del funnils en sirävan att uppnå go­da mottagningsniöjligheter för alla, objektlvilei i nyhetsrapporteringen, publicistiskt oberoende för programföretagen, mångfald och kvalilet i programmen, tonvikt på nationell programproduktion och ett på del eg­na landet inriktat ämnesval. Konkurrensen mellan olika programföretag var tidigare i allmänhet liten eller obefintlig.

En kombination av mottagaravgifler och reklam har varit del vanli­gaste sättet atl finansiera radion och televisionen i Västeuropa, Endasl etl fåtal länder har förlitat sig helt och hållet på del ena eller andra av dessa finansieringssäll,

i de länder där det är tillåtel för TV-företag att finansiera sändningar med reklam, gäller i allmänhet noggranna regler för reklaminslagens in­nehåll, omfattning och inplacering.

Användningen av satelliter för atl sända TV-program lill allmänheten har givit publiken och annonsörerna alternativ lill de marksända kana­lerna.

En lelesatellit förstärker en radiosignal från en sändare på jorden och sänder den tillbaka till jorden. I princip kan satellitens signal tas emot inom ett mycket slort område.

Telesatelliter kan delas in efter sin tekniska beskaffenhet eller sitt an­vändningsområde. Någon klar och allmänt vedertagen indelningsgrund fmns inte, utan olika indelningar används för skilda ändamål.

Den internationella telekonventionen och det till konventionen hö­rande s.k. radioreglemenlet innehåller föreskrifter om tilldelning av ra­diofrekvenser för olika ändamål, bl.a. hur radiofrekvensspeklrum får användas för olika slags salellilljänster. I della avseende skiljer man mel-

26

lan    bl.a.   fast   satelliurafik,   "Fixed-Satellite   Service",   och   salellit-      Prop. 1990/91:149 rundradio, "Broadcasling-Salellite Service".

Fasl satelliltrafik betyder satellittrafik mellan markstationer p

å

 be­st

ä

mda platser. Som fast satellittrafik r

ä

knas ocks

å

alla s

ä

ndningar till satelliter.

Med satellitrundradio f

ö

rst

å

s att del fr

å

n satelliter s

ä

nds program som 

ä

r avsedda att tas emot direkt av en st

ö

rre allm

ä

nhet. Med direkt mottagning avses b

å

de individuell mottagning och mottagning via cen-tralanlennanl

ä

ggningar.

I radioreglementet finns best

ä

mmelser som reserverar vissa frekvens­band f

ö

r fast satelliurafik och andra f

ö

r satellitrundradio. Det finns ocks

å

 regler om vilka procedurer som skall f

ö

ljas d

å

n

å

gon avser au b

ö

rja utnyilja en satellit f

ö

r ell vissl 

ä

ndam

å

l.

Det har emellertid visat sig att satellitanv

ä

ndningen inle alllid sker p

å

 det s

ä

u som varit avsikten vid frekvensplaneringen.

I Europa startade f

ö

rs

ö

k med alt s

ä

nda TV-program via satellit till kabeln

ä

t i b

ö

rjan av 1980-lalet. Fram till 

å

r 1988 anv

ä

ndes uteslutande s.k. kommunikationssatelliter som s

ä

nder med l

å

g effeki 

ö

ver stora om­r

å

den och anv

ä

nder frekvenser f

ö

r fast satellittrafik. 1 huvudsak tillh

ö

r­de dessa satelliter den internationella telesatellitorganisationen Intelsat eller dess europeiska motsvarighet Eutelsat.

1 slutet av 

å

r 1988 upps

ä

ndes Europas f

ö

rsta s.k. direkls

ä

ndande sa­lellit eller rundradiosalellit. S

ä

dana satelliter s

ä

nder med h

ö

g effekt p

å 

frekvenser som 

ä

r avsalta f

ö

r satellitrundradio. T

ä

ckningsomr

å

det skall vara avpassat f

ö

r ett visst land eller en viss grupp av l

ä

nder. Sedan nor­merna f

ö

r direkts

ä

ndande satelliter fastst

ä

lldes har emellertid den tek­niska utvecklingen p

å

 mottagarsidan gjort att mottagning med god kvali­ tet kan ske i betydligt st

ö

rre omr

å

den 

ä

n man ursprungligen trodde.

Under v

å

ren 1989 logs den f

ö

rsta s.k. medeleffektsatelliien i bruk f

ö

r s

ä

ndningar till Europa. Denna satellit, Astra, 

ä

gs av elt prival konsorti­ um i Luxemburg. En medeleffektsatellit anv

ä

nder frekvenser f

ö

r fast sa-lelliitrafik. Den har emellertid h

ö

gre s

ä

ndareffekt 

ä

n de 

ä

ldre kommu­nikationssatelliterna och dess 

ä

ndam

å

l 

ä

r fr

ä

mst alt distribuera TV till hush

å

llen. Numera har ocks

å

 Intelsat och Eutelsat s

ä

nl upp medelef- fektsatelliter.

F

ö

r n

ä

rvarande uts

ä

nds ett 80-lal programkanaler fr

å

n satellit 

ö

ver Europa.

N

å

gra nationella TV-f

ö

retag anv

ä

nder satellit f

ö

r att mala marks

ä

n­dare eller f

ö

r alt n

å

 landsm

ä

n i andra l

ä

nder. Dessa s

ä

ndningar kan ocks

å

 tas emot i kabeln

ä

t eller med hj

ä

lp av s

ä

rskilda satellitmottagare. Exempel p

å

 s

å

dana kanaler

ä

r den sovjetiska televisionen och de italien­ska RAI 1 och 2. Sveriges Televisions s

ä

ndningar s

ä

nds ut via satellit till kabeln

ä

t i Norge.

Den franskspr

å

kiga satellitkanalen TV 5 best

å

r av program fr

å

n na­tionella TV-f

ö

retag i Frankrike, Belgien, Schweiz och Kanada. Det brit­tiska BBC s

ä

nder ut en "salelliiversion" av f

ö

retagets tv

å

marks

ä

nda ka­naler. Det statliga amerikanska Worldnei s

ä

nder informaiionsprogram av olika slag.

27

De kommersiella TV-företagens programkanaler är dels inriktade på      Prop. 1990/91:149 allmän underhållning, dels specialkanaler.

Av de allmänna underhållningskanalerna vänder sig numera de fles­la till ett visst land eller språkområde. De lidigare försöken alt vinna pu­blik i slora delar i Europa med ett allmänt inriktat engelskspråkigt pro­gramutbud verkar så goll som ha övergivits. Programmen är genomgå­ende reklamfinansierade.

Specialkanalerna har en inriktning mot etl visst slag av program, t.ex. nyheter, sport, långfilmer, djur och nalur, barnprogram eller pop­musik. Vissa av kanalerna innehåller reklam, medan andra helt finan­sieras med abonnemangsavgifter ("belal-TV"). Även för vissa av special­kanalerna märks en tendens alt välja inriktning mot bestämda språkom­råden.

Under de år som satellitsändningar av TV-program förekommit har flera programföretag upphön med verksamheten eller uppgått i andra företag. Del verkar rimligt all anla att det även i fortsättningen kommer att ske strukturförändringar inom branschen.

För de mottagande länderna har satellitsändningarna inneburit alt de nationella TV-företagen fåll konkurrens av företag som kan arbeta helt på kommersiella villkor. Dessa förelag behöver inte ta några kullurpoli-tiski betingade hänsyn i sill programval och de lyder inle under sådana reslrikiioner i fråga om reklam eller programinnehåll i övrigl som gäl­ler för de flesla marksändande TV-företag.

Eu enskilt land har begränsade möjligheler atl påverka vad som las emot från en salellit. Insikten om detta har efter hand blivil alltmer ut­bredd i Europa. Den nya situationen har därför resulterat i alt staterna gåtl samman om vissa gemensamma regier om TV-sändningar till all­mänheten. Två olika instrumenl har arbetats fram.

Europarådet öppnade i maj 1989 för undertecknande en europeisk konvention om gränsöverskridande television. I oktober samma år be­slutade Europeiska gemenskapen (EG) elt s.k. direktiv lill medlemssla-terna med vissa föreskrifter om TV-sändningar.

le båda instrumenten har slora likheter. Det ansvariga landel blir skyldigt att se lill att sändningarna uppfyller vissa minimikrav. I gengäld skall de länder där sändningarna tas cmoi inte hindra vidaresändning av program som uppfyller kraven. Minimireglerna gäller bl.a. förekomsl av våldsinslag, pornografi och rashets i programmen, skydd för barn och ungdom, rätt till berikiigande av uppgifter, andel europeiska program samt reklam och sponsring.

Europarådets konvention iräder i krafl när sju stater har uttryckt sill samtycke till all vara bundna av den, vilket ännu inte har skett. Eventu­ella Ivisler om innebörden av reglerna skall i första hand lösas genom överläggningar mellan berörda stater, i sisla hand kan del bli akiuellt med skiljedom. En ständig kommitté med representanter för konven-lionsstaterna skall hjälpa lill vid tolkningen av bestämmelserna och med att lösa tvister.

28

EGs direktiv skall vara genomfört i medlemsländerna senast i okio-      Prop. 1990/91:149 ber 1991. Eventuella tvister om tillämpningen kan avgöras av EGs dom­slol.

Radiolagsulredningen har fått i uppdrag all belysa konsekvenserna av elt svenskl lilliräde lill TV- konventionen och lägga fram förslag lill den lagstiftning som behövs för att delta skall kunna ske.

2.2   Marksänd ljudradio och television i Sverige

Rundradioverksamhelen i Sverige bedrivs i huvudsak inom ramen för ett dominerande företag, Sveriges Radio, som har långtgående förpliktel­ser all verka i allmänheiens tjänst.

Sedan slutet av 1970-talet utgör Sveriges Radio en koncern med Sve­riges Radio AB som moderbolag saml som dolierbolag bl.a. Sveriges Te­levision AB, Sveriges Riksradio AB, Sveriges lokalradio AB och Sveri­ges Utbildningsradio AB. Det är dessa dolierbolag som svarar för sänd­ningarnas innehåll och som därmed är programföretag i den mening som radiolagen (1966:755, omtryckt 1986:1209) avser. För uppbörden av TV-avgifter finns dessutom dotterbolaget Radiotjänst i Kiruna AB.

Aklierna i Sveriges Radio AB ägs av organisalioner och företag inom folkrörelseseklorn (60 %), näringslivet (20 %) och pressen (20 %). Re­geringen utser ordförande och yllerligare sex ledamöler i bolagets slyrel­se, medan fem ledamöler utses av bolagsstämman.

Inom Sveriges Radio-koncernen har moderbolaget del övergripande ansvaret för alll utom själva programverksamheten. Moderbolaget utser dollerbolagens slyrelser, f>el är också moderbolaget som för koncernens räkning avger anslagsframställning lill regeringen och fördelar de av sia­len tilldelade medlen mellan bolagen inom koncernen.

Sändningarna av Sveriges Radio-koncemens programföretag distri­bueras av televerket. Programmen kan i princip tas emol i alla befolka­de delar av vårt land. Det finns två rikstäckande sändarnät för TV och fyra rikstäckande sändarna! för ljudradio inom FM- bandet. Vissa ljud­radiosändningar sänds också från AM-sändare.

Lagstadgade krav gäller om all rätten all sända skall ulövas oparliskl och sakligt och om all programverksamheten skall präglas av demokra­tiska värderingar. I avtal mellan sialen och de olika programföretagen finns bestämmelser om all företagen skall sända ell mångsidigt program­utbud av god kvalitet. Varje programföretag besiämmer ensamt vad som skall förekomma i företagels sändningar. Radionämnden prövar genom eflerhandsgranskning om programföretagen har iaktiagil de regler som gäller för verksamheten.

Enligt avtalen med sialen får inle programföretagen i sändningarna medge kommersiell reklam mol vederlag. Reslrikiioner gäller också mol att sända sponsrade program.

Sveriges Radios och televerkets tirifts- och investeringsutgifler för den allmänna programverksamheten bekostas med TV-avgiftsmedel. Även  radionämndens verksamhel  bekostas på iletta sätt.  Utlandspro-

29

grammen i Sveriges Riksradio betalas dock 

ö

ver statsbudgeten under ut-      Prop. 1990/91:149 rikesdepartementets huvudtitel. 

Ö

ver statsbudgeten betalas ocks

å

 Sveri­ges Radio-koncernens och televerkets kostnader f

ö

r uts

ä

ndning av en svensk TV-kanal i s

ö

dra Finland.

TV-avgifiens sloriek best

ä

ms av riksdagen. Fr.o.m. den 1 juli 1990 

ä

r den 

å

rliga avgiften f

ö

r all inneha en TV-mottagare 1 164 kr.

Riksdagen besi

ä

mmer ocks

å

 medelstilldelningen till Sveriges Radio, televerket och radion

ä

mnden. F

ö

r Sveriges Radios kostnadskompensa-lion lill

ä

mpas etl s

ä

rskill index.

Vid sidan av Sveriges Radio-koncernens s

ä

ndningar f

ö

rekommer viss annan radio- och ir

å

ds

ä

ndningsverksamhel. Del 

ä

r fr

å

ga om antingen s

ä

ndningar lill allm

ä

nheten inom begr

ä

nsade omr

å

den eller s

ä

ndningar som riklar sig till speciella grupper.

Med n

ä

rradio avses rundradios

ä

ndningar med begr

ä

nsad r

ä

ckvidd av ljud radioprogram. N

ä

rradion 

ä

r elt spr

å

kr

ö

r f

ö

r del lokala ideella f

ö

ren­ingslivet. Varje s

ä

ndningsber

ä

ttigad sammanslutning kan i n

ä

rradion ge uttryck f

ö

r sitt budskap. Kommersiell reklam och sponsrade program f

å

r inte f

ö

rekomma i s

ä

ndningarna. N

ä

rradion

ä

mnden pr

ö

var fr

å

gor om tillst

å

nd att s

ä

nda n

ä

rradio och har lillsyn 

ö

ver verksamhelen.

Den 1 juli 1990 p

å

gick n

ä

rradios

ä

ndningar i 158 s

ä

ndaromr

å

den. 2 290 sammanslulningar hade s

ä

ndningstillst

å

nd.

Med radiolidningar avses radioprogram f

ö

r synskadade som inneh

å

l­ler material ur dagstidningar. Programmen s

ä

nds ul nattetid 

ö

ver FM-n

ä

let och spelas in automatiskt hos de synskadade.

Tillst

å

nd f

ö

r s

ä

ndning av en radiolidning ges till 

ä

garen av den ny­hetstidning som skall vara f

ö

rlaga till radiolidningen. S

ä

ndning av an-nonsmaterial f

å

r ske endast om ljudet 

ä

r f

ö

rvr

ä

ngt eller inneh

å

llel ko­dat.

1 augusti 1990 uts

ä

ndes 31 dagstidningar som radiotidningar. F

ö

r verksamheten ulg

å

r ett s

ä

rskill siatligl bidrag. Bidragsmedlen f

ö

rdelas av lallidningsn

ä

mnden, som ocks

å

 meddelar tillst

å

nd att s

ä

nda radiolid­ningar.

Sedan 

å

r 1986 p

å

g

å

r en f

ö

rs

ö

ksverksamhet med uts

ä

ndning i Sior-stoc k holmsomr

å

det av en finl

ä

ndsk TV-kanal fr

å

n Nacka-s

ä

ndaren. S

ä

ndningarna

ä

r avsedda f

ö

r de ca 40 000 finsktalande hush

å

ll som finns i omr

å

det.

TV-s

ä

nd ni ngarna skall best

å

 av vidares

ä

nda program som samtidigl s

ä

nds eller kort tid dessf

ö

rinnan har s

ä

nts ut i Finland av Finlands na­tionella rundradiof

ö

relag, Oy VIeisradio Ab. Kommersiell reklam f

å

r inte f

ö

rekomma i s

ä

ndningarna.

Regeringen har givit Sverigefinska Riksf

ö

rbundet tillst

å

nd au bedriva vidares

ä

ndningsverksamheten. Svenska staten betalar de s

ä

ndningstek­niska kostnaderna och ger bidrag till riksf

ö

rbundet f

ö

r dess kostnader. I de program som vidares

ä

nds ing

å

r av upphovsr

ä

tlsliga sk

ä

l inte ull

ä

nd­ska filmer, serier m.m.

I 

å

rels budgetproposilion (prop. 1990/91:100 bil. 10 s. 351) har rege­ringen f

ö

reslagil atl den s

ä

rskilda lag som finns f

ö

r verksamheten skall forts

ä

tta att g

ä

lla lill utg

å

ngen av 

å

r 1992.

30

Efler förslag av regeringen i prop. 1990/91:25 har riksdagen (1990/91       Prop. 1990/91:149 KrU:9, rskr, 98) beslutat att programmen också skall distribueras i kabel på ett 20-tal orler, där det finns många finsktalande.

Utbyggnaden av kabelnät med större kapacitet för mottagning av TV-program satle igång i Sverige i och med att vissa europeiska TV-företag började använda satelliter för sändningar till allmänhelen.

Enligt uppgifter från kabelnämnden kunde den 1 januari 1991 ca 1 500 000 bostäder nås av salellilsändningar. Siffran molsvarar ca 45 % av landels hushåll.

Vid sidan av de större kabelnäten finns sådana nät som omfattar högsl 100 bo.städer. Antalet hushåll som är anslutna lill sådana nät eller till anläggningar för individuell mottagning av salellilsändningar kan uppskaitas till några hundra tusen.

Verksamheten med sådana kabelsändningar som inle innebär vidare­sändning av sändningar från satelliter, s.k, egensändningar, har utveck­lals långsamt. Del finns för närvarande lokala kabelsändarföretag på 19 orter. Dessutom har möjligheten all upplåta kanaler för egensändningar ulnyttjals i ell 50-ial fall. De upplåtna kanalerna används mest för all sända rullande textinformation, s.k. kabeltexl. Program av annal slag fö­rekommer i blygsam omfattning,

Kabellagsiifiningen bygger på all det krävs lillslånd av kabelnämnden för atl vidaresända programkanaler från satelliter saml för egensänd­ningar eller upplåtelse av kanalutrymme för sådana sändningar i kabel­nät som når fier än 100 bostäder.

Kravet på lillslånd gäller emellertid inie för vidaresändning av rund­radiosändningar. Enligt elt beslul av kabelnämnden i februari 1989 skall medeleffeklsatelliten Astra vid tillämpningen av kabellagen behandlas som en rundradiosalellit. 1 ett beslut den 29 november 1990 har nämn­den gjort samma bedömning av bl.a. satelliterna Eutelsat 

II, 

Horisont och Tele-X. Den praktiska följden av nämndens beslul är all ell slorl an­tal satellitsända program numera kan vidaresändas i kabelnät ulan krav på lillslånd.

Radiolagsulredningen har i uppdrag atl föreslå en kabelsändningslag-stiftning som är så utformad atl regler för vidaresändning av satellilpro-gram förblir effektiva oavsett från vilken kategori av satelliter program­men sänds ut.

2,3  TV-utredningen

1 TV-ulredningens betänkande (SOU 1989:73) TV-politiken |)resenleras tre huvudalternativ för hur reklamfinansiering av svensk television skulle kunna anordnas. Samtliga förutsätter atl de reklamfinansierade programmen sänds ut i etl rikstäckande näi från marksändare och upp­fyller i demokralisk ordning fastställda krav på kvalitet och omväxling.

Del första allernalivet innebär atl reklamsändningar inleds av Sveri­ges Television, Reklaminslag kan sändas i den ena av förelagets Ivå ka­naler eller i båda,

31

Enligt det andra alternativet delas Sveriges Television upp i Ivå före-      Prop. 1990/91:149 tag,  etl  för   varje   kanal.   Det  ena  förelagel   lämnar  Sveriges   Radio­koncernen   och   sänder   helt   reklamfinansierade   program,   medan  det andra stannar kvar i koncernen och sänder avgiflsfinansierade program ulan reklam.

Ulredningens iredje alternativ innebär atl ett fristående programföre­tag sänder TV-program med reklam i en nyupprällad rikstäckande tred­je kanal. Sveriges Television fortsätter sina avgiflsfinansierade sändning­ar ulan reklam i två kanaler.

I del alternativ där reklaminslagen skulle förekomma i Sveriges Tele­visions sändningar förutsätts ingen ändring av nu gällande programreg­ler bortsett från au förbudet mot att medge kommersiell reklam mot ve­derlag upphävs och att det klargörs atl kraven på opartiskhet och saklig­het inle skall gälla för reklaminslagen,

1 de båda alternativ där reklamsändningaina skall skötas av ett före­lag utanför Sveriges Radio-koncernen föreslås au kraven på program­verksamheten 1 myckel skall överensstämma med vad som i dag gäller för Sveriges Television, Ett reklamfinansierat TV-förelag bör emellertid inte åläggas långtgående förpliktelser när del gäller alt Lex, lillgodose olika minoritelsintiessen eller fullgöra folkbildningsuppgifter.

Finligt utredningen bör kretsen av ägare lill etl fristående TV-föieiag ha sådan sammansättning all ingen åsiktsriktning kan dominera. Det är en fördel om ägarna kan hämtas från olika områden i samhället.

Eu fristående TV-företag bör få sill sändningstillstånd för en begrän­sad tidsperiod. Ulredningen anger sex lill åtta år som en lämplig försia avtalsperiod.

Reklaminslagens innehåll avses vara underkastat gällande markriads-föringslagstiftning. Särskilda regler föreslås emellertid för reklam lill barn och för viss åsikisreklam.

En hell reklamfinansierad TV-kanal föreslås få sända högsl sex mi­nuter reklam per timme. Reklaminslagen bör i första hand placeras i block mellan programmen men det bör untler vissa förutsättningar vara lillålel alt avbryta program med reklam.

Om Sveriges Television skulle få sända betald reklam kan reklam­mängden vara mindre, kanske tre minuter i timmen. Det finns då enligt uireilningen inte anledning alt frångå principen atl reklaininslagen skall ))laceras mellan programmen.

2.4  Radiolagsulredningen

1 delbetänkandei (SOU 1990:7) Lagsliftning för reklam i svensk TV hai radiolagsulredningen behandlat vissa av de lagstiftningsfrågor som föran­leds av TV-ulredningens betänkande.

En särskild lag om annonser i televisionen föreslås. I lagen, som skall gälla för ell programföretag som sänder reklam mol vederlag, reg­leras vad som får förekomma i annonser, annonsvolymen och hur an-

32

nonser får sällas in i sändningarna. Särskilda reslrikiioner för reklam      Prop. 1990/91:149 till barn föreslås.

Ulredningen förordar också fiera andra lagändringar, lill vilka jag återkommer i del följande. Jag vill emellertid redan här peka pä den ändring som föreslås av den s.k. demokratibeslämmelsen i radiolagen. Detta förslag har inle med TV-reklamfrågan all göra, ulan syftel äi fram­för alll alt klargöra vad regeln bör betyda när del gäller bevakning av vissa händelser.

2.5  Regeringens proposition om en yttrandefrihetsgrundlag

Regeringen beslutade den 22 november 1990 en proposilion om en yl-trandefrihelsgrundlag (prop. 1990/91:64). De nya bestämmelserna före­slås träda i kraft den I januari 1992.

Grundlagsförslaget gäller yiirandefrihelen i radio, TV, filmer, video­gram och ljudupptagningar m.m. I förhållande lill tryckfrihetsförord­ningen (förordningen omtryckt 1988:1448) ulgör lagförslaget en hell självständig text.

Portalbestämmelsen i förslaget säger atl varje svensk medborgare gen­temot del allmänna är tillförsäkrad rätl atl i ljudradio, television och vissa liknande överföringar, filmer, videogram och andra upptagningar av rörliga bilder saml ljudupptagningar offentligen uttrycka tankar, åsikter och känslor i vilket ämne som helst (I kaj), I § första stycket).

Yttrandefriheten enligi lagförslagel har till ändamål atl säkra elt fritt meningsutbyte, en fri (ich allsidig upplysning och ell frill konstnärligt skapande. I den får inga anilra begränsningar göras än de som följer av den föreslagna grundlagen (1 kap. I § andra styckel).

Förslaget slår fast au varje svensk medborgaie och svensk juridisk person har rält all sända radioprogram genom tråd (3 kap. I § försia styckel). Rätten all sända radioprogram på annal säll än genom tråd får däremot regleras genom lag som innehåller föreskrifter om lillslånd och villkor för att sända (3 kap. 2 § försia slyckel).

1 specialmoliveringen lill sistnämnda föreskrift anförs (s. 116) all i ordet villkor inbegrips ell sådanl syslem med avtal mellan staten och tillslåndshavarna som finns i dag.

För radio och TV som massmedier innebär i övrigt förslagel all del tillskapas generellt tillämpliga regler- som till grundlagens nivå höjer de från iryckfrihelsrälten hämtade principerna om censurförbud för myn­digheter och andra allmänna organ, ensamansvar och källskydd, be­gränsning av möjlighelerna till kriminalisering saml .särskild rättegångs­ordning med lillgång till jury. När grundlagen Iräder i kraft kommer den därmed all ersälla kärnan i gällande föreskrifter i radioansvarigheis­lagen (1966:756) och övriga lagar av molsvarande innebörd.

Grundlagen skall vara tillämplig på sändningar av radioprogram som är riktade till allmänheten och avsedda atl tas emol med tekniska hjälp­medel (I  kap, 6 § första styckel). Däremol skall grundlag.sskyddel inte

33

3 Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 149

omfatta kommunikationsradio och liknande icke massmediebcionad an-      Prop. 1990/91:149 v

ä

ndning av radiofiekvenser eller ti

å

dn

ä

l.

Grundlagen skall g

ä

lla b

å

de markhundna .s

ä

ndningar och s

å

ilana sa­tellits

ä

ndningar som ulg

å

r fr

å

n Sverige (I kaj). 6 "5 f

ö

rsia styckel), t.ex. uppl

ä

nkar till en .salellit fr

å

n svenskt territorium. T

ö

rcskrifter na om en-.sarnansvar och k

ä

llskydd m.m. kommer d

ä

r med - i mol.sals lill vad som 

ä

r fallel med besl

ä

mmelserna i radioansvarigheislagen - atl kunna g

ä

lla ocks

å

 .s

ä

ndningar av saiellils

ä

ndande [)rogramf

ö

rctag.

I vissa avseenden 

ö

ppnar grundlagen f

ö

r en reglering vid sidan av denna genom vanlig lag.

T

ö

r- det f

ö

rsia skall vad som .s

ä

gs i 1 kap. H och 9 SS tryckfrihetsf

ö

r­ordningen om all f

ö

reskrifter i lag f

å

r meddelas i fr

å

ga om upphovs­m

ä

ns r

ä

lligheler, annonser om alkohol eller tobak, kreditupplysnings-verksamhet och tillv

ä

gag

å

ngss

ä

tl f

ö

r anskaffande av uppgifter ulan hin­der av grundlagen g

ä

lla ocks

å

i fr

å

ga om radioprograr-n, filr"ner och Ijud-u[)|)tagningar (I kap. 12 

§

f

ö

rsta slyckel).

H

ä

nvisningen lill 1 kap. 9 

§

 tryckfrihctsf

ö

r-or-dningcn inneb

ä

r bl.a, all det 

ä

r m

ö

jligl all lagstifta om f

ö

rbud mol atl viti marknadsf

ö

ring av alkohol eller tobak anv

ä

nda kommersiella annonser i ljudradio- och TV-program.

Grundlagens antlra 

ö

ppning g

ä

ller att del i lag f

å

r meddelas f

ö

reskrif­ter om f

ö

rbud i 

ö

vrigt mi>l kommersiell reklam i radioprogram eller om villkor f

ö

r .s

å

dan reklam. Detsamma g

ä

ller f

ö

reskrifter om f

ö

rbud mol och villkor f

ö

r annan annonsering och s

ä

nilning av jjrogram, som helt eller delvis bekostas av annan 

ä

n den sor-n bedriver programverk­samheten (1 kap, 12 S andra .stycket),

I specialmoliveringen lill I kap. 12 S andra slyckel anf

ö

rs (s. 113) all regleringen/r styckets f

ö

rsta mening 

ö

ppnar f

ö

r en miijiighel all genom lag avg

ö

ra om reklam skall f

å

 f

ö

rekomma i inhemsk radio och TV och atl reglera villkoren f

ö

r s

å

dan reklam inom de ramar som best

ä

ms av grunillagens syfle, . En illustration lill styckets inneb

ö

rd ger enligt pr-oposilionen radio-lagsulreilningens bet

ä

nkande (SOU 19)0:7) ligstiftning f

ö

r reklam i svensk TV. De f

ö

reskrifter som f

ö

resl

å

s i tietta bet

ä

nkande skulle, anf

ö

r f

ö

reilragande statsr

å

tlct, i grundlagens mening ulg

ö

ra villkor f

ö

r reklam i railioprogram.

Med utlryckel kommersiell reklam avser grundlagsf

ö

rslaget rent af­f

ä

rsm

ä

ssiga meddelanden som syftar till att fr

ä

mja avs

ä

ttning av varor el­ler tj

ä

nster m.m; d

ä

remot faller inle under delta begrepp reklam som 

ä

i inriktad p

å

atl bibringa allm

ä

nhelen vissa allm

ä

nna v

ä

rderingar eller p

å

verka m

ä

nniskors beleende i viss riktning, I specialmoliveringen an­f

ö

rs (s. I 14) atl lill den senare sorlens reklam, som i dagligt lal brukar kallas 

å

sikl.sannonsering, b

ö

r kunna h

ä

nf

ö

ras t.ex. meddelanden fr

å

n poliliska partier. Det uttalas all det b

ö

r finnas m

ö

jlighet all i lag mcdile-la f

ö

reskrifter 

ä

ven om s

å

dan reklam. I sammanhangel h

ä

nvisas till SOU 1990:7 s. 192-199.

34

Uttrycket annan annonsering anges bygga på begreppsbildningen i      Prop. 1990/91:149 den europeiska TV-konvenlionen och i del akluella belänkandel av ra­diolagsulredningen.

Slutligen uttalas om 1 kap. 12 § andra slyckel all föreskriften när det gäller sponsring lämnar samma utrymme för reglering i vanlig lag som i fråga om kommersiell reklam och annan annonsering.

2.6  Regeringens proposition om ändring i radioansvarighetsiagen m.m.

I september 1990 började Nordisk Televisit)n AB .sändningarna av sina program via Tele-X-satellilen ("TV 4").

1 en framställning lill jusliliedepartementet den 3 augusti 1990 har bolagel hemställt alt regeringen snarast vidtar åtgärder för att för riksda­gen föreslå en lagsliflning som innebär all .sändningar från TV 4 kom­mer att omfattas av samma yltrandefriheisrältsliga regler som gäller för de förelag som har tillstånd att sända enligi radiolagen. Enligi bolaget skulle det vara olyckligt om denna fråga fick sin lösning först i samband med en framlida mer övergripande revidering av den yllrandefrihels-räitsliga lagsliflningen.

Svenska journalistförbundet har i en framställning lill jusliliedepar­tementet den 29 augusti 1990 också framförl krav om lagsliflning i äm-nel.

Med anledning av framställningarna har regeringen den 31 januari 1991 beslulal en proposition om erforderliga lagändringar (prop. 1990/91:94). Proposilionen bygger |)å en inom ju.stiliedepariemenlel upprättad promemoria den 2 december 1990 med förslag till ändringar i radioansvarighetslagen och lagen (1978:487) om pliktexemplar av skrif­ter och ljud- och bildupplagningar. Vid elt möte i juslitiedepartemenlel den 12 december 1990 framförde företrädare för vissa myndigheter .saml förelag och organisalioner .synpunkter på promemorians innehåll.

Proposilionen innebär bl.a. alt del görs ell tillägg i 1 § försia slyckel radioansvarigheislagen om all lagen gäller - föruiom yttrandefriheten i Ijuilradio- och televisionsprogram (radioprogram) som svenskt program­förelag får sända med stöd av lillslånd enligt 5 § första eller andra slyckel radiolagen - också yttrandefriheten i radioprogram lill allmänhe­ten som förmedlas från annat svenskl programföretag genom satellit­sändning som utgår från Sverige.

I propositionen föreslås vidare ändringar i radioansvarigheislagen med utgångspunkt från etl förslag av radiolagsulredningen om atl vissa delar av förordningen (1967:226) om tillämpningen av radioansvarig­heislagen bör inarbetas i lagen, varav kan följa att förordningen som så­dan upphävs.

Propositionens förslag lill ändring i pTrklexemplarslagen går ul på atl även saiellilsändande företag som måsle göra s.k. referensupplagningar av program enligi radioansvarighetslagen bör vara skyldiga atl - sedan de

35

bevarat upptagningarna i sex m

å

nader - l

ä

mna des,sa som pliktexemplar       Prop.  1990/91:149 till arkivet fcir Ijuil och bild.

De akluella lag

ä

ndringarna f

ö

resl

ä

s Ir

ä

da i kraft den I maj I9*M.

3  Vissa huvudprinciper i mina förslag

Pop. i990/9i:i49

3.1   En bred politisk lösning

Under den senare delen av 1980-lalel har vi kunnat iaktta en snabb ul­veckling både när del gäller satelTrlsänd TV och i fråga om marksänd TV i utlandet.

Som jag har berört tidigare sänds ett 80-tal programkanaler ul från salellit över Euro|)a. Del finns ett slort antal specialkanaler med inrikt­ning mot särskilda intresseområden. Flera nationella TV-förelag ligger bakom redigerade satellit program med det bästa ur den egna produktio­nen. För de reklamfinansierade underhållningskanalernas del märks en tyngdpunktsförskjutning i riktning från de tidigare "all-europeiska" pro­grammen till programkanaler som vänder sig lill enstaka länder eller språkområden.

I många länder har del skell förändringar inom den nationella televi­sionen. Förändringarna har i allmänhet inneburit alt reklamfrnansie­ring har kommit alt spela en större roll i den marksända televisionen, I några länder har de pr-ogram[)olitiska följderna av en intensiv konkur­rens mellan olika reklamfinansierade TV-förelag kommii till klarl ul­lryck i form av etl ulslälal programulbud, som främsl är inriktat på un­derhållning.

1 de nordiska länderna finns reklamfinansierad TV sedan lång lid i Finland och Island. 1 Danmark inleddes sändningar i en delvis reklam­finansierad andra TV-kanal så sent som år 1988. I Norge pågår förbere­delserna för atl slaria en ny reklamfinansierad TV-kanal.

Även inom ljudradions område har del skett förändringar i vår om­värld, men dessa har haft mindre omfattning än för televisionens del. Del förekommer satellitsända ljudradioprogram, men betydelsen av des­sa är begränsad eftersom de salelTrler som används inle medger rörlig mottagning. I den allmänna debatten i Sverige har det framförts förslag om olika nya former av ljudradiosändningar.

Etl ställningslagande lill TV-reklamfrågan i Sverige har, som lidigare har berörts, förberetts genom två utredningars arbele. TV-utredningens belänkande (SOU 1989:73) TV-poliliken har en mer principiell inrikt­ning, medan radiolagsulredningen behandlar lagsliftningsfrågorna i be­länkandet (SOU 1990:7) Lagsliftning för reklam i svensk TV. Remissbe­handlingen av utredningarnas förslag, liksom den offentliga debatten, vi­sar atl TV-reklamfrågan i vissa avseenden fortfarande är konlroversiell.

Med hänsyn till den betydelse som radion och televisionen har för möjligheten atl uinyitja yiirandefrihelen är det angeläget att politiska beslut om villkoren för radio- och TV-verksamhei kan fallas under så stor politisk enighet som möjligt. Ämnesområdet är även lekniski och lagstiftningsmässigi kompliceral. Av dessa skäl har, som jag nämnt, före­varande proposilion  utarbetats i samverkan  med en beredningsgrupp

-37

som  innehåller  re|)re.senlanler för de partier som är   representerade i     Prop.  1990/91:149 riksdagen.

Ulifrån överläggningarna i beredningsgruppen gör jag bedömningen all lie förslag sorn jag i del följande kommer all lägga fram i allt väsent­ligt bör kunna få slöd av en bred r-najoritet i riksdagen. Detta innebär gi­velvis inte alt åsikterna överensstämmer på varje punkl eller att de som har andra uppfattningar än mina skulle avstå från alt framföra dessa när ärendel behandlas i riksdagen. Vad jag syftar på är emellertid alt bered-ni ng.sgruppens diskussioner ger mig anledning all förmoda atl del finns en bred samstämmighet i fråga om alla vikliga punkter i förslagel.

De förslag som jag lägger fram innebär bl.a. alt del blir möjligt all använda reklam som inkomstkälla för svensk marksänd lelvision och att ell frislåenile programföretag skall kunna börja sända marksänd 'TV med reklam fr.o.m. slutet av innevarande år. Den nödvändiga lagsliftningen föreslås träda i kraft den 1 juli 1991,

Förslagen berör också villkoren för Sveriges Radio-koncernens verk-,samhet.

De nuvarande avialen mellan staten och Sveriges Radio-koncernens olika företag gäller lill utgången av juni 1992. Med hänsyn lill all Sveri­ges Radio-koncernens räkenskaper fr.o.m. år 1990 redovisas per kalen­derår bör den nuvarande avtalsperioden förlängas med etl halvår lill ul­gången av år 1992. De nya avtalen kommer alliså all börja gälla den 1 januari 1993.

Genom all de innevarande avtalen förlängs behöver- inie riksdag och regering ta slutlig slällning lill villkoren för Sveriges Radio för den kommande avlalsperioden förrän under år 1992, Bl.a. med hänsyn till all förutsättningarna för Sveriges Radio-koncernen bör kunna över­blickas när beslul om en fristående reklam-TV-kanal fattas är det emel­lertid önskvärt alt vissa riktlinjer för liden efter den 1 januari 1993 an­ges redan nu.

Mina förslag och bedömningar innehåller följande huvuddelar.

*     Inkomster från marknaden för TV-reklam i Sverige skall bidra lill

all finansiera svensk marksänd television.

'" Eu programföretag som är fristående frän Sveriges Radio-koncernen ges rätt all sända annonsfinansierade TV-progiarn i etl nytt rikstäckande nät av n-iarksändare.

*

För all marksänd televisionen skall gälla krav [)å kvalitet och elt mångsidigt programulbud.

*

Sveriges Radio-koncernens uppdrag förblir oförändrat. Sändningar­na skall ske i två kanaler för television och fyra kanaler för ljudradio. Organisationen skall förenklas och effektiviseras.

*

Sveriges Radio-koncernens verksamhel finansieras i huvudsak med TV-avgiftsmedel. Koncernens sändningar skall inte innehålla betalda an­nonser. Finansieringen tas upp till prövning inför medelstilldelningen för år 1996.

*      Avtalen mellan staten och reklam-TV-föreiagei resp, Sveriges

Radio-koncernen bör löpa på sex år. Reklam-TV-förelageis avtalstid bör

.8

inledas i slutet av år 1991 eller under år 1992. Sveriges Radios avtal bör     Prop. 1990/91:149 gälla fr.o.m. den 1 januari 1993.

*

Sändarnäiei för rundradio får en ny huvudman. Finansieringssältet förändras.

*

Myndighetsuppgifterna inom rundradions område samordnas.

*

De tekniska förutsättningarna för utökade sändningar av ljudradio och television utreds.

I de följande kapitlen kommer jag att närmare behandla de olika frå­gorna. I detta sammanhang vill jag anföra vissa principiella motiv för mina ställningstaganden.

3.2  Reklaminkomster skall finansiera svensk television

Det nuvarande förbudet mol reklam som en metod att finansiera TV i Sverige har sin grund i bl.a. de oönskade effekter som förknippas med sådana sändningar. Som exempel kan nämnas alt reklam i etermedierna har anseUs hota dagslidningarnas ekonomi, all reklam i TV i jämförel.se med annan annonsering up|)fallas som påträngande och informations-fattig och all, som ulländska erfarenheler visar, reklamfinansiering kan leda till elt utslätat programulbud och 1111*311 programföretagens obero­ende hotas.

Sedan några år lilbaka använder emellenid olika förelag salelliler för att nå den svenska allmänhelen med reklamfinansierade TV-sändningar. För närvarande kan ca 45 % av de svenska hushållen ta emol dessa.

Den pågående utbyggnaden av kabelnät kommer säkerligen atl med­föra alt antalet bosläder där del är möjligl all la emot saielliiprogram ökar yllerligare någol. Effekterna av TV-reklam kommer sålunda att framträda även vid elt bibehållande av nuvarande förbud mot reklamfi­nansierade sändningar i marknätet, låt vara kanske inte med samma styrka som i det fallet att marksändningar med reklam når hela folket.

De Hesla satellitsända programkanaler har en ulformning som är an­passad till verksamhelens kommersiella syfle. De har en tonvikt på un­derhållningsprogram av olika slag, och de syftar till all locka den publik som är attraktiv för annonsörerna. Någon motsvarighet till de krav som i de fiesia länder slälls pä den marksända televisionen finns inte för sa-tellilkanalerna.

Elt medel för alt dra en stor publik lill en TV-kanal är all förvärva ensamrätt att sända intressanta sporlevenemang, nyare filmer och popu­lära TV-serier. I en siluation med flera reklamsändande TV-företag är kampen om del mest attraktiva programstoffet etl viktigl inslag i kon­kurrensen mellan förelagen.

För TV-publikens del får denna konkurrens belydelse främsl om del inte är möjligl för alla att la emot de attraktiva programmen. Om t.ex. en stor idrottstävling sänds i en satellitkanal i slället för i den marksän­da televisionen kommer de TV-lillare som saknar lillgång till satellitpro­gram inle all kunna följa tävlingen i 

IV. 

Det spelar däremol ingen roll

39

för publiken om ell visst program sänds i den ena eller andra marksän-    Prop. 1990/91:149

da kanalen, förutsatt all mottagningsmöjlighelerna är desamma för alla

kanaler.

I laki med alt kabelnäten byggs ul kan de saiellilsändande program­företag som har framgång hos publiken förväntas få lillgång till allt stör­re resurser för att förvärva program. Genom atl det inle ställs kulturpo-litiskt grundade krav på dessa förelag kan de dessutom anslå en slor del av de ökade resurserna till atl anskaffa jusl program inom de mest pu-blikaiirakiiva kategorierna. För Sveriges Television kommer en sådan si­tuation att innebära svårigheter. Företagets förpliktelser omfallar både att sända po|>ulära program lill en slor publik och alt lillgodose önske­målen hos mindre grupper. Om inköpskonkurrensen driver upp priser­na på de mest publikdragande programmen kommer förelagel att få det allt svårare alt fullgöra sina förpliktelser mol både slora och små grup­per bland publiken.

Utöver vad jag redan har sagt anser jag därför all jag kan sammanfal­la utvecklingen i följande ordalag. En betydande del av Sveriges befolk­ning kommer att nås av TV-reklam från satelliter. De leklamsändande företagens programtablåer kommer att vara sammansatta ulifrån kom­mersiella hänsyn, och de kommer inte att följa några nationellt fastställ­da rikllinjer vad gäller t.ex. förekomst av program av svenska upphovs­män eller om svenska förhållanden, eller vad gäller all det skall sändas nyhets- och aktualitetsprogram. Sveriges Television kommer all få allt slörre svårigheter atl fylla sin uppgift alt sända ett omväxlande program­ulbud till hela svenska folket.

Mol den här bakgrunden finner jag det befogal all förespråka en så­dan omläggning av TV-poliliken att reklamsändningar tillåts i marknät. I fråga om marksändningar från sändare här i landet kan svenska poli-liskl valda organ få infiytande över att programverksamheten i väsenlli­ga avseenden motsvarar de önskemål som bör ställas |)å en nalionell TV-kanal vad beträffar mångfald, kvalilet och balans. Även med sådana för­pliktelser bör en marksänd TV-kanal kunna bli så attraktiv för annonsö­rerna alt reklamintäkterna kommer atl kunna bekosta en kvalitativt in­riktad programverksamhet. Del blir då också på etl hell annal säll än vid elt fortsatt reklamförbud i marksändningar möjligt att motverka de oönskade följderna av TV-reklam.

3.3  En ny rikstäckande TV-kanal

Reklaminkomsler kan användas på olika säll i den marksända televisio­nen. En möjlighet är alt låta reklaminkomsler lillsammans med avgifts­medel finansiera den befintliga televisionen. En sådan blandad finansie­ring är sedan länge den vanliga i Europa. Om en sådan ordning inför­des i Sverige skulle resurserna för den befintliga televisionen kunna ökas, TV-avgifterna sänkas eller bådadera. TV-titlarna skulle kunna dra fördel av längre sändningslid, mer påkostade program eller lägre TV-avgifter. Anlalel TV-kanaler skulle emellenid förbli oförändrat, åtmin-

40

stone under bästa sändningslid och för de liltare som inle kan la emol Prop. 1990/91:149 saielliiprogram. De saiellilsändande programföretagen skulle spela en li­ka viktig roll som hitlills för de TV-lillare som kan ta emol program­men. De problem som följer av all vissa intressanta program skulle för­behållas tittare med tillgång lill saielliiprogram skulle kvarstå oförän­drat.

Mol denna bakgrund förordar jag att reklamintäkter används för all bekosta yllerligare en TV-kanal. Sändarnäiei för den nya kanalen bör snabbi byggas ut så alt sändningarna kan las emol i alla befolkade delar av landel.

Etl viktigt skäl för milt förslag är atl ökade valmöjligheter på så sätt blir tillgängliga för hela befolkningen. Det ökade urval som reklamfi­nansieringen för med sig blir inle bara förbehållet de hushåll som är ka­belanslutna eller som har kostal på sig en egen parabolanienn.

renna lösning innebär också att de problem som kan bli en följd av alt olika programföretag skaffar sig ensamrätt till de mest åtråvärda pro­grammen blir mindre omfattande. Om olika marksändande TV-företag kämpar om l.ex. del mest attraktiva sporlmaterialet kommer resultatet inte all bli all vissa grupper bland publiken utestängs från sådana TV-program som de tidigare har kunnal se.

Ell annal vikligl skäl för atl inrälla ytterligare en TV-kanal är att det på så säll blir möjligt att låla etl från Sveriges Radio-koncernen friståen­de programförelag inleda TV-sändningar i Sverige.

Genom atl ell nytt programförelag kan verka under full redaktionell och programmässig självsländighel möjliggörs ökad mångfald. Händelser och skeenden kan belysas från nya synvinklar. Del nya programföreta­get kommer alt kunna organisera verksamhelen med utgångspunkt i da­gens leknik och produktionsförhållanden, och kan utveckla journalisti­ken och programpoTrliken ulifrån egna föruisäiiningar. Förekomsten av ell nyll program fö re lag som i vikliga avseenden kommer att arbeta un­der likartade villkor som Sveriges Television bör också kunna få en sti­mulerande inverkan på del sistnämnda förelaget.

3.4   Krav på kvalitet och ett mångsidigt programutbud

Möjligheten all sända television är en begränsad nalionell resurs. Del är naturligt all den som får lillgång till denna möjlighei också lar på sig ell ansvar för hur möjlighelen används.

Som samlingsbeteckning för de villkor som hittills har gällt för den svenska televisionen används benämningen "programverksamhet i all­mänhetens tjänst". Innebörden har av TV-utredningen sammanfattats under rubrikerna "Geografisk rättvisa", "Redakiionellt oberoende", "Mångfald och balans" och "Ett omväxlande programutbud av god kva­litet". Målet är all, inom de begränsningar som resurstillgång och sänd­ningstid sätter upp, ge hela publiken tillgång till ett intressant program­utbud. 1 delta ingår au fungera som en arena där åsikier bryts och där

41

olika infallsvinklar prövas samt att sända program som vänder sig till så-     Prop. 1990/91:149 väl stora som små grupper inom publiken.

Jag vill undersiryka att ansvaret all tillgodose mindre gruppers in­tressen inle är liktydigt med atl endasl betjäna små grupper av särprägla­de individer. De flesla människor lorde på vissa områden ha smak och intressen som överensstämmer med majoritetens medan de på andra områden har önskemål som inle delas av så många andra. I realiteten ingår alla medborgare i etl storl antal minoriteter. Elt programutbud som präglas av mångfald tillgodoser därför behovet av omväxling hos en majoritet inom publiken. Dessutom finns del givelvis TV-lillare som på grund av t.ex. funktionsnedsättningar eller bristande kunskaper i sven­ska behöver särskilda ålgärder för atl kunna följa programmen.

Utländska erfarenheler visar alt reklamfinansierade televisionsföretag som arbetar hell på den kommersiella marknadens villkor lenderar atl sända ell ensidigt programutbud med tonvikt på underhållningsprogram som i försia hand syftar lill att vid varje tillfälle dra största möjliga pu­blik. Mindre publikgruppers intressen tillgodoses inte. Eu programul­bud som anpassas till annonsfinansieringens förutsättningar innebär därför att TV-litlarna får mindre möjlighet att välja mellan program av olika slag.

Enligt min mening bör elt reklamfinansierat TV-förelag vars sänd­ningar når hela befolkningen ha goda förutsättningar all uppfylla vill­kor för programverksamheten som går ulöver det som kan uppfattas som optimalt från kommersiell synpunkt. Villkor av della slag kan gälla t.ex. ett omväxlande programulbud, som innehåller program av olika slag och som vänder sig lill olika delar av publiken. Tinansieringssätlel innebär emellertid atl ell reklamfinansierat TV-förelag inte kan uppfylla lika långtgående krav som ett programföretag som finansieras med avgif­ter.

Genom att såväl reklam-TV-föreiaget som Sveriges Televisions sänd­ningar skall uppfylla villkor av angivet slag i fråga om programverksam­heten kommer emellertid de samlade TV-sändningarna över marknätet au fungera i allmänhetens tjänst. När det gäller den slörre delen av pro­gramutbudet kommer ansvaret för att så sker alt vara delat mellan Sve­riges Television och reklam-TV-företagel. I fråga om vissa programtyper och publikgrupper kommer ansvaret emellertid all som hitlills odelat åvila Sveriges Television,

Av del sagda följer att kraven på Sveriges Televisions programverk­samhet även i fortsällningen kommer att vara lika omfattande som för närvarande. Det innebär bl.a. atl programutbudet skall vara omväxlande och ta hänsyn lill de skiftande behov, intressen och förutsättningar som finns i befolkningen, varvid även mindre gruppers iniressen skall tillgo­doses. Det skall finnas utrymme för en mångfald av olika åsikter och meningsrikiningar och för ell mångsidigt utbud av program på svenska språket och med svenska artister och svenska upphovsmän.

För att dessa ambitioner skall uppfyllas behöver Sveriges Television sända program av många olika slag, t.ex. nyhetsprogram, sportprogram,

42

underhållningsprogram av olika slag, kultur- och debattprogram, barn-     Prop. 1990/91:149 program samt program om religion och vetenskap. Sveriges Television måste också la särskild hänsyn lill språkliga och etniska minoriteter och till olika grupper av handikappade.

Även om tillkomsten av ett nyll programförelag innebär all Sveriges Televisions uppgifter i vad avser en del av programverksamheten kom­mer all delas med det nya förelaget kommer inle Sveriges Televisions ansvarsområde att bli smalare än vad det är i dag. Det kommer alltså fortfarande alt omfatta allt från nyhetssändningar och populära under­hållningsprogram till l.ex. särskilda program för hörselskadade perso­ner. Sveriges Television kan dock vid utformningen av sin program­verksamhet ta hänsyn även till vad del nya programföretaget sänder.

3.5  Sveriges Radio-koncernens finansiering

Del kan anföras skäl för all såväl etl nytt TV-förelag som Sveriges Tele­vision får räll all finansiera sina sändningar genom atl sända belalda an­nonser. Ell argument är atl en större del av den möjliga reklaminkom­sten då UlnyUjas för TV-ändamål, ell annal är atl det kommer att bli lät­tare atl finansiera resursförstärkningar till Sveriges Radio-koncernen. Ännu elt argumenl är att behovet av TV-avgiftsmedel kan bli lägre om Sveriges Radio-koncernen delvis kan finansieras meil reklam. Ett ytterli­gare argumenl är all konkurrens mellan flera reklam-TV-förelag leder till gynnsammare villkor för annonsörerna.

För egen del anser jag inle alt Sveriges Television, ålminslone inte för närvarande, bör få möjlighet alt sända betalda annonser. Det främsia skälet för min uppfaltning är alt reklamfinansiering kan hota program­verksamhetens integrilel.

Det nya frislående TV-föreiaget kommer atl ha en självsländig släll­ning i förhållande till Sveriges Radio men kommer all vara beroende av reklaminkomster för all finansiera verksamhelen. Ulländska erfarenhe­ter lyder på all finansiering med reklam påverkar programpolitiken i särskill hög grad i en siluation då fiera inhemska TV-förelag tävlar om inkomsterna från den nationella reklammarknaden, I de länder där man har en sådan siluation leder konkurrensen mellan olika program­företag till att programmen anpassas lill en minsta gemensam nämnare för publiksmaken. Konkurrens på TV-reklammarknaden innebär visser­ligen atl annonsörerna får fiera TV-förelag alt välja mellan men medför att publikens valmöjligheter krymper. Om det däremot finns TV-förelag som är oberoende av reklaminkomsler och som därför inte tvingas la hänsyn till annonsörernas önskemål, måste etl reklamfinansierat TV-förelag kunna mäta sig med det reklamfria förelaget för alt kunna be­hålla publikens förtroende och därmed sina inkomstmöjligheier på sikl.

Jag vill också peka på svårigheterna atl, i varje fall i nuvarande kon­junkturläge, finansiera två TV-kanaler med reklam. Del finns också en risk för all dagspressen, som redan känner av vikande annonsinkomster,

43

skulle f

å

 slora sv

å

righeler om en stor del av annonseringen 

ö

verf

ö

rdes     Prop. 1990/91:149 lill lelevisionen.

Om Sveriges Television skall beh

å

llas som elt reklamfriti f

ö

retag blir del emellertid n

ö

dv

ä

ndigl att p

å

 andra s

ä

tt se lill att Sveriges Radio­koncernen f

å

r lillr

ä

ckliga ekonomiska f

ö

ruis

ä

iiningar f

ö

r all kunna full­g

ö

ra sitt uppdrag. I del sammanhangel b

ö

r man bl.a. ta h

ä

nsyn till atl den 

ö

kade ink

ö

pskonkurrensen har medf

ö

rl krafliga prisstegringar p

å 

vissa typer av programmalerial.

Eftersom vi i Sverige inte har erfarenhet av TV-reklam i stor skala g

å

r del inte att med full s

ä

kerhel bed

ö

ma hur stora resurser som kan lillf

ö

ras svensk television fr

å

n TV-reklammarknaden. De uppskattningar som har gjorts har anv

ä

nl olika metoder och utg

å

tt fr

å

n olika antagan­den i fr

å

ga om vilka villkor som skall g

ä

lla f

ö

r reklams

ä

ndningarna. De har d

ä

rf

ö

r givit olika resultat.

Man kan emellenid konstalera att ell TV-f

ö

relag som f

å

r lillg

å

ng till ett rikst

ä

ckande n

ä

t av marks

ä

ndare kommer att f

å

 en avsev

ä

rd konkur­rensf

ö

rdel i form av h

ö

gre befolkningsl

ä

ckning i f

ö

rh

å

llande lill de pro­gramf

ö

retag som utnyttjar satellit. Enligt min bed

ö

mning b

ö

r man d

ä

r­f

ö

r kunna r

ä

kna med atl reklams

ä

ndningar i en TV-kanal efter en upp­byggnadsperiod skulle kunna ge en 

å

rlig inkomst i storleksordningen uppemot 1,5 miljard kr.

Jag drar d

ä

rav slutsatsen alt inkomsterna fr

å

n reklam i TV inle bara kommer alt vara lillr

ä

ckliga f

ö

r att m

ö

jligg

ö

ra ytterligare en rikst

ä

ckan­de marks

ä

nd TV-kanal ulan att del 

ä

ven kan komma att vara m

ö

jligt att, utan atl ge avkall p

å

 kvalitetskraven, avl

ä

nka en del av reklaminkomsl-erna i form av en koncessionsavgifl f

ö

r alt finansiera en del av Sveriges Radios verksamhel.

En koncessionsavgifl fr

å

n den marks

ä

nda reklamfinansierade televi­sionen bed

ö

ms f

ö

r n

ä

rvarande komma alt kunna avkasta ungef

ä

r 300 milj,kr. per 

å

r sedan verksamhelen kommit i g

å

ng. Om dessa inkomster lillf

ö

rs rundradiokontol b

ö

r de tillsammans med en m

å

ttlig realh

ö

jning av TV-avgifterna m

ö

jligg

ö

ra alt Sveriges Radio f

å

r ell reformbelopp av tillr

ä

cklig sloriek.

Sv

å

righeterna alt f

ö

rutse hur reklaminl

ä

kier och koslnader kommer all utvecklas inneb

ä

r emellertid all mina ber

ä

kningar med n

ö

dv

ä

ndig­het m

å

sle bli os

ä

kra. Del 

ä

r d

ä

rf

ö

r knappasl v

ä

lbet

ä

nkt all nu l

å

sa finan­sieringsf

ö

ruts

ä

ttningarna f

ö

r en s

å

 l

å

ng period som det 

ä

r t

ä

nkt all avta­len skall g

ä

lla. Jag f

ö

rordar d

ä

rf

ö

r atl finansieringen tas upp lill pr

ö

v­ning efter en l

ä

mplig tidsperiod, f

ö

rslagsvis i samband med medelsbe­r

ä

kningen f

ö

r

å

r 1996. Om det vid en s

å

dan kontrollstation visar sig atl den nu f

ö

reslagna finansieringsmetoden inte ger tillr

ä

ckliga resurser f

ö

r att Sveriges Radio skall kunna uppfylla sina 

å

taganden b

ö

r man enligt min mening p

å

 nyll pr

ö

va fr

å

gan om r

ä

tl f

ö

r Sveriges Television alt s

ä

n­da annonser mol betalning.

44

4  Lagstiftningsfrågor med tanke på i första

''P i990/9i:i49

hand reklamfinansierade TV-sändningar i

marknätet

4.1   Allmänna synpunkter

4.1.1   Behovet av lagstiftning och lagstiftningens karaktär

Radiolagsulredningen har ansett att införandet av reklamfinansierad te­levision motiverar ny lagstiftning i etl flenal hänseenden. Ingen remiss­instans har utlryckl någon annan mening än uireilningen, vars förslag i slort sell har tagils emol väl.

Sedan ulredningens belänkande offentliggjordes har regeringen lagt fram propositionen med förslag lill yllranilefrihetsgrundlag för bl,a. ra­dio och TV (prop. 1990/91:64). Jag har beskrivit delar av förslaget tidi­gare (se av.sniti 2,5).

Reklamfrågan motiverar ny lagstiftning frär-nsl med hänsyn lill radio­lagens krav om alt ell programföretags sändningsräli skall ulövas opar­tiskt (6 § försia stycket radiolagen). Kravet på opartiskhet betyder enligt radionämndens praxis bl.a. atl elt programföretag bör vara försiktigt med all sända program eller programinslag som innebär ell reklambelo-nat gynnande av en viss produkt eller ell vissl förelag.

Genom lagsliftning måsle således åsladkommas au kravel på opar­tiskhet förlorar sin belydelse när del gäller bedömningen av reklamin­slagen i en reklamfinansierad television.

De normer som behövs för reklamfinansierade TV- sändningar i marknätet bör utformas så all vårt land i den delen kan uppfylla kraven i den europeiska TV- konventionen (jfr näsla avsnitt). Regler av detta slag gäller yltrandefribeten i den mening som regeringsformen (om­tryckt 1988:1444) avser.

Varje medborgare är gentemot del allmänna tillförsäkrad yttrandefri­het och informationsfrihet (2 kap. 1 S regeringsformen). Yttrandefrihe­ten beskrivs i regeringsformen som en frihel all i tal, skrift eller bild el­ler på annat sätt meildela upplysningar saml uttrycka tankar, åsikier och känslor. Med informationsfrihet avses frihelen all inhämta och ta emot upplysningar saml all i övrigl ta del av andras yttranden.

Regeringsformens ytlrandefriheisbegrepp är vidsträckt, I princip har del samma omfattning som motsvarande begrepp enligt anikel 10 i den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rällighelerna och lie grundläggande friheterna. Regeringsformens föreskrifter om yttran­defriheten gäller därför även den kommersiella reklamen,

Yttranilefriheten får begränsas, men regeringsftirmen kräver, bortsett från etl par fall som här saknar inlresse, all della sker genom lag (2 kap. 12 § försia slyckel försia meningen regeringsft)rmen). På grund av den­na föreskrift uttalades i lagrådsremissen all del får anses all avlalsbestäm-

45

melser, som  begr

ä

nsar  f

ö

relagets yllrandefiihet  i  de  lillsi

å

ndsplikiiga     Prop. 1990/91:149 s

ä

ndningarna, m

å

sle ha st

ö

d i lag (jfr prop. 1977/78:91 s. 230 och Ds U 1987:2 s. 111-1 15 och 134-137).

Lagr

å

dsremissen byggde d

ä

rf

ö

r p

å

 den hillills lill

ä

r-npade ordningen, enligt vilken del - f

ö

rutom reglerna i radiolagen - finns ell avtal mellan staten och varje programf

ö

retag, i vilket del materiella inneh

å

llet i f

ö

re­tagels s

ä

ndningar regleras.

Lagr

å

det uttalar att avtalsregleringen av yiirandefrihelen i programf

ö­

retags s

ä

ndningar h

ä

rr

ö

r fr

å

n tiden f

ö

re radiolagens koncessionssyslem och tillkomsten av regeringsformen med dess utbyggda skydd f

ö

r yttran­defriheten. Ordningen med lagf

ö

reskrifter om avtalsreglering av yttran­defriheten har godtagils av riksdagen efler regeringsformens tillkomst. Lagr

å

det finner det emellertid inle ber

ä

lligat all anse alt en konslitutio-nell ()raxis etablerats h

ä

rigenom, Yiirandefrihetsbegr

ä

nsningar genom avtal, vare sig de medges i lag eller ej, saknar st

ö

d i regeringsformen. Numera b

ö

r ocks

å

 beakias att det kan bli aktuellt alt koncessionssyste- ____ mel skall till

ä

mpas p

ä

 programf

ö

retag ,som finansiellt 

ä

rjjbeioende av det allm

ä

nna och alt s

å

dana syslem ger vida styrningsm

ö

jligheter, n

ä

r grunderna f

ö

r tillsl

å

ndgivningen inle 

ä

r r

ä

ttsligt fastlagda.

Ell godtagande av avialsordningen f

å

r vidare enligt lagr

å

det en preju-dicerande verkan med r

ä

ckvidd ocks

å

 f

ö

r mindre stabila f

ö

rh

å

llanden 

ä

n de nu r

å

dande.

Lagr

å

det st

ä

ller sig d

ä

rf

ö

r synnerligen tveksamt till ett ytterligare be­f

ä

stande av avtalsordningen s

å

 som f

ö

resl

å

s i remissen. Del st

å

r klarl au lagr

å

det skulle ha avstyrkt ordningen om f

ö

rslag framf

ö

rts alt nu etable­ra den, s

ä

rskilt mol bakgrund av den f

ö

rst

ä

rkning av skyddet f

ö

r yiiran­defrihelen som f

ö

rslaget till yttrandefrihetsgrundlag syftar lill.

I sammanhangel vill lagr

å

det n

ä

mna atl nu g

ä

llamle rundradiokon-ce.ssioner enligt 5 

§

 railiolagen inle har meddelats genom regeringsbeslut i vanlig ordning utan inlagils i avtal som jag tr

ä

ffat med programf

ö

reta­gen med st

ö

d av regeringens bemyndigande. All avtala om koncession 

ä

r enligt lagr

å

det en egenartad och f

ö

r v

å

rt r

ä

tissysiem fr

ä

mmande metod; meddelandet av koncession i ell administrativt system 

ä

r etl offenllig-r

ä

llsligl f

ö

rvallningsbeslul som skall kunna kontrolleras och i f

ö

rekom­mande fall 

ö

verpi

ö

vas i den ordning som g

ä

ller f

ö

r s

å

dana beslut.

Lagr

å

det har 

ä

ven erinringar mol den laglekniska l

ö

sningen i lag-r

å

dsremissen, enligi vilken flerlalel av de nya best

ä

mmelserna skulle samlas i en s

ä

rskild lagom annonser i televisiimen.

Vad ang

å

r lagr

å

dets synpunkler p

å

fr

å

gan om alt la in yitrandefri-hetsbegr

ä

nsande besi

ä

mmeiser i avial mellan staten och programf

ö

reta­gen vill jag anf

ö

ra f

ö

ljande,

I det 

å

r 1986 till lagr

å

det remitterade grundlagsf

ö

rslaget g

ä

llande ytt­randefriheten i andra medier 

ä

n tryckta skrifter f

ö

reslogs bl,a, f

ö

ljande

besl

ä

mmelse (16 kap. 3 

§

 f

ö

rsia slyckel),

1 lag f

å

r f

ö

reskrivas all s

å

dant tillst

å

nd alt s

ä

nda program i eter- eller Ir

å

ils

ä

nilning som omfattar hela landet eller en del av delta f

å

r ges en­bart lill n

å

gon eller n

å

gra svenska juridiska personer (programf

ö

retag), I s

å

dant fall f

å

r villkor f

ö

r s

ä

ndningsverksamheten ocks

å

 besl

ä

mmas ge-

46

nom avtal. Villkor som avser begr

ä

nsning av yttrandefriheten skall d

ä

r-     Prop. 1990/91:149 vid ha st

ö

d av lag enligt I 

§

 andra slyckel.

1986 

å

rs lagr

å

dsremiss gav s

å

ledes uttryckligt sl

ö

d f

ö

r konstruktionen med avtal mellan staten ochprogramf

ö

relagen, i vilka del materiella in­neh

å

llel i s

ä

ndningar regleras. Lagr

å

det hade inle n

å

got alt inv

ä

nda mot en s

å

dan ordning (se prop. 1986/87:151 s, 301 och 312).

Den proposilion med f

ö

rslag till ytlrandefrihelsgrundlag som nu be­handlas av konslilulionsutskotlel inneh

å

ller i 3 kap. 2 

§

f

ö

rsia slyckel en besl

ä

mmelse om all r

ä

llen alt s

ä

nda radioprogram p

å

 annal s

ä

tt

ä

n genom tr

å

d f

å

r regleras genom lag som inneh

å

ller f

ö

reskrifter om lill­sl

å

nd och villkor f

ö

r all s

ä

nda,

I proposilionens f

ö

rslag lill lagtext n

ä

mns s

å

ledes inle ordet avtal.

1 ilen allm

ä

nna motiveringen s

ä

ger emellenid f

ö

redragande statsr

å

det f

ö

ljande (prop. 1990/91:64 s. 81).

Det koncessionssyslem vi nu har ba.seras delvis p

å

 avtal mellan staten och programf

ö

retagen. Den i lagr

ä

dsremissen 

å

r 1986 framlagda tanken p

å

 att i grundlag klarg

ö

ra all ell s

å

dant syslem 

ä

r till

å

tet kan s

ä

gas ha le­gat v

ä

l i linje med en str

ä

van som p

å

 skilda s

ä

ll kom lill synes i remis­sen. Den str

ä

van gick ul p

å

alt grundlagen skulle bli i viss mening neu­tral.

Neutraliteten skulle avse den utveckling av m

ö

jlighelerna till rund-radioverksamhct som kunde komma att 

ä

ga rum i landel. Grundlagen skulle inle inneb

ä

ra ell sl

ä

llningstagande lill f

ö

rm

å

n f

ö

r n

å

gon av de oli­ka uppfattningar som f

ö

rekommer i fr

å

gor om hur s

å

dan radioverksam­het b

ö

r vara ordnad. H

ä

rigenom skulle en deball om radions framlida anv

ä

ndning kunna fortg

å

 utan inslag av argumentering p

å

konstitutio­nella grunder d

ä

rf

ö

r all grundlagen inie f

ö

reskrev en viss ordning.

Den nya grundlagen b

ö

r enligt f

ö

redraganden (se anf

ö

rd prop. s. 82) inle l

ä

gga fasl n

å

gon viss ordning f

ö

r hur ljudradio- och TV-verksamhelen i landet skall organiseras. Del inneb

ä

r au grundlagen b

ö

r l

ä

mna 

ö

i)[)el f

ö

r s

å

dana regler som b

ö

r kunna finnas n

ä

r verksamheten bedrivs av ell f

ö

relag med en s

å

dan s

ä

rst

ä

llning som i dag tillkommer Sveriges Radio. Grundlagen b

ö

r f

ö

ljaktligen bl.a. ge utrymme f

ö

r lag­sliftning som g

ä

ller avtal mellan sialen och dem som f

å

r lillsl

å

nd all s

ä

nda.

Vid sin granskning av delta grundlags

ä

rende h

ö

sten 1990 hade lagr

å­

det inga synpunkter p

å

 systemet med avtal mellan staten och program-f

ö

relagen.

Riksdagen har vid Iv

å

lillf

ä

llen efter lillkomsien av regeringsformens nuvarande regler godtagit g

ä

llande ordning med avtal mellan sialen och programf

ö

retagen, n

ä

mligen vid 

ä

ndring av radiolagen 1978 (prop. 1977/78:91, KrU 24, KU 2 y) och i samband med behandling 1986 av fr

å

gor om Sveriges Radios verksamhel (prop. 1985/86:99, KrU 21, KU 14 y). Jag 

ä

r i motsats lill lagr

å

det ben

ä

gen all anse all denna ordning f

å

r anses godtagen s

å

som f

ö

renlig med regeringsformen. Vidare 

ä

r i sam­manhanget av 

inlres.se

alt motiven lill f

ö

rslagel till ytliandefriheisgrund-lag lyilTrgl visar, all avsiklen har varit atl inle l

ä

gga hinder i v

ä

gen f

ö

r au staten och ell programf

ö

retag i forts

ä

ttningen kommer 

ö

verens om vill­koren f

ö

r f

ö

retagets s

ä

ndningsr

ä

li.

Goda sk

ä

l lalar f

ö

r en s

å

dan h

å

llning. N

ä

i- del g

ä

ller markbundna TV-s

ä

ndningar finns del med dagens leknik endasl utrymme f

ö

r Iv

å

 yl-

47

lerligare rikstäckande kanaler utöver de två som Sveriges Television sän- Prop. 1990/91:149 der. Den mångfald i meningsriktningar som på grund av den grundlags­fästa etableringsfriheten är realiserbar för de tryckta mediernas del kan därför i varje fall för överskådlig framtid inte åstadkommas inom televi­sionen. Med hänsyn lill detta bör de förelag som får tillstånd atl sända vara beredda atl åla sig vissa förpliktelser som staten saknar anledning all vilja slälla på de tryckta medierna. Sådana förpliktelser kan t.ex. syfta till att säkerslälla alt en programkanal s|)eglar en mångfald av menings­riktningar. Del är inte i alla avseenden lämpligl att sådana förpliktelser formuleras som generella föreskrifter.

Avtalen mellan staten och programföretagen är i strikt juridisk me­ning "villkor för atl .sända" snarare än egentliga avial. Motiven lill den föreslagna yttrandefriheisgrundlagen godtar uttryckligen såsom villkor för alt sända ell sådanl syslem med avtal mellan staten och lillståndsha-varna som finns idag (se prop, 1990/91:64 s. 116).

Mol den nu angivna bakgrunden är omsländighelerna enligt min mening inte sådana, all man bör frångå lagrådsremissens uppläggning i del här akluella hänseendet. Jag delar emellertid lagrådels uppfattning all sändningstillståndet inle bör ha formen av ett avtal mellan staten och programföreiagei. Sändningstillstånden bör i fortsällningen meddelas ge­nom offentligrätlsliga förvallningsbeslul.

När del gäller de lagtekniska aspekterna på den reglering som behövs har jag med anledning av lagrådels yttrande kommit lill slutsatsen att det är att föredra all direkt i radiolagen reglera vad som bör gälla om annonsiiden i lelevisionen framför all utforma en särskild lagom detta. Mitl förslag innebär därför att railiolagen lillförs ell anlal |)aragrafer. Det uppstår då etl behov att på vissa punkter ändra lagtexten redaktio­nellt i förhållande lill lagrådsremissens förslag. Vidare bör rubriker säl­las in före vissa paragrafer.

Om de i lagrådsremissen föreslagna reglerna och deras motiv säger lagrådet all de i hög grad förlitar sig pä begrepp och tolkningar som har utvecklats inom å ena sidan marknadsrätten och marknadsdomstolen och å andra sidan radioräiten och radionämnden. Lagrådet an.ser att det har blivit en vidlyftig, svårgenomtränglig och i hög grad begrepps- och molivslyrd reglering. Det finns enligt lagrådet anledning atl räkna med all del kommer alt uppslå lolkningssvårigheler och spänningar mellan principerna.

Härtill kommer enligt lagrådet atl regleringen i olika delar avviker fiån den europeiska TV- konventionen, vilkel torde komma all leda lill nya spänningar när konvenlionen har Iräll i kraft och börjar lillämpas.

Jag vill kommentera dessa synpunkler någol.

Förhållandet mellan Iryckfrihelsrälten och reklamen har behanillais i en rad lagstiftnings- och ulredningssammanhang unilcr det här år­hundradet, Särskill efler tillkomsten av 1931 års lag mol illojal konkur­rens har ämnet tilldragit sig ständig uppmärksainhel. Ämnet känneteck­nas av all lolkningssvårigheler föreligger och av all det råder spänningar

48

mellan olika principer (se i,ex. rättsfallen NJA 1975 s, 589 och 1977 s.    Prop. 1990/91:149 751).

Regelsystemet för radio och TV är på vikliga punkter inspireral av iryckfrihelsrälten. Samtidigl bedrivs rundradioverksamhelen i huvudsak inom ramen för elt dominerande och icke reklamfinansierat förelag, Sveriges Radio. Uppgiften nu är all ändra regelsyslemet så alt också re-klamfinaniserad television kan bli verklighet. Della innebär ofrånkomli­gen alt lolkningssvårigheterna och spänningarna från det tryckfrihets-rättsliga områdel överförs lill radiorätten. Vad lagrådet säger om en begrepp.s- och molivslyrd reglering bör ses mot denna bakgrund.

Jag ser del för min del snarast som en fördel att de föreslagna regler­na följs av så utförliga motiv som här sker. Därigenom torde eventuella lolkningssvårigheler bli mindre än om motiven lill lagsliftningen var mera knapphäniliga.

Vad gäller TV-konvenlionen har jag redan nämnt all vi bör utforma regleringen så att vårt land när det gäller reklamfinansierade TV-sändningar i marknätet kan uppfylla konventionens krav. Därmed är emellertid inte sagt alt våra regler måsle vara ideniiska med konventio­nens regler. Konvenlionen är inte ett instrumenl för all harmonisera staters inhemska räll eller över huvud laget avsedd all nödväniligtvis bli en del av en stats inhemska räll. Detta framgår särskilt av Ivå bestäm­melser i konvenlionen:

-

Artikel 28 tillåter uttryckligen en stal atl tillämpa mer reslrikliva och detaljerade regler än dem som föreskrivs i konvenlionen i fråga om programtjänster, som .sänds av rättssubjekt eller med tekniska hjälpme­del som konveniionssialen har jurisdiktion över.

-

Artikel 5:1 .som ålägger de sändande staterna atl "genom lämpliga ålgärder av sina behöriga organ" uppfylla konvenlionens krav.

Lagrådet har inte haft någol alt erinra mot de remitterade förslagen vad gäller radioansvarighetslagen, lagen (1960:729) om upphovsrätt till Trllerära och konstnärliga verk, lagen (1978:763) med vis.sa bestämmelser om marknadsföring av alkoholdrycker och lagen (1978:764) med vissa bestämmelser om marknadsföring av lobaksvaror.

Däremol har lagrådet ansett alt del inle är påkallat all ändra lagen (1982:460) om ansvarighet för närradio, lagen (1982:521) om ansvarig-hel för radio- och kassettidningar och lagen (1985:1057) om ansvarighet för lokala kabelsändningar. Vad gäller lagarna om ansvarighet för närra­dio och lokala kabelsänilningar innebär förslagel lill yttrandefrihets-grundlag i sak delsamma som de remitterade förslagen. Med hänsyn härlill anser jag att man i denna del kan avslå från lagändringar trots att ytirandefrihetsgrundlagen avses träda i krafl först den 1 januari 1992. Jag delar lagrådels uppfattning i fråga om alt lagen om ansvarighet för radio- och kas.seuidningar inte bör ändras.

Vad gäller reklamfrågan är mina förslag i princip begränsade lill le­levisionen. Tre undantag finns dock.

Det försia har avseende på förbudel för myndigheter och andra all­männa organ i 8 § railiolagen alt ingripa med censuråtgärder mol sänd-

49

4 Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 149

ningar (se avsnilt 4.2,1). Denna paragraf gäller liksom radiolagcn i öv- Prop. 1990/91:149 rigi båile ljudradio och TV. För alt marknad.sdomslolen inle skall anse sig förhindrad alt meddela vilesförbud mol otillbörlig TV-rcklam, före­slår jag att del i paragrafen las in en hänvisning Till marknadsförings-rätlslig lagsliftning, Effeklen av en sådan hänvisning blir atl marknads­domstolen också kan förbjuda otillbörlig reklam i ljudradio.

Del andra undanlaget, där mina förslag på reklamområdel även avser ljudradio, gäller vad som enligt radiolagen i fortsättningen bör förslås med reklam (.se avsniu 4.2.2). Om man skall införa en uttrycklig re-klamdefinition i radiolagen, bör den inlc skilja mellan ljudradio och te­levision, ulan det naturliga är i slället att en sådan regel får belydelse för alla förelag som är programförelag i radiolagens mening, även l.ex. Sve­riges Riksradio AB som bara sänder Ijudradioprogram.

Som del iredje undanlagel, där min inställning också gäller ljudra­dio, kan betraktas vad jag föreslår i fråga om möjlighelerna all på mark-nadsföringsrällslig väg molverka alkohol- och lobaksreklam (se avsnitt 4,6.2), Gällande lagsliflning om detta har en i princip generell ulform­ning och lar - trots den hillillsvarande politiken atl inle tillåta reklamfi­nansierade sändningar i radio eller TV - sikle på bl,a. reklam i dessa medier. Mol denna bakgrund an.scr jag alt ändringar i lagsliftningen inle heller bör skilja mellan railio och TV.

4.1.2  Vissa kommentarer med anledning av remissutfallet på radiolagsulredningens betänkande

Frågan om uttryckliga reklamförbud när del gäller reklam i IV

Innan jag går närmare in på enskildheterna i det regelverk som jag före­slår vill jag kommentera några synpunkler som har framföits vid re­missbehandlingen av railiolagsutredningens belänkande.

Vissa remissinstanser har rest krav på ell anlal uttryckliga reklamför­bud jusl när del gäller reklam i TV. liikemedelsreklam har nämnls, li­kaså könsdiskriminerande reklam och sådana tecknade serieprogram i TV .som fungerar som en sorts r-narknadsföring lill barn. Konsumentver­ket har för sin del också efterlyst en r-nöjlighel alt ålägga elt reklam- TV-förelag all sända tillrättalägganden (berikiigande av vilseledande mark­nadsföring).

Med anledning av synpunkter av detta slag vill jag betona vad jag nu ser som min uppgift. Del är atl föreslå de lagändringar .som behövs för att del markbundna sändningsnälei skall kunna användas för reklamfi­nansierade TV-sändningar. Den lagstiftning av marknadsföringsrällslig arl som gäller för reklam i alltnänhel, kommer därmed atl kunna lill­ämpas även på reklam i TV. Däremot menar jag inle au del bör vara en förutsäUning för reklamfinansierade TV-sändningar-i marknätet att man mera allmänl ,ser över den marknadsföringsrällsliga lagsliftningen.

Jag kan emellertid upplysa all slalsrådel[REDACTED_EFTERNAMN] inom kort avser aii begära regeringens bemyndigande all lillkalla en särskild utredare för atl .se över marknadsföringslagen. Enligt vad jag har inhämtat kommer-

50

en av uppgifterna i della utredningsarbete att gälla marknadsföringen i    Prop. 1990/91:149 olika nya medier som inte spelade någon nämnvärd roll hos oss när 1970 års lag om otillbörlig marknadsföring kom lill.

Vad gäller läkemedelsreklamen vill jag härutöver tillägga att läkeme­delsbranschen har egna regler om marknadsföring av läkemedel.' Enligt dessa regler får informalion om läkemedel endasl 

av.se

sådana läkemedel som har registrerats hos läkemedelsverket, som sedan den 1 juli 1990 är den ansvariga myndigheten på läkemedelsområdet. Vidare anges alt in­formation lill allmänhelen om receptbelagda läkemedel endasl får ske i den ulslräckning som läkemedelsverket medger det. En särskild nämnd. Nämnden för Bedömning av liikemedelsinformalion (NBL), kan pröva om en marknadsföringsåtgärd strider mot reglerna.

Reklam i TV vänder sig lill en slor och allmän publik. Del kan där­för inie förulses all läkemedelsverket kommer att utnyttja sin möjlighet enligt de utomrättsliga reglerna att lillåla reklam till allmänheten för re­ceptbelagda läkemedel, om del är fråga om TV-reklam. Jag har inhämtat atl verkets möjlighet att lillåla reklam lill allmänheten för receptbelagda läkemedel snarare är avsedd att kunna användas när det gäller reklam i exem()elvis tidskrifter .som vänder sig till särskilda grupper som lider av en viss sjukdom.

Jag har också inhämtat all företagen inom läkemedelsbranschen no­ga följer det utomrällsTrga regelverket. Med hänsyn lill dessa regler be­höver man säledes inte befara alt del i den marksända lelevisionen kom­mer all göras reklam för receptbelagda läkemedel. Trols den europeiska TV-konvenlionens regel om förbud mol reklam i TV för sådana läkeme­del som är receptbelagda i det sändande landet (artikel 15:3) anser jag därför alt vi inte behöver lagstifta vad gäller läkemedelsreklam i TV.

Frågan om ratifikation av den europeiska TV- konventionen

Med anledning av vad en remissinstans har yttrat förtjänar det även att nämnas all del i delta sammanhang inte är aktuellt atl ta ställning till all lagstiftning som behövs för all Sverige skall kunna tillträda TV-konvenlionen. Frågan om ratifikation av konvenlionen och vilken lag­stiftning som är nödvändig och mest lämplig från denna synpunkt får beilömas sedan radiolagsulredningen har avgetl förslag i ämnet. Det för­hållandet all de av mig förordade markbundna reklam-TV-sändningarna kommer atl kunna las emol även i grannländerna - och således bli gränsöverskridande i konventionens mening (se artikel 3) - medför dock atl man vid lagstiftningens ulformning bör ta den hänsyn lill konvenlio­nen som behövs.

I Regler för läkemedelsinformation, antagna av Läkemedelsindustri-föreningen och Represenlantföreningen för Ulländska Farmacevtiska Industrier, gällande fr.o.m. den 1 januari 1990.

51

Förhållandet mellan ell reklamfinansierat TV-förelag oeh annonsörerna

Prop. 1990/91:149

En remissinstans, Slockholms tingsrätt, har tagit ui)p frågan hur det skall kunna undvikas att annonsörer får etl bestämmande infiytande över programverksamheten. Tingsrätten anser att den frägan är väsentlig och bör utredas närmare.

Jag delar u[)pfaUningen atl en väsentlig fråga .som inle bör förbigås gäller förhållandet mellan etl reklamfinansierat 'TV-förelag och dess an-non.sörer.

En av grundstenarna i den svenska demokraliska samhällsslrukluren är exislen.sen av .självständiga massmedier. Genom all pres.sen och eter­medierna står fria i förhållande lill mäktiga grupper i samhället kan de sälla fingrel på problem och dra igång debatter även när de makthavare som berörs helst vill slippa publicitet. Genom alt massmedierna fung­erar på detta säll förbättras medborgarnas möjligheter all hålla sig infor­merade och därmed deras förmåga till väl underbyggda valhandlingar. l-'n av de viktigaste uppgifterna för den statliga massmediepoliliken är alt skapa sådana förhållanden all massmediernas oberoende inle hotas.

Den lagsliftning som gäller lill skydd för yttrandefriheten i vårl land innebär bl.a, all utgivaren av en tidning ensam ansvarar för tidningens innehåll. Molsvaranile ordning gäller föi programföretagens sändningar och i princip även i övrigt på radio- och TV-områdel, På della område har det ock.så vidtagits andra åtgärder fiir all säkerslälla mediernas obe­roende. Beträffande Sveriges Radio-koncernen kan t.ex. nämnas atl fi­nansieringsförutsättningarna bestäms för lång tid och att efterlevnaden av beslämmelserna för sändningsrättens utövande övervakas av etl organ som slår fritt i förhållande lill såväl bolagets ägare som den poliliska maklen.

Reklamfinanserade TV-sändningar gör all frågan om annonsörernas inflylande kommer i förgrunden.

För ilen som annonserar i en reklamkanal ulgör de program som sänds del nödvändiga lockbetet för atl |)ubliken skall nås av reklambud­skapet. En annonsöis bedömning av programmen baseras därför på i vilken ulslräckning dessa förmår attrahera den publik som annonsören önskar komma i kontakt med. Detta behöver inie vara likiydigl med all programmen når en slor |)ublik. I vissa fall kan det för en annonsör va­ra mera fördelaktigt atl nå en i absoluta lal minilre men mer köpvillig publik än en större publik, vars köpbenägenhel är lägre i fråga om den akluella produkten,

Annonsörer kan också [)å annal sätt ha syn|)unkter på programverk­samheten, Ctl program som tar upp ell kontroversiellt ämne vilkel kan­ske frar-nslår som myckel stötande för delar av publiken, kan leda lill alt tittare får negativa as.sociationer även till produkter som annonseras i anslutning till programmet. Tör annonsörerna är program av detta slag mindre önskvärda. Särskill kan della gälla program som kritiskt grans­kar den verksamhel sorn viktiga annonsörer bedriver.

Vad som har sagts nu visar all annonsörers inflytande kan la sig oli­ka ullryck. Inflylandel kan göra sig gällande indirekt genom atl del re-

52

klamberoende TV- f

ö

retagel anpassar sin |)i-ogramlabl

å

 efter vad f

ö

reta- Prop, 1990/91:149 get tror medf

ö

r 

ö

kad efterfr

å

gan p

å

 annonslid. Men infiylandei kan ocks

å

 vara mer ifirekl och ta sig uttryck i alt annons

ö

rer f

ö

r fram och f

å

r geh

ö

r f

ö

r synpunkter p

å

 best

ä

mda program. Den mest l

å

ngtg

å

ende formen av annons

ö

rsinfiytande f

ö

religger antagligen n

ä

r programf

ö

reta­get

ö

verl

å

ter urvalet av program lill s

ä

rskilda f

ö

rmedlingsf

ö

relag som le­vererar ell programinneh

å

ll med redan insatta reklaminslag.

Ell slarkt beroende av annons

ö

rer kan uppenbarligen komma i kon-fiiki med det krav som b

ö

r g

ä

lla all 

ä

ven den reklamfinansierade lelevi­sionen skall verka i allm

ä

nheiens Ij

ä

nsl, En inriklning p

å

 den mest k

ö

p­villiga publiken kan leda lill atl Tex, 

ä

ldre personer, som ofta ser myckel p

å

 TV, nedpriorileras som m

å

lgrupp f

ö

r programverksamheten. Om h

ä

nsynen lill annons

ö

rerna medf

ö

r all programf

ö

relaget undviker kontroversiella program avh

ä

nder sig f

ö

relaget m

ö

jlighelen alt anv

ä

nda del unika bildmedium som televisionen 

ä

r f

ö

r all uppm

ä

rksamma or

ä

tt­visor och brisler i samh

ä

llet.

Jag 

ä

r medveten om ile risker som finns f

ö

r att den reklamfinansiera­de lelevisionen visar alllf

ö

r slor lyh

ö

rdhet f

ö

r annons

ö

rernas 

ö

nskem

å

l och d

ä

rmed efters

ä

tter skyldigheterna mol publiken. Jag 

ä

r ocks

å

 be­redd all vidla 

å

lg

ä

rder f

ö

r att molverka en s

å

dan ulveckling. Del kan bli fr

å

ga om 

å

tg

ä

rder av olika slag,

Eu grundl

ä

ggande krav p

å

 ett programf

ö

retag som har r

ä

ll all s

ä

nda riksl

ä

ckande TV-program med reklam fr

å

n mark.s

ä

ndare b

ö

r vara all f

ö­

retaget lar del odelade ansvaret f

ö

r s

ä

ndningarnas inneh

å

ll. Som jag har n

ä

mnt inneb

ä

r g

ä

llande ordning all den som 

ä

r utgivare i fr

å

ga om elt program ensam ansvarar f

ö

r s

ä

ndningsinneh

å

llel. De n

ä

rmare besl

ä

m­melserna om della finns i radioansvarighetslagen. Vidare 

ä

r i delta sam­manhang av belydelse all del i radiolagen f

ö

reskrivs alt varje programf

ö­

retag ensamt avg

ö

r vad som skall f

ö

rekor-nma i en s

ä

ndning som f

ö

rela­gel anordnar med st

ö

d av s

ä

ndningslillsl

å

ndei (5 

§

 tredje stycket f

ö

rsia meningen radiolagen). Denna f

ö

reskrift har hillills betytt mest genor-n att den utgjon eu sl

ö

d n

ä

r ell programf

ö

retag har velat v

ä

rja sig mot otillb

ö

rliga p

å

tryckningar fr

å

n staten eller andra maktgrupper. Jag vill er-nellenid understryka att f

ö

reskriften, f

ö

r elt program f

ö

relag som 

ä

r beroende av reklamint

ä

kter, ocks

å

 b

ö

r an.ses inneb

ä

ra alt f

ö

relagel skall sl

å

vakl om sin integritet i f

ö

rh

å

llande lill annons

ö

rerna.

Ocks

å

 p

å

 andra s

ä

tt b

ö

r del radior

ä

ttsTiga regelverket kunna spela en positiv roll f

ö

r au motverka all programs

ä

liningen hell anpassas till an­nons

ö

rernas 

ö

nskem

å

l. Vad jag h

ä

r t

ä

nker- [)

å

ä

r de krav i fr

å

ga om pro­gramutbud m.m. som b

ö

r sl

ä

llas p

å

 f

ö

relagel f

ö

r all det skall f

å

s

ä

nd­ningsr

ä

li.

G

ä

llande avtal mellan staten och jirogramf

ö

relagen inom Sveriges Radio-koncernen inneh

å

ller l

å

ngtg

å

ende krav i fr

å

ga om l.ex. nyhetsbe­vakning, kultur, program f

ö

r sm

å

 och slora publikgrupper, program med svenska upphovsm

ä

n och svenska artister och program f

ö

r handi­kappade och spr

å

kliga minoriteter. Ell f

ö

relag som skall f

å

sina inkom­ster fr

å

n f

ö

rs

ä

ljning av reklamlid b

ö

r inte vara skyldigt alt g

ö

ra l

å

nglg

å

-

53

ende åtaganden till förmån för minoritetsgrupper, men i princip bör en-    Prop. 1990/91:149 ligt min mening också ett reklam-TV-förelag åla sig förpliktelser i fråga om programutbudet. På så sätt kan det undvikas alt köpsvaga grupper blir ulan program i reklamielevisionen.

Även i en silualion med marksänd reklamleicvision bör TV-tiliarna ha tillgång lill etl reklamfriti alternativ. Reklamfri TV och reklam-TV kommer således atl konkurrera om tittarna. Förekomsten av sådan kon­kurrens är viktig för alt förebygga atl annonsörerna skaffar sig infiytan­de över reklam-TV-företagels programverksamhet. En rcklainfri TV-kanal behöver inle maximera sin publik för all tillmötesgå olika annon­sörers intressen. Inle heller behöver en sådan kanal överväga om inne­hållet i ett konlioversielll program kan stöta bon presumtiva annonsö­rer.

Etl TV-förelag .som på rält sätt utnyttjar den frihet som det innebär atl inte behöva jaga reklamintäkter, kommer att kunna utforma etl självständigt, iniressant och omväxlande programutbud med vilket pu­bliken kan jämföra reklam-TV-företagels program. Publiken blir där­med inle hänvisad lill de reklamfinansierade sändningarna om dessa lill följd av annonsörsberoende framslår som försiktiga, utslätade eller för­utsägbara. Ell reklamfinansierat TV-företag som vill behålla sin ställning hos publiken och sina utsikter till långsiktig överlevnad har alltså skäl all söka undvika alt hänsynen till annonsörerna leder till etl följsamt och ointressant programutbud.

Sammanfattningsvis menar jag all man inte bör negligera riskerna för att ett reklamfinansierat TV-förelag blir beroende av annonsörerna. Som jag har anförl bör det emellertid finnas goda möjligheter alt mot­verka att beroendet av reklaminläkier påverkar programföretagets själv­ständighet eller leder lill stora anpassningar av programutbudet.

liagrcppct radioprogram

Kabelnämnden har i sill remissyttrande uttryckt farhågor för all vissa regler som radiolagsulredningen föreslagil kan kringgås av det skälei all en del uttryck som ulredningen laborerar med inte definieras.

Bl.a. påpekar nämnden alt begreppet radioprogram i railiolagen är oklart, eftersom del kan vara svårt all i ett vissl fall avgöra om del rör sig om ett eller fiera program.

Del är riktigt att man av definilionen av begreppel radioprogram i radiolagen inle får något svar på frågan om en viss utsändning består av ell eller flera program. För lagstiftaren var detta hell ovidkommande när radiolagcn skrevs år 1966 och begreppet radioprogram definierades.

Sverige är inie unikt i detta hänseende. Siluationen är praktiskt laget densamma i de länder som redan har reklam i TV, omgärdad av mer el­ler mindre stränga regler för inplaceringen. I utlandet har man uppen­barligen kunnal leva med den föreliggande oklarheten hos programbe-greppel. Eventuella jjroblem bör därför kunna bemästras. Utgångspunk­ten bör rimligen vara hur elt programförelag självt väljer alt presentera sitt programulbud. Vad programföretaget |)resenierar som elt program

54

bör alltså normall kunna belraklas som ell program. Jag nolerar i della sammanhang alt ingel av TV-förelagen bland remissinslanserna har gjorl några invändningar mol radiolagsulredningens förslag i del här avseen­det.

Jag återkommer till begreppel radioprogram längre fram (se avsniu 4,5,3).

Piop. 1990/91:149

Minimitiden för en viss annons

Ett par av de regler som radiolagsulredningen har föreslagit finner jag vara mindre lämpliga. En av dessa gäller att en annons inie skall få vara kortare än 20 sekunder. Alla remi.ssinslanser som kommenterat det för­slagel har rest invändningar och ansett all del inte bör införas någon så­dan regel. Jag har tagit intryck av dessa synpunkler och delar de fiesia av de akluella remissinstansernas inställning all det inte finns lillräckli­ga skäl atl föreskriva någonting om minimitiden för en annons.

Jag vill tillägga all frånvaron av en regel av della slag inte betyder atl en annons får vara hur kort som helst. Av marknadsföringslagen följer etl krav på atl reklam skall vara lätt atl identifiera. Jag föreslår också i detta syfte flera särskilda regler (se avsnitten 4.2.3, 4.4.3 och 4.5.2). Med hänsyn lill delta anser jag inle atl man behöver befara några ölägenheter av alt del saknas en regel om minimitiden för en viss annons.

4.2 Utgångspunkterna för lagstiftningen

4.2.1 Liksom annan reklam bör TV-reklamen övervakas inom ramen för marknadsföringslagens system

Mitt forslag: TV-reklamen skall övervakas inom ramen för marknadsföringslagens syslem.

Ell tillägg görs i det lagrum som föreskriver förbud för myn­digheter all censurera radio- och irådsändningar (8 § radiola­gen). Den nya lydelsen klargör all föreskrifterna i marknadsför­ingslagen (1975:14 18), lagen (1978:763) med vissa bestämmelser om marknadsföring av alkoholdrycker, lagen (1978:764) med vissa bestämmelser om marknadsföring av lobaksvaror och pro­dukisäkerhetslagen (1988:1604) gäller också i fråga om sådan marknadsföring som sker i railio eller TV.

Censurförbudet i radiolagen skall i fortsällningen betecknas som 19 §.

Radiolagsulredningens förslag (belänkandel s. 149 ff och 236) över­ensstämmer i sak med mitl förslag borisen från alt det i radiolagens cen-

55

surförbudsbestämmelse inle görs någon  hänvisning lill produktsäker-    Prop. 1990/91:149 hetslagen.

Remissinstanserna: Förslagel all TV-reklamen skall övervakas inom ramen för marknadsföringslagens syslem stöds av Slockholms tingsrätt, radionämnden, konsumentverket. Industriförbundet, Svenska Arbetsgi­vareföreningen (SAF), Grossistförbundel Svensk Handel, Sveriges Mark-nadsförbund. Svenska Tidningsutgivareföreningen, Inlernalionella Han­delskammarens Svenska Nalionalkommillé, Nordisk Television AB, Sveriges frikyrkoråd/De fria kristna samfundens råd och Riksidrollsför-bunilel.

Juridiska fakultelsnämnden vid Slockholms universitet. Industriför­bundet, SAT' och Grossistförbundel Svensk Handel tillstyrker förslagel all inskränka censurförbudet i 8 § radiolagen. Enligt radionämnden bör del i denna paragraf hänvisas även lill produkisäkerhetslagen (1988:1604). Socialstyrelsen anser all del i radiolagcn måste las in en be­stämmelse av vilken framgår att ell förbud mot alkohol- och tobaksre­klam inle ens formellt strider mot nuvarande censurförbud. Stockholms tingsrätt kan inle tillslyrka utredningens förslag i fråga om 8 § radiola­gen. Enligt tingsrättens uppfattning tillåter radiolagen redan i sin nuva­rande ulformning ingripanden enligi marknadsföringslagen.

Skälen for mitt forslag: Radiolagsulredningen har med instämmande av de fiesia remissinstanserna ansell att reklamen i den marksända tele­visionen bör övervakas inom ramen för marknadsföringslagens system. Liksom i fråga om reklam i allmänhet betyder della att konsumenlver-ket/KO har ställningen som övervakande och ingripande organ och att marknadsdomstolen är exklusiv domslol i mål enligt bl,a, generalklau­sulen mol otillbörlig marknadsföring i 2§ marknadsföringslagen (1975:1418),

Som har antytts lidigare (avsniu 4.1.2) har även jag uppfattningen all marknadsföringslagens system är lämpligl för övervakningen av TV-reklamen. Jag delar således ulredningens och de flesta remissinstanser­nas syn i denna fråga.

Jag återkommer lill vissa aspekter på marknadsföringslagen längre fram (avsnitt 4.6.1),

Radiolagens censurförbud

Rådande förbud för myndigheter och andra allmänna organ atl på radio- och trådsändningsområdet tillgripa censuråtgärder innebär bl,a. all en myndighet inte får förbjuda någon radiosändning på grund av de.ss innehåll (8 § första stycket radiolagen). För att della censurförbud inle skall hindra marknadsdomstolen från atl meddela vilesförbud mot radio- eller TV-reklam som bedöms vara otillbörlig eller hindra domslo­len från alt vid vite förbjuda alkohol- eller lobaksreklam i radio eller TV har radiolagsulredningen föreslagit all del görs elt tillägg i lagtexten. Den nya lydelsen skall klargöra att föreskrifterna i marknadsföringsla­gen, lagen (1978:763) med vissa bestämmelser om marknadsföring av al­koholdrycker (alkoholreklamlagen) och lagen (1978:764) med vissa be-

56

stämmelser om marknadsföring av lobaksvaror (tobaksreklamlagen) gäl-     Prop. 1990/91:149 ler också i fråga om sådan marknadsföring som sker i radio eller TV.

De juridiska remissinslanserna har med etl undantag - Stockholms tingsrätt - tillstyrkt utredningens förslag eller lämnat det ulan erinran. Radionämnden, som tillhör de tillstyrkande instanserna, har ansett alt det i 8 § radiolagen ock.så bör hänvisas till produkisäkerhetslagen (1988:1604), Slockholms tingsrätts uppfattning är däremol atl radiolagen redan i sin nuvarande utformning - liksom Iryckfrihelsförorilningen -tillåter ingripanden enligt marknadsföringslagen.

Jag gör mol denna bakgrund följande bedömning av behovel alt i ra­diolagens censurförbudsbeslämmelse erinra om alt den marknadsför­ingsrällsliga lagstiftningen också skall gälla för sådan marknadsföring som sker i railio och TV.

Radiolagen innehåller regler av två slag. Dels finns i 1-4, 8, 10 och I I S§ regler som tar sikle på alla slag av trådlösa överföringar ("radio­sändningar"). Dels finns i 5-7 §§ vissa regler som uleslulande gäller ra­dio och TV .som massmedier. Regler av del senare slaget är l.ex. kravet på tillstånd av regeringen för rält atl sända radioprogram i rundradio-sändning, kravel all etl programföretags sändningsrätt skall utövas opar­tiskt och sakligt samt regeln att radionämnden i efterhand granskar om så har varil fallet.

För radio och TV som massmedier gäller också en särskild yttrande­fri helsrätlsl ig lagstiftning, utformad efler mönster av tryckfrihetsförord­ningen. För de företag som är programföretag i radiolagens mening finns de särskilda yllrandefri helsrätlsl iga beslämmelserna i radioansva­righeislagen.

Tryckfrihetsförordningen är en av våra grundlagar. En central regel i förordningen förbjuder myndigheter och andra allmänna organ alt till­gripa censuråtgärder: det får inle förekomma någon tryckningen föregå­ende granskning av skrift eller något förbud mot tryckning därav (1 kap. 2 § försia stycket tryckfrihetsförordningen).

DeUa censurförbud anses inle hindra all marknadsdomslolen med slöd av marknadsföringslagen meddelar vitesförbud mol otillbörlig kom­mersiell reklam i t.ex. en tidning. Del beror på tryckfrihetsförordning­ens yllrandefrihctsbegrepp. Vilket ytlrandefriheisbegrepp tryckfrihets­förordningen har får man klarl för sig när man sätter sig in i syftet med förordningen.

Tryckfrihetsförordningens syfte kommer lill ullryck i 1 kap. 1 § i förordningen. Av bestämmelsen framgår all Iryckfrihelen såsom den ga­ranteras av förordningen syftar lill all säkerslälla elt frill meningsulbyie och en allsidig upplysning. Om etl meddelande i tryckt skrift är lagstri-digl i något annat hänseende än såsom ett överskridande av gränserna för yiirandefrihelen, är därer-not gängse uppfatlning att tryckfrihetsför­ordningen inte hindrar ingripande mot meddelandet med stöd av vanlig lag. En gärning anses exempelvis kunna bestraffas som bedrägeri eller svindleri även om den har- begåtts genom meddelande i iryckt skrift. I rättspraxis har ansells all meddelande i tryckt skrift om vinsinummer i

57

etl utl

ä

ndskt lotteri utan hinder av tryckfrihetsf

ö

rordningen kan leda    Prop. 1990/91:149 lill siraff f

ö

r brotl mol lollerilagstiftningen (NJA 1961 s, 715).

1 

ö

verenssl

ä

mmelse med det sagda anses del falla uianf

ö

r iryckfri-helsf

ö

rordningens syfte att skydda n

ä

ringsidkares ekonomiska iniressen (se t.ex. prop. 1986/87:151 s. 46 f,). Del i f

ö

rordningen f

ö

reskrivna cen­surf

ö

rbudet f

ö

r myndigheterna tolkas d

ä

rf

ö

r s

å

 atl del inte hindrar all marknadsdomstolen vid vite f

ö

rbjuder otillb

ö

rlig kommersiell reklam i en iryckt skrift (se prop, 1970:57 s, 130 f. och prop. 1986/87:151 s. 53).

Radioansvarigheislagen anv

ä

nder sig av samma ytlrandefriheisbe­grepp som tryckfrihetsf

ö

rordningen (se prop. 1966:156 s. 54).

De resonemang som m

å

sle f

ö

ras i fr

å

ga om det tryckfri helsr

ä

tlsl iga skyddels ulslr

ä

ckning kan emellenid inle ulan vidare 

ö

verf

ö

ras lill cen­surf

ö

rbudet i 8 

§

radiolagen. 'Tre omst

ä

ndigheter klarg

ö

r della.

F

ö

r det f

ö

rsta 

ä

r att m

ä

rka lagstiftarens avsikt all med censurf

ö

rbudet v

ä

rna om radioprogrammens iniegriici (se prop. 1966:149 s. 33). Begrep­pet radioprogram definieras i radiolagen som en radiiKs

ä

ndnings eller ir

å

ds

ä

ndnings inneh

å

ll, om della besl

å

r av annal 

ä

n, utom angivande av namn eller k

ä

lla, enkla meddelanilen om tid, v

ä

derlek, nyheter eller dy­likt. Som radioprogram anses s

å

ledes inte enkla meddelanden. Vid ra­diolagens tillkomst underslr

ö

ks emellenid (se anf

ö

rd prop. s. 37) att meddelanden verkligen m

å

sle vara enkla f

ö

r atl en s

ä

ndnings inneh

å

ll inle skall betraktas som radioprogram, och det sades s

ä

rskill, alt medde­landena inte f

å

r inramas av l.ex. musik eller reklam.

F

ö

r r

ä

ll alt h

ä

r i landel s

ä

nda "radioprogram i rundradios

ä

ndning" kr

ä

vs tillst

å

nd av regeringen (5 

§

 f

ö

rsia slyckel radiolagen). Med rundra-dios

ä

ndning avses en s

ä

rskild kategori s

ä

ndningar vars adressat 

ä

r all­m

ä

nhelen, Kravel p

å

 lillsl

å

nd av regeringen g

ä

ller s

å

ledes endasl den massmediebeionade anv

ä

ndningen av radio och TV. P

å

 grund av vad som uttalades vid radiolagens tillkomst or-n begrep|)el radioprogram f

å

r emellertid som s

å

dan s

ä

ndningsverksamhet som i princip kr

ä

ver lill­sl

å

nd av regeringen anses bl.a. reklam i rundradios

ä

ndningar.

Vid sin lillkomsi innebar radiolagen all ett f

ö

relag gavs "ensamr

ä

tt" all .s

ä

nda radioprogram i rundrailios

ä

ndning, dvs, bl.a, reklam i s

å

dana s

ä

ndningar, Samlidigt etablerades genom avtal den ordningen mellan staten och programf

ö

retaget - dvs, Sveriges Radio - atl f

ö

retagel i s

ä

nd­ningarna inle fick medge kommersiell reklam mol vederlag. Radiolagen m

å

sle emellenid tolkas s

å

 au den tryggade Sveriges Radios st

ä

llning gentemot myndigheterna. S

ä

ndningsf

ö

rbud skulle en myndighel inle kunna rikta mol n

å

gol radioprogram, inle heller mot reklam.

Radiolagens censurf

ö

rbud f

ö

rhindrar s

å

ledes mer effeklivt 

ä

n censur­f

ö

rbudet i tryckfrihetsf

ö

rordningen all en myndighet f

ö

rbjuder viss pub­licering; som har n

ä

mnts l

ä

mnar tryckfrihetsf

ö

rordningen den m

ö

jlig­helen 

ö

ppen n

ä

r del g

ä

ller all ingripa mot meddelanden i renl kom­mersiella sammanhang.

Den andra omst

ä

ndigheten som b

ö

r underslrykas i fr

å

ga om del ra­dior

ä

ttsTiga censurf

ö

rbudet 

ä

r dess ordalydelse. En myndighel f

å

r inle f

ö

rbjuda n

å

gon radios

ä

ndning p

ä

grund av de.ss inneh

å

ll. Med radios

ä

nd-

58

ning förslås enligt radiolagen ljud, bild eller annat meddelande som     Prop. 1990/91:149 sänds med hjälp av elektromagnetiska vågor vilkas frekvenser är lägre än 3 000 gigahertz och vilka utbreder sig i rymden utan särskilt anord­nad ledare.

Censurförbudet skyddar därmed inte bara radio och TV som mass­medier utan också radion som ett medel för ivåvägskommunikalion. I fråga om kommunikationsradio och liknande gäller ingen särskild ylt-randefrihetsrältsTig lagstiftning efter tryckfrihetsrältsligl mönster. Vid en tolkning av censurförbudet på detta område saknar man därför även renl formellt anledning att låta sig influeras av sådana resonemang som måsle föras när del gäller frågan om del tryckfrihelsrältsliga skyddets ut­sträckning.

För del Iredje bör man vara klar över del radiorätisliga censurförbu­dets liUkomsihisioria. Från början var avsiklen atl censurförbudet skulle tas in i radioansvarighetslagen (se belänkandena |SOU 1962:27| Radions juridiska ansvar och |SOU 1965:58| Radioansvarighetslag), Under lag-siiftningsarbelels gång flyttades emellertid beslämmelsen lill radiolagen. Som motiv för detta anfördes (se prop. 1966:149 s, 34) atl regeln var av belydelse inle bara för rundradions programverksamhet. Principen om yttrandefrihet i radio ansågs kräva atl inle heller innehållel i andra sändningar än sådana som förbehölls del företag som gavs ensamrätt atl sända rundradio utsattes för förhandsgranskning av myndighel eller be­lades med sänilningsförbud.

Lagtekniskt sett är således det radiorätisliga censurförbudet hell fri-gjori från radioansvarigheislagen.

Självfallel har del tryckfrihelsrältsliga censurförbudet tjänat som fö­rebild för det radiorätisliga. Della bör dock inte tas lill intäkt för en in­skränkande analog tolkning av det radiorätisliga censurförbudet som har sin grund i etl tryckfrihetsrältsligl resonemang. En myndighel bör inte lolka en skyddsbestämmelse för den enskilde av det slag som radio­lagens censurförbud utgör genom analogi från ett rättsområde, om delta får till följil att bestämmelsens räckvidd inskränks i förhållande lill or­dalydelsen.

Av nu anförda skäl kan jag inle komma lill någon annan slutsats än att censurförbudet i 8 § railiolagen såsom del är formulerat ulgör elt hinder mol meddelande av vilesförbud som gäller otillbörlig reklam i radio och TV.

Censurförbudet bör emellertid inle få den praktiska konsekvensen vid ell öppnande av den marksända lelevisionen för reklamfinansiering, att marknadsdomslolen anser sig förhindrad alt meddela vilesförbud mol otillbörlig TV-reklam, Som radiolagsulredningen har föreslagit kan delta förebyggas genom att del i lagrummet las in en hänvisning lill marknadsföringsrällslig lagsliflning.

Man kan säga all ilei finns Ivå olika slag av sådan lagsliftning om man ser den från yllrandefrihetsrällslig synpunkt: lagsliftning som inie gör intrång på det område som läcks av tryckfrihetsförordningens och radioansvarighelslagens ytlrandefriheisbegrepp och lagsliftning som gör

59

s

å

dant inir

å

ng. S

å

som lagstiftning av del f

ö

rra slagei f

å

r belraklas mark-    Prop. 1990/91:149

nadsf

ö

ringslagen och lill samma kategori b

ö

r r

ä

knas produkts

ä

kerhets-

liigen.

Fr

å

n marknadsf

ö

ringslagen och produkis

ä

kerhetslagen skiljer sig alkohol- och lobaksreklamlagarna. Denna lagstiftning, som jag 

å

terkom­mer till l

ä

ngre fram (se avsnitt 4,6.2), inkr

ä

ktar p

å

del omr

å

de som t

ä

cks av tryckfrihetsf

ö

rordningens och radioansvarighelslagens ytlrande­friheisbegrepp. Vilket ytlrandefriheisbegrepp som tryckfrihetsf

ö

rord­ningen har f

å

r man som jag har n

ä

mnt klarl f

ö

r sig n

ä

r man beaktar syftel med f

ö

rordningen s

å

danl della kommer lill uttryck i 1 kap, 1 

§

i f

ö

rordningen. Del enda som Tigger uianf

ö

r delta skyddssyfle 

ä

r s

å

dana meddelanilen som 

ä

r av utpr

ä

glat kommersiell nalur och som har renl kommersiella f

ö

rh

å

llanden lill f

ö

rem

å

l. Generella f

ö

rbud mol reklam har ansetts inte .s

ä

kert falla uianf

ö

r det tryckfriheisr

ä

usliga omr

å

det. D

ä

rf

ö

r har del anseUs n

ö

dv

ä

ndigt att i tryckfrihetsf

ö

rordningen ge sl

ö

d f

ö

r alkohol- och lobaksreklamlagarna (1 kap. 9 Ij punkl 1 tryckfrihets­f

ö

rordningen; jfr prop. 1986/87:151 s. 48 och 53). Marknadsf

ö

ringslagen och produkis

ä

kerhetslagen anses d

ä

remol vara f

ö

renliga med iryckfri­helsf

ö

rorilningen fasl

ä

n f

ö

rordningen inle ger n

å

got posilivt st

ö

d f

ö

r denna reglering.

Enligt radiolagsulredningen b

ö

r del i 8 

§

radiolagen h

ä

nvisas lill, f

ö

ruiom marknadsf

ö

ringslagen, alkohol- och lobaksreklamlagarna. Slockholms tingsr

ä

tt har inv

ä

ndningar ocks

å

 mot detta f

ö

rslag. Tingsr

ä

t­ten kan inte se n

å

got behov av en s

å

dan h

ä

nvisning; etl s

å

dant stadgande finns ju inte i 1 kap. 2 

§

 tryckfrihetsf

ö

rordningen.

Detta kan jag inle finna vara n

å

gon v

ä

gande inv

ä

ndning mol den f

ö­

reslagna h

ä

nvisningen. 'Tryckfrihetsf

ö

rordningen beh

ö

ver nalurliglvis inle i sin censurf

ö

rbudsbesl

ä

mmelse h

ä

nvisa till akohol- och tobaksre-klarrilagarna, n

ä

r f

ö

rordningen p

å

 annan plals har en s

å

dan h

ä

nvisning (I kap. 9 

§

 punkt 1 tryckfiihelsf

ö

rordningen).

Med h

ä

nsyn lill vad som nu anf

ö

rts har jag samma uppfatlning som de flesla remissinstanserna inklusive radion

ä

mnden om till vilken marknadsf

ö

ringsr

ä

llslig lagstiftning del b

ö

r h

ä

nvisas i radiolagens cen­surf

ö

rbudsbesl

ä

mmelse. Av denna paragraf b

ö

r s

å

ledes framg

å

 all f

ö

re­skrifterna i marknadsf

ö

ringslagen, alkohol- och lobaksreklamlagarna saml produkis

ä

kerhetslagen g

ä

ller 

ä

ven i fr

å

ga om s

å

dan marknadsf

ö

r­ing som sker i radio och TV.

Senare kommer jag att behandla TV-reklamen och barnen (avsniu 4,7). Jag f

ö

resl

å

r d

ä

r alt del i railiolagen las in vissa regler som f

å

r anses vara av i f

ö

rsta hand marknadsf

ö

ringsr

ä

ttslig art. Med h

ä

nsyn lill della vill jag erinra om den praxis som marknadsdomslolen har utvecklat och som inneb

ä

r alt en marknadsf

ö

rings

å

tg

ä

rd som strider mot annan lag­sliftning 

ä

n marknadsf

ö

ringslagen kan belraklas som lagstridig ocks

å

 en­ligt marknadsf

ö

ringslagens generalklausul mol otillb

ö

rlig marknadsf

ö

r­ing (om detta se n

ä

rmare avsniu 4,10,2),

60

Min avsikt med att i radiolagens censurförbudsbeslämmelse hänvisa lill marknadsföringslagen är att ge utrymme för denna praxis också när del gäller sådan marknadsföring som sker i radio eller TV,

Genom alt utforma hänvisningen i radiolagens censurförbudsbesläm­melse på del sätt som här förordas förebygger man enligt min mening alt beslämmelsen får oönskade effekter på det marknadsföringsrällsliga områdel.

Prop. 1990/91:149

4.2.2  Begreppet reklam

Mitt förslag: Enligt radiolagen (1 §) skall med reklam förslås etl radioprogram som är avsett all främja en näringsidkares avsätt­ning av en vara, en tjänst eller någon annan nyttighet. Della be­grepp skall ersälla del nuvarande uttrycket kommersiell reklam i radio lagen.

Radiolagsutredningens förslag överensstämmer med mitt förslag (be­tänkandet s. 153 ff.).

Remissinstanserna; Remissinstanserna ansluter sig på del hela tagel lill ulredningens förslag eller lämnar del ulan erinran. Kritiska syn­punkler framförs emellertid från några håll. Kritiken gäller huvudsakli­gen detaljer.

Skälen för miu förslag: 1 fiera olika regelverk finner man reklambe­grepp som har betydelse för de företag som är programföretag i radiola­gens mening.

Enligt generalklausulen mot otillbörlig marknadsföring i 2 § mark­nadsföringslagen kan marknadsdomstolen, om en näringsidkare vid marknadsföring av en vara, en tjänst eller någon annan nytlighei företar reklamåtgärd eller annan handling, som genom alt strida mot god affärs­sed eller på annat säu är otillbörlig mol konsumenter eller näringsidka­re, förbjuda näringsidkaren atl forlsälta med detta eller alt företa annan liknande handling.

På grunil av denna föreskrift har varje programföretag anledning all beakla vad som förstås med alt en näringsidkare vid marktiadsföring av vara, ijätisi eller annan nyttighet företar reklamåtgärd eller annan handling.

Radiolagen innehåller ett bemyndigande för regeringen atl träffa av­tal med ell programföretag om att förelaget inte får sända kommersieU reklam (6 § tredje slyckel 3 railiolagen). Med stöd av della bemyndigan­de har mellan slaien och varje programföretag avtalats atl förelagel inte mol vederlag får medge kommersiell reklam i program eller programinslag.

Den europeiska TV-konveniionen har en särskild definilion av re­klam (anikel 2 O- Reklam betyder här varje offentligt meddelande som är avsett all främja avsättning, inköp eller ulhyrning av en vara eller tjänst, all gynna en sak eller idé eller alt åstadkomma någol annal av an­nonsören önskat resultat, för vilkel sändningstid har upplåtits ål annon­sören mot betalningeller annat vederlag.

När det gäller radiolagen bör i della sammanhang också nämnas kra- Prop. 1990/91:149 vet all etl programföretag skall utöva sändningsrätlen oparliskl (6 § för­sta stycket radiolagen). Som lidigare nämnls (se avsnitl 4.1.1) innebär detta enligt radionämndens praxis bl.a. atl ett programföretag bör vara försiktigt med all sända program eller programinslag som innebär etl re-klambetonai gynnande av en viss produkt eller etl visst företag.

Slulligen vill jag peka på vad den europeiska TV-konvenlionen me­nar med sponsorskap och hur konventionen skiljer mellan reklam och sponsorskap. Del senare begreppel definieras i artikel 2 g) såsom med­verkan av en fysisk eller juridisk person, som inle är engagerad inom radio eller television eller med att framställa audiovisuella verk, i att, di­rekt eller indlrekl, finansiera ett program i syfte alt därmed främja sitt namn, varumärke eller anseende.

Sponsorskap är således ett sätt att marknailsföra sponsorns namn, va­rumärke eller anseende till skillnad från de konkreta produkter som sponsorn marknadsför; marknadsföring av det senare slaget som sker mot vederlag utgör reklam i konvenlionens mening.

Marknadsföritigslagens reglering

Särskild vikt bör tillmätas regleringen i marknadsföringslagen. Huruvi­da marknadsföring sker mot vederlag eller inte är ovidkommande för frågan om tillämpligheten av denna lag, Lagen gäller således även en nä­ringsidkares marknadsföring av varor eller tjänster i den egna verksam­heten.

Tillämpningsområdet är emellertid med lanke på tryckfrihetsförord­ningen begränsat lill marknadsföringsåtgärder som är av utpräglat kom­mersiell natur och som inle avser nyhetsförmedlingen eller åsiktsbild­ningen i samhället (se prop, 1970:57 s, 66); de reklamåtgärder som marknadsföringslagen avser är i enlighel härmed sådana som syftar lill alt främja avsättningen av varor, tjänster eller andra nyltigheler.

Vad som har sagls nu innebär all åsikisreklam och liknande faller uianför iillämpning.sområdel. Delsamma är fallet med inköps- och and­ra anskaffningsfrämjande åtgärder som riktas "bakåt" mot leverantörer, kreditgivare eller arbetssökanile; som marknadsdomstolen har framhål­lit i sitt remissyttrande över radiolagsutredningens betänkande förekom­mer del emellenid att annonser är av s.k. blandad typ som faller delvis uianför och delvis under lagens tillämpningsområde. Marknadsdomsto­len är givetvis kompetent till den del man i budskap av detta slag kan särskilja marknadsföringen från del övriga innehållel.

De företag som är programförelag har, som radiolagsulredningen på­pekar, ell särskilt skäl atl observera regleringen i marknadsföringslagen. Del har all göra med att radioansvarigheislagen gäller för företaget.

Radioansvarigheislagen innebär alt missbruk av yttrandefriheten i ra­dioprogram kan medföra ansvar och skadeslåndsskyldighel endasl när gärningen innefattar yttrandefrihetsbrolt (2 § radioansvarigheislagen). Orden "ansvar och skadeslåndsskyldighel" bör som ulredningen fram­håller inle uppfattas bokslavligi utan lagrummet bör anses hindra också

62

alt det meddelas vilesförbud mot handlingar som ligger inom det i lagen     Prop. 1990/91:149 behandlade  området   (jfr   i   fråga  om   tryckfrihetsförordningen   prop. 1970:57 s, 65).

En jämförelse mellan marktiaäsföringslagens reglering och gällande radiorätisliga reklambegrepp

Radiolagsulredningen jämför det reklambegrepp som följer av mark­nadsföringslagen med uttrycket kommersiell reklam i railiolagen och avtalet mellan staten och varje programförelag. Jämförelsen görs i ljuset av radionämndens beslut den 2 februari 1989 i fråga om underhåll­ningsprogrammet "Zick Zack" i Sveriges Televisions sändningar (SB 44/89),

Radionämnden prövade här bl.a. om programföretaget hade överträtt avtalsbestämmelsen om förbud all medge kommersiell reklam mot ve­derlag i program eller programinslag.

Eu inslag i programmen gällde direktsändning av AB Tipsljänsts dragningar i bolagels båda spel Lotto och Joker. Radionämnden uttalade att della i hög grad var ägnal all främja avsältningen av Tipsljänsts pro­dukter och ansåg alt den exponering som Tipstjänst och dess spel fick i programmen var alt betrakta som kommersiell reklam i radiolagens och avtalets mening.

Som radiolagsutredningen framhåller var "Zick Zack"-programmen underhållningsprogram där olika artister framträdde, Radionämndens ställningstagande i fallet kan jämföras med den bedömning av mark­nadsföringslagens räckvidd som högsta domslolen gjorde i del s,k, Helg-Exlra-målet (NJA 1975 s. 589). I detta rättsfall yttrade domstolen om en tidnings löpsedel att en .sådan inte utan vidare kan jämställas med en sedvanlig annons eller eljest kan sägas vara av utpräglat kommersiell na­lur med renl kommersiella förhållanden lill föremål. Domstolen skrev om den i målet akluella löpsedeln alt den, irols atl den på ett missvisan­de säu antydde tidningens innehåll, utgjorde etl led i tidningens nyhets­förmedling. Frågan om ingripande mol löpsedeln för alt vara oriklig el­ler vilseledande kunde därför inle prövas enligt marknadsföringslagen utan föll inom ramen för tryckfrihetsförordningens ansvarssyslem,

lnligl radiolagsulredningen förefaller radionämndens beslul i "Zick Z

Radiolagsulredningens förslag och vissa vid remissbehandlingen framförda synpunkler

Radiolagsuireilningen har ansett det i princip vara ägnal all komplicera tillvaron för programföretagen all behöva hålla reda på Ivå olika in­hemska reklambegrepp. Ulredningen anser dock alt olägenheterna inte bör överdrivas och framhåller atl radiolagens uttryck kommersiell re-

63

kl

ä

m i dag 

ä

r av avgjorl st

ö

rre inlresse f

ö

r ell programf

ö

retag

ä

n del re-     Prop. 1990/91:149 klambegrepp som f

ö

ljer av marknadsf

ö

ringslagen av det sk

ä

let alt ingel programf

ö

retag f

å

r finansiera s

ä

ndningar med reklam.

Om del skall ske en 

ä

ndring i delta h

ä

nseende finns det dock enligi utredningen goda sk

ä

l att man hell h

å

ller sig lill del reklambegrepp som f

ö

ljer av marknadsf

ö

ringslagen.

P

å

 i huvudsak de nu angivna sk

ä

len har utredningen f

ö

reslagil alt re­klam vad g

ä

ller alla programf

ö

retags s

ä

ndningar skall definieras som etl radioprogram som 

ä

r avsett all fr

ä

mja en n

ä

ringsidkares avs

ä

ttning av en vara, en Ij

ä

nsl eller n

å

gon annan nyttighet.

Inneb

ö

rden av definitionen diskuteras av utredningen s

ä

rskill mol bakgrund av tre speciella f

ö

reteelser p

å

 TV-omr

å

del, n

ä

mligen direkla s

ä

tjerbjudanden eller liknande ("teleshopping"), namngivande av en spon­sor och varuexponering ("producl placement").

S

ä

ljerbjudanden och liknande som f

ö

rekommer i teleshopping anser ulredningen ulan tvivel vara reklam i den f

ö

reslagna definitionens me­ning.

Den distinktion som TV-konvenlionen g

ö

r mellan reklam och spon­sorskap bed

ö

mer utredningen knappasl ha n

å

gon relevans n

ä

r det g

ä

ller vad som fr

å

n marknadsf

ö

ringslagens synpunkt skall anses vara reklam. Namngivande av en sponsor lorde enligt utredningen mycket v

ä

l kunna vara reklam enligt den f

ö

reslagna definitionen av reklam. D

ä

rf

ö

r anser utredningen all man i del radior

ä

ttsliga regelverket p

å

 n

å

gol s

ä

ll beh

ö­

ver kunna skilja mellan reklam mot vederlag i allm

ä

nhet och det f

ö

r­h

å

llandet atl ett sponsrai program s

ä

nds och sponsorn namnges.

Varuexponering i TV inneb

ä

r alt del i vanliga nyhets- eller under­h

å

llningsprogram f

ö

rekommer en markant fokusering av en produkt el­ler eu varum

ä

rke som inle f

ö

r tittaren framst

å

r som motiverad med h

ä

nsyn lill n

å

gol informativt eller underh

å

llande syfle hos programf

ö

re­iagei.

Eu exempel skulle kunna vara etl fr

å

gesport program i TV, d

ä

r vins­terna ulg

ö

rs av TV-apparater. Man kan i ett s

å

danl fall inle rikla n

å

gon krilik mol programf

ö

reiagei om del l

å

ter TV-bilden g

ö

ra ell hastigt svep 

ö

ver at)paralerna. Om emellertid programf

ö

retaget p

å

ell [j

å

tagligl och f

ö

r sammanhangel omotiverat s

ä

tt l

å

ler bilden ftikusera TV-apparalerna 

ä

r det fr

å

ga om varuexponering.

Utredningen s

ä

ger om insmugen varuexponering av detta slag alt s

å­

dan knappasl ens i uppenbara fall 

ä

r reklam enligt den f

ö

reslagna defi­nitionen av della begrepp.

Utredningens nu redovisade 

ö

verv

ä

ganden har kommenterats av ganska f

å

 remissinslanser,

Slockholms lingsr

ä

lt delar uppfattningen all del mest 

ä

ndam

å

lsenliga 

ä

r all anv

ä

nda marknadsf

ö

ringslagens ilefinilion av reklam.

Marknailsdomslolen p

å

pekar att det centrala i marknadsf

ö

ringslagen 

ä

r begreppet marknadsf

ö

ring, vilkel avser s

å

v

ä

l reklam i traditionell me­ning som andra marknadsf

ö

rings

å

tg

ä

rder. Reklambegreppel definieras inte. Motiven till lagen ger exempel p

å

 marknadsf

ö

ring som inte 

ä

r re-

64

kläm (bl.a. prop. 1970:57 s. 72 ff.). Enligt domstolen torde ulredningens    Prop. 1990/91:149 definilion av reklam närmasl motsvara vad som i marknadsföringslagen förslås med marknadsföring. Begreppel reklam i radiolagen synes alltså få en vidare innebörd än vad reklambegre|)pel har i motiven till mark­nadsföringslagen.

Sveriges frikyrkoråd/De fria kristna samfundens råd vill undersiryka nödvändigheten av klara avgränsningar mellan reklam och andra lyper av program. Både sponsring och varuexponering mot vederlag försvårar sådana gränsdragningar och bör i princip inle få förekomma.

Enligt Sveriges Marknadsförbund bör lagstiftningen använda sig av den europeiska TV-konvenlionens reklambegrepp. Förbundet anser atl alla aktörer fårsvårigheter av atl marknadsföringslagen har ett reklambe­grepp, TV-konvenlionen elt annat och radiolagen ett tredje.

Fn nyll reklambegrepp för programföretagen

För min egen del anser jag till en början alt det radiorättsliga reklambe­grepp som skall definieras bör vara gemensaml för alla programföretag. Reklambegreppel bör därför vara detsamma för TV-sändande program­företag och programförelag på Ijudradiosidan, Samma reklambegrepp bör också gälla oavsett om programförelaget har rätt att finansiera sänd­ningar med reklam eller inte.

På grund av det anförda anser jag liksom radiolagsutredningen att re-klamdefinilionen bör las in i radiolagen.

När det gäller definitionens innehåll ligger naturligtvis den tanken nära atl man bör knyta an till TV-konvenlionens reklambegrepp. Av fiera skäl anser jag emellertid all delta skulle vara mindre lämpligl.

För all Sverige skall kunna tillträda TV-konvenlionen krävs inle all vår lagsliflning anammar konvenlionens reklambegrepp. Vad som krävs är att vi kan uppfylla konvenlionens krav när del gäller exempelvis re­klamens volym och inplacering. Med reklam avses då givetvis reklam i konventionens mening. Däremol lägger sig inle konvenlionen i på vil­ket säll vi uppfyller dess krav,

Konvenlionens reklambegrepp bryter skarpt mot vad som följer av ilet svenska yllrandefrihelsrältsTiga regelverkel.

Jag har lidigare (avsnilt 4.2.1) föreslagit alt det görs elt tillägg till cen­surförbudet i radiolagen som klargör all i fråga om marknadsföring gäl­ler föreskrifierna om marknadsföring i olika lagar. Om man gör så kommer programföretagen att tvingas ta hänsyn lill denna reglering oavsett vad som i railiolagen läggs in i begreppet reklam.

Jag vill här också påpeka att jag kommer att föreslå vissa särregler i fråga om 'TV-reklam och yngre barn (avsnitt 4.7). Dessa regler är delvis av marknadsföringsrällslig an, och reglerna avses i den delen kunna till­ämpas av konsumenlverket/KO och marknadsdomstolen,

Konsumentverket/KO och marknadsdomstolen är organ, vars kom­petens i marknadsföringsrältsligt hänseende i princip baserar sig på marknadsföringslagens lillämpningsområde. Detta tillämpningsområde

65

5 Riksdagen 1990/91. 1 saml Nr 149

kan i princip inle utvidgas, eftersom gr

ä

nserna f

ö

r del best

ä

ms av tryck-     Prop. 1990/91:149 fii helsf

ö

rordningens yllrandefrihelsbegrepp.

'TV-konvenlionens reklambegrepp g

ä

ller d

ä

remot ell fierlal f

ö

reieel-ser uianf

ö

r det marknadsf

ö

ringsr

ä

llsliga omr

å

del. Som nyss n

ä

mnls om­fattar ju konventionens reklambegrepp 

ä

ven l.ex. 

å

sikisreklam.

Ell evenluelll inf

ö

rande i railiolagen av konventionens reklambe-gre|)p skulle nalurliglvis inie utvidga konsumentverkel/KO:s och mark-nailsdomslolens kompelens lill 

å

siklsreklamens omr

å

de. En s

å

dan 

å

l-g

ä

rd skulle emellertid ge intryckel att verkei och domslolen i fr

å

ga om reklam i TV hade en kompelens som de inle har n

ä

r del g

ä

ller reklam i andra medier.

Med h

ä

nsyn lill vad som nu har anf

ö

rts 

ä

r min uppfattning att man i fr

å

ga om vad som skall l

ä

ggas in i begreppel reklam i radiolagen hellre b

ö

r knyla an lill marknadsdomslolens kompetensomr

å

de enligt mark­nadsf

ö

ringslagen 

ä

n till TV-konvenlionen.

Vid marknadsf

ö

ringslagens tillkomst uttalades som jag har visat att lagens till

ä

mpningsomr

å

de skulle begr

ä

nsas till marknadsf

ö

rings

å

tg

ä

rder som 

ä

r av utpr

ä

glat kommersiell natur och .sorn inte avser nyhetsf

ö

r­medlingen eller 

å

siktsbildningen i samh

ä

llet. Ullalandet om detta gjor­des med lanke p

å

 tryckfrihetsf

ö

rordningen.

D

ä

remot sades inle n

å

gonting om marknadsf

ö

ringslagens relation till underh

å

llning och f

ö

rstr

ö

else. I f

ö

rgrunden f

ö

r s

å

dana tryckta medier .som dagstidningarna sl

å

r givelvis nyhetsf

ö

rmedling och 

å

siktsbildning. F

ö

r radio och TV f

ö

rh

å

ller del sig inte .sj

ä

lvfallet likadant. D

ä

remol kan man i fr

å

ga om dessa medier alllid s

ä

ga att de som en viktig uppgift har - vid sillan av nyhetsf

ö

rmedling och 

å

siktsbildning - all sk

ä

nka under­h

å

llning och f

ö

rstr

ö

else.

Med h

ä

nsyn lill vad som har sagls nu anser jag alt den rimligaste tolkningen av marknadsf

ö

ringslagen p

å

railio- och TV-omr

å

del 

ä

r, alt underh

å

llning och f

ö

rslr

ö

else behanillas p

å

 samma s

ä

tt som nyhetsf

ö

r­medling och 

å

siklsbildning. Inslag som s

ä

nds p

å

 grund av sill underh

å

ll­ningsv

ä

rde b

ö

r s

å

ledes anses avse jusl underh

å

llning, 

ä

ven om de skulle kunna ifr

å

gas

ä

ttas ulg

ö

ra marknadsf

ö

ring.

Som exempel p

å

vad jag menar vill jag h

ä

nvisa lill radion

ä

mndens beslut om "Zick Zack"-pr-ogrammen i Sveriges Televisions s

ä

ndningar. Jag har n

ä

mnt all del i dessa fall r

ö

rde sig om underh

å

llningsprogram, d

ä

r olika artister framiriidde. Au programf

ö

reiagei direkts

ä

nde Tips­lj

ä

nsts Lollo-dragningar- berodde uppenbarligen p

å

dessa inslags nyhels-och under h

å

llningsv

ä

rile, och del kan inle antas atl programf

ö

retagets syfte med inslagen var alt 

ö

ka Tipslj

ä

nsts inkomster. Den omsl

ä

ndighc-ten alt railion

ä

mnden fann atl exponeringen av 'Tipslj

ä

nsl och dess spel i programmen var- alt belrakla som kommersiell reklam fr

å

n radiolagens synpunkl, betyder d

ä

rf

ö

r enligt min mening inle all del r

ö

rde sig om marknailsf

ö

ring i marknadsf

ö

ringslagens mening.

Av vad jag nu har sagl f

ö

ljer atl ell prograr-ninslag av denna typ inie b

ö

r anses ulg

ö

ra reklam ulifr

å

n ilel nya reklamhegrepp i radiolagen som jag f

ö

resl

å

r. Radiolagens reklamdefinition b

ö

r begr

ä

nsa sig till n

ä

rings-

66

idkares marknadsf

ö

rings

å

tg

ä

rder som 

ä

r av utpr

ä

glat kommersiell natur     Prop. 1990/91:149 och som g

ä

ller annal 

ä

n  nyhetsf

ö

rmedlingen eller 

å

siktsbildningen  i samh

ä

llet och inle heller avser underh

å

llning eller f

ö

rslr

ö

else.

Genom all g

ö

ra p

å

 della s

ä

tt kan man avvara radiolagens nuvarande ullryck kommersiell reklam.

Det centrala i marknadsf

ö

ringslagen 

ä

r, som marknadsdomstolen har p

å

pekat, begreppet marknaiM

ö

ring. Jag h

å

ller med domstolen om att radiolagsulredningens definilion av reklam n

ä

rmast molsvarar vad som i marknadsf

ö

ringslagen f

ö

rsl

å

s med marknadsf

ö

ring och atl begreppet re­klam enligi ulredningens f

ö

rslag d

ä

rmed synes f

å

 en vidare inneb

ö

rd

ä

n vad sj

ä

lva reklambegreppet har enligi motiven till marknadsf

ö

ringsla­gen.

Jag kan dock inte se all della har n

ä

gra negativa f

ö

ljder. Marknads­domstolens kompelens n

ä

r det g

ä

ller marknadsf

ö

ring i radio och TV b

ö

r ju g

ä

lla alll som marknadsf

ö

ringslagen avser med marknadsf

ö

ring, och med ullrycket reklam i radiolagen syftar jag |)

å

 delsamma.

Med h

ä

nsyn till marknadsdomslolens ji

å

pekande har jag 

ö

verv

ä

gt alt i sl

ä

llel f

ö

r reklam lala om marknadsf

ö

ring. Min uppfaltning 

ä

r emel­lenid all delta inte skulle medf

ö

ra n

å

gon f

ö

rdel; ordet reklam 

ä

r s

å

 inar­betat n

ä

r del g

ä

ller TV-reklamfr

å

gan alt del har ett v

ä

rde att kunna h

å

l­la sig lill delta ullryck.

Om del r

ö

r sig om reklam mot vederlag eller inte saknar belydelse f

ö

r reklambegreppels inneb

ö

rd. Det l

ä

cker 

ä

ven etl program f

ö

 re lags re­klam f

ö

r varor eller tj

ä

nster som g

ä

ller den egna verksamheten, t,ex, en av f

ö

relagel utgiven programlidning (jfr radion

ä

mndens beslut den 25 maj 1989, SB 222/89),

S

ä

ljerbjudanden och liknande som f

ö

rekommer i teleshopping f

å

r anses vara reklam i reklambegreppets mening.

Namngivande av en sponsor kan vara marknadsf

ö

ring enligt mark­nadsf

ö

ringslagen och g

å

r d

ä

rmed in under begreppel reklam. Som ra­diolagsutredningen har ullalat skapar detta etl behov av alt p

å

 n

å

gol s

ä

tt i del radior

ä

tisliga regelverkel skilja mellan reklam mol vederlag i all­m

ä

nhet och del f

ö

rh

å

llandet all etl sponsrai program s

ä

nds och spon­sorn namnges.

Ett s

ä

u atl l

ö

.sa delta problem 

ä

r att, som ulredningen har f

ö

reslagil, accepiera all namngivande av en sponsor kan ulg

ö

ra reklam och i avta­let mellan staten och programf

ö

retaget skilja ul vad som under vissa f

ö

r­uts

ä

ttningar och i viss form 

ä

r till

å

ten sponsring till skillnad fr

å

n re­klam mol vederlag i 

ö

vrigt.

Ett annal s

ä

ll skulle kunna vara att i radiolagens reklamdefinition uttryckligen ange atl den inle omfallar namngivande av en sponsor.

Jag har 

ö

verv

ä

gt atl g

ö

ra p

å

 det .senare .s

ä

ttet. Jag har emellertid fun­nit alt i fr

å

ga om tillk

ä

nnagivande av sponsorskap ocks

å

 annal 

ä

n sj

ä

lva namngivandet av sponsorn kan kr

ä

va s

ä

rskild reglering. Genom all fr

å

n reklamdefiniiionen endasl undania namngivandel av sponsorn skulle man d

ä

rf

ö

r inle vinna n

å

gol v

ä

sentligt. Jag 

å

terkommer lill sponsorfr

å­

gan l

ä

ngre fram (se avsnitt 4.9.2).

67

Av de skäl som nu har redovisats anser jag alt del i radiolagen bör    Prop. 1990/91:149 införas den definilion av reklam som radiolagsutredningen har föresla­gil. Som  reklam bör således anses ell radioprogram som är avsett att främja en näringsidkares avsättning av en vara, en Ijänsl eller någon an­nan nyttighet.

Närmare om det avsällningsfrämjande syftel

Railio|)ri)grammel skall vara "avsett all främja" avsättningen av den ak­tuella varan etc. Au den annonserande näringsidkaren har detta syfte kan las för givet. Detia är dock inle del väsentliga från ladiorältsTrg syn­punkl. Det väsentliga är i slällel all programföretaget inle kan anses ha någol annal syfle med sändningen. Del rör sig således inte om reklam, om programförelaget sänder programmet i ett uppenbart informativt syfte. Givelvis förutsätter dock detta att informationen inte inskränker sig lill sådanl som var, när, hur och lill vilket pris TV-liltaren kan skaffa sig en viss produkt.

Man behöver inle tveka om hur det förhåller sig med programföreta­gets motiv i lie fall då företaget får betalt av annonsören. All programfö­retaget har ell reklamsyfte med sändandet kan emellenid slå klart också då förelaget inle erhåller några pengar. Jag tänker här |)å del fallet alt programinslaget gäller en produkt av vars försäljning företagel har eko­nomisk fördel. Ell praktiskt exempel kan vara en programlidning som företagel ger ut. Reklam i radio eller TV kan ock.så de uppgifter vara som förekommer i anslulning lill Sveriges Utbildningsradios program om hur- lyssnare och tittare kan beställa kuisböcker och liknande.

När ilel i övrigt gäller all bedöma programföretagets handlande i så­ilana fall då företaget inle erhåller någol vederlag för sändandet, kom­mer man in på bl.a. vem som framför del aktuella budskapet. Atl någon ytlrar sig i etl programföretags sändningar och för egen del har elt av­sällningsfrämjande syfle med vad som sägs, kan vara en omständighet som i förening med andra bör beslämma hur man bedömer programfö­retagets agerande.

Till en början gäller del all faslslälla den medverkandes syfte. En be­tydelsefull omständighet är givetvis om denne har tagit emol pengar för all framföra sitt budskap. Om så har skett och om budskapets effeki är avsällningsfrämjande kan man knap|)asi komma till annat resultat än alt den medverkanile har det relevanta syftel.

Om della slår klarl blir nästa fråga om program förelaget med insla­get kan anses ha någol motstående informativt eller underhållande syfle som bör anses uppväga den medverkandes avsällningsfrämjande syfle och medföra, alt programinslaget - trots den medverkandes syfle - inle bör anses ulgöra reklam från programföretagets synpunkt.

De konsumentupplysande programmen i TV kan här tjäna som ex­empel. Även om en medverkande i ell sådant program bakom ryggen på programföretaget lar emot pengar av tillverkaren av en produkt som programmet uppmärksammar i [)osiiiva ordalag, föranleder i allmänhet inle detta någon annan bedömning än atl programförelagets syfle med

68

programmel är renl informativt, dvs. del rör sig inle om elt radiopro- Prop. 1990/91:149 gram .som är avsett alt främja en näringsidkares avsättning av en vara, en tjänst eller någon annan nyttighet. För au elt avsällningsfrämjande ytt­rande som någon fäller mol betalning i ell programföretags sändningar skall beslämma synen på företagels agerande krävs enligt min mening att man kan anse all förelaget inte har något informativt eller underhål­lande syfte med programinslaget.

Om man måste anse alt det från programföretagets sida saknas ett syfte av della slag blir näsla fråga all dra en gräns mellan sådana med­verkande, vilkas yttranden har 

belyilel.se

när det gäller alt bedöma pro­gramförelagets handlande och medverkande, vilkas yttranden principi­ellt sett inle bör påverka synen på förelagels agerande. Till den förra ka­tegorin anser jag att arbelslagare hos programföretaget hör liksom i öv­rigl personer som är kontrakisenligi knutna till programföretaget eller elt delta närslåenile förelag.

Vidare bör lill denna kategori räknas ledamöter av programföretagets eller ell närstående företags styrelse. Vad gäller Sveriges Television bör l.ex. lill den aktuella kategorin räknas inte bara programföretagets egna styrelseledamöter utan också styrelseledamöterna i övriga bolag inom Sveriges Radio-koncernen, moderbolaget Sveriges Radio inräknat.

Jag anser således alt en person som hör till den aktuella kretsen av anslällda, frilansmedarbelare, styrelseledamöter m.fl. alltid bör anses fö­reträda programförelaget om vederbörande i programföretagels sänd­ningar.mol betalning ytlrar något som har en avsällningsfrämjande ef­fekt. Ell sådanl programinslag kan därför myckel väl utgöra reklam i del föreslagna reklambegreppels mening. Om det i etl sådanl fall rör sig om oiillböriig reklam mot konsumenler eller näringsidkare, kan där­med marknadsdomstolen förbjuda programförelaget atl bedriva sådan eller liknande marknadsföring.

Om direkla säljerbjudanden i TV och sponsring har jag talat tidigare. Jag har däremot inte behandlat varuexponering i TV ulifrån det före­slagna reklambegreppel.

SärskiU om varuexponering i 

'IV

Varuexponering i TV är en form av smygreklam, och den europeiska TV-konvenlionen godtar inle all elt programförelag sänder smygreklam mol vederlag. Varuexponering i TV bör därför molverkas.

Som har nämnls innebär radiolagens krav på opartiskhet enligt ra­dionämndens praxis alt elt programföretag bör vara försiktigt med atl sända program eller programinslag som innebär ett reklambetonat gyn­nande av en viss produkt eller elt visst förelag. I princip bör denna till­ämpning kunna träffa även varuexponering i TV,

Den historiska bakgrunden lill kravet på opartiskhet är emellertid den reklamfria public .service-radion och lelevisionen. Med tanke på atl del nu är aktuellt au introducera kommersiell television i marknätet an­ser jag att opariiskhelskravet bör komplelleras med ett uttryckligt för­bud mot all i programverksamheten gynna kommersiella intressen mot

69

vederlag eller annars på ett otillbörligt säll. Jag tar upp detta senare (av­snilt 4,9.1).

Däremot kan enligt min mening inle insmugen varuexponering i TV särskiljas klarl från nyhetsförmedling, åsiktsbildning eller underhållning på ett sådanl sätt att man kan säga all det rör sig om reklam utifrån det föreslagna reklambegreppel i railiolagen.

Prop. 1990/91:149

4.2.3 Begreppet annonstid I televisionen

Mitt fSrslag: E.nligi radiolagen (I §) skall med annonstid i televi­sionen förslås sändningstid i televisionen som inleds och avslutas av en särskild ljud- och bildsignaiur som markerar att den som sänder under den angivna liden i huvudsak gör della på upp­drag av andra.

Radiolagsutredningens förslag (belänkandel s. 163 ff) definierar be­greppel annonslid på ell säu som i sak överensstämmer med milt för­slag. Ulredningen definierar vidare begreppet annons som etl televi­sionsprogram som sänds under annonslid.

Remissinstanserna: Utreilningens förslag godtas eller lämnas ulan erinran av de flesla remissinstanserna. Kritiska synpunkler framförs emellertid från några håll. Bl.a. anser vissa instanser alt förslaget om en särskild ljud- och bildsignaiur inle är lillräckligl för att uppfylla.kravel all reklamen skall vara lätt all identifiera.

Skälen för mitt förslag: Enligt iryckfrihelsförordningen gäller bl.a. all man i vissa fall inte som tryckfrihetsbrott skall betrakta tillkännagivande "i annons eller annal sådant meddelande" (7 kap. 2 § tryckfrihetsförord­ningen). Med annal sådant meddelande menas enligt förarbetena till för­ordningen (prop. 1948:230 s. 174) vissa sedvanliga notiser, som på grund av sill innehåll har samma uppgift som annon.ser; jfr Eek, Nya tryckfrihetsförordningen, 1948, s. 98. Vad som är att belrakla som re­daktionell text bör således inte anses utgöra annonser eller liknande medilelanden.

1 iryckfrihelsförordningen förekommer också uttrycket kommersiell annons (I kap. 9 § punkl 1 tryckfrihetsförordningen). Det anges där alt ulan hinder av förordningen gäller vad i lag är stadgat om förbud mot kommersiell annons i den mån annonsen används vid marknadsföring av alkoholhaltiga drycker eller tobaksvaror. Motiven (prop, 1973:123 s. 46) klargör au redaktionell lexl inle berörs av beslämmelsen.

För televisionens del behöver man kunna göra en molsvarande dis­tinktion.

Artikel 13 i den europeiska TV-konvenlionen visar hur man för tele­visionens vidkommande kan dra en gräns mellan reklamen och de egentliga programmen. Bl.a. anges där alt reklamen skall kunna idenli­fieras lydligt som reklam och klart skiljas från övriga inslag i piogram-

70

tjänsten genom optiska eller akustiska medel saml all reklamen i prin-    Prop. 1990/91:149 cip skall sändas i block.

Som radiolagsulredningen har framhållit är den som annonserar i te­levisionen i allmänhet någon som slår utanför TV-förelagcl och som har uppdragit ål förelaget all sända del akluella inslaget.

Ulredningen har mol denna bakgrund föreslagit atl lagstiftningen skall definiera uttrycken annonstid och annons. Med annonslid bör en­ligt utredningen förslås sändningstid som inleils och avslutas av en sär­skild ljud- och bildsignatur som markerar all programföretaget under den angivna tiden i huvudsak sänder på uppdrag av andra. Annons defi­nierar utredningen renl formellt som ell televisionsprogram som sänds under annonslid.

Enligt ulredningen bör elt reklam-TV-förelag endasl under annon-sliil i den angivna meningen ha rält alt sända reklam mol vederlag,

Ulredningens förslag har resulterat i kritiska kommentarer från en del remissinstanser.

Kabelnämnden har ansett att det inle framgår hur del fallet skall be­dömas all elt programföretag har sänl reklam e.d. ulan all del förekom­mil någon särskild ljud- och bildsignaiur. Vidare säger nämnden alt om det särskiljande för annonstiden är all programföretaget under denna tid huvudsakligen sänder på uppdrag av andra, bör i konsekvens härmed "övrig lid" anses vara lid ilå programföretaget .sänder utan någons upp­drag, dvs. på eget initiativ.

Sanna Satellile AB har utifrån sin verksamhet med all driva pro­gramkanalen "Norilic Channel" synt)unkler pä definilionen av annon-slid. Bolagel uppger all del i denna kanal på uppdrag av andra sänds även vanliga program, inle endast reklam. Sänilningstid upplåts ål före­lag, organisalioner m.fl, som vill informera i l.ex. poliliska, religiösa, fackliga, vetenskapliga eller kulturella angelägenheter. Bolagel finner därför annonslidsdefiniiionen olycklig och föreslår atl annonslid förkla­ras vara sändningslid, som inleds och avslutas av en särskild ljud- och bililsignalur som markerar atl programföreiagei under den angivna li­den i huvudsak sänder "reklam".

Till de instanser som inte är nöjda med förslagel om den särskilda ljud- och bildsignaiuren .som skall inleda och avsluta annonsiiden hör socialstyrelsen, konsumentverket och svenska kyrkans centralstyrelse; de båda senare anser alt del i bild under hela liden som elt reklaminslag pågår skall finnas en tydlig reklammarkering.

Enligi vad Sveriges Reklamförbund uppger använder reklambran­schen beteckningen annons för marknadsföring i tidningar, trycksaker e.d. Förbundet anser all det skulle vara mer ändamålsenligt alt i ställel för annons tala om "reklamfilm".

Som framhållits lidigare (se avsniu 4,1,1) har jag på grund av de syn­punkler lagrådet haft kommit lill slutsatsen atl man inle bör utforma någon särskild lag om annonser i televisionen utan att man bör la in reglerna direkt i radiolagen. På grund härav bör uttrycket "annonstid i lelevisionen" definieras i radiolagen.

71

Liksom radiolagsutredningen anser jag alt k

ä

nnetecknande f

ö

r s

å

dan Prop, 1990/91:149 tid kan anses vara atl programf

ö

relaget "i huvudsak s

ä

nder p

å

 uppdrag av andra". Detta betyder inte alt del kommer all r

å

da n

å

gol f

ö

rbud f

ö

r programf

ö

relaget att under annan tid 

ä

n annonslid s

ä

nda program p

å 

uppdrag av andra. Regeln s

ä

ger bara alt annonstiden 

ä

r tid d

å

program­f

ö

retaget i huvudsak s

ä

nder p

å

uppdrag av andra.

Typiskt f

ö

r annonstiden i lelevisionen 

ä

r uppenbarligen jusl della. Del 

ä

r d

ä

rf

ö

r en f

ö

rdel om, p

å

del s

ä

ll som utredningen har f

ö

reslagit, definitionen antyder atl programf

ö

retaget identifierar sig svagare med vad det s

ä

nder under annonstiden 

ä

n med s

ä

ndningarna under 

ö

vrig lid (jfr milt f

ö

rslag i avsnitt 4.11.2). Del nu sagda skulle enligt min mening inle framg

å

 tydligt om annonstiden i lelevisionen beskrevs som s

ä

nd­ningstid under vilken programf

ö

retaget i huvudsak s

ä

nde "reklam". Re­klam kan ju 

ä

ven vara programf

ö

retagets egen reklam.

Lik.som ulredningen anser jag atl elt ieklam-'TV-f

ö

retag endast under annonstill i lelevisionen b

ö

r ha r

ä

tt alt s

ä

nda reklam mol vederlag. Jag skall snart utveckla detta n

ä

rmare (avsnitt 4,3,3). Jag vill emellertid re­dan h

ä

r kommentera kabeln

ä

mndens uppfattning att del inte framg

å

r hur del fallel skall bed

ö

mas alt reklam-'TV-f

ö

retaget har s

ä

nl reklam e.d. ulan all n

å

gon s

ä

rskild ljud- och bildsignatur f

ö

rekommit. Jagar inle av samma mening som n

ä

mnden. Det r

ö

r sig i de akluella fallen anlingen om reklam mol vederlag eller om gratisreklam eller annat reklambeto­nat gynnande. I del f

ö

rra fallet skulle s

ä

ndandet vara en 

ö

vertr

ä

delse av den nyss ber

ö

rda regeln att reklam mol vederlag endast f

å

rs

ä

ndas under annonstid. B

å

de i det fallet och vid gratisreklam eller annal reklambeto­nat gynnande skulle ocks

å

inslaget f

å

 bed

ö

mas ulifr

å

n radiolagens krav atl s

ä

ndningsr

ä

tlen skall ut

ö

vas oparliskl; liksom radiolagsulredningen anser jag n

ä

mligen att kravet p

å

 opartiskhet b

ö

r g

ä

lla 

ä

ven ett TV-f

ö

retag som st

å

r utanf

ö

r Sveriges Radio-koncernen (se avsnilt 4.3.1, jfr avsniu 4.9.1).

Vid remissbehandlingen har v

ä

ckts f

ö

rslaget alt programf

ö

reiagei en­dast under annonslid skall ha r

ä

tt att s

ä

nda "reklam eller program som n

å

gon har uppilragil 

å

l f

ö

relagel all s

ä

nda". Jag behandlar 

ä

ven denna fr

å

ga i avsnilt 4.3.3.

Jag delar ulredningens uppfattning all annonsiiden i televisionen b

ö

r inledas och avslutas av "en .s

ä

rskild ljud- och bildsignaiur" som mark­erar s

ä

ndningstidens karakl

ä

r. Jag kan emellertid delvis f

ö

rst

å

 de remis­sinstanser som anser all sj

ä

lva ljud- och bildsignaturen inle 

ä

r tillr

ä

cklig f

ö

r att uppfylla kravel au reklamen skall vara l

ä

lt alt identifiera; d

ä

rmed 

ä

r inte sagt alt del 

ä

r n

ö

dv

ä

ndigl all g

å

 s

å

 l

å

ngl som lill alt kr

ä

va alt del i bild under hela s

ä

ndningstiden f

ö

r en annons skall synas att program­mel

ä

r en annons. Jag 

å

terkommer lill della l

ä

ngre fram (avsnilt 4.4.3).

F

ö

r tydlighetens skull vill jag ocks

å

 framh

å

lla atl till

ä

mpligheten av marknadsf

ö

ringslagen givetvis inte 

ä

r beroende av all en s

ä

ndning om­ges av den f

ö

reslagna ljud- och bildsignaiuren. Marknadsf

ö

ringslagen g

ä

ller allt s

ä

ndningsinneh

å

ll som i denna lags mening 

ä

r marknadsf

ö

r­ing oavsett om det r

ö

r sig om s

ä

ndning under annonstid eller annan tid.

72

I lagrådsremissen definierades i överensslämmelse med utrednings­förslaget annons som ell televisionsprogram som sänds under annonstid.

Lagrådet har påpekai alt en sådan definilion är uleslulande formell. I del allmänna språkbruket torde ordel annons ha en förhållandevis klar innebörd och bl.a. i iryckfrihelsförordningen används det ulan någon begreppsbeslämning. Behovel av en definilion i nu förevarande sam­manhang synes inte särskilt slarkt.

Däremol synes enligt lagrådel remissens förslag lill definition leda till konflikt med det allmänna språkbrukets användning av ordet an­nons. Även tillkännagivanden utanför den särskill markerade annonsti­den kan framstå som annonser i vanlig bemärkelse, exempelvis i kurs­program uppgifter om litteratur med prisangivelse och beställningsad­ress etc.

Lagrådet förordar därför au definilionen av annons bortfaller.

Jag delar lagrådels uppfattning all del inte behövs någon uttrycklig definilion av annons.

Prop. 1990/91:149

4.3 Ett reklam-TV-företags grundläggande skyldigheter i sändningarna

4.3.1 Opartiskhet och saklighet i programverksamheten

Min bedömning: Etl reklamfinansierat TV-förelag som ges rätt all sända från marksändare bör vara skyldigt alt ulöva sänd­ningsrätten opartiskt och sakligt med beaktande av alt en vid­sträckt ytlrandefrihet och informationsfrihet skall råda i televi­sionen.

Radiolagsutredningens bedömning överensstämmer med min bedöm­ning (betänkandet s. 165 ff.).

Remissinstanserna: Utredningens bedömning behandlas uttryckligen av fem instanser, Stockholms tingsrätt, Induslriförbundel, Svenska Ar­betsgivareföreningen, Grossistförbundel Svensk Handel och Sveriges fri­kyrkoråd/De fria kristna samfundens råd. Samtliga tillstyrker bedöm­ningen.

Skälen för min bedömning: För programföretagen inom Sveriges Radio-koncernen gäller att sändningsrätlen skall utövas oparliskl och sakligt. Därvid skall beaktas all en vidsträckt yllrandefrihel och infor­mationsfrihet skall råda i ljudradion och lelevisionen (6 § försia stycket radiolagen).

Kravet på oparliskhel innebär atl olika åsiktsriktningar skall få kom­ma lill tals och balanseras på ett rättvist säll. Av kravel på saklighet föl­jer all uppgifter och [)åståenden i programmen skall vara korrekta. Hän­visningen till all del i ljudradion och lelevisionen skall råda en vid-

73

str

ä

ckt yttrandefrihet och informationsfrihet har av radion

ä

mnden upp- Prop. 1990/91:149 fattats som en uppmaning atl inle lolka kraven p

å

 oparliskhel och sak­lighet s

å

 str

ä

ngt all det g

å

r ul 

ö

ver yitrandefi ihelen och informationsfri­heten. Kraven p

å

 opartiskhet och saklighet komplelleras av best

ä

mmel­ser i avtalen mellan sialen och programf

ö

retagen om all felaktiga sak­uppgifter skall berikiigas n

ä

r detta 

ä

r p

å

kallat och om atl den som har befogal anspr

å

k p

å

 alt bem

ö

ta etl p

å

sl

å

ende skall beredas Tillf

ä

lle lill genm

ä

le.

Samtliga de n

ä

mnda kraven kan ses som uttryck f

ö

r atl radio och TV 

ä

r betydelsefulla medier och en hela svenska folkets angel

ä

genhet. D

ä

r­f

ö

r b

ö

r varken ett programf

ö

retag sj

ä

lvt eller n

å

gon viss grupp kunna utnyilja f

ö

relagels s

ä

ndningar f

ö

r all ensidigt driva egna meningar i kontroversiella fr

å

gor.

Om elt eller flera frist

å

ende reklams

ä

ndande TV-f

ö

relag ini

ä

iias

ö

kar m

ö

jligheterna alt komma till tals i TV. Publikens valm

ö

jligheter 

ö

kar ock.s

å

. Del 

ä

r emellertid inte troligt atl mer 

ä

n ett f

å

tal TV-kanaler kom­mer att v

ä

nda sig lill publiken i v

å

rl land. Det finns flera sk

ä

l till deua.

l-or den marks

ä

nda televisionens del utg

ö

r knappheten p

å

 s

ä

nd­ningsfrekvenser en begr

ä

nsande faktor. Inom ramen f

ö

r de frekvenser som i inlernationella f

ö

rhandlingar har Tilldelats Sverige 

ä

r det med nu­varande leknik m

ö

jligl att som mest etablera tv

å

 rikst

ä

ckande TV- kana­ler ul

ö

ver de tv

å

 som redan finns.

Vid salellils

ä

ndningar

ä

r de tekniska begr

ä

nsningarna mindre fram­tr

ä

dande 

ä

n vid marks

ä

ndningar.

Den uppm

ä

rksamhet som knappheten p

å

 s

ä

ndningsfrekvenser har f

å

tt lenderar emellenid all undanskymma vad de ekonomiska realiteier-na betyder, TV-verksamhet 

ä

r myckel kostnadskr

ä

vande och d

ä

rf

ö

r be­roende av slora marknader. De ekonomiska realiteterna torde d

ä

rf

ö

r 

ä

ven med h

ä

nsyn lagen till satellils

ä

ndningarna leda till alt endast ett f

å­

lal ytterligare TV-f

ö

relag kommer all kunna bedriva s

å

dan s

ä

ndnings­verksamhet som v

ä

nder sig till svensk publik.

P

å

 grund av vad som nu har anf

ö

rts 

ä

r min uppfatlning atl varje en­skild rikst

ä

ckande marks

ä

nd TV-kanal kommer all ulg

ö

ra ell betydelse­fullt medium f

ö

r information, deball och krilik. Begr

ä

nsningarna i fr

å­

ga om s

ä

ndningsm

ö

jligheier g

ö

r del angel

ä

gel all olika meningsrikining­ar kan komma lill tals i en ny TV-kanal lika v

ä

l som i dem som s

ä

nds i dag. Den som 

ä

ger eller leder etl f

ö

retag, sor-n har r

ä

lt att s

ä

nda riks­t

ä

ckande TV, b

ö

r d

ä

rf

ö

r inle kunna utnyilja sin sl

ä

llning f

ö

r atl ensidigt propagera f

ö

r egna st

å

ndpunkter eller hindra andras uppfattningar atl komma lill ullryck.

Av dessa sk

ä

l anser jag - liksom radiolagsutredningen och de remis­sinslanser som har kommenterat ulredningens bed

ö

mning - att ocks

å

 ett nyll och reklamfinansierat TV-f

ö

relag b

ö

r vara skyldigt aU i program­verksamheten iaktta kraven p

å

 oparliskhel och saklighet. I del avseendel b

ö

r det inle r

å

da n

å

gon skillnad mellan programf

ö

retagen inom Sveri­ges Radio-koncernen och elt nyll TV-s

ä

ndande f

ö

relag.

74

Kravet på opartiskhet lar enligt radionämndens praxis sikte på främsl fyra företeelser: 1) Krilik som en klarl utpekad pari inle ges lillfälle all bemöta. 2) Ensidig behandling av etl vissl ämne eller en viss händelse. 3) Värderande uttalande av programledare eller liknande medverkande i en konlroversiell fråga. 4) Reklambetonat gynnande av en viss produkt eller ett vissl förelag.

Utredningen har resonerat särskilt om företeelsen reklambetonat gynnande och ansell alt också ett helt eller huvudsakligen reklamfinan­sierat TV-företag i själva programverksamheten bör vara skyldigt all undvika att sända inslag av denna art.

Utredningens Slällningstagande har inte föranlett några kommentarer vid remissbehandlingen. Jag ansluter mig lill utredningens uppfatlning.

I själva programverksamheten bör det således åligga elt reklamfinan­sierat TV-företag att följa radiolagens krav på opartiskhet och saklighet på samma sätt som programföretagen inom Sveriges Radio-koncernen är skyldiga atl göra.

Prop. 1990/91:149

4.3.2 Ingen diskriminering av annonsörer

Mitt förslag: Ell TV-företag som får finansiera sändningar med reklam skall inle få diskriminera någon som begär att företagel skall sända en annons. En föreskrift om detta skall tas in i ra­diolagen (12 S).

Radionämnden skall genom granskning i efterhand övervaka om programföretaget iakltar beslämmelsen.

Diskrimineringsförbudet skall inte hindra atl programförela­get ulformar en egen annonspolilik om alt förelagel inle lar emol annonser för vissa varor eller Ijänsler.

Radiolagsutredningens förslag överensstämmer i sak med milt förslag (betänkandet s. 176 fl".).

Remissinstanserna: De flesla remissinslanserna ansluler sig till försla­gel eller lämnar del ulan erinran. 'Till de tillstyrkande instanserna hör näringsfrihetsombudsmannen (NO). Radionämnden anser all den före­slagna beslämmelsen kan leda till åtskilliga tillämpningssvårigheler och atl del är nödvändigt au hithörande frågor belyses ytterligare under det fortsatta lagsliflningsarbetet. Svenska Tidningsutgivareföreningen anser inte att det finns bärande skäl alt införa den föreslagna beslämmelsen, som skulle stå i motsatsställning lill 3 § radioansvarighetslagen. Industri-förvaltnings AB Kinnevik motsätter sig besläml förslaget, som bolaget finner vara en inskränkning i programutgivarens rätt alt bestämma över vad som skall sändas. Slockholms tingsrätt kritiserar förslaget från mol­sall utgångspunkt och anser atl del är alltför vagt.

Skälen för mitt förslag: Mellan konkurrenslagstiftningen och del yti-randefriheisrättsliga regelverket råder en moisäilning när del gäller möj­lighelerna att komma lill rätta med s.k. annonsvägran. Den renodlade

75

formen av annonsv

ä

gran f

ö

religger n

ä

r en  n

ä

ringsidkare, som 

ö

nskar     Prop. 1990/91:149 g

ö

ra reklam f

ö

r varor eller tj

ä

nster i etl massmedium, f

ö

rv

ä

gras detta med f

ö

ljd all hans n

ä

ringsverksamhet f

ö

rsv

å

ras.

Konflikten mellan de b

å

da regelverken visar sig i alt annonsv

ä

gran, Irols all s

å

dan kan belraklas som en konkurrensbegr

ä

nsning med skad­lig verkan, inle kan kommas 

å

t med st

ö

d av konkurrenslagstiftningen. Orsaken till della 

ä

r den reglering som finns i yllrandefrihelsr

ä

lten om en utgivares beft)genheter. S

å

ledes f

ö

reskrivs atl uppilrag all vara utgiva­re f

ö

r en periodisk skrift skall innefatta befogenhet atl 

ö

va inseende 

ö

ver skriftens utgivning och besl

ä

mma 

ö

ver dess inneh

å

ll s

å

 att intet d

ä­

ri f

å

r inf

ö

ras mol utgivarens vilja. Inskr

ä

nkning i den befogenhet, som s

å

lunda lillkommer ulgivaren, 

ä

r utan verkan (5 ka|), 3 

§

 andra slyckel tryckfrihet.sf

ö

iordningen). En molsvarande reglering g

ä

ller f

ö

r de f

ö

re­tag som 

ä

r programf

ö

retag i radiolagens mening; ingenting f

å

r s

ä

ndas mol programulgivarens vilja (3

§

 f

ö

rsia stycket radioansvarighetslagen).

Jag kan ocks

å

konstalera alt besl

ä

mmander

ä

llen f

ö

r ulgivaren av en periodisk skrifl enligi r

ä

ltspraxis g

ä

ller 

ä

ven i fr

å

ga om kommersiella annonser (se marknadsdomstolens beslul 1974:4).

Radiolagsulredningen har ullalat atl eu programf

ö

retag som anv

ä

n­der markn

ä

lel f

ö

r riksl

ä

ckande TV-s

ä

ndningar med reklam torde bli ett belyilligl starkare annonsorgan 

ä

n de fiesta tidningar. Denna bed

ö

mning har inte ifr

å

gasatts vid remissbehandlingen, och jag delar den.

Mellan pressens verksamhet och programf

ö

retagens r

å

der principi­elll betydelsefulla skillnader bl.a, i s

å

 m

å

tU) att radiolagen kr

ä

ver atl elt programf

ö

relap s

ä

ndningsr

ä

li ul

ö

vas oparliskl och atl del ankommer p

å

 en s

ä

rskild statlig myndighet, radion

ä

mnden, alt i efterhand granska om villkoren f

ö

r programf

ö

retagets s

ä

ndningsr

ä

li iakttas.

Man kan sl

ä

lla fr

å

gan vad kravet p

å

opartiskhet betyder n

ä

r del g

ä

l­ler annonsv

ä

gran. Radion

ä

mnden skulle inle kunna l

å

la bli alt la sl

ä

ll­ning lill della om ell f

ö

relag som ville annonsera ans

å

g sig vara uts

å

lt f

ö

r diskriminerande behandling och beg

ä

rde n

ä

mndens pr

ö

vning av programf

ö

relagets handlande.

NO har i sill remissyttrande 

ö

ver radiolagsulredningens bel

ä

nkande som sin uppfattning uttalat, atl annonsv

ä

gran i TV i framtiden kan komma all bli ell ofta f

ö

rekommande och i m

å

nga fall 

ä

ven allvarligt problem. Enligt NO framst

å

r del som 

ä

n viktigare i framtiden all an­nonsv

ä

gran skall kunna f

ö

rhindras p

å

 konkurrensr

ä

ttsliga grunder. NO f

ö

rordar en 

ö

versyn av fr

å

gan i syfle alt finna ett s

ä

tt som kan lillgodose del allm

ä

nna intresset b

å

de av skydd f

ö

r yttrandefriheten och av en fungerande konkurrens.

NO har h

ä

refter i elt beslul i elt enskilt 

ä

rende (1990:262) 

å

ter givit uttryck f

ö

r uppfattningen att en 

ö

versyn av fr

å

gan b

ö

r komma till sl

å

nd.

Mot den angivna bakgrunden kan man enligt min mening inte f

ö

rbi­g

å

 det problem son-i annonsv

ä

gran |)

å

 TV-omr

å

del skulle kunna ulg

ö

ra, om det ansvariga f

ö

retagel var elt f

ö

relag med s

ä

ndningsr

ä

li enligt radio­lagen. Den krilik som vid remissbehandlingen har framf

ö

rts mot radio­lagsutredningens f

ö

rslag och som bottnar i atl del b

ö

r g

ä

lla samma reg-

76

ler f

ö

r TV som f

ö

r tidningar, bortser enligt mening fr

å

n all det inte 

ä

r     Prop. 1990/91:149 samma regler som g

ä

ller.

Ulredningen har inle resonerat om annonsv

ä

gran utifr

å

n radiolagens krav p

å

 opartiskhet. 1 sl

ä

llel har utredningen f

ö

reslagil att del inf

ö

rs en s

ä

rskild lagbest

ä

mmelse, enligt vilken ett reklam-TV-f

ö

relag inle f

å

r dis­kriminera n

å

gon som beg

ä

r att f

ö

relagel skall s

ä

nda en annons. Vidare inneb

ä

r utredningens f

ö

rslag att radion

ä

mnden i efterhand skall granska om programf

ö

reiagei har iakttagit best

ä

mmelsen. T

ö

rslaget har till­styrkts av NO med kommentaren alt det str

ä

cker sig l

ä

ngre 

ä

n konkur­renslagen (1982:729) eftersom del omfattar alla som 

ö

nskar annonsera, inle endasl n

ä

ringsidkare. Slockholms tingsr

ä

tt anser 

å

andra sidan alt f

ö

rslaget 

ä

r alltf

ö

r vagt, och tingsr

ä

tten vill 

ä

ven ifr

å

gas

ä

tta om en granskning av radion

ä

mnden 

ä

r ett tillr

ä

ckligt verksamt medel f

ö

r alt motverka all diskriminering sker.

F

ö

r min egen del anser jag atl man knappast har n

å

gol annal val 

ä

n att som utg

å

ngspunkt ta det befintliga regelverkel f

ö

r programf

ö

retagen. Eu vikligt inslag i deua 

ä

r radion

ä

mndens granskning av hur ett f

ö

retag har ut

ö

vat sin s

ä

ndningsr

ä

li. Om ell programf

ö

retag har gjorl sig skyl­digt till annonsv

ä

gran b

ö

r s

å

ledes radion

ä

mnden kunna sl

å

fast att s

å 

har skett. F

ö

r alt n

ä

mnden skall kunna g

ö

ra delta kr

ä

vs givelvis alt det finns en regel som s

ä

ger alt del inte f

å

r f

ö

rekomma annonsv

ä

gran i TV,

Jag 

ä

r inle fr

ä

mmande f

ö

r att radion

ä

mnden skulle kunna dra vissa slut.satser vad g

ä

ller annonsv

ä

gran ulifr

å

n radiolagens krav p

å

 oparlisk­hel. Samtidigl st

å

r klan att kravet p

å

 oparliskhel inie har ulformals f

ö

r detta 

ä

ndam

å

l. Oavsett vilka slutsatser som kan dras av opariiskhelskra­vet anser jag d

ä

rf

ö

r att det b

ö

r finnas en s

ä

rskild i lag f

ö

reskriven skyl­dighet f

ö

r elt marks

ä

ndande reklam-TV-f

ö

relag all inle diskriminera n

å­

gon som beg

ä

r atl f

ö

relaget skall s

ä

nda en annons.

Marknadsdomslolen pr

ö

vade

å

r 1974 en fr

å

ga om annonsv

ä

gran fr

å

n tidningen Lands sida (domstolens beslut 1974:4). Tidningen, 

ä

gd av lant­brukels f

ö

reningsr

ö

relse, hade v

ä

grat atl ta in en annons av elt f

ö

retag som ville s

ä

lja konstg

ö

dsel lill lantbrukarna i konkurrens med f

ö

retag som tidningens 

ä

gare kontrollerade. Marknadsdomslolens majoritet an­s

å

g emellertid atl domstolen inte kunde vidta n

å

gon 

å

tg

ä

rd med h

ä

nsyn lill regeln om den ansvarige utgivarens st

ä

llning enligt tryckfrihetsf

ö

r­ordningen.

Om etl reklam-TV-f

ö

relag upptr

ä

der p

å

 motsvarande s

ä

u f

ö

religger enligt min meningen typexempel p

å

 vail som b

ö

r f

ö

rsl

å

s med all f

ö

rela­get har diskrir-ninerat n

å

gon som beg

ä

rt atl f

ö

relagel skall s

ä

nda en an­nons. 1 eu s

å

danl fall b

ö

r allts

å

 radion

ä

mnden kunna sl

å

 fast atl diskri­mineringsforbudet har 

ö

verlr

ä

tts.

V

ä

gran alt la in en annons beh

ö

ver ilock inte i f

ö

rsta hand vara re­sultatet av en 

ö

nskan all f

ö

rsv

å

ra n

ä

ringsut

ö

vningen f

ö

r den .som vill an­nonsera. En tidning kan ofta ha v

ä

lgrundade redaktionella sk

ä

l f

ö

r alt inte vilja la in en annons. 

Ä

ven om v

ä

gran alt inf

ö

ra en annons skulle klan f

ö

rsv

å

ra en f

ö

relagares n

ä

ringsut

ö

vning kan man m

å

nga g

å

nger in-

77

le anse alt tidningens vägran är från allmän synpunkt otillbörlig (jfr     Prop. 1990/91:149 Marienius, Konkurrenslagstiftningen, 1985, s. 261).

Även ett reklam-TV-förelag måsle ha rätt alt utforma sin egen an­nonspolilik. Del måste stå företaget fritt atl avgöra atl del inte vill la emol annonser för vissa varor och tjänster. Det är emellenid naturligt atl företaget då bemödar sig om ett konsekvent uppträdande.

Fallet med tidningen Land illustrerar å andra sidan atl vägran alt ta in en annons inle behöver ha någol samband med 'TV-förelagels redak­tionella inriklning ulan främst kan bero på ekonomiska hänsynstagan­den. Företaget kan t.ex. vilja la hänsyn lill en annonsör som annonserar för lietydande belopp och som skulle kunna fiyita över sill. TV-reklamkonlo lill elt saiellilsändande TV-förelag. Man kan också tänka sig en annonsvägran som beror på atl TV-förelaget tar hänsyn till den ekonomiska verksamheten hos etl företag som slår TV-föreiaget nära ekonomiskt. Vidare kan man tänka sig all direkla |)ålryckningar mol TV-förelagel resulterar i en annonsvägran.

Från konkurrensrällslig synpunkl finns det anledning alt tala om an­nonsvägran endast i sådana fall då någons näringsutövning försvåras. Grunden för det raiTrorättsliga diskrimineringsforbudet är förvisso elt konkurrensräUsTrgt synsätt. Tillämpningen av beslämmelsen avses emel­lertid ankomma |)å radionämnden, som sysslar med hell andra frågor än de myndigheter som är verksamma på del marknadsrättsliga området. Det skulle därför le sig konstlat att avgränsa det radiorätisliga diskrimi­neringsforbudet så all del enda.st skulle gälla i de fall.då någons närings-utövning försvåras. Särskilt tydligt är å andra sidan atl man kan ha an­ledning all lala om en överträdelse av det radiorätisliga diskriminerings­förbudet då någons näringsutövning har försvårats.

Om radionämnden finner att diskrimineringsforbudet har överlrätts bör delta leda lill alt reklam-TV-företagel åläggs alt i programverksam­heten redogöra för nämndens beslul (jfr 7 § andra stycket radiolagen). Töljilen av ell fallande beslul av radionämnden blir däremol inte all TV-föreiaget tvingas sända annonsen.

Jag utgår emellertid från alt reklam-'TV-förelaget lägger sig vinn om all inte missbruka sin slällning.

4.3.3  Vad som bör skilja annonser från andra program

Mitt förslag: Staten skall få träffa avial med etl programförelag om skyldighet för förelagel alt endast under annonslid i televi­sionen sända reklam mol vederlag eller program mol betalning. En föreskrift om della las in i railiolagen (7 § andra stycket punkl 2).

Radiolagsutredningens förslag övercnsslämmer i sak med milt förslag (betänkandet s. 179 ff.).

78

Remissinstanserna: Utredningens förslag lämnas ulan erinran av de Prop. 1990/91:149 flesta remissinstanserna. Kabelnämnden uttalar dock atl del är mycket vanskligt alt visa alt vederlag har utgått; det bör därför övervägas atl slo­pa vederlagskriieriel så all förekomsl av reklam kan bedömas enbart ut­ifrån hur programmet har letl sig för publiken. Svenska Tidningsutgiva­reföreningen (TU) påpekar alt utredningens förslag innebär alt en åsiklsannons får sändas utanför annonslid, om della sker utan vederlag. TU anser att en sådan sammanblandning av annonser och program inle bör få ske. Detta kan molverkas om del i radiolagen anges att del får av­talas om skyldighet för programföreiagei all "endasl under annonstid sända reklam eller program som någon har u|)pilragil ål förelaget att sända".

Skälen för mitt förslag: Reklam-TV-diskussionen gäller om ett eller flera programföretag skall få möjlighet atl finansiera sändningar med re­klam, I dag får ingel programföretag göra detta.

Del nu sagda visar sig i det radiorätisliga regelverket genom den be­slämmelse i avtalet mellan staten och varje programföretag som säger att förelagel inle mot vederlag får medge kommersiell reklam i program eller programitislag.

För programföretagen gäller således inle någol kategoriskt förbud mol atl sända vad som i någon mening är reklam. Vad som har sagls nu förändras inle av det förhållandet att radiolagen släller kravet att elt pro­gramföretags sändningsräli skall ulövas opartiskt. Visserligen innebär kravel på oparliskhel enligt radionämndens praxis all etl programföretag bör vara försiktigi med alt sända program eller programinslag som inne­bär elt reklambetonat gynnande av en viss produkt eller ell vissl företag. Del var dock inle utifrån reklamaspeklen som opariiskhelskravet be­handlades när del lagfästes i samband med nuvarande radiolags till­komst är 1966 (se prop. 1966:149 s. 29 {.).

Genom atl del nu är aktuellt all öppna den marksända televisionen för reklamfinansierade sändningar, måsle vissa ändringar göras i del be­fintliga regelverket. Ändringarna bör samtidigl inte vara slörre än som betingas av ändamålet. För |)rogramföreiagen på ljudradiosidan bör reg­leringen i princip inte ändras alls. De icke reklamfinansierade program­företagen bör således inte heller i forl.sällningen principielll sell förbju­das annal än all sända reklam mol vederlag.

Fn reklam rv-förelag bör endasl under annonstid ha räll an sända reklam mol vederlag

När ilel gäller ell TV-föreiag, som får finansiera sändningar med reklam, bör regelverkel lillgodose de krav som den europeiska TV-konvenlionen släller. För del försia måsle konvenlionens reklambegrepp ob.serveras. Som har nämnts lidigare (avsnitt 4.2.2) är delta reklamhegrepp å ena si­dan vidsträckt genom att det i motsats till marknadsföringslagen inklu­derar l.ex. åsikisreklam och å den andra snävt genom all del endast gäl­ler .sådana meddelanden som programföreiagei sänder mol vederlag. För

79

det andra bör hänsyn tas till artikel 13 i konvenlionen. Där anges bl.a.    Prop. 1990/91:149 atl reklamen skall kunna idenlifieras tydligt som reklam och genom op­tiska eller akustiska medel klarl skiljas från övriga inslag i programijäns-ten.

Även TV-konvenlionen fäster således särskilil vikt vid reklam som sänds mol vederlag. Konvenlionen kräver i enlighet med den terminolo­gi som har använts lidigare (avsnitt 4.2.3) alt reklam mol vederlag hän­visas lill sändning under annonslid i televisionen. Däremol kräver inte konventionen alt ett programföretags egenreklam eller annan gratisre­klam skall hänvisas lill annonsiiden.

En hell annan sak är det nya reklambegrepp som jag föreslår i radio­lagen. Det bör motsvara vad marknadsföringslagen förslår med mark­nadsföring. Begreppel reklam förutsätter därför inte någon vederlags-transaktion. Marknadsföringslagen är som jag har nämnt tillämplig på alll sändningsinnehåll som är marknadsföring i lagens mening oavsett om det är fråga om sändning under annonstid eller annan tid, och som exempel på i dag förekommanile marknadsföring i radio och TV har jag nämnl reklam för Sveriges Utbildningsradios kursböcker och liknande i anslulning lill utbildningsprogram i radio och TV, Jag ser ingen anled­ning atl etl icke reklamfinansierat programföretag skall vara förhindrat att ägna sig åt della slag av reklam i sändningarna, givetvis under förul­sällning all del inle är fråga om oiillböriig marknadsföring mol konsu­menter eller näringsidkare.

All lill annonstiden för etl TV-företag, som får finansiera sändningar med reklam, styra alll som kan betecknas som reklam skulle mol bak­grund av del anförda inie vara rimligl. Vad som kan styras lill annonsti­den bör i princip endasl vara den reklam som företagel sänder mol ve-iler lag; vederlaget blir då också del tydligaste tecknet på alt programmel verkligen gäller reklam, dvs. är avsett all främja avsättningen av den ak­tuella varan etc.

Eventuella svårigheler all slå fast att programföreiagei har erhållit ve­derlag för all del sänl viss reklam bör enligt min mening kunna bemäst­ras genom all staten i avtalet med programföretaget utverkar all förela­gel blir skyldigt all tillhandahålla behövligt granskningsmalerial; en så­dan beslämmelse finns i avtalen mellan staten och programföretagen inom Sveriges Radio-koncernen, och såsom denna bestämmelse är for­mulerad bestämmer radionämnden vilket granskningsmalerial nämnden har behov av.

När elt program fö re lag sänder reklam mol vederlag utgår veilerlagei till programföretaget eller eventuellt en juridisk person genom vilken del sker en sammankoppling mellan vad annonsörerna betalar och pro­gramföretagels inkomster. Om vederlaget utgår lill någon annan handlar det inte om all programföretaget sänder reklam mot vederlag. Enligt min mening bör det molverkas all elt programföretag i den vanliga pro­gramverksamheten sänder reklam också när det är någon annan än pro­gramföretaget som uppbär vederlaget. Bl.a. av delta skäl behandlar jag senare (se avsnitt 4.9.1) frågan om en uttrycklig skyldighet för ell |)ro-

80

gramförelag all inie mol vederlag eller annars på elt otillbörligt säll gyn-     Prop. 1990/91:149 na etl kommersiellt inlresse i programverksamheten.

Det räcker inle au tid annonsiiden hänvisa reklam mol vederlag

Eftersom del nya reklambegreppet i radiolagen bör ha den innebörd jag nyss angett kommer utanför det atl i princip falla dels åsiktsreklam dels inköps- och andra anskaffningsfrämjande åtgärder som riktas "bakåt" mol leveranlörer, kreditgivare eller arbelssökande.

På grund av della är det inte tillräckligt att i del svenska radiorätisli­ga regelverket ha en regel som säger all programföretaget endasl under annonstid har räll atl sända "reklam mot vederlag". Regeln är otillräck­lig för alt lillgodose TV-konvenlionens krav, eftersom reklam endast syf­tar på marknadsföring i marknadsföringslagens mening.

Som nämnts har en remissinstans föreslagil alt programföretaget en­dast under annonslid skall ha rätl alt sända "reklam eller program som någon har uppdragit åt företagel all sända", förslaget har motiverats med alt det annars är möjligl all i viss ulslräckning sända åsiktsannonser uianför annonsiiden.

Jag har tidigare (avsniu 4,2,3) föreslagit all man som annonslid be­tecknar sändningstid i lelevisionen då programförelaget "i huvudsak sänder på uppdrag av andra". Samtidigt har jag sagl all delta inte inne­bär något förbud för programföretaget all under annan tid än annonstid sända program på uppdrag av andra.

Frågan är då om det ändå bör gälla cil sådanl förbud. Jag anser inle del.

Även om i allmänhet initiativet till vad som offeniliggörs i elt pro­gramföretags sändningar härrör från programförelaget självt ligger del i sakens nalur att motsatsen kan gälla. Programmet Anslagstavlan i Sveri­ges 'Televisions sändningar gäller l.ex. genomgående programinslag som utomstående har uppdragit ål programföreiagei atl sända.

Del är inte alllid Sveriges Televisions ensak atl sända program av del­la slag. 1 avtalet mellan staten och programföretaget heter det all företa­get är skyldigt alt på begäran av slaiTrg myndighet sända meddelande som är av vikt för allmänhelen. Sådana meddelanden kan l.ex. behöva sändas i en kaiaslrofsilualion då det är motiverat att en myndighel infor­merar allmänhelen om utrymningsvägar m.m.

Programföretaget skall enligt avtalet se till all myndighetsmeddelan-ilen ges en lämplig ulformning och all de inle genom sin omfattning el­ler på annat sätt inverkar menligt på programverksamheten.

Något skäl alt kräva att program av della slag sänds endast under an­nonslid finns givelvis inte.

Min uppfattning är således all del inte skulle vara lämpligt all dra den skarpa skiljelinje som den ifrågasatta regeln gör mellan program som någon har uppdragit åt programföretaget atl sända och andra pro­gram, Mol regeln lalar också de Trilämpningssvårigheter som kan förut­ses; till frågan om åsiktsannonser återkommer jag (se avsnitl 4,4,4),

81

6 Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 149

H

ä

nsynsiaganilet till TV-konventionens reklambegrepp kr

ä

ver emel-    Prop. 1990/91:149 lertid som nyss har angetts atl programf

ö

retaget tillh

å

lls n

å

gol mer 

ä

n alt endasl under annonslid s

ä

nda "reklam mol vederlag".

r>en regel som beh

ö

vs b

ö

r vara elt i lag givet bemyndigande f

ö

r rege­ringen all sluta avial med programf

ö

retaget av etl vissl inneh

å

ll,

Radiolagsutredningens f

ö

rslag lill f

ö

reskrift inneb

ä

r att det i radiola­gen las in en regel enligi vilken det i avtalet f

å

r besl

ä

mmas om skyldig­hel f

ö

r programf

ö

reiagei all endasl uniler annonstid s

ä

nila "reklam mot vederlag eller program mol betalning".

Med vederlag menar ulredningen varje form av vederlag, inte endasl pengar. N

å

gol krav p

å

 all vederlaget har en viss storlek finns det enligt utredningen inle anledning alt st

ä

lla,Med all program s

ä

nds mot betal­ning menar d

ä

remol ulredningen all TV-f

ö

reiagct erh

å

ller elt netlotill-skoit av pengar p

å

 grund av programmets s

ä

ndande. Ti

å

n detta skiljer utredningen alt en ulomsl

å

ende, l.ex. en sponsor, har bekostat en sl

ö

rre eller mindre del av ell programs produklionskosinader.

Fu programs produklionskosinader kan enligt utredningen vara av olika slag, l,ex,

- ers

ä

ttning f

ö

r r

ä

tlen all .s

ä

nda elt skyildal verk eller alt s

ä

nda fr

å

n

ell offentligt evenemang,

-

ers

ä

ttning lill meilverkande artister, idrottsm

ä

n och liknande,

-

koslnader f

ö

r utruslning och teknisk pei-.sonal f

ö

r inspelning,

redigering m,m,,

- koslnader fiir programlransporier, t.ex. via radiol

ä

nk.

Om en ulomsi

å

endes bidrag uppgick lill hela del belopp som pro­gramf

ö

retaget annars hade f

å

ll l

ä

gga ul f

ö

r all s

ä

nda programmel skulle allts

å

 f

ö

relagel f

ä

 lillg

å

ng lill programmel ulan n

å

gon som helsl kostnad. Om den utomst

å

ende betalade 

ä

nnu mera f

ö

r programmel, skulle pro­gramf

ö

reiagei 

ä

ven f

å

 ell bidrag till sina allm

ä

nna kostnader. I den de­len kan det enligt ulredningen inte anses r

ö

ra sig om exempelvis spons­ring, ulan i sl

ä

llet .s

ä

nds d

å

 programmel mol betalning.

Vad ulredningen anf

ö

rt om ullrycken vederlag resp. program som s

ä

nds mot betalning har inle f

ö

ranlett n

å

gra inv

ä

ndningar vid remissbe­handlingen. Jag ansluler mig till utredningens resonemang i dessa delar,

Mol den h

ä

r bakgrunden g

ö

r jag f

ö

ljande bed

ö

mning av om det med h

ä

nsyn till TV-konvenlionens reklambegrepp 

ä

r tillr

ä

ckligt med ell lag-bemyndiganile som g

ö

r alt man till annonsiiden kan h

ä

nvisa - f

ö

ruiom reklam mol vederlag - program .som s

ä

nds mot betalning.

De flesta program som en annons

ö

r vill belala f

ö

r att f

å

 s

ä

nda kom­mer s

ä

kerligen all kunna betecknas som reklam, dvs, det kommer alt r

ö

ra sig om builskap som s

ä

nds med avsikten all vara s

ä

ljfr

ä

mjande. Av s

ä

rskild belydelse 

ä

r d

ä

rf

ö

r att reglci mgcn h

ä

nvisar reklam mot vederlag lill annonstiden. Samtidigt 

ä

r della inte lillr

ä

ckligl. Regelverkel m

å

sle ocks

å

 kunna styra exempelvis ell rekryieringsbudskap, som n

å

gon beta­lar f

ö

r- alt f

å

s

ä

nl, till annonstiden. Delta 

å

stadkoms om, som radiolags­ulredningen har f

ö

reslagit, del i railiolagen tas in en regel enligt vilken

82

det i avtalet också får beslämmas om skyldighel för programförelaget atl     Prop. 1990/91:149 endast under annonstid sända "program mot betalning".

Bl.a. av del skälei all vi i Sverige ännu inlc har någon reklamfinan­sierad marksänd TV är del naturligt att ordel vederlag i avtalen mellan staten och programföretagen inom Sveriges Radio-koncernen uppfattas på det sätt som radiolagsulredningen gjorl, dvs. så atl även den minsta ersätlning i pengar eller annan form räknas som vederlag.

TV-konvenlionen lalar i sitt reklambegre|)p om alt "sändningstid har upplåtits åt annonsören mot betalning eller annat vederlag". Detta ut­tryckssätt leder närmast tankarna lill formlig reklamfinansiering, dvs. till att TV-förelagel på grund av att del sänder reklam erhåller elt netto­tillskott av resurser.

Med hänsyn lill det anförda anser jag atl man inte behöver gå längre för alt tillgodose TV-konventionens krav, än att man beslular om elt så­danl lagbemyndigande för regeringen att träffa avtal som jag nyss angell.

Den definilion av reklam som jag lidigare (avsnitl 4.2.2) har föresla­git skall tas in i radiolagen kan, som jag har påpekai, i och för sig omfat­ta även namngivande av en sponsor. I avialet mellan staten och pro­gramföretaget får del därför klargöras all lämnande av uppgift om att det i fråga om ett visst program har förekommil sponsorfinansiering fal­ler utanför den nu akluella regleringen; sådana up|)gifter skall således inle hänvisas till annonsiiden.

83

4.4  Några huvudpunkter i fråga om annonser under annonstid i televisionen

Prop. 1990/91:149

4.4.1   Annonserna och radiolagens krav på opartiskhet och saklighet m.m.

Mitt förslag: Radiolagens krav |)å opartiskhet och saklighet skall inle gälla vad som sänds uniler annonslid i lelevisionen.

En föreskrift om della skall tas in i railiolagen (6 § fjärde slyckel).

Radiolagsutredningens förslag (betänkandet s. 182 ff) överensstäm­mer till största delen med mitt förslag. Det innebär dock också alt radio­lagens demokratibeslämmelse inle skall gälla för annonser i bemärkel­sen televisions|)rogram som sänds under annonstid.

Remissinstanserna: Utredningens förslag lämnas genomgående utan erinran såvitt angår att kraven på oparliskhel och saklighet inle skall gälla för annonser, Belräffande demokratibeslämmelsen påpekar juridis­ka fakullelsnämnden vid Slockholms universitet all del i den marknads­föringsrällsliga lagsliftningen inle finns något remedium mol exempelvis könsdiskriminerande reklam. Finligt nämnden lorde del vara påkallat med ett specifikt förbuil mot diskriminerande reklam. Radionämnden och Oberoende Filmares Förbund an.ser ait de värderingar som demo­kratibeslämmelsen värnar om bör prägla även vad som sänds under an­nonstid. Del är l.ex. angeläget att det inle heller under sådan tid får fö­rekomma inslag som ger uttryck för ras- eller könsfördomar.

Skälen för mitt förslag: Enligt radiolagen skall ell programförelags sändningsräli ulövas oparliskl och sakligt. Vidare åligger det förelagel att i programverksamheten hävda det demokraliska statsskickets grundidéer saml principen om alla människors lika värde och den enskilda männi­skans frihel och värdighet (demokratibeslämmelsen).

Del ligger i sakens nalur all en annons som gäller reklam för en vara inle kan vara opartisk i förhållande till de varor som marknadsförs av konkurrerande företag. I saklig överensstämmelse med radiolagsutred­ningen anser jag därför att kravel på opartiskhet inte gälla sådana an­nonser som sänds under annonslid i lelevisionen.

Även förslaget att kravel på saklighet inle skall gälla annonser har godtagits vid remissbehandlingen, och jag är av samma mening som ut­redningen och remTssinstanserna. Som utredningen har betonat kom­mer för annonser med reklam atl gälla det marknadsföringsrällsliga kra­vel på vederhäftighet i marknadsföringen.

Radiolagens demokratibeslämmelse är, som utredningen framhåller, en modifikation av kravet på opartiskhet.

1 lagrådsremissen uUalailes därför atl del systematiskt sell skulle vara lämpligast om förslagel all kravel på oparliskhel inte skulle gälla annon-

84

ser resulterade i all detsamma blev fallel med demokralibesl

ä

mmelscn. Samlidigt framh

ö

lls all del av demokratibest

ä

mmel.sen f

ö

ljer vissa skyl­digheter f

ö

r ett programf

ö

retag, som enligt f

ö

redraganden borde 

å

vila f

ö

retaget 

ä

ven i fr

å

ga om annonstiden.

Lagr

å

det uttalar sig klarl f

ö

r alt demokratibesl

ä

mmelsen b

ö

r g

ä

lla 

ä

ven reklamverksamheten.

Jag 

å

terkommer lill demokratibesl

ä

mmelsen senare (se avsnilt 4.9,3), Med h

ä

nsyn till vad jag lagr

å

del anf

ö

n finner jag emellertid inle anled­ning alt f

ö

resl

å

 n

å

gol undanlag fr

å

n demokraiibest

ä

mmelsen betr

ä

ffande vad som s

ä

nds under annonslid i lelevisionen.

Prop. 1990/91:149

4.4.2  Under annonstid i televisionen b

ö

r det f

å

 f

ö

rekomma tre olika typer av program

Mitt f

ö

rslag: Uniler annonstid i lelevisionen f

ö

r etl reklams

ä

n­dande TV-f

ö

relag f

å

r del endast f

ö

rekomma

1.

reklam och andra program som n

å

gon har uppdragit 

å

l programf

ö

relaget all s

ä

nda,

2.

programf

ö

retagets reklam f

ö

r egen kommersiell verksam­hel, och

3.

programglimlar.

En f

ö

reskrift om della skall las in i radiolagen (8 

§

).

Radiolagsutredningens f

ö

rslag

ö

vercnssl

ä

mmer i sak med mitl f

ö

rslag (bel

ä

nkandel s. 186 ff.).

Remissinstanserna: Ulredningens f

ö

rslag l

ä

mnas ulan erinran av de fiesta remissinstanserna, bl.a. Stockholms tingsr

ä

tt. Industrif

ö

rbundet, Svenska Arbetsgivaref

ö

reningen, Grossistf

ö

rbundel Svensk Handel och Sveriges frikyrkor

å

d/De fria kristna samfundens r

å

d. Radion

ä

mnden och Svenska Tidningsutgivaref

ö

reningen (TU) anser att det under an­nonstid inte b

ö

r f

å

 s

ä

ndas programglimlar. 'TU motiverar sin st

å

ndpunkt med all de redaktionellt utformade programmen b

ö

r h

å

llas klart 

å

tskil­da fr

å

n reklam och andra program som n

å

gon har uppdragit 

å

l pro­gramf

ö

reiagei all s

ä

nda (jfr avsnitt 4,3,3), Radion

ä

mnden pekar p

å

den konsekvens som f

ö

rslagel har alt en programglimt inle beh

ö

ver uppfylla radiolagens krav p

å

 oparliskhel och saklighet. N

ä

mnden kan inle dela utredningens syns

ä

ll all man kan bortse fr

å

n denna konsekvens bl,a, d

ä

rf

ö

r alt del program som programglimlen 

ä

r etl sammandrag av kom­mer att bed

ö

mas utifr

å

n de n

ä

mnda kraven. Del f

ö

rekommer atl n

ä

mn­den anser att en programglimt 

ä

r partisk eller osaklig utan all sj

ä

lva programmel 

ä

r del. N

å

gon n

ä

mnv

ä

rd ol

ä

genhet synes enligt n

ä

mnden inle uppkomma av om programglimtar inle f

å

r f

ö

rekomma uniler an­nonslid. I st

ä

llet f

ö

r atl "fylla ut os

å

ld reklamtid" kan ju programf

ö

reta­get korta annonsiiden och s

ä

nda programglimien omedelbart efter den s

ä

rskilda ljud- och bildsignatur som markerar annonsiidens slut.

85

Bammilj

ö

r

å

det uttalar att det inle s

ä

llan visas programglimlar som     Prop. 1990/91:149 inneh

å

ller myckel action och v

å

ld. R

å

det anser det vikligl all program­glimlar utformas utifr

å

n all 

ä

ven barn ser dem.

Sk

ä

len f

ö

r mitt f

ö

rslag: I f

ö

reg

å

ende avsniu har jag f

ö

reslagit att ra­diolagens krav p

å

 oparliskhel och .saklighet inle skall g

ä

lla f

ö

r annonser som s

ä

nds under annonstid i televisionen. Detta motiverar all man sl

ä

l­ler upp restriktioner f

ö

r vad som f

å

r s

ä

ndas uniler annonstid. Om man inle gjorde det skulle programf

ö

retaget kunna anv

ä

nda annonstiden f

ö

r att kringg

å

 de f

ö

r den vanliga programverksamheten g

ä

llande opartiskhets- och saklighetskraven,

Ell reklam-TV-f

ö

retags huvud.sakliga inkomst kommer atl utg

ö

ras av de belopp som annons

ö

rer betalar f

ö

r all f

ö

relaget s

ä

nder deras annon­ser. Den hell 

ö

verv

ä

gande delen av annonserna under annonstid kom­mer d

ä

rf

ö

r med st

ö

rsta sannolikhet att g

ä

lla betalda meddelanden fr

å

n ulomsl

å

ende.

Del skulle emellenid vara f

ö

ga rimligl om regelverkel endasl medgav alt del under annonstiden fick f

ö

rekomma reklam och andra program som n

å

gon hade uppdragit 

å

t programf

ö

relaget atl s

ä

nda. Ingen remiss­instans har heller bestritt att programf

ö

reiagei b

ö

r ha r

ä

tt atl g

ö

ra egen­reklam och s

ä

nda annonser f

ö

r l.ex. en av f

ö

relaget utgiven programtid­ning.

Enligt min uppfattning 

ä

r det mol denna bakgrund som man b

ö

r be­d

ö

ma om programf

ö

retaget uniler annonsiiden ocks

å

 skall ha r

ä

lt all, som radiolagsutredningen f

ö

reslagit, s

ä

nda programglimtar.

Utredningen har anv

ä

nl detta ullryck f

ö

r alt beteckna korta sam­mandrag av program som programf

ö

reiagei avser all s

ä

nda vid ell senare lillf

ä

lle. En programglimt 

ä

r visserligen ofta av detta slag men inte all­lid. Jag anser all som programglimlar snarare b

ö

r betecknas program som lill 

ö

verv

ä

gande delen best

å

r av korta avsniu av program som pro­gramf

ö

retaget avser all ,s

ä

nda vid ell senare tillf

ä

lle.

Som har framg

å

tt anser radion

ä

mnden och JU atl etl reklam-TV-f

ö

relag inle b

ö

r ha r

ä

tl att s

ä

nda programglimtar under annonsiiden.

Au ett programf

ö

retag s

ä

nder programglimlar beror nalurliglvis p

å 

all f

ö

relagel d

ä

rigenom vill v

ä

cka lyssnares och lillaies inlresse f

ö

r de kommande programmen. Man kan d

ä

rf

ö

r j

ä

mf

ö

ra programglimlar meil det f

ö

rh

å

llandet all del p

å

 en biograf visas - ut

ö

ver den annonserade l

å

ngfilmen - utdrag ur en kommande film. Enligt lagen (1972:266) om skall p

å

 annonser och reklam (teklamskatlelagen, omtrycki 1984:156) belraklas en s

å

dan filmvisning som reklam i den lagens mening. Del r

ö

r sig dock inte om skatteplikiig reklam, eftersom, n

ä

r det g

ä

ller reklam som 

å

terges genom visning av film, del inle f

ö

religger skatlepliki om re­klamen avser "kommande verksamhet av del slag som hedrivs d

ä

r rekla­men offentligg

ö

rs" (6 

§

3 leklamskalielagen).

Obestridligen har s

å

ledes programglimtarna en reklameffeki f

ö

r pto-gramf

ö

relaget. F

ö

r etl reklan-i-TV- f

ö

relag 

ä

r delta mera p

å

tagligt 

ä

n an­nars, eftersom uppgiften h

ä

r inle bara 

ä

r all v

ä

cka tittarnas inlresse ulan 

ä

ven annons

ö

rernas. Radion

ä

mndens och TU:s uppfatlning i den h

ä

r

86

frågan betyder därför atl man skulle tvingas skilja mellan reklam-TV-    Prop. 1990/91:149

företagels reklam för egen kommersiell verksamhet och programglim-

tarna, faslän på sätt och vis också de senare kan sägas utgöra reklam för

egen kommersiell verksamhet. Enligt min uppfatlning är det emellertid

knappasl möjligt att från programföretagets reklam för sin verksamhet

försöka skilja ul reklam som gäller särskilda kommande program.

Däremot kan man skilja mellan annonser och andra program, I del följande föreslår jag (avsniu 4,4,3) alt det av en annons som sänds uniler annonstid i lelevisionen alllid skall framgå i vems inire.sse sändningen sker. Om della förslag och även förslaget om en särskild ljud- och bild­signatur i början och slutet av annonstiden genomförs behöver 'TV-tiltarna inte sväva i tvivelsmål om vad som är annonser och vad som hör lill den egentliga programverksamheten. På del sättet tillgodoses en­ligi min mening bäst TU:s synpunkter i den här frågan.

Även när det gäller farhågorna för partiska och osakliga program­glimlar menar jag all frågan bör ses ulifrån perspektivet att den hell övervägande delen av annonserna kan antas komma all gälla betalda meddelanden från utomstående.

Man bör dessutom vara klar över det samband som råder mellan vad som behandlas i detta avsnilt saml frågorna om högsta tillåtna annon­svolym (se avsniu 4.5,1) och om den kortaste annonsiiden vid etl givet tillfälle (se avsnitl 4.5.2). Reglerna om högsta tillåtna annonsvolym kommer med all sannolikhet alt innebära ett slarki incilamenl för pro­gramföretaget att i första hand vilja sända programglimlar utanför an­nonstiden. Å andra sidan kan man även med mitl förslag att den kortas­te annonstiden skall begränsas lill en minul länka sig fall där program­företaget inle skulle kunna sända vissa annonser vid etl givet tillfälle, om det inle också fick sända programglimlar för alt fylla upp liden.

Med hänsyn till vad som nu har anförts anser jag, liksom radiolags­ulredningen, atl reklam-'TV-förelaget under annonstid bör ha rätt atl sända även programglimtar.

Vad gäller risken för programglimlar med våldsinslag vill jag peka på au jag längre fram (se avsnitl 4.9.5) föreslår en uttrycklig regel som gäller skyldighel alt ta hänsyn lill televisionens särskilda genomslags­krafl. Enligt min uppfattning bör det således i radiolagen föreskrivas all del i avtalet mellan slaien och programföretaget får bestämmas om skyl­dighet för företaget atl "la hänsyn lill ljudradions och televisionens sär­skilda genomslagskrafl när del gäller programmens ämnen och utform­ning saml tiden för sändning av programmen".

Föreskriften avses ge slöd för avtalsbestämmelser som ålägger ell pro­gramföretag atl även under annonstid visa varsamhet när det gäller atl t.ex, sända våldsinslag.

87

4.4.3 Annonser som sänds under annonstid i televisionen och grundsatsen om reklamidentiftering

Prop. 1990/91:149

Mitt förslag: Av en annons som sänds under annonstid i televi­sionen skall framgå i vems inlresse sändningen sker. I annonser som sänds mot betalning eller annat vederlag får det inle upp­träda personer som spelar en framträdande roll i televisionspro­gram som huvudsakligen handlar om nyheter eller nyhetskom­mentarer. Föreskrifter om della skall tas in i radiolagen (9 §).

Radiolagsutredningens förslag (belänkandel s, 190 ff) innebär all det av en annons som någon har uppdragit ål programföretaget alt sända skall framgå vem uppdrag.sgivaren är, om del inle står klarl i vems in­tresse annon.sen sänds. Finligt utredningens förslag får det i annonser med reklam inle uppträda personer som spelar en framträdande roll i televisionsprogram som huvudsakligen gäller nyheter eller nyhelskom-mentarer.

Remissinstanserna: Utredningens förslag lämnas utan erinran av de flesta remissinslanserna. Konsumentverket uttalar atl informationen om annonsörens identitet bör innehålla uppgifter som gör del möjligt för TV-tillaren att lätt la konlakl med näringsidkaren. Enligt Industriför­bundet, Svenska Arbetsgivareföreningen (SAF) och Grossistförbundet Svensk Handel förefaller ulredningen atl någol ha sammanblandat prin­cipen om reklam-/annonsideniifiering med kravet på sändarangivelse, varmed förstås att del klarl skall framgå vem annonsören är. En sådan idcntitetsupplysning kan ges i klartext med namn/firma eller på annal sätt, t,ex. genom alt elt känl varumärke visas. För kommersiella förhål­landen kan marknadsföringslagen tillämpas, men en utvidgning av kra­vel lill andra annonser fordrar särskild föreskrift. Del kan därför vara ralionelll atl införa en regel härom som omfallar alla slags TV-annonser. Den bör kunna formuleras enklare än som skett och även av­se TV-företagels egna annonser.

Industriförbundet, SAF och Grossistförbundel Svensk Handel har in­te något all invända mol ulredningens förslag i fråga om all det i annon­ser med reklam inle skall få.u|)pträda personer som spelar en framträ­dande roll i televisionsprogram som huvudsakligen handlar om nyheter eller nyhelskommentarer. Enligt Sveriges Marknadsförbund behövs del inle någon regel om nyhelspreseniaiörer och liknande. Del befintliga re­gelverkel är lillräckligl; förbundet hänvisar till anikel 11 i Inlernatio­nella Handelskammarens Grundregler för reklam. Konsumentverkel anser å andra sidan all gruppen av diskvalificerade personer bör utökas lill all omfalta även andra program medarbelare. Både Svenska kyrkans centralstyrelse och Sveriges fri kyrkoråd/De fria kristna samfundens råd vill också gå längre än ulredningen; de menar all även medverkan i bl.a.

88

samhällsprogram bör diskvalificera från  rält atl uppträda i annonser     Prop. 1990/91:149 med reklam.

Skälen för mitt förslag: Vad den europeiska 'TV-konvenlionen avser med reklam har angetts tidigare (avsniu 4.2.2). Della reklambegrepp är å ena sidan vidsträckl genom all del i motsats lill marknadsföringslagen inkluderar l.ex. åsiktsreklam och å andra sidan snävt genom atl det en­dasl gäller sådana meddelanden som programföreiagei sänder mot ve­derlag.

När del gäller reklam i konventionens mening ger den bl.a. uttryck för principen om reklamideniifiering. I artikel 13 föreskrivs nämligen all reklamen skall kunna idenlifieras lydligt som reklam och klarl skil­jas från övriga inslag i piogramljänslen genom optiska eller akustiska medel.

Jag har lidigare (avsnitl 4.2.3) varil inne på frågan om atl annonsii­den i lelevisionen skall inledas och avslutas av en särskild ljud- och bildsignatur. Milt förslag i delta hänseende är moliverai med hänsyn lill anikel 13 i TV-konvenlionen. Som har framgått är emellertid vissa re­missinslanser inle tillfredsställda med förslaget; de anser au del i bild under hela den lid som det sänds reklam skall synas en reklammar­kering.

I fråga om de allra flesta annonser slår del enligi min mening utan vidare klart i vems inlresse de sänds. Det framgår genom t.ex. de pro-dukinamn eller varumärken som visas. Att kräva att reklam-TV-företagei hela liden skall förse bilden med en särs-kild annonsmarkering - t.ex. ordet annons - framstår därför enligi min mening som överdrivet.

Principen om reklamidentifiering i fråga om annonsiiden bör emel­lertid komma lill uttryck också i vissa andra av.scenden än vad som föl­jer av mitt förslag om den inledande och avslutande ljud- och bildsigna­iuren.

Ulredningen har i della hänseende föreslagit att det av en annons som någon har uppdragit åt programföretaget all sända skall framgå vem uppdragsgivaren är, om del inle står klarl i vems inlresse annonsen sänds. Mol förslaget har vid remissbehandlingen invänts atl en regel dels borde omfatta alla slag av TV-annonser - även programföretagels egna -dels borde kunna formuleras enklare än vad utredningen har gjort.

Jag kan ansluta mig till detta. Man bör kunna föreskriva generellt alt del av en annons skall framgå i vems inlresse den sänds. Som har påpe­kats vid rer-nissbehandlingen kan delta framgå l.ex. genom alt annonsö­rens namn eller firma anges eller genom att ett känt varumärke visas.

Som en aspekt av grundsatsen om reklamideniifiering får vidare an­ses, atl vissa personer som identifieras klart med den vanliga program­verksamheten inte utnyttjas för att förhöja trovärdigheten i reklambud­skapen.

Den europeiska TV-konvenlionen föreski iver i detta hänseende (arti­kel 13:4), all personer som regelbundel presenterar nyhetsprogram eller nyhelskommenlerande program inte får framträda i reklam i gränsöver­skridande TV-sändningar, varken i ljud eller bild.

89

På den här punklen innebär uttedningens förslag som nämnts alt det    Prop. 1990/91:149 i annonser med reklam inie skall få uppträda personer som spelar en framträdande roll i televisionsprogram som huvudsakligen gäller nyhe­ter eller nyhelskommentarer.

Eftersom konventionens beslämmelse är en uttrycklig restriktion, bör enligt min mening del svenska regelverkel uppla en motsvarande inskränkanile regel.

Med lanke på TV-konventionens reklambegrepp skulle en däremot svarande regel inte uppnås om den angavs la sikle på "annonser med re­klam", eftersom med reklam avses marknadsföring i marknadsföringsla­gens mening. I ställel anser jag all den regel som behövs bör gälla "an­nonser som sänds moi betalning eller annal vederlag".

Vad angår de personer som bör omfattas av regleringen uppvisar re­missutfallet en någol splittrad bild.

Till en början gäller det att avgöra i vilka kategorier av program som framträdande kan medföra atl personen i fråga går miste om att få upp­träda i annonser. Konventionen begränsar sig här till nyhetsprogram och nyhelskommenlerande program ("news and currenl affairs pro­grammes"), och utredningens förslag följer samma linje. Vissa remissin­stanser vill gå längre. Svenska kyrkans centralstyrelse anser atl reglering­en även bör omfatta samhällsprogram och andra program där trovärdig­heten kan ifrågasättas om personen också uppträder i sådana annonser som det är fråga om. Enligt Sveriges frikyrkoråd/De fria kristna samfun­dens råd bör regleringen gälla såväl nyhets- och nyhelskommenlerande program som samhällsorienterande program i övrigl där 'TV-litlarna måste kunna slälla höga krav på objcktiviiel och integritet.

Del är inle bara i det nu akluella hänseendet som TV-konvenlionen släller upp särskilda regler för nyhetsutbuilct. Enligt anikel 7:3 skall programföreiagei se lill att nyhetsprogram återger fakta och händelser rättvisande och främjar den fria åsiktsbildningen. Ariikel 14:5 föreskri­ver att bl.a. nyhelsprogram och nyhetskommenterande program som är kortare än 30 minuter inle får avbrytas av reklam. Och ariikel 18:2 slår fast au del inle får förekomma sponsorskap i fråga om nyhetsprogram eller nyhelskommenlerande program.

Den regel som bör införas om att personer som framträder i vissa ka­tegorier av program inle får uppträda i annonser bör naturligtvis kunna tillämpas på ell förutsebart sätt. Detta skulle bli svårt om regeln omfatta­de många olika programkategorier, samtidigl som andra förekommande programkalegorier lämnades utanför regleringen, Nyhelsprogram och nyhelskommenlerande program kan emellertid någorlunda lätt avgrän­sas från andra program. När del gäller nyhetskommenterande program heter det i den förklarande rapporten lill 1V-konvenlionen all därmed avses sirikl nyhetsrelaterade program, såsom kommentarer lill nyheter, analyser av nyhetsuivecklingen och politiska ställningstaganden till ny­hetshändelser.

90

Av nu anförda skäl anser jag liksom ulredningen all de akluella pro-gramkategorierna bör begränsas till nyhetsprogram och nyhelskommen­lerande program.

För atl underlätta lösandel av eventuella gränsdragningsproblem bör man dessutom inle kräva mera än all programmet lill sin huvudsakliga inriktning är ell |)rogram av del akluella slaget, Ell enstaka nyhetsinslag i ett program som i övrigt handlar om andra saker än nyheter bör inte medföra atl programmel anses vara ett nyhelsprogram.

Vad slutligen angår arten av den medverkan som bör anses vara dis­kvalificerande, drar konventionen gränsen vid att en person regelbundel presenterar program, och utredningens förslag gäller personer som spe­lar en framträdande roll i programmen.

Jag an.ser alt ulredningens förslag på den här punkten är lämpligl ut­format, och mitt förslag ansluter sig till det. Den medverkan som avses är således den som i första hand nyhetsreporirar och [)rogramledare sva­rar för.

I enlighel med del nu anförda innebär milt förslag alt del i annonser som sänds mol betalningeller annal vederlag inte får up|)lräda personer som spelar en framträdande roll i lelevisionsprogram som huvudsakli­gen handlar om nyheter eller nyhelskommentarer.

Prop. 1990/91:149

4.4.4  Annonser som gäller politiska eller religiösa  åsikter eller åsikter i intressefrågor på arbetsmarknaden

Mitt förslag: Annonser som sänds uniler annonstid i lelevisio­nen skall inle få syfta till alt vinna stöd för politiska eller re­ligiösa åsikter eller åsikter i intressefrågor på arbetsmarknaden. En föreskrift om detta tas in i radiolagen (10 §).

Radiolagsutredningens förslag (betänkandet s, 192 ff,) innebär i lik­het med milt förslag ell principielll förhud mol del aktuella slaget av åsikisannonser. Utredningen föreslår dock all en annons skall få vara avsedd au främja utbredningen av en åsikt i en politisk fråga, om

1.

annonsen sänds inför ett val lill riksdagen eller med anledning av all det förestår en sådan rådgivande folkomröstning som avses i rege­ringsformen,

2.

programförelaget och samtliga i riksdagen företrädda partier eller förelräilare för samtliga linjer i folkomröstningen är överens om villko­ren för .sändandet av annonser och

3.

annonsen sänds i enlighel med de överenskomna villkoren.

Remissinstanserna: Utredningens förslag har fåll etl blandat motta­gande. Nordisk Television AB kan från sin utgångspunkt accepiera för­slaget som bolagel anser vara väl genomtänkt. Svenska kyrkans central­styrelse gör den tolkningen att del föreslagna förbudet inte hindrar Svenska kyrkan eller andra iiossamfund från att annonsera kulturella evenemang eller tjänster eller all informera om insamlingar om bistånd.

91

Sveriges frikyrkoråd/De fria kristna samfundens råd lillslyrker det före- Prop. 1990/91:149 slagna förbudel men utlalar att det är angeläget all skilja mellan å ena sidan annonser som innehåller ell religiöst budskap och å andra sidan annonser från kyrkor och andra religiösa organisationer med informa­tion om t.ex. evenemang, insamlingar eller verksamhel. Enligt Sveriges Reklamförbund vore del allvarligt om t.ex. etl politiskt parti med stor budget |)å grund av regelns ulformning fick möjlighet all ulnyltja re­klamutrymme till "smygpropaganda". Förbundet föreslår alt regeln får lyila: "Annonser som avser åsikier i politiska, religiösa eller fackliga frå­gor får inle sändas."

Flera remissinstanser menar alt förslaget skulle göra all del blev svårl alt dra en gräns mellan tillålna och otillåtna annonser. Till dessa inslan­ser hör hovrätten för Nedre Norrland, samhällsvetenskapliga fakullels­nämnden vid Göteborgs universitet. Lantbrukarnas Riksförbund och Sveriges Marknadsförbund. Köpmannaförbundet, som också har denna uppfaltning, anser atl elt förbud skulle innebära en inskränkning i ytt­randefriheten och att åsikisreklam bör kunna tillåtas enligt vissa fasla regler. Även enligi Industriförbundet, Svenska Arbetsgivareföreningen (SAF) och Grossistförbundel Svensk Handel bör del vara lillålel med 'TV-annonsering i politiska, religiösa och fackliga frågor. Organi.salio-nerna uttalar alt rätlen att framföra åsikter utgör själva innebörden av yttrandefriheten och är en del av demokratins innersta kärna. Mycket starka skäl måsle därför lill för all motivera elt förbud i etl visst medi­um. Också Svenska Tidningsutgivareföreningen (TU) och Induslriför-valtnings AB Kinnevik motsätter sig del föreslagna förbudel; 'TU menar alt del med pressen som förebild bör överlåtas åt programföreiagei och programulgivaren alt ta etl ansvar för att annonsering i TV sker på ell etiskt godtagbart sätt. Del gäller även åsiktsannonsering.

Etl antal remissinslanser har invändningar mol ulredningens förslag om alt ge riksdagsparlierna inflytande över möjligheten till politisk an­nonsering vid val och folkomröstningar. Dessa instanser är hovrätten för Nedre Norrland, samhällsvetenskapliga fakullelsnämnden vid Göte­borgs universitet. Industriförbundet, SAF, Grossistförbundel Svensk Handel, TU, Kinnevik, Svenska kyrkans centralstyrelse och Sveriges fri-kyrkoråd/T)e fria kristna samfundens råd. Enligt Industriförbundet, SAF och Grossistförbundel Svensk Handel kan detta förslag medföra elt från demokratiska ulgångspunkter osunt schackrande om yllrandefrihetens omfattning och villkor. TU vänder sig med skärpa mol förslaget. Svens­ka kyrkans centralstyrelse anser det vara fel att ge de [)olitiska partierna rälligheler som förmenas andra folkrörelser och organisalioner.

Skälen för mitt förslag: Etermedierna skiljer sig från andra medier

för nyhetsförmedling, information och reklam genom atl eiablerings-möjligheterna är begränsade. För de tryckta mediernas del följer av eta­bleringsfriheten enligt Iryckfrihelsförordningen all det finns mycket sto­ra möjligheter atl nå ul med opinionsyttringar. Snart sagt var och en som vill ge spridning ål ett budskap kan finna möjlighet lill delta i en tiilning eller i annan tryckt form.

92

Den viktigaste orsaken lill alt situationen är annorlunda för eierme- Prop. 1990/91:149 dierna är knappheten på radiofrekvenser. Delta medför med nuvarande teknik en oundviklig begränsning av del anlal ljudradio- och TV-kanaler som samlidigt kan las emot på en plats. Även då frekvensknapp­heten är mindre påtaglig, l.ex. för sändningar med hjälp av satelliter, le­der del omfattande resursbehovet, framför alll för 'TV, lill att i prakliken endasl ell mindre antal programijänsler kommer atl vända sig lill publi­ken i ell vissl land eller språkområde.

När antalet programtjänster är begränsat uppstår oundvikligen frågan vem som skall beslämma över de tillgängliga informalions- och påver-kansmöjlighelerna. Frågan får särskild belydelse genom den genomslags­krafl som främst TV-mediel besitter.

I Sverige har vi sökt lösningar som innebär all många olika åsikier skall speglas i etermedierna. Däremot har vi inte valt atl bjuda ut rätten alt sända på en marknad, eftersom delta skulle leda till att tillgången lill medierna förbehölls de mest resurssiarka grupperna i samhället.

Mångfalden i etermedierna uppnås på Ivå principiellt olika sätt.

Inom närradion delas den för varje sändare tillgängliga sändningsti­den up|) mellan de olika sammanslutningar som har rält alt bedriva närradiosändningar. Varje sammanslutning kan sedan föra fram sina meningar under sändningstiden. Genom alt många olika sammanslut­ningar använder närradion kommer den samlade sändningsverksamhe­ten all präglas av mångfald i åsikier och värderingar. Ingen sammanslut­ning hindras att föra fram sitt budskap.

En ordning där ett stort anlal organisalioner var och en för fram sina uppfattningar kan fungera lokalt, men den skulle bli ohanterlig på riks­planet. Dessutom finns det risk för konflikter mellan å ena sidan ra­dions och televisionens funktioner som medier för nyhetsförmedling, informalion, kritik och debatt, och å den andra mediernas övriga upp­gifter, Tex, alt förmedla underhållning, folkbildning och konstnärliga upplevelser.

Det förhållningssäll som har utvecklats för programföretagen inom Sveriges Radio-koncernen innebär i slällel atl förelagen skall ulöva sin sändningsräli opartiskt och sakligt under beaktande av att del i radio och TV skall råda en vidsträckl ytlrandefrihet och informationsfrihet. Kravet på oparliskhel innebär bl.a. alt programledare och liknande medverkande i sändningarna inte skall propagera för egna åsikter i kontroversiella frågor, all ämnen och händelser skall ges en allsidig be­lysning och all parier skall ha möjlighet att bemöta kritik. Partiska pro­gram skall "balanseras" av andra program. Kravet på alt del skall råda en vidsträckt yttrandefrihet och informationsfrihet i radio och 'TV har av radionämnden uppfattats som en uppmaning au inle lolka kraven på oparliskhel och saklighet så strängt alt yttrandefriheten inskränks. En särskild regel säger att den som har befogat anspråk på att bemöta ett påstående skall beredas lillfälle lill genmäle.

Som jag förut har anförl (avsnitl 4.3.1) bör också ett helt eller hu­vudsakligen reklamfinansierat  TV-företag vara skyldigt att ulöva sänd-

93

ningsrälien opartiskt och sakligt. Undanlag från dessa krav bör endasl Prop. 1990/91:149 gälla för annonserna. Även den reklamfinansierade televisionen avses alltså belysa olika sidor av den pågående kultur- och samhällsileballen på ett balanserat sätt och utan alt själv ta ställning i kontroversiella frå­gor. En genmälesiätl motsvarande vad som gäller för Sveriges Televi­sions sändningar bör finnas för den som har angripits eller pekats ul i sändningarna. Liksom fallel är i dag bör därmed olika åsikier och me­ningar få goda möjligheter att speglas och föras fram i televisionen. Ingen enskild grupp bör kunna utnyilja mediet till att oemotsagt föra fram sina uppfattningar eller förhindra att meningsmolståndare kom­mer lill tals.

Jag har tagit del av svaren på en enkät i juni 1990 om förekomsten av politisk TV-reklam i .samband med val som den europeiska radio­unionen (EBU) gjorl hos sina medlemsföretag på begäran av Yleisradio i Finland. Enkätsvaren visar att det i etl flertal länder i Europa gäller särskilda restriktioner för främst politisk TV- reklam. Så är fallel i ex­empelvis Danmark, Frankrike, Irland, Schweiz, Storbritannien och Österrike. De europeiska länder som accepterar politisk TV-reklam är främsl Grekland, Italien, Nederländerna, Spanien och Tyskland (de ty­ska programföretagen är skyldiga all i viss utsträckning upplåta reklam­lid gratis för politiska parlier).

Reglerna i Danmark innebär alt del i TV inle får göras reklam "för ekonomiska intressegrupper samt religiösa och politiska åskådningar". I Norge har Stortinget i oktober 1990 fatlat beslut om reglerna för reklam i norsk TV, Reglerna innebär att det inte får göras reklam "för livssyn eller poliliska budskap". I Finland har man däremol nyligen beslutat alt lillåla politisk reklam i TV fr.o.m, den 6 juni i år.

Med hänsyn lill det anförda och till vad jag har sagt tidigare finner jag del moliverai atl behandla frågan om ell ultryckligl förbud i svensk marksänd television mol sådana annonser som syftar till all vinna slöd för poliliska eller religiösa åsikier eller åsikter i intressefrågor på arbels­marknaden.

Elt sådant annonseringsförbud skulle innebära en av del allmänna föreskriven begränsning av yiirandefrihelen i programföretagets sänd­ningar. Därför får ell sådanl förbud inle slrida mol fiireskriflerna i 2 kap. 12 och 13 §§ regeringsformen om skydd för yiirandefrihelen och informationsfriheten.

Regeringsformen medger au yttrandefriheten och informationsfrihe­ten begränsas genom lag. En begränsning får emellertid göras endast för att lillgodose ändamål som är godtagbart i ell demokraliskt samhälle. Begränsningen får aldrig gå ulöver vad som är nöilvändigt med hänsyn lill del ändamål som har föranlett den och den får inie heller sträcka sig så långl all den ulgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen såsom en av folkstyrelsens grundvalar. En begränsning får inle göras enbarl |)å grund av polilisk, religiös, kulturell eller annan sådan åskådning.

94

Yttrandefriheten och inft)rmalionsfrihelen får begränsas med hänsyn Prop, 1990/91:149 lill rikels säkerhel, folkförsörjningen, allmän ordning och säkerhel, en­skilds anseende, privatlivets heigd eller förebyggandet och beivrandet av brolt, Frihelen all yllra sig i näringsverksamhel får också begränsas. 1 övrigl får begränsningar av yiirandefrihelen och informationsfriheten ske endasl om särskill vikliga skäl föranleder del. Vid bedömandet av vilka begränsningar som får ske skall särskill beaktas vikten av vidaste möjliga yttrandefrihet och informationsfrihet i poliliska, religiösa, fack­liga, vetenskapliga och kulturella angelägenheter.

De skyldigheter som enligt vad jag nyss anfört också ett reklamfinan­sierat TV-företag bör ha beror dels på all TV-mediel har stor genom­slagskrafl, dels på alt tillgången lill sändningslid är begrän.sad.

Också dessa skyldigheter innebär begränsningar av den i regerings­formen grundlagsfästa yttrandefriheten. Syftet med atl ålägga förelagel dessa skyldigheter är all säkerslälla möjlighelen till en allsidig debatt i televisionen. Delta ansågs i lagrådsremissen vara ett sådanl särskilt vik­tigt skäl som enligi regeringsformen får föranleda att yttrandefriheten begränsas.

Föredraganden menaile nämligen alt den balans som de nyss nämnda reglerna avser atl åstadkomma skulle brytas om programföretaget fick räll alt sända sådana annonser som syftade lill att vinna stöd för politis­ka eller religiösa åsikter eller åsikier i intressefrågor på arbelsmarkna­den. Vid sidan av alt sådana annonsers uppdragsgivare hade möjlighet all få sina uppfattningar belysta i den vanliga programverksamheten skulle de kunna föra fram sina meningar även på annonsplats. Någon genmälesräll i ell sådanl sammanhang är knappasl tänkbar, i varje fall inte annat än i form av en betald annons, vilkel skulle försvära för re­surssvaga aktörer att komma till tals.

Om del var lillålel all .sända delta slag av åsikisannonser skulle alltså de mesi resurssiarka grupperna och organisationerna få ökade möjlighe­ter all bedriva opinionsbildning och propaganda i TV, en utväg som in­le stod lill buds för ekonomiskt svagare grupper. Det samlade resultatet av en sådan ordning skulle bli all TV-mediel i ökad grad kom under konlroll av de opinionsbildare som förfogade över de största ekonomis­ka resurserna. Den offentliga debatten skulle därmed i ökad utsträck­ning styras av olika aktörers möjligheter atl köpa sig sändningslid.

Enligt föredragandens mening skulle detta minska möjligheterna till en allsidig debatt och därmeil vara till nackdel för demokratin och yt­trandefriheten i samhället som helhet.

En omständighet som också underslröks är all marknadsföringslagen inle meilför några resliikiioner för åsikisreklamen, varför spelregler närmast skulle saknas för sådana annonser om de fick förekomma i den r-narksända televisionen.

löredraganden ansåg därför all det i den marksända lelevisionen inte borde få förekor-nma annonser som syftar lill alt vinna stöd för politiska eller religiösa åsikier eller åsikier i intressefrågor på arbelsmarknaden.

95

Enligt lagrådet gör uppbyggnaden av skyddet för de grundläggande Prop. 1990/91:149 fri- och rättigheterna i regeringsformen del angelägel all vad som be­tecknas som "särskill vikliga skäl" granskas från rent rättsliga synpunk­ler. Allt som i och för sig kan anses förnuftigt och välmotiverat kan inte utan vidare tillåtas passera, ens om det skulle i sak lämnas obestritt av del stora flertalet. Del måste vara fråga om skäl med en speciell tyngd. Vad det ytterst gäller är all inle skapa olyckliga prejudikat som kan åbe-ro()as i andra, oförutsedda sammanhang.

Vad som i remissen sägs om resursstarka och mindre resursstarka grupper vill lagrådet inle tillägga någon speciell tyngd i detta samman­hang. Au förbudsregeln genomgående och uleslulande skulle få den åsyftade verkan är inle säkert. Del kan räcka med att från det poliliska områdel erinra om alt nya parlibildningar möler svårigheler av olika slag som är inbyggda i konslruktionerna av systemen för riksdagsval och kommunalval och för statligt och kommunalt partistöd.

Iögonfallande är emellenid atl regeringsformen i omedelbar anslul­ning till uttrycket "särskill viktiga skäl" slår fast atl vid bedömande av vilka begränsningar som får ske "skall särskill beakias viklen av vidaste möjliga yllrandefrihel i politiska, religiösa, fackliga, vetenskapliga och kulturella angelägenheter". Elt speciellt förbud mol vissa slags annonser i poliliska, religiösa och fackliga frågor ter sig enligt lagrådet mol den bakgrunden inte naiurligt.

Lagrådel vill således framhålla atl det i remissen föreslagna annonse­ringsförbudet inger betänkligheter med hänsyn till 2 kap. 13 § rege­ringsformen.

Min egen uppfatlning är all jag i del här fallel inte anser att det går all avgöra vad som skall betraktas som "särskill vikliga skäl" utesluiande från rent rättsliga synpunkler. Regeringsformen riklar sig ju i en fråga av delta slag till riksdagen såsom lagstiftare (jfr lagrådel i prop. 1984/85:199 s. 77).

1 sak vidhåller jag uppfattningen i lagrådsremissen. Om del skulle vara tillåtet med åsiktsannonser av här åsyftat slag skulle de mest resurs-starka grupperna och organisationerna få möjlighei all oemotsagda an­vända TV-mediel för opinionsbildning och ])ropaganda. Någon molsva­rande möjlighet för ekonomiskt svagarare grupper skulle inle föreligga. TV-mediel skulle i ökad grad komma under konlroll av de opinions­bildare som förfogar över de största ekonomiska resurserna. Detia skulle minska möjligheterna till en allsidig debatt och därmed vaia lill nackdel för demokratin och yttrandefriheten i samhället som helhet. All molver­ka delta är enligt min meningen sådanl särskill vikligl skäl som åsyftas i reger ingsformen.

Jag vill emellertid betona all jag endast vänder mig mol all det under annonstid i lelevisionen skall sändas annonser vars syfte jusl är au vinna stöd för politiska eller religiösa åsikier eller åsikier i intressefrågor på arbelsmarknaden. Den föreslagna regleringen avses inle hindra alt t.ex. organisalioner eller samfund annonserar om evenemang eller om in­samlingar till hjälpverksamhet. Jag vill också betona atl mitt förslag är

96

begränsat lill all gälla annonser under annonslid i lelevisionen och att jag inte tar upp frågan om restriktioner mot att ell reklamfinansierat TV-företag ställer sändningstid till förfogande för valprogram av politis­ka partier. Hur en valrörelse skall speglas av etl sådanl TV-förelag bör liksom motsvarande frågeställning för programföretagen inom Sveriges Radio-koncernen avgöras självständigt av företaget inom ramen för gäl­lande regelverk, i främsta rummet radiolagens krav på opartiskhet.

Om en annons går ut på någol annal än atl vinna slöd för en åsikt av det åsyftade slaget träffas den inte av del föreslagna förbudet. En annons för en bok som förfäktar en viss polilisk åsikt bör t.ex. inle anses syfta lill att vinna stöd för den i boken förfäktade åsikten, utan en sådan an­nons får i stället anses gälla marknadsföring av boken i fråga.

En annons är således oantastlig ulifrån den nu diskuterade bestäm­melsen så snart den gäller marknadsföring i marknadsföringslagens me­ning. Den föreslagna beslämmelsen bör enligt min mening också rent generellt förslås så alt programförelaget, om man med fog kan anlägga olika synpunkler på frågan om tillåtligheten av en viss åsiktsannons, in­te skall vara förhindrat all sända annonsen. När del gäller frågan om svårigheler att dra grän.ser mellan tillåtna och otillåtna åsiktsannonser anser jag därför att man inle bör överdriva problemen.

Beträffande den poliliska åsikisannonseringen har radiolagsulred­ningen föreslagit ell särskilt unilanlag från det principiella förbudet. Ut­redningens uppslag att detta förbud skall kunna brytas inför val och folkomröstningar under förutsättning av medverkan från partierna i riksdagen har emellenid föranleti invändningar, och jag delar på denna punkt de kritiska remissinstansernas uppfatlning. Jagar således inie be­redd atl förorda någol undanlag av detta slag till förmån för de etablera­de politiska partierna, utan enligt min mening bör också förbudet mol annonser som syftar till all vinna slöd för politiska åsikter ha en gene­rell utftirmning.

Prop. 1990/91:149

4.5 Annonsvolymen och hur annonser bör få sättas in i sändningarna

4.5.1 Högsta tillåtna annonsvolym

Mitt förslag: Av en programijänsis sändningslid per dygn skall högsl tio procent få avse annonser under annonstid i televisio­nen. Denna andel beräknas särskill för liden mellan kl. 18.00 och kl. 24,00,

Inom en sändningstid av en timme mellan hela klockslag skall annonser få förekomma under högst åtta minuter eller, i rena undantacsfall, tio minuter.

7 Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 149

97

I avialet mellan regeringen och programföretaget får det be­slämmas all högsta lillålna sändningstiden för annonser under annonslid i lelevisionen skall vara kortare än vad som nyss har sagts.

Föreskrifter i de akluella hänseendena skall las in i radiola­gen (13 §).

Radiolagsutredningens förslag (betänkandet s. 199 ff.) innehåller i sak samma föreskrifter som mitl förslag boriselt från att förslaget lill limregel endast medger alt det sänds annonser under åtta minuter.

Remissinstanserna: Utredningens förslag lämnas ulan erinran av de flesla remissinslanserna, bl.a. samhällsvetenskapliga fakultetsnämnden vid Göteborgs universitet. Lantbrukarnas Riksförbund, Nordisk Televi­sion AB och Svenska kyrkans centralstyrelse. Nordisk Television uppger att bolaget vid planeringen av TV 4 har utgått från en annonstid om i genomsnitt sex minuter i timmen (10 % av sändningstiden), som man funnit ger tillräckliga inläklsmöjligheler för en fullvärdig TV-kanal. Ju­ridiska fakultelsnämnden vid Slockholms universilel ifrågasälter lämp­ligheten av att lagfästa elt så detaljerat syslem vad gäller annonsinslagens fördelning över programtiden och framkastar tanken atl detaljreglering­en skulle kunna ske i ett avial mellan regeringen och programföretaget. Industriförbundet, Svenska Arbetsgivateföieningen och Grossistförbun­del Svensk Handel anser alt lagen bör överen.sstämma med den europe­iska TV-konvenlionen så all 15 % sändningstiden får 

av.se

reklam och även övriga normer i artikel 12 i konvenlionen kommer all gälla. Till förmån för en reglering som inle går längre än TV-konvenlionen uttalar sig också Dagligvaruleverantörers Förbund; konkurrensen om reklam-investeringarna skulle inle ske |)å lika villkor om en svensk markbase-rail kanal reglerades hårdare än salellilkanalerna. Konsumentverket hänvisar i slället lill all verkei har ställt sig bakom NEK-rapporien I98>:5 med gemensamma nordiska konsur-nenlkrav på TV-reklam lill barn och unga. Där framförs åsikten att ingen reklam bör få .sändas före kl, 20.

Skälen lör mitt förslag: I den europeiska TV-konveniionen finns i ar­tikel 12 bestämmelser om den högsta lillålna sändningstiden för reklam. Huvudregeln är all reklamtiden inle får översliga 15 procent av den dag­liga sändningstiden. Denna andel kan dock öka till 20 procent för alt inkludera sådana former av reklam som direklerbjudanden till allmän­helen om avsättning, inköp eller ulhyrning av varor eller tillhandahål­lande av tjänster (teleshopping), förutsatt all sändningstiden fiir punki-rcklam ("spöt adveriising") inle överstiger 15 procent.

Sändningstiden för punkiieklam under en given entimmesperiod får inle översliga 20 procent, lör teleshopping får sändningstiden inte över­stiga en timme per dag.

Prop. 1990/91:149

98

Ariikel 28 i konvenlionen bör också uppmärksammas. Den säger att    Prop. 1990/91:149 ingenting i konventionen hindrar en stat från att tillämpa mer restrikti­va och detaljerade regler än konvenlionens i fråga om programtjänster, som sänds av rättssubjekt eller med tekniska hjälpmedel som staten har jurisdiktion över.

Vad som har sagls nu betyder å ena sidan atl vi är fria alt för ett reklam-TV-företag beslämma en lägre annonsvolym än vad konventio­nen tillåter och å den andra att vi inle kan bestämma en högre annon­svolym än vad som följer av konventionens bestämmelser om högsta tillålna sändningstid för reklam.

Hur stor annonsvolym ett reklam-TV-företag bör få ha i sina sänd­ningar beror på hur man gör intresseavvägningen mellan dem som be­rörs av frågan.

Den som ser på TV måsle ta del av programmen allteftersom de sänds ut. En tidningsläsare kan däremot snabbt bilda sig en uppfattning om vad som står i tidningen, hoppa över de delar som inte intresserar och läsa ålersloden i vilken ordning som helst. En tidning kan därför innehålla en mängd annonser utan atl detta framslår som störande. I en TV-sändning märks däremot redan en relativt liten annonsvolym.

Publikens intresse är att få följa TV-programmen så ostört som möj­ligt. Ju större annonsvolymen är, desto mera störs man som tittare. Del nu angivna intresset lalar för en lilen högsta annonsvolym.

För ett 'TV-förelag som skall finansiera sin verksamhet med reklam­inkomster är den lillålna annonsvolymen en av de faktorer som bestäm­mer inläktsmöjlighcterna. Programföretaget har därmed intresse av en stor högsta annonsvolym. Också publiken kan emellertid ha inlresse av en stor annonsvolym, eftersom ökade annonsinkomster ger programfö­retaget möjlighet atl sända påkostade program.

Eu TV-förelags möjligheler alt få annonsinkomsler bestäms inle en­bart av annonsvolymen. Även annonsiidens fördelning under dygnet och hur annonser får sättas in i sändningarna har betydelse för inkomst-möjligheterna,

TV-publikens storlek varierar slarkt under dygnets timmar. Under bästa sändningslid på kvällen kan ett enstaka program ses av mer än 30 procent av befolkningen, medan andelen TV-tittare under andra lider kan vara begränsad lill några få procent. Eftersom del finns ett starkt samband mellan andelen liltare och priset på annonslid har programfö­retaget ett inlresse all koncentrera annonseringen lill de tider på dygnet då många ser på TV. Delta skulle emellertid vara mycket störande för tittarna.

Radiolagsutredningens förslag i det här avseendet innebär atl regle­ringen inle tar i anspråk hela det utrymme som TV-konvenlionen läm­nar. De fiesia remissinslanserna har godtagit förslaget eller lämnat det utan erinran. Enligt min mening ulgör förslagel en rimlig kompromiss mellan de motstående iniressen som finns. Det bör således vara lillräck­ligl all medge all 10 procent av sändningstiden - eller i genomsnitt 6 mi­nuter per Timme - får utgöras av annonser. Jag .ser inie någon anledning

99

alt d

ä

rut

ö

ver avs

ä

lla tid f

ö

r direkla s

ä

ljerbjudanden eller liknande. S

å

da-     Prop. 1990/91:149 na program f

å

r rymmas inom ilen lill

å

lna annonstiden.

Genomsnillet b

ö

r avse s

ä

ndningstiden som helhet. Som s

ä

ndningstid b

ö

r inte r

ä

knas tid d

å

 del endasl s

ä

nds testbild eller n

å

got liknande, med eller utan musik. F

ö

r att motverka att annonserna f

ö

rskjuts fr

å

n l.ex. daglid lill b

ä

sta s

ä

ndningstid uniler kv

ä

llen f

ö

rordar jag dessutom lik­som utredningen alt h

ö

gst 10 procent av s

ä

ndningstiden mellan kl. I 8.00 och 24.00 skall f

å

 avse annon.ser.

Inom dessa ramar b

ö

r reglerna m

ö

jligg

ö

ra en viss flexibilitet. S

ä

nd­ningstiden f

ö

r annonser b

ö

r s

å

ledes under en enskild timme kunna 

ö

versliga tio procent (sex minuter). Med timme avser jag d

å

 liden mel­lan tv

å

 hela klockslag, exempelvis mellan kl. 20.00 och 21.00.

Den av utredningen f

ö

reslagna maximitiden f

ö

r annonser under en Timme - 

å

tta minuter - b

ö

r inle bara .ses mot bakgrund av 10 %-gr

ä

nsen i fr

å

ga om hela s

ä

ndningstiden. F

ö

rslagel har ocks

å

 ett samband med vad ulredningen f

ö

resl

å

r om annonsers inplacering i s

ä

ndningarna. Jag lar upp delta n

ä

rmare i del f

ö

ljande (.se avsnitt 4,5,3), Redan h

ä

r vill jag emellenid n

ä

mna all jag f

ö

rordar en mer restriktiv linje 

ä

n utredningen n

ä

r det g

ä

ller r

ä

tlen atl avbryta program med annonser. Mitt f

ö

rslag in­neb

ä

r att etl programf

ö

retag som regel endasl kommer att kunna s

ä

lla in annonser mellan olika program, I f

ö

rh

å

llande till utredningens f

ö

r­slag begr

ä

nsar detta programf

ö

retagets m

ö

jligheter all besl

ä

mma n

ä

r un­der s

ä

ndningstiden annonser skall s

ä

ttas in.

Min nu redovisade inst

ä

llning motiverar en n

å

gol st

ö

rre fiexibililet i regelsystemet 

ä

n vad som ligger i ulredningens f

ö

rslag om den h

ö

gsta annonstiden under en timme.

Oftast b

ö

r del visserligen vara tillr

ä

ckligt atl programf

ö

reiagei kan s

ä

nda annonser upp lill 

å

tta minuter i limmen. Om annonser m

å

sle s

ä

t­tas in mellan programmen kan emellertid programtabl

å

n vid enstaka lillf

ä

llen g

ö

ra det f

ö

rsvarbart alt 8-minulersgr

ä

nsen 

ö

verskrids. Regle­ringen b

ö

r d

ä

rf

ö

r medge all del kan ske s

å

dana

ö

verskridanden. Enilasi i rena undanlagsfall b

ö

r dock delta vara m

ö

jligl. Och det b

ö

r inle n

å

gon g

å

ng vara till

å

tet all uniler en timme s

ä

nda annonser n-ier 

ä

n 

II)

minu­ter.

S

å

 l

ä

nge vi inic har n

ä

gon reklamfinansierad television i r-narkn

ä

tet vilar i viss m

å

n alla antaganden om effekterna av olika regler p

å

 giss­ningar. Jag kan d

ä

rf

ö

r l

ä

nka mig alt det efter en tid, d

å

 vi har f

å

ll mer erfarenhet, 

ä

r l

ä

mpligt alt se 

ö

ver vissa regler. Jag 

ä

r inle heller fr

ä

m­mande f

ö

r att man i del konkreta fallel kan ha anledning att utforma regleringen mer restriktivt 

ä

n vad jag hillills har sagt. Utredningen har mot den bakgrunden f

ö

reslagil en f

ö

reskrift om alt det i avtalet mellan staten och progtamf

ö

retagel f

å

r best

ä

mmas att h

ö

gsia till

å

tna s

ä

ndnings-liden f

ö

r annonser skall vara kortare 

ä

n vad som f

ö

ljer av de ovan be-handlaile reglerna, I lagr

ä

dsremissen ultalailes att det i sak inle fanns an­ledning till n

å

gon annan uppfatlning 

ä

n utredningen. F

ö

redraganden ans

å

g det emellertid vara on

ö

digt med elt uttryckligt bemyndigande av detta slag.

100

Detta motiverades med att det kunde anses tillräckligt all radiolagcn innehåller ett bemyndigande för regeringen alt träffa avtal med ell pro­gramförelag om skyldighel för företagel all inie sända reklam mol ve­derlag eller f)rogram som någon annan har bekostat hell eller delvis. En avtalsbestämmelse med slöd av delta bemyndigande angavs inte behöva ta i anspråk hela det utrymme som bemyndigandet lämnar. Med slöd av delta skulle därför kunna åsladkommas exempelvis att reklamvolymen i etl programförelags sändningar begränsades i förhållande lill vad som följer av de tidigare behandlade reglerna.

Lagrådel förordar emellertid liksom utredningen all möjlighelen lill begränsningar uttryckligen markeras i lagen. Jag kan instämma i detta.

Konsumentverkels uppfattning alt del inle bör få sändas någon re­klam i TV före kl. 20 betingas av verkels syn på att televisionen inle bör få UlnyUjas för reklam som vänder sig lill barn. Denna fråga skall jag behandla för sig längre fram (avsnilt 4,7).

Piop, 1990/91:149

4.5.2 Den kortaste annonstiden i televisionen vid ett givet tillfälle

Mitt förslag: Annonsiiden  i  lelevisionen  vid elt givet  lillfälle skall inle få undersTrga en minul, sedan sändningsliden för den särskilda ljud- och bildsignaiuren har frånråknais. En föreskrift om della skall las in i radiolagen (14 §),

Radiolagsutredningens förslag (belänkandet s, 205 f) innebär atl an­nonstiden vid etl givet lillfälle skall vara minsl ivå och får vara högst sex minuter, sedan ljud- och bildsignaiuren frånråknais.

Remissinstanserna: Utredningens förslag lämnas utan erinran av de flesla remissinslanserna. Regeln om två minuter som minimitid kritise­ras dock av Industriförbundet, Svenska Arbetsgivareföreningen, Gros­sistförbundel Svensk Handel, Annonsörföreningen, Sveriges Marknads-förbund och Nordisk Television. Annonsörföreningen utlalar all kortare annonstider än två minuter möjliggör en slagkraftigare exponering av enskilda annonser. Likaså unilerlältas möjlighelerna lill exponering av endasl en eller etl fålal annonsörers reklambudskap. DeUa är i vissa fall ell slarki annonsörsinlresse och bör tillåtas. Finligt Nordisk Television skulle den föreslagna ivå- minulersgränsen enbart leda lill onödiga lås­ningar i programtablån.

Skälen för mitt förslag: Jag kan se Ivå skäl för alt reglera den kortaste annonstiden vid etl givet tillfälle. Del ena har atl göra med principen om reklamidentifiering.

Som nämnts tidigare (avsnitt 4.1,2) anser jag i molsals till radiolags­utredningen alt del inle bör föreskrivas någonting om minimitiden för en viss annons, Ulredningen föreslog all en annons inle skulle få vara kortare än 20 sekunder. Mitt förslag hindrar således inte alt del sänds även kortare annonser.

101

En enda kort annons kan emellertid för TV-liltarna vara svår alt    Prop. 1990/91:149 uppfatta som annons även med beaktande av förslaget om en särskild ljud- och bildsignaiur för alt omge annonsiiden.

Det andra skälet atl bestämma en undre gräns för annon.stiden vid ell givet tillfälle har atl göra med atl det är önskväri att antalet annonsav-broll kan begränsas, eftersom varje avbrott måsle anses vara ett störande inslag för Titlarna.

Även när del gäller den nu behandlade frågan bör den europeiska TV-konvenlionen beakias. Dess besiämmeiser om reklamens form och presenlalion finns i ariikel 13.

Konventionen föreskriver alt reklamen skall kunna identifieras lyd-ligl som reklam och klart skiljas från övriga inslag i programljän.sien ge­nom optiska eller akustiska medel. Särskilt anges att reklamen i princip skall sändas i block.

För att man skall kunna tala om etl annonsblock måsle annonssänd­ningen gälla i vart fall två annonser. Den förklarande rapporten lill konvenlionen anger att del i undanlagsfall bör vara möjligt all inte sän­da reklam i block, l.ex. i fråga om enstaka långa annonser eller om pro­gramförelaget inle har sålt lillräckligl med reklamtid för att kunna sän­da reklam som block.

Enligt min mening är det lämpligl att det svenska regelverket på ett tydligt sätt ger ullryck för principen all annonser skall sändas i block. Därför anser jag, liksom radiolagsulredningen, att det behövs en regel om vad som får vara den kortaste annonstiden vid ett givet tillfälle. Jag anser dock inte att denna tid behöver vara så lång som två minuter, ulan det bör räcka alt tiden är en minul.

Den föreslagna utformningen av regeln hindrar nalurliglvis inte alt det uniler en-minutsliden endast sänds en annons.

Enligt min mening är det inle nödvändigt atl föreskriva någon sär­skild högsia annonslid vid elt givet lillfälle. En övre gräns avses gälla än­då, eftersom jag föreslår att del under en timme mellan hela klockslag skall få sändas annonser uniler i princip högsl åtta minuter (se föregcien-de avsnitt).

4.5.3  Allmänna krav på hur annonser får sättas in i sändningarna

Mitt förslag: Annonser under annonstid i lelevisionen skall säl­tas in mellan programmen. Annonser skall dock få avbryta ell program, om de sälls in

1. i pauser i sportprogram, där del förekommer längre pau­ser, eller i pauser i program som avser föreställningar eller eve­nemang med pauser för publiken.

102

2. mellan delar i program, som beslår av olika avslutade delar och där varje del som föregås eller följs av annonser varar minst 20 minuter.

Föreskrifter om delta skall las in i radiolagen (15 §),

Radiolagsutredningens förslag (belänkandet s, 207 ff,) överensstäm­mer delvis med mitt förslag, nämligen när del gäller huvudregeln alt an­nonser skall sällas in mellan programmen och undanlagsregeln om rätt att .sälla in annonser i pau.ser i sportprogram m.m. Milt förslag om rätt alt sälla in annonser mellan delar i vis.sa program har ingen uttrycklig motsvarighet i utredningens förslag.

Ulredningens förslag innehåller till skillnad från milt förslag också en föreskrift som är särskilt avsedd för ell hell eller huvudsakligen re­klamfinansierat 'TV- förelag. Ulredningen har ansett att ett sådanl före­tag enligt avtalet med staten bör ha en princi|)iell rält att avbryta pro­gram med annonser. Bland utredningens villkor för annonsavbrotl märks all avbrott måsle ske med varsamhet och uniler hänsynslagande till programmets karaktär och publikens möjligheter att uppleva delta, atl annonser inte skall få avbryta elt program som är kortare än 20 mi­nuter och atl ett program som beslår av en film som är längre än 45 mi­nuter skall få avbrytas av annon.ser en gång.

Remissinstanserna: Ulredningens förslag har fåll ell blandat motta­gande. Lantbrukarnas Riksförbund finner reglerna vara väl avvägda bå­de från publikens och programföretagets synpunkt. Också Sveriges Marknadsförbund, Svenska Tidningsutgivareföreningen och Nordisk Te­levision godtar uttryckligen förslaget.

Stiftelsen Svenska Filminstitutet instämmer i den föreslagna huvud­regeln alt annonser skall placeras i pauser mellan programmen.

Enligi Dagligvaruleverantörers förbunds bestämda åsikt bör regle­ringen vara densamma oavsett om del reklamsändande TV-förelaget blir Sveriges Television eller ell från Sveriges Radio-koncernen frislående fö­retag. Även Sveriges Reklamförbund har denna uppfattning. Sveriges Radio vill, för del fall att del blir lillålet med annonssändningar för så­väl Sveriges Radio-koncernen som andra företag, framhålla del angeläg­na i au i så fall samma regler kommer au gälla för samtliga företag.

Radionämnden uttalar alt den föreslagna regleringen förefaller vara synnerligen invecklad och svår all övervaka. Samhällsvetenskapliga fa­kultelsnämnden vid Göteborgs universitet anser all förslaget är ytterst komplicerat.

Induslriförbundel, Svenska Arbetsgivareföreningen och Grossistför­bundel Svensk Handel uttalar all man när del gäller atl avbryta ett pro­gram med annonser i storl sell bör kunna hålla sig till den europeiska TV- konvenlionens normer. Förslaget driver detaljeringen elt gotl stycke längre och  har en ganska byråkratisk karaklär. Enligt Köpmannaföi-

Prop. 1990/91:149

103

bundet ler sig den föreslagna regleringen överdriven och väl byråkra-     Prop. 1990/91:149 lisk.

En ganska slor grupp remissinslanser anser all del inle alls bör vara lillålel att avbryta etl program med annonser. Bland dessa märks social­styrelsen, juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms universitet, kon­sumentverket, Sveriges Radio, Tjänstemännens Centralorganisation, Konstnärliga och Lilterära Yrkesutövares Samarbetsnämnd (KLYS), Svenska Teaterförbundet, Svenska Journalistförbundet och SIF- klub­ben vid Sveriges Radio-koncernen. Till förmån för en slor restriktiviiet då det gäller att avbryta program med reklam uttalar sig också Filmin­stitutet och Svenska kyrkans centralstyrelse. Sveriges frikyrkoråd/De fria kristna samfundens råd anser all det är en viktig kulturpolitisk angelä­genhet all upplevelser av l.ex. filmer, konserter, opera- eller teaterföre­ställningar inle störs och splittras av reklaminslag. Några av de nu nämnda instanserna menar att reklamsändningar endasl bör få ske på i förväg tillkännagivna tider.

Elt argumenl som framförs mot annonsavbrotl i program är all såda­na strider mot den ideella rätl lill sina verk som upphovsmännen har enligt upphovsrällslagen, VLssa remissinstanser vänder sig speciellt mol alt det föreslås vara tillåtet au avbryta filmer med annonser. Bland dessa inslanser märks juridiska fakultelsnämnden vid Stockholms universitet. Filminstitutet, Svenska Regissörsföreningen, Svenska Tealerförbundel, KLYS och Oberoende Filmares Förbund. Organisalionerna anser all bl.a. upphovsiättsliga skäl med särskild styrka talar mot annonsavbrotl i filmer.

Skälen för mitt förslag: I utlandet förekommer två huvudmodeller för hur reklam får sättas in i ell TV- förelags sändningar. Den ena inne­bär all reklam endast får sältas in mellan programmen och eventuellt i längre pauser i vissa lyper av program. Enligi den andra modellen får pågående program avbrytas med reklam, vanligen med vissa begräns­ningar i fråga om l.ex. program som behandlar särskilda ämnesområ-ilen.

För sådana TV-företag som har elt mer eller mindre ambitiöst public service-uppdrag gäller ofta alt förelaget endast får sända reklam mellan programmen, medan friare regler brukar gälla för andra TV-förelag. Unilanlag från vad som har sagls nu förekommer emellertid, l.ex. i Stor­britannien, där den reklamfinansierade lelevisionen skall uppfylla om­fallande kvalitetskrav samtidigt som program får avbrytas av reklam un­der vissa föruisäiiningar.

Den europeiska TV-konvenlionens regler om hur reklam får sältas in i sändningarna finns i artikel 14. Huvudregeln är all reklamen skall samlas mellan programmen. Konvenlionen godtar emellertid principi­elll att reklam sätts in i ett program, om detta sker på ett sådanl sätt all programmets integrilel och värde och räuighetshavarnas intressen inle skadas,

I program som beslår av självständiga delar saml i sportprogram och på liknande sätt sammansatta program som avser evenemang eller före-

104

ställningar med pauser får reklam sältas in endast mellan delarna eller i     Prop. 1990/91:149 pauserna.

Om andra program än sådana som består av självständiga delar e.d. avbryts av reklam bör del gå minsl 20 minuter mellan varje avbrott.

En mera restriktiv reglering gäller i fråga om vissa typer av program, där sändning.siiden är längre än 45 minuter. De åsyftade programmen är audiovisuella verk såsom biograffilmer och filmer som har gjorts för atl visas i TV (med undanlag av serier, underhållningsprogram och doku-menlärer), Ell sådant program får avbrytas av reklam en gång för varje hel 45-minulersperiod, Ytterligare ett avbrott får ske om den samman­lagda sändningsliden med minst 20 minuter överstiger två eller flera he­la 45-minutersperioder.

Reklam får inte sättas in i någon utsändning som gäller en guds­tjänst. Inle heller får det ske reklamavbroit i program som är kortare än 30 minuter om det rör sig om nyhelsprogram, nyhelskommenlerande program, dokumentärer, religiösa program eller barnprogram,

Anikel 28 i konventionen bör också beakias. Som tidigare nämnls anges där att konventionen inte hindrar en stal från atl tillämpa mer re­striktiva och detaljerade regler än konvenlionens i fråga om program-tjänster, som sänds av rättssubjekt eller med tekniska hjälpmedel som stålen har jurisiliklion över.

De av radiolagsutredningen föreslagna restriktionerna i fråga om an­nonsavbrotl sträcker sig i några avseenden längre än TV-konventionen, Bl.a. innebär förslagel ett absolut förbud mol avbrott i barnprogram och nyhelsprogram. I förhållande till konventionen begränsar också försla­get antalet tillålna annonsavbrotl i långfilmer.

Som har framgått uppvisar remissinstansernas inställning en slor spännvidd; medan vissa utlryckligen godtar utredningsförslaget anser andra atl del inle alls bör vara lillålel alt avbryta program med annon­ser, och några av de senare anser dessutom att reklaminslag endast bör få sändas på fasta, i förväg tillkännagivna lider, en inställning som moti­veras med all TV-littarna bör kunna välja om de vill la del av reklamen eller inte. En särskill kritisk inställning framkommer när del gäller för­slagel all filmer och andra dramatiska verk skall få avbrylas av annon­ser.

Jag har lidigare (avsniu 3.1) givit den allmänna bakgrunden lill var­för jag anser all det nu bör kunna komma till stånd reklamfinansierade sändningar i den marksända televisionen. Som jag har konslaleral sker redan reklamsändningar lill svensk publik via .satellit. Jag har dragit slutsatsen alt del i denna silualion är bättre all tillåta reklam.sändningar i marknätet än atl upprätthålla det i dag rådande förbudet mol reklamfi­nansierade sändningar där, Bl.a. blir del i fråga om TV-reklam i mark­sändningarna lättare att motverka oönskade effekter av reklamen än vad fallel är med den reklam som förekommer i salellilkanalerna.

En ordning för den marksända lelevisionen som endast medgav alt reklaminslag fick sändas på i fiirväg Tillkännagivna lider skulle enligt min mening gå alltför långl i resti ikiivitci med lanke på vad som gäller

105

f

ö

r salellilkanalerna. 

Ä

ven om jag har f

ö

rst

å

else f

ö

r bevekelsegrunderna    Prop. 1990/91:149 hos de remissinstanser som f

ö

respr

å

kar en ordning med fasta reklamli­der, anser jag s

å

ledes alt en s

å

dan reglering inle skulle la tillr

ä

cklig h

ä

n­syn till ell marks

ä

ndande TV-f

ö

relags konkurrenssituation.

F

ö

r mig st

å

r i st

ä

llel valel mellan att antingen godta principen att program f

ö

relaget f

å

r avbryta program med annonser eller all inta mot­satt grundh

å

llning utan atl f

ö

r den skull g

å

 s

å

 l

å

ngt som till atl kr

ä

va fasta annonslider.

Vid del st

ä

llningstagandet vill jag mot bakgrund av remissutfallet f

ä

s­ta s

ä

rskild vikl vid publikens m

ö

jligheter lill ost

ö

rd upplevelse av pro­grammen. 'TV- titlarna lorde i de flesta fall uppfatta annonsavbrotl som myckel st

ö

rande, I en film f

ö

rtar avbrotten verkan av den dramatiska handlingen och g

ö

r del sv

å

rare alt f

ö

lja programmet. Jag har stor f

ö

rst

å­

else f

ö

r all upphovsm

ä

n till filmer och andra verk ogillar detta.

D

ä

rmed 

ä

r inle sagl alt en lagsliflning som medger annonsavbrotl i program utan vidare strider mot upphovsmannens ideella r

ä

lt till sitt verk enligt upphovsr

ä

llslagen. All generellt s

ä

ga att annonsavbrotl i pro­gram strider mot upphovsmannens ideella r

ä

lt leder enligt min mening alltf

ö

r l

å

ngt. Och 

ä

ven om lagstiftningen medgav annonsavhrott i pro­gram, skulle naturligtvis en upphovsman vara i sin fulla r

ä

tt atl h

ä

vda att konkreta fall av s

å

dana avbrott kr

ä

nkte hans ideella r

ä

tt.

Ull

ä

ndska exempel visar atl publiken intar en negativ attityd lill re-klamavbrott. I USA, d

ä

r TV-kanalerna i stor utstr

ä

ckning avbryter pro­gram med reklam, 

ä

r etl av argumenten vid marknailsf

ö

ring av betal-TV-tj

ä

nsler just fr

å

nvaron av reklam i s

ä

ndningarna. I reklambranschen diskuteras med oro de framv

ä

xande f

ö

reteelserna "zipping" och "zap-ping". I del f

ö

rra fallet handlar det om att de som videobandar program spolar f

ö

rbi reklaminslagen n

ä

r de i efterhand lar del av |)rogrammei. Den andra f

ö

reieel.sen inneb

ä

r atl TV-iiliaren med hj

ä

lp av fj

ä

rrkontrol­len byter kanal s

å

 snan ell reklamavbroit inir

ä

ffar. Enligi min mening lyder delta slag av littarbeleende p

å

 alt annonsplacering i programmen kanske inle 

ä

r s

å

 effekliv fr

å

n annons

ö

rernas synpunkl som man ibland f

ö

rest

ä

ller sig.

Mol denna bakgrund anser jag all annonsavbrou inte b

ö

r f

å

ä

ga rum i .s

å

slor ulslr

ä

ckning som skulle bli fallet om radiolagsutredningens f

ö

r­slag f

ö

ljdes. Som har p

å

pekats vid remissbehandlingen m

å

ste utredning­ens f

ö

rslag ocks

å

betecknas som kompliceral. Del 

ä

r en f

ö

rdel om reg­lerna kan g

ö

ras enklare.

Huvudregeln bör vara all annonser .sätts in mellan programmen

Huvudregeln f

ö

r hur annonser f

å

r s

ä

ttas in i s

ä

ndningarna b

ö

r som ul­redningen har f

ö

reslagit vara, all della skall ske mellan programmen. F.n s

å

dan placering av annonserna st

ö

r inle n

ä

mnv

ä

rt publikens up()level-ser av programmen. De tittare som 

ö

nskar se annonserna kan g

ö

ra det, mellan de som under annonsiiden hellre vill g

ö

ra n

å

gol annat kan g

ö

ra del ulan att g

å

 miste om sammanhangel i ell program.

106

Den akluella regeln gör atl man måste kunna ta ställning till när elt    Prop. 1990/91:149 TV-program börjar och slutar.

Som nämnls lidigare (avsniu 4.1.2) har kabelnämnden pekat på att begreppel radioprogram i radiolagen är oklart så till vida, all det kan va­ra svårt all i ell visst fall avgöra om det rör sig om ett eller flera pro­gram.

Man bör som jag redan har varit inne på inle överdriva svårigheterna på detta område. Utgångspunkien bör vara hur programföretaget väljer atl presentera sitt programulbud. Vad programföretaget presenterar som etl program bör normalt kunna betraktas som etl program.

Elt sådant synsätt slår enligt min mening i god samklang med all­mänl språkbruk som med elt program får anses förstå en avgränsad del av sändningstiden, vilken presenteras uniler en särskild rubrik och be­handlar etl på ell visst sätt sammanhållet tema. Exempelvis torde det i allmänhet inte finnas anledning att uppfatta ett enstaka ariistframirä-dande eller en enstaka kortfilm eller intervju i ett program med skilda inslag som etl separat program.

Del bör finnas vissa möjligheter au avbryta program med annonser

Även om man håller hårt på princi|)en all ta slor hänsyn till publikens önskemål om att inte slöras av annonser saknas det enligt min uppfatt­ning skäl att vara kategorisk.

Liksom radiolagsulredningen anser jag nämligen alt det bör vara till­åtet atl sätta in annonser / pauser i sportprogram, där del förekommer längre pauser och i program som avser föresiällningar eller evenemang med pauser för publiken. Jag syftar Tex, på pauserna mellan perioderna i ishockey- eller fotbollsmatcher och på sådana pauser där publiken på en teater eller i en konserlsal lämnar lokalen för att sträcka på benen.

När kabelnämnden pekat på alt begreppel radioprogram i radiolagen är oklart har nämnden särskill berört svårigheten atl i samband med s.k. blandprogiam avgöra vad som är ett prograr-n och vad som är delar av elt längre program.

Uppmärksamhet i della sammanhang förtjänar således också del för­hållandel all programförelaget sänder långa block där det förekommer längre inslag av helt olika karaktär, 1 fråga om Sveriges Television har del l.ex. förekommit atl sändningarna under en hel kväll hållits sam­man uniler en gemensam rubrik och av en enda pre.sentatör. Innehållel i sändningen har emellenid varit sammansatt ungefär som under en vanlig programkväll. Barnprogram har l.ex. sänts tidigt på kvällen, ny­hetssändningar har satts in på de vanliga tiderna, vissa serier har åter­kommit på ungefär samma lider vecka efter vecka osv.

Mellan sådana självständiga inslag bör det enligi min mening i prin­cip vara tillåtet att placera annonser. Denna räll bör framgå genom en uUrycklig föreskrift.

Som har nämnts föreskriver den europeiska TV- konvenlionen all det i allmänhet bör förflyta minst 20 minuter mellan två reklamavbroit.

107

Ulöver vad jag tidigare har föreslagil anser jag därför alt annonser bör få sältas in mellan delar i program, som beslår av olika avslutade de­lar och där varje del som föregås eller följs av annonser varar minst 20 mi­nuter. Jag vill också hänvisa lill atl jag längre fram föreslår vissa särreg­ler med lanke på barnen och TV-reklamen (se avsnilt 4,7),

Prop. 1990/91:149

4.6  Vissa marknadsföringsrättsliga normer

4.6.1   Marknadsföringslagen och reklam i TV

Min  bedömning:  I  storl sell  bör TV-reklamen  hanleras  utan marknadsföringsrättsliga särregler.

Radiolagsutredningens bedömning överensstämmer meil min bedöm­ning (betänkandet s. 216 ff.).

Remissinstanserna: Utredningens bedömning delas utlryckligen av bl.a. Slockholms tingsrätt, juridiska fakultelsnämnden vid Slockholms universitet, Induslriförbundel, Svenska Arbelsgivareföreningen, Gros-sislförbundet Svensk Handel, Inlernalionella Handelskammarens Sven­ska Nalionalkommillé och Nordisk 'Television. Juridiska fakullelsnämn­den vid Stockholms universitet påpekar atl olillbörligheisnormen i ge­neralklausulen i 2 § marknadsföringslagen är flexibel och möjliggör en nyanserad lillämpning som bl.a, beaktar skillnader mellan olika reklam-meiTrer i fråga om påverkan på mottagaren. Sannolikt kommer praxis att etablera relativt stränga krilerier på TV-reklamområdel. Enligt Inter­nationella Handelskammarens Svenska Nationalkommitté kommer TV-reklamen sannolikt all ge upphov lill en del specifika tolkningsproblem när det gäller marknadsföringslagen. I sådana frågor kan då Inlernalio­nella Handelskammarens Grundregler för reklam erbjuda en ändamål­senlig ulgängspunkl.

Slockholms lingsrält och Annonsörföreningen har uppfattningen atl informationsskyldigheten enligt 3 § marknadsföringslagen inle bör sträcka sig lika långt för TV-reklam som för reklam i tryckta skrifter.

Enligt barn miljörådet är skyddet för barn i marknadsföringslagslift-ningen otillräckligt och rådet kräver all lagsliftningen ses över.

Konsumentverket anser all det bör finnas möjlighet att ålägga etl reklam-TV-förelag all sända lillrällalägganden (berikiigande av vilsele­dande marknadsföring).

Skälen för min bedömning: I 8 § radiolagen föreskrivs all ingen myn­dighet får förbjuda en radiosändning på grund av dess innehåll. Jag har tidigare föreslagil atl tillämpningsområdet för denna föreskrift skall an­passas lill den regel .som har varil dess förebild, nämligen censurför­budet i I kap. 2 § Iryckfrihelsförordningen (avsniu 4.2.1).

108

Om detta förslag genomförs kommer det inte längre atl finnas något Prop. 1990/91:149 hinder atl i fråga om reklam i radio och TV tillämpa generalklausulen mol otillbörlig marknadsföring i 2 § marknadsföringslagen. Ell genom­förande av förslagel leder därför lill alt marknadsdomstolen får möjlig­het all vid vite förbjuda sådan reklam i radio eller TV som bedöms vara otillbörlig mot konsumenler eller näringsidkare.

Den nämnda generalklausulen är enligt radiolagsutredningen och de flesla remissinstanserna ett tjänligt instrumenl för alt hantera TV-reklamen. Jag delar denna ujjpfaUning och noterar i det sammanhangel vad juridiska fakullelsnämnden vid Slockholms universitet har uttalat om att rättspraxis sannolikt kommer atl etablera relativt stränga krileri­er på TV-reklamområdel.

Marknadsföringslagen innehåller en särskild generalklausul om in­formalionsskyldighet i reklam (3 §). Radiolagsutredningen har gjort be­dömningen all även den bör kunna få en ändamålsenlig lillämpning när del gäller reklam i TV. Inte heller detta har ifrågasatts vid remissbe­handlingen.

Genom den praxis .som marknadsilomstolen kan utforma får det visa sig vilken omfattning en informationsskyldighet i reklam i TV har jäm­förl med i annan mediereklam. Jag noterar all två remissinslanser utta­lat alt informalionsskyldighelen inte bör anses vara lika långtgående på TV-reklamområdel som när del gäller reklam i tryckta skrifter. Själv kan jag om della endast konstalera alt frågan gäller hur lagstiftning skall tillämpas i konkreta fall som inle kan komma under regeringens be­dömning. Jag saknar därför anledning att uttala mig närmare i frågan.

Däremot vill jag instämma i radiolagsulredningens slutsats alt det i slorl sett bör vara möjligl all klara sig utan marknadsföringsrällsliga sär­regler för TV-reklamen. Likaså anser jag - i likhet med ulredningen - all det på två områden är motiverai alt göra särskilda överväganden. Jag syf­tar dels på reklam för alkohol och tobak, dels på reklam som vänder sig lill barn.

Innan jag går över till dessa frågor vill jag påminna om vad jag tidi­gare (avsniu 4.1.2) har bedömt vara min uppgift i deua sammanhang, nämligen alt föreslå de lagändringar som behövs för alt del markbundna sändningsnätet skall kunna användas för reklamfinansierade TV-sändningar. Däremot har jag inle menat att en förutsättning för della bör vara alt man mera allmänt ser över den marknadsföringsrällsliga lagstiftningen och överväger atl i denna införa nya institut, l.ex. av del slag som konsumentverket har efterlyst.

109

4.6.2 Ingen alkohol- eller tobaksreklam i radio eller TV

Prop. 1990/91:149

Mitt forslag: 1 radioansvarighetslagen anges att ulan hinder av den lagen gäller vad som föreskrivs i annan lag om förbud mol kommersiell annons i den mån annonsen används vid mark­nadsföring av alkoholhaltiga drycker eller lobaksvaror.

I alkohol- och lobaksreklamlagarna las in nya bestämmelser som innebär atl del vid marknadsföring av en alkoholdryck resp. en tobaksvara är förbjudet att använda en kommersiell an­nons i ljudradio-eller lelevisionsprogram.

Radiolagsutredningens förslag (betänkandet s. 228 ff.) överensstäm­mer med milt förslag såvitt gäller radioansvarigheislagen.

Även utredningen har föreslagil att del las in nya bestämmelser i alkohol- och lobaksreklamlagarna; ulredningen har dock begränsat det föreslagna förbudel mot kommersiella annonser lill atl gälla lelevisions-|)rogram som elt programföretag sänder med stöd av lillslånd enligt 5 § försia styckel radiolagen.

Remissinstanserna: Ulredningens förslag tillstyrks eller lämnas utan erinran av Stockholms tingsrätt, socialstyrelsen, juridiska fakultets-nämnden vid Stockholms universitet, samhällsvetenskapliga fakultels­nämnden vid Göteborgs universitet. Lantbrukarnas Riksförbund, Sanna Satellile AB, Svenska kyrkans centralstyrelse och Sveriges frikyrko­råd/De fria kristna samfundens råd. Sanna Satellile AB uppger alt det för "Nordic Channel" finns ett särskill programråd, som övervakar all bl.a. reklam för alkoholdrycker och tobaksvaror, men även reklam som eventuellt kan anses stötande, ej sänds. Socialstyrelsen belönar vikten av att så långl möjligl molverka också s.k. dold reklam för alkohol och lo-bak. Som exempel nämns att lobaksindustrin är en av de största sponso­rerna av biltävlingar.

Skälen för milt förslag: Del förhållandel all det nu bör kunna kom­ma till slånd reklamfinansierade TV- sändningar i marknätet betyder naturligtvis inle all jag anser all del bör sändas alkohol- eller tobaksre­klam i TV. Tvärtom får del anses vara starkt motiverat all del inte före­kommer någon sådan reklam. Vad beträffar lobaksvaror följer fö. av den europeiska TV-konvenlionen alt en konventionsslal inle får ha nå­gon reklam för sådana varor i gränsöverskridanile TV- sändningar (arti­kel 15:1).

I vårt land gäller sedan år 1979 vissa generella föreskrifter om mark­nadsföring av alkoholdrycker och lobaksvaror. Reglerna fmns i lagen (1978:763) med vissa bestämmelser om marknadsföring av alkohold­rycker (alkoholreklamlagen) och lagen (1978:764) med vissa bestämmel­ser om marknadsföring av tobaksvaror (tobaksreklamlagen).

Reklamlagarna ställer etl grundläggande krav på särskild mållfullhel vid marknadsföring av alkohol och tobak. Della innebär all en reklam-eller annan marknadsföringsåtgärd inle får företas som är \)åirängande

110

eller uppsökande eller som uppmanar lill bruk av alkohol eller tobak    Prop. 1990/91:149 (2 § försia stycket alkoholreklamlagen resp. 2 § tobaksreklamlagen). En­ligt motiven (prop. 1977/78:178 s. 31) är rekläm-.i radio och TV exempel på sådana reklamformer som anses vara påträngande m.m.

Reklamlagarna är anknutna till marknadsföringslagen på del sättet alt en marknadsföringsåtgärd som strider mol lagarna anses vara otill­börlig mot konsumenter vid tillämpning av marknadsföringslagens ge­neralklausul mot otillbörlig marknadsföring (3 § alkoholreklamlagen resp. 4 § tobaksreklamlagen).

Alkohol- och lobaksreklamlagarna har också sill inlresse med hän­syn lill det yllrandefrihelsrättsliga regelverket.

Radioansvarighetslagen bör ändras

Med det yttrandefrihelsrällsliga regelverkel avser jag - föruiom reglerna i 2 kap, 1, 12 och 13 regeringsformen - för del första beslämmelserna i iryckfrihelsförordningen. För det anilra syftar jag på den särskilda an-svarighelslagstiftning som finns på railio- och TV-områdel, särskilt ra­dioansvarighetslagen.

Alkohol- och lobaksreklamlagarna innehåller specialregler i fråga om kommersiella annonser i tryckta periodiska skrifter. Sådana annon­ser får i princip inle avse spritdrycker, vin eller starköl (2 § andra slyckel alkoholreklamlagen). Någol motsvarande förbud gäller inle i frå­ga om lobaksvaror. Det krävs dock att en lobaksannons återger en sådan varningstext och innehållsdeklaraiion som skall finnas på en lobaksva-ras fi')rpackning enligt lagen (1975:1154) om varningstext och innehåll­sdeklaraiion på tobaksvaror (3 § tobaksreklamlagen).

Reglerna rörande kommersiella annonser i tryck föregicks av alt det år 1974 infördes slöd för en sådan reglering i I kap. 9 § iryckfrihels­förorilningen. Där slås i punkl I fasl att utan hiniler av förordningen gäller vad i lag är slailgat om förbud mot kommersiell annons i den mån annonsen använils vid marknadsföring av alkoholhaltiga drycker eller tobaksvaror.

'Tryckfrihetsförordningen tillåter således alt en förbudslagsliftning riktar sig mol kommersiella annonser som används viil marknadsföring av alkohol eller tobak.

1 radioansvarigheislagen finns ingen motsvarighet till beslämmelsen i I kap, 9 § punkt 1 tryckfrihetsförordningen. Radiolagsulredningen har föreslagil all en sådan beslämmelse skall införas, och de flesla remissin­stanserna är positiva till förslaget. Jag är av samma mening.

Min uppfattning är således all del av radioansvarigheislagen bör framgå, att utan hinder av den lagen gäller vad .som föreskrivs i annan lag om förbud mot kommersiell annons i den mån annonsen används vid marknadsföring av alkoholhaltiga drycker eller lobaksvaror.

Liksom beslämmelsen i tryckfrihetsförordningen blir del i deua fall lagar fråga om en rambestämmelse.

I tryckfrihetsförordningen används uttrycket kommersiell annons främst för all markera var gränsen går mellan vad som omfallas av och

111

vad som kan falla uianför förordningen "så alt journalisTiken inle drab-     Prop. 1990/91:149 bas" (prop. 1973:123 s. 46),

För tidningarnas del skiljer man som bekant mellan annonser och redaktionell lexl. Tryckfriheisförordningens beslämmelse om möjlighet all förbjuda kommersiella annonser innebär atl den redaktionella texten är tryggad av förordningens regler.

Med all en annons är kommersiell avses, sades det vid tillkomsten av tryckfriheisförordningens bestämmelse, att annonsen är ell medel för marknadsföring av en vara. Meddelandet i annonsen skall vara sådant alt det av innehållet framgår att meddelandet är avsell all främja avsätt­ning av en vara. Detta betyder bl.a. all s.k. åsikisannon.sering i fråga om alkohol och tobak faller utanför lillämpningsområilet.

Mol denna bakgrund uppkommer frågan vad som bör förstås med ullryckel kommersiell annons i den föreslagna bestämmelsen i radioan­svarigheislagen.

Till en början vill jag fästa uppmärksamheten på vis.sa skyldigheter som jag i det föregående har ansett att ell reklamsändande TV-förelag bör ha. Jag har föreslagil all företaget endasl under den särskill mark­erade annonstiden i lelevsionen skall ha rält all sända reklam mol vederlag (4,3.3), Vidare har jag ansell atl för den egentliga programverk­samheten bör gälla bl.a. kravet på opartiskhet (4.3.1).

Jag vill också hänvisa lill ell förslag som jag snart kommer till, näm­ligen alt del bör införas en uttrycklig regel om all elt programförelag i programverksamheten inle mot vederlag eller annars på ett oiillbörligi .säll får gynna etl kommersiellt intresse (4.9.1).

Om dessa förslag genomförs kommer elt reklamsändande TV-företag all ha yllersl begränsade möjligheter att under annan lid än annonstid sända vad som kan framstå som reklam för alkohol och tobak.

Del kan också finnas anledning all erinra om miu förslag lill regle­ring för de icke reklamfinansierade programföretagen. T.tt sådant förelag avses över huvuil tagel inle ha någon rält alt sända reklam mot vederlag (se avsnilt 4,3.3). Liksom hittills bör för dessa programföretag också kra­vet på opartiskhet gälla alll som förelaget sänder.

Vad som nu har anförts visar all man inle har någol större behov av all kunna belrakla elt vanligt ljudradio- eller TV-program som en kom­mersiell annons i radioansvarigheislagen mening. F.ndasi i undantagsfall bör vad som förekommer i elt vanligt program kunna göra programmet till en .sådan annons. Eventuell alkohol- och lobaksreklam i de vanliga programmen bör i de allra fiesta fall kunna motverkas med hjälp av reg­lerna för själva programverksamheten.

Program som sänds under annonstid i TV, dvs. under tid som omges av den .särskilda ljud- och bildsignaiur som jag föreslår, kommer emel­lertid oflasl alt vara kommersiella annonser. För att belraklas som en så­dan annons kan del dock som redan antytts inle vara något absolut vill­kor all programmel sänds under annonstid i den angivna meningen. Jag kan l.ex. länka mig att vad som sägs av en person .som på- och avannon­serar elt program kan vara all anse som en kommersiell annons.

112

Hänsyn måste emellertid också las till de direkisända programmen. I Prop. 1990/91:149 fråga om såilana program befinner sig den som har utsetts till program-utgivare i en annan situation än utgivaren av en lidning (jfr prop. 1966:156 s. 44). 1 ell direkisänt program kan del ju inle uteslutas atl vad som sägs kommer som en överraskning för programutgivaren. Vad som förekommer i direktsändning har också renl innehållsmässigl i de allra flesta fall sådan karaktär atl parallellen med tidningarnas redaktionella text leder lill atl man här inle har anledning att lala om kommersiella annonser. I fråga om att motverka eventuell alkohol- och lobaksreklam i direktsändningar får man därför i princip förlita sig på de radiorätisli­ga reglerna.

Det anförda leder lill all uttrycket kommersiell annons i radioansva­righeislagen bör kunna få en innebörd som sakligt sett stämmer väl överens med motsvarande uttryck i tryckfrihetsförordningen. Regelver­ket kommer därmed även i fortsättningen att trygga vad som i radio och TV får anses motsvara tidningarnas redaktionella text,

Alkoholreklamlagen gäller marknadsföring av "alkoholdrycker", varmed förstås sprit, vin, starköl och öl, I tryckfrihetsförordningens be-slämmel.se om möjlighet att förbjuda kommersiella annonser talas det inte om alkoholdrycker utan om "alkoholhaltiga drycker", som är etl vidare begrepp, eftersom del även omfallar även t,ex, cider och lättöl.

Anledningen lill detta är föreskriftens karaktär av 

rambestammel.se

. 

Det har ansetts all del i del sammanhangel inte funnils anledning atl ge ullryck för några närmare alkoholpolitiska överväganden (se prop, 1973:123 s, 45).

Man bör kunna resonera på molsvarande säu i fråga om beslämmel­sen om kommersiella annonser i radioansvarigheislagen. Även i dessa bestämmelser bör det talas om "alkoholhaltiga drycker".

Ändringar i alkohol- och lobaksreklamlagarna

Om det skall vara möjligt att på marknadsföringsrällslig väg molverka alkohol- och tobaksreklam i radio och TV krävs - utöver all radioansva­righetslagen ändras - nya föreskrifter i alkohol- och lobaksreklamlagar­na. Som radiolagsulredningen har föreslagil bör sådana föreskrifter ul-formas efter mönster av vad som nu slår i 2 § andra stycket alkoholre­klamlagen.

Utredningen har föreslagit alt det vid marknadsföring av en alko­holdryck resp. en lobaksvara skall vara förbjudet alt använila en kom­mersiell annons "i lelevisionsprogram som etl programförelag sänder med slöd av lillslånd enligi 5 § första styckel railiolagen".

Denna avgränsning innebär alt reglerna skulle gälla dels enbarl TV-program, dels enbart program som sänds av Sveriges Television, Sveriges Utbildningsradio och ett nytt marksändande TV-företag. Däremot skulle reglerna inle gälla Ijudradioprogram och inle heller kabelsända pro­gram. Ulredningen motiverade della bl.a. genom all hänvisa lill all kommersiell reklam inle får sändas i närrailio (10 § försia slyckel närra­diolagen 11982:459)) och att tillstånd att bedriva s.k. egensändningar i

113

8 Riksdagen 1990/91. 1 saml Nr 149

kabel kan återkallas om tillståndshavaren har medgett kommersiell re- Prop. 1990/91:149 kläm i sändningarna eller gjorl reklam för egen kommersiell verksam­hel i dessa (23 § andra slyckel 1 lagen |1985:677| om lokala kabelsänd­ningar). Den konklusion som utredningen ilrog blev alt det över hela linjen finns radiorättsliga bestämmelser som förbjuder kommersiell re­klam i sändningar och atl dessa regler träffar även alkohol- och lobaks­reklam.

Min u|)pfatlning är emellertid all man bör ta etl bredare grepp om detta ämne än vad radiolagsutredningen har gjorl. Jag kan l.ex, inle se någon anledning all reglerna skall vara begränsade till marksändningar, ulan jag finner del naturligt att man kan ingripa på marknadsförings­rällslig väg även mot alkohol- och lobaksreklam som sänds från salelli­ler. Tör del lalar bl.a. att ilel inle finns några föreskrifter som förbjuder kommersiell reklam i salellilsändningar.

Den lämpligaste lösningen får därför anses vara, all man i alkohol-och lobaksreklamlagarna helt generellt föreskriver atl det vid marknads­föring av en alkoholdryck resp. en lobaksvara är förbjudet au använda en kommersiell annons i ljudradio- eller lelevisionsprogram. Om man gör så kommer lagarna atl bli tillämpliga på alla slag av program och oavsett om dessa sänds i marknätet, i kabel eller från satellit.

Marktiadsföringstagsliftningetis idläniprungsoni rade vid marknadsföringsåtgärder som har iniernaiioned anknyining

Mitt förslag innebär således i molsals lill radiolagsutredningens förslag all KO och marknadsilomsiolen också skall kunna ingri|)a mot alkohoT och lobaksreklam i satellitsändningar. Särskilt meil hänsyn lill delta bör helt allmänt frågan beröras vilkel lillämpning.sområde den marknadsför­ingsrättsliga lagstiftningen kan anses ha när del gäller marknadsförings­åtgärder med internationell anknyining.

Departemenischefen log upp detta i förarbetena lill 1970 års lag om otillbörlig marknailsföring, men vad som konkret behandlades var re­klam i ulländska tidningar, inlc TV-sändningar. Departemenischefen yt­trade   följande  om   generalklausulen   mot  otillbörlig   marknadsföring

(prop. 1970:57 s. 92 T).

Generalklausulen är inle formellt begränsad lill vad som sker i Sve­rige,

Vad beträffar fiågan om dess lillämpning pa marknadslöringsaigärder med internationell anknyining vill jag anföra följande. Huvudsyftet med den föreslagna lagsliftningen är all sörja för all vissa normer iakttas inom reklam och marknadsföring på den svenska marknaden. Avgöran­de för om generalklausulen skall lillämpas på en viss åtgärd bör därför vara om åtgärden är inriktad på en svensk publik. Var åtgärden har företagits är däremol i princip ulan betydelse. Generalklausulen bör så­lunda kunna tillämpas exemjjclvis i fråga om reklammaterial som har |)roducerals i ullandel och därifrån distribuerats lill mottagare i Sverige. Della bör gälla vare sig reklamen är särskill inriktad på Sverige eller väriiler sig lill en inlernalionell publik, däribland den svenska. Om där-ernol reklamen i och för sig avser bara en viss utländsk marknad bör ge­neralklausulen inle anses lillämplig. Det bör sålunda inle vara möjligl all ingripa mol en annons i en utländsk tidning, vilken inle primärt är avseild för spridning i andra länder, även om vissa exemplar av lidning-

114

en skulle förekomma här i landel. Del nu sagda gäller även ålgärder    Prop. 1990/91:149 som vidias av svenska förelag.

Del sagda innebär att generalklausulen i och för sig kan tillämpas även på handlingar som företas utanför Sveriges gränser. De praktiska möjligheterna alt i sådana fall nå den ansvarige med delgivning av ett vitesföreläggande eller att verkställa ett beslul om utdömande av vite torde emellertid vara begränsade.

Belräffande reklam i TV kan av della uttalande dras en alldeles be­slämd slutsats: generalklausulen mol otillbörlig marknadsföring är inte lillämplig på TV- reklam som inle kan tas emot i Sverige utan bara av TV- tittare i andra länder.

Så snart TV-reklam kan tas emot i Sverige bör man enligt min me­ning slälla frågan om reklaminslaget kan anses riklat till Sverige eller lill en inlernalionell publik, däribland den svenska. Vid en sådan bedöm­ning har man inle anledning alt fästa avgörande vikt vid huruvida sänd­ningen som sådan enligt internationella lelekonveniionens regelsystem är avsedd alt las emot i Sverige eller kan tas emol här endast på grund av lekniski ofrånkomligt "överspill". Vid bedömningen blir därmed frå­gor av typ radiofrekvens, slag av satellit och sändningens styrka bara nå­gra - ofta kanske mindre väsentliga - lolkningsdaia bland andra.

Belräffande reklam i ulländska sändningar vill jag också betona, att del inle finns anledning att använda generalklausulen mot all reklam som skulle kunna träffas av den. I första hand finns det skäl för KO att uppmärksamma svenska annonsörers verksamhel med inriktning på den svenska marknaden. Och därnäst sådan reklam av utländska annon­sörer av vilken del framgår att svenska TV-lillare hör lill målgruppen.

En särskild omständighet som hör underslrykas är den innebörd man bör tillägga den europeiska TV- konventionen och all della förhål­lande medför att vi bör iaktta försiktighet när det gäller atl använda ge­neralklausulen mot reklam i ulländska TV-sändningar,

Konventionen innebär en maning till försiktighet i del nu berörda hänseendet beroende på det säll som den har besläml vilken stat som ansvarar för att konventionen följs. Konventionen lägger della ansvar på den sändande staten (artikel 5).

Sändande stal när det gäller satellitsändningar är i första hand den stal från vars territorium sändningen till satelliten sker. Om denna sändning sker från en stal som inle är bunden av konventionen är den stat sändande stal som upplåter frekvens eller Iransponder. Om inte hel­ler den staten är bunden av konvenlionen men programföretaget har sill säle i en konventionsslal, anses denna stal som sändande stat.

I fråga om uilänilska salellilsändningar. där sändningen lill saiellilen sker från ullandcl, är del således i allmänhet någon annan siat än Sveri­ge som ansvarar för efterlevnaden av konvenlionens krav.

En förbud moi en alkohol- eller lobaksannons bör inle rikla sig mot den som endasl vidaresänder en sändning

En ofrånkomlig men underförstådd begränsning gäller i fråga om mitt förslag lill ändring i alkohol- och lobaksreklamlagarna om alt del vid

115

marknadsföring av en alkoholdryck resp. en lobaksvara skall vara för-    Prop. 1990/91:149 bjudet all använda en kommersiell annons i ljudradio- eller televisions-|)rogram: man måsle skilja mellan ursprungliga .sändningar och viilare-sändningar, dvs. samtidig och oförändrad återulsändning av andra sänd­ningar.

Det föreslagna förbudel avses kunna bli riklat mot t.ex. en annonse­rande näringsidkare. F,tt förbud kan dock meddelas även andra (.se 2 § andra meningen marknadsföringslagen), l.ex. det programföretag som har satt samman det akluella utbudet. Däremol får av allmänna rätts­grundsatser anses följa alt ell förbud inle kan rikta sig mol den som en-ilast passivt lar emol en .sändning och vidaresänder den i t.ex. ell kabel­nät. Den som endast gör det har ju ingel inflytande över sändningarnas innehåll.

Grundregeln om mållfullhel

Innan jag lämnar alkohol- och tobaksreklamen vill jag dröja någol vid del grundläggande kravet i reklamlagarna all särskild måttfullhet skall iakttas vid marknadsföring av alkohol och tobak. Uttryckligen sägs atl detta innebär all en reklam- eller annan marknadsföringsåtgärd inte får vara påtränganile eller uppsökande eller uppmana till bruk av alkohol eller tobak, och jag har visat all motiven lill lagarna som exempel på så­dana reklamformer som anses vara påträngande osv. nämner reklam i radio och 'TV (prop. 1977/78:178 s. 31). Tanken har således varit all marknadsdomstolen redan på denna grund skall kunna meddela viles­förbud mol all alkohol- och lobaksreklam i radio och TV.

Liksom radiolagsutredningen anser jag emellerliil all ell .sådant reso­nemang bortser från den innebörd som radioansvarigheislagen får anses ha.

Railioansvarighelslagen har samma yllrandefrihelsbegrepp som tryckfrihetsförordningen. Vilket yllranilefrihelsbegrepp som iryckfri­helsförordningen har får man klarl för sig när man beaktar syftet med förordningen sådant detta syfle kommer till uttryck i främst I kap. i § i förordningen. Det enda som ligger uianför delta skyddssyfte är sådana meddelanden som är av utpräglat kommersiell natur och .som har rent kommersiella förhållanden lill föremål. Generella fiirbud mot reklam för vis.sa slag av varor har ansetts inte säkert falla utanför del tryckfri­helsrältsliga or-nrådei. För alt ingripande skall kunna ske mol etl sådanl meddelande krävs därför slöd i förordningen (se prop, 186/87:151 s. 53). Det är mol denna bakgrund som regeln i 1 kap. 9 S punkl I Iryckfrihelsförordningen har kommii lill.

Enligi 2 § radioansvarigheislagen medför missbruk av yttrandefrihe­ten i radioprogram ansvar och skadeslåndsskyldighel endast när gär­ningen innefattar yttrandefrihetsbrolt. Som jag tagit upj) lidigare (avsnitt 4.2.2) har man inte anledning atl tolka orden "ansvar och skatlc-slåndsskylilighel" snävl, ulan del får anses all de inkluderar även vites-förbud inom del område som lagsliftningen behandlar. Eftersom det in­le finns någol stöd i radioansvarigheislagen för alt marknadsdomslolen

116

har rätl atl meddela viles.sanklionerade förbud mot alkohol- eller lo­baksreklam i radio och TV får det anses atl domsU)len saknar den räl­len.

Beträffande bestämmel.sen i 1 kap. 9 § punkt 1 tryckfrihetsförord­ningen bör också framhållas all den begränsar sig till att möjliggöra för­bud mol kommersiella annonser. Vad angår all motverka alkoholre­klam i tryckta skrifter kan därför marknadsdomstolen agera endasl om reklamålgärden gäller en kommersiell annons. Om del inte är så saknar den grundläggande regeln i alkoholreklamlagen om .särskild måttfullhet betydelse, eftersom del för denna regel inle finns någol slöd i tryckfri­hetsförordningen.

Del nu anförda betyder i fråga om sådan radio- och TV- verksamhel, för vilken gäller särskild ansvarighelslagstiftning, atl marknaiTsdom.sio-len inle har någon möjlighet all åberopa alkohol- och lobaksreklamla-garnas grundregel om niållfullhet.

Jag håller med radiolagsutredningen om atl del är motiverai med elt klarläggande om della med hänsyn till ultalandcl i motiven lill alkohoT och lobaksreklamlagarna om reklam i radio och TV.

Vad till sist gäller frågan om olika former av dold reklam för alkohol och tobak, anser jag all de skyldigheter som jag tidigare nämnl all ett re­klamsändande TV-förelag bör ha, bör kunna spela en positiv roll. I den mån det är fråga om direktsändningar av t.ex. sporthändelser som äger rum utomlands, lorile emellertid en viss exponering av varumärken m.m. inle kunna undvikas.

Prop. 1990/91:149

4.7  TV-reklamen och barnen

Mitt förslag: I radioansvarighetslagen införs en ny beslämmelse (2 a §) om atl ulan hinder av den lagen gäller vad .som före­skrivs i annan lag om förbud mol kommersiell annons i den mån annonsen används vid marknadsföring till barn.

Fin annons med reklam som sänds under annonstid i televi­sionen skall inle få .syfla lill alt fånga uppmärksamheten hos barn under 12 år. En annons med reklam skall inle få förekom­ma under annonsiiden omedelbart före eller efter ell program eller en del av ell program som huvudsakligen vänder sig lill barn under 12 år, I annonser med reklam skall del inte få upp­träda personer eller figurer som spelar en framträdande roll i te­levisionsprogram som huvudsakligen vänder sig lill barn under 12 år. - Dessa bestämmelser skall las in i railiolagen 

(II 

§ saml 15 § förslå slyckel andra meningen).

Radiolagsutredningens förslag (betänkandet s. 219 ff) överensstäm­mer i sak till största delen med miu förslag. När del gäller vilken kate­gori av personer som en annons med reklam inle skall få vara inriktad

117

p

å

 all f

å

nga uppm

ä

rksamheten hos lar utredningens f

ö

rslag sikle p

å

    Prop. 1990/91:149 "yngre barn". D

ä

rmed avses 

å

ldrarna upp till  10 

å

r. I 

ö

vrigl g

ä

ller ut­redningens f

ö

rslag "barn", varmed avses 

å

ldrarna under 12 

å

r.

F

ö

r del fall att det i avtalet mellan staten och ell programf

ö

retag be­st

ä

ms atl program f

å

r avbrylas av annonser har utredningen f

ö

reslagil den s

ä

rskilda regeln, atl etl villkor f

ö

r annonsavbrou skall vara atl det inte r

ö

r sig om program som huvudsakligen v

ä

nder sig till barn.

N

å

gon 

ä

ndring i railioansvarighelslagen har inle f

ö

reslagils av utred­ningen.

Remissinstanserna: Meningarna bland remissinstanserna g

å

r starkt is

ä

r. Stockholms tingsr

ä

tt, L.anlbrukarnas Riksf

ö

rbund, Nordisk Televi­sion och Svenska Regiss

ö

rsf

ö

reningen tillstyrker utredningens f

ö

rslag atl en annons med reklam inte skall f

å

 vara inriktad p

å

 all f

å

nga uppm

ä

rk­samheten hos yngre barn. Positiv till detta f

ö

rslag 

ä

r ock.s

å

Svenska kyr­kans centralstyrelse, dock med den kommentaren all regelverket ge­nomg

å

ende h

ö

r g

ä

lla barn upp till 12 

å

r.

Hovr

ä

tten f

ö

r Nedre Norrland, radion

ä

mnden, Annons

ö

rf

ö

reningen och Sveriges Reklamf

ö

rbund kritiserar atl det g

ö

rs skillnad mellan "yngre barn" och "barn"; detta befaras kunna medf

ö

ra till

ä

mpningssv

å­

righeler. Ocks

å

Industrif

ö

rbundet, Svenska Arbelsgivaref

ö

reningen 

(SAF), Grossistf

ö

rbundel Svensk Handel, Inlernationella Handelskam­marens Svenska Nationalkommitt

é

 och Induslrif

ö

rvalinings AB Kinne­vik uttalar krilik p

å

 ilenna punkt. Ombudsmannen mot etnisk diskrimi­nering fr

å

gar sig om del inle vore rimligt all i TV-rcklamsammanhang till

ä

mpa den definition av barn som f

ö

rekommer i FN:s barnkonven­tion, n

ä

mligen all barn 

ä

r den som 

ä

r under 18 

å

r.

Svenska 'Tidningsutgivaref

ö

reningen ifr

å

gas

ä

lter om del finns till­r

ä

ckliga sk

ä

l all f

ö

rbjuda reklam riktad lill yngre barn. K

ö

pmannaf

ö

r­bundet, Annons

ö

rf

ö

reningen, Sveriges Marknadsf

ö

rbund och Kinnevik mots

ä

tter sig delta f

ö

rslag. Sveriges frikyrkor

å

d/De fria kristna samfun­dens r

å

d anser tv

ä

rtom alt f

ö

rbudet b

ö

r sk

ä

rpas och f

ö

resl

å

r att en an­nons med reklam inte skall f

å

 vara inriktad p

å

 all f

å

nga uppm

ä

rksam­heten hos barn (under 12 

å

r), alt reklaminslag inle skall f

å

 s

ä

llas in f

ö

re ell best

ä

ml klockslag, f

ö

rslagsvis kl. 19,00, och all all reklam i TV skall vara ulft)rmad s

å

all den lar h

ä

nsyn lill barns och ungas s

ä

rskilda k

ä

ns­lighet. Svenska kyrkans centralstyrelse utlalar all alla annonser i 'TV, vid vilken lid de 

ä

n s

ä

nds, b

ö

r utformas meil st

ö

rsta h

ä

nsyn till bl,a. barn. Svenska Tealerf

ö

rbundel och SIT-klubben vid Sveriges Radio­koncernen anser alt det f

ö

reslagna f

ö

rbudel b

ö

r ulvidgas lill all g

ä

lla re­klam riktad lill barn och ungdomar. Socialstyrelsen f

ö

resl

å

r all det in­f

ö

rs en rad s

ä

rskilda reslrikiioner vad g

ä

ller reklam till barn, delvis efter f

ö

rebild av Internationella Handelskammarens R

å

d om reklam lill barn. Bammilj

ö

r

å

det anser all del inte b

ö

r f

å

 f

ö

rekomma n

å

gon reklam rik­tad till barn under 14 

å

r, alt ingen reklam b

ö

r f

å

 visas i TV f

ö

re kl. 21.00 och atl de regler f

ö

r reklam lill barn och unga som har f

ö

reslagits i NFlK-rapporien 1989:5 "Konsumenlkrav p

å

 TV-reklam till barn och unga" b

ö

r g

ä

lla som miniminiv

å

 f

ö

r all reklam i TV. I likhel med den

118

nämnda rapporten anser konsumentverket all del bör vara förbjudet all Prop. 1990/91:149 sända reklam i 'TV om reklamen är riklad lill barn under 14 år. Efter­som barn påverkas även av sådan reklam som inte speciellt vänder sig lill dem bör reklam över huvud taget inle få sändas under tid då barn är en slor del av publiken. Verkei anser därför alt det inte bör få sändas någon reklam i TV under liden kl. 6 - 20.

Stiftelsen Svenska Filminstitutet delar utredningens uppfattning att annon.ser med reklam inte bör få förekomma under annonsiiden ome­delbart före eller efler etl program som huvudsakligen vänder sig till barn. Delta förslag tillstyrks också av bl.a. Svenska kyrkans centralsty­relse, Sveriges fri kyrkoråd/De fria kristna samfundens råd och Svenska Regissörsföreningen. Sveriges Marknadsförbund instämmer med tvekan i förslaget, medan Riksidrollsförbundel anser atl del inle bör få före­komma reklam i anslutning lill 'TV- program för mindre barn. Induslri­förbundel, SAF och Grossistförbundel Svensk Handel anser i stället att del bör prövas om inle placeringsreglerna belräffande reklam till barn kan formuleras enklare. Utgångspunkien bör vara Inlernationella Han­delskammarens Grundregler för reklam/Råd om reklam till barn. En li­knande hållning intar Köpmannaförbundet och Internationella Han­delskammarens Svenska Nalionalkommillé. Svenska Tealerförbundel finner del å andra sidan vara olillräckligl alt annonser med reklam inte skall få förekomma uniler annonsiiden omedelbart före eller efter etl program som huvudsakligen vänder sig lill barn. Förbundet anser att det bör vara förbjudet att sända reklam i anslulning lill barn-, ungdoms-och familjeprogram. Samma uppfattning har SIF-klubben vid Sveriges Radio-koncernen.

Svenska kyrkans centralstyrelse lillslyrker förslaget alt program som huvudsakligen vänder sig till barn inle skall få avbrytas av annonser.

Slockholms lingsiäll. Lantbrukarnas Riksförbund, Nordisk Televi­sion och Sveriges frikyrkoråd/Dc fria kristna samfundens råd lillslyrker förslaget atl del i annonser med reklam inte skall få uppträda personer eller figurer som spelar en framträdande roll i televisionsprogram som huvudsakligen vänder sig lill barn. Sveriges Marknadsförbund yttrar om detta förslag all framför alll förväxlingsiisken bör väga tungt så atl inle halva svenska skådespelarkåren i onödan utesluts från all få medverka i reklaminslag. Induslriförbundel, SAT och Grossistförbundet Svensk Handel menar all man med fördel bör kunna överlämna ål programfö­retaget alt ställa upp lämpliga normer och alt lagregleringen kan in­skränkas till vad den europeiska TV-konvenlionen kräver. Konsument­verket finner det å andra sidan inle lillfieiTssiällande all endasl personer som spelar en framträdande roll i barnprogram föreslås bli diskvalifice­rade från reklammedverkan; del bör vara lillräckligl all personen eller figuren har anknyining lill ell sådanl program.

Skälen för mitt förslag: Televisionen är elt medium med slor genom­slagskraft. Barn ser mycket på TV och har stor lilliro lill vad de ser och hör. Frågan om TV-reklamen och barnen biir därför ägnas särskild upp­märksamhet.

119

Först kan konstateras atl marknadsföringslagen gäller för all kom-    Prop. 1990/91:149 mersiell  reklam  på den svenska  marknaden. l.agen  kommer därmed också att gälla reklam i svenska TV-program.

Enligt generalklausulen i 2 § marknadsföringslagen kan marknads­domstolen, om en näringsidkare vid marknadsföring av en vara, tjänst eller någon annan nyttighet företar reklamålgärd eller annan handling, som genom atl strida mot god affärssed eller på annal sätt är otillbörlig mol konsumenter eller näringsidkare, förbjuda näringsidkaren atl forl-.sälta meil della eller all företa annan liknande handling.

Hänvisningen lill uttrycket "god affärssed" syftar bl.a. på Inlernalio­nella Handelskammarens Grundregler för reklam, som i sin nu gällande lydelse antogs år 1987.

I förarbetena till marknadsföringslagen (prop. 1970:57 s. 60) anförs au generalklausulen redan från början kunde få en betydande stadga om man lill utgångspunkt för lillämpningen log delta ulomrältsliga norm­system.

1 Grundreglerna (anikel 13) anges au reklam inle får ulnyltja barns naturliga godtrogenhet eller ungdomars bristande erfarenhet eller utsät­ta deras lojalilelskänsla för påfrestning. Reklam som riklas lill eller är ägnad alt påverka barn eller ungdomar får inle innehålla framställning i ord eller bild som kan medföra fysiska skadeverkningar eller påverka dem negativt i psykiskt eller moraliskt avseende.

Grundreglerna innehåller etl särskilt avsniu med Råd om reklam till barn. Med barn avses därvid personer som är under 14 år eller som inte uppnått annan motsvarande åldersgräns, vederlagen i resp. land.

1 Råden betonas all reklam lill barn skall kunna identifieras som re­klam, all reklam inle får framstå som överseende med bruk av våld och all den inte får undergräva sociala värderingar eller föräldrars auktoritet och ansvar. Reklamen får inle förleda barn all försätta sig i riskfyllda si­tuationer eller all söka sällskap med främmande personer eller beträda okända eller farliga plalser. Inle heller får reklam innehålla direkta uppmaningar Till barn all övertala andra all köpa den annonserade pro­dukten åt dem. Råden betonar viklen av särskild aklsamhet för all re­klam inle skall anses vilseleda barn när del gäller l.ex. den annonserade produktens verkliga storlek och beskaffenhet. Prisuppgifter får inle ut­formas så alt barn kan få en överdriven uppfattning om produktens verkliga värde eller ge sken av all produkten ulan vidare ryms inom varje hushållsbudgel.

Grundreglerna ställer således ujjp restriktioner för .sådan reklam som riklas till barn, men de förbjuder inle reklam lill barn.

Vid prövning enligt generalklausulen i 2 § marknadsföringslagen av om en framställning är otillbörlig mol konsumenter slälls speciellt höga krav på hederlighet och vederhäftighet när framställningen riklar sig till grupper som kan antas vara mindre kriiiska än konsumenter i all­mänhet, exempelvis barn eller sjuka per.soner (prop. 1970:57 s. 69). Däremot ger lagen inte någol stöd för all reklam lill barn i ett vissl me­dium, l.ex. TV, generellt skall anses vara oiillhör lig.

120

Enligt min mening bör emellertid ell medium med så slor genom- Prop. 1990/91:149 slagskrafi som lelevisionen inte alls få användas för reklam som särskilt vänder sig lill yngre barn. Yngre barn kan inle alllid skilja mellan re­klaminslag och vanliga TV-program. Inie heller förslår de alltid att av­siklen med reklaminslag är alt locka lill köp. Därmed tar de till sig re­klamens budskap ulan den skepsis som äldre barn och tonåringar lär sig ulveckla. Samtidigt ser barn mycket på TV. Barnprogrammen får ofta mycket höga Trttarsiffror inom de åldersgrupper som programmen vän­der sig lill. TV kan därför vara etl särskill effeklivt medium för reklam som syfiar till atl påverka yngre barn. All använda lelevisionen på det sättet skulle emellertid strida klarl mol barnens intressen.

Vad jag har sagl nu betyder atl jag i den här frågan har en annan uppfattning än de remissinstanser som anser atl befintliga reklamregler är tillfyllest också när del gäller reklam i TV. Enligt min uppfaltning bör följaktligen lagen om annonser i lelevisionen innehålla särskilda re­striktioner så att man kan motverka all den marksända televisionen blir elt medium för reklam som särskill har de yngre barnen som målgrupp.

Innan jag går in på vilka regler som bör gälla vill jag behandla av­gränsningen av den åldersgrupp som reglerna bör ta sikte på.

Som framgår av vad jag tidigare har sagt innebär marknadsföringsla­gen all det slälls speciellt höga krav på hederlighet och vederhäftighet när en reklamålgärd riklar sig till exempelvis barn. Något behov av yt­terligare restriktioner för reklam som i största allmänhet har barn som målgrupp finns därför enligt min mening inte.

Den grupp barn för vilka del är motiverat med särskilda regler är barn som ännu inle har lärt sig skilja klarl mellan reklaminslag och andra ilelar av en TV-sändning, I lagrädsremissen betecknades denna grupp av barn som "yngre barn".

Lagrådel menar att uttrycket "yngre barn" är obestämt. Den bakom­liggande tanken torde enligt lagrådet vara att reglerna skall Iräffa annon­ser och program som huvudsakligen vänder sig lill barn som ännu inle har kommit i puberteten. Finligt lagiådels mening bör regeln i klarhe­tens inlresse konkreliseras genom alt en 12-årsgräns anges i paragraftex­ten.

Jag delar lagrådets uppfattning i ilenna fråga.

Som har framgått förespråkar vissa remissinstanser alt reklam i TV med hänsyn till barnen inte skall få sändas före ell vissl klockslag. De ti­der som nämns i sammanhangel är kl. 19, 20 och 21.

Radiolagsulredningen har studerat konsekvenserna av regler av detta slag bl.a. genom alt låta undersöka publikens ålderssammansättning vid olika lider på dygnet. Resultatet visar, föga överraskande, atl del framför alll är under den tid då del sänds barnprogram som yngre barn ulgör en stor andel av TV-publiken. Ulredningen drar slutsatsen att man bör av­stå från all införa en regel om att reklaminslag inle skall få sändas under vissa lider på dagen.

Jag har samma up[)faitning. En regel or-n atl annonser med reklam inle fick sändas under vissa tider skulle försvåra TV-företagels möjTrghe-

121

ler alt f

å

 tillr

ä

ckliga inkomster och 

ä

ven kunna leda lill en stark kon- Prop. 1990/91:149 cenlralion av annonserna till 

ö

vriga delar av dygnet. Samlidigt skulle re­geln ha begr

ä

nsad betydelse vad g

ä

ller alt motverka att den aktuella gruppen av barn blir p

å

verkade av reklaminslagen. Jag anser att de reg­ler som beh

ö

vs f

ö

r alt motverka reklam med yngre barn som m

å

lgrupp b

ö

r utformas s

å

 all detta syfte framg

å

r av reglerna.

F

ö

rsl och fr

ä

mst beh

ö

vs en f

ö

reskrift om att en annons med reklam inte f

å

r syfta till all f

å

nga uppm

ä

rksamheten hos barn under 12 

å

r.

Vid bed

ö

mningen av om detta syfte f

ö

religger b

ö

r samtliga betydelse­fulla omst

ä

ndigheter beaktas. Dit h

ö

r t.ex. den annonserade varan eller tj

ä

nsten, annonsens utformning och del sammanhang d

ä

r annonsen f

ö­

rekommer. Regeln b

ö

r endasl g

ä

lla annonser med reklam. Den b

ö

r allt­s

å

inte hindra alt man anv

ä

nder TV-annonser f

ö

r all Tex, l

ä

ra barn upp­tr

ä

da i trafiken.

Reklam kan vara s

ä

rskill riklad lill den akluella gruppen av barn 

ä

ven om sj

ä

lva reklaminslaget inte 

ä

r speciellt utformat med h

ä

nsyn till barnen. Om ell reklaminslag s

ä

nds vid elt tillf

ä

lle d

å

 del kan antas atl dessa barn ulg

ö

r en 

ö

verv

ä

gande del av publiken m

å

sle man anla alt av­sikten 

ä

r att n

å

just dem med reklambudskapet. D

ä

rf

ö

r b

ö

r 

ä

ven den re­geln g

ä

lla atl en annons med reklam inle f

å

r s

ä

llas in under annonsii­den omedelban f

ö

re eller efter ett program som huvudsakligen v

ä

nder sig lill barn under 12 

å

r.

Som jag har behandlat tidigare (avsnitl 4.5.3) 

ä

r min uppfaltning atl annonser i princip inle b

ö

r f

å

 avbryta etl program. Om della f

ö

rslag ge­nomf

ö

rs m

å

sle programf

ö

retaget, ulan att del finns n

å

gon uttrycklig re­gel om detta, 

ä

ven avh

å

lla sig fr

å

n att g

ö

ra annonsavbrou i program som v

ä

nder sig lill barn under 12 

å

r. Milt f

ö

rslag kr

ä

ver s

å

ledes inle alt detta anges uttryckligen. Med h

ä

nsyn lill de s.k. biandprogrammen (jfr avsnilt 4.5.3) b

ö

r dock uttryckligen anges ocks

å

 all annonser inle f

å

r s

ä

ltas in omedelbart f

ö

re eller efter en del av program som huvudsakligen v

ä

n­der sig till barn under 12 

å

r.

Barnprogrammen i TV uppskattas mycket av barnen. En annons

ö

r b

ö

r inle kunna dra f

ö

rdel av della f

ö

rh

å

llande f

ö

r sina reklambudskap. Utredningen har f

ö

r att molverka s

å

danl f

ö

reslagil den regeln, alt del i annonser med reklam inle f

å

r upptr

ä

da personer eller figurer .som spe­lar en framir

ä

danile roll i lelevisionsprogram som huvuiTsakligen v

ä

n­der sig lill barn.

Remissinstansernas reaktion 

ä

r som har framg

å

tt blandad. Vissa lill­slyrker f

ö

rslaget, medan andra ifr

å

gas

ä

tter behovel av en regel. Konsu­mentverkel efterlyser ytterligare restriktioner.

Min uppfattning 

ä

r atl det finns sk

ä

l f

ö

r en reglering och all ulred­ningens f

ö

rslag 

ä

r l

ä

m|)ligi avv

ä

gt.

Jag har redan f

ö

reslagil en regel av liknande slag med lanke p

å 

grundsatsen om reklamidentifiering, n

ä

mligen all del i annonser som s

ä

nds mol betalning eller annal vederlag inle f

å

r upptr

ä

da personer som spelar en framtr

ä

dande roll i televisionsprogram som huvudsakligen handlar om nyheter eller nyhelskommeniarer (avsnitl 4.4.3). Delar av

122

vad jag har anf

ö

rl i anslulning till denna regel b

ö

r kunna anses till

ä

mp-     Prop. 1990/91:149 ligt f

ö

r del nu akluella f

ö

rslagel.

Regeln medf

ö

r all inle bara medverkan i programf

ö

retagets egna barnprogram blir annonsdiskvalificerande ulan atl samma sak kommer att g

ä

lla andra barnprogram i TV som tas emol i Sverige.

Med de regler som nu har beskrivits anser jag atl del skapas f

ö

ruts

ä

tt­ningar f

ö

r atl hindra, all annons

ö

rer i televisionen riklar sig s

ä

rskilt lill de yngre barnen utan att f

ö

r den skull m

ö

jlighelen till TV-reklam f

ö

r andra m

å

lgrupper begr

ä

nsas. Jag 

ä

r naturligtvis medveten om att barn ser andra program 

ä

n barnprogram och att yngre barn d

ä

rf

ö

r kommer atl se de annonser som s

ä

nds i anslulning lill dessa program. Jag anser emellertid inle all del finns n

å

gol behov av all f

ö

r de yngre barnens skull f

ö

reskriva s

ä

rskilda regler vid sidan av marknadsf

ö

ringslagen n

ä

r del g

ä

ller s

å

dan allm

ä

nl inriktad reklam i TV.

1 del f

ö

reg

å

ende (avsnitt 3.6.1) har jag uttalat mig om generalklausu­len mol otillb

ö

rlig marknadsf

ö

ring i marknadsf

ö

ringslagen och d

ä

rvid gjorl bed

ö

mningen att den 

ä

r ett tj

ä

nligt instrument f

ö

r att hantera TV-reklamen.

Jag utg

å

r n

ä

mligen fr

å

n atl marknadsdomstolen, n

ä

r den skall bed

ö­

ma om en viss reklam

å

lg

ä

rd strider mol generalklausulen, f

ä

ster avseen­de vid del intryck framst

ä

llningen g

ö

r saml tillm

ä

ter del betydelse atl le­levisionen har stor p

å

verkanskraft, atl s

ä

ndningarna v

ä

nder sig till en allm

ä

n publik i hemmen och att barn oftast 

ä

r en del av publiken. La­gen b

ö

r ge m

ö

jlighet lill bed

ö

mningar som 

ä

r anpassade lill TV-mediels s

ä

rart. Redan av nuvarande lagstiftning lorde s

å

ledes f

ö

lja att 

å

tskilligt redan g

ä

ller av de s

ä

rskilda restriktioner som vissa remissinstanser har f

ö

respr

å

kat p

å

 delta omr

å

de.

Tv

å

 av de regler som jag f

ö

rordar f

å

r anses vara av i f

ö

rsta hand marknadsf

ö

ringsr

ä

ttslig arl, n

ä

mligen regeln all en annons med reklam inle skall f

å

 syfta till att f

å

nga uppm

ä

rksamheten hos barn under 12 

å

r och regeln alt det i annonser med reklam inle skall f

å

 upptr

ä

da perso­ner eller figurer som spelar en framtr

ä

dande roll i lelevisionsprogram som huvudsakligen v

ä

nder sig lill barn under 12 

å

r.

Fr

å

n yttrandefrihelsr

ä

ttslig synpunkl b

ö

r dessa regler betraktas p

å

samma s

ä

tt som l.ex. regeln i 2 

§

 andra stycket alkoholreklamlagen, som f

ö

rbjuder kommersiella annonser f

ö

r s|)ritdrycker, vin och stark

ö

l i tryckta periodiska skrifter. F

ö

r denna regel finns st

ö

d i iryckfrihelsf

ö

r­ordningen (1 kap. 9 

§

 punkt 1), och jag har i f

ö

reg

å

ende avsnilt f

ö

resla­gil alt del i radioansvarigheislagen ges st

ö

d f

ö

r all i lag f

ö

rbjuda alkohol-och lobaksannonser i radio och TV.

Jag anser d

ä

rf

ö

r konsekvensen bjuda all det av radioansvarighetsla­gen ocks

å

 framg

å

r, atl ulan hinder av den lagen g

ä

ller vad som f

ö

re­skrivs i annan lag om f

ö

rbud mol kommersiell annons i den m

å

n an­nonsen anv

ä

nds vid marknadsf

ö

ring till barn.

Fin s

å

dan best

ä

mmelse f

å

r liksom de tidigare behandlade best

ä

mmel­serna i ansvarighetslagarna f

ö

r radio och 'TV karakt

ä

ren av rambest

ä

m­melse,

123

Med hänsyn till detta bör beslämmelsen i radioansvarighetslagen helt allmänt gälla marknadsföring lill barn, varmed då får förslås vad som i inarknadsföringssammanhang menas med barn, dvs, personer som är under 14 år.

Vad som i det föregående har sagls om innebörden av ullrycket kom­mersiell annons i radioansvarighetslagen är tillämpligt också i detta sammanhang.

Prop. 1990/91:149

4.8  Annonser och liknande meddelanden i sökbar text-TV

Mitt förslag: Radiolagens besiämmeiser om annonser som sänds under annonslid i televisionen skall inte gälla sökbar text-TV. En föreskrift om delta skall las in i radiolagen (16 §).

I lagen skall också uttryckligen föreskrivas all kraven på oparliskhel och saklighet inte skall gälla annonser och liknande meddelanden i sökbar text-TV (6 8 fjärde styckel).

Radiolagsutredningens förslag innehåller inle någon motsvarighet lill milt förslag.

Remissinstanserna: Ingen remissinstans har tagit upp frågan om kommersiell text-TV.

Skälen för mitt förslag: Både utomlands och här förekommer del all TV-företag använder en del av TV- signalens överföringsmöjligheter för att sända särskild textinformation, text-TV. Text-TV har i huvudsak två användningsområden. I del ena fallet rör det sig om programlexlning. Som exempel på text-TV i ilenna form kan nämnas att skådespelarnas repliker i ulländska filmer textas och atl det sänds annan iextinft)rma-lion som komplement till vad som sägs i vanliga TV-program, Textning­en kan Tex, vara en serviceålgärd genlemot TV-tittare som har nedsatt hörsel.

Den andra typen av text-TV innebär alt TV-företagei, vid sidan av de vanliga TV-programmen, sänder separata textade informationssidor som fyller hela TV-rulan. Sidorna är samlade i grupper efter ämnesområden, l.ex. ulrikesnyheter, inrikesnyheler, sport, väder osv. TV-litlaren har en valmöjlighet när det gäller all ta del av sådant material.

För att sända de textade sidorna används som regel outnyttjat utrym­me i 'TV-signalen, det s.k, bildsläckningsinlervallel, Texisändning av del­ta slag går till så all ell vissl antal sidor sänds cykliskt. När den sista si­dan har sänts, upprepas alltså sändningen av den första sidan.

För all kunna la emot lexi-TV av det beskrivna slaget krävs en speci­ellt utrustad mottagare med en minnesenhet och en dekodei. Vidare krävs en knappsats för sidval m.m. TV-tillaren kan härigenom välja ön­skad sida. lnft)rmalionssidorna är nämligen numrerade.

124

Det nu beskrivna slaget av text-TV anser jag att man lämpligen kan    Prop. 1990/91:149 beteckna som sökbar text-TV.

Sökbar lexi-TV är ell utpräglat nyhetsmedium. Sveriges Television tillhandahåller numera dagligen ca 300 lexl- TV-sidor med nyheter, vä­ller, programtablåer, börskurser m.m.

Finligt en rapporl av Sveriges Radios publik- och programforsknings-avdelning (PUlJ-rapporten "Så ser vi på text-TV", oktober 1990) har 49 ptoceni av befolkningen lillgång lill sökbar texi-TV och 42 procent av innehavarna lar dagligen del av sådan inft)rmalion.

Kommersiell sökbar lexl-'TV förekommer ulomlands i bl.a, Finland, Irland, Italien, Schweiz och Storbritannien,

Enligt min mening bör ell hell eller huvudsakligen reklamfinansie­rat TV-förelag ha räll alt också i sökbar texl-TV sända reklam mol ve­derlag. De regler som jag tidigare har föreslagil om annonser som sänds under annonstid i lelevisionen passar emellertid inle för sökbar texl-TV, Begreppet annonstid i televisionen, som är att se mot bakgrund av bl.a. den europeiska TV- konvenlionens bestämmelser, förutsäller att det är fråga om vanliga TV-program som är inplacerade i en programtablå. Också reglerna om högsta lillålna annonsvolym förutsätter att del är frå­ga om en ordinär programljänsl.

De flesta av de särskilda regler som jag har föreslagit om TV-annonser skulle heller inle vara motiverade i sökbar lext-TV. Det beror på den betydande skillnail som råder mellan den rörliga bilden och ren lexl i fråga om mediets påverkanskraft.

När del gäller marknadsföring i sökbar text-TV anser jag således att del är lillräckfigi med den marknadsföringsrällsliga lagsliflning som finns kompletterad av mina förslag om all del i lelevisionsprogram inte skall få förekomma kommersiella annonser som gäller alkoholdrycker eller tobaksvaror.

Av nu anförda skäl bör radiolagens regler om annonser som sänds under annonslid i lelevisionen inle gälla sökbar lext-TV.

För annonser och liknande meddelanden i sökbar texl-TV behövs emellertid en särskild regel: del måsle stå klart all radiolagens krav på oparliskhel och saklighet inle heller gäller för sädana meddelanden; när del gäller annonser som sänds under annonslid i televisionen har jag be­handlat den frågan lidigare (se avsnitl 4.4.1).

Frågan uppställer sig då vad som bör förstås med annonser och li­knande meddelanden i sökbar texl-TV. Jag anser all man med della ut­tryckssätt bör fånga in motsvarigheten lill vad tryckfrihetsförordningen syftar på när i den lalas om all som tryckfrihetsbrott i vissa fall inle skall anses tillkännagivande "i annons eller annal sådant meddelande" (7 kap. 2 §). Som jag har nämnl tidigare (se avsnitt 4.2.3) menas enligt förarbetena till förordningen med annal sådant meddelande endast vissa sedvanliga notiser, sorrr på grund av sitt innehåll har samma uppgift som annonser. Vad som är att belrakla som reilakiionell lexl i sökbar lext-TV bör i enlighel härmed inle anses ulgöra annonser eller liknande meddelanden.

125

I radiolagen bör således föreskrivas alt kraven på opartiskhet och    Prop. 1990/91:149 saklighet inle skall gälla annonser och liknande meddelanden I sökbar text-TV.

4.9 Vissa frågor som rör alla programföretag

4.9.1 Gynnande av kommersiella intressen i programverksamheten

Mitt förslag: Ell programföretag skall inte ha rätt atl mot veder­lag eller annars på ett otillbörligt sätt gynna etl kommersiellt in­tresse i programverksamheten.

En föreskrift om detta skall tas in i radiolagen (6 § andra styckel första meningen).

Radiolagsutredningens förslag överensstämmer med milt förslag (be­länkandet s. 160 och 169 T).

Remissinstanserna: Utredningens förslag stöds av juridiska fakullels­nämnden vid Stockholms universitet. Industriförbundet, Svenska Ar­betsgivareföreningen (SAF), Grossislförbundel Svensk Handel, Svenska 'Tidningsutgivareföreningen och Sveriges frikyrkoråd/De fria kristna samfundens råd. Industriförbundet, SAF och Grossistförbundel Svensk Handel anför som skäl för sin ståndpunkt att olika former av förtäckt reklam bör molverkas med kraft. Enligt juridiska fakullelsnämnden vid Stockholms universitet kan det ifrågasättas om ordet "otillbörligt" är tillräckligt för att motverka s.k. produkt placement i ilen egentliga pro­gramverksamheten. Radionämnden har uppfattningen all den föreslagna föreskriften inle behövs; radiolagens krav på opartiskhet så som det hil­lills har lillämpals beträffande reklambetonat gynnande räcker fulll ul.

Skälen för mitt förslag: T)en europeiska TV-konveniionen innehåller vissa bestämmelser som har betydelse för frågan oin ilet finns anledning all införa en uUrycklig regel som vänder sig mot au etl programföretag i programverksamheten gynnar kommersiella iniressen mot vederlag.

Vad konvenlionen avser med reklam och sponsorskap har redovisals i avsnitt 4.2,2, Jag vill också hänvisa lill avsnillen 4.2,3, 4.5.1 och 4.5.2, där jag har redogjort för artikel 13 i konventionen. Tidigare har jag dock inle nämnt ariikel 13:3, enligt vilken det i gränsöverskridande TV-sändningar inte får förekomma smygreklam ("surreptitious adveri­ising"). Särskilt anges all det i program inle får förekomma sådan pre­sentation av varor och ijänsler som sker i reklamsyfte.

Jag vill i delta sammanhang också erinra om en av konvenlionens bestämmelser om sponsring, nämligen artikel 17:3, som säger alt spons­rade program inte får uppmuntra till avsättning, inköp eller uthyrning av sponsorns eller Iredje mans varor eller Ijänsler, särskill inle genom

126

alt i marknadsföringssyfle göra särskilda hänvisningar lill varorna eller    Prop. 1990/91:149 tjänsterna i programmen.

Det slår således klart alt de stater som blir bundna av 'TV-konventionen ikläder sig särskilda skyldigheter i fråga om sådant re-klambeionat gynnande av varor och tjänster som sker mol vederlag. Konventionen godtar inie all .sådant gynnande sker i den egentliga pro­gramverksamheten.

Gällande svenska regelverk förbjuder inte i klara verba att elt pro­gramföretag, som får finansiera sändningar med reklam, i programverk­samheten gynnar kommersiella iniressen mot vederlag. Det är visserli­gen rikligt att radiolagens krav på oparliskhel såsom del lillämpas av ra­dionämnden innebär att programföretagen skall vara försiktiga med att sända program eller programinslag som innebär etl reklambetonat gyn­nande av en viss proilukt eller elt vissl förelag.

Kravet på opartiskhet lar dock huvudsakligen sikte på andra aspekter av programverksamheten än betydelsen av all motverka all kommersiel­la iniressen befordras i denna. Bakgrunden lill detta krav är ju vår tradi­tion med reklamfri public service-radio och television. Nu står vi inför något nytt, nämligen introduktionen av kommersiell television i mark­nätet.

Med hänsyn till TV-konventionens bestämmelser och lill vad som nu har anföris anser jag det vara lämpligt all införa en uttrycklig regel om att ell programföretag i programverksamheten inle får gynna ett kom­mersiellt intresse mol vederlag eller annars på ett otillbörligt sätt.

Jag har tidigare (avsnitl 4.3.3) angett vad som menas med att etl pro­gramförelag sänder reklam mol vederlag. Som jag har behandlat förut­sätter denna silualion att vederlaget lillgodoförs programföretaget och inle någon annan.

Också vill gynnande av etl kommersiellt intresse mol vederlag förut­sätts atl vederlaget lillgodoförs programföretaget.

Ell exempel på denna situation erbjuder radionämndens tidigare om­nämnda beslul den 2 februari 1989 i fråga om underhållningsprogram­met "Zick Zack" i Sveriges 'Televisions sändningar (SB 44/89). Till grund för des.sa sändningar låg ell avtal mellan Sveriges Television och AB Tipsljänsl, enligt vilkel Tipsljänsl lill programförelaget skulle lämna ell "produkiionsbidrag" om 225 000 kr. |)er program. Etl inslag i pro­grammen gällde direktsändning av Tipsljänsts dragningar i de båda spe­len Lotto och Joker.

Radionämndens |)rövning gällde bl.a. om programföretaget hade överlräll beslämmelsen i förelagets avtal med staten om all del inte får medge kommersiell reklam mot vederlag i program eller programinslag. Nämnden uttalade all dragningarna i Tipsljänsts spel var ägnade all främja avsättningen av delta förelags produkter och fann atl programfö­retaget hade medgivit kommersiell reklam mot vederlag i programmen,

"Zick Zack"-programmen var unilerhållnings|)rogram där olika ar­tister framträdde. Det nya reklamhegrepp som jag föreslår i radiolagen av.ses motsvara begrep()et marknadsfiiring i marknadsföringslagen. Som

127

jag har anförl får den rimligaste tolkningen av marknadsföringslagen på    Prop. 1990/91:149 radio- och TV-områdel anses vara, all underhållning och förslröelse be­handlas på samma sätt som del i motiven till lagen uttryckligen anges all nyhetsförmedling och åsiktsbildning skall behandlas.

Enligt min uppfaltning skulle man med ett reklambegrepp i radiola­gen som motsvarar begreppet marknadsföring inte kunna hävda att pro­gramförelaget i "Zick Zack"-fallet hade medgivit reklam mot vederlag. Tveklöst rör del sig dock om gynnande av ett kommersiellt intresse mot vederlag.

När det gäller alt programföreiagei annars på elt otillbörligt sätt får anses gynna ett kommersiellt intresse aklualiseras i försia hand företeel­sen varuexponering i TV-program ("producl placement").

Varuexponering i TV kan naturligtvis förekomma såsom gynnande mol vederlag. Etl mera praktiskt fall är emellenid all programförelaget genom att det i elt program gynnar ett kommersiellt intresse slipper vis­sa utgifter .som annars skulle ha belastat förelaget. Programföretaget uppnår denna ekonomiska fördel genom att i programmet fokusera vis­sa produkter eller varumärken på etl sätt som har reklamvärde för en viss näringsidkare.

Om det i ell |)rogram förekommer en markant fokusering av en pro­ilukt eller elt varumärke och delta inle för tittaren framslår som motive­rat med hänsyn lill någol informativt eller underhållande syfte hos pro­gramföreiagei kan man misstänka att förelagel har haft ekonomisk för­del av åtgärden. Oavsett hur del förhåller sig med den ekonomiska för­delen kan del emellertid finnas skäl för bedömningen alt förelagel i pro­gramverksamheten på ett oiillbörligi säll har gynnat ell kommersiellt in­lresse.

Man bör dock skilja mellan program som programföreiagei självt har producerat och program till vilka företagel bara har köpt visningsrätien, l.ex. långfilmer. När det gäller program av del senare slaget kan det vara omöjligt för programföreiagei all undvika alt en produkt fokuseras i)å ell säu som har reklamvärde för en näringsidkare utan all inkräkta på programmet såsom etl upphovsrättsligl skyddat verk.

Fltl exem|)el på ett otillbörligt gynnande av etl kommersiellt inlresse skulle emellertid kunna vara ett frågesportprogram i TV, där vinsterna ulgörs av TV-apparaler. Som jag har nämnt tidigare (avsnitt 4.2.2) kan man i elt sådant fall inte rikla någon kritik mol programföreiagei om det låler TV-bilden göra elt hastigt svep över apparaterna. Om emeller­tid programföreiagei på ett påtagligt och för sammanhangel omotiverat säu låler bilden fokusera TV-apparalerna är det fråga om varuexpone­ring av ilen arten all ell kommersiellt inlresse gynnas på elt otillbörligt säu. Skulle i ställel programledaren markera en paus i tävlandet och lå­la programmel gå över till alt uteslutande handla om TV-apparaierna, l.ex. genom all i posiliva ordalag beskriva deras egenskaper och ange var man kan köpa dem, då har programmet äniliai karaklär till all gälla ren reklam. Därmed är inle sagt all del är fråga om otillbörlig marknadsför­ing. Marknadsföringen kan vara invändningsfri från marknadsföringsla-

128

gens .synpunkt, l.ex. genom atl uppfylla del krav på reklamideniifiering    Prop. 1990/91:149 som regelsystemet får anses innefalla. Men även om del rör sig om en i och för sig invändningsfri marknadsföring föreligger givelvis ett klart exempel på gynnande av elt kommersiellt intresse.

Om gynnande av etl kommersiellt intresse |)å ell oiillbörligi sätt kan man också ha anledning all tala i vissa situationer då en medverkande i ell i)rogramförelags sändningar har yttrat sig på ell avsällningsfrämjande .säll om en produkt och av näringsidkaren fått betalt för detta (jfr fram­ställningen i avsnitt 4.2.2).

Det förhållandet att någol som sänds bör betraktas som reklam med­för å andra sidan inle nödvändigtvis atl etl kommersiellt inlresse gynnas på ell otillbörligt säll. Som exempel på vad som i dag kan vara mark­nadsföring i radio och TV har jag lidigare nämnl marknadsföringen av kurshöcker och liknande i anslulning till uthililiiingsprogrammen i ra­dio och 'TV. Jag har ullalal (avsnilt 4.3.3) atl jag inlc .ser någon anled­ning alt ett icke reklamfinansierat programföretag skall vara förhindrat atl sända detta slag av reklam.

När ell programföretag sänder reklam ulan all delta anses slå i slrid med radiolagens krav på opartiskhet, bör det således inlc anses vara frå­ga om alt gynna elt kommersiellt inlresse på ell oiillbörligi säll.

4.9.2 Den grundläggande regleringen i lag om sändning av sponsrade program

Mitt förslag: För alt ell programförelag skall ha räll atl lämna uppgift om atl det i fråga om etl vissl program har förekommil sponsorfinansiering ulan alt della strider mol kravel på oparlisk­hel och mol den föreslagna bestämmel.sen om förbud mot gyn­nande av kommersiella iniressen föreskrivs i en ny beslämmelse i radiolagen (6 i) andra slyckel anilra meningen) all programfö­retaget, i fråga om någon som har bekostat elt program helt eller delvis, får lämna uppgift om vem bidragsgivaren är.

För atl ett programföretag skall kunna bli skyldigt atl lämna uppgift om att sponsorfinansering har förekommil i fråga om elt vissl program införs också en ny beslämmelse i radiolagen (7 § andra slyckel punkl 3) som säger alt del i avtalet mellan staten och programföreiagei får beslämmas om skyldighel för företaget att, om någon annan har bekostat etl program helt eller delvis, lämna uppgift om vem bidragsgivaren är.

Radiolagsutredningens förslag överensstämmer med miu förslag (be­länkandet s. 238 ff).

Remissinstanserna: Industriförbundet, Svenska Arbetsgivareförening­en och Grossistförbundel Svensk Handel delar u|)pfailningen all annon­sering och sponsorskap (sponsring) bör behandlas som skilda företeelser och regleras på olika sätt. Riksidrollsförbundel anser att det i regler om

129

9 Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 149

sponsorskap bör införas en förpliktelse för programförelaget att garante- Prop. 1990/91:149 ra rätt namn på del evenemang som sänds - även om det innehåller sponsorns namn, t.ex. Skandia Cupen. Enligt socialstyrelsen bör del i radiolagen las in en uttrycklig beslämmelse om all ett programföretag inle får sända program som hell eller delvis har bekostats av någon vars huvudsakliga verksamhet gäller tillverkning eller försäljning av alko­holdrycker eller tobaksvaror. Barnmiljörådet efterlyser etl förbud mot mot sponsring av barn- och ungdomsprogram. Juridiska fakullelsnämn­den vid Slockholms universilel anser inte all den föreslagna lagregeln om bemyndigande au sluta avtal har fått en tillfredsställande utform­ning. Det förefaller ovedersägligt att sponsrade program kommer atl gynna kommersiella iniressen. Del torde därför- vara etl berättigat kon­sumenlkrav all uppgifter därom skall lämnas i anslulning lill program­mel.

Bakgrunden till mitt förslag: Vad den europeiska TV-konventionen förslår med sponsorskap har angetts lidigare (se avsnitl 4.2.2). Däremot har jag inle tidigare behandlat de materiella bestiimmelserna om spon­sorskap i konvenlionen. De innebär följande.

När ell program eller en serie av program sponsras helt eller delvis, skall sponsorskapet tydligt framgå genom tillkännagivande på lämpligt sätt i början och/eller slutet av programmel (artikel 17:1),

En sponsor får under inga omsländighcier uii')va inflylande över ell sponsrai programs innehåll eller inplacering i programtablån på ell så­dant .sätt atl del påverkar programföretagets ansvar och publicistiska ober-ocnilc med avseende på programmen (artikel 17:2),

Sponsrade program får inle uppmuntra till avsättning, inköp eller Ulhyrning av sponsorns eller tredje mans varor eller- ijänsler, särskill in­le genom all i marknadsföring-ssyfte göra .särskilda hänvisningar till va­rorna eller tjänsterna i programmen (anikel 17:3).

Program får inte sponsras av fysiska eller juridiska personer, vars hu­vudsakliga verksamhel gäller tillverkning eller försäljning av sådana va­ror eller tillhandahållande av sådana Ijänsler, för vilka det inle får göras reklam enligt artikel 15 (artikel 18:1), De i artikel 15 avsedda varorna och tjänsterna är tobaksvaror saml läkemedel och .sådan medicinsk be­handling som tillhandahålls endast mol recept av läkare i den sändande konveniionssialen.

Sponsorskap får inle förekomma i fråga om nyhelsprogram eller ny­helskommenlerande program (ariikel 18:2).

Kapporten om sponsring

Som nämnls i inleilningen har en sakkunnig i utbildningsdeparlemenlel uireit vissa frågor om sponsring i Sveriges Radio-koncernens program och under hösten 1989 överlämnat rai)porten (Ds 1989:65) Sponsring m.m. av Sveriges Railios prograr-n.

En av utgångspunkterna i della uireilning.sarbele har varit TV-konvenlionens besiämmeiser. En annan har varil gällamle bestämmelser

L30

som sätter gränser för arten och omfattningen av s,k, extern finansiering    Prop, 1990/91:149 av ett program förelags sändningar. Dessa bestämmelser är

-

radiolagens krav att sändningsrätlen skall ulövas opartiskt och sak­ligt,

-

bestämmelsen i avtalet mellan sialen och programföretaget att före­laget inle mol vederlag får medge kommersiell reklam i program eller programinslag,

-

avtalsbestämmelserna om s.k. sponsringsförbud, som är formulera­de så, att om programföretagels rätt atl sända etl visst program är bero­ende av atl "någon annan än ell bolag inom koncernen utger ersättning till den som upplåter rätten", då får programmel eller programinslaget inle sändas.

Förslagen i rapporten baserar sig på bedömningen atl de nuvarande avla Isbesläm melser na om sponsringsförbud bör upphävas.För all del in­le skall slrida mot kravel på opartiskhet i 6 § radiolagen atl i sändning­en lämna uppgift om sponsorskap föreslås i rapporten en komplettering i ilenna paragraf, innebärande att ell [jiogramförelag i fråga om någon som har bekostat ett program hell eller delvis får lämna uppgift om vem bidragsgivaren är. Etl programföretag bör således inte längre av kravet på opartiskhet vara förhindrat all lämna sponsorsmeddelanden. Laglex­ten har emellertid en vid innebörd och skiljer inle mellan olika slag av extern finansiering.

I rapporten föreslås också ett nytt bemyndigande i 6 § iredje stycket radiolagen för regeringen att sluta avtal med ell programförelag. Enligt denna föreskrift skall programföretaget i ell avtal kunna bli skyldigt alt, om någon annan har bekoslat etl program hell eller delvis, lämna upp­gift om vem bidragsgivaren är. Syftet därmed är att åstadkomma en av­talsbestämmelse som förpliktar programföreiagei alt, då elt sponsrat pro­gram sänds, lämna uppgift om sponsorn. Även här har den föreslagna lagtexten en vid innebörd. Det har motiverats med att det inle finns nå­gon anledning atl i radiolagen skilja mellan sädan extern finansiering som är sponsring och annan extern finansiering.

Rapporten skisserar två alternativ när det gäller sändning av sponsra­de |)rogram. Enligt aliernativ I framgår del av ell programförelags avtal med staten att förelaget i princip inte får sända sponsrade program. Pro­gramföretaget skall dock få göra detta, om

-

programmel gäller eu evenemang som direktsänds och som också sänds direkt i andra länder,

-

programmalerialet har framställts av etl utländskt företag och del saknas anledning anta att sponsorsbill råget har lämnats för att här i lan­det främja sponsorns namn, varumärke eller liknande.

Programföretaget skulle emellenid inle få .sända ell s|)onsral pro­gram, om sponsorn bedriver verksamhel som gäller tillverkning eller försäljning av tobaksvaror, alkholdrycker eller läkemedel.

AUernaiiv 2 skulle i större ulslräckning ge ell programförelag möjlig­heter all iräffa sponsringsöverenskommelser. Enligt avtalet skulle dock

131

inte programföretaget få sända ell sponsrat program, om programmel     Prop. 1990/91:149 huvudsakligen

-

gäller nyheter, samhällsfrågor eller religiös förkunnelse,

-

vänder sig till barn eller till personer som hör till en språklig mi­norilel.

Även enligt della alternativ skulle programföreiagei vara förhindrat all sända ell sponsrai program, om sponsorn bedriver verksamhel som gäller tillverkning eller försäljning av tobaksvaror, alkoholdrycker eller läkemedel.

(jemensami för de två alternativen är all avtalet med staten skulle slå fasl en skyldighel för programförelaget all omedelbart före och efler sändning av ell sponsrai program lämna uppgift om vem sponsorn är. Detta föreslås ske genom all förelaget uppger sponsorns namn eller fir­ma. En särskild bestämmelse i avtalet föreslås om atl lämnande av sådan uppgift inle skall belraklas som kommersiell reklam i radiolagens me­ning.

Begreppel sponsrai program föreslås bli definierat i avialei. Som ell sponsrai program betecknas ett program som programförelaget har framställt eller förvärvat och som någon annan har bekostat helt eller delvis för att därmed främja sitt namn, varumärke eller liknande.

Remissuifallel

Remissinstansernas inställning lill förslagen i rapporten framgår av pro­memorian (Ds 1990:27) Remissyttranden över TV-politiken, betänkande av TV-utredningen, och Sponsring m.m. av Sveriges Radios program, rapporl av en särskild utredare.

När det gäller valet mellan de två alternativen för sändning av spons­rade program ger en majoritet av de remissinslanser som ullalar sig om detta sitt slöd för allernaliv 2.

Radiolagsulredningen

Radiolagsutredningen har tagit upp frågorna om sponsring av två skäl. För del försia har del för ulredningen gälll all bedöma vilken lagslifl­ning som behövs för alt Sverige i fråga om markhundna sändningar skall kunna efterleva kraven i den europeiska TV-konvenlionen, För del andra har utredningen lagil upp sponsringen i relation lill del av ut­redningen föreslagna reklambegreppet i railiolagen. Utredningen har i den frågan ansett atl man i det radiorätisliga regelverket på någol sätt bör kunna skilja mellan reklam mot vederlag i allmänhet och det för­hållandet alt etl sponsrai program sänds och sponsorn namnges.

Skälen för mitt förslag: Alldeles oavsett hur man tar siällg lill frågor­na om sponsorfinansering av |)rogram bör del göras vissa justeringar av nuvarande regler för programföretagens sändningar så alt elt förelag kan uppfylla kraven i den europeiska TV-konvenlionen, Särskill tänker jag då på kravet alt när del är fråga om sponsring helt eller delvis av ctl program eller en serie program - s[)onsorskai)ei skall framgå tydligt ge-

1.32

nom Tillk

ä

nnagivande p

å

l

ä

mpligl s

ä

ll i b

ö

rjan och/eller slulel av pro-     Prop. 1990/91:149 grammet (ariikel 17:1).

Till en b

ö

rjan b

ö

r s

å

ledes ses till all de radior

ä

tisliga reglerna inte hindrar alt elt programf

ö

retag l

ä

mnar uppgift om alt sponsorfinansie­ring f

ö

rekommil i fr

å

ga om ell vissl program. Som elt hinder mol atl s

å­

dana uppgifter l

ä

mnas f

å

r uppfattas radiolagens krav p

å

 oparliskhel, ef-lersom det enligt railion

ä

mndens praxis bl.a. inneb

ä

r atl elt programf

ö­

retag b

ö

r vara f

ö

rsiktigt med all s

ä

nda program eller programinslag .som inneb

ä

r ett reklambetonat gynnande av en viss produkt eller ell vissl f

ö­

retag.

Denna inneb

ö

rd av opariiskhelskravet kan i vissa sammanhang f

å 

mindre l

ä

mpliga f

ö

ljder. Kravet p

å

opartiskhet hindrar inle n

ö

dv

ä

ndigt­vis atl etl programf

ö

relag s

ä

nder program vars produktion finansieras av sponsorer. Om programf

ö

relaget i ell s

å

dant fall uppfattar kravet p

å 

opartiskhet som etl hinder mot alt l

ä

mna sponsorsmeddelande inneb

ä

r del alt publiken h

å

lls ovetande om den externa finansieringen. Jag anser del emellertid vara vikligl f

ö

r TV-litlarna i deras egenskap av konsu­menler atl de inte undanh

å

lls information om all l.ex. en viss varulill-verkare har bidragit ekonomiskt lill etl program. S

å

dan informalion 

ä

r en signal om all det finns anledning till vaksamhet n

ä

r del g

ä

ller even­tuella posiliva associationer till sponsorn i programmet.

En fr

å

ga som uppkommer i fr

å

ga om r

ä

tlen f

ö

r ctl programf

ö

retag alt namnge en sponsor g

ä

ller hur man formulerar vad f

ö

retagets r

ä

tt av­ser. Man skulle kunna begr

ä

nsa sig lill au f

ö

reskriva all programf

ö

rela­gets r

ä

u g

ä

ller all namnge sponsorn, men en nackdel med en s

å

dan re­gel skulle vara all begreppel sponsorskap m

å

ste klarg

ö

ras i lagstiftning­en. Ett sk

ä

l mot au i lag best

ä

mma vad som skall anses ulg

ö

ra sponsor­skap 

ä

r n

ä

mligen det nya reklambegrepp som jag f

ö

resl

å

r i radiolagen och som inneb

ä

r atl namngivande av en s[)on.sor kan vara reklam (se avsnitt 4.2.2),

I lagr

å

dsremissen uttalades d

ä

rf

ö

r atl den svenska lagsliftningen inle skulle kunna 

å

sladkomma n

å

gon moisvarighci till TV-konvenlionens hierarki enligt vilken n

å

gol som r

ä

knas sor-n sponsorskap inle anses ul­g

ö

ra reklam. Della problem borde enligt remissen l

ö

sas genom all avta­let mellan staten och programf

ö

reiagei skilde ul vad som under vissa f

ö

ruts

ä

ttningar och i viss form 

ä

r lill

å

len sponsr ing lill skillnad fr

å

n re­klam mol vederlag i 

ö

vrigl.

Som jag har n

ä

mnt lidigare (se avsnitl 4.1.1) har lagr

å

del karakt

ä

rise­rat lagr

å

dsremissens reglering som vidlyftig, sv

å

rgenomtr

ä

nglig och i h

ö

g grad begrepps- och molivslyrd.

Som exempel n

ä

mner lagr

å

det behandlingen av sponsring. Del sl

å

r enligi lagr

å

det klarl att sponsring enligt TV-konventionens definition faller utanf

ö

r reklambegreppet, 'Till grund f

ö

r del remitterade f

ö

rslaget ligger d

ä

remot f

ö

rest

ä

llningen atl tillk

ä

nnagivande av sponsorns namn kan belraklas som reklam. Till f

ö

ljd h

ä

rav ges railiolagen en ulformning som inle uppfyller konvenlionens ariikel 17:1. I sl

ä

llel f

ö

reskriver del remilleraile f

ö

rslaget all programf

ö

retaget/

ä

mna uppgift om vem bi-

1.33

dragsgivaren

ä

r. Brislen i konventionsuppfyllelse avses tydligen botas ge- Prop. 1990/91:149 nom atl det i radiolagen 

ö

ppnas en m

ö

jlighet all i avtal f

ö

reskriva om skyldighet f

ö

r programf

ö

relaget att l

ä

mna s

å

dan uppgift. Enligt lagr

å

dets mening 

ä

r den f

ö

reslagna regleringen otillfredsst

ä

llande dels genom alt remissen avsl

å

r fr

å

n all, i en verksamhet som karakt

ä

riseras av en v

ä

x­ande internationalisering, till

ä

mpa konventionens normer, dels genom atl den f

ö

rliiar sig p

å

att del d

ä

rigenom uppkomna problemet genom avtal skall kunna f

å

 en l

ö

sning som remissen f

ö

r sin del inte m

ä

klat an­visa.

N

ä

r del g

ä

ller begreppel reklam i radiolagen har jag i det f

ö

reg

å

ende (se avsnilt 4.2.2) argumenterat f

ö

r atl del b

ö

r motsvara vad som i mark­nadsf

ö

ringslagen menas med marknadsf

ö

ring. Bakgrunden till detta f

ö

r­slag 

ä

r f

ö

rh

å

llandet mellan iryckfrihelsr

ä

lten och reklamen och den omst

ä

ndigheten atl regelsystemet f

ö

r radio och TV har vikliga ber

ö

rings­punkter med iryckfrihelsr

ä

lten. Jag menar hell enkell alt man inte kan g

ö

ra p

å

 n

å

gol annat s

ä

tt

ä

n vad jag har f

ö

reslagit, s

å

vida man inief

ö

r ra­dions och televisionens vidkommande besi

ä

mmer sig f

ö

r att bryta med vad som har uttalats i olika lagstiftnings

ä

renden och i r

ä

ltspraxis ang

å­

ende tolkningen av iryckfrihelsf

ö

rordningen (om della se t.ex. prop. 1986/87:151 s. 47).

Jag kan ocks

å

konstatera att lagr

å

del inte har haft n

å

got alt inv

ä

nda mol mitt f

ö

rslag lill reklamdefinition.

Namngivande av en sponsor kan vara marknadsf

ö

ring enligt mark­nadsf

ö

ringslagen. D

ä

rmed kan namngivande av en sponsor ocks

å

 vara reklam enligt del f

ö

reslagna reklambegreppel. Lagr

å

dets anm

ä

rkning att lill grund f

ö

r remissen ligger "f

ö

rest

ä

llningen alt tillk

ä

nnagivande av sponsorns namn kan betraktas som reklam" g

å

r d

ä

rf

ö

r inle ihop med den godtagna reklamdefiniiionen. Jag delar inte heller uppfattningen atl del remitterade f

ö

rslaget brister i konventionsuppfyllelse. Ariikel 5:1 i TV-konvenlionen s

ä

ger uttryckligen de s

ä

ndande staterna skall uppfylla konventionens krav "genom l

ä

mpliga 

å

tg

ä

rder av sina beh

ö

roga organ"; en konventionsslal har s

å

ledes en betydande handlingsfrihet n

ä

r det g

ä

l­ler hur en f

ö

rpliktelse skall uppfyllas.

Vad g

ä

ller fr

å

gan om avtal mellan staten och programf

ö

retagen har jag angett min inst

ä

llning lidigare (se avsnitl 4.1.1),

N

ä

r del g

ä

ller r

ä

tten all l

ä

mna sponsorsmeddelanden sl

å

r jag av nu anf

ö

rda sk

ä

l fasl vid uppfattningen i lagr

å

dsremissen all denna b

ö

r ha en vid inneb

ö

rd och inle skilja mellan olika slag av extern finansiering. F

ö

r att ett programf

ö

retag utan hinder av kravet p

å

 opartiskhet skall ha r

ä

lt att namnge en sponsor eller visa sponsorns varum

ä

rke b

ö

r s

å

ledes i radiolagen f

ö

reskrivas att f

ö

retagel, i fr

å

ga om n

å

gon som har bekostat ett program hell eller delvis, f

å

r l

ä

mna uppgift om vem bidragsgivaren 

ä

r.

N

ä

r del g

ä

ller att reglera skyldigheten f

ö

r ett programf

ö

retag all upp­ge atl sponsorsfinansiering har f

ö

rekommil i fr

å

ga om elt visst program (anikel 17:1 i TV-konvenlionen) kan man enligi min mening v

ä

lja mel­lan reglering i lag eller avtal. En i lag f

ö

reskriven skyldighet i delta h

ä

n-

1.34

seende skulle kräva all begreppel sponsorskap klargjordes i lagsliftning­en. Med hänsyn till vad jag ny.ss sagt anser jag alt detta skulle vara mind­re lämpligl. Jag anser i slällel liksom den sakkunnige och senare radio­lagsulredningen atl den föreskrift som behövs bör vara elt i lag givet be­myndigande för regeringen all sluta avtal med programföretaget av visst innehåll.

På motsvarande .säu som beträffande rätten alt lämna sponsorsmed-dclanden bör även här laglexien ha en vid innebörd och inic skilja mel­lan olika slag av extern finansiering. Avsikten med elt lagbemyndigande av del angivna slaget är självfallet alt tillgodose TV-konvenlionens krav i artikel 17:1 om all sponsorskap skall lillkännagcs pä lämpligt säll i bör­jan och/eller slulel av programmel. I fortsällningen bör del därför av av­talsbestämmelser mellan staten och programföretag framgå alt förelaget är skyldigt all lämna sponsorsmeddelanden.

Av del sagila följer även alt jag anser att de maicriclla regler som bör gälla för ctl programförelag i fråga om sponsring bör framgå av avialet mellan stålen och företaget. Den legala grunden för .sådana avtalsbestäm­melser är nuvarande regel i radiolagen om atl del i ell avtal mellan rege­ringen och [jrogramföretaget som villkor för sändningsrätlen får las in "föreskrift om förbud mot kommersiell reklam och mol program som bekostas av annan än programföretag" (6 § tredje slyckel punkl 3 radio­lagen). Av närmast redaktionella skäl föreslår jag all ilenna regel skall ersättas av föreskriften all del i avtalet mellan staten och programföreta­get får bestämmas om skyldighet för företaget all "inle sända reklam mol vederlag eller program som någon annan har bekostat helt eller delvis" (se avsnitl 9.1, specialmotiveringen lill 7 § andra slyckel punkl 1 radiolagen).

Prop. 1990/91:149

4.9.3 Radiolagens demokratibestämmelse

Mitt förslag: Radiolagens 

demokraiibesiammel.se

formuleras om. Enligt bestämmelsens lydelse i fortsällningen skall programverk­samheten som helhet präglas av del demokratiska slalsskickeis grundidéer samt principen om alla människors lika värde och den enskilda människans frihel och värdighet.

Radiolagsutredningens förslag (betänkandet s. 170 ff) innebär en mera utförlig omskrivning. Enligt utredningsförslaget skall ell program­förelag sända program, i vilka förelagel hävdar del demokraliska stats­skickels grundidéer saml principen om alla människors frihet och vär­dighet. Vidare skall, när del i elt program förekommer inslag som moti­verar del, [)rogramföretagei hävda dessa principer i samma program el­ler i anslulning lill programmet.

Remissinstanserna: Ulredningens förslag lämnas ulan erinran av de flesta remissinslanserna. Fin |)ositiv inställning lill förslagel har Sveriges Railio, Industriförbundet, Svenska Arbelsgivareföreningen och Grossisl-

135

f

ö

rbundet Svensk Handel. Positivt 

ä

r ocks

å

Riksidrollsf

ö

rbundel, som Prop. 1990/91:149 delar ulredningens uppfattning all direkts

ä

nda sporlevenemang typiskl sett inte f

ö

rmedlar n

å

gol "odemokratiskt budskap" lill TV-littarna. Slockholms Tingsr

ä

tt anser inte att vad utredningen har 

å

beropat moti­verar en lag

ä

ndring. En kritisk inst

ä

llning har ocks

å

 humanistiska utbildnings- och forskningsn

ä

mnden vid G

ö

teborgs universitet.

Radion

ä

mnden avstyrker att best

ä

mmelsen 

ä

ndras. N

ä

r del g

ä

ller fr

å­

gan om den s.k. svarta lista som elt vissl FN-organ uppr

ä

ttar 

ö

ver id­rottsm

ä

n som har framtr

ä

tt vid evenemang i Sydafrika vidh

å

ller n

ä

mn­dens majoritet sin st

å

ndpunkt atl sporlevenemang d

ä

r s

å

dana idrottsm

ä

n medverkar inle b

ö

r s

ä

ndas i TV. N

ä

mnden ullalar dock au det i denna fr

å

ga f

ö

religger en principiell mots

ä

ttning mellan n

ä

mnden och Sveri­ges Television som inie b

ö

r bli best

å

enile. D

ä

rf

ö

r delar n

ä

mnden utred­ningens uppfatlning au riksdagen b

ö

r lasl

ä

llning Tril hur fr

å

gan skall l

ö­

sas f

ö

r framliden.

Den av ulredningen f

ö

reslagna laglexten g

å

r enligt radion

ä

mnden l

å

ngl ut

ö

ver syftet med f

ö

rslagel. N

ä

mnden menar atl |)r-ogramf

ö

reiagen med f

ö

rslagets ulformning inle - som fallet 

ä

r nu - skulle ha n

å

gon 

ö

ver­gripande skyldighet att f

ö

rd

ö

ma rasism, v

å

ld och hrutaliici eller alt h

ä

v­da j

ä

msl

ä

lldhet mellan k

ö

nen,

Sveriges Railio inv

ä

nder

å

 andra sidan mol formuleringen all "pro­gram fii reiagei skall s

ä

nda program i vilka f

ö

retagel ,,." etc. Demokrati­besl

ä

mmelsen ligger till grund f

ö

r den samlade programverksamheten och bolagel anser inle all den b

ö

r manifesteras i s

ä

rskilda enstaka pro­gram. Den f

ö

reslagna lydelsen ger dock utrymme f

ö

r en tolkning som inneb

ä

r att programf

ö

retagen skulle ha skyldighet att s

ä

nda s

ä

rskilda program om demokratins grundid

é

er. D

ä

rf

ö

r f

ö

resl

å

r Sveriges Radio f

ö

ljande formulering av f

ö

rsta meningen: "Programverksamheten som helhet skall pr

ä

glas av och verka f

ö

r del demokraliska statsskickets grundid

é

er saml principen ..." etc.

Bakgrunden till mitt f

ö

rslag: Demokratibesl

ä

mmelsen i radiolagen (6 S andra stycket) inneb

ä

r all ell programf

ö

relag i programverksamhe­ten skall h

ä

vda del demokratiska statsskickets grundid

é

er samt princi­pen om alla m

ä

nniskors lika v

ä

rde och den enskilda m

ä

nniskans frihel och v

ä

rdighel.

Mellan Sveriges Television och radion

ä

mnden r

å

der oenighet om hui besl

ä

mmelsen b

ö

r f

ö

rst

å

s. Oenigheten g

ä

ller vilkel f

ö

rh

å

llningss

ä

tt programf

ö

reiagei b

ö

r inta lill sporlevenei-nang d

ä

r del finns deltagare som har framtr

ä

tt i Sydafrika och som har satts upp p

å

 den av etl FN-organ uppr

ä

ttade svarta listan 

ö

ver s

å

dana idrottsm

ä

n. Radion

ä

mnden har ansett - under 

å

bero|)anile av all demokraiibest

ä

mmelsen bl,a, inne­b

ä

r all programf

ö

retagen i programverksamheten skall verka f

ö

r all ras­f

ö

rdomar bek

ä

mpas - all Sveriges Television genom all s

ä

nda program av della slag handlat i slrid mol besl

ä

mmelsen, en uppfaltning som pro­gramf

ö

retaget inle delar. Sedan n

ä

mnden i etl beslul den 1 december 1988 (SB 482/88) f

ä

llt programf

ö

retaget f

ö

r s

ä

ndandei av vissa tennis-matcher skrev n

ä

mligen f

ö

relagel den 22 i samma m

å

nad till regeringen

136

och bestred all del kunde anses ha åsidosatt sina skyldigheter genom de    Prop. 1990/91:149 akluella sändningarna.

Radiolagsutredningen har också lagil upp ett annal beslut av radio­nämnden som rör demokratibeslämmelsen. Della beslut, som meddela­des den 13 oktober 1988 (SB 410/88), gällde om det från bl.a. Sveriges Televisions sida hade förekommit lillräcklig bevakning av en nordisk kvinnokonferens med ett storl antal deltagare som ägde rum i Oslo som­maren 1988.

I programförelagets sändningar förekom inle någon nyhetsrapporter­ing om konferensen. Ca en och en halv månad efler konferensen sände dock TV 2 en halvtimmes reportage om ilenna och etl 45 minuter långt samlalsprogram där några av konferensdeltagarna medverkade. I kanal 1 förekom inle något inslag om konferensen. Radionämnden uttalade all programföretagen genom demokratibeslämmelsen har ålagts en skyldig­hel alt bl.a. aktivt främja jämställdhet mellan kvinnor och män saml an­såg att Sveriges Televisions bevakning av konferensen var otillräcklig och alt della utgjorde en överträdelse av demokratibeslämmelsen.

Skälen för mitt förslag: Radiolagsutredningens förslag betyder att det i båda de nu redovisade hänseendena sker en utvidgning av programfö­retagens handlingsfrihet i förhållande till vad radionämndens praxis in­nebär. Den svarta listan över bl.a. idroiismän som har framträtt vid eve­nemang i Sydafrika bör enligt ulredningen inle ha någonting med de-mokralibe.slämmel.sen all göra. Ulredningen anser också alt bestämmel­sen leder alltför långl om den innebär all det för ett programföretag kan föreligga bevakningsskyldighet även i fråga om en viss beslämd tilldra­gelse.

I lagrådsremissen gick föredraganden på samma linje som ulredning­en.

Lagrådel utlalar att en regel av den karaklär som demokraiibestäm­melsen har inle bör ändras över huvud laget annal än om speciella, star­ka skäl har framkommit. 1 remis.sen åberopas ell enstaka avgörande av radionämnden och en ilärav föranleild meningsmolsältning mellan nämnden och Sveriges Television. Della är uppenbart olillräckligl. Lag­rådel avslår från att uttala sig i del enskilda ärendet; remissutfallet har lagrådet tolkat som främsl en antydan om åsiklslägei i sakfrågan. Oavsett delta ger förslagel formellt sett underlag för en tvekan om grundläggan­de konstitutionella principer som lagrådet måsle reagera mot.

Lagrådet avstyrker den föreslagna ändringen. Tvärtom bör enligt la­grådets åsikt demokraiibestämmelsen få gälla även för reklamverksam-helen. All några negativa verkningar skulle följa därav har inle visals i remi.ssen.

När del gäller den svarta listan är det rikligt all del i lagrädsremissen endast åberopades elt avgörande av radionämnden lill stöd för alt ändra demokraiibestämmelsen. Radionämnden har dock även lidigare fallat beslut i samma riktning (se SOU 1990:7 s. 103 f). Vidare har nämnden efter del au Sveriges Television givit tillkänna all förelagel inie godtar

137

radionämndens nu berörda rätlsTrllämpning i flera beslul vidhållit sin     Prop. 1990/91:149 praxis.

Vi befinner oss alliså i en situation, där radionämnden vid återkom­mande lillfällen fållar beslut som etl programföretag inle respekterar och där enligt min mening nämnden har givil demokratibeslämmelsen en innebörd som går utöver vad bestämmelsen rimligen bör innebära. Eftersom själva systemet med radionämndens efterhandsgranskning av programmen bygger på atl programföretagen respekterar nämndens be­dömningar finner jag det därför nödvändigl all överväga en omformule­ring av beslämmelsen för atl tydligare låta den räckvidd den enligt min mening bör ha komma lill ullryck.

Båda de av radiolagsulredningen föreslagna ändringarna innebär alt det sker en utvidgning av yttrandefriheten i programföretagens verksam­hel jämförl med radionämndens nuvarande praxis. Jag kan inle dela la­grådels uppfattning att demokratibeslämmelsen över huvud laget inle bör ändras i del läge som nu har uppstått. För atl ulvidga yiirandefrihe­len bör del inte krävas att de skäl som anförs har någon särskill slor tyngd. En ändring av bestämmelsen är enligt min mening att klart före­dra framför alt forlsälta med den siluation som radionämndens praxis har resulterat i.

Av anförda skäl ger mig lagrådets yllrande inte anledning alt frångå uppfattningen i lagrådsremissen alt demokratibeslämmelsen bör omfor­muleras.

Till en början bör i fortsättningen ett programföretag inte anses över­träda demokratibeslämmelsen även om sändningar kan sägas innebära atl företaget underlåter all medverka i bojkottakiioner mot Tex, idrotts­män som har framträtt vid evenemang i Sydafrika, I sändningar av detta slag är det från demokratibeslämmelsens synpunkl omständigheter vid sidan av det som sänds som står i blickpunkten.

I situationer som dessa kan del enligt min mening inle borises från all ell programförelag också har andra förpliktelser än sådana som följer av demokratibeslämmelsen. Avtalet mellan staten och Sveriges Televi­sion anger t.ex. alt programmen genom kvalitet, tillgänglighet och mångsidighet i skälig omfattning skall lillgodose skiftande behov och in­tressen hos landels befolkning. I fall av della slag blir del därför nödvän­digt all göra en avvägning mellan de skyldigheter som programföietaget har enligt demokratibestämmelsen och vad som kan följa av andra be­stämmelser, Tex, sådana som går ut på all programförelaget skall fästa vikl vid publikens iniressen.

När del gäller sporlhändelser som direktsänds vill jag också peka på all del här som regel rör sig om offentliga tillställningar som anordnas av någon annan än programförelaget (jfr 1 § andra styckel andra me­ningen radioansvarigheislagen). Om demokratibestämmelsen anses ställa krav på atl programförelaget agerar på ett vissl sätt med tanke på en del­tagande idrottsman som förelaget inle har någon kontraktsrelation med, hamnar förelaget i en siluation, där valet inle gäller huruvida företaget skall underlåla au sända del ena eller andra inslaget som ingår i eu pro-

1.38

gram ulan huruvida förelagel har rätl att bevaka en faktisk händelse som bevakas av andra medier, l.ex. pressen. Från journalistisk och pu­blik synpunkt är det tämligen självklart att etl programföretag i förhål­lande lill staten bör ha full rätl atl bevaka händelser som det bland TV-liuarna finns ett slorl intresse för, och jag ser iletta som en viktig prin­cip, Endasl i extrema fall bör man enligt min mening ha anledning atl säga alt del med hänsyn lill radiolagens demokratibeslämmelse är olämpligt au ett programföretag bevakar en viss händelse.

Som jag har nämnl innebär i övrigl radiolagsulredningens förslag atl del med stöd av demokratibeslämmelsen inte bör kunna krävas alt ell programförelag är bevakningsskyldigl i fråga om en viss bestämd tilldra­gelse.

Del ligger i linje med vad jag nyss har sagl atl demokratibeslämmel­sen inle bör rubba det förhållandet att elt progiamföielag skall ha slor frihel atl i enlighet med allmänna journalistiska principer bestämma hur del skall agera med tanke på en viss konkret nyhetslillilragelse. De­mokratibeslämmelsen bör varken på del ena eller andra sättet beskära det redaktionella oberoendet och utrymmet för en självständig nyhets-värdering. Även om radionämnden bara en gång har ansell att demokra­iibestämmelsen överlrätts på grund av otilliäcklig bevakning av en be­slämd tilldragelse, anser jag mig därför ha anledning att ta upp denna fråga. Jag kommer därvid till samma slutsats som radiolagsulredningen atl bestämmelsen leder alltför långl om den innebär all bevakningsskyl-dighcl kan föreligga även i fråga om en enskild nyheisTrlldragelse.

Av lagrådets yttrande över del remitterade förslaget drar jag slutsat­sen att man, om man ser det som nödvändigt att ändra en så allmänt av­fattad föreskrift som demokratibeslämmelsen, bör ändra lagtexten så li­tet som möjligt. Enligt min mening bör man kunna åsladkomma den ändring som behövs genom all - i nära anslutning lill vad Sveriges Ra­dio anförl - säga alt programverksamheten skall som helhet präglas av det demokratiska statsskickets grundidéer .samt principen om alla män­niskors lika värde och i)en enskilda människans frihet och värdighel.

Som anfölls lidigare (se avsniu 4,4,1) håller jag med lagrådel om all del inle finns anledning atl föreslå något unilanlag från demokratibe­slämmelsen belräffanile vad som sänds uniler annonstid i lelevisionen.

Prop. 1990/91:149

4.9.4 Skyldighet att sända ett mångsidigt programutbud

Mitt lorslag: Staten skall få Iräffa avial med ett programföretag om skyldighet för förelagel all sända ett mångsidigt prograr-nui-bud.

Fin föreskrift om detta las in i radiolagen (7 § fiirsia styckel punkl 3).

Radiolagsutredningens förslag övercnsslämmer med miu förslag (be­tänkandet s. 271 T).

1.39

Remissinstanserna: Den enda remissinstans som  har uttalat sig om     Prop. 1990/91:149 f

ö

rslagel 

ä

r railion

ä

mnden, som lillslyrker del.

Sk

ä

len f

ö

r mitt f

ö

rslag: 1 avialen om |)rogramverksamheten mellan Slaien och programf

ö

retagen inom Sveriges Radio-koncernen finns be­st

ä

mmelser om m

å

ngsidighet i programutbudet.

Sveriges Televisions avtal anger exem|)elvis all programmen skall ge kunskaper och upplevelser, f

ö

rmedla erfarenheler saml sk

ä

nka god un-ilerh

å

llning. Programmen skall utformas s

å

 all de genom kvalitet, till­g

ä

nglighet och m

å

ngsidighet i sk

ä

lig omfattning tillgodoser skiftande be­hov och iniressen hos landets beft)lkning. 

Ä

ven mindre gruppers intres­sen skall i g

ö

rlig m

å

n tillgodoses.

Det heter 

ä

ven atl programutbudet som helhet skall pr

ä

glas av folk-bildningsambilioner och all del skall ulformas s

å

 all ulrymme ges 

å

l en m

å

ngfald av olika 

å

sikier och meningsrikiningar och s

å

 all h

ä

nsyn las lill olika f

ö

ruts

ä

ttningar hos beft)lkningen. Ell m

å

ngsidigt utbud av pro­gram p

å

 svenska spr

å

ket skall tillhandah

å

llas och svenska artister och verk av svenska upphovsm

ä

n skall i betydande omfattning f

ö

rekomma i lelevisionen.

Vad som har sagts nu konkretiseras yllerligare genom alt avtalet r

ä­

knar upp s

ä

rskilda skyldigheter f

ö

r programf

ö

retaget i fr

å

ga om nyhets­f

ö

rmedling, samh

ä

lls- och kullutdeball, bevakning av makthavare, upp­levelseprogram, konstn

ä

rlig och kulturell f

ö

rnyelse, bevakning av kul­tur, religion, konst och vetenskap .samt belr

ä

ffande program f

ö

r spr

å

kli­ga och etniska minoriteter saml handikappade.

De ber

ö

rda avlalsbest

ä

mmelserna kan s

ä

gas uttrycka den "positiva" delen av public service-u()pilraget. Besl

ä

mmelserna avses hindra elt pro­giamf

ö

ielag fr

å

n all t.ex. ge programverksamheten en ensidig inriktning rnol underh

å

llningsprogram eller billiga ink

ö

pta program.

Enligt radiolagsulredningen kan f

ö

rpliktelser av della slag uppf

ä

llas som begr

ä

nsningar av elt programf

ö

retags yllrandefrihel. Ulredningen har med h

ä

nsyn h

ä

rtill ansett all del b

ö

r ges sl

ö

d i lag f

ö

r f

ö

rpliktelser­na genom alt det i radiolagen f

ö

reskrivs att staten f

å

r ir

ä

ffa avtal med etl programf

ö

retag om skyldighet f

ö

r f

ö

relaget atl s

ä

nda ett m

å

ngsidigt pro­gramutbud.

Jag 

ä

r av samma mening som uireilningen.

Utlryckel "ell m

å

ngsidigt programulbud" 

ä

r avsett alt kunna l

ä

cka de olika "posiliva" krav som finns i de nuvarande avtalen och som lar sikte p

å

alt f

ö

relagen skall s

ä

nda program av m

å

nga olika slag.

140

4.9.5 Skyldighet att ta hänsyn till ljudradions och televisionens särskilda genomslagskraft

Prop. 1990/91:149

Mitt förslag: Slaien skall få Iräffa avtal med ett programförelag om skyldighel för företaget atl vid utövande av sändningsrätten ta hänsyn lill ljudradions och televisionens särskilda genom­slagskrafl när det gäller programmens ämnen och utformning saml liden för sändning av programmen.

En föreskrift om detta las in i radiolagen (7 § försia stycket punkl 4),

Radiolagsutredningens förslag övcjenssiämmcr med mitl förslag (be­tänkandet s. 272 f).

Remissinstanserna: Den enda remissinstans som har kommenterat förslagel är radionämnden. Nämnden anser atl de värderingar som ra­diolagens demokratibestämmelse värnar om också bör prägla vad som sänds under annonstid. För att detta skall uppnås i del fallel alt demo­kratibeslämmelsen som sådan inte gäller för annonser har nämnden lanserat den laglekniska lösningen alt förevarande beslämmelse får avse också dessa frågor. Den närmare avgränsningen av bestämmelsens tilT är-npTrghel kan enligt nämnden vara svår alt göra i teorin och den bör överlämnas till den praktiska tillämpningen. Vägledande uttalanden av lagstiftaren vore dock självfallet av stort värde.

Skälen för mitt förslag: Bakgrunden till vad som här föreslås är att nuvarande avtal mellan stålen och varje piograrnföretag innehåller be­stämmelsen alt förelaget skall bedriva programverksamheten med beak­tande av ljudradions resp. televisionens "centrala ställning i samhället".

Avialsbesiämmelsen om televisionens centrala slällning i samhället lar enligt radionämndens praxis sikte på bl.a. mediets genomslagskrafl. Beslämmelsen aklualiseras bl.a. ilå ilel i ell program förekommer vålds­skildringar eller sexuella framställningar. Med lillämpning av bestäm­melsen prövar också nämnden l.ex. hur alkohol- och narkotikabruk speglas i programmen.

Vad gäller .sexuella framställningar an.ses hänsynen lill mediets ge­nomslagskraft medföra, all prograr-n som innehäller bildsekvcnser med mera avanceraile sexuella motiv som regel inle kan visas under tidig kvällstid. Detsamma gäller underhållningsprogram där det förekommer up[)repaile inslag av våld eller långvariga och påträngande våldsskil­dringar. När .sådana program sänds under- sen kvällslid bör de enligt nämnden föregås av någon ft)rm av introduktion som klargör inslagens karaklär.

Denna praxis bör kunna upprätthållas även i fortsättningen. Filt pro­gramföretags förpliktelser i enlighet härmed begränsar emellertid olvi-velakiigt yiirandefrihelen i programverksamheten, och någol slöd i lag för detta finns inle.

141

Jag delar därför radiolagsulredningens uppfattning att ett programfö-     Prop. 1990/91:149 relags förpliktelser på detta område bör komma lill tydligare uttryck än vad som nu är fallel och alt del bör ges lagstöd för radionämndens aklu­ella praxis.

Givetvis kan numera mot den gällande avialsformuleringen även in­vändas, att man inte gärna om var och en av de förekommande ljudradio- och 'TV- kanalerna kan säga all just den intar en "cenlral slällning" i samhället.

Som radiolagsutredningen anförl får del väsentliga i radionämndens nyss beskrivna praxis anses vara, att ett programförelag i programverk-.samheten skall la hänsyn lill ljudradions resp. televisionens särskilda ge­nomslagskraft.

Jag anser därför att det i radiolagen bör föreskrivas atl det i avtalet mellan staten och elt programförelag får beslämmas om skyldighel för företaget att "ta hänsyn lill ljudradions och lelevisionens särskilda genomslagskrafl när del gäller programmens ämnen och utformning samt tiden för sändning av programmen".

Med ullryckel "ljudradions och televisionens särskilila genomslags­krafl" avses alt medierna vänder sig lill hemmen och lill en slor allmän publik, där alla åldrar är företrädda, saml att programmen kan påverka lyssnare och tittare starkt. Det är därför naturligt atl de ansvariga för sändningarna Iakttar varsamhet med program som har sådan karaklär att man kan förslå att delar av publiken kommer atl uppröras eller skrämmas.

Kravet på varsamhet får dock inle drivas sä långl all programföreta­gen sviker sin uppgift all meddela nyheter och siimuleia lill deball. Del är l,ex. rimligl all bedömningen av våldsinslag är mindre restriktiv då del inle rör sig om underhållningsprograr-i-i ulan om nyhetsförmedling eller samhällsbevakning. Även vid program av del senare slaget bör dock programföretagen la hänsyn till sändningstiden och lill att publi­ken bör förbereilas på vad som kommer.

Milt förslag innebär som tidigare nämnls (se avsniu 4.4.1) all demo­kratibeslämmelsen i radiolagen bör gälla också vad som sänds under an­nonstid i televisionen.

Den nu akluella föreskriften avser delvis samma frågor. Sammanfatt­ningsvis anser jag all den bör ge slöd för avlalsheslämmelser som ålägger ett programföretag all visa varsamhet när del gäller all t.ex. sända vålds­inslag eller- inslag med sexualskildringar, program som kan verka skrämmande på barn, program som på ell felaktigt säll speglar bruk av alkohol eller narkotika och program som är uppenbart kränkande mot cttilera könei eller mol människor med viss hudfärg, nationalitet eller religion.

142

4.10 Nya uppgifter för radionämnden

Prop. 1990/91:149

4.10.1 Radionämnden och reklam i svensk television

Mitt förslag: Radionämnden skall genom granskning i efterhand övervaka om ett programföretag som i televisionen sänder re­klam mot vederlag iakltar radiolagens regler om annonser som sänds sänds under annonslid i lelevisionen. Genom sådan granskning skall nämnden också övervaka om ell frän Sveriges Radio-koncernen frislående TV-företag utövar sändningsrätlen i enlighet med radiolagen och avtalet mellan staten och förelagel.

Radiolagsutredningens förslag överen.sslämmer i sak med mitt förslag (betänkandet s. 242 fi.).

Remissinstanserna: Utredningens förslag om en utvidgad radio-nämndsgranskning tillstyrks uttryckligen av Stockholms lingsrält, radio­nämnden och Sveriges frikyrkoråd/De fria kristna samfundens råd. Ra­dionämnden ullalar alt det ter sig självklart all, om en fristående TV-kanal skall iaktta krav på opartiskhet och saklighet, radionämnden skö­ler granskningen av hur dessa krav efterlevs. Mer diskutabelt är vem som skall ha hand om nytillkommande granskningsuppgifter, friimsl att annonsörer ej diskrimineras och att föreskrifter om annonsvolym och hur annonser får sällas in efterlevs. Båda uppgifterna är emellenid före­trädesvis av radiorättslig art och synes främmande för marknadsdomsto­len. All inrätta etl hell nyll granskningsorgan för dessa uppgifter kan in­le anses vara meningsfulll. Radionämnden är därför beredd all åla sig de tillkommande granskningsuppgiflerna. Slalskonlorel är av annan me­ning och anser all annon.sei na och annonsinnehållet bör granskas skilt från radionämndens granskning av hur kravel på oparliskhel efterlevs. Statskontoret utlalar att marknadsdomslolen bör svara för della och all den föreslagna utvidgningen av radionämndens uppgifter skulle kräva alt nämndens sakkunskap kompleiterades i fråga om marknadsföringsla­gen och särskilt dess generalklausul mot otillbörlig marknadsföring.

Liksom utredningen anser radionämnden att nämnden inte nu bör fä andra möjligheter till sanktion mol etl programföretag än den rätl närnnden har- all slå fasl alt företagel har överlräll lag eller avtal. Del hitiillsvaianile systemet har med något undantag visal sig tillräckligt i fråga om programföretagen inom Sveriges Railio-konccrnen, och del kan antas att en frislående tredje TV-kanal blir så angelägen om sill sänilningsiilistånd atl förhållandena inte kommer att bli annorlunda be­träffande ctl sådant [)rogramföreiag. Kabelnämnden efterlyser däremol för lindrigare fall av regelöverirädelser mindre ingripande sanklioner än den möjlighet .som staten i ilag har att säga upp avtalet med ett program-ftireiag. Nämnden vill framhålla möjligheten atl införa någon form av sankiionsavgjft. Finligt Sveriges frikyrkoråd/De fria kristna samfundens

143

råd visar erfarenheter från andra länder - Kanada och Storbritannien     Piop. 1990/91:149 nämns som exempel - all sanklioner för överlrädelscr av bestämmelser både kan behövas och ulformas på ett effekiivl sätt. Organisationerna anser det viktigl att del finns kännbara sanktioner för all de nya besläm­melserna skall få avsedd verkan.

Skälen för mitt förslag: De regler som jag föreslär för elt reklam-TV-föreiags sändningar innebär en påbyggnail av dagens radiorätisliga regel­verk. Som exempel kan nämnas reglerna all annonser inle får syfla lill all vinna slöd för poliliska eller religiösa åsikier (4.4.4), alt annonsiiden vid ell givet tillfälle inte får undersTrga en minul (4,5,2) och att annon­ser i princip inte får avbryta elt program (4.5.3).

Del skulle inle vara meningsfullt alt beslämma alt ell TV-förelag var skyldigt alt iaklta regler av delta slag om det inle vid kritik mot förelaget fanns möjlighet att på ell objektivi sätt få fastslaget, om företaget hade följt reglerna eller inte. I fråga om vissa regler bör del visserligen vara enkell alt konstalera, om de har följts eller inle. Andra regler är där­emot av den arten atl det kommer atl krävas både erfarenhet och omdö­me för atl lillämpa dem på ett sådant sätt, atl de bedömningar som görs kan förväntas bli allmänl godtagna.

Au bestämma, som jag föreslår, atl också elt nyll och leklamfinansic-ral TV-förelag skall vara skyldigt alt utöva sändningsrätlen opartiskt och sakligt, skulleinie heller vara meningsfulll, om det inie fanns möjlighet alt få efterlevnaden av reglerna kontrollerad.

Samtliga de här nämnda reglerna moliveras av massmediepolitiska skäl. Vissa av reglerna har inle alls någonting gemensamt med de regler som marknad-sdomstolen Tillämpar och på grund av vilka del i denna instans ingår leilamöler som representerar l.ex. företagarintressen resp. konsument- och lönlagarintressen (se 5 § lagen 11970:417| om mark­nadsdomstol m.m,). Marknadsdomstolen bör därför inle lillämpa sådana regler som jag har pekat pä. Jag har i slällel samma uppfaltning som ra­diolagsulredningen, nämligen all del bör ankomma på radionämnden au tillämpa reglerna.

När det gäller frågan om sanklioner mol överträdelser av ladiorältsTr-ga regler innebär ulredningens förslaginte någon ändring i förhållande till nuvarande ordning, sor-n begränsar radionämndens möjligheler lill all slå fasl all ell programföretag har överträtt bestämmelser i radiolagen eller avtalet mellan staten och företaget; nämnden förftigar således inte över några sanklioner.

Som har framgått efterlyser vissa remissinstanser en ändring på den­na punkl.

Mitt förslag har sarnma innebörd som utredningens förslag. Som ra­dionämnden anförl har- del hillillsvarande systemet med någol unilanlag visat sig tillräckligt i fråga om programföretagen inom Sveriges Railio-koncernen.

Jag vill också påi-ninna om all jag har föreslagit en viss insnävning av lillämpning-sområilet för radiolagens demokratibeslämmelse (se avsnitl 4.9.3). Om detta förslag genomförs elimineras del enda inslagel i dagens

144

radiorätisliga regelverk där ell programförelag öppel har demonstrerat alt del är av annan mening än radionämnden om hur långl förelagels skyldigheler sträcker sig.

Fiågan om sanktioner mol överirädelser av radioräilsliga regler kom­mer i etl nytt läge om reglerna skall appliceras på ell hell eller huvud­sakligen reklamfinansierat TV-förelag. Eu sådanl företag kommer på etl annal säu än vad som hittills har varil fallel med programföretagen inom Sveriges Radio-koncernen att ha etl ekonomiskt motiv för alt bry­ta mot vissa regler.

Till de ämnen på radio- och TV-området som det senare kan bli ak­tuellt all la upp hör därför frågan om alt utforma lämpliga sanklioner för att säkerslälla all även ell reklamfinansierat TV-förelag efterlever regler av radiorättslig art, I det här sammanhanget - och med lanke på att det inle finns något beslutsunderlag - saknar jag dock anledning att diskutera detta närmare.

Prop. 1990/91:149

4.10.2 Radionämndens ställning i förhållande till KO oeh marknadsdomstolen

Min bedömning: 1 försia hand bör även den praktiska övervak­ningen av de föreslagna reglerna röranile TV-rcklam som vänder sig lill yngre barn ankomma på railionämnden.

Radiolagsutredningens bedömning överensstämmer med min bedöm­ning (belänkandet s. 244 ff),

Remissinstanserna: Ulredningens bedömning kommenteras av Slock­holms tingsrätt, konsumentverket. Industriförbundet, Svenska Arbetsgi­vareföreningen och Grossistförbundel Svensk Handel. Remissinslanser­na godtar vad utredningen har anförl.

Skälen (ör min bedömning: Det har varil en sirävan från min sida att utforma de av reklamen belingade reglerna som mitl förslag innebär så, all del inle skall behöva uppstå några kollisionspunkler mellan radio­nämndens lillärnpning av dessa regler och den lillämpning av mark­nadsföringsrällsliga regler som ankommer på KO och marknadsdomsto­len.

De allra flesla regler som jag föreslår att radionämnden skall lilläm­pa är därför av railioräitslig arl. inle marknadsföringsrällslig.

Det finns emellerliil en skärningspunkt mellan marknadsföringsräl-len och olika andra rält.sområden beroende på den praxis som mark­nadsdomstolen har utvecklat med slöd av marknadsföringslagens gener­alklausul mol otillbörlig marknadsföring. Denna praxis innebär all en åtgärd som strider mol annan lagsliftning än marknadsföringslagen kan betraktas som lagstridig också enligt generalklausulen mol otillbörlig marknadsföring. Därmed blir ock.så sådan marknadsföring otillbörlig marknadsföring i generalklausulens mening (lagstridighelsprincipen).

10 Riksdagen 1990/91. 1 saml Nr 149

145

Som exempel p

å

 marknadsdomstolens praxis i nu ber

ö

rt avseende Prop. 1990/91:149 kan n

ä

mnas att del anses strida mot den n

ä

mnda generalklausulen alt inle vid hemf

ö

rs

ä

ljning 

ö

verl

ä

mna 

å

ngerblanketi (.se bl.a. domstolens beslul 1973:3, lloliday Magic). En n

ä

ringsidkare som underl

å

ter detta kan enligt 2 

§

 marknadsf

ö

ringslagen f

ö

rbjudas vid vite att forts

ä

tta med all 

å

sidos

ä

tta reglerna h

ä

rom i hemf

ö

rs

ä

ljningslagen (1981:1361).

Mol den h

ä

r bakgrunden finns del anledning all kommentera n

å

gra av de regler som jag f

ö

resl

å

r. En av dessa regler 

ä

r ,iti ell reklams

ä

ndan­de TV-f

ö

retag endasl uniler annonslid skall ha r

ä

tl atl s

ä

nda reklam mot vederlag (4.3.3). Della ser jag som en radior

ä

iislig regel, vars efterlevnad b

ö

r 

ö

vervakas av radion

ä

mnden.

Jag har emellerliil i avsnilt 4.7 f

ö

reslagit vissa regler om TV-rcklam till barn som f

å

r- anses vara av marknadsf

ö

ringsr

ä

llslig arl snarare 

ä

n ra­dior

ä

ttslig.

Bl.a. har j;ig f

ö

reslagil all en annons med reklam inle skall f

å

syfta lill all f

å

nga uppm

ä

rksamheten hos barn under 12 

å

r och alt del i an­nonser med reklam inle skall f

å

 upptr

ä

da personer eller figurer som spelar en framti

ä

ilande roll i lelevisionsprograr-n .som huvudsakligen v

ä

nder sig till barn uniler 12 

å

r.

Jag kan inte komma ifr

å

n atl den marknadsf

ö

ringsr

ä

llsliga lagstridig­helsprincipen skulle kunna leda lill alt en 

å

tg

ä

rd som stred mol dessa regler kom alt betraktas som otillb

ö

rlig marknadsf

ö

ring enligt mark-nailsf

ö

ringslagen. 1 fiirsta hand anser jag emellertid all den praktiska 

ö

vervakningen

ä

ven av dessa regler b

ö

r kunna ankomma p

å

radion

ä

mn­den.

tlftersom man belr

ä

ffande de aktuella regler na kan r

ä

kna r-neil all s

å

-v;il railion

ä

mnilen som KO och marknadsdomstolen kommer all anse sig beh

ö

riga som till

ä

mpande organ, uppkommer fr

å

gan om radio­n

ä

mndens roll i f

ö

rh

å

llande lill de mai knadsi

ä

llsliga organen.

Det kan nalurliglvis inie uteslutas all railion

ä

mnden finner att en viss annons med barn som m

å

lgrupp g

ä

ller reklam, medan marknads­domstolen kommer lill annal resultat. Det kan ocks

å

 l

ä

nkas alt det mot­satta intr

ä

ffar.

Mol den h

ä

r bakgrunden har jag 

ö

verv

ä

gt om del skulle kunna anses l

ä

mpligt eller t.o.m, beh

ö

vligt all railion

ä

mnden ,som underlag f

ö

r sin bed

ö

mning ft)rilraile in yllrande fi

å

n konsumentverket.

Jag anser emellenid atl del i vart fall inte b

ö

r f

ö

religga n

å

gon s

å

dan skyldighet f

ö

r radion

ä

mnden. Sk

ä

let f

ö

r detta 

ä

r alt KO i s

å

dana h

ä

r fr

å­

gor intar en parlssi

ä

llning. Min bed

ö

mning 

ä

r d

ä

rf

ö

r alt railion

ä

mnden ,sj

ä

lvsl

ä

ndigl och ulifr

å

n den radior

ä

tisliga definition av reklam som jag f

ö

resl

å

r b

ö

r avg

ö

ra om en annons g

ä

ller reklam.

Reklamdefinitionen 

ä

r avsedd alt ansluta lill begreppel marknadsf

ö

r­ing i marknadsf

ö

ringslagen och ilen praxis som efter tillkomsten av den­na lag har ulvecklats av marknadsdomMolen och h

ö

gsia ilomslolen.

Med vad jag nu har sagl anser jag all del b

ö

r vara m

ö

jligl all p

ä

 etl smidigt .s

ä

tt till

ä

mpa de regler som jag f

ö

resl

å

r i fr

å

ga om restriktioner mol reklam lill barn. Del f

ö

rh

å

llandet att radion

ä

mnden btii anses ha

146

del primära ansvaret för atl övervaka reglernas efterlevnad innebär dock inle att marknadsdomstolen skulle sakna behörighet att ta upp en fråga om reglernas lillämpning, om frågan aktualiserades hos domstolen.

Vad gäller övriga regler är naturligtvis de ändtingar som jag föreslår i alkohol- och lobaksreklamlagarna (4.6,2) av marknadsföringsrällslig art. De föreslagna reglerna i avsnitt 4,5 om annonsvolym och hur annonser bör få sältas in i sändningarna får däremol anses vara av radiorättslig arl. Övervakningen av hur dessa regler följs får därför bli en uppgift för radionämnden.

Prop, 1990/91:149

4.10.3 Radionämndens tillgång till upptagningar av program

Mitt förslag: En ändring görs i 22 a S upphovsrällslagen, den pa­ragraf som behandlar rätten för radio- och televisionsförelag alt giira s.k. referensupptagningar av |)rogram. 1 |)aragrafen klargörs att ell sådant förelag får göra referensupptagningar inte endast -som nu - för att säkerslälla fiamtida bevisning om innehållel i en ui.sändning utan också för alt del behövs för alt en slatlig myndighel skall kunna fullgöra sina uppgifter när del gäller att i efierhanil utöva lillsyn över ulsändningsverksamheten.

I en ny beslämmelse i railiolagen föreskrivs följande. Fu pro­gramföretag skall på uppmaning av radionämnden tillställa nämnden en sådan upptagning av etl program .som förelaget är skyldigt all göra enligt de .särskilda yttrandefrihelsrältsliga regler­na. Om programföretaget inte rättar sig efter en sådan uppma­ning, kan nämnden förelägga vite.

Radiolagsutredningens förslag (betänkandet s. 247 ff) överensstäm­mer med milt förslag såvitt gäller radiolagen. Ulredningen har inle före­slagit någon ändring i upphovsrällslagen.

Remissinstanserna: Ulredningens förslag lämnas utan erinran av alla remissinslanser ulom Sveriges Radio, som i tydlighetens intresse anser att radionämnden endast bör kunna kräva in en upptagning i fråga om elt |)rogram som kan hänföras till elt iTrarieförl granskningsärende. En­ligt bolagel avlar med delta något av den upphovsrätlsliga problematik som är förenad med att upptagningar som Överlämnas till radionämn­den ulgör allmänna handlingar.

Skälen for mitt förslag: Radiolagsulredningens förslag är all se mol bakgrund av vad som föreskrivs i 14 S närradiolagen (1982:459) och 31 § lagen (1985:677) om lokala kabclsändningar. Enligt dessa besläm­mekser skall en närradiosammanslutning resp. den som bedriver egen­sändningar i kabel på uppmaning av närradionämnden resp. kabel­nämnden tillställa nämnden en sådan upptagning av ell program som avses i den i della fall relevanta yltrandefrihetsrätlsliga lagstiftningen, dvs. lagen (1982:460) om ansvarighet för närradio resp. lagen (1985:1057) om ansvarighet för lokala kabelsändningar. Om vederbö-

147

rande inte rättar sig efter en sådan u|)pmaning, kan nämnden förelägga    Prop. 1990/91:149 vite.

Radionämndens möjligheter alt fä Tillgäng lill upptagningar av pro­gram grundar sig däremot hell på det avtal som gäller mellan staten och del aktuella programföretaget. Radiolagsutiedningcn har ansell alt della är en brist i regelverkel och alt radionämnden bör ges en lagfäst räll all kräva in ui)))iagningar av ctl programföretags program. Ingen remi.ssin-sians har invänt mot detta synsätt.

Soi-n Sveriges Radio [)äpekai har dock den fiiieslagna regleringen up|)hovsrällsliga aspekter. Det finns därför anledning all lägga märke lill hur ett programföretags räll och skyldighel all göra upptagningar av program har reglerats.

E,ll radio- eller lelcvisionsförelag som har rält atl i utsändning återge verk (en vidare kategori än [)togramförelag i radiolagens mening) har också räll atl göra s.k, referensupplagningar för alt säkerställa framlida bevisning om innehållel i program. Har sådan upptagning dokumen­tariskt värde, fär den bevaras i arkiv som av.ses i lagen (l'>78:487) orn pliktexemplar av skrifter och ljud- och bildupplagningar (22 a § försia styckel upphovsrällslagen). 1 andra stycket av samma paragraf föreskrivs all en såilan upptagning som avses i första styckel endast får utnyttjas för bevisändamål, om ej annal följer av 22 c §. Sistnämnda paragraf handlar om bl.a. all sådanl arkiv som sägs i 22 a § får framställa ensiaka exem­plar av verkei, om del är påkallat från beredskaps- eller skyddssyn­punkt.

Med uttrycket "för all säkerställa framtida bevisning om innehållet i program" förslås enligt motiven lill regleringen (prop. 1977/78:97 s. 127) sådan skyldighet alt göra upptagningar .som föreskrivs i 6 § förord­ningen (1967:226) om lillämpningen av railioansvarighelslagen.

Ilnligi railioansvarighelslagen meddelar regeringen bestämmelser om skyldighel för ett [iiogramföietag all vidla åtgärder för atl säkerställa framlida bevisning om innehållel i radioprogram och läslsläller villko­ren för all enskild skall få la del av sådan bevisning (10 § andra slyckel radioansvarigheislagen). På grund härav föreskrivs i lillämpningsförord-ningen lill lagen all programföreiagei skall ombesörja upptagning av varje program som sänds och bevara etl upptaget program minst sex må­nader fiån sändningen (6 S), Vidare föreskrivs (7 §) atl JK har räll all la del av upptagning av ladioprogiam och få en utskrift av vad som har yt­trats i prograr-nmcl och atl programföreiagei är skyldigt all låla enskild, som anser all ytUanilctVihetsbrott begåtts mol honom eller alt han lidit skada på grund av sådanl broll, hos förelaget la del av del railioprogram, i vilkel bioliel uppges ha förekommil, och få en utskrift av vad som yt­trats i programmet. Delta gäller dock ej, om det är uppenbart alt den som liegär all få ta del av upptagningen eller att få en utskrift av vad som har yttrats i programmel inte berörs av detta på sådant säll alt han kan vara målsägande.

T.tt programförelag har således en rält och en skyldighel alt referens-hända med hänsyn till den särskilda yitrandefrihetsrälislign regleringen i

148

radioansvarigheislagen. I övrigl finns därenioi ingen räll atl refercnsban-     Prop. 1990/91:149 da ulan endast  rällen alt göra s.k. efemära upptagningar (22 § försia styckel upphovsrällslagen).

En förul.sättning för radionämndens cftci haniTsgranskning av pro­gramföretagens sändningar är givelvis alt nämnden har lillgång lill upp­tagningar av programmen. Vad som lill en början aklualiseras när del gäller en utvidgad räll au referensbanda är således alt delta får ske också för all tillgodose de behov som radionämnden har för sin gransk-ningsverksamhel. Härutöver bör hänsyn tas lill de krav som lagsliflning­en släller på närradionämnilen och kabelnämnden.

Som nämnls har närradionämnden redan i dag en laglig räll alt krä­va in u()ptagningar av program, Närradionämndcns uppgifter är alt prö­va vissa frågor om närrailio och atl ulöva tillsyn över näriadioverk.sam-helen (se bl.a. 2-4 och 13 §§ närradiolagen 11')82:459|),

Också kabelniimndcn har en laglig räll all kräva in upptagningar av program, Kabcinämndens uppgifter är au pröva vissa frågor om lokala kabelsändningar och atl ulöva lillsyn över verksamheten meil lokalaka-bel.sändningar (se bl.a. 4 och 23 §§ lagen |I985:677| om lokala kabel­sändningar |omiryckl I985:1056|).

Den ifrågasatta utvidgningen av rätten atl referensbanda bör givetvis vara förenlig med de inlernalionella förpliktelser som Sverige har åtagit sig genom sin anslutning lill IJernkonveniionen för skydd av Tnicrära och konstnärliga verk. Konventionen ger inlc uttryckligen ell railio- el­ler lelevisionsförelag någon rätl all göra upptagningar av program ul­över vad som följer av ariikel I Ihis 3 om rätl för Bcrnunionens länder atl i sin lagstiftning ge regler om sådana efemära upptagningar, som görs av radioföreiag med dess egna hjälpmedel och för dess egna utsändning­ar. Som lagrådel uttalade år 1978 vid tillkomsten av 22 a S upphovsrätts-lagen (se prop, 1977/78:97 s. 158) slår emellertid de referensupplagning­ar- som del enligt radioansvarighelslagens tillämpningsförordning åligger ell programfiireiag atl göra nära de efemära upptagningarna. L,agrådet ultalaile även all del är allmänt er känt all del är förenligt med Bernkon-venlionen all, ulöver de i konvenlionen uttryckligen medgivna in­skränkningarna i upphovsrätten, göra även andra inskränkningar, om dessa är av mindre belydelse och avser bl.a. kulturella ändamål (se SOU 1956:25 s. 230).

Låt mig i delta sai-i-imanhang också erinra om ariikel 9:2 i IJernkon­veniionen, som säger all ell unionsland som i sin lagsliftning tillåter mångfaldigande av verk i vissa särskilda fall, inle får godta all sådant mångfaldigande gör inirång i det normala utnylljandet av ell verk eller oskäligt inkräktar på up[)hovsmännens intressen.

Den utvidgade rätt lill rcfcrcnsbandning som här diskuteras är av mycket blygsam omfattning. Jag anser all den är förenlig med Bernkon-ventionen.

Med hänsyn lill del anförda bör del i 22 a § upphovsrällslagen före­skrivas all ell radio- eller lelevisionsförelag av i paragrafen åsyftat slag har räll all göra referensupplagningar

149

1.

för all säkerställa fiamtida bevisning om en utsändnings innehåll     Prop. 1990/91:149 och

2.

ftir att del behövs för atl en statlig myndighel skall kunna fullgöra sina uppgifter när del gäller all i efterhand ulöva lillsyn över ut.sänd-ningsverksam heten.

Om 22 a § upphovsrällslagen ändras på detta sätt kommei man en­ligt min mening till rätta med den upphovsrätlsliga problematik som Sveriges Railio har fäst uppmärksamheten på i fråga om en lagieglerail räll för radionämnden all kräva in upptagningar av program.

Uniler dessa omständigheter delar jag radiolagsutredningens slulsais all det i railiolagen bör föreskrivas atl etl programföretag på uppmaning av radionämnden skall tillställa nämnden en sådan upptagning som fö­relagel är skyldigt all göra enligt de särskilda ytirandefrihcisrältsliga reg­lerna och all, om programföreiagei inle rättar sig efter en sådan uppma­ning, nämnden skall kunna förelägga vite.

Däremot anser jag inie all man bör slälla det kravet alt en upptag­ning som nämnden vill ha tillgång lill skall hänföra sig till ell diariefört granskningsärende, Etl sådant krav är ulan reell innebörd. Flit ärende uiipkommer nämligen i och med atl radionämnden begär all få lillgång till en upptagning. Jag ulgår från all nämnden inte gör det annat än då del finns befogail anledning.

lör tydlighetens skull vill jag lill sist påpeka all den föreslagna fiire-skriften om räll för radionämnden au kräva in en upptagning av ett |)ri)gram inle avses ersätta vad som nu regleras i avtalet mellan staten och varje programföretag. Dessa bestämmelser lar sikle på inie bara upptagningar av program,ulan gäller hell generellt sådant "material som nämnden anser sig behöva för sin granskningsverksamhel".

4.11   Radioansvarighetslagen

4.11.1   Radioansvarigheislagen och ett nytt reklamsändande TV-företag

Min   bedömning:   Radioansvarigheislagen   biir   gälla  ock.så   för sändningar av ell nyll reklamsändande TV-förelag.

Radiolagsutredningens bedömning övercnsslämmer med min bedöm­ning (belänkandel s. 250).

Remissinstanserna: Utredningens bedömning godias utlryckligen av Slockholms lingsrält, arkivet för ljud och bild (ALB) saml Sveriges Ra­dio. ALB konslalerar med lillfied.sslällelse all ell genomförande av för­slagel leder lill all också innehållet i ell nytt TV-förelags .sändningar kommer all bevaras åt eftervärlden enligt vad som föreskrivs i lagen (1978:487) om pliktexemplar av skrifter och ljud- och bildupplagningar.

150

Sk

ä

len f

ö

r min bed

ö

mning: R

ä

ll alt s

ä

nda TV-program med sl

ö

d av Pi'op. 1990/91:149 lillsl

å

nd enligt 5 $ f

ö

rsia styckel radiolagen hat- i dag endast Sveriges Te­levision och Sveriges Utbildningsradio, som b

å

da ing

å

r i Sveriges Radio-koncernen. Av iletta f

ö

ljer all radioansvarigheislagen och f

ö

rordningen (1967:226) om lill

ä

mpningen av radioansvarighetsiagen g

ä

ller f

ö

r s

ä

nd­ningarna.

Liksom radiolagsutredningen anser jag all ocks

å

 ell fr

å

n Sveriges Radio-koncernen frist

å

ende TV-f

ö

relag b

ö

r f

å

 sin s

ä

ndningsr

ä

li genom ell lillsl

å

nd av regeringen enligt 5 S f

ö

rsia stycket railiolagen. Av del komnier all f

ö

lja all radioansvarigheislagen blir lill

ä

mplig p

å

f

ö

relageis s

ä

ndningar. 

\-i

Sr

s

ä

ndningarna kommer d

ä

r r-neil all g

ä

lla pr inciperna or-n sIraffr

ä

llsTrgI ensamansvar f

ö

r programulgivaren saml om meddelar- och anonymiiclsskydd f

ö

r f

ö

retagels medarbelare och ulomsl

ä

cnile som tr

ä­

der i f

ö

rbinilelse med f

ö

relaget.

Denna reglering 

ä

r givelvis betydelsefull fr

ä

n yllranileft ihclssyn-punki. H

ä

r vill jag emellertid erinra om regeringens proposilion med f

ö

rslag till ytlrandefrihelsgrundlag f

ö

r bl.a. radio och TV (|)ri)p. 1990/91:6-1). Delta f

ö

rslag, som beskrivits kortfatlat i avsnitt 2.5, inneh

å

l­ler generellt till

ä

mpliga regler om ensamansvai m.m, f

ö

r s

ä

ndningar i railio och TV. Som jag har n

ä

mnl f

ö

resl

å

s den nya grundlagen tr

ä

da i kraft den I januari 1992.

Enligt 11 

§

 f

ö

rsia stycket lagen (1978:487) om pTrklexem[)lar av skrif­ter och ljud- och bildupplagningar skall programf

ö

rclag som har s

ä

nd­ningsr

ä

li p

å

 grund av lillsl

å

nd enligt 5 

§

 f

ö

rsta eller andra stycket radio-lagen av up|)lagning av ljudradio- eller televisionsprogram l

ä

mna ell pliktexemplar till arkivet f

ö

r ljud och bild (ALB). Som har framh

å

llits i ALB:s rcmissyllrande leder ctl genomf

ö

rande av vad jag h

ä

r f

ö

resl

å

r till all ocks

å

inneh

å

llet i etl nyll TV-f

ö

relags s

ä

ndningar kommer au beva­ras 

å

t efterv

ä

rlden enligt pliklexemplarslagen. Jag ilelar ALlLs uppfatl­ning alt detta 

ä

r positivt.

Del kan lill

ä

ggas alt regeringen i prop. 199(1/9! :94 om 

ä

ndringar i ra­dioansvarigheislagen m.m. fiireslagil att 

ä

ven saiellils

ä

ndande f

ö

relag som m

å

sle g

ö

ra referensupplagningar av program enligt radioansvarig­heislagen b

ö

r vara skyldiga all - sedan de bevarar upptagningarna i sex m

ä

nailer - l

ä

mna dessa som pliktexemplar till Al,B.

151

4.11.2  Uel yttrandefrihetsrättsliga ansvaret för annonser och liknande meddelanden

Prop. 1990/91:149

Mitt förslag: I radioansvarigheislagen införs en ny beslämmelse som innebär all vad som föreskrivs i 7 kap. 2 S tryckfrihetsför­ordningen om atl gärningar inle skall anses som tryckfrihets-broii. ilärfiir all de begås genom meddelanden där det brottsliga är dolt, också gäller i fråga om 

I. 

reklamfinansierad television,

2. sökbar text-TV.

Vad som i den angivna föreskriften sägs om tryckfrihetsbrolt skall därvid i slällel avse yllrandefi ihetsbioll.

Radiolagsutredningens förslag (betänkandet s. 251 f.) överensstäm-rncr i sak r-neil mitl ftirslag bortsett från att det inle behandlar sökbar lexi-TV.

Remissinstanserna: Utredningens förslag lämnas uttryckligen ulan erinran av Stockholms tingsrätt och Sveriges Radio,

Skälen för mitt förslag: Enligt tryckfiihelsförordningen gäller inte ansvaret för tryckfrihetsbrott obelingal i fiåga om annonser. 1 7 kap. 2 J! i förordningen föreskrivs nämligen all som iryckfriheisbroii inic skall anses tillkännagivande i annons eller annat sådant meddelande, on-i del inte av meddelanilels innehåll omeilcibari framgår all ansvar för sådant brott kan ifrågakomma. Är meddelandet i förening med en omsiändig-hct, som inle omedelbart framgår av meddelandets innehåll, sirafthail, gäller föreskrifterna i allmän lag om siraff, ansvarighet och rättegång, Slulligen framgår av paragrafen atl vad som har sagts nu också gäller- i fiåga om meddelande genom chiffer eller på annal sätt, soi-n är hemligt för allmänheten.

Som har framhållits i Trllcralurcn (Tlek, Nya tryckft ihcisförordning-en, I'i48, s. 98) är grunden till den nu angivna regleringen atl del i vissa fall inle är möjligl för den iryckfrihetsrällsTrgi ansvarige att upptäcka all innehållel i en annons konstituerar etl broll, t.ex. ärekränkning. Sor-n exempel kan tas det rättsfall som F:ek hänvisade lill, NJA l')34 s. 7. Det handlade om en födelseannons i en tidning. Ti')r cri namngivet |)ar .som var nygift tillkännagav annon.sen oriktigt "en gosses lyckliga födelse".

Specialregleringen i tryckfiihelsförordningen gäller även om utgiva­ren i det enskilda fallel kände till annonsens siiaffhai het; för sin med­verkan kan han dä göras ansvarig enligi allmänna regler. Om del där­emot av meililelanilels innehåll or-nedelbaii ftamgär, all del kan bli ak­iuellt med ansvar för trycklVihclsbrolt, gäller inlc undantagsregeln; i Toks bok nämns som exempel en annons i ft)rm av ett poliiiski upprop eller- i vilken en uijjckad person angrips.

Sorn har nämnls görs i bestämmel.sen unilanlag också för "nicddclan-dc genom chiffer eller  på annal säll, soni är   hemligt för  allmänheten"

152

Även genom chiffer lill vissa personer kan man länka sig all elt äie-     Prop. 1990/91:149 kränkningsbroll kan begås.

I radioansvarigheislagen finns ingen motsvarighet lill bestämmelsen i 7 ka[). 2 § Iryckfrihelsförordningen.

Eftersom en lösning av TV-reklamfrågan nu är i sikle och vi kan rä­kna med au ell nyll programföretag snart kommer all bedriva reklamfi­nansierade sändningar anser jag all del yitrandefi iheisiällsliga regelver­ket för lelevisionens vidkor-nmande bör skilja mellan om yllrandefri­helsbroU förekommer i annonser eller i den vanliga programverksam­heten. Ansvaret bör därvid ulformas så all det överensstämmer med vad som gäller i fråga om ansvaret fiir Iryckfi ihcisbroii.

På grunil av del anförda delar jag radiolagsulredningens u|)pfaltning atl del i radioansvarigheislagen bör las in en bestämmelse som från straffrälisTrg synpunkl klargör skillnaden r-iicllan annon.serna och det öv­riga programulbudei. När del gäller en sådan föreskrifts avfattning anser jag all man som förebilil kan använda en bestämmel.se i förslagel lill yi­trandefi ihelsgrundlag (5 kap. 2 §, se prop. I99|)/')T64 s. 10). Del inne­bär alt bestämmelsen i huvudsak hänvisar till 7 kap, 2 § tryckfrihetsför­ordningen.

Utlryckligen hör ocksä anges all vad .som föreskrivs i iryckft ihelsföi-ordningens akluella föreskrift även gäller i ftäga om sökbar text-TV. Be­träffande vilka meddelanden i .sökbar text-TV som här av.ses hänvisar jag lill den lidigare framslällningen (avsnitt 4.8).

4.12   Upprättade lagförslag

I enlighet med vad jag nu har anförl har inom ulbililningsdeparicmcn-lei uppiäitats förslag till

1.

lagom ändring i radiolagcn (1966:755),

2.

lagom ändring i närradiolagen (1982:15'),

3.

lag om ändring i lagen (1981:508) om radiolidningar,

4.

lag om ändring i lagen (1985:677) om lokala kabclsändningar,

5.

lagom ändring i radioansvarighetsiagen (1966:756).

6.

lag om ändring i  lagen (1960:729) om upphovsrätt lill lillerära och konstnär liga verk,

7.

lag or-n ändring i lagen (1978:763) med vissa bestämmelser om mark­nadsföring av alkoholdrycker,

8.

lag om ändring i lagen (1978:764) med vi.ssa besiämmeiser om mark­nailsföring av lobaksvaror.

Förslagen under 5 och 6 har upprättats i samråll med chefen för jus-Triiedeparlemenlet och förslagen uniler 7 och 8 i samråd med statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN],

153

5  Ett reklamfinansierat TV-företag

Prop. 1990/91:149

5.1   Inledning

Av föregående avsniu framgår att jag tänker mig all de förpliktelser som skulle gälla för elt frislående TV-förelags sändningsverksamhet skall be­slämmas på i princip samma sätt som Sveriges Radio-förelagens. De cen­trala reglerna finns i lag, meilan övriga regler läggs fasl i avtal mellan staten och programföretaget.

I del följande kommer jag att behandla de olika villkor som bör gälla för del nya programföretaget samt hur det skall beslämmas vilket företag som skall ges räll all bedriva programverksamhet i en ny, Iredje TV-kanal.

5.2  Villkor för sändningsrättens utövning

5.2.1  Vissa grundläggande krav på programverksamheten

Mitt förslag: 1 avtalet mellan staten och programföretaget bör del beslämmas om skyldighet för företaget au

*

sända genmälen och beriktiganden molsvarande vad som gäller för Sveriges Televisions sändningar,

*

i programverksamheten respektera den enskildes privatliv,

*

la hänsyn Till televisionens särskilda genomslagskraft när det gäller programmens ämnen och utformning samt tiden för sändning av programmen,

*

på begäran av slatlig myndighel sända meddelande som är av vikl för allmänhelen,

*

endasl under annonslid i televisionen sända reklam mol vederlag eller program mol betalning,

*

på lämpligl säll redogöra för beslul av radionämnden, en­ligt vilkel förelaget har överlräll bestämmelser i radiolagen eller i avtalet mellan staten och förelagel.

TV-utredningens bedömning: För ett fiislående, reklamfinansierat TV-företag bör gälla samma villkor i fråga om redaktionellt oberoende, mångfald och balans som för Sveriges 'Television.

Remissinstanserna: Remissinslanserna instämmer allmänl i ulred­ningens bedömning.

Skälen för mitt förslag: Jag har tidigare (se avsnitt 4.3.1) uttalat mig för alt ock.så elt reklamfinansierat TV-företag bör vara skyldigt att i |)ro-gramverksamheien iaktta kraven på opartiskhet och saklighet. Dessa krav anges i railiolagen och blir därmed obligatoriska för del nya TV-förelag .som får lillslånd lill maik.sändningai. Dock bör som jag lidigare

154

har behandlat (se avsniu 4.4.1) de n

ä

mnda kraven inte g

ä

lla f

ö

r annon-    Prop. 1990/91:149 serna.

En annan grupp av krav b

ö

r framg

å

 av avialet mellan staten och programf

ö

retaget. Ocks

å

 vissa av dessa krav f

å

r anses vara obligatoriska f

ö

r f

ö

retagel.

Enligt den europeiska TV-konvenlionen (artikel 8:1) skall varje s

ä

n­dande konventionsslal se till atl alla fysiska och juridiska personer oav­sett nationalitet och hemvist kan ul

ö

va en r

ä

u lill genm

ä

le eller har till­g

å

ng till andra j

ä

mf

ö

rbara r

ä

llsliga eller administrativa m

ö

jligheler med avseende p

å

 program som s

ä

nds eller vidares

ä

nds av r

ä

ttssubjekt eller med tekniska hj

ä

lpmedel som konvenlionsslaten har jurisdiktion 

ö

ver enligt vad som anges i ariikel 3 i konvenlionen. S

ä

rskill skall staten se till all s

ä

ndningstiden och 

ö

vriga omst

ä

ndigheter f

ö

r ut

ö

vandet av gen-m

ä

lesr

ä

tten 

ä

r s

å

dana atl r

ä

tten kan ut

ö

vas effektivt. Ell effektivt ut­

ö

vande av denna r

ä

tt eller av andra j

ä

mf

ö

rbara r

ä

ttsliga eller administra­tiva m

ö

jligheter skall garanteras b

å

de i fr

å

ga om s

ä

ndningslid och 

ö

vriga omst

ä

ndigheter.

Jag g

ö

r bed

ö

mningen atl Sverige uppfyller dessa krav genom besl

ä

m­melserna i avtalen mellan 

å

 ena sidan staten och 

å

 den andra Sveriges Television AB och Sveriges Utbildningsradio AB om all programf

ö

rela­get skall berikliga en felaktig sakuppgift n

ä

r det 

ä

r p

å

kallat och bereda den lillf

ä

lle till genm

ä

le som har befogal anspr

å

k p

å

 all bem

ö

ta etl p

å­

st

å

ende.

Ocks

å

 ett fiisl

å

ende TV-f

ö

relag b

ö

r ha dessa skyldigheter. De ulg

ö

r ell viktigt komplement lill kraven p

å

 opartiskhet och saklighet.

Del ligger i sakens nalur all skyldigheler f

ö

r programf

ö

retaget i fr

å

ga om genm

ä

len och beriktiganden endasl g

ä

ller f

ö

r den vanliga program­verksamheten och inle f

ö

r annonserna. Jag erinrar emellertid om milt f

ö

rslag (4.3.2) att programf

ö

retaget inle skall f

å

 diskriminera n

å

gon som beg

ä

r all f

ö

relagel skall s

ä

nda en annons.

Avialen mellan sialen och programf

ö

retagen inom Sveriges Radio-koncernen inneb

ä

r en skyldighel f

ö

r varje programf

ö

rclag alt respektera den enskildes privatliv om inle elt oavvisligt allm

ä

nt intresse kr

ä

ver an­nal, Samma sak b

ö

r enligt min mening g

ä

lla f

ö

r ett nyll programf

ö

retag. Del 

ä

r naturligt all en s

å

dan skyldighet g

ä

ller s

å

v

ä

l f

ö

i- den vanliga pro­gramverksamheten som f

ö

r annonserna.

Med sl

ö

d av del .s

ä

rskilda bemyniliganile i radiolagcn som jag lidigare har f

ö

reslagil (se avsnilt 4,9,5) b

ö

r det i avtalet ocks

å

 besl

ä

mmas om skyldighet f

ö

r programf

ö

relaget alt ta h

ä

nsyn lill televisionens s

ä

rskilda genomslagskrafl n

ä

r det g

ä

ller programmens 

ä

mnen och ulformning samt liilen f

ö

r s

ä

ndning av programmen. F.n s

å

dan avtalsbest

ä

mmelse inneb

ä

r all programf

ö

retaget m

å

sle la h

ä

nsyn till att s

ä

nilningarna v

ä

n­der sig till hemmen och lill en stor allm

ä

n publik, d

ä

r alla 

å

ldrar 

ä

r f

ö­

retr

ä

dda, och att programmen kan p

å

verka tittarna starkt. De ansvariga f

ö

r .s

ä

ndningarna b

ö

r iaktia varsamhet med program som har s

å

dan ka­rakt

ä

r alt man kan f

ö

rsl

å

 alt Tex, barn i publiken kommer alt bli upp­r

ö

rda eller skr

ä

mda.

155

Som jag har framh

å

llit b

ö

r kravet p

å

varsamhet emellertid inle dri- Prop. 1990/91:149 vas s

å

 l

å

ngl all programf

ö

relaget sviker sin uppgift all meddela nyheter och stimulera lill deball. Del 

ä

r l.ex. rimligt alt inst

ä

llningen till v

å

lds­skildringar i programmen 

ä

r mindre restriktiv n

ä

r det r

ö

r sig om ny­hetsprogram eller samh

ä

llsbevakning 

ä

n om v

å

ldsinslagen f

ö

rekommer i fiktionsprogram av underh

å

llningskarakt

ä

r.

Ä

ven i fr

å

ga om program av del f

ö

rstn

ä

mnda slaget b

ö

r dock programf

ö

retaget ta h

ä

nsyn lill s

ä

nd­ningstiden och se till att publiken f

ö

rbereds p

å

programmets inneh

å

ll.

Som jag n

ä

rmare har utvecklat i avsnitl 4,9,5 b

ö

r en avtalsbest

ä

m­melse om skyldighet all la h

ä

nsyn lill lelevisionens s

ä

rskilda genom­slagskraft 

av.se

s

å

v

ä

l annonserna som de vanliga programmen.

De regler som jag hitlills har behandlat speglar alla intresset av atl programverksamheten bedrivs med ansvar och omd

ö

me. Det finns inle anledning att st

ä

lla andra eller l

ä

gre anspr

å

k p

å

 etl frisl

å

ende program­f

ö

retag som finansierar s

ä

ndningsverksamheten med reklam, 

ä

n vad som g

ä

ller f

ö

r f

ö

retagen i Sveriges Radio-konccrncn.

Avtalet mellan staten och Sveriges Television inneb

ä

r atl program­f

ö

relaget p

å

 beg

ä

ran av en statlig myndighet skall s

ä

nda meddelande som 

ä

r av vikl f

ö

r allm

ä

nheten. F

ö

retaget skall se till alt meddelandet ges en l

ä

mplig ulformning och all det inle genom sin omfattning eller p

å

 annal s

ä

ll inverkar menligt p

å

 programverksamheten.

Del 

ä

r inte lika sj

ä

lvklart atl kr

ä

va motsvarande skyldighet av ell reklam-TV-f

ö

retag, F

ö

relaget finansierar ju verksamheten genom all uppl

å

ta s

ä

ndningslid 

å

l andra mot betalning. Myndigheter som beh

ö

ver informera medborgarna b

ö

r d

ä

rf

ö

r i allm

ä

nhet kunna utnyttja m

ö

jlig­heten atl k

ö

pa reklamlid av reklam-TV-f

ö

retagel. 1 speciella situationer, t.ex, i samband med sl

ö

rre olyckor, kan del emellertid finnas behov f

ö

r en myndighet atl snabbt kunna n

å

 allm

ä

nhelen genom alla TV-kanaler. I s

å

dana fall kan det vara l

ä

mpligl alt del 

ä

ven f

ö

r reklam-TV-f

ö

retagel finns en f

ö

rpliktelse all ulan vederlag s

ä

nda meddelanden fr

å

n slatlig myndighet. Jag r

ä

knar emellertid med atl s

ä

ndningar med sl

ö

d av en s

å­

dan f

ö

rpliklelse endast skall f

å

begr

ä

nsad omfattning.

Som en del av vad som g

ä

ller i fr

å

ga om programverksamheien f

ö

r ell reklamfinansierat TV-f

ö

relag f

å

r betraktas den del av regelverkel som g

å

r ut p

å

 alt markera gr

ä

nserna mellan reklamen och del 

ö

vriga ut­budet. Med h

ä

n.syn lill della har jag tidigare (avsniu 4.3.3) f

ö

reslagil alt det i radiolagen skall tas in etl bemyndigande f

ö

r staten all ir

ä

ffa avtal med elt programf

ö

retag om skylilighet f

ö

r f

ö

retagel all endasl under an­nonslid i lelevisionen s

ä

nda reklam mol vederlag eller program mot betal­ning. Avtalet mellan staten och programf

ö

retaget b

ö

r s

å

ledes sl

å

 fasl ocks

å

detta.

Som jag har n

ä

mnl tidigare (bl.a. avsnitt 4,9.2) kan den av mig f

ö

re­slagna reklamdefiniiionen i railiolagen i och f

ö

r sig 

ä

ven omfalta namn­givande av en sponsor. D

ä

rf

ö

r b

ö

r det i avtalet mellan staten och pro­gramf

ö

retaget klarg

ö

ras att l

ä

mnanile av uppgift om atl del i fr

å

ga om ett visst program har f

ö

rekommil spon.sorfinansiering faller uianf

ö

r den

156

nu akluella regleringen, liimnande av sponsorsmeildelanden b

ö

r allis

å

     Prop. 1990/91:149 inte h

ä

nvisas till annonsiiden.

Radion

ä

mnden 

ö

vervakar genom granskning i efterhand om ett re­klamfinansierat TV-f

ö

retag ut

ö

var s

ä

ndningsr

ä

tlen i enlighet med radio­lagen och avtalet mellan staten och f

ö

relagel. Radion

ä

mndens gransk­ning kommer ocks

å

 all avse de regler om annonser som f

ö

resl

å

s ing

å

 i radiolagen.

P

å

 samma s

ä

ll .som g

ä

ller f

ö

r programf

ö

retagen inom Sveriges Radio­koncernen b

ö

r det i avtalet mellan staten och det reklamfinansierade TV-f

ö

rclagel besl

ä

mmas om skyldighel f

ö

r f

ö

retagel atl i s

ä

ndning redo­g

ö

ra f

ö

r beslul av radion

ä

mnden av inneb

ö

rd atl f

ö

relaget har 

ö

vertr

ä

tt en f

ö

r s

ä

ndningarna g

ä

llande regel.

5.2.2  Programutbudets sammans

ä

ttning

Mitt f

ö

rslag: I avtalet mellan sialen och programf

ö

retaget b

ö

r det best

ä

mmas om skyldighet f

ö

r f

ö

retaget alt s

ä

nda ett m

å

ng­sidigt programutbud av god kvalitet. S

ä

ndningarna b

ö

r inneh

å

l­la s

å

v

ä

l nyheter och informativa program .som underh

å

llnings-[irogram. Bland programkategorier som s

ä

rskill b

ö

r n

ä

mnas i avtalet m

ä

rks nyhelsprogram, barnprogram, program p

å

 svenska spr

å

ket och med svenska upphovsm

ä

n eller svenska artister saml egenproducerade och best

ä

llda program. 

Ä

ven fr

å

gor om s

ä

ndningstiilen f

ö

r olika programkategorier b

ö

r kunna regleras i avtalet.

Eftersom pri)gramfi')r-eiageis inkomster kommer au vara l

ä

gre uniler de f

ö

rsta verksamhels

å

ren b

ö

r vissa 

å

taganden av f

ö

relaget kunna vara mindre omfallande under de f

ö

rsia 

å

ren av avlals-[)erioden.

TV-utredningens bed

ö

mning: F

ö

r ett frist

å

ende, reklamfinansierat TV-f

ö

relag b

ö

r g

ä

lla villkor i fr

å

ga om elt omv

ä

xlande programulbud av god kvalitet. De.ssa villkor 

ö

verensst

ä

mmer i slora delar med de som g

ä

l­ler f

ö

r Sveriges Television. Kraven kan emellertid inte 

ö

verensst

ä

mma helt. Till reklamnnansierni IV- f

ö

relag b

ö

r inle ha samma f

ö

rpliktelser n

ä

r del g

ä

ller att t.ex. tillgodose olika minoritetsintressen eller att full­g

ö

ra ft)lkbililningsuppgifter.

Remissinstanserna: Huvuddelen av remissinslanserna inst

ä

mmer i ut­redningens bed

ö

mning. Av de remissinslanser .som har avvikande upp­fatlning f

ö

rordar n

å

gra mindre l

å

ngtg

å

ende krav 

ä

n ulredningen, medan anilra menar alt kraven i princip skall vara lika l

å

ngtg

å

ende som de som st

ä

lls p

å

 Sveriges 'Television.

Sk

ä

len f

ö

r mitt f

ö

rslag: De villkor som skall g

ä

lla i fr

å

ga om pio-grarnutbuilels samman.s

ä

ttning m

å

sle avv

ä

gas med h

ä

nsyn s

ä

v

ä

l till vad som 

ä

r k

ä

nt om reklamfinansieringens effekter p

å

 programsammans

ä

il-

157

ningen .som till reklam-'TV-f

ö

reiageis m

ö

jligheler alt f

å

 lillr

ä

ckliga in-    Prop. 1990/91:149 komsler.

Internationella erfarenheter visar p

å

 risken atl reklamfrnansiering le­

der lill elt ensidigt programutbud, d

ä

r underh

å

llning av olika slag domi­

nerar och d

ä

r inft)rmativa program och kulturprogram f

ö

rekommer i li­

ten omfattning. F

ö

rklaringen lill ensidigheten 

ä

r alt programf

ö

retagen

anpassar sig till annons

ö

rernas 

ö

nskem

å

l om en stor publik f

ö

r annons­

erna.                                                                           ,

Om man vill s

ä

kerst

ä

lla alt tillkomsten av ett nyll, reklamfinansierat TV-f

ö

retag inte bara skall inneb

ä

ra alt publiken f

å

r

ö

kade m

ö

jligheter atl v

ä

lja mellan olika underh

å

llningsprogram, b

ö

r villkor om etl m

å

ng­sidigt programutbud ing

å

i avtalet med staten.

Vid fastst

ä

llandet av dessa villkor 

ä

r det n

ö

dv

ä

ndigt all la h

ä

nsyn lill alt programf

ö

reiagei skall kunna f

å

 lillr

ä

ckliga inkomster genom f

ö

rs

ä

lj­ning av reklamlid. Annons

ö

rerna har inlresse av all annonserna ses av en slor publik, och s

ä

rskilt av de tittare som 

ä

r m

å

lgrupper f

ö

r annon­s

ö

rernas reklam.

Risken f

ö

r all annonsfinansiering leder till likriktning av programut­budet f

ö

refaller vara sl

ö

rre om flera TV-f

ö

relag konkurrerar p

å

 ungef

ä

r lika villkor om inkomsterna fr

å

n samma reklammarknad 

ä

n om etl f

ö

retag 

ä

r ensamt om att bedriva TV- s

ä

ndningar med reklam fr

å

n marks

ä

ndare. Etl s

å

danl f

ö

relag lorde ha s

å

 slora f

ö

rdelar i f

ö

rh

å

llande lill de konkurrerande satellit- TV-f

ö

retagen att ell 

å

tagande f

ö

r program­f

ö

retaget all s

ä

nda etl m

å

ngsidigt programutbud inle kommer alt 

ä

veniy-ra m

ö

jlighelen lill ekonomisk l

ö

nsamhet i verksamheten. Del 

ä

r emel­lertid knappasl realistiskt all av etl s

å

dant f

ö

retag kr

ä

va omfattande f

ö

r­pliktelser n

ä

r del g

ä

ller l.ex. folkbildning eller program f

ö

r minoriteter.

Som grundl

ä

ggande skylilighet f

ö

r programf

ö

reiagei b

ö

r g

ä

lla au pro­gramutbudet skall vara m

å

ngsidigt och av god kvalitet. S

ä

ndningarna b

ö

r inneh

å

lla s

å

v

ä

l nyhetsprogram och informativa program som underh

å

llningsprogram.

1 kravel p

å

 m

å

ngsidighet ligger att programmen skall Tillgodose skif­tande behov och iniressen hos publiken och alt ulrymme skall ges 

å

l en m

å

ngfald av olika 

å

sikier och meningsriktningar. Utl

ä

ndska program b

ö

r spegla olika kulturkretsar.

F

ö

r ell svenskt |)rogamf

ö

reiag 

ä

r del naturligt alt s

ä

ndningarna i be­lydande omfattning inneh

å

ller program p

å

 svenska spr

å

ket och program d

ä

r del f

ö

rekommer svenska artister och verk av svenska upphovsm

ä

n, Elt TV-f

ö

relag som i slor omfattning visar egenproducerade eller best

ä

ll­da program f

å

r slor belydelse f

ö

r den konstn

ä

rliga utvecklingen och f

ö

r syssels

ä

ttningen inom de ber

ö

rda yrkesgru))perna, Avialet b

ö

r inneh

å

lla villkor i fr

å

ga om program av h

ä

r ber

ö

rt slag.

Jag vill emellertid h

ä

r peka p

å

 en skillnad mellan den silualion som g

ä

ller f

ö

r Sveriges Radio-f

ö

retagen och de f

ö

rh

å

llanden sor-n kor-iimer all vara r

å

dande f

ö

r ett leklarn-TV-f

ö

reiag,

M

å

let med Sveriges Radio-f

ö

relagens verk.samhel 

ä

r au s

ä

nda radio och TV  i allm

ä

nheiens tj

ä

nst.  Resurstilldelningen 

ä

r best

ä

md p

å

 f

ö

r-

158

hand och verksamhelen skall inle gå med vinst, Sirävan efter ökad ef- Prop, 1990/91:149 feklivitel i verksamheten innebär att man söker bällre vägar all ge pu­bliken bästa möjliga railio och 'TV, De medel som frigörs genom ratio­naliseringar används till en bättre verksamhel. De villkor som finns in­tagna i avtalen mellan staten och programföretagen kan sägas vara en kodifiering av de ambitioner som finns inbyggda i förelagen. Det finns ingen moisäilning mellan de mål som uttrycks genom avtalsbestämmel­serna och de mål som de ansvariga i företagen har för verksamheten. Delta förhållande avspeglas i att avtalens regler är avfattade i allmänna ordalag och att motsättningarna i fråga om hur avtalsbestämmelserna skall tolkas har varit få.

För elt frislående reklamfinansierat TV-förelag kan del däremot upp­slå en motsättning mellan krav på mångsidighet och kvalitet i pro-grambutbudet och önskemålet atl verksamhelen skall ge vinst, Etl reklam-TV-företag kan se del som rationellt atl t,ex, byta ut dyrbara svenska program mot billigare importerade eller att dra ner på program .som främst intresserar köpsvaga grupper som inte har så slort inlresse för annon.sörerna.

Detta förhållande gör det angeläget alt avtalet mellan staten och etl fristående reklam-TV-företag i några avseenden får en mer preciserad utformning än som har varil fallel med motsvarande avtal för Sveriges Radio-förelagen. När det gäller omfattningen av nyhetsprogram, barn­program och egenproducerade eller- beställda program finns det anled­ning all fordra atl programföretaget gör bestämda åtaganden. Precise­ringarna bör kunna avse mängden program av olika kategorier ullrycki i sändningslid eller andel av programutbudet, eller sändningarnas place­ring under dygnet. Meil hänsyn lill de höga kostnaderna för svenska fik-tions[)t-ogram är det också angelägel med ell särskill ålagande i fråga om sådana [)rogram.

Uniler de första verksamhelsåren kan man räkna med all ell reklam-TV-förelag kommer all ha lägre inkomster än vad det kommer att få när verksamheten är etablerail. Med hänsyn härlill kan det vara befogat att i vi.ssa avseenden ställa lägre krav under de försia åren av avtalsperioden.

Del frarnslär sorn mindre lämpligt att nu försöka fastställa några ni­våer för de krav i fiåga om programutbudets samman.sättning som staten bör slälla på ell reklar-n-TV-förelag. 1 del följande (5.4) kommer jag all föiorda all de företag .som önskar erhålla sändningsrätt anmäler sill in­tresse lill regeringen. I del sammanhangel bör förelagen ange hur de av­ser att upi)fylla kraven på ell mångsidigt programutbud av god kvalitet och vilka åtaganden de är beredda att göra när det gäller olika program-kategorier. På delta säll blir det möjligl all jämföra förslag från olika fö­relag och även alt låla villigheten all göra åtaganden påverka valel av programförelag.

159

5.2.3 Sändning av sponsrade program

Prop. 1990/91:149

Mitt förslag: Frågor om sändning av sponsrade program bör reg­leras i avtalet mellan staten och del reklamfinansierade TV-förelaget. Med elt sponsrat program bör därvid förstås ett pro­gram som programföretaget har framställt eller förvärvat och som en fysisk eller juridisk person, som inte är engagerad inom radio eller television eller med att framställa audiovisuella verk, har bekoslat hell eller delvis.

När ett program eller en serie av program sponsras helt eller delvis, bör sponsorskapet tydligt framgå genom alt programföre­taget på lämpligl sätt i början eller slulel av programmel anger sponsorns namn eller firma.

Programförelaget bör inle få sända program som är sponsra­de av någon vars huvudsakliga verksamhel gäller lillverkning el­ler försäljning av lobaksvaror, alkoholdrycker eller recept­belagda läkemedel.

Programföreiagei bör inle heller få sända sponsrade program som huvudsakligen avser nyheter eller nyhelskommentarer eller som huvudsakligen vänder sig lill barn under 12 år.

Rapporten om sponsring: Innebörden av rapporten (Ds 1989:65) Sponsring m.m, av Sveriges Radios program har redovTsals tidigare (se avsniu 4.9,2). Som har framgått skisseras i rapporten två alternativ för programföretagen inom Sveriges Radio-koncernen när det gäller au sän­da sponsrade program. Rapporten behandlar således inle dessa frågor ut­ifrån etl fristående TV-förelags perspektiv.

Skälen för mitt förslag: Del finns enligt min uppfattning inte anled­ning all motsätta sig alt ell helt eller huvudsakligen reklamfinansierat TV-företag sänder program, lill vilkas finansiering utomstående finansiä­rer, s.k. sponsorer, har bidragit.

När man överväger vilka regler som skall gälla för sändning av såda­na program är det naturligt atl i försia hand beakla TV- konvenlionens krav. Vilka dessa är har reilovisals lidigare (se avsniu 4.2.2 och 4,9.2), Del finns emellertid anledning alt på några punkter gå längre än kon­venlionen.

Som jag har nämnl bör de maieriella reglerna för ell programföretag i fråga om sändning av sponsrade program anges i avialet mellan slaien och företagel.

Till en början aktualiseras därför vad som bör fi')rslås med atl elt pro­gram är sponsrai.

Enligt TV-konventionens definition av sponsorskap (ariikel 2 g i konvenlionen) är etl sponsrat program ett program som [)rogram-förelagel har framslälll eller förvärvat och som en fysisk eller juridisk person, som inie är engagerad inom radio eller television eller med alt

160

framsiälla audiovisuella verk, har bekoslat helt eller delvis i syfle au där-    Prop. 1990/91:149 med främja sill namn, varumärke eller anseende (kursiverat här).

Enligt min mening är delta en alltför snäv definition av sponsorskap. För TV-titlarna är det intressant atl få vela om ell program är bekostat av en ulomslående finansiär, även om denne har haft ell annal syfte med alt bekosta programmet än att främja sitt namn mm. Skyldigheten all ange sponsorskapet bör därför gälla i alla de fall dä någon utanför radio-, TV- och filmbranscherna har bekostat programmel. Även de re­striktioner som bör gälla i fråga om sponsrade program har minst lika slor betydelse i del fall då sponsorn är Tex, någon av aibelsmarknadens parter som då han har enbart kommersiella skäl för sin sponsring.

Jag har lidigare föreslagit en lagändring som gör det miijiigi för sta­ten all avtala med etl programföretag om skyldighet för förelaget all, om någon annan har bekostat elt program helt eller delvis, lämna up|)gift om vem bidragsgivaren är. Avsiklen med ell sådanl lagbemyndigande är, som jag har nämnt, all tillgodose TV- konvenlionens krav i ariikel 17:1 om alt sponsorskap skall tillkännages på lämpligl sätt i hörjan och/eller slutet av programmel.

I avtalet mellan staten och programföretaget bör ilci därför besläm­mas alt, när ell program eller en serie av program sponsras helt eller delvis, sponsorskapet skall framgå tydligt genom alt programföreiagei på lämpligt sätt i början eller slulel av programmet anger sponsorns namn eller firma.

Som jag har behandlat lidigare föreskriver TV-konvenlionen, att pro­gram inle får sponsras av fysiska eller juridiska personer, vars huvudsak­liga verksamhet gäller tillverkning eller försäljning av sådana varor eller tillhandahållande av sådana ijänsler, för vilka del inle får göras reklam i sändningarna (artikel 18:1). De avsedda varorna och tjänsterna är to­baksvaror saml läkemedel och sådan medicinsk behandling som tillhan­dahålls endasl mot recepl av läkare i den sändande konvenlionsstaten. Det föreskrivs ock,så atl sponsorskap inte får förekomma i fråga om ny­helsprogram eller nyhelskommenlerande program (ariikel 18:2).

Enligt min mening bör de svenska reglerna för sponsorskap gå läng­re än konvenlionen i Ivå avseenden. Detta har samband med mina för­slag i del föregående om alt de svenska reglerna för reklam på några punkter skall gå längre än de som konventionen ställer upp.

Konvenlionen ställer- upp vissa regler för- reklam för alkohol, men den förbjuder inte sådan reklam, 1 svensk television bör det emellertid i enlighet med mitt förslag vara förbjudet alt göra reklam för alkohol­drycker i TV, 1 konsekvens med della bör det inte heller vara tillåtet för någon vars huvudsakliga verksamhel gäller tillverkning eller försäljning av alkoholdrycker all sponsra TV-program,

Ock.så när del gäller reklam som riklas lill yngre barn innebär mitl förslag en mer restriktiv hållning än den som konventionen intar. An­nonser med reklam föreslås sålunda inle få syfla till alt fånga uppmärk­samheten hos barn uniler 12 år. Sådana annonser får inle heller sältas in omedelbart före eller efter program eller delar av program som hu-

161

11 Riksdagen 1990/91. 1 saml Nr 149

vuitsakligen vänder sig lill barn under 12 år. Personer eller figurer som spelar en framträdande roll i 'TV- program som huvudsakligen vänder sig till barn under 12 år föreslås inle få uppträda i annonser med re­klam.

Motivet för de föreslagna reslriklionerna är all etl medium med så slor genomslagskraft .som lelevisionen inle alls bör användas för reklam som särskill vänder sig till yngre barn, eftersom dessa har svårl all skilja reklam från andra program och all genomskåda avsiklen med reklamen, Samma resonemang kan enligi min mening föras också i fråga om s()onsrade program.

På grund av del anförda anser jag all del bör gälla vissa avialsenliga begränsningar för programförelaget i fråga om möjligheten atl sända sponsrade program.

Programförelaget bör inlc få sända jirogram som har sponsrals av nå­gon vars huvudsakliga verksamhet gäller tillverkning eller försäljning av tobaksvaror, alkoholdrycker eller receptbelagda läkemedel.

Programföretaget bör inle heller få sända sponsrade program som huvudsakligen avser nyheter eller nyhelskommentarer eller som huvud­sakligen vänder sig till yngre barn.

Jag vill slulligen erinra om milt förslag (4.9.1) all programföretagen inle skall ha räll all mol vederlag eller annars på ell oiillbörligi sätt gyn­na ell kommersiellt intresse i programverk.samhelen. Genom denna re­gel lillgodoses bl.a. konventionens krav all sponsrade program inle får uppmunlra till avsättning, inköp eller ulhyrning av sponsorns eller Iredje mans varor eller Ijänsler.

Prop. 1990/91:149

5.3   Övriga koncessionsvillkor

5.3.1   utbyggnad av sändningarna

Mitt förslag: Det nya TV-förelagel skall för sina mark.sändningar utnyttja samma sändarsialioner som används av Sveriges Radio-koncernen, Programföreiagei bör förbinda sig alt se till atl en myckel slor del av Sveriges befolkning kan ta emol sändningar­na inom en kort tid efler sändningarnas start. Uniler avtalstiden bör befolkningsläckningen byggas ul lill i huvudsak samma ni­vå som för Sveriges 'Television. Piogramförelagel bör emellertid ha möjlighet all distribuera programmen lill mindre ilelar av befolkningen på annat sätt än genom marksändare.

TV-utredningens bedömning: Sändarnäiei för en ny reklamfinansie­rad TV-kanal bör byggas ul snabbt till samma hushållstäckning som för TV 2.

162

Remissinstanserna: Utredningens förslag har endast berörts av etl få­lal remissinslanser, vilka i storl instämmer med utredningen. Televerket uppger all del är möjligl alt bygga ul sändarnäiei till 98 % befolknings­läckning på Ivå och etl halvt år efter ell beslut. Enligt vad jag erfarit räknar televerket numera med alt utbyggnaden kan ske ännu snabbare.

Skälen för mitt förslag: På samma sätt som är fallet med Sveriges Te­levisions sändningar bör sändningarna från etl nyll TV-förelag på sikl kunna las emot i alla befolkade delar av vårt land. Om alla har möjlig­het all se sändningarna uppstår inga nackdelar för publiken av atl at­traktiva program sänds ut av olika TV-förelag.

TV-förelaget har givetvis ett intresse av en snabb utbyggnad, eftersom den slörre befolkningsläckningen ger företaget en viktig konkurrensför­del i förhållande till de satellitsända TV-kanalerna. Det är emellertid tänkbart atl elt kommersiellt TV-företag kan komma atl ha lägre ambi­tioner när del gäller utbyggnadsgraden än som är önskväri från allmän syni)unki. All bygga ul marksändare i glesbefolkade områden drar slora kosinailer, men ger begränsade tillskoll till publiken. Med hänsyn här­till bör staten som villkor för sändningstillståndet sätta etl åtagande av programföretaget all låla bygga ut sändningskapaciieten så atl en myckel sU)r ilel av Sveriges beft)lkning kan la emol sändningarna inom en kort lid efter sändningarnas start, Uniler avtalstiden bör befolkningstäckning­en byggas ut lill i huvudsak samma nivå som för Sveriges Television,

För all nå delta mål krävs en omfattande utbyggnad av nätet av marksändare. Numera kan emellenid marksändningarna kompletteras med satellitsändningar. Satellitsändning kan användas för att under en begränsad tid ge möjlighet all se programmen i de områden där mark­sändarna ännu inle har tagils i bruk. Sändningar över satelliter med hög eller medelhög effeki kan också vara länkbara som en mer permanent lösning för all ge mollagningsmöjligheter i glest befolkade områden där det skulle bli mycket kostsamt all inrätta marksändare,

I samband med att de förelag som önskar erhålla sändningsräli an­mäler sitt inlresse lill regeringen bör de ange hur de avser att uppfylla målet för befolkningstäckning. I avtalet mellan staten och regeringen bör det tas in mer preciserade villkor om utbyggnadstakten och - i före­kommande fall - fördelningen mellan marksändning och satellitsänd­ning.

I det följande (avsnitl 7.2) redovisar jag mina bedömningar i fråga om bl.a, huvudmannaskap och finansiering av sändarnäiei för rund­radio.

Prop. 1990/91:149

5.3.2  Programverksamhetens regionala inriktning

Mitt förslag: I avtalet mellan regeringen och programföretaget bör anges alt händelser och skeenden i olika delar av landet bör s|)eglas i programverksamheien.

163

TV-utredningen anser inle all del finns sk

ä

l all rrv ell reklamfinansierat     Prop. 1990/91:149 TV-f

ö

retag kr

ä

va alt h

ä

ndelser i olika ilelar av landet speglas i f

ö

retagets programutbud.

Remissinstanserna: Utredningens bed

ö

mning har inle kommenterats av remi.ssinslanser na.

Sk

ä

len f

ö

r mitt f

ö

rslag: Enligt min mening 

ä

r det v

ä

.senlligi atl den samlade TV-verksamheten i Sverige speglar landel som helhet. Program­men b

ö

r ta upi) fr

å

gest

ä

llningar och uppfattningar som 

ä

r akluella i oli­ka delar av landet och inte domineras av etl huvudsladsperspekiiv.

I del sammanhangel kan man peka p

å

 alt Sveriges Television har en decentraliserad uppbyggnad. TV 2-kanalens |)rogramutbuil 

ä

r uppbyggt p

å

 TV-dislriklen. Del 

ä

r givetvis m

ö

jligt atl, i .samband med alt villkoren f

ö

r Sveriges Radio-koncernen faslsl

ä

lls infi')r n

ä

sla avtalsperiod, yllerliga­re f

ö

rsl

ä

rka verksamhetens regionala f

ö

rankring.

Ä

ven ell nytt TV-f

ö

retag b

ö

r l

ä

gga sig vinn om att l

å

ta olika delar av landel finnas med i programutbudet. Det 

ä

r emellertid knappast realist­iskt all r

ä

kna med all ell s

å

dant f

ö

retag kommer all ha en omfallande och dyrbar organisation f

ö

r regional produktion av program, 1 sj

ä

lva verkei fiarnst

å

r det som mest troligt att ett nyll progran-if

ö

rclag inle kommer att skaffa sig s

ä

rskilt omfattande egna produktionsresurser, ulan all det i stiillet i huvudsak kommer all f

ö

rliia sig p

å

 frist

å

ende |)ro-iluktionsf

ö

iciag. S

å

dana f

ö

retag kan givetvis v

ä

lja all vara verksamma var som helst i landet.

Eu s

ä

u all s

ö

ka 

å

sladkomma all etl nytt TV-f

ö

retag f

å

r en program-profil med en inriklning p

å

 andra ilelar av landel 

ä

n huvudstaden, 

ä

r atl se lill au verksamhetens ledning f

ö

rl

ä

ggs utanf

ö

r huvuilsiadsomr

å

del, Della 

ä

r den v

ä

g som har valts i Danmark och Norge. 1 Danmark har leilningen f

ö

r TV 2 f

ö

rlagis til Odense. I Norge har Stoninget beslulal att den blivande 1-2- kanalen skall ha sitt s

ä

le i Bergen. Del kan ocks

ä

 ha helyilelse var den centrala nyhetsredaktionen 

ä

r bel

ä

gen, 

ä

ven om det inle g

ä

r att bortse fr

å

n all m

å

nga av de h

ä

ndelser, som under al­la f

ö

rh

å

llanden kommer atl uppm

ä

rksammas i nyhelsverk.samhelen, in­tr

ä

ffar i Stockholm.

Enligt min mening b

ö

r del, n

ä

r de f

ö

relag ,som vill komma i fr

å

ga f

ö

r s

ä

ndningstillst

å

nd inbjuds all anm

ä

la sill intresse, framh

å

llas som elt 

ö

nskem

å

l all h

ä

ndelser och skeenden i olika delar av landel skall speg­las i programvei k.samhclen. Jag an.scr del inle vara l

ä

mpligt alt p

å

 f

ö

r­hand ange hur ilenna uppgift skall fullg

ö

ras. I sl

ä

llet b

ö

r de olika intres­serade f

ö

retagen l

ä

gga fram sina f

ö

rslag, varefter den valda l

ö

sningen i l

ä

mplig form b

ö

r ing

å

 i avtalet mellan staten och programf

ö

retaget.

164

5.3.3  Ägarkrcts m.m.

Prop. 1990/91:149

Min bedömning: Ägarna lill det förelag som får lillständ all be­driva TV-sändningar i en ircdjc kanal bör ha .sådan ekonomisk styrka och uthållighet all de kan lillgodose behovet av kapital under verksamhetens uppbyggnadsskede och även svara för ka­piialiillskoii som kan bli aktuella senare.

En bred krets av ägare bör eftersträvas. Det bör även eftersträ­vas all sammansällningen blir sådan atl maktkoncenirationen inom de svenska massmedierna inie förstärks. Det är en fördel om ägarna kan hämtas från olika sektorer av det svenska sam­hället

. Avtalet mellan staten och TV-förelagcl bör medge up|)sägning frän slatens sida om del uniler avtalstiden sker mer betydelse­fulla förändringar i förelagets ägarkrcts.

TV-utredningens bedömning överen.sslämmer i huvudsak med min. Uireilningen diskuterar emellertid inle inflytandet från andra massme-ilicföretag i ett nyll TV-förelag.

Remissinstanserna: Meningarna är delade. Nägra remi.ssinslanser be-U)nar kravel i)å bred ägarstruktur medan andra lägger större vikl vid all ägarna har professionellt kunnande och beslulskornpelens. Någon re­missinstans förordar en delad koncession där koncessionshavarna repre-.senlerar olika sektorer i samhället.

Skälen för min bedömning: Del förelag som erhåller koncession för programverksamheien i en ny, reklamfinansierad iredje TV-kanal måsie kunna åla sig gentemol staten atl svara för att olika villkor i fråga om programverk.samhelen uppfylls. Programföretaget bör ha sådana ekono­miska resurser alt det kan .sända ell ambitiöst programutbud även uniler verksamhelens uppbyggnadsfas, då intäkterna troligen inle kommer atl läcka kostnaderna. De bör även kunna svara för ell ka|)itallillskoii om programföreiagei skulle råka i svårigheter senare. Töretagels ägare hör inte ha inlresse av all använda förelagd för all göra propaganda för egna syften. Dessa förutsättningar leder till vis.sa önskemål i fråga om före-tagsft)rm och ägarsammansältning.

Del är för del försia nödvändigt atl piogramförelagel gentemot staten kan la del fulla och odelade ansvaret för att villkoren för sändningslill­slåndei uppfylls. Jag avvisar därför tanken på sk. delad koncession, ål­minslone om den innebär all slaien skall ha avialsföi hållanden med fle­ra samverkande i)rogramtöreiag. Della ulesluler givetvis inle all l.ex. oli­ka programproducerandc intressenter går samman och bildar elt pro­gramföretag, som söker koncession ftir hela verk.samhelen.

Del krävs en omfallande kapitalinsats fiir all starta ell nytt TV-företag. Ägarna måsle räkna med all de försia verksamhelsåren kommer all visa underskott och all ilcl kommer alt la lid innan del ka()ilal som har lagis ned i förelagel är äierbcialal. Den som vill komma i fråga .som

165

programf

ö

retag i den tredje kanalen m

å

ste vara beredd all presentera en     Prop. 1990/91:149 realistisk aff

ä

rsplan och kunna visa all han kan f

å

 fram del kapital som kommer all beh

ö

vas.

Ä

nnu en utg

å

ngspunkt f

ö

r en diskussion om vad som kan vara en l

ä

mplig 

ä

garstruktur f

ö

r ett nytt TV-f

ö

retag 

ä

r kravel p

å

 opartiskhet i programverksamheten. Jag har lidigare (avsnitt 4.3.1) f

ö

rordat all radio­lagens krav p

å

 oparliskhel skall g

ä

lla f

ö

r programverksamheten 

ä

ven i etl nyll TV-f

ö

retag som finansierar sin verksamhet med reklam. Milt motiv f

ö

r detta 

ä

r all de begr

ä

nsade etableringsm

ö

jlighetema, liksom 

ä

ven de myckel h

ö

ga kostnaderna, utesluter m

ö

jlighelen alt det startas ett slorl anlal olika TV-f

ö

retag som f

ö

retr

ä

der olika 

å

siktsriktningar. D

ä

rf

ö

r 

ä

r det angel

ä

get all den som 

ä

ger eller leder ett TV-f

ö

retag inle utnyttjar sin position f

ö

r atl ensidigt propagera f

ö

r egna 

å

sikier och hindra meningsmolst

å

ndare fr

å

n alt komma lill tals.

Del 

ä

r radion

ä

mnden som 

ö

vervakar att programf

ö

retaget efterlever kravet p

å

 oparliskhel. Om n

ä

mnden konstaterar brister avses program-f

ö

retagel bli skyldigt all redog

ö

ra f

ö

r n

ä

mndens beslut i s

ä

ndningen.

Om ett program f

ö

retag mer systematiskt har upptr

ä

tt p

å

 ett partiskt s

ä

tt

ä

r detta givetvis n

å

got som det kan tas h

ä

nsyn lill vid bed

ö

mningen av om f

ö

relagel skall f

å

f

ö

rnyad koncession vid avtalstidens slut. Under den l

ö

pande avtalstiden g

å

r det d

ä

remol knappasl all f

ö

rest

ä

lla sig n

å

gon annan och mer ingripande reaktion vid 

ö

vertr

ä

delse av opartiskhetskra-vel 

ä

n skyldighel att redog

ö

ra f

ö

r n

ä

mndens beslul,

Mol denna bakgrund framst

å

r det som 

ö

nskv

ä

ri alt etl frist

å

ende pro­gramf

ö

relag har en s

å

dan

ä

garkrcts alt det inle 

ä

r sannolikt all f

ö

relagel kommer all upptr

ä

da partiskt lill f

ö

rm

å

n f

ö

r vissa 

å

sikier.

En fr

å

ga som 

ä

r besl

ä

ktad med den om inflytandet f

ö

r enskilila del­

ä

gare g

ä

ller medverkan fr

å

n andra massmedief

ö

retag.

Massmedief

ö

relag har ett slorl kunnande inom omr

å

den som 

ä

r v

ä

r­defulla f

ö

r elt reklamfinansierat TV-f

ö

relag, t.ex. n

ä

r det g

ä

ller journali­stik, programproduklion och programanskaffning saml i fr

å

ga om f

ö

r­s

ä

ljning av annonsutrymme, Della lalar f

ö

r alt massmedief

ö

retag b

ö

r kunna finnas med bland 

ä

garna lill ett reklam-TV-f

ö

relag.

Del som lalar emol 

ä

r risken f

ö

r en maktkoncentration inom nyhets­f

ö

rmedling och opinionsbildning. Televisionen har slor genomslagskiaft och 

ä

r f

ö

r m

å

nga en viktig k

ä

lla till information om h

ä

ndcTserna i om­v

ä

rlden. Del 

ä

r inle bra om makten 

ö

ver ell TV- f

ö

relag och 

ö

ver andra medief

ö

retag 

ä

r samlad p

å

 samma hand. S

ä

rskill ol

ä

mpligt framst

å

r det om fiera TV-f

ö

relag eller 1'V-f

ö

relag och viktiga dagstidningar domine­ras av en och samma 

ä

gare.

I andra l

ä

nder finns regler som syftar lill all begr

ä

nsa m

ö

jligheten f

ö

r enskilda del

ä

gare all beh

ä

rska TV-f

ö

relag. 1 Norge inneb

ä

r beslulel om en ny TV-kanal atl varje enskild del

ä

gare f

å

r 

ä

ga h

ö

gsl 20 % av ak-tiekapilalet. I Storbritannien kommer, i den nya struktur f

ö

r lelevisio­nen som skall g

ä

lla fr.o.m. den I januari 1992, 

ä

gare till dagstidningar endast att i begr

ä

nsad omfattning kunna erh

å

lla koncessioner f

ö

r TV-s

ä

ndningar. Liknande begr

ä

nsningar finns i andra l

ä

nder.

166

Med hänsyn lill del anförda anser jag att del bör eftersträvas all det Prop. 1990/91:149 programföretag som skall bedriva TV-sändningar i en iredje kanal har en bred krets av ägare. Det är en fördel om ägarna kan härnias från oli­ka seklorer av det svenska .samhället. Del bör också eftersträvas alt sam­mansättningen blir sådan alt maktkonccniralionen inom de svenska massmedierna inte ftirsiärks.

Ett programföretag som hade en viss ägarsammansältning när del fick sitt sänilningsiillslånd kan ändra sammansättningen under avialsTr-ilen. Om Tex. kapitalbehovet skulle visa sig slörre än vad rnan från bör­jan trodde kan vis.sa ägare önska minska sill engagemang medan nya ägare kan tillkomma. Del kan också inträffa atl någon av programföre­tagets ägare skaffar sig nya eller slörre intressen i massmedieförelag eller ingår i samverkan med sådana förelag.

För all en ändrad ägarsammansältning inle skall allvarligt rubba de förutsättningar som gällde vid avtalets ingående bör siaicn kunna säga upp avtalet om del under avtalstiden sker mer betydelsefulla förändring­ar i förelagets ägarkrcts.

5.3.4  Koncessionsavgift

Min bedömning: Del programföretag som lär sänilningsiillslånd bör vara skyldigt all belala en årlig konccssion.savgift till staten. Avgiften bör beslå av en fast och en rörlig del. Den rörliga delen bör utgöras av en andel av programföretagels bruiloinkornsler. Andelen bör sättas högre vid höga inkomster. Intäkterna från avgiften bör lillföras rundradiokontol.

TV-utredningens bedömning: Tor all förhindra atl mycket hi')ga in­komster föl ell reklam-TV-företag leder lill svära obalanser mellan den reklamfinansicraile och ilen avgiftsfrnansierailc verksamheten kan slals­makterna lägga en särskild skatt eller avgift pä rcklam-TV-föreiagcl om reklaminkomsterna skulle överstiga en viss nivå.

Remissinstanserna: Endast ell par re missinstanser berör frågan om koncessionsavgifter för att få räll all sända. Deras uppfatlning är av­visande.

Skälen för min bedömning: 1 del föregående har jag förordat alt Sveri­ges Television inte skall ges rätl all sända betalda annonser. Den huvud­sakliga moTrveringen för milt förslag är all programverksamhetens inie­griici och kvalilei i såväl Sveriges Television som i del nya reklam-J'V-föielaget bäsl gynnas av atl inte flera marksändande TV-kanaler konkur­rerar om inkomsterna från samma reklammarknad.

Jag har också pekal på svårigheterna all på förhand bcilöma hur sto­ra resurser som kommer all kunna tillföras svensk television frän TV-reklammarknaden, Min egen bedömning är all reklamsändningar i en marksänd TV-kanal efler en uppbyggnadsperiod skulle kunna ge en är­lig inkornsi   i storleksordningen  mellan   1  och   1,5  miljard  kr. Jag vill

167

emellenid understryka atl uppskattningarna 

ä

r os

ä

kra. Om utveckling-     Prop, 1990/91:149 en blir mer gynnsam 

ä

n vad jag har r

ä

knal med kan inkomsien bli be­tydligt h

ö

gre.

Del nya TV-f

ö

retagcis f

ö

ruls

ä

lls bli skyldigt all siinila eu omv

ä

xlande ptogramutbud av god kvalitet, men del avses inle f

å

 lika l

å

ngtg

å

enile f

ö

rpliktelser i f

ö

rh

å

llande lill l.ex, olika minoritetsgrupper som de som 

å

vilar Sveriges Television. Sveriges 'Television kommer d

ä

rmed 

ä

ven i forts

ä

ttningen alt vara del enda svenska TV-f

ö

relag som har ell fullst

ä

n­digt ansvar f

ö

r all bedriva TV-s

ä

ndningar i allm

ä

nhetens Ij

ä

nsl. Del kommer bl.a. all vara skyldigt all s

ä

nda lill s

å

v

ä

l sm

å

 som slora publik-gru[)per, inklusive s|)r

ä

kliga minoritetsgrupper och handikappade, l

ö

r vissa programkaiegoi iei kommer Sveriges Television alt dela ansvaiei f

ö

r all tillhandah

å

lla ell omfattande programulbud med del nya pro­gramf

ö

reiagei medan Sveriges Television i andra avseenden kommer alt varil cnsanii om detta ansvar.

Del kommei 

ä

ven i ft)rls

ä

iiningen all vara en uppgift f

ö

r statsmakter­na all se lill att Sveriges Television och Sveriges Radio-koncernen som hclhcl f

ö

rft)gar

ö

ver- tillr

ä

ckliga resurser f

ö

r atl kunna uppfylla h

ö

gt sliillda krav p

å

 kvaliiei och omv

ä

xling. Jag 

å

terkommer lill ilessa fi

ä

got i avsnitt 6.3.

T

ö

r ett TV-ftirctag som skall bygga upp en ny rikst

ä

ckande TV-kanal med reklam torde det vara av slorl v

ä

rde att undg

å

 konkurrens p

å

re­klammarknaden fr

å

n cli redan etablerat TV-f

ö

rciag som Sveriges Televi­sion. Det kan inlc uteslutas all reklam-TV-f

ö

retagcl p

å

 sikl kommei all kunna f

å

 belyilligl h

ö

gre int

ä

kter 

ä

n .som hade var it m

ö

jligl om ilet fi

å

n b

ö

rjan hade tvingats t

ä

vla med Sveriges Television om annonserna. Det 

ä

r till och med miijiigi all inkomsterna blir s

ä

h

ö

ga att rcklam-TV-f

ö

relagcl frestas all f

ö

r.s

ö

ka konkurrera ul Sveriges Television fr

å

n de mesi popul

ä

ra programkalegorierna. Fn omfattande s

ä

llan konkurrens skulle inle ligga i publikens intresse, men leda lill kraftigl 

ö

k.ide pro-gramkostnailer f

ö

r h

ä

da f

ö

retagen,

Mol denna bakgrund anser jag alt reklarn-TV-f

ö

retagel b

ö

r erl

ä

gga en del av sin inkomst i form av en s

ä

rskild konccssionsavgift lill staten. In­t

ä

kterna fr

å

n koncessionsavgiften h

ö

r tillf

ö

ras rundradiokontol och p

å

s

å

 s

ä

tt, tillsar-iimans med TV-avgiftsmedlen, finansiera slalens 

å

lagande att bekosta Sveriges Radio-koncernens verksamhel.

Fin s

ä

dan avgift som jag f

ö

rordar b

ö

r inf

ö

ras genom lag. Del 

ä

r till­r

ä

ckligt om ett f

ö

rslag lill lag l

ä

ggs fram f

ö

r riksdagen uniler h

ö

sten 19')1. Eftersom uppl

ä

ggningen b

ö

r vara k

ä

nd i sina huvuddrag n

ä

r det best

ä

ms vilket f

ö

retag som skall f

å

 r

ä

ll all s

ä

nda i den tredje kanalen vill jag emellenid redovisa hur jag har t

ä

nkt mig all avgiften skall vara kon­st ruci ad.

Avgiftsskyldighei b

ö

r g

ä

lla f

ö

r programf

ö

rclag som s

ä

nder TV-program med st

ö

d av tillsl

å

nil enligt 5 S radiolagcn och som enligt avta­let rneil regeringen har r

ä

lt all s

ä

nda reklam mol veiler lag eller program mol betalning.

168

Avgiften b

ö

r erl

ä

ggas i form av en fasl och en r

ö

rlig del. Den r

ö

rliga delen b

ö

r utg

ö

ras av en andel av programf

ö

retagets brutloinkomster. Andelen b

ö

r s

ä

llas h

ö

gre vid h

ö

ga inkomster.

Den n

ä

rmare avv

ä

gningen mellan den fasta och den r

ö

rliga delen saml piocentsatsernas storlek vid olika inkomstniv

å

er beh

ö

ver 

ö

verv

ä

gas ytterligare. Vid de ber

ä

kningar som ligger lill grund f

ö

r milt f

ö

rslag om TV-avgiftens storlek har jag ulg

å

li fr

å

n atl den fasta delen skall uppg

å 

lill 100 milj. kr. per 

å

r och all den r

ö

rliga delen skall utg

ö

ra 10 % av inkomsterna upp till 1 miljard kr, per 

å

r och 20 % av inkomsterna d

ä

r­ut

ö

ver, alll angivet i 1992 

å

rs penningv

ä

rile. Med h

ä

nsyn till uppbygg­nadsfasen har jag enilasi r

ä

knal med all den fasla delen skall erl

ä

ggas unilcr 

å

r l')92.

I avsnilt 3.5 har jag f

ö

rordat att del skall ske en ompr

ö

vning av fi-nansiciingsf

ö

ruLs

ä

liningarna ftir Sveriges Railio inf

ö

r medelstilldelning­en f

ö

r 

ä

l 1996. Med tanke p

å

 de f

ö

i

ä

ndiade konkurrcnsf

ö

rul.s

ä

llningar som ell s

å

danl beslul skulle leda lill f

ö

i reklam-TV-fiirelagel 

ä

r det na­turligt alt den s

ä

rskilda koncessionsavgiften upph

ö

r om ompr

ö

vningen skulle leda TrIl atl Sveriges 'Television b

ö

rjar s

ä

nda betalda annonser.

Prop. 1990/91:149

5.3.5  

Å

tagande betr

ä

ffande bidrag till svensk Tdmproduktion

Min bed

ö

mning: Del programf

ö

relag som f

å

r koncession f

ö

r ilen tredje TV-kanalen b

ö

r f

ö

rklara sig villigt att medverka vid en 

ö

versyn av den svenska filmpoliiiken saml all vara med och bi­dra lill svensk filmproduktion mm. fr.o.m. den I januari 1993.

Sk

ä

len l

ö

r min bed

ö

mning: Till grund f

ö

r den svenska filmpoliiiken ligger ett avtal mellan 

å

 ena sidan staten och 

å

 den andra sidan organisa­tionerna inom film- och vidcobranscherna. Enligt avtalet skall anordna­re av biograff

ö

rest

ä

llning saml ilc som hyr ul eller s

ä

ljer videogram lill allm

ä

nheten erl

ä

gga avgifter till stiftelsen Svenska Filminstitutet. Av­giftsmedlen anv

ä

nds enligi best

ä

mmelser i avtalet f

ö

r st

ö

d lill produktio­nen av svensk film samt till andra filmkullurella 

ä

ndam

å

l. 

Ä

ven sialen billiar lill instituieis verksamhel. Sveriges Radio-koncernen 

ä

r inle part i filmavalet. D

ä

remol finns ctl avtal mellan Sveriges Television och Svenska Tilminslilutel enligt vilkel TV-holagei bl.a. erl

ä

gger ell vissl 

å

r­ligt bidrag lill inslilutel.

Regeringen har i prop. 1990/91:81 anm

ä

ll en 

ö

verenskommelse mel­lan parterna om all f

ö

rl

ä

nga avtalet fr.o.m. den 1 juli 1991 intill ulg

å

ng­en av 

ä

r 1992 och att i samband d

ä

i med g

ö

ra vissa f

ö

r

ä

ndringar av avta­lets regler. Ocks

å

avtalet mellan Sveiiges Television och Svenska Tilm­inslilutel har f

ö

rl

ä

ngts. Tll sk

ä

l lill att avtalen endast har f

ö

ri

ä

ngis med 18 m

å

nader 

ä

r os

ä

kerheten om vilken roll televisionen p

å

 l

ä

ngre sikl kommer atl spela f

ö

r distribution av film, I proposilionen uttalas alt det 

ä

r angel

ä

get all nu inleda en 

ö

versyn av f

ö

ruTs

ä

ttningarna f

ö

r filmpoTrli-

169

ken med syfte all ulveckla en hållfasl grund för det framlida slödel till ilen svenska filmen.

Efter regeringens bemyndigande har jag nyligen tillkallat en särskild ut­redare för atl göra en översyn av filmpoliiiken. Jag .ser del som angelä­gel all de TV-förelag, för vilka film är en viktig del av programutbudet, också är med och skapar förutsättningar för en ftirtsatt svensk filmpro­duktion.

Vilken ft)i-m som TV-föielagens medverkan kommer all få kan inle anges förrän den nämnda översynen är avslutad. Det är därför inle möj­ligt atl redan nu ange omfattningen av de ålaganden som del är önskväri alt etl reklam-TV-förelag skall göra. Däremot är del rimligl all elt före­tag som önskar komma i fråga för en koncession förklarar sig villigt all medverka lill en lösning sorn innebär all företaget är med och bidrar till svensk filmproduktion enligi i |>rinci[> motsvarande villkor som Sveri­ges Television.

Prop. 1990/91:149

5.3.6  Koncessionstidens längd

Min bedömning: Koncessionsiiden bör vara sex år. Om inle rege­ringen senast två år före koncessionstidens slut har meddelat all forlsatl koncession inle av.ses komma atl beviljas programföreta­get bör företaget kunna påräkna koncession i yllerligare lie år.

TV-utredningen: Avialslidcn bör vara så läng au verksamheten hin­ner- byggas upp och få stadga men inte så lång all möjlighelen all la upp TV-föietagets verksamhel lill allsidig prövning inför en ny avtalsperiod skall vara alllför avlägsen. Sex lill åira år kan vara en lämplig första av­talsperiod.

Remissinstanserna: Uppfattningen om den lämpliga avtalstiden varie­rar bland del fålal remi.ssinslanser som diskuterar frågan.

Skälen för min bedömning: Vid valet av en lämplig koncessionsliil bör olika förhållanden beaktas.

Fltl reklam-TV-företag mäste få lillfälle au bygga upp verksamheten. Under uppbyggnadsperioden kan man räkna med atl del ekonomiska resullalet kommer alt bli sämre än när sändarnäiei är utbyggt och orga-ni.sationen också i övrigl har blivil inlrimmad. Deua lalar för all kon­cessionsiiden inlc görs alllför kort.

Del är .samtidigt angelägel atl del .sätt pä vilkel programföretaget har skött verksamhelen kan prövas med ganska täta mellanrum. Även om det kommer all vara möjligt all forllöpandc granska hur programföreta­get tillgodoser de villkor som gäller: för sändningslillslåndei är det bara i samband med en eventuell förnyelse av koncessionen som del kan göras en helhetsbedömning av förelagets handlande. Detta lalar för en relativt kort koncessionstill.

Ytterligare ett skäl att göra den försia koncessionsperioden relativt kort är all vi inle har några erfarenheter av reklamfinansierad television

170

i Sverige. Detia gör att villkoren för sändningslillslåndei bör kunna för­ändras ganska snart. De tekniska och andra fiiiändringar som kan vän­tas ske under I99()-Ialct kan också medföra ändrade föruisäiiningar.

En avvägning mellan olika önskemål ger enligi min mening vid han­den alt sex år är en läm|)lig försia koncessionsperiod. Jag förordar där­för all koncessionsiiden skall omfatta sex år.

Det är också nöilvändigt all nu överväga vad som skall hända vid den försia koncessionsperiodens slut. Staten måste då ta slällning lill om en ny koncession skall beviljas, ifall programföreiagei önskar det. En viktig faktor vid beilörnningen kommer givetvis all vara hur väl programföre­taget har uppfyllt de villkor som gäller för sändningstillståndet. Brisler härvidlag bör kunna föranleda alt koncessionen uily.scs på nytt så atl andra förelag får lillfälle att anmäla 

inlres.se

för all bedriva verksamhe­len.

Om både staten och programföreiagei är liverens om saken bör en ft)risau koncession emellertid kunna beviljas ulan att koncessionen utly­ses på nyll.

Mol bakgrund av vad jag nu har anfört anser jag all programföreta­get, om det så önskar, bör kunna påräkna koncession i yllerligare Ire år om inle regeringen .senast Ivå år före avtalsperiodens slut har meddelat all ftuisalt koncession inie avses komma alt beviljas företaget.

I .samband med atl elt nytt koncessionsbeslul skall ineddelas kan sta­ten eller programförelaget givetvis önska förändra villkoren i olika avse­enden. Erfarenheterna av den gångna avlals|)erii)ilen kan påverka be­dömningen, liksom vikliga förhållanden som kan ha föiändrais sedan del försia avtalet slöls. Genom konstruktionen med successiva förläng­ningar blir del möjligl all vart Iredje år ta upp olika villkor i avtalet till prövning.

Prop. 1990/91:149

5.4  Hur programföreiagei väljs ul

Mitt förslag: Del ankommer på regeringen all besluta om vem sorn skall få koncession för den tredje TV-kanalen. Infi')r beslu­lel bör regeringen bereda de i riksdagen representerade parlier-na lillfälle au i lämplig form avge synpunkter.

Innan ell sådant beslul fallas bör alla intresserade ges möjlig­het alt ansöka om tillstånd.

Del får ankomma på regeringen all, genom förhandlingar rneil sökande som kan anses lämpliga, utreda om en sådan upp­görelse kan träffas med någon av ilcrn att koncession kan bevil­jas. Uppgörelsen ges formen av etl avtal mellan regeringen och förelaget där ftirelagets förpTrktelsei anges.

TV-utredningen diskuterar inie närmare hur valel av pi-ogiamföiciag skall gå lill.

171

Skälen för mitt förslag: Enligt 5 § försia styckel radiolagen är del re- Prop. 1990/91:149 geringen som beviljar tillstånd alt sända radioprogram i rundradiosänd­ningar från sändare här i landel. Detta gäller även för etl nyll program­företag som skall sända TV-program med reklam i etl riksläckande tred­je marknät. Med hänsyn lill frågans vikt anser jag atl regeringen, inför elt beslul om ett sådanl lillslånd, bör bereda de i riksdagen representera­de partierna tillfälle att avge synpunkler.

Även om bara ett förelag kan få sändningstillstånd i den tredje TV-kanalen, bör alla som önskar komma i fråga ges möjlighet atl anmäla sitt inlresse. Jag avser därför atl, så snart förevarande proposilion har av­lämnats till riksdagen, ulfärda en inbjudan all ansöka om etl sådant till­stånd. I inbjudningen, som avses komma all ulfärdas under förbehåll av atl riksdagen i ifrågavarande delar beslutar i enlighet med regeringens förslag, anges de förutsättningar, krav och önskemål som bör gälla för sändningsverk.samheten. Jag bedömer att det bör vara möjligl alt fatta beslul före augusti månads utgång.

I det föregående har jag behandlat de villkor av olika slag som bör gälla för ett programföretag som får rätl att sända TV-program med re­klam i elt rikstäckande tredje marknät, I fråga om vissa grundläggande krav, bl,a. de som gäller opartiskhet, saklighet och demokratiska värde­ringar i programverksamheten samt skyldigheten att sända genmälen och beriktiganden, kan del inte lämnas ulrymme för olika ambitionsni­våer, utan alla som önskar erhålla sändningstillstånd måsle vara beredda alt uppfylla kraven. Många av de övriga villkoren är däremot av sådan art att de kan uppfyllas på olika sätt. Jag tänker t,ex, på villkor i fråga om befolkningsläckning, programsammansättning, den regionala för­ankringen och programföretagels ägarkrcts. Företag som ansöker om lillslånd bör ange på vilket säll de avser alt uppfylla villkor av detta slag, bl.a. i ft)rm av preciserade ålaganden i fråga om vissa programtyper.

Efler del all ansökningstiden har löpt ut kan del tänkas atl del finns flera sökande som i och för sig uppfyller rimliga krav, men att det be­döms som möjligl all, genom samverkan mellan olika sökande eller på annal sätt, få till stånd elt alternativ som tillgodoser kraven i högre grad än som anges i någon av ansökningarna. I ell sådant fall bör regeringen kunna ge lillslånd lill en konstellation som inle finns med bland de sii-kande, eller på villkor som innebär mer långtgående ålaganden än som framgår av enskilda ansökningar.

Om ingen sökande är beredd alt på ett rimligl säll uppfylla angivna krav, och om det inte heller visar sig möjligt atl genom forlsatla för­handlingar få fram ett godtagbart alternativ, behöver regeringen givetvis inte meddela någol lillslånd.

Det programförelag som beviljas tillstånd skall sluta ell avtal med re­geringen, av vilket de förpliktelser som förelaget har åtagit sig framgår.

172

6  Riktlinjer för Sveriges Radio-koncernen

Prop. 1990/91 :i49

6.1 Inledning

F.n ny avtalsperiod

Nuvarande avtal mellan staten och Sveriges Radio bör som lidigare nämnts förlängas med elt halvår så atl en ny avtalsperiod kan inledas den 1 januari 1993.

Den nya mediemiljön ställer stora krav på Sveriges Radio. Som jag tidigare har anfört kommer koncernen under överskådlig framtid att svara för huvuddelen av radio- och TV-utbudet i landel. Särskill gäller della den del av utbudet som uppfyller de ambitioner som har samman­fattats i public service-begreppet. Det är vikligt all de företag som får uppdraget ges goda möjligheter att förvalta det

Riksdagen bör redan nu i god tid inför den nya avtalsperioden ta slällning lill de grundprinciper som skall gälla i fråga om Sveriges Radios uppdrag, ekonomiska förutsättningar, ägarförhållanden och före­lagsform saml organisation. Mera detaljerade förslag till bestämmelser och villkor för den nya avtalsperioden bör föreläggas riksdagen våren 1992.

Jag kommer atl i de följande avsnillen redovisa mina förslag lill rikt­linjer men vill redan inledningsvis ange huvuddragen.

Uppdragel att sända radio- och 'TV-program i allmänhetens tjänst bör vara oförändrat. Givelvis måsle Sveriges Radio anpassa sill utbud lill den ulveckling som har skett och kommer atl ske, men det finns inle anledning alt förändra de nuvarande, allmänl hållna villkoren för pub­lic service-ansvaret. Inför ell nyll avial bör emellertid reglerna på vissa områden göras någol mindre detaljerade för att ge programföretagen större flexibililel. För verksamhelen bör Sveriges Railio disponera fyra rikstäckande sändarnät för ljudradio och två rikstäckande sändarnät för TV.

Belräffande de ekonomiska villkoren bör Sveriges Radio-koncernen för återstoden av innevarande avtalsperiod och kommande avtalsperiod kunna ulgå från nuvarande medelsTilldelning som en bas, Därlill bör elt reformtillskoll om 600 milj, kr. lillföras verksamhelen. Förstärkningen bör starta med 150 milj, kr. under år 1992, alliså redan under inneva­rande avtalsperiod. Under de tre första åren av kommande avtalsperiod bör etl lika storl belopp årligen lillföras verksamheten som reformme­del.

Medelstilldelningen skall liksom nu värdesäkias med utgångspunkt i ett index. En del av reformmedlen, 200 milj. kr., skall frigöras genom rationaliseringar som i första hand sammanhänger med organisatoriska löiändringar. De medel som kan frigöras genom ytterligare rationalise­ringar får utnyttjas inom verksamheten.

173

Nuvarande f

ö

relagsform b

ö

r beh

å

llas. I princip b

ö

r ocks

å

ä

garf

ö

rh

å

l-     Prop. 1990/91:149 landena i Sveriges Radio AB best

å

.

Ä

garsammans

ä

ttningen kan dock in­f

ö

r en ny avtalsperiod komma atl f

ö

r

ä

ndras d

å

en minoritet av 

ä

garna har aviserat sitt uttr

ä

de.

Sveriges Radio-koncernens organisation b

ö

r ses 

ö

ver. Ansvarsf

ö

rdel­ningen mellan moderbolag och dotterbolag 

ä

r oklar.

Jag anser det vara myckel angel

ä

get atl den nuvarande Sveriges Radio-koncernen i en framtid f

å

r en s

å

dan organisation all styrelser­na 

 efler del all riksdag och regering via lagar, avtal och riksilagsbeslut om ekonomiska villkor har gett de grundl

ä

ggande f

ö

ruts

ä

ttningarna f

ö

r verksamhelen 

 kan la ansvar f

ö

r alt verksamhelen blir effekliv och framg

å

ngsrik.

Rollf

ö

rdelningen mellan f

ö

relagen b

ö

r bli klarare 

ä

n nu. Riksdagen b

ö

r la sl

ä

llning endast lill huvuddragen i den struktur som b

ö

r uppn

å

s. Den interna f

ö

retagsorganisationen b

ö

r best

ä

mmas av del enskilda bola­gel.

Programverksamheien b

ö

r under en ny avlalsperiod handhas av tre f

ö

relag, f

ö

ruiom av Utbildningsradion, av etl programbolag f

ö

r ljudra­dio och elt f

ö

r TV. Delta inneb

ä

r att Lokalradion och Riksradion f

ö

rs samman lill ell ljudradiof

ö

relag. De tre bolagen b

ö

r ha egna avial med staten som preciserar deras uppdrag som programf

ö

relag i allm

ä

nhetens Ij

ä

nsl. Dessa organisatoriska f

ö

r

ä

ndringar b

ö

r genomf

ö

ras s

å

 att f

ö

rut­s

ä

ttningar skapas f

ö

r alt f

ö

rst

ä

rka den regionala och lokala radio- och TV-produktionen.

I den framlida mediemilj

ö

n 

ä

r det vikligl alt public service­verksamheten upptr

ä

der samlat och utnyujar sin konkurrensf

ö

rm

å

ga maximalt. Programverksamheien b

ö

r d

ä

rf

ö

r organiseras i en koncern. Existensen av etl moderbolag underl

ä

ttar att programverksamheien kan bedrivas sj

ä

lvst

ä

ndigt i f

ö

rh

å

llande lill staten och olika intressegrupper. Mol den anf

ö

rda bakgrunden b

ö

r moderbolaget:

-

inge anslagsframst

ä

llning till regeringen och f

ö

rdela av staten till­delade medel,

-

ansvara f

ö

r f

ö

rdelning och placering av s

ä

ndningstid om program-f

ö

relagen inle sj

ä

lva kan enas,

-

ansvara f

ö

r beredskapsplanering, saml

-

vara etl organ d

ä

r koncerngemensamma fr

å

gor bereds.

Vidare b

ö

r dollerbolagel Radiotj

ä

nst i Kiruna AB handha avgiftsupp-b

ö

rd och avgiflskontroll. Staten b

ö

r liksom nu 

ä

ven sluta avtal med mo­derbolaget och Radiotj

ä

nst.

Styrelserna i moderbolaget och de ire programbolagen b

ö

r vardera besl

å

av femton ledam

ö

ler. F

ö

r samtliga b

ö

r g

ä

lla att regeringen utser ordf

ö

rande och sex ledam

ö

ler. 

Ä

garna utser fem ledam

ö

ler. Den verk­st

ä

llande direkl

ö

ren b

ö

r vara sj

ä

lvskriven ledamol. Slutligen 

ä

ger perso­nalen r

ä

tl all ulse tv

å

 ledam

ö

ler j

ä

mte tv

å

 suppleanter. En s

å

dan ord­ning f

ö

r utseende av styrelsernas ledam

ö

ter uppn

å

s genom f

ö

reskrifter i bolagsordningarna.

174

Del är angeläget alt Utbildningsradions styrelse liksom nu i slor ut-    Prop. 1990/91:149 sträckning utses bland personer med kunskaper och erfarenheler från utbildningsvärlden.

Moderbolagels och programbolagens slyrelser bör ha etl mer omfal­lande personsamband än vad som nu är fallel. Elva av moderbolagels le­damöler bör ingå i programbolagens styrelser, fyra i Sveriges Televi­sions, fyra i det sammanslagna Ijudradiobolagels saml tre i Utbildnings­radions styrelser. Av moderbolagets ledamöler är del då bara ordföran­den, den verkslällande direktören och personalrepresentanterna som in­le ingår i något programbolags slyrelse.

Ö vergångsperioden

Sveriges Radio-koncernen bör redan nu, uniler de knappa två år som återstår lill dess att etl nytt avtal skall träffas, ges förutsättningar att för­bereda detsamma, Bl.a. skall omfattande rationaliseringar som samman­hänger med organisatoriska förändringar preciseras.

Av denna anledning bör ändringar i styrelsernas sammansättning gö­ras redan nu.

För atl underlätta en sammanslagning av Lokalradion och Riksra­dion bör sålunda styrelserna i de båda bolagen få i stort sett samma per­sonsammansättning.

För att förberedelsearbetet inför etl nytt avtal skall fungera väl bör redan under övergångsperioden moderbolagets och programförelagens styrelser ha ett personsamband av lidigare angivet slag.

Jag har för avsikt att ta konlakl med ägarna och de berörda förelagen för att åstadkomma dessa förändringar när nya styrelser skall ulses i an­slutning lill 1991 års bolagsstämma.

Jag har för avsikt atl senare föreslå regeringen att med nu anförda syften la upp förhandlingar med ägarna och Sveriges Radio AB, Sveriges Television AB, Sveriges Riksradio AB, Sveriges Lokalradio AB och Sve­riges Utbildningsradio AB om en överenskommelse angående förbere-del.ser och framtagande av beslutsunderlag inför den nya avtalsperioden. Della underlag bör lillslällas regeringen i så god tid uniler hösten 1991 att del lillsammans med övriga akluella ulredningsbeiänkanden kan lig­ga till grund för etl ställningstagande från riksdagen under våren 1992. I beslutsunderlaget bör bl.a. redovisas hur medelslillskouet planeras kom­ma till användning, hur det angivna rationaliseringskravet skall uppnås, hur ägarkretsen kan förändras och nya ägare från olika delar av samhäl­let kan föras in i organisationen m.m.

Rikllinjer

Sammanfattningsvis bör riktlinjerna för Sveriges Radio-koncernen inför en ny avlalsperiod vara följande. Uppdraget bör vara oförändrat. Nuva­rande ägarförhållanden och förelagsform förulsälls i huvudsak vara oförändrade. För verksamhelen bör Sveriges Railio disponera fyra riks­täckande sändarnät för ljudradio och två rikstäckande sändarnät för TV,

175

Programverksamheten bör, förutom av Utbildningsradion, handhas av elt programbolag för TV och etl för ljudradio. Delta innebär atl Lokalradion och Riksradion förs samman till ell ljudradioförelag. Mo­derbolaget i koncernen bör inge anslagsframställning lill regeringen och fördela av sialen lilldelade medel. Moderbolaget bör vidare ansvara för beredskapsplanering samt fördelningen och placering av sändningstid om programföretagen inle själva kan enas. Moderbolaget bör även vara ett organ där koncerngemensamma frågor bereds. Vidare bör det finnas etl dolierbolag för avgiftsuppbörd och avgiftskonlroll. Staten bör sluta avtal med samtliga dessa bolag. Styrelserna bör utses så atl personsam­band råder mellan moderbolag och resp. programförelag i enlighet med vad som lidigare anförts.

Jag övergår nu till atl redovisa mina synpunkter beträffande ekono­miska förutsättningar m.m.

Prop. 1990/91:149

6.2 Förlängning av avtalen med Sveriges Radio­koncernen

Mitt förslag: Nuvarande avtal mellan staten och företagen inom Sveriges Radio-koncernen bör förlängas med sex månader intill utgången av år 1992. En ny avlalsperiod bör omfatta perioden I januari 1993 - 31 december 1998.

Skälen till mitt förslag: Nu gällande avtal mellan staten och Sveriges Radio-koncernen löper ul den 30 juni 1992, Jag avser alt senare åter­komma lill regeringen med förslag om all säga upp avtalen eftersom av­talen annars med auU>matik förlängs i tre år.

Eftersom Sveriges Radio-koncernens verksamhetsår numera sam­manfaller med kalenderåren bör nuvarande avtal förlängas med sex må­nader, I fortsällningen kommer därmed avtalsperiodernas inledning och avslutning all vara anpassade lill Sveriges Radios räkenska|)sår. En ny avlalsperiod kan således inledas den 1 januari 1993, 1 likhet med vad som lidigare gälll för avtal med Sveriges Radio-koncernen anser jag atl den nya avlalsperioden bör vara sex år.

176

6.3 Ekonomiska villkor

Prop. 1990/91:149

Min bedömning: Sveriges Radios verksamhet bör även fortsätt­ningsvis finansieras med medel som riksdagen anvisar från rundradiokontol. Medelstilldelningen värdesäkras liksom nu med utgångspunkt i etl index. Med början år 1992 får Sveriges Radio en reformram om 150 milj.kr, per år i fyra års tid, sam­manlagt 600 milj.kr, Rundradiokonlols intäkter består huvud­sakligen av TV-avgiftsmedel men kompletteras även med andra intäkter.

På Sveriges Radio slälls elt rationaliseringskrav om samman­lagt 200 milj.kr. under åren 1993 och 1994. De medel som fri­ställs genom yllerligare rationaliseringar får behållas för reform­insatser.

Sveriges Radio: För all möla 1990-ialels krav på radio och TV i all­mänhetens tjänst fann Sveriges Railio AB vid sill slällningstagande till den s.k. SR-studien, att koncernen behöver resursförstärkningar. En framräkning lill 1989 års prisnivå av detta resurstillskott beräknas till 561 milj.kr. Om hänsyn även tas till effekterna av de omvärldsföränd­ringar som skett sedan SR-studien gjordes behöver koncernen ytterligare medelslillskott. Den ökade konkurrensen medför högre priser på inköp­ta program och evenemang, högre personalkostnader samt ökade kost­nader vid produkiionsulläggningar. Vidare innebär det ägaransvar som tilldelats koncernen för fastighetsbesiånilet etl ökat medelsbehov på ca 60 milj.kr. per år för att kunna förbättra underhållet. Dessa förändring­ar gör att koncernens medelsbehov för perioden fram lill år 1995 kan beräknas öka med 785 milj.kr. per år i 1989 års prisläge. En treårsför-delning av resursbehovet, i ställel för det ursprungliga femårsperspekii-vet, innebär ett resurstillskott på 262 milj.kr. för år 1992.

Sveriges Railio anför vidare all beslutsprocessen vad gäller medelstill­delning och avgiftsnivå skulle kunna förenklas samtidigt som den bring­as i överensslämmelse med syftet med den framlida statliga budgetpro­cessen och medge ett utveckla! och preciserat finansiellt samordningsan­svar för företaget.

Två metoder föreslås. Metod I innebär atl riksdagen fattar beslut om endasl rundradiorörelsens medelsbehov för en viss period, medan rege­ringen ges bemyndigande atl falla beslut om TV-avgiftens storlek. Metod 2 innebär all riksdagen fattar beslul om endasl TV-avgiftcns sloriek för en viss period och att intäkterna för uppbörden direkt tillfaller Sveriges Radio-koncernen. Regeringen skulle få ett bemyndigande all indexupp-räkna TV-avgiften i mellanperioden.

Sveriges Radio förordar metod 2. Man anser all incitamenten lill en mer rationell hanlering av driften sannolikt skulle öka med delta alter­nativ. Koncernen skulle, oberoende av utvecklingen av antalet avgiflsbe-lalare, få klara sig med de intäkter som uppbördsverksamheten inbring-

12 Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 149

177

ar. Sveriges Radio skulle även få ett fullständigt finansiellt ansvar för    Prop. 1990/91:149 den samlade medelshanteringen.

Skälen lill min bedömning: Jag erinrar inledningsvis om vad jag tidi­gare anförl om atl reklam inte bör tillåtas i Sveriges Television och om den omprövning av finansieringsförulsättningarna som skall ske inför medelstilldelningen för år 1996.

Mol bakgrund av de diskussioner som förts inom radio- och TV-beredningen konstaterar jag att det råder elt brell samförsiånd när det gäller all värna om Sveriges Radios ställning som etl oberoende public service-företag. Finansieringen bör utformas så atl den inle hotar Sveri­ges Railios integritet. Förelaget bör slå frill från kommersiella, poliliska eller anilra organisalionsintressen. De ekonomiska förutsättningarna för Sveriges Radios verksamhet bör därför nu läggas fast så atl framförhåll­ning och planering underlättas. I likhel med vad som nu gäller bör me­delstilldelningen värdesäkras genom etl index. Jag ulgår från alt man i förberedelsearbetet inför den nya avtalsperioden kommer alt behandla frågan om de i indexet ingående komponenterna är väl avvägda och molsvarar koslnaderna för verksamhelen även när den kommer alt in­nefatta ersättning för programinsamling och utsändning.

För alt ge Sveriges Radio goda planeringsförulsäliningar är det vik­tigl alt nu ange vilka resurstillskott resp. rationaliseringskrav som kon­cernen har att räkna med inför den nya avlalsperioden. Finligt min me­ning bör Sveriges Radios medelstilldelning ökas med 150 milj.kr. per år fr.o.m. år 1992 till t.o.m. år 1995, vilket motsvarar en sammanlagd re­formram om 600 milj.kr. i nu aktuellt prisläge. Med ilenna förstärkning av Sveriges Railios resurser ges förutsättningar för ett varierat program­utbud av hög kvalitet även i den nya mediesituationen. Rationaliserings­kravet på vardera 100 milj.kr. för år 1993 resp 1994, eller totalt 200 milj.kr., ulgör en del av finansieringen av nyss nämnda reformmedel. Finligt min mening bör de medel som friställs genom ralionaliseringar i övrigt inom Sveriges Radio-koncernen få behållas för yllerligare reform-insatser.

Programföretagen bör genom de medel som slälls till förfogande i slörre ulslräckning än nu ges möjligheter alt väga olika slags koslnader mol varandra. Del kan exempelvis röra sig om produktionskostnader i förhållande till program insamlings- och ulsändningskosinader eller koslnader för lokaler. Del bör inle förekomma all i sig kostnadskrävan­de resurser av programföretagen upplevs som fria resurser. Från pro­gramföretagens synpunkt är exempelvis i dagsläget utsändningen av ctl program en ijänsl som inle medför någon utgift. Enligt min mening bör i så slor ulslräckning som möjligl organisationsft)rmer och ruliner utfor­mas så all de verksamhetsansvariga sporras till elt effektivare resursut­nyttjande. Jag återkommer senare lill några riktlinjer inom detta områ­de när del gäller en ny finansieringsordning för .sändarnät (se avsnitl 7.2).

Genom den föreslagna resursanvisningsmodellen till Sveriges Railio bibehåller staten, i likhet med nu, sitt ansvar för all tillförsäkra företaget

178

lillräckliga medel för atl uppfylla de högl ställda krav som gäller. Den andra sidan av della ansvar är frågan om intäkter lill rundradiokontol. Som jag tidigare har nämnt kommer den huvudsakliga delen av kontots intäkter under överskådlig tid att komma från TV-avgiftsmedel. Därut­över kan resurser lillföras kontot genom koncessionsavgifier från en marksänd reklam-TV-kanal. På sikt kan det också bli fråga om au medel som frigörs i samband med en förändring av sändarnätets finansiering kan tillföras. I fråga om koncessionsavgifter och ny finansieringsordning för sändarnäiei vill jag nämna alt jag har för avsikt att senare återkom­ma lill regeringen med närmare förslag så snart bl.a. utredningsunderlag kommer att föreligga. Beslutsprocessen vad gäller medelstilldelning och avgiftsnivå bör alltså inle förändras.

Inför den nya avtalsperioden anser jag att Sveriges Radio bör ges ett ökat ansvar för sina byggnadsinvesteringar. De medel som hitlills anvi­sats för att täcka kapitalkostnader för vissa byggnadsinvesteringar enligt en investeringsplan som fastställdes år 1986 bör inle längre anges i en särskild post. Jag ulgår från att Sveriges Radio i sitt beslutsunderlag kommer alt redovisa hur en övergång kan ske lill en modell där medels­anvisningen till Sveriges Radio-företagen sker samlat.

Jag återkommer i avsnittet om medelsberäkningar mm. lill mina förslag i fråga om 'TV-avgiftens storlek under åren 1991 och 1992.

Prop. 1990/91:149

6.4  Sveriges Radios möjligheter till sponsring av program

Mitt förslag: Frågor om sändning av sponsrade program bör regleras i avialen mellan staten och vart och elt av programföre­tagen inom Sveriges Radio-koncernen. Eftersom förelagens sändningar inte skall finansieras med reklam, bör huvudprinci­pen vara alt förelagen inte heller skall Iräffa uppgörelser med sponsorer om finansiering av program.

För Sveriges Television bör dock införas en rält alt Iräffa uppgörelser om sponsring i fråga om program, där sändningen gäller en allmän sammankomst eller en offentlig Tillställning som anordnas av någon annan än programföretaget. För sporlevenemang gäller della dock endasl om evenemanget är av slörre svenskt eller internationellt intresse.

Samma krav som bör slällas på ell reklamfinansierat TV-förelag i fråga om sändning av sponsrade program bör slällas på programföretagen inom Sveriges Radio.

Rapporten om sponsring: Förslagen i rapporten (Ds 1989:65) Spons­ring m.m. av Sveriges Radios program har redovisals tidigare (se avsnitt

4.9.2),

179

Utredaren redovisar två alternativ för programföretagen inom Sveri-    Prop. 1990/91:149 ges Radio-koncernen när det gäller all sända sponsrade program. För att Sveriges Railio-förelagen skall  kunna delta  i det europeiska program-samarbelet krävs som minimum en anpassning av nuvarande regelverk.

Allernaliv I innebär alt nuvarande tillämpning av förbudel mot ex­tern finansiering också bekräftas formellt. Avtal om sponsring av pro­gram får i princip inle träffas av programföretagen. Belräffande utländ­ska program som hell eller delvis sponsrals föreslås bestämmelser som medger en anpassning till Europarådskonventionen om gränsöverskri­danile TV.

Alternativ 2 innebär atl sponsring av program i begränsad omfatt­ning medges. Programföretagen ges rätl atl träffa sponsring.söverenskom-melser när det gäller sport- och kulturprogram, men inte för program inom områden som nyheter, samhällsfrågor och religiös förkunnelse saml program som vänder sig lill barn och språkliga minoriteter. Som . sponsorer bör inle tillåtas företag som sysslar med tillverk­ning/försäljning av alkoholdrycker, lobaksvaror eller läkemedel.

Utredaren förordar allernaliv 2,

Remissinstanserna: Flertalet remissinslanser instämmer med utred­aren om all nuvarande regelverk bör ändras och anpa.ssas efter vad som gäller i andra länder. De problem som kan uppslå vid sponsorfinansi­ering med risker för programförelagens integrilel och självsländighel las upp av flera instanser. Andra förordar att ett mindre restriktivt syslem etableras.

Sveriges Radio anför all den föränderliga situationen visar atl lagar och avtal bör anpas.sas Till den utveckling som ägt rum. En anpassning måsle vidare göras lill kraven i Europarådskonvenlionen. Sveriges Ra­dio förordar därför alternativ 

I. 

För Sveriges Televisions del bör emel­lertid elt principielll sponsringsförbud förses med flera undanlag än de två som anges i rapporten. Sveriges Radio betonar all ell sirikl regelverk gör del möjligt all upprällhålla allmänhetens tilltro till företagets förmå­ga atl hävda det programmä.ssiga och journalistiska oberoendet.

Skälen till mitt förslag: Del har blivil vanligt med sponsring i TV-sammanhang, inie minst vid slora inlernalionella s()ortevenemang. För all Sveriges Television skall ha förul.sällningar atl i fiamiiilen kunna sända sådana arrangemang när de äger rum i Sveiige eller i ullandel kan sponsring bli en nödvänilighet.

Sponsringsmöjligheieina får emellertid inte styra Sveriges Televisions utbud till tittarna. När det exempelvis gäller spoiiområdel är det enligt min mening vikligl all man som ell fiiretag i allmänhetens tjänst strävar efter en bred täckning av olika idrottsgrenar och sporlevenemang. Au olika evenemang i sponsorsammanhang har varierande attraktionskraft bör inte innebära någon skillnad. Jag ulgår därför fiån atl program­företagets bevakning av sportevenemang och jämförbara sammankom­ster eller tillställningar i huvudsak skall finansieras av programbolagct självt.

Mol denna bakgrund anser jag atl Sveriges Television bör ges möjlig­heler lill programfinansiering genom sjjonsring för sändningar från vis-

180

sa evenemang som arrangeras av någon annan än programföretaget. På Prop. 1990/91:149 delta område ges därmed förelaget liknande möjligheler som sina ut­ländska motsvarigheter. Villkoret att evenemang skall arrangeras av nå­gon annan än programföretaget utesluter givetvis inte atl Sveriges Tele­vision kan göra vissa tekniska föranstallningar för alt underlätta sänd­ningen ulan all TV-förelagel därmed anses få någon arrangörsroll.

Mitl förslag innebär bl.a. atl Sveriges Television i undanlagsfall för l.ex. sporlevenemang av större svenskl eller inlernalionelll inlresse bör kunna Iräffa uppgörelser med sponsorer om finansiering av program. Del kan exempelvis röra sig om olympiska spel, inlernalionella eller svenska mästerskap saml deltävlingar i inlernalionella cuper eller .serier, eller evenemang av motsvarande belydelse.

181

7  Vissa utredningar

Prop. 1990/91:149

7.1   Inledning

Mina förslag i del föregående innebär alt förutsättningarna för TV-verksamhet i Sverige förändras i väsentliga avseenden. För första gången kommer ett programföretag som är fristående från Sveriges Radio­koncernen all få ansvar för sändningar som når hela folket.

Tillkomsten av etl nyll programföretag får konsekvenser för huvud­mannaskap och finansieringssäll i fråga om sändarnäiei för rundradion. Även myndighelsstrukluren inom rundradioområdei påverkas.

Det finns också anledning all undersöka förulsätlningarna för utöka­de sändningar, i första hand av ljudradio, men på längre sikl även av te­levision.

I dessa frågor föreligger inga förslag. Jag anser emellertid all del nu är angelägel att snabbi la fram underlag för poliliska beslul. För riksda­gens information vill jag redovisa min syn på dessa frågor.

7.2  Sändarnäiei för rundradio

Min bedömning: En särskild utredning bör lilkallas för all inför den kommande propositionen våren 1992 om etl nyll avtal för Sveriges Radio förbereda en omorganislion av verksamhelen med program insamling och programutsändning för Sveriges Ra­dio och det nya reklam-TV-förelagel. En förulsällning hör vara atl verksamhelen drivs av staten i en organi.salion som är av­gränsad från leleverkel.

TV-utredningens bedömning: Sändarnälen för marksänd TV bör vara tekniskt sammanhållna även om elt nyll, fristående TV-förelag skulle få hand om reklam-TV-sändningarna. Näten bör även i fortsättningen ägas av staten, medan varje sändarföretag betalar för den sändarkapacitet som del använder. Lämpliga former för samverkan mellan Sveriges Radio­koncernen, reklam-TV-företagel och televerket bör övervägas.

Remissinstanserna: Utredningens förslag har endast berörts av ell få­tal remissinslanser, vilka i storl instämmer med utredningen.

Bakgrund: Televerket har alltsedan rundradion började byggas ul i Sverige på 1920-lalet på slalens uppdrag svarat för distributionen lill all­mänheten av Sveriges Radios (lidigare Radiotjänsts) program. Televerket har elt sändarnät för ljudradio och TV som omfattar sändare för kort­våg, mellanvåg och långvåg saml 55 slörre sändarsialioner och ca 600 mindre stationer (slavsändare) för FM och TV. Eu särskill radiolänknät finns uppbyggt för program matningen från resp. programkonlroll inom

182

Sveriges Radios s

ä

ndarf

ö

retag ul till s

ä

ndarna.  Befolkningst

ä

ckningen     Prop. 1990/91:149 Tigger myckel n

ä

ra 100 %. En viss, relalivi blygsam utbyggnad av mind­re stationer sker dock fortfarande.

F

ö

r programinsamling, ilvs. 

ö

verf

ö

ring av |)rogram och programin­slag mellan Sveriges Radio-koncernens produktionsplatser saml Ijud-och bild

ö

verf

ö

ringar till och fr

å

n ullandel, ulnyUjas s

å

v

ä

l rundradions s

ä

rskilda radiol

ä

nkn

ä

l som del allm

ä

nna telen

ä

tet, flyttbar radiol

ä

nkut­rustning och flyttbara markstationer f

ö

r satellitf

ö

rbindelser.

S

ä

rskilda beredskapsf

ö

iberedelser har gjorts f

ö

r att begr

ä

nsade ut­s

ä

ndningar skall kunna uppr

ä

tth

å

llas i en krigssituation.

Koslnaderna f

ö

r programinsamling och uts

ä

ndning av Sveriges Ra­dios program finansieras genom all leleverkel fr

å

n rundradiokontol er­h

å

ller en av riksdagen beslutad medelstilldelning. Medlen 

ä

r ber

ä

knade p

å

 grundval av televerkets sj

ä

lvkostnad. N

å

gol vinstp

å

l

ä

gg f

ö

rekommer inle. Invesieringsmedlen avser fr

ä

mst 

å

terinvesteringar, t.ex. ulbyte av 

ä

ldre .s

ä

ndaranl

ä

ggningar. Den medelstilldelning som avser investeringar 

ä

r ber

ä

knad f

ö

r alt l

ä

cka hela investeringskostnaden f

ö

r det aktuella 

å

ret (omedelbar avskrivning).

Rundradioverksamhelen ing

å

r organisatoriskt som en del av Telever­ket Radio. Anl

ä

ggningar och personella resurser 

ä

r samordnade med an­nan verksamhet inom televerket. Vid sidan av rundradios

ä

ndningarna sker ulhyrning av ledig kapacitet f

ö

r slutna s

ä

ndningar, uthyrning till andra delar inom leleverkel, m.m. S

å

dana uthyrningsinl

ä

kter minskar behovet av medel fr

å

n rundradiokontol.

Regeringen har i prop, 1990/91:87 om n

ä

ringspolitik f

ö

r Tillv

ä

xt f

ö

re­slagil alt en f

ö

r

ä

ndrad associationsform f

ö

r leleverkel skall inf

ö

ras. Al­ternativen 

ä

r aktiebolag eller en utvecklad aff

ä

rsverksft)rm. Fr

å

gan om vilken associationsform som skall v

ä

ljas skall pr

ö

vas skyndsamt med in­riktning p

å

 atl leleverkel skall kunna ha en ny associationsform redan den 1 juli 1992. I proposilionen f

ö

resl

å

s ocks

å

 atl televerkels avkast­ningskrav och utdelningskrav sk

ä

rps.

N

ä

r eu nytt programf

ö

relag skall b

ö

rja s

ä

nda TV i Sverige beh

ö

ver fr

å

gor om huvudmannaskap och finansiering av s

ä

ndarn

ä

iei 

ö

verv

ä

gas

Till radio- och TV-beredningen har televerket och Sveriges Railio ge­mensaml framf

ö

rl ell f

ö

rslag om alt bilda etl aktiebolag f

ö

r s

ä

ndarn

ä

len. F

ö

rslagel

ä

r bara en skiss men kan p

å

 grundval av nu k

ä

nda uppgifter beskrivas p

å

 f

ö

ljande s

ä

tt.

Bolaget b

ö

r 

ä

gas av leleverkel saml Sveriges Radio och 

ö

vriga TV-f

ö

relag. Nuvarande direkla medelsanvisning lill televerket av TV-avgiftsmedel upph

ö

r. Motsvarande medel st

ä

lls till Sveriges Radios f

ö

r-ft)gande f

ö

r k

ö

p av s

ä

ndningslj

ä

nsler. H

ä

rigenom uppn

å

s en aff

ä

rsm

ä

ssig relation mellan s

ä

ndarn

ä

lsbolagei och anv

ä

ndarna. De sistn

ä

mndas in­flytande garanterar en prispress. N

ä

r det separata .s

ä

ndarn

ä

lsbolagei bil­das 

ö

verf

ö

rs utruslning och anl

ä

ggningar lill det nya bolaget fr

å

n tele­verket i ulbyte mol aklier. Sveriges Radio och andra TV-f

ö

retag f

å

r k

ö

pa aktier i det nya s

ä

ndarn

ä

lsbolagei. N

å

gra ekonomiska ber

ä

kningar har 

ä

nnu inle redovisals.

183

Enligt televerket bör del vara möjligl all avgränsa sändarnälen från    Prop. 1990/91:149 resten av verkei.

Skälen för min bedömning: Med lanke på de slora basinvesleringarna i länkförbindelser, sändarmasler och byggnader är del nödvändigt atl sändarutrustningen för nya programförelag kan inordnas i befintliga an­läggningar.

En förutsättning för atl elt programföretag med rält att bedriva riks­täckande rundradiosändningar från marksändare skall kunna utnyttja sin rätt är att det får tillgång till det befintliga sändarnäiei. Den som är huvudman för nätet måste därför ställa del till förfogande för alla sänd-ningsberättigade på likvärdiga villkor,

1 fråga om en leverantör av utsändningstjänster i rikstäckande mark­nät kan prisbildningen inle ske genom konkurrens. Della begränsar möjlighelen att ange ett marknadspris. Effektiviteten i verksamhelen och därmed lägsia möjliga kostnad för programföretagen måste därför säkerställas med andra medel.

När det däremot gäller programinsamling, dvs. irans|)ori av program från olika produktionsplatser till programföretagets centrala avveck-Tmgspunkl har programföretagen alternativ till all utnyilja det särskilda förbindelsenät som är upprättat för rundradioverksamhelen. Möjlighe­terna till marknadsprisbildning är därför slörre.

Enligt min mening bör den organisation för programdistribution och programinsamling för rundradio, som har byggts upp med avgifts­medel och som för närvarande förvallas av leleverkel för slatens räk­ning, bilda en från leleverkel avgränsad organisation när leleverkel får ändrad associationsform. Skälet är de särskilda förutsättningar som gäl­ler för sändningsverksamheten.

Distributionen av rundradiosändningar bör i princip bedrivas på självkoslnadsbas och kan därmed inte vara vinstgivande. Alla progamfö-relag som har rätt atl bedriva programverksamhet bör också ha räll alt använda anläggningarna, och de bör ha prioritet i förhållande lill annal utnyttjande enligi nu gällande principer. Jag anser inle all del är lämp­ligl all en verksamhel för vilken dessa särskilda föruisäiiningar gäller bedrivs inom samma organisation som en renl affarsinriklad verksam­het. Anläggningar och personal för programdistribution och programin-samling för rundradio bör därför samlas hos en särskild huvudman, vid sidan av leleverkel.

På en sådan huvudman bör man ställa kraven all den skall vara obe­roende såväl i förhållande till olika programföretag som till andra nyil-jare. Eftersom distribulionstjänsterna i princip skall tillhandahållas till självkostnadspris bör det inle finnas någol vinstintresse i verksamheten.

Del skissarlade förslag av leleverkel och Sveriges Radio som jag har redogjort för uppfyller inte hell dessa krav. Televerket torde i framtiden ha affärsmässiga relationer med huvuilmannen för sändarnäiei, t.ex. ge­nom att verkei hyr utrymmen i sändarstaiionerna. Det är därför inle lämpligl alt televerket ingår som ägare av den nya nälhuvudmannen.

184

Det skulle i och för sig vara tänkbart atl verksamheten bedrevs ge- Prop. 1990/91:149 mensamt av de sändningsberältigade programföretagen. I en sådan kon­struktion skulle ägarna ha ell inlresse av all verksamhelen bedrevs ralio­nelll så all programförelagens koslnader blev de lägsta möjliga. Det finns emellertid starka skäl emot en lösning av delta slag. Del synes vara svårl atl finna en konstruktion som leder lill en rimlig avvägning mel­lan de olika programförelagens inflylande. Förändringar bland pro­gramföretagen, l.ex. genom all del lillkommer ytterligare ell sådanl före­lag eller genom att ett programförelag ersätts av ett annat vid konces­sionstidens slut, skulle också behöva leda lill förändringar i ägandet.

Den avgörande invändningen mot en modell enligt de skisserade riktlinjerna är emellertid all staten enligi min mening inle bör avhända sig äganderällen till sändarnäiei. Sändarnätel för rundradio är en del av samhällels grundläggande infrastruktur. Såväl beredskapshänsyn som andra skäl gör det angeläget alt behålla nätet i statlig ägo.

På grund av del anförda anser jag alt anläggningar och personal för programinsamling och programutsändning för rundradio bör föras lill elt av staten helägt aktiebolag eller lill en organisation med annan lämp­lig associationsform.

Inför en omorganisation behöver också en rad praktiska frågor kla­ras ul.

Enligt vad som uppgivils från televerket bör del vara möjligl alt av­gränsa sändarnälen från övrig verksamhel inom televerket, Eu skiljande av de båda organisationerna kräver ytterligare preciseringar.

1 samband med atl det lillkommer ell programföretag utanför Sveri­ges Radio måsle de ekonomiska relationerna mellan programföretagen och .sändarnäiei förändras. Den nuvarande modellen med finansiering genom medelsanvisning från rundradiokontol kan inle tillämpas när yl­lerligare etl förelag skall utnyilja anläggningarna. I ställel bör varje pro­gramföretag erlägga en hyra som molsvarar de utnyttjade tjänsterna. Me­delsanvisningen från rundradiokontot till Sveriges Radio får då givelvis ökas med ell belopp som molsvarar hyreskostnaderna. Fortsatta investe­ringar får finansieras genom upplåning, varvid hyreskostnaderna givel­vis får anpassas så all kapitalkostnaderna läcks.

Investeringarna i sändarnät har hittills avskrivils direkt. Delta kom­mer atl bli omöjligt i framliden. Övergångslösningar bör utvecklas som gör del möjligt all fördela kapitalkostnaderna rättvist mellan Sveriges Radio-koncernen och del nya reklam-TV-förelagel.

Villkoren för den nya verksamheten måste också anges. 1 enlighel med vad jag anförl bör följande riktlinjer gälla.

-

Sändarnätel skall vara tillgängligt för alla programföretag med Till­stånd att bedriva rundradiosändningar enligt 5 § radiolagen.

-

Varje program förelag skall betala hyra för sin användning av distri-bulionstjänsler. Hyran skall grundas på den kapacitet som varje pro­gramförelag utnyttjar. I övrigt skall villkoren för olika programförelag vara likvärdiga.

185

-

Programföretagen bör kunna hyra programinsamlingsljänster till marknadsmässiga priser, under förulsällning atl verksamhelen läcker si­na egna koslnader. Under samma förutsättning bör kapacitet i sändarnä­len kunna hyras ut lill utomstående. Överskoll skall användas för atl sänka programföretagens kostnader för distributionsljänsler.

-

Omorganisationen bör vara samordnad med atl televerket övergår till en ny associationsform. Enligt förslagen i prop, 1990/91:87 inriklas arbetet mot alt detta skall kunna ske fr,o.m, den I juli 1992.

En särskild utredning bör tillkallas för att förbereda en omorganisa­tion enligt vad jag anfört. Utredningsarbetet bör bedrivas i konlakl med del arbele som syftar lill att förändra televerkels organisation och på ell sådanl sätt atl de förslag som kräver riksdagens medverkan skall kunna läggas fram i en proposilion våren 1992,

Under tiden fram till dess all den nya finansieringsformen kan infö­ras bör den del av verksamhelen som avser Sveriges Radio-koncernen fi­nansieras på nuvarande sätt.

Innan den nya sändarnätsorganisalionen har trätt i funktion får den ersättning som del nya reklam-TV-föreiaget skall erlägga för sändnings­tjänster regleras i avtal mellan företaget och televerket. Jag ulgår från all ersättningen, i likhel med vad som gäller för den verksamhet som finan­sieras med medelsanvisning från rundradiokontol, kommer alt baseras på televerkets självkoslnader, utgående från en marknadsmässig värde­ring av anläggningstillgångarna.

Prop. 1990/91:149

7.3  Myndighetsuppgifterna på radio- och TV-området samordnas

Min bedömning: Myndighelsstrukluren på radio- och TV-området bör ses över med syfte alt få till stånd en gemensam or­ganisation för myndighetsuppgifter i fråga om radio- och TV-sändningar lill allmänhelen. Översynen bör omfatta dels radio­nämndens, kabelnämndens och närradionämndcns verksamhels­områden, dels ansvaret för nya former av radio- och TV-sändningar lill allmänhelen.

Skälen för min bedömning: För närvarande har flera olika myndighe­ter uppgifter inom radio- och TV-området. Radionämnden granskar om Sveriges Radio-koncernens sändningar står i överensslämmelse med fö­reskrifterna i radiolagen och programföretagens avtal med sialen. Narra-dionämnden har till uppgift att pröva frågor om närradio och att öva tillsyn över närradioverksamheten. Kabelnämnden prövar frågor om lo­kala kabelsändningar och har lillsyn över verksamheten med lokala ka­belsändningar, lallidningsnämnden beslutar om tillstånd all sända radio-tidningar och fördelar statsbidrag lill verksamheten.

186

Frekvensförvallningen inom televerket svarar för frekvensplanering,    Prop. 1990/91:149 Tillståndsgivning för radiosändare och för lillsyn inom silt område. En särskild utredare (K 1990:2) har lill uppgift all bl.a. föreslå en ändrad organisation för frekvensförvaltningen.

Statskontoret redovisade år 1988 en rapport (1988:23) Översyn av små myndigheter - en förstudie. Där föreslogs att man skulle pröva förutsättningarna för en långtgående organisatorisk samordning av "ljud- och bild-myndigheterna", dvs. statens biografbyrå, arkivet för ljud och bild, radionämnden, kabelnämnden och närradionämnden. Motivet för statskontorets förslag var ökad administrativ effektivitet, inte några överväganden i fråga om de olika myndigheternas uppgifter.

Om riksdagen anlar förslagen i förevarande proposilion kommer ett nytt programföretag på TV-områdel alt inleda sändningar. Detta förelag kommer alt få möjlighet all sända betalda annonser. Delta får till följd atl radionämndens uppgifter förändras i två avseenden. Dels kommer nämnden atl få granska ytterligare elt programföretag, dels kommer den all få granska annonsernas förenlighet med den föreslagna lagstiftning­en. Vid min medelsberäkning för nämnden har jag tagit hänsyn till de utökade uppgifterna.

Under de närmaste åren räknar jag med att det successivi kommer att ske yllerligare förändringar inom radio- och TV-områdel i Sverige.

Närradioutredningen (1988:7) har i betänkandet (SOU 1990:70) Lo­kalt ledd närradio lagt fram förslag om olika förändringar i regelsyste­met för närradion. Bl.a. föreslår utredningen att beslulen i sändnings-lidsärenden skall decentraliseras. Remissbehandlingen av betänkandet har nyligen avslutats.

Jag har vidare erfarit all radiolagsulredningen (1985:5) inom kort kommer all lägga fram förslag till lagstiftning om sändningar till satellit saml lill ny kabelsändningslagsliflning, Ulredningens förslag syftar bl.a. lill atl göra del möjligl för Sverige all tillträda den europeiska konven­lionen om gränsöverskridanile television.

Den utredning av de tekniska förutsällningarna för utökade sänd­ningar av ljudradio och television som jag behandlar i del följande syf­tar lill alt klarlägga möjligheterna all bereda ulrymme för radio- och TV-sändningar av andra slag än de som kan inrymmas i dagens regel­verk.

Om del tillkommer nya sorters radio- eller TV-sändningar, eller om förutsättningarna för nuvarande verksamheter förändras, påverkas givet­vis arbelsförulsätlningarna för myndigheterna inom områdel. Nya verk­samheter kan ge u|)[)hov lill nya arbetsuppgifter, samtidigt som en för­ändring av regleringen kan leda till atl befintliga uppgifter blir mindre framträdande. Fördelarna med en gemensam organisation, i slället för den nuvarande, där flera olika små myndigheter har hand om var sill slag av sändningar, framslår allt tydligare.

Jag anser mot denna bakgrund alt tiden nu är mogen atl inleda en översyn av organislionen för planering, tillståndsgivning och tillsyn i fråga om railio- och TV-sändningar som riklar sig till allmänheten.

187

Jag har för avsikl atl i annal sammanhang återkomma lill regeringen i denna fråga, men jag vill för riksdagens informalion nu ange hur jag ser på några av förutsällningarna för översynen.

Syftet med översynen bör vara alt få till slånd en gemensam organisa­tion för myndighetsuppgifler dels inom de verksamhetsområden som ra­dionämnden, närradionämnden och kabelnämnden nu ansvarar för, dels för radio- och TV-sändningar lill allmänheten som inte förekom­mer i dag eller för vilka del i dag inle finns någon reglering. Översynen bör däremot inte omfatta taltidningsnämndens verksamhet, för vilken en forlsatl anknyining lill presslödsnämnden framslår som mest natur­lig-

När det gäller frekvensfrågor bör en utgångspunkt för översynen vara alt en särskild myndighet skall ha del övergripande ansvaret för fre­kvensförvaltningen. Detta innefattar även frekvenstilldelning inom rundradions område. Däremot kan avvägningar beträffande utnyttjande av tillgängliga frekvenser för rundradioändamål bli en uppgift för den myndighel som i övrigt har ansvar för frågor om olika former av rund­radio.

Prop. 1990/91:149

7.4  De tekniska förutsättningarna för utökade sändningar av ljudradio och television utreds

Min bedömning: En utredning bör tillkallas för alt i en försia etapp la fram elt tekniskt underlag i fråga om möjligheterna lill ytterligare ljudradiosändningar. Därefter bör utredningsarbetet fortsätta under parlamentarisk medverkan.

Under en andra etapp av del tekniska utredningsarbetet bör förutsällningarna i fråga om TV-disiribution belysas.

Skälen för min bedömning: Mitt förslag i TV-reklamfrågan innebär alt ytterligare en rikstäckande TV-kanal inrättas. Därmed kommer en del av del outnyttjade frekvensutrymmet för TV-sändningar all las i an­språk. Det finns emellertid fortfarande lillgång lill frekvenser för yllerli­gare marksänd TV.

Del förekommer sedan flera år en diskussion om lokal eller regional elersänd TV. Vissa förslagsställare har i första hand tänkt sig sändningar som motsvarar nuvarande egensändningar i lokala kabelnät, andra synes snarare önska någon form av lokalt eller regionall avgränsade kom­mersiella sändningar. Någon närmare precisering av vilka villkor som skulle gälla för verksamheten har inle gjorts.

På ljudradions område föreligger, som jag nämnl, ett belänkande av närradioutredningen (U 1988:7). 1 belänkandet (SOU 1990:70) Lokalt ledd närradio föreslår ulredningen vissa förändringar i förutsättningarna för närradion. Förslagen ulgår från alt närradion skall ha kvar sin ka­raklär av föreningsradio. Frågan om närradions finansiering berörs inte.

188

I den allmänna debatten har det emellertid under senare lid fram- Prop. 1990/91:149 förts förslag om att del skall bli möjligl alt sända lokall avgränsade Ijud-radiosändningar utanför Sveriges Radio- koncernen och vid sidan av det regelverk som gäller för närradion. Del som förslagsställarna har haft i tankarna är sändningar som skulle få bedrivas också av andra än organi­salioner som kan få sändningstillstånd enligt närradiolagen och som skulle få finansieras med reklam.

lin orsak lill all del hittills inie har varit realistiskt all överväga sänd­ningar av della slag är brislen på tillgängliga sändningsfrekvenser för ljudradio. 1 varje fall i storstadsområdena är de Tillgängliga frekvenserna inom TM-bandel helt eller i del närmasle fullbelagda.

Om några år kommer emellerfid elt nytt frekvensband, 104 - 108 MHz, att bli tillgängligt för rundradiosändningar av ljudradio. Detta band har planerats så atl del skall bli möjligl att etablera ett kommun-uppdelat näi av sändare. Någol beslul om hur detta sändarnät skall an­vändas har emellertid inle faltals.

Enligt min mening finns del anledning alt se positivt på önskemålen att etablera nya former av sändningar lill allmänheten, i första hand inom ljudradions område. Sådana sändningar skulle kunna ge ett till­skott till yllrandemöjlighelerna och fylla behov som i dag varken tillgo­doses av Sveriges Radio-koncernens lokalradio eller närradion. I sam­band med ett beslut som gör ilet möjligt att etablera sådana sändningar är del nödvändigt atl la slällning till en rad olika frågor, bl.a. i fråga om rällen all bedriva sändningsverksamhei, den geografiska omfattningen och vilka regler som skall gälla för innehållel. En annan viktig fråga i sammanhanget är givelvis förhållandet mellan närradioverksamheten och andra former av lokala ljudradiosändningar.

Innan dessa frågor, som väsenlligen är av politisk karaklär, kan avgö­ras, är del emellenid nödvändigl atl de tekniska förutsällningarna ges en noggrann belysning. Del behöver klargöras vilka möjligheler det finns all, inom ramen för de sändningsfrekvenser för rundradio som är eller kommer all bli tillgängliga i Sverige, inrymma ell slörre antal program-tjänster än som är möjligl med den leknik och de planeringsnormer som nu lillämpas.

Del som jag i första hand har i tankarna är den teknik för digital överföring av Ijudradioprogram som för närvarande håller på all ut­vecklas. Med digital sändningsteknik utnyujas frekvenslillgångarna mycket mer eftekiivt än för närvarande. Under vissa föruisäiiningar skulle anlalel överförda programkanaler kunna liofaldigas. Ljudkvalite­ten blir dessutom bällre.

Enligt vad jag erfarit är utvecklingsarbetet så långl framskridet att provsändningar i större omfattning kan starta inom någol år, medan re­guljära sändningar skulle kunna inledas i mitten av l')9l)-ialei. 1 en skri­velse till regeringen har Sveriges Radio AB föreslagil all frekvensbandet 104 - 108 MHz reserveras för digital ljudradio och all inga sändningsiilT siånil för analoga FM-sändningar beviljas i detta frekvensband förrän fiågan i sin helhet är avgjoril.

189

För mottagning av radioprogram som sänds med digital leknik krävs    Prop. 1990/91:149 nya radiomottagare.

Eu klarläggande av de tekniska förutsällningarna bör mol denna bakgrund också omfalta kostnaderna i sändnings- och mottagn i ngsledet samt den lid som en övergång skulle ta.

Som ett alternativ till byte av sändningsteknik bör också belysas vilka möjligheter som finns att genom ändrade planeringsnormer förbättra frekvensekonomin med nuvarande sändningsteknik, saml kostnader och lidsåtgång för en sådan förändring.

Genomgången av tekniska och ekonomiska förutsättningar bör göras i perspektivet av satellitteknikens troliga utveckling. För närvarande på­går planeringen inför en internationell konferens år 1992, då man bl.a. skall diskutera möjligheten att använda lägre frekvenser för salellilsänd ljudradio. Satellitsändningar på lägre frekvenser än de som i dag an­vänds för TV- och ljudradiosändningar skulle möjliggöra rörlig mottag­ning.

Under den senasle liden har det även rapporterats om framsteg i för­söken att utveckla digitala sändningssyslem för TV-sändningar av hög kvalitet, s.k. högupplösnings-TV (HDTV). Genom att etl digitalt system kan utnyilja frekvensutrymmet mer effektivt skulle digitala HDTV-sändningar kunna sändas över marknätet. Fltl digitalt syslem skulle också kunna möjliggöra ett större anlal TV-kanaler än vad som med da­gens syslem kan inrymmas inom nuvarande frekvenstilldelning.

Enligt de bedömningar som görs nu lorde det emellenid kunna bli aktuellt med regulära TV-sändningar med digital leknik från marksän­dare tidigast i slutet av 1990-lalet, dvs. efter den avtalstid för Sveriges Radio och del nya TV-förelaget som nu diskuteras. En eventuell över­gång till ny leknik, och de konsekvenser som den skulle föra med sig måste dock givelvis diskuteras lång lid i förväg.

Jag avser all inom korl återkomma till regeringen med förslag om en utredning av de tekniska förulsätlningarna för utökade sändningar av ljudradio och television. Min avsikt är all utredningsarbetet i en första etapp skall behandla frågor om ljudradiosändningar i enlighet med vad jag anfört. Jag räknar med att elt tekniskt underlag skall kunna föreligga i slutet av innevarande år, och alt utredningsarbetei då bör drivas vidare under parlamentarisk medverkan.

Under en andra etapp av det tekniska utredningsarbetet bör förut­sättningarna i fråga om TV-distribution belysas.

190

8  Medelsberäkningar m.m.

Prop. i990/9i:i49

I 1991 års budgelproposition (prop. 1990/91: 100 bil. 10 s. 347 f.) har jag anmäll all jag avsåg att återkomma lill regeringen med en särskild pro­position om radio- och TV-frågor. Förslag lill medelstilldelning för den avgiflsfinansierade verksamhelen för år 1992 avseende Sveriges Radio och televerket och för budgetåret 1991/92 avseende radionämnden samt förslag om TV-avgiftens sloriek kan nu föreläggas riksdagen.

8.1   Allmänna riktlinjer för rundradiorörelsen, ansvarsfördelning och finansiering

De nuvarande riktlinjerna för Sveriges Radios verksamhel lades fasl av riksdagen år 1978 (prop. 1977/78:91, KrU 24, rskr. 337) samt ändrades och kompletterades genom beslul av riksdagen år 1986 (prop. 1985/86:99, KrU 21, rskr. 343) saml i vissa avseenden även år 1989 (prop. 1988/89:18, KrU 9, rskr. 97).

Verksamheten regleras främst genom radiolagen (1966:755), radioan­svarigheislagen (1966:756), förordningen (1967:226) om lillämpningen av radioansvarigheislagen (1966:756) och förordningen (1988:339) med instruktion för radionämnilen. Av belydelse i sammanhanget är också lagen (1989:41) och förordningen (1989:46) om TV-avgift.

Sändningsräli enligt radiolagen har de fyra programföretagen Sveri­ges Television AB, Sveriges Riksradio AB, Sveriges Lokalradio AB och Sveriges Utbildningsradio AB. Närmare bestämmelser om rättigheter och skyldigheler beträffande sändningsräli och programverksamhet finns i de avtal som träffades mellan staten och programförelagen i juni 1986. I avtal som samlidigt träffades mellan staten och Sveriges Radio AB regleras dels delta bolags uppgifter som moderbolag i en koncern i vilken bl.a. de nämnda programförelagen ingår, dels koncernens verk­samhet under krig eller vid krigsfara. Samtliga avtal omfallar perioden t.o.m. den 30 juni 1992.

Radionämnden övervakar genom eflerhanilsgranskning atl program­företagen iakttar bestämmelserna i radiolag och avtal.

Televerket svarar för programdistribution och programinsamling saml uppförande av anläggningar för rundradions behov,

Sveriges Radio-koncernen ulgör lillsammans med radionämnden och leleverkels rundraiTroverksamhel den s,k. rundradiorörelsen.

Sveriges Radio-koncernens drifts- och investeringskostnader finansie­ras huvudsakligen med TV-avgifler. Även de ulgifler televerket har för investeringar och för distribution och insamling av Sveriges Radio-koncernens program finansieras i huvudsak på della säll. Medel för pro­gramverksamheten för utlandet och distribulionen av dess program an­visas dock över statsbudgeten under anslaget Sveriges Riksradios pro­gramverksamhet för utlandet under ulrikesdeparlemeniels huvudtitel. Medelsanvisningarna för Sveriges Radio-koncernen och leleverkel avser kalenderår.

191

Också radionämndens verksamhel finansieras med TV-avgifler.

Prop. 1990/91:149

Televerkels investeringar avseende televisions- och ljudradioanlägg­ningar avskrivs direkt i sin helhet.

För TV-avgiftsuppbörden och avgiflskontrollen ansvarar Radiotjänst i Kiruna AB. ett dotterbolag i Sveriges Radio-koncernen. Influtna av­giftsmedel placeras på räntebärande räkning, det s.k. rundradiokontol, hos riksgäldskontoret. Sialen tillhandahåller genom riksgäldskonloret det rörelsekapital rundradiorörelsen behöver när avgiftsmedlen inte räcker till. Sveriges Radio AB utövar det finansiella samordningsansva­ret för rundradiorörelsen. Däri ingår att för statens räkning förvalta så­väl influtna avgiftsmedel som krediter. Bolaget skall även redovisa me­delsförvallning och upplåning saml upprätta bokslut för rundradiorörel-sen.

I avtal som träffades i februari 1989 mellan staten och Radiotjänst i Kiruna AB regleras bolagels uppgifter. I elt samtidigl träffat avtal regle­ras Sveriges Radio AB:s ansvar för rundradiorörelsens finansiella sam­ordning. Avtalen gäller fr.o.m. den I mars 1989 tills vidare.

8.2  Kostnader för år 1989 för den avgiflsfinansierade verksamheten m.m.

Genom 1988 års riksdagsbeslut (prop. 1987/88:100 bil. 10, KrU 11, rskr. 220) anvisades Sveriges Radio och televerket medel för dels budgetåret 1988/89, dels andra halvåret 1989 (1989:2). Redovisningen i det följande avser kalenderåret 1989. Fr.o.m. år 1990 anvisas medlen för kalenderår.

För ljudradio- och TV-verksamheten togs 3 408,3 milj. kr. av avgifts­medel i anspråk under år 1989, Sveriges Radio-koncernen disponerade 2 892,7 milj. kr, för programverksamheten i dess helhet, med undanlag av ullandsprogramverksamheten, saml avgiftsuppbörd. Televerket ut­nyttjade loialt 508,2 milj, kr. Kostnaderna för radionämndens verksam­hel var 2,7 milj. kr. Ränteulgifterna uppgick lill 4,7 milj. kr.

Uniler år 1989 upppgick de totala intäkterna i form av TV-avgifter och räntor till 3 413,9 milj. kr., vilket i förhållande lill de avgiftsmedel som togs i anspråk innebär ell posilivt resultat om 5,6 milj. kr, 'Trots della var runilradiorörelsens underskott 69,6 milj. kr, vid ingången av år 1990,

Den årliga TV-avgiflen är 1 164 kr, sedan den 1 juli 1990. Antalet TV-avgifter uppgick i april 1990 tili knappt 3,33 miljoner.

Krediten hos riksgäldskontorel får under år 1990 u|)pgå lill högsl 200 milj. kr.

192

8.3  Sveriges Radio

Prop. 1990/91:149

8.3.1 Verksamheten 1990

Resursan vändningen

1978 års reformprogram (jfr prop. 1977/78:91, KrU 24, rskr, 337) avslu­tades vid utgången av budgetåret 1988/89 och har redovisats av Sveriges Radio AB i lidigare års anslagsframställningar (jfr prop. 1989/90:100 bil, 10 s. 450 f),

1986 års riksdagsbeslut (jfr prop, 1985/86:99, KrU 21, rskr, 343) om ramarna för Sveriges Radio-koncernens verksamhet under perioden 1986/871991/92 innebar att vissa kompletterande krav ställdes på pro­gramverksamheten.

Bl.a, skall medverkan av utomstående i programverk.samhelen hålla en hög och jämn nivå. Av följande sammanställning framgår Sveriges Radio-koncernens faktiska kostnader (milj. kr. i 1989 års prisnivå) un­der andra halvåret 1988 och år 1989 samt den planerade kostnaden år 1990 för medverkande, samproduktioner och produktionsutläggningar samt avialsbundna koslnader.

1988:2

1989

1990

Medverkandekosmader

123,3

287,2

304,5

Samproduktioner och pro­dukiionsulläggningar

57,9

98,7

103,1

Avialsbundna koslnader

64,1

129,3

126,9

Summa

245

515,2

534,5

Med medverkandekosmader avses dels avialsenliga gager, dels hono­rar enligt det s.k. mångfaldsavialet. Med avtalsbundna kostnader avses ersättningar lill STIM, IFPI, TT, m. fl.

Ökningen av medverkandekosmader, samproduktioner och produk­iionsulläggningar kan lill största delen hänföras till Sveriges Television, som sökt öka utläggningar lill produktionsbolag och fria filmare.

I 1986 års riksdagsbeslut framhölls även alt programförelagens utbud på svenska språket m.m. måsle stärkas. För ljudradions del gäller atl ut­budet generellt kan ses som ett utbud på svenska språket med undanlag av musikutbudet. För riksradions del utgör andelen svensk musik, dvs. musik av svenska upphovsmän eller utövad av svenska artister, ca 36 % av del totala musikutbudel enligt en undersökning från november 1989,

193

13 Riksdagen 1990/91. 1 sami Nr 149

Lokalradions mål au 50 % av musikutbudet skall vara svenskl och lo-    Prop. 1990/91:149 kall överträffades med något undantag vid innehållsanalyser av ett antal lokalradiostationer under en vecka år 1989,

Sveriges Televisions utbud ulgörs till ca 60 % av program på svenska språket. Av utbildningsradions TV-sändningar är ca 70 % på svenska språket och av svenska upphovsmän. Ca 50 % av utbildningsradions sändningar i riksradion är på svenska språket och ca 95 % av sändning­arna är av svenska upphovsmän.

I anslagsframställningen för år 1989 redovisade Sveriges Radio AB en plan för Sveriges Radio-koncernens framlida handikappverksamhet (jfr prop. 1987/88:100 bil. 10 s. 499). Planen omfaltar i första hand åtgärder som underlättar för handikappade all ta del av de ordinarie program­men.

Ixikalradion sänder inga program som är specielli riktade till handi­kappade, men däremot sådana som .som tar upp handikappades speciella problem. Lokalradion avser att närmare pröva möjlighelen alt i samar­bete med Text-TV-redakiionen göra den lokala informationen och servi­cen tillgänglig för de hörselhandikappade.

Riksradion strävar efter all göra programinft)rmalionen tillgänglig för synskadade. En förkortad version av programlidningen Röster i Ra-dio/TV ges ul i punktskrift lill ca 700 abonnenter. Programläsning för synskadade utförs med respeklive programkanalers paussignaler i bak­grunden för all de som bandar lält skall kunna höra vilken kanal som avses. Riksradion bevakar vidare kontinuerligt handikappidrotten.

Sveriges Television genomförde våren 1990 en pubtikundersökning som visar att 90 % av de döva och ca 50 % av de hörselskadade har lext-TV. I början av år 1990 slarlade textning av Rapport fyra kvällar i veckan. Ambitionen är att denna service skall utökas lill alla kvällar i veckan. En annan uppskattad service för de hörselskadade är direkt-kommentering i text-TV av sport.

Under arbetsåret 1987/88 inleddes en försöksverksamhet med pro­gram på teckenspråk i TV. Verksamhelen omfattlar veckonyhelssänd-ningar som anpassats för presentation på teckenspråk.

Sveriges Television genomför under år 1990 ett projekt vars syfte är atl göra ulländska program mer tillgängliga för synskadade som inle kan läsa översällningstexten. Genom lext-TV-systemet överförs översättnings-texten i digital form lill TV-mottagaren, där signalerna omformas till syntetiskt lal.

Utbildningsradions program för handikappade ulgörs till största de­len av program på teckenspråk. En stor del av skolulbudet består av s.k. leckenspråksversioneringar av redan existerande program. En serie TV-program för förslåndshandikappade sändes år 1989. lör vuxna har un­der perioden sänts ell slorl anlal radio- och TV-program om olika han-ilikapp, t. ex, om läs- och skrivsvårigheler, om alt leva med handikapp, om handikapp och teknik samt program om utvecklingsstörda. Som en service för hörselskadade textas alla utbildningsradions TV-program från och med högstadiet vid någon sändning, ibland meil lexi-TV-iexlning.

194

Programföretagen  (exkl.  Radio  Sweden)  bedriver  för  närvarande    Prop. 1990/91:149 sändningar på nio olika minoritetsspråk. Dessutom sänds program på svenska för invandrare.

Lokalradions utbud för språkliga minoriteter har som främsta syfle alt på minoritetsspråk informera om och spegla utvecklingen i del loka­la samhället. Tillkomsten av FM4 har inneburit all servicen lill de olika språkgrupperna förhätlrals.

Riksradion har uniler år 1990 inlett en försöksverksamhet med pro­gram på persiska. Medarbelare rekryterades och utbildades under första halvåret. Sändningarna började i september. De nya formerna för pro­gram på samiska, bl.a. samordningen av riksradions och lokalradions program på nordsamiska, som inleddes år 1989 har fortsall under år 1990. I samarbele med Norge och Finland produceras 56 limmar TV-program på samiska per år.

Sveriges 'Television sammanförde hösten 1987 de serbokroatiska, gre­kiska och turkiska programmen till elt enda magasin som textas på svenska. Del finskspråkiga programutbudet i televisionen omfattar sedan augusti 1988 dagliga nyhetssändningar (måndagfredag) som även tex­tas på svenska.

Utbildningsradion sänder finska TV-program för förskolan och sko­lan saml kurser för samisktalande. Vidare produceras radio- och TV-program på lätt svenska för vuxna invandrare.

Sveriges Radio AB har under senare år ägnat uppmärksamhet ål etermedierna och folkbildningen, bl.a. frågan om det samlade utbudets karaktär i förhållande lill kunskapsförmedling, information och förut­sättningar för estetisk upplevelse.

Förändrad kanalstruklur inom Sveriges Television

Den 1 juli 1987 genomföriles en förändrad kanalstruklur inom Sveriges Television. Produktionsenheterna i Stockholm, med undantag för Rapport-redaktionen, bildade kanal 1 medan de tio distrikten och Rapport-redaktionen bildade TV2. De båda kanalerna har getts en viss ämnesmässig arbetsfördelning saml olika arbetsförutsällningar. Av alT mänproduktion och gestaltande produktion står Kanal I för 60 % me­dan TV2 svarar för 40 % saml all regional nyhelsverksamhel.

En extern ulredning visar alt omorganisationen varit framgångsrik även om vinsterna blivit någol mindre än beräknat. Bland de uppnådda effekterna kan nämnas att andelen svensk produktion nu överstiger 60% jämförl med 50 % vid lidpunkten för kanalförändringen. Vidare har sändningstiden per vecka ökat med ca 20 % från 108 till 128 lim­mar. Den tunga produktionen dvs. teater, serieteater, opera, gestal­tande barn- och nöjesprogram har ökat med 20 %. Utläggningar på frislående produktionsbolag har i 1984/85 års prisläge ökat från 77,9 till 98,0 milj. kr, vilkel väsentligt överstiger statsmakternas mål fiir den på­gående avlalsperioden. Medlen för medverkande har i fasla priser ökat med 30 milj. kr. från arbetsåret 1987/88 till år 1990. Totalt beräknas 182 milj. kr. gå lill utomstående medverkande under år 1990, Personalen

195

har under perioden minskal med 200 Ijänsler netto. Därmed har perso- Prop. 1990/91:149 nalkostnaderna kunnal minskas med 45 % trots alt nya verksamheter startals, t.ex. de regionala nyhetssändningarna över ABC-län, dagliga ny­heter på finska och utökad sport- och lext-lV-service. Samlidigt har ar­betsmarknadens parter träffat avtal om en arbetstidsförkortning som motsvarar ett behov av ca 65 tjänster.

Raiionaliseringsåtgärder

1986 års riksdagsbeslut innefattade en etablering av ell fjärde FMnät. Utbyggnaden har skell i fem etapper, från november 1988 till hösten 1989. Lokalradion har efter riksdagsbeslutet tredubblat sändningstiden med i storl sett oförändrade resurser. Detta har åstadkommits genom långtgående decentralisering, egna produktionsmetoder med bl.a. en-mansbetjänade sändningar, samt en internt utvecklad och mer effektiv teknisk utrustning.

För riksradions del motsvarade 1988 års avtal om arbetsiidsförkorl-ning för vakllistpersonal ca 18 tjänster, vilka inte har tillsatts. I ställel genomfördes förändringar av arbets- och produktionsmetoder, bl.a. gjor­des investeringar i modern teknisk utrustning.

Omstruklureringsarbetet vid Sveriges 'Television har sedan år 1987 haft som målsättning att minska den tillsvidareanställda personalen och att omfördela resurserna till rörliga programmedel. Under perioden har nya verksamheter påbörjats inom oförändrade ramar. Rationaliseringar har begränsat del personalbehov som följde av 1988 års kollektivavtal om en arbetslidsförkorlning.

Utbildningsradion har haft som mål all på Ire är minska antalet tjänster med ca 50, saml all komma under 300 tjänster inom den avgifls­finansierade verksamhelen. Målet all minska det totala antalet tjänster har uppnåtts, medan antalet anställda inom avgiftsvcrksamheten i janua­ri 1990 var 5 fler än målsättningen.

Reformer under 1980-lalel

Sveriges Radio AB konstaterar all 1980-lalel inneburit en real resurs­minskning för koncernen med över 100 milj, kr., trols de reformtill­skoll som kommit koncernen lill del och vars användning redovisats i tidigare anslagsframställningar. Samtliga programföretag har ändå ge­nomfört reformer under 198(Fialel,

Lokalradion har haft en relativt kraftig ökning av antalet tjänster. Lokalredaktioner har öppnats i så gotl som samtliga lokalradioområden, ledningsfunktionerna har förstärkts inom de siörsta lokalrailioslalioner-na. En ny lokalradiostation. Radio Sjuhärad, har etablerats, liksom sändningar på nya minoritetsspråk, Programmedlen har ökat särskilt i samband med starten av FM 4-nätet,

Riksrailion har under perioden uppnått 40 %-målel när del gäller produktion av riksprogram i distrikten. Reformmedel har salsats |)å ökad programkvalitel, på minoritetsspråksverksamhelen saml på områ-

196

dena kultur och samhälle. Nyhets.sändningar dygnet runl har etablerats,    Prop. 1990/91:149 liksom sändningar i P 2 nattetid.

Även Sveriges Television har uppnått målet all 40% av produktio­nen görs i distrikten. De regionala sändningarna har utökats och omfat­tar för närvarande tio regioner. Reformmedelssatsningar har också gjorts inom områdena text-TV, .särskilda grupper, gestaltande produk­tion och utläggningar, saml för all klara ökade rätlighelskosinader för i första hand sport, och inköp av svensk film.

Inom Utbildningsradion har refor minsatser främsl ägt rum inom den regionala verksamheten. Dessutom har satsningar gjorts på program för handikappade och minoriteter.

Generellt gäller atl programföretagens sändningstid ökat avsevärt un­der 1980-talel. Lokalradion ökade sin sändningstid med 293 % från budgetåret 1979/80 (20 521 timmar) lill år 1989 (80 650 timmar). För Riksradion var molsvarande ökning 25 %, för Sveriges lelevision 49 %, och för Utbildningsradion 54 %.

Moderbolagets förstärkta ansvar

1986 års riksdagsbeslut (prop. 1985/86:99, KrU 21, rskr. 343) innebar aU moderbolaget tillfördes nya ansvarsområden. Det handlar om del över­gripande ansvaret för rationalitet och hushållning inom koncernen samt ansvaret för koncernens likvidiielsförvallning och upplåning. Vidare övergick till moderbolaget ansvaret för koncernens lokalförsörjning, lo­kalsamordning och lokalhållande inkl. ägar- och förvaltningsansvaret för de avgiflsfinansierade fastigheter som ägdes av byggnadsstyrelsen men där äganderällen skulle föras över till moderbolaget.

Vad beträffar fastighets- och lokalförsörjningsverksamhcien har mellan Sveriges Radio AB och byggnadsstyrelsen överenskommits alt ägande-rätlsöverföringen av de med avgiftsmedel finansierade fastigheterna i Slockholm och Göteborg kan anslå lills vidare och att lidigare avtal om nyttjanderält skall gälla lill den I juli 1992, Koncernens faslighelsbe-stånil, inklusive fastigheterna i Stockholm och Göleborg, är värderat till I 787 milj, kr.

Koncernens byggnadsverksamhet skall numera finansieras genom lån på kredilmarknaden. Från och med budgetåret 1987/88 erhåller moder­bolaget kapitalläckningsbidrag för läckande av räntor och amorteringar på dessa lån. Kapitaltäckningsmedlen uppgår till 20 % av invcsteringsut-giflen och har för år 1991 beräknats lill 32,4 milj. kr.

Enligt moderbolaget skulle elt rationellt utövande av koncernens fas-lighetsansvar underlättas om kostnader för räntor och avskrivningar sågs som en naturlig del av verksamheten och om medelstilldelningen, som ell alternativ lill systemet med kapiialtäckningsmedel, förstärktes i mol­svarande grad, dvs, med ca 60 milj, kr.

De nya formerna för finansiering och redovisning av investeringar i teknisk och annan utruslning har nu använls under tre år. Införandet av avskrivningar enligt plan och intern lånefinansiering har resulterat i en viss, troligen inte beslående nedgång i invesieringsverk.samheien. Sveri-

197

ges Radio AB överväger all i framliden styra investeringarna på ell nytt     Prop. 1990/91:149 sätt genom all programförelagens investeringsvolym blir beroende av koncernens samlade finansieringsmöjligheler.  Under år  1989 har den totala invenlarieslocken värderats. Återanskaffningsvärdet har beräknals till 2 100 milj. kr.

Moderbolaget har utarbetat vissa generella styrsystem i syfle att för­bättra beslutsunderlaget vid utövandet av sill ansvar för all verksamhe­ten i koncernen bedrivs rationellt och med iakttagande av god hushåll­ning, Etl vikligl mål i ralionaliseringsarbetet är en forlsalt minskning av den fasta resursbindningen.

Avtalen mellan staten och Sveriges Radio-koncernen upphör den 30 juni 1992. För att bättre kunna fullgöra silt public service-uppdrag i den skärpia mediekonkurrensen, har koncernen påskyndat de organisatoris­ka, strukturella och programpoliliska förändringar som är motiverade. De frågor som är föremål för ulredning och analys är avtalens anlal och innehåll, eventuellt bildande av fastighetsbolag och servicebolag inom koncernen, omstrukturering av Utbildningsrailions, Sveriges Televisions och radiobolagens verksamheter, alternativa organisationsmodeller för distributionsnätet, samt en översyn av koncernkonslruktionen,

1 skrivelsen den 12 oktober 1990 till regeringen påpekar moderbolagets slyrelse alt Sveriges Radio kommer alt utsättas för väsentligt slörre kon­kurrens under nästa avlalsperiod. Nya aktörer har redan etablerat sig på TV- och radiomarknaden. Denna ulveckling ställer nya krav på kon­cernen och ger inget utrymme för motverkande intressen, varken eko­nomiskt, publikt eller programmässigt. Därför är det angeläget att det övergripande ansvaret samlas och tydliggörs. Del bör avse såväl målupp­fyllelse som det organisatoriska och ekonomiska ansvaret.

Styrelsen föreslår att koncernen ges mandat att självt formulera en arbetsordning och att införa föreiagsmässiga styrinstrument i likhet med de som finns i andra medieförelag och i vanliga koncerner. Koncernsly-relsens ansvar bör vara att inom ramen för etl uppdrag grundat på pub­lic service-principen säkerställa förutsällningarna för en rationell och konkurrenskraftig produktion av radio- och TV- program.

Public service-uppdraget bör vara atl med god tillgänglighet för stora och små publikgrupper ge mångfald genom heltäckande programutbud. Uppdraget bör särskilt understryka Sveriges Radios ansvar såsom den störste producenten av svensk kultur och koncernen bör ges ansvaret för att producera program för mindre såväl som stora och breda publik­grupper. Detta främjas genom en bred förankring i hela landet och ge­nom en unik regional och lokal produktion.

Som en konsekvens av detta övergripande uppdrag, bör sambandet mellan koncernens olika styrelser stärkas. Det bör åligga koncernslyrel-sen all självständigt dimensionera och tillsätta dotterbolagens styrelser. Avsiklen är atl ulveckla en styrelsekultur som präglas av koncernge­mensamma iniressen. Programverksamheten inom koncernen skall be­drivas med slor publicistisk självständighet och en långtgående decentra­lisering och delegering. När det gäller Sveriges Radios framtida ägar-

198

struktur, är ell brett ägande vä.sentligt som elt uttryck för företagels ställ-     Prop. 1990/91:149 ning i allmänhetens tjänst.

8.3.2  Medelstilldelning för år 1991

Sveriges Radio-koncernen har för år 1991 för den avgiflsfinansierade verksamheten tilldelats 2 845,1 milj. kr. i prislägel under andra halvåret 1988. Härav ulgör 32,4 milj. kr. ersättning för kapitalkostnader och 109,7 milj. kr. för Radiotjänsts i Kiruna AB (RIKAB) verksamhet.

De medel som moderbolagel fördelat till programföretagen har un­der senare år delals upp i fasla och rörliga medel. De senare får inle an­vändas för att skapa nya fasla resurser i form av t. ex. Ijänsler eller loka­ler ulan skall ulnyUjas dels för programverksamheien, dels för kapital­kostnader. De rörliga medlen ulgör år 1990 knappi 15 % av den totala budgelomslulningen.

På den fasta medelsramen slälls rationaliseringskrav. Under år 1991 molsvarar del sammanlagt 23,1 milj. kr. De frigjorda medlen tillförs re­spektive bolags rörliga medelsram.

Av följande sammanställning framgår fördelningen av medel för år 1991 (i milj. kr. i 1988 års prisnivå) mellan förelagen i koncernen.

Tilldelat

varav rörliga medel

Lokalradion

334,7

Riksradion

542,9

Televisionen

1 499,4

Utbildningsradion

129,6

Moderbolagel

148,9

Radiotjänst i Kiruna

109,7

Summa

2 765,2

50,5

72,0

240,9

13,4

3,9

380,7

Anm. Vid bokslutet fördelas s.k. överavskrivningsmedel om 79,9 milj.kr. på resp. bolag

8.3.3  Medelsbehov för år 1992

När del gäller uppbördsverksamheten är RIKABs huvuduppgift under 199()-ialet alt med lillämpning av gällande regelverk ta upp betalning av så många TV-avgifler som möjligt till rundradiorörelsens resultalkonio. Under 1990-talei kommer del all slällas stora krav på en fungerande uppbördsorganisation. Rutinerna för avgiftskonlroll kommer alt ses över. Bl.a. skall provisionsbaserad avgiftskonlroll ulredas.

Sveriges Radio betonar, liksom i lidigare anslagsframställningar, del angelägna i all lokalradions sänilningar i stereo får en permanent lös-

199

ning. T'rågan om riksdistribution av FM 4 i stereo önskar Sveriges Radio     Prop. 1990/91:149

behandla när ställningslagande föreligger om radioverksamhelen i en ny

avtalsperiod.

Beträffande medelstilldelning har programförelagen redovisal sina be­hov för år 1992.

Lokalradion kommer alt få kostnadsökningar, även med en verksam­hel på nuvarande nivå, till följd av nya avtal med upphovsrätlsorganisa-lioner. För alt vidareutveckla lokalradions verksamhel och möta den ökade konkurrensen måsle en stabil verksamhet på l2-timmarsnivån under vardagar (i storstäderna 15 timmar) prioriteras. I näsla steg krävs resurser för molsvarande utbud sju dagar i veckan. Båda fallen förutsät­ter resurser för en nyhets-, service- och evenemangsbevakning på kvälls­tid.

Riksradion behöver resurser för att ålersiälla verksamheten på den nivå som gällde för år 1989 innan en utveckling kan äga rum. För år 1992 prioriteras främsl den egenproducerade levande musiken och ge­staltande program. Även minoritetsspråksverksamhelen saml resurser avsedda att öka kvaliteten i P 2s natlsändningar ulgör prioriterade områ­den.

Sveriges Television har etl behov av medclstillskoU år 1992 för all kunna behålla en i förhållande lill år 1991 oförändrad verk.samhel. 1991 års verksamhet planeras på en nivå som innebär en underbalansering av budgeten. För år 1992 kommer Sveriges 'Television all öka produktio­nen av svenska program, i synnerhet gestaltande produktion. Vidare har man för avsikl all bl.a. förstärka nyhetsrapporteringen, öka utläggning­arna och antalet externa medverkande samt öka sändningstiden.

Utbildningsradion redovisar etl medelsbehov för alt kunna bedriva en oförändrad verksamhet. Behovel avser bl.a. kostnadsökningar i sam­band med en planerad flytlning lill lokaler i Solna, en utbyggnad av den regionala verksamhelen, produktion för gymnasieskolan, produktion på finska saml generella kvalilelsförbättringar.

RIKAB yrkar på ett medelstillskoll på 5,5 milj. kr., som avser kosl­nader för återanskaffning av teknisk utrustning. 1 övrigt planerar man en verksamhel inom samma ramar som hillills.

Moderbolagel räknar med ökade kostnader som en följd av under­hållsbehov och avskrivningskoslnader inom fastighetsverksamheten. För koncernen i sin helhet konstateras vidare en generell urholkning av an­slaget som etl resultat av alt SR-index under åren 1989 och 1990 inle till fullo kompenserat de faktiska kostnadsökningarna.

I enlighel med de överväganden som presenterats ovan, hemsläller styrelsen för Sveriges Radio AB att koncernen för år 1992 erhåller en resursförstärkning om 262 milj. kr. (1989 års prisnivå),

Medeisbehovet för år 1992 blir därmed (i 1989 års prisläge) 3 324,1 milj, kr,

Sveriges Radio AB hemställer alt

1. inrikmingen av Sveriges Radio-koncernens verksamhet prövas en­ligt de förslag som bolagels styrelse redovisar,

200

2, Sveriges Radio-koncernen för den avgiflsfinansierade verksamhe-     Prop. 1990/91:149 len för år 1992 tilldelas 3 324 100 000 kr. i 1989 års genomsnittliga pris­nivå.

8.4  Radionämnden

Meilelsanvisningen för radionämnden för innevarande budgetår uppgår lill 2 724 000 kr. För budgetåret 1991/92 har nämnden i likhet med fö­regående budgetår inte beräknat någon besparing och redovisar inle hel­ler någon långiidsbedömning. Nämnden begär dels medel som gör del möjligt att behålla nuvarande personalresurser, dels kompensation för prisökningar och ökade lokalkostnader. Nämnden flyttade under våren 1990 till nya lokaler.

Radionämnden hemställer

atl 2 724 000 kr. jämte medel för pris- och lönekostnadsökningar och ökade lokalkostnader anvisas för nämndens verksamhet under bud­getåret 1991/92.

8.5  Televerket

8.5.1   Utgångspunkter

Televerkets anslagsframställning utgår från all de medel som televerket anvi.sats för verksamhetsåret 1991, i enlighel med en skrivelse från ver­ket den 31 augusti 1990, inle skall behöva täcka kostnader för mervärde­skatt och alt lilläggsmedel för 1991, i enlighel med samma skrivelse, har beviljats. De begärda medlen för verksamhetsåret 1992 anges i en för år 1991 uppskatlad genomsnittlig kostnadsnivå, vartill skall läggas mer­värdeskatt om 23,46 %.

8.5.2   Teknisk utveckling

Inom hela rundradioområdei sker inlernalionellt en snabb ulveckling och många av dagens TV- och ljudradiosystem är under förändring. Ut­vecklingen kommer all accentueras uniler den närmaste femårsperio­den, bl.a. genom att fler digitala system introduceras inom hela kedjan från studio till mottagare.

Under de närmaste åren ökar saleHilkapaciieten i Europa och del kommer troligen all etableras fler kanaler med en svensk och/eller skan­dinavisk målgrupp. Satelliterna förses med högre sändningseffekt, mot­tagningen förbättras och förenklas. En ökande andel enskilda hushåll kan därför förväntas skaffa egna antenner för mottagning av satellitsän­da TV-program.

I den hårdnande konkurrensen mellan programkanalerna blir troli­gen  den tekniska kvaliteten ell vikligl konkurrensmedel i  millen av

201

1990-lalel. Digital ljudradio för hushållen har redan börjat erbjudas som Prop. 1990/91:149 en salelTiitjänsl och högupplösnings-TV (HDTV) planeras all introduce­ras via satellit omkring eller strax efter 1990-lalels miu. För all Sveriges Radio-koncernen skall kunna konkurrera med bästa möjliga leknik är del viktigt att utvecklingsresurser avsätts för kvalitetsförbättringar via de markbundna rundradionäten.

Ljudradio

Inom EBU och ett av EGs tekniska Eureka-projekl pågår utveckling av etl digitalt ljudradiosystem för både markbunden sändning och satellit­sändning. Systemet skall kunna användas såväl i hem som i bil och ge hög moilagningskvalitel. Det bedöms troligt alt systemet kan tas i bruk tidigast i millen av 1990-lalet. Televerket och Sveriges Radio deltar i etl nnial inlernationella grupper som behandlar digital ljudradio. Under de närmasle åren planeras en ökning av utvecklingsinsatserna när det gäl­ler täckning, kanalanlal, ljudkvalitet m.m.

Television

Den viktigaste tekniska 'TV-frågan uniler 1990-lalet kommer atl vara HDTV, Del dröjer dock troligen lill slutet av decenniet innan den nya tekniken slår igenom hos allmänhelen. För överföring av full HDTV-kvalitet krävs sändningskanaler med större frekvensutrymme än nuva­rande mark- och satellitsändningskanaler. Sändningssyslem för HDTV utvecklas emellertid även för atl passa sändningskanaler med mindre frekvensutrymme. Man eftersträvar därvid att få så få kvalitetsförluster som möjligl.

I Japan och inom EG utvecklas lIDTV-syslem för smalbandig salel-lilsändning. Dessutom planeras runl om i världen markbundna HDTV-liknande system baserade på nuvarande marksända 1'V-system,

På längre sikt kommer att introduceras helt digital HDTV, som bäl­lre kan förmedla den kvalitet som HDTV-produktioner medger. Del dröjer dock troligen en bil in på 2000-lalet innan hell digitala HDTV-syslem lill hushållen etableras. Televerket och Sveriges Radio deltar i det inlernationella ulvecklingsarbeiel med digital HDTV. Insatserna be­döms dock behöva ökas under åren 1991-1993.

Programö verföring

Del pågår för närvarande en komplettering av befintliga länknäl med digitala förbindelser. För att kunna prova och utvärdera komponenter i ett framtida digitalt rundradionät har försök genomförts under år 1990 i en pilotanläggning baserail på en 140 Mbit/s radiolänkförbindelse mel­lan Stockholm och Karlstad. Utvecklingen av bildöverföringssyslem med hög grad av kompression förväntas medge att flera TV-kanaler kan överföras på en 140 Mbii/s-förbindelse, vilket ger god ekonomi. Telever-

202

ket och Sveriges Radio deltar i del internationella arbetet kring en så-     Prop. 1990/91:149 dan standard.

I framliden kommer satellit all användas i större utsträckning för programinsamling i och med atl mottagningssystemen blir mindre och billigare. Även del optiska fibernätets utbyggnad ger möjlighet till digi­tal högkvalitativ överföring. Televerket följer och deltar aktivt i utveck­lingen inom olika programöverföringstekniker för alt på bästa sätt kun­na planera för utnylljandet av dem med hänsyn lill kvalilet och ekono­mi.

8.5.3   Översyn av formerna för Tmansiering och styrning

Televerket har sedan länge uppdragel att svara för dislribulionen av Sve­riges Radio-koncernens program saml programinsamling för koncer­nens behov. Mediemarknaden förändras nu snabbt. Anlalel aktörer ökar och det sker en utveckling av distributions- och programinsamlingstek­niken som leder till alternativa överföringsformer. Både för Sveriges Radio-koncernen och leleverkel är del angelägel all relationerna mellan förelagen baseras på affärsmässiga principer. Del är vidare uppenbart alt leleverkels tjänster inom rundradioområdet måsle tillhandahållas olika användare på marknaden på ell konkurrensneulrall sätt.

Televerket och Sveriges Radio-koncernen utreder för närvarande for­merna för finansiering och styrning av leleverkels verk.samhel för kon­cernen. Televerket utgår i anslagsframställningen för år 1992 från nuva­rande förhållanden.

8.5.4   Investeringar under femårsperioden 19921996

För verksamhetsåret 1990 har 165,4 milj. kr. anvisais för leleverkels in­vesteringar i rundradioanläggningar.

För år 1991 har riksdagen anvisat 164,2 milj. kr. för investeringar i rundradioanläggningar. En ny, femårig invesierings|)lan har samtidigl fastställts. 'Televerket har också givils rätt atl föra högsl 10 milj, kr, mel­lan budgetåren 1991 och 1992 som ett förskott resp. tillgodohavande.

1 skrivelsen den 31 augusti 1990 har televerket begärt atl regeringen skall jämka meilelsanvisningen för år 1991 så att den exkl. mervärde­skall uppgår lill 148,8 milj. kr.

I skrivelsen den 11 december 1990 har leleverkel bl.a. hemställt om all verkei medges rätl alt fr.o.m. år 1991 göra omfördelningar mellan medel för investeringar och driftskostnader.

Dispositionen av medlen för år 1991 framgår av tabellen i det följan­de. Tabellen anger också kostnaden för beräknade investeringar under femårsperioden 19921996. Beloppen för åren 19911995 är beräkna­de i 1991 års kostnadsnivå.

203

Disposition av erhållna medel för 1991 (milj.kr., 1991 års kostnadsnivå)

Beräknat investeringsmedels-behov under femårsperioden 1992 -1996 (milj.kr.)

Prop. 1990/91:149

Ljudradio

0,9

Television

62,4

Radiolänklinjer och

OB-utrusming

64,7

Radiodrift- och rund-

radiocenlraler

16,3

Försvarsberedskap

4,5

1992    1993    1994    1995    1996 (1991 ärs kostnadsnivå)

15,6

15,3

5,9

5,9

5,9

59.3

50,0

50,5

50,5

50,5

63,1

56,1

59,7

59.7

59.7

6.3

11,9

11,8

11,8

11,8

4,5

4,5

4,5

4,5

4,5

Summa

148,8

148,8   137,8   132,4    132,4   132,4

Rundradionätel omfallar nu 55 större och ca 550 mindre sändarsia­lioner. De har slor betydelse även för andra radiokommunikaiionssys-tem. De nuvarande markbundna näten ger möjligheler lill regionala och lokala sändningar saml mobil moUagningoch har betydelse från be­redskapssynpunkt. De kommer därför att utgöra tyngdpunkten i den svenska rundradiodistribulionen under lång lid framöver.

De tyngre anläggningsdelarna, stationshus och master, har en myckel lång livslängd. Föruiom normala underhålls- och kompletleringsåtgär-der behöver dock vissa kostnadskrävande åtgärder vidtas främsl på vissa högmaster. Eleklronikulruslningarna har en kortare livslängd. Under den kommande femårsperioden behöver ålerinvesteringarna i TV 1-sändarna slutföras och reslerande FM-sändarutruslningar bytas. Ell vissl renoveringsbehov för TV 2-nälet behöver genomföras, Förbindelsenäiets modernisering har påbörjats. Därvid sker en övergång till digitala över­föringsmetoder.

Ljudradio

En viss fortsall utbyggnad av mindre FM-stationer planeras för all ge bättre lokalradio- resp. stereo mottagn ing i några återstående områden.

Inom samtliga lokalradioområden sker programdistribution lill sän­darna i stereo. Inom vissa områden är slereosändningarna provisoriska men planeras bli permanenta senast år 1992. Sändarstaiionerna har i slor   utsträckning  fåll   modern   FM-sändarulruslning  i  samband   med

204

FM4-ulbyggnailen för lokalradion. För de återstående slörre stationerna    Prop. 1990/91:149 beräknas dessa återinvesteringar vara slutförda under år 1993.

Den digitala tilläggskanalen RDS är nu införd i sändarnälen för P 1 och P 3 samt på sändarna för lokalradio. Antalet RDS-försedda mottaga­re hos allmänheten (för närvarande nästan enbarl bilradioapparaier) är ca 60 000 och ökar med ca 5 000 per månad. Föruiom s.k. fast märk­ning, som bl.a. används för alt underlätta inställning av mottagare på önskad programkanal, kan program re late rad information sändas i såväl lokalradion som riksradion. I slutet av år 1991 sker reguljär märkning av trafikmeddelanden över samtliga lokalradioområden. Införandel av RDS i det återstående sändarnätel, för P 2, sker vid årskiflet 1991/92, när personsökningsljänsten MBS enligt äldre specifikation upphör.

Landels lång- och mellanvågsstalioner är främst avsedda alt ge täck­ning utanför landel och används i försia hand för utlandsradions räk­ning. För atl läcka områden på större avstånd från Sverige finns kori-vågsslalionerna i Hörby och Karlsborg. Förberedel.ser för ulbyte av sän­darna där pågår.

Motala långvågssändare modifierades år 1983 och täcker närområdet kring Sverige, Antalet lyssnare i detta område är dock i dag mycket lilel. De två kvarvarande, ursprungliga anlennmaslerna är i dåligt skick och även andra anläggningsdelar behöver åtgärdas. Kostnaden för detta upp­går lill ca 3 milj, kr. Enligt televerkels och Sveriges Radios mening finns det inte tillräckliga skäl för en sådan satsning, Motala långvågssän­dare bör därför läggas ned senast vid ulgången av år 1991, Behovet av driftsmedel minskar därmed fr.o.m. år 1992 med 1,1 milj. kr.

För utbyggnad under år 1992 erfordras 0,4 milj. kr. för uppförande av en kompletterande mindre lokalradiosändare. Återinvesteringar av­seende främst äldre FM-sändare vid slörre slalioner kräver 15,2 milj. kr.

Television

En fortsatt utbyggnad av mindre TV-slationer för förbällrad TV-läckning behövs. Del årliga antalet nya slalioner måste dock under de närmasle åren av priorileringsskäl begränsas lill elt tiotal.

Utbyggnaden för atl förbättra regional-TV-täckningen följer den plan som beslutades av riksdagen våren 1987. Uniler år 1991 kommer den större sändarstationen i Motala alt komplelleras för alt läcka de södra delarna av Örebro län med Tvärsnyll-programmei. Vidare kommer de mindre stationerna i Båstad, Trosa,[REDACTED_EFTERNAMN] och Örkelljunga all förses med TV-sändare för all åtgärda brisler i regional-'TV-iäckningen. Yllerli­gare utbyggnader görs under åren 1992-1993 i enlighel med den fastlag­da planen.

Sex TV-dislrikt sänder för närvarande parvis gemensamma regional-rV-program. En evenluell delning så all kopplaile distrikt i slällel sän­der var sill regional-TV-program ingår inte i den nu akluella femårspla­nen för investeringar. Televerket förulsätier atl verkeis kostnader till följd av en evenluell delning i enlighet  med riksdagens beslut (KrU

205

1985/86:21 s. 38 f, rskr. 343) täcks av medel tilldelade Sveriges Radio    Prop. 1990/91:149 AB.

Vad gäller återinvesteringar kommer den sisla fjärdedelen av de stör­re TV 1-sändarna att bytas ul under perioden 1992-1996. Även vissa an­tennanläggningar för TV 1 behöver bytas eller renoveras. Etl vissl reno­veringsbehov föreligger även för TV 2-antennanläggningarna och för vis­sa TV 2-sändare. Vidare behöver förstärkningsålgärder m.m. vidtas för att minska riskerna för masthaverier. I något fall måsle en helt ny mast uppföras. Under år 1992 slutförs uppförandel av en ny högmasi i Örn­sköldsvik.

Utbyggnad pågår av del digitala siereo/flerljudssystemel NICAM som riksdagen beslulade om våren 1989 (prop. 1988/89:129, KrU21, rskr. 311). Under år 1990 beräknas befolkningsläckningen uppgå lill ca 75 %. För att la emol stereoljud eller alternativa språkversioner krävs nya mottagare utrustade för digitalt ljud. Nuvarande TV-mottagare kan an­vändas som lidigare.

För år 1992 krävs 17,4 milj. kr. för anläggning av elt tiotal nya mind­re TV-slationer, fortsatt förbättring av regional-TV-täckningen och ut­byggnaden för siereo/flerljud i TV. För återinvesteringar erfordras 41,9 milj. kr. för åtgärder av.seende TV I- och TV 2-sändare, TV- sändaran-tenner, master och reservkraftsanläggningar.

Förbindelsenäl

Del fasta förbindelsenätet för programöverföring lill sändarstaiionerna och för programinsamling beslår dels av etl radiolänknät, dels av förhyr­da kabelförbindelser. Därlill kommer transportabel utrustning.

Den ökade regionala programproduklionen ställer liksom slereo­sändningarna i lokalradion och lelevisionen större krav på |)rogram-överföringsresurserna samt ökade kvalitetskrav. Samtidigl måsle omfat­tande återinvesteringar göras med digital teknik uniler den kommande Tioårsperioden. Inledningsvis utökas överföringskapaciteten mellan Stockholm och Sundsvall saml mellan Slockholm och Norrköping. Därefter akiuali.seras uniler perioden förbindelser mol Göleborg (via Norrköping), Luleå och Malmö. Vidare har åtgärder planerats inom femårsperioden för atl öka flexibiliteten i programförbindelsenätet.

Verksamheten med överföringar från temporära [)roduklionsplatser (OB) kan utvecklas och effektiviseras ytterligare. Alt tillämpa satellittek­nik ger många fördelar. Två transportabla jordsiationer för överföring via salellit har anskaffats och yllerligare anskaffning för överföring via satellit planeras under femårsperioden. Älgärder för all öka anlalel för­beredda inmalningspunkler i det fasla rundradiolänknälel liksom möj­lighelerna lill fjärrstyrning genomförs under perioden. Vidare behöver försliten utrustning för OB- verksamhelen ersällas med ny utrustning och det mobila systemet för ljudprograminsamling (HT) behöver kom­pletteras med yllerligare lerminaler.

206

Utbyggnaden  av  programförbindelser och  OB-ulrustning beräknas     Pi'Op. 1990/91:149 kosta 21,0 milj. kr. under år 1992. Återinvesteringar kräver 42,1 milj. kr.

Radiodrificeniralcr och rundradiocenlraler

En genomgripande ombyggnad och modernisering av Kaknäsanlägg-ningen slutförs under år 1992. Den regionala rundradiocentralsfunktio-nen kräver också modernisering och anpa.ssning till den digitala miljön och del ökade behovet av fjärrkontroll. Även de sex radiodriftcenlraler-na, varifrån bl.a. huvuddelen av alla rundradioanläggningar övervakas, behöver moderniseras. Installationen av ell nytt övervaknings- och styr­system pågår uniler hela femårsperioden.

Under år 1992 krävs 3,1 milj. kr. för utbyggnad och 3,2 milj. kr. för återinvesteringar. Moderniseringen avser Kaknäsanläggningen saml re­gionala rundradiocentraler.

Försvarsberedskapsålgärder

Planeringen för rundradions försvarsberedskap omfaltar för femårspe­rioden utbyggnad av krigsskyddsanordningar vid radiostationer, åtgärder för lokalradioverksamheten i krig, modernisering och komplettering av krigsuppehållsplatserna för rundradiocenlraler och radiodriftcenlraler saml anskaffning och ålerinveslering av transportabla radiolänkar och master, FM-sändare och TV-sändare. Under år 1992 behövs 4,5 milj. kr.

8.5.5  Driftskostnader

Verksamheten t.o.m. år 1991

För verksamhetsåret I9')0 har televerket tillilelais 288,6 milj.kr. av av­giftsmedel för programdislribulion och programinsamling. För verk­samhetsåret 1991 har 310,4 milj, kr. anvisats. Televerket har samtidigt fått möjlighet att föra 5,0 milj. kr. mellan åren 1491 och 1992 såsom till­godohavande resp, skuld.

Televerket har i de lidigare nämnda skrivelserna den 31 augusti och den 11 december 1990 begärt alt regeringen skall jämka meilelsanvis­ningen för år 1991 så alt den exkl, mervärdeskatt u|>pgår lill 325,8 milj, kr, och att verket övergångsvis skall få omfördela medlen för investe­ringar och driftskostnader.

Uniler år 1989 var drifttiden för TM-näten drygl 32 800 timmar. Ök­ningen från föregående år var drygl 1 600 timmar. Drifttiden för TV-näicii, inkl. lestbildssändning, var år 1989 knappt 9 900 limmar, vilkel innebär en ökning med ca 750 timmar,

Avbrollsslalisliken för rundradions distributionsnät visar alt anlalel fel och störningar totalt sett har minskal under senare år. Förhällringen är i huvudsak resultat av pågående återinvesteringar i sändarnätel.

207

Verksamheten åren 1992-1994

Prop. 1990/91:149

För verksamhetsåret 1992 beräknas driftskostnaderna uppgå till sam­manlagt 332,8 milj. kr. i 1991 års kostnadsnivå. Beräkningen utgår från den justerade medelsnivå för år 1991 som televerket i särskild skrivelse begärt atl regeringen skall fastställa. I jämförelse med denna nivå beräk­nas en volymökning om 1 % motsvarande normal expansion.

Intäkterna för mobilsökning har alltsedan budgetåret 1979/80 varil en av utgångspunkterna vid fastställandet av televerkels medelstilldel­ning. Personsökningstjänsten MBS enligt äldre specifikation, vilken sänts över FM 2-sändarna, läggs ned vid årsskiftet 1991/92, Detta medför etl årligt intäktsbortfall av 3,8 milj, kr. Eftersom Sveriges Riksradio lill följd av mobilsökningen över FM 2- nätet utan kostnad kunnal utvidga sin verksamhet med natlsändningar i P2 behövs 1,1 milj. kr. av del nämnda beloppet för alt fortsätta med natlsändningarna. Televerket och Sveriges Radio föreslår att finansieringen i detta fall sker med de medel som frigörs genom nedläggningen av Motala långvågssändare. Merkost­naden reduceras därmed till 2,7 milj. kr. Dessa merkostnader har med­räknats i det nämnda totalbeloppet,

8.5.6 Kompensation för kostnadsutvecklingen

Medel till leleverkels TV-avgifisfinaniserade verksamhet anvisas och ut­betalas i ett prognostiserat prisläge för budgetåret i fräga. Kosinadskom-pensalionen har i jämförelse med den faktiska kostnadsutvecklingen un­der senare år varit jämförelsevis låg, vilkel hänger samman med svårig­heterna att bedöma den långt i förväg. Denna urholkning innebär att te­leverket inte på ett nöjaktigt säll kan fullgöra sitt uppdrag.

Televerket anser all en annan princip för koslnadskompensalion, .som är bättre anpassad till den reella kostnadsutvecklingen, måste infö­ras. En indexanknulen kompensation av den lyp som Sveriges Radio­koncernen får, bör enligt verket användas för de medel som verket dis­ponerar.

Mol denna bakgrund har leleverkel inle räknal upp de begärda med­len lill 1992 års kostnadsnivå.

8.5.7  Medelsbehov för år 1992

Televerket hemställer all

1.      

televerkets förslag till förlängning av utbyggnads])lanen för

televisions- och ljudradioanläggningar godkänns,

2.

leleverkel för uppförande av televisions- och ljudradioanläggning­ar för distribution av Sveriges Radios program för verksamhetsåret l''92 anvisas invesleringsmedel om 148,8 milj, kr, Härlill kommer koslnader för mervärdeskalt,

3.

leleverkel för uppförande av televisions- och ljudradioanläggning­ar för ilisiribulion av Sveriges Radios program för verksamhetsåret I9')3 beviljas elt beställningsbemyndigande om 30 milj, kr,,

208

4.

leleverkel ges räll atl vid behov få utnyttja upp lill 10 milj. kr. av    Prop. 1990/91:149 nästkommande verksamhetsårs medgivna förbrukning av investerings­medel för all avbalansera det löpande årets förbrukning saml räu alt in­till 10 milj, kr, få utnyttja under etl verksamhetsår icke ianspråklagna invesleringsmedel under del nästkommande verksamhetsåret,

5.

för televerkets andel i rundradiorörelsens driftskostnader under verksam helsåret 1992 få la i anspråk elt belopp om 332,8 milj. kr. Här­till kommer kostnader för mervärdeskatt,

6.

televerket ges rätt au vid behov få ulnyttja upp lill 5 milj. kr. av nästkommande verksamhetsårs medgivna förbrukning av driftsmedel för all avbalansera del löpande årets förbrukning samt rält att inlill 5 milj. kr. få utnyttja under etl verksamhetsår icke ianspråklagna driftsmedel under del nästkommande verksamhetsåret,

7.

principen för koslnadskompensalion för investerings- och drifts-medel förändras i enlighel med televerkets förslag.

8.6 TV-avgifter m.m.

Sveriges Radio AB har ansvaret för rundradiorörelsens finansiella sam­ordning. Ansvaret omfallar tre huvudområden, nämligen ansvaret för förvallningen av TV-avgiftsmedel, ansvaret för bedömningen av rundra­diorörelsens kostnads- och iniäklsulveckling samt ansvaret för bedöm­ningen av avgiftsullageis storlek på kort och lång sikt.

Moderbolaget menar att del finansiella samordningsansvaret begrän­sas av alt riksgäldskonU)ret, enligt avtalet mellan staten och Sveriges Ra­dio AB, är den enda accepterade kreditgivaren resp. likviditetsplacera­ren av medlen på rundradiokontol. Man anser alt ett fullständigt finan­siellt ansvar med fri placeringsrätl av Tillfällig överskottslikviditet inte hade begränsat avkaslningsmöjligheterna på det sätt som skedde år 1989,

Riksdagen fattar årligen beslul om medelstilldelningen till Sveriges Radio-koncernen och om en kostnadskompensation enligt SR-index, som är elt kombinerat pris- och löneindex som statistiska centralbyrån beräknar varje månad.

Sveriges Radio redovisar utvecklingen av SR-index fr.o.m, budgetåret 1984/85 jämfört med koncernens interna kostnadsutveckling och konsu-meniprisföränilringarna (KPI) under samma period. År 1989 ökade SR-index med 7,1 %. Samtidigt ökade koncernens inlerna kostnader med 8,3 %, Skillnaden (1,2 %-enheler) motsvarar en urholkning av lillgäng-Tiga medel med 35 milj. kr, och beror huvudsakligen på stigande kost­nader för löner och programinköp som följt av den skärpia konkurren­sen. Den allt mer konkurrenspräglade utvecklingen på medieområdet kommer enligt moderbolaget sannolikt all pressa upp priserna ytterliga­re. En prognos för år 1990 tyder på en differens på närmare 2 %-enheter, vilkel skulle motsvara 65 milj. kr. Ökningen av KPI har uniler senare år varit lägre än för SR-index, men Sveriges Radio beräknar atl KPI kommer all öka mer än SR-index under år 1990,

209

14 Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 149

Riksdagen fållar också beslul om   TV-avgificns sloriek. Avgiften är     Prop. 1990/91:149 Sveriges Radio-koncernens huvudsakliga finansieringskälla. Den  I juli 1990 höjdes avgiften med 80 kr. lill I  164 kr. per år, Inläkierna bestäms av nivån på avgiften och antalet belalare.

TV-avgiften har ökat med 138 kr. i fast penningvärde sedan år 1985, Del motsvarar en genomsniulig årlig ökning meil 20 kr, i 1989 års pris­nivå. Ökningen har varit för låg för alt helt täcka rundradiorörelsens kostnader.

Del sammanlagda anialcl TV-mottagare kan uppskattas lill 3 650 300. Av des,sa slår hushållen för 3 450 000 medan enskilda firmor, offentliga myndigheter och övriga juridiska personer står för återstoden, Anlalel registrerade TV-avgifter hos RIKAB uppgick lill knappi 3 330 000 i april 1990, Ell huvudmål är all uppnå 3,40 miljoner motlagaravgifter. Av myckel slor belydelse för all minska avgifisskolket är RlKAB:s möj­ligheter atl samköra olika typer av befolknings- och företagsregister med register över TV-innehavare.

På rundradiokontol redovisas rundradions samlade koslnader och in-läkler. Resultatet i rörelsen har varit posilivt sedan budgetåret 1986/87, med undanlag för budgetåret 1987/88. Trots detta har saldot i rundra­diokontol varil negativt unilcr hela perioden. Del är ett kraftigt under­skott från budgetåret 1985/86 som ännu inle återhämtats. I 1988 års budgetproposition var målsättningen för de närmasle årens ulveckling av TV-avgiflen all saldot i rundradiokontot skulle vara positivt år 1990. Saldot kommer dock alt vara negativt (- 104,3 milj. kr.) viil en beräknad förändring av SR-index på 8 % och med 3,30 miljoner TV-avgifls-betalare.

För år 1991 kommer rundradiokontol, vid en inflaiionsnivå (och därmed sammanhängande SR-index) på 6 %, inte ens med 3,40 miljo­ner avgiflsbetalare alt visa positivt resultat meil nuvaranile TV-avgifl.

Sveriges Radio AU gör bedömningen au en höjning av 'TV-avgiflen med 144 kr. (till I 308 kr.) den 1 juli 1991 torde vara nödvändig för all nollställa rundiadiokoniol. Detta under förulsällning atl inflationen blir högst 6 % samlidigt som antalet avgiflsbetalare är 3,.31) miljoner, eller all inflationen blir 7 % och antalet avgiflsbetalare 3,33 miljoner.

Del sammanlagda resursbehovet för perioden 19921995 har ovan beräknals lill 785 milj. kr., vilkel molsvarar elt medelstillskoll för Sveri­ges Radio-koncernen på 262 milj. kr, år 1992. Del betyder all TV-avgiften behöver höjas med 90 kr. år 1992, Tillsammans med den före­slagna höjningen [)å 144 kr. år 1991, skulle TV-avgiften därmed komma alt uppgå lill knappi I 400 kr.

Härulöver kommer all rik.sdagens beslut om mervärdeskalt (prop. 1989/90:11 1, SkU 31, rskr. 357) avseende televerkets rundradioverk.sam-hei kommer att medföra ett ökat medelsbehov från leleverkels sida. Om della skall läckas av rundradiokontol kommer även inläkierna all behö­va ökas.

210

8.7   Föredragandens överväganden

Prop. 1990/91:149

8.7.1   Sveriges Radio

Mina förslag om medelsanvisning lill Sveriges Railio AB lar sin utgångs­punkt i vad jag lidigare har anförl om finansiering av rundradioverk­samhelen (se avsnitl 6.3). Förslagen innebär dels en uppskrivning av den medelsram som koncernen tilldelats för 1991, dels ett resurstillskott om 150 milj.kr. Sveriges Radio AB bör sammanlaget för år 1992 anvi.sas 3210,5 milj.kr. i 1989 års prisläge för koncernens drifts-, investerings-och kapitalkostnader.

Byggnadsinvesteringarna enligt den investeringsplan som redovisades i 1986 års proposition (s. 91) beräknas för år 1992 inle innebära några nya investeringskostnader. Merkoslnader för railio- och 'TV-husel i Öre­bro medför dock en utgift för Sveriges Radio om ca 3,3 milj.kr. Jag har vid min medelsberäkning tagit hänsyn till byggkostnadsutfallet under ti­digare år. Sammanlagt har jag räknal med 51,1 milj.kr. i kapitalkostna­der för år 1992. Inför den nya avlals|)erioden bör Sveriges Radio, som jag tidigare nämnt, ange hur en övergång kan ske lill en modell för me­delsberäkningar där kapilalko.sinader inte behöver sänedovisas.

Riksdagen har i samband med beslul om Tilläggsbudget 

II 

(prop. 1987/88:125 bil, 5, KrU 23, rskr. 287) bemyndigat regeringen att ställa särskilda medel till Sveriges Radios AB förfogande för utbildningsra­dions programverksamhet i samband med särskilt angelägen fortbild­ning av skolans personal. Med slöd av bemyndigandet tilldelade rege­ringen uniler år 1990 av allmänna medel 2,5 milj,kr. för nämnda verk­samhel.

Radiotjänst i Kiruna AB (RIKAB) har för åren I9')0 och 1991, ut­över ordinarie medelstilldelning, anvisats 3,8 resp 4,0 milj,kr, för sär­skilda insatser i syfle aU öka anlalel TV-avgifler (prop. 1989/90:25 bil. 7, KrU 

II, 

rskr, 82), För år 1990 inriktades dessa in.satscr mot juridiska personer. Under år 1991 är målgruppen .sådana kategorier av hushåll ilär avgifisskolket erfarenhetsmässigt är störst. RIKAB har i en delrap­port redovisal atl marknadsföringsåtgärderna under år 1990 resulterat i en årlig intäkisökning med ca 4,6 milj.kr. Slutlig redovisning skall läm­nas till regeringen före den 1 mars 1992.

Jag har lidigare anfön (prop. 1988/89:129, KrU 21, rskr. 311) all me­delstilldelningen lill RIKAB, i avvaktan på atl verksamhelen skall stabi­liseras, bör redovisas särskilt. Enligt min mening har verksamheten nu funnit sina former. Del är naturligt att Sveriges Radio-företagen, som genom ilotterbolagel RIKAB anförtrolls ansvaret för uppbörd och kon­troll av 'TV-avgifter, i fortsättningen också får ansvara för hur myckel re­surser som bör avdelas för denna verksamhel. Bedömningen av vilka in­sai.ser som forlsätlningsvis bör göras för atl komma lill rätta med dem som skolkar från TV-avgift görs enligt min mening bäst inom Sveriges Radio-företagen. I-ör  1992 bör därför medelstilldelningen lill Sveriges

21!

Radio-koncernen   inle   innefatta   någon   särskild   medelsanvisning  för     Prop. 1990/91:149 RIKAB.

Den ökade frihelen i della avseende bör dock för regeringens och riksdagens inft)rmalion paras med en fortsalt redovisning av RIKABs medelsanvändning. Jag ulgår från att insatser för alt öka anlalel TV-avgiftsbetalare och uppnådda resultat därvid kommer atl bli belysta. Om denna ordning skulle visa sig vara mindre ändamålsenlig anser jag att andra siyrmodcller bör prövas.

Moderbolaget har enligt regeringens anvisningar redovisat en verk-samhets|)lan för perioden 19911995 för Sveriges Radio-koncernens försvarsberedskap. Planen följer de rikllinjer som angavs i den proposi­tion om säkerhelspoliliken och loialförsvarel (prop. 1981/82: 102 bil. 7, TöU 18, rskr. 374) som, vad beträffar Sveriges Radio-koncernens verk­samhel, antogs av riksdagen våren 1982 och som allljäml gäller (jfr prop, 1986/87: 95 bil. 7, FoU

II, 

rskr. 310), I medelsbeiäkningarna för ilen avgiflsfinansierade radio- och TV-verksamhclen har hänsyn lagils lill kostnader för beredskapsålgärder,

8.7.2   Radionämnden

Vid min medelsberäkning för radionämndens verksamhet under bud­getåret 1991/92 har jag som tidigare tagit hänsyn till kända löneökningar och lill prisutvecklingen.

Tör all radionämnden skall kunna fullgöra sin nya u|)pgift all gran­ska reklam-TV-företagels sändningar bör som jag redovisat i det föregå­ende (.se avsnitt 4.10) nämnden få ökade medel, lör del försia halvåret 1992 bör därför radionämnden erhålla elt medelstillskoll för löner och vissa förvallningskoslnailer om 430 000 kr., varav 80 000 är avsedda för engång.sänilamål.

Meilelsanvisningen för budgetåret 1991/92 bör uppgå lill 3 983 000 kr. Därav ulgör medlen fiir löne- och arvoileskostnåder hiigsl 2 705 000 kr. och medlen för lokalkostnader 715 000 kr.

8.7.3   Televerket

De nya reglerna för mervärdeskatt innebär bl.a. alt icletjänsici skall vara skattepliktiga, vilket medför ökade kostnader för leleverkel för utsänd­ning m.m, av Sveriges Radios program. Regeringen föreslår nu på Tilläggsbudget 

II 

för innevarande budgetår all televerket till följd av delta bör tilldelas ytterligare medel. Mina förslag i det följande utgår från all riksdagen bifaller dessa förslag.

De riktlinjer jag lidigare redogjort för gällande ny finansieringsord­ning för |)rograminsamling och utsändning (se avsnilt 7.2) innebär att år 1992 blir det sisla årel för vilkel riksdagen behöver falla beslut om medelstilldelning lill televerket och ta slällning till en femårig plan för investeringar i rundradioanläggningar. Jag förutsätter emellertid atl in­vesteringsverksamheten kommer att ft)rlsälia efter i huvud.sak de rikllin­jer som riksdagen tidigare slälll sig bakom.

212

lör år  1992 har jag beräknat investeringsnivån till  187,4 milj.kr. i    Prop. 1990/91:149 1992 års beräknade prisnivå. Jag har därvid tagit hänsyn lill den sänk­ning av mervärdeskatten som sker fr.o.m. den 1 januari 1992,

Tidigare år har televerket medgivits ett beställningsbemyndigande om 30 milj.kr. avseende investeringsändamål saml atl som skuld resp. tillgodohavande föra högst 10 milj.kr, av invesieringsmedlen mellan det verk.sam helsår som medelsanvisningen avser och del därpå följande året. På Tilläggsbudget 

II 

föreslås denna s.k. sluss mellan åren 1991 och 1992 få uppgå till 11 milj.kr.

De riktlinjer jag tidigare har redovisat angående ny finansieringsord­ning för ut-sänilning m.m. av Sveriges Radio-företagens program gör alt bemyndiganden med räckvidd efter 1992 års ulgång ter sig mindre ända­målsenliga. Jag utgår emellertid från atl det går finna övergångslösning­ar för behoven av all kunna göra långsiktiga beställningar av utruslning m.m, eller alt i kostnadsutjämnande syfte föra medel mellan verksam­hetsår.

De övcrgångsli')sningar som behöver övervägas för del fall all den nya finansieringsordningen iräder i kraft under verksamhetsåret 1992 är av ell annal slag. Till dessa avser jag att återkomma i 1992 års proposilion.

Vid mina beräkningar av medel för år 1992 för televerkets driftskost­nader har jag, när det gäller programinsamling och utsändning lagil hänsyn till riksdagens tidigare beslut angående åtgärder för bällre regional-TV-läckning m.m. (jfr. prop. 1986/87:100 bil. 10, KrUII, rskr 197). Jag har även räknal med en viss volymökning samt all mervärde-skalten sänks fr.o.m. den I januari 1992. Jag har inget atl erinra mol planerna au lägga ned Motala långvågssändare. Bortfallet av intäkter från mobilsökningstjänslen innebär all 2,7 milj. kr. får täckas på annal .sätt än genom ökad medelstilldelning. För övrigt erinrar jag om den princip som sedan länge gällt för täckning av televerkets kostnader vid förändringar initierade av ett Sveriges Radio-förelag.

Sammanlaget bör medelsanvisningen för leleverkels driflskosinadcr för år 1992 uppgå till 416,4 milj.kr. i 1992 års beräknade prisnivå.

Vad jag tiiligaie har anförl om övergångsregler och behovel av all i koslnadsuljämnande syfte kunna föra medel mellan verksamhetsår gäl­ler även för ilriftsmedlen.

I .samband rneil mina förslag på Trlläggsbudgel 11 (prop. 1990/91:125 bil. 6) har jag redovisat att leleverkel numera tillämpar nya budgelerings- och redovisningsprinciper som påverkar fördelningen mellan drifts- och invesleringsmedel. Detta innebär atl de medelsanvi.s-ningar av.seende år 1992 som jag nyss redovisat inte kommer atl vara rällvisande. Eftersom år 1992 kommer atl bli del sisla året med hillills­varande ordning för medelsanvisning och i avvaktan på alt televerkets nya budgeterings- och redovisningsprinciper stabiliseras bör regeringen senast efter 1992 års utgång pröva om medelsanvändningen kan anses ha varil förenlig med utgångspunkterna för mina beräkningar. I konse­kvens härmed bör regeringen ges räll all omfördela de för år 1992 anvi-,sade medlen för investerings- och driftskostnader.

213

8.7.4 TV-avgiften

Mina förslag till medelstilldelning för den meil TV-avgifler finansierade radio- och TV-verksamhelen under år 1992 för Sveriges Radio­koncernens och televerkets del saml för budgetåret 1991/92 för radio­nämndens del framgår av följande sammanställning. Beloppen anges i milj.kr.

Prop, 1990/91:149

Beräknat för

1990/91     1991

Förslag för 1991/92     1992

Sveriges Radio Investerings- och driftskostnader

2 845,11

3210,5-

Radionämnden

24-1

2,724

3,983

Televerket

Investeringskostnader Driftskostnader

164,25 7 310,45 H

I87,4« 416,4"

I l'risläge l')8«

-! Trisläge l'W)

' IVisläye IWKW)

* Prisläge l'W')/'H)

5 l'risläi;e IWI

' Yllerliyare \l.5 milj.kr. föreslås på lilläjysbudgcl 

II

>* Yneriigare 7«,.5 milj.kr. föreslås på lilläiiysbudyet 

II

I prof). 1985/86: 99 om Sveriges Railios verksamhel mm. redovi.sade jag som min uppfattning all en successiv återuppbyggnad av ladiofon-den, dvs. den ilåvarande motsvarigheten till det nuvarande rundrailio-koniot, vore lämplig. Vid ulgången av december år 1990 var underskol-lel på kontot ca 112 milj.kr.

De faktorer som är avgörande för behållningen på rundradiokontol är dels storleken på Sveriges Radios kompensationsindex, dels antalet TV-avgiftsbctalare, vilket vid slutet av år 1990 var ca 3 310 000, 1 sam­manhanget kan nämnas all en ökning av index med 1 |)roccnienhci molsvarar i runda lal en merkostnad för rundradiokontol på 30 milj,kr, l-or år 1991 innebär även mina förslag om lilläggsmedel på Tilläggsbud­get 

II, 

bl.a, med anledning av all teletjänster blivit mervärdeskatiepliki-iga, en ökad belastning på rundradiokontol.

214

Vid mina bedömingar av TV-avgifisulvecklingen under ilc närmaste Prop. 1900/01:149 åren har jag utgått från möjlighelen av all en rcklarn-TV-kanal kan komma all betala en konccssionsavgift lill staten, vilkci skulle resultera i en intäkt till rundradiokonlot. Jag har också arbeial med förutsättning­en all Sveriges Radios kompcn.saiionsinilcx, vilkel ai konstruerat för alt återspegla kostnadsutvecklingen för Sveriges Radios verk.samhel, uniler åren 1991 och 1992 inle överstiger 7 resp, 5 %. Därutöver har jag haft som riktmärke all underskoiiel på rundradiokontol successivi bör kun­na arbetas in uniler de närmaste åren. Sedan underskoiiel hämtats in bör justeringarna av 'TV-avgiften uniler en period kunna bli lägre än de ärliga förändringarna av Sveriges Radios kompensationsindcx.

1 likhel med vad jag tidigare har anförl om anpassning av avtalspe­rioderna lill Sveriges Radios verksamhetsår bör även tidpunkterna för justering av TV-avgiflsnivån ändras från den 1 juli varje år lill den I ja­nuari. Som en övergångslösning bör riksdagen nu la slällning lill Ivå ändringar av 'TV-avgiftsnivån för all läcka ökade kostnader till följd av indexulvecklingen och för all minska underskoiiel på rundradiokontol.

Jag föreslår därför dels en höjning av TV-avgiften med 72 kr. (6,2 %) lill I 236 kr. per år fr.o.m. den I juli 1991, dels en höjning med 84 kr, (6,8 %) lill 1 320 kr. per år fr.o.m. den I januari |9i)2. Avgiften för en Iremånadersperiod blir därmed 309 kr. resp. 330 ki-. lör närvarande är avgiften I  164 kr. per år- eller 291 kr, för irc månader,

Mina Rirslag rörande TV-avgiften föruTsälicr atl lagen (1989:41) om TV-avgifl ändras, lorslag härtill har upprällals inom utbildningsdeparle­menlel

Uigförslagel rör i och för sig elt sådant ämne som avses i 8 kap. 18 S andra slyckel regeringsformen. Enligt min meningar emellertid lagänd­ringen av sådan beskaffenhet atl lagråilets yllrande inte behöver inhäm­las.

215

9 Specialmotivering till lagförslagen i avsnitt

pop 1990/91:149

4.12

9.1 Förslaget till lag om ändring i radiolagen (1966:755)

Som har nämnts tidigare (se avsnitl 4.1.1) har del på grund av lagrrådels synpunkler i lagtekniskt hänseende ansells vara att föredra alt direkt i radiolagen reglera vad som bör gälla om annonsiiden i lelevisionen framför att utforma en särskild lag om detta. Propositionsförslaget inne­bär därför all radiolagen tillförs eu anlal paragrafer (8-16 §§). Dessa be­stämmelser kommer enbarl alt ha belydelse för del reklamfinansierade TV-förelaget.

I dag föregås ingen paragraf i radiolagen av någon rubrik. Del nya avsnittet bör föregås av rubriken "Annonser som sänds under annonstid i lelevisionen". På grund härav är del motiverat att rubriker även sätts in före vissa andra paragrafer.

Definitioner

 §

I denna lag förslås med

radiosändning: ljud, bildeller annal meddelande som sänds med hjälp av elektromagnetiska vågor vilkas frekvenser är lägre än 3 000 gigahertz och vilka utbreder sig i rymden utan särskill anordnad le­dare,

rundradiosändning: radiosändning som är avsedd alt tas emol direki av allmänheten, om sändningen inte är avsedd endast för en slulen krets, vars medlemmar är förenade genom en påtaglig gemenskap av annat slag än ell gemensaml inlresse alt ly.ssna på eller se sändningen,

irådsändning: ljud, bild eller annat meddelande som sänds med hjälp av elektromagnetiska vågor vilka är bundna vid särskilt an­ordnad ledare,

sändare: anordning för radiosändning (radiosändare) eller trådsändning (Irådsändare),

mottagare: anordning för mottagning av radiosändning eller Irådsändning,

radioprogram: radiosändnings eller irådsändnings innehåll, om della beslår av annat än,

ulom angivande av namn eller källa, enkla meddelanden om lid, vä­derlek, nyheter eller dylikt,

reklam: eu radioprogram som är avsell au främja en näringsidka­res avsättning av en vara, en ijänsl eller någon annan nyttighet,

annonslid i lelevisionen: sändningstid i lelevisionen som inleds och avslutas av en särskild ljud- och bildsignaiur som markerar all den som sänder under den angivna liden i huvudsak gör della på upp­drag av andra.

Definitionerna av reklam och annonslid i lelevisionen är nya. Vad som förstås med dessa uttryck har utvecklats tidigare (se avsnillen 4.2.2 och 4.2.3).

Med reklam förslås i delta sammanhang ell vissl radioprogram. Som exempel på reklam i radio och TV har nämnls de uppgifter som kan fö-

216

rekomma i anslutning till Sveriges Utbildningsradios program om hur    Prop. 1990/91:149 lyssnare och Tittare kan  best

ä

lla kursb

ö

cker och  liknande. 

Ä

ven om uppgifter av della slag ing

å

r som en del i elt l

ä

ngre program, kan sj

ä

lva reklamen ocks

å

anses utg

ö

ra ett s

ä

rskill radioprogram.

Reklambegreppet f

å

r betydelse f

ö

r alla f

ö

relag som 

ä

r program f

ö

 retag i radiolagens mening, 

ä

ven t.ex. Sveriges Riksradio AB som bara s

ä

nder ljudradioprogram.

Som har n

ä

mnts tidigare f

ö

rekommer i dag i radiolagen och pro­gramf

ö

relagens avtal med staten ullrycket "kommersiell reklam"; del heter i avtalen atl elt programf

ö

retag inte mol vederlag f

å

r medge kom­mersiell reklam i program eller programinslag. F

ö

r de icke reklamfi­nansierade programf

ö

retagen b

ö

r della i forts

ä

ttningen motsvaras av att f

ö

relaget inte f

å

r s

ä

nda "reklam" mol vederlag, se 

ä

ndringsf

ö

rslaget i fr

å

ga om 7 

§

 radiolagen.

Uttrycket "kommersiell reklam" finns f

ö

rutom i radiolagen i n

ä

rra­diolagen (1982:459) och lagen (1985:677) om lokala kabels

ä

ndningar (kabellagen).

Kommersiell reklam f

å

r inle s

ä

ndas i n

ä

rradio (10 

§

f

ö

rsta stycket n

ä

rradiolagen). Etl tillst

å

nd atl bedriva s.k. egens

ä

ndningar i kabel kan 

å

terkallas, om tillst

å

ndshavaren har medgett kommersiell reklam i s

ä

nd­ningarna eller gjorl reklam f

ö

r egen kommersiell verksamhel i ilessa (23 

§

 andra stycket 1 kabellagen).

De nu ber

ö

rda reglerna p

å

verkas inte av den nya reklamdefiniiionen i radiolagen.

Med ullryckel annonstid i lelevisionen f

ö

rst

å

s s

ä

ndningstid i lelevisio­nen som inleds och avslutas av "en s

ä

rskild ljud- och bildsignatur" som markerar att den som s

ä

nder under den angivna tiden i huvudsak g

ö

r della p

å

 uppdrag av andra.

Den s

ä

rskilda ljud- och bildsignaturen b

ö

r besl

å

av en f

ö

rsignatur och en eftersignalur. F

ö

rsignaluren b

ö

r f

ö

rmedla budskapet: "Nu s

ä

nds annonser." Av eftersignaturen b

ö

r framg

å

: "Nu 

ä

r det slut p

å

 annonser­na." I prakliken b

ö

r det hela kunna le sig ungef

ä

r som p

å

biografer n

ä

r det visas reklamfilm som f

ö

rspel lill den aktuella l

å

ngfilmen.

I den nya 14 (j f

ö

reskrivs att annonstiden i lelevisionen vid ell givel lillf

ä

lle inle f

å

r undersliga en minul, sedan s

ä

ndningsliden f

ö

r den s

ä

r­skilda ljud- och bildsignaiuren har fr

å

nr

å

knais. S

ä

ndningsliden f

ö

r den­na regleras inte n

ä

rmare.

Programf

ö

retags s

ä

ndningsr

ä

li m.m.

5 

§

F

ö

r r

ä

lt att h

ä

r i landel s

ä

nda radioprogram i rundradios

ä

ndning kr

ä

vs

tillst

å

nd av regeringen.

F

ö

r r

ä

ll att h

ä

r i landet s

ä

nda radioprogram i ir

å

ds

ä

ndning kr

ä

vs till­st

å

nd av regeringen, om s

ä

ndningen sker lill bosl

ä

der och n

å

r fler 

ä

n 100 bost

ä

der.

Tillsl

å

nil ges f

ö

r viss lid.

Varje innehavare av tillst

å

nd enligt f

ö

rsia eller andra stycket (programf

ö

relag) avg

ö

r ensam vad som skall f

ö

rekomma i en s

ä

ndning

217

som företaget anordnar med slöd av lillslåndel. Härvid skall programfö-     Prop. 1990/91:149

retaget iaktta föreskrifterna i 6 och 7 §§ saml 17 § andra stycket. I fråga

om vad som sänds under annonstid i televisionen skad programföretaget

också iaktta föreskrifterna 18- 15 §§.

Regeln i tredje stycket är ny. Den innebär emellenid inle någon ändring

i förhållande lill hur del hittills har varit i praktiken. Del får emellertid

anses vara lämpligl att det ultryckligen anges all ell sändningstillstånd

skall vara tidsbegränsat.

Genom det nya iredje stycket kommer nuvarande iredje stycke alt bilda paragrafens fjärde stycke.

Fjärde stycket har ändrals framför alll med hänsyn lill de nya regler­na om sådana annonser som sänds under annonslid i lelevisionen.

6

§

Programföretags rätt på grund av tillstånd enligt 5 § försia eller andra styckel skall utövas opartiskt och sakligt. Därvid skall beaktas atl en vid­sträckl yttrandefrihet och informationsfrihet skall råda i ljudradion och lelevisionen.

Programföretaget får inte i programverksamheten mol vederlag eller an­nars pa eu otillbörligt sätt gynna eu kommersieUt inlresse. Programföreta­get far dock i fråga om någon som har bekostat en program heU eller del­vis, lämna uppgift om vem bidragsgivaren är.

Programverksamheten skall som helhet präglas av del demokratiska statsskickets grundidéer saml principen om alla människors lika värde och den enskilda människans frihet och värdighet.

Föreskrifterna i första och andra slyckena gäller inte vad sotn sänds un­der annonslid i lelevisionen eller annonser och liknande meddelanden i sökbar text-TV.

Andra slyckel

Del förhållandel atl även etl helt eller huvudsakligen reklamfinansierat TV-förelag bör vara skyldigt all ulöva sändningsrätlen opartiskt och sak­ligt har behandlats lidigare (se avsnitt 4.3,1). Kraven på opartiskhet och saklighet gäller dock inte för sådana annonser som sänds under annons­lid i lelevisionen (se det nya fjärde styckel).

Som har framhållits tidigare kommer kravet på opartiskhet i fråga om själva programverksamheien all ha samma innebörd för ett reklam-TV-förelag som della krav har i dag för Sveriges Television och övriga programförelag inom Sveriges Radio-koncernen. I själva programverk­.samhelen bör således även reklam-TV-förelagel vara försiktigi med att sända inslag som kan uppfattas som etl reklambetonat gynnande av en viss produkt eller ett visst förelag.

Skälen för att komplettera opariiskhelskravet med regeln i försia me­ningen har redovisats tidigare (se avsnitt 4.9.1).

Andra meningen är etl undanlag från såväl sismämnda regel som kravet på oparliskhel. Regeln innebär att ell programföretag i fråga om någon som har bekostat elt program hell eller delvis får lämna uppgift om vem bidragsgivaren är. Bakgrunden har angetts i avsnitt 4.9.2, Som har nämnts där är syftel alt göra det möjligl för programföretaget att, där sponsorfinansiering  har  förekommit,  lämna sponsorsmeddelande

218

ulan atl della skall anses strida mol förelagels skyldigheler i program-     Prop, 1990/91:149 verksamhelen.

Tredje slyckel

Den s.k. demokratibeslämmelsen, som nu slår i 6 § andra styckel, har formulerats om. Skälen för alt ändra beslämmelsen har behandlats lidi­gare (se avsnilt 4.9.3).

Fjärde slyckel

Vad som föreskrivs i delta stycke har behandlats tidigare (se avsnilt 4.8).

7 §

Övriga villkor för programföretagets sändnitigsräu skaU las in i ett avtal mellan regeringen och förelaget. I della avtal får det bestämmas om skyl­dighet för programföretaget au

1.

sända genmälen och beriktiganden,

2.

i programverksamheten respektera den enskildes privatliv,

3.

sända ett mångsidigt programutbud,

4.

la hänsyn till ljudradions och televisionens särskilda genomslagskrafl när det gäller programmens ämnen och ulformning saml tiden för sändning av programmen,

5.

på begäran av myndighet sända meddelande till allmänheten, och au

6.

sända redogörelse som avses i 17 § andra stycket.

1 avialet får det också bestämmas om skyldighet för programföreiagei an

1.

inte sända reklam mol vederlag eller program som någon annan har bekostat helt eller delvis,

2.

endasl under annonstid i televisionen sända reklam mot vederlag el­ler program mol betalning, och au

3.

om någon annan har bekostat en program hell eller delvis, lämna uppgift om vem bidragsgivaren är.

Paragrafen har brutits ul ur vad som i dag är 6 § iredje slyckel. Enligt första styckel första meningen skall del  i etl avtal mellan rege­ringen och programföreiagei las in de villkor för sändningsrätten som inie anges i 6 §.

Genom vad som i övrigt föreskrivs i första styckel ges slöd i lag för avtalsbestämmelser mellan staten och ell programförelag som gäller andra frågor än sådana som har med programverksamhetens fi­nansiering atl göra. En sådan avtalsbestämmelse måste nalurliglvis hålla sig inom ramen för del i lagen givna bemyndigandet. Däremol behöver beslämmelsen inte la i anspråk hela det ulrymme som lämnas av be­myndigandet.

Vad som har sagts nu gäller även sådana avtalsbestämmelser som det ges lagstöd för genom de tre punkterna i andra slyckel. Gemensamt för sådana avtalsbestämmelser är all de gäller lillålet eller förbjudet "kom­mersiellt främjande" i radio och TV. Etl särskilt skäl för atl den konkre­ta regleringen här inle sker i lag är all den förutsätts innebära exempel­vis att ett visst programförelag får sända reklam mot vederlag, medan andra programförelag inte får göra della.

219

Försia Slyckel

Punkl I

Redaktionella ändringar har gjorls. Möjligheten att avtala om skyldighet

att sända genmälen bör lämpligen nämnas först.

Punkt 2

Även här är del fråga om redaktionella ändringar.

Punkt 3

Denna punkl är ny. Den har behandlats lidigare (se avsniu 4.9.4).

Punkt 4

Även denna punkt är ny. Den har också behandlats tidigare (se avsnitt

4.9.5).

Punkl 5

Denna beslämmelse har endast numrerats om.

Punkt 6

Även denna beslämmelse har numrerats om.

Andra slyckel

Punkt 1

Enligt denna beslämmelse får det i avtalet mellan staten och programfö­retaget bestämmas om skyldighet för företagel all "inle sända reklam mol vederlag eller program som någon annan har bekostat hell eller delvis".

Med anledning av formuleringen bör betonas vad som redan har framhållits, nämligen att en avtalsbestämmelse inle behöver ta i anspråk hela del utrymme som lämnas av lagens bemyndigande.

Som har framhållits lidigare (se avsniu 4.2.2) bör man i avtalet mel­lan staten och programförelaget skilja ul vad som under vissa förutsätt­ningar och i viss form är tillålen sponsring lill skillnad från reklam mol vederlag i övrigl. Punkl 2

Denna föreskrift har behandlats tidigare (se avsnitt 4,3,3), Punkl 3

Syftel med denna föreskrift är att ge lagstöd för en avtalsbestämmelse som ålägger elt programförelag all, där sponsorfinansiering har förekommit, lämna uppgift om detta. Föreskriften har behandlats Tidiga­re (se avsniu 4.9.2).

Annonser som sänds under annonstid i televisionen

8§

Under annonstid i televisionen får det endasl förekomma

1.

reklam och andra program som någon har uppdraga ål programföre­taget att sända,

2.

programföretagets reklam för egen kommersieU verksamhel, och

Prop. 1990/91:149

220

3. programglimlar.

Prop. 1990/91:149

Skälen för denna paragraf har redovisats tidigare (se avsnitl 4.4.2). Punkt 1

Enligt denna regel får det under annonstid i televisionen förekomma 

I)

reklam som någon har uppdragit åt programförelaget alt sända och 2) andra program än reklam som någon har uppdragit åt förelagel alt sän­da. Del väsenlliga är således atl någon har uppdraga ål programföreiagei au sända programmel. Om så inte är fallel, och om programmet inte hel­ler uppfyller kraven enligt punkl 2 eller 3, får programföretaget inte sända programmel under annonstid.

Flertalet annonser torde komma att uppfylla kvalifikationen atl vara program som någon har uppdragit åt programföretaget alt sända, efter­som de kan förmodas gälla betald reklam. Lagen lägger sig dock inte i om reklamen .sänds mol vederlag eller är gratisreklam.

När det gäller sponsrade program har nalurliglvis sponsorn elt in­lresse av sändningen. Detta betyder dock inle att sponsorn kan anses ha uppdragit åt programföretaget att sända programmet. Punkl 2

Denna regel innebär att programföretaget under annonstid får göra re­klam för egen kommersiell verksamhel.

Det centrala är här ordel "reklam". Ordet "kommersiell" i utlryckel "för egen kommersiell verksamhet" har således ingen självständig bety­delse; det för dock tankarna till vad som åsyftas med reklam utan att lä­saren behöver gå lill radiolagen, där reklambegreppel definieras. Ordel "kommersiell" underlättar därför läsningen av laglexten. Punkt 3

Som har anföris lidigare bör reklam-TV-företagel under annonslid också ha rätl all sända programglimlar, dvs. program som lill övervä­gande delen beslår av korta avsnitt av program som programförelaget avser att sända vid etl senare lillfälle.

9  §

Av en annons som sänds under annonstid i televisionen skad framgå i vems intresse sändningen sker.

I annonser som sänds mot betalning eller annat vederlag  får del inte uppträda personer som spelar en framträdande roll i lelevisionsprogram som huvudsakligen handlar om nyheter eller nyhelskommentarer. Denna paragraf, som är ell ullryck för grundsatsen om reklamideniifi­ering, har behandlats lidigare (se avsnilt 4.4.3).

10 §

Annonser som sänds under annonslid i televisionen får inte syfta till atl vinna slöd för politiska eller religiösa åsikier eller åsikier i intressefrågor på arbelsmarknaden.

Enligt denna paragraf förbjuds viss åsikisannonsering i den marksända televisionen. De överväganden som ligger till grund för paragrafen har redovisats lidigare (se avsnitl 4,4,4),

221

// 

§

En annons med reklam som sänds under annonslid i lelevisionen får in­le syfla lill all fånga uppmärksamheten hos barn under 12 år.

I annonser med reklam får det inle uppträda personer eller figurer som spelar en framlrädande roll i televisionsprogram som huvudsakli­gen vänder sig till barn under 12 år.

Vad som föreskrivs i ilenna paragraf har behandlats i avsniu 4,7, Para­grafen har också berörts i avsnitt 4,10.2,

12 §

Programföreiagei får inie diskriminera någon som begär all förelagel skall sända en annons.

Denna paragraf har behandlats i avsniu 4.3.2.

13

Av en programijänsis sändningstid per dygn får högsl lio procent avse an­nonser under annonslid i televisionen. Dentia andel beräknas särskiU för ti­den mellan kl 18.00 och kl 24.00.

Inom en sändningsitd av en timme mellan hela klockslag får annonser förekomma under högst åiia minuter eller, i rena undantagsfaU, lio minu­ter.

I avtalet mellan regeringen och programföreiagei får del bestämmas an högsia tillåtna sändningsliden för annonser under annonstid i lelevisionen skall vara kortare än vad som föreskrivs i försia oeh andra styckena.

Dessa regler har behandlais tidigare (se avsnitt 4,5.1), De gäller den högsia lillåtna annonsvolymen för ett programförelag,

Ullryckel programljänsl ("programme service") har hämtats från den europeiska TV-konvenlionen, som definierar det i anslulning TrIl be­greppet programförelag ("broadcaster"). Konventionen betecknar .såsom programförelag den fysiska eller juridiska person som sätter samman programijänsler i lelevisionen för mottagning av en slörre allmänhet och som sänder eller låter tredje man sända tjänsterna i deras helhet och utan ändringar. Programljänsl definieras såsom alla inslag i en och samma ijänsl som tillhandahålls av ell givet programförelag enligt defi­nilionen av delta uttryck.

I den svenska lagstiftningen förekommer ulirycket "programkanal" i 2 § lagen (1985:677) om lokala kabelsänilningar, kabellagen. Med pro­gramkanal menas där del samlade utbud av radioprogram som under en gemensam beteckning sänds i en kanal. Uttrycket kanal betecknar i ka­bellagen det genom 

frekvensangivel.se

eller på annal därmed jämförligt säll särskill bestämda ulrymme i etl kabelnät som behövs för sändning av radioprogram.

En programljänsl är ofta identisk med programkanalens innehåll. Så får anses vara fallet med exempelvis de satellitsända programtjänsler-na 'TV 3 och TV 4, När det gäller Sveriges 'Televsions kanal I och TV 2 bör emellenid beakias all del i dessa kanaler ulom de akluella program-

Prop. 1990/91:149

222

tjänsterna  förekommer  program av Sveriges  Utbildningsradio.  Dessa    Prop. 1990/91:149 program kan inte anses ingå i programtjänsierna kanal 1 och TV 2, utan de får anses ulgöra en särskild programtjänst.

Del är givelvis sändningstiden i en och samma programljänsl som av­ses när det i andra slyckel talas om en sändningstid av en timme mellan hela klockslag.

14       §

Annonsiiden i televisionen vid eu givet tillfälle får itue understiga en mi­nul, sedan sändningsliden för den särskilda ljud- och bildsignaiuren har frånråknais.

Vad som föreskrivs i denna paragraf har behandlats i avsnilt 4.5.2.Med annonstid i lelevisionen avses enligt definilionen i 1 § sändningstid som inleds och avslutas av en särskild ljud- och bildsignaiur som markerar all den som sänder under den angivna tiden i huvudsak gör detta på uppdrag av andra. Vilka program som får sändas under annonslid anges i 8 §. Bl.a. får det under annonslid förekomma programföretagets re­klam för egen kommersiell verksamhet .samt programglimlar.

Annonsiiden vid varje givel tillfälle behöver således inle utnyttjas för att i huvudsak sända program på uppdrag av andra. Lagstiftningen hind­rar inle atl programförelaget utnyttjar en viss annonslid för att huvud­sakligen eller t.o.m. uteslutande sända egenreklam och programglimtar.

15       §

Anrutnser under annonslid i televisionen skad sällas in mellan pro­grammen. Annonser med reklam får dock inlc förekomma under annons­tiden omedelban före eller efler ett program som huvudsakligen vänder sig UU barn imder 12 år.

Ulan hinder av första slyckel försia meningen får annonser avbryta eu program, om de sälls in

1.

i pauser i sportprogram, där del förekommer längre pauser eller i pauser i program som avser föreställningar eller evenemang med pauser för publiken,

2.

mellan delar av program, som består av olika avslutade delar och där varje del som föregås eller följs av annonser varar minsl 20 minuter; antionser med reklam får dock inle förekomma under annonsiiden omedel­bart före eller efter en del av programmet som huvudsakligen vänder sig till barn under 12 år.

Denna paragraf har behandlais i avsnillen 4.5,3 och 4,7. Den huvudre­gel som paragrafen ger uttryck åt är alt annonser skall sällas in mellan programmen. Delta föreskrivs därför i försia siyckei försia meningen.

Enligi försia slyckel andra meningen får annonser med reklam inle förekomma under annonstiden omedelban före eller efter ett program som huvudsakligen vänder sig till barn under 12 år.

Reglerna i andra siyckei är undantag från vad som föreskrivs i första Slyckel försia meningen. Den ena undantagsregeln innebär att del i sportprogram, där det förekommer längre pauser och i program som av-

223

ser föreställningar eller evenemang med pauser för publiken, får sättas    Prop. 1990/91:149 in annonser i pauserna.

Vad som avses med atl del i elt sportprogram förekommer en längre paus får bedömas med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet. I avsnitt 4,5,3 har som exempel nämnls pausen mellan två perioder i en ishockeymatch. Liksom pauser i föreställningar eller evenemang ut­märks en längre paus i ett sportprogram av att publiken på arenan får tillfälle till avkoppling.

Annonser och liknande meddelanden i sökbar text-TV

16 §

Vad som föreskrivs i 8-15 §§ gäller inte annonser och liknande meddelan­den i sökbar lext-TV.

Skälen för all föreskrifterna i 8-15 §S inte skall gälla sökbar texl-TV har behandlats lidigare (se avsnilt 4.8).

Radionämndens granskning

17 §

Radionämnden övervakar genom granskning i efterhand om ett programförelags räll på grund av tillstånd enligt 5 § första eller andra slyckel utövas i enlighel med denna lag och avtalet mellan regeringen och företaget.

Om det har beslämts i avtalet mellan regeringen och programföreta­get, skall företaget sända redogörelse för beslut av radionämnden, i vil­ket förelaget förklarats ha brutit mot bestämmelser i denna lag eller i avtalet mellan regeringen och företaget.

Regeringen meddelar närmare föreskrifter om radionämndens verksam­hel.

Radionämndens uppgifter anges i dag i 7 § radiolagen. Nämndens nya granskningsuppgifier har behandlats i avsnitt 4.10.1. Vissa aspekter på radionämndsgranskningen har också tagits upp i avsnitt 4,10,2,

18 §

Eu programföretag skad på uppmaning av radionämnden idlsiälla nämn­den en sådan upptagning av eu program som avses i 10 § första slyckel ra­dioansvarigheislagen (1966:756). Om programföreiagei inte rättar sig efler en sådan uppmaning, får nämnden förelägga vite.

Paragrafen är ny. Den har behandlats i avsnitl 4,10.3. Hänvisningen lill 10 § försia styckel radioansvarighetslagen har samband med vad som har föreslagits i prop. 1990/91:94.

224

Förbud mot censuringripanden

Prop. 1990/91:149

19 §

Myndigheter och andra allmänna organ får inle i förväg granska eller föreskriva förhandsgranskning av radio-sändningars innehåll och ej hel­ler förbjuda en radiosändning på grund av dess innehåll. Delsamma gäl­ler i fråga om trådsändningar.

I fråga om irådsändningar för visning av filmer och videogram vid allmän sammankomst eller offentlig tillställning gäller dock sådanl förbud som avses i försia styckel endast om

1.     sändningen är en vidaresändning av en rundradiosändning eller av

en sändning från en satellit i fast irafik eller

2.     sändningen är en egensändning som också sker till bostäder med

slöd av tillstånd enligt 5 § andra styckel eller i enlighet med bestämmel­

serna i lagen (1985:677) om lokala kabelsändningar.

Med vidaresändning och egensändning förstas i denna paragraf det­samma som i lagen om lokala kabelsändningar.

Beslämmelserna i första och andra slyckena hindrar inte förhandsgranskning eller sändningsförbud i fråga om bild som återger Sverige eller del därav och som innehåller upplysning av belydelse för rikets försvar.

I fråga om andra trådsändningar för visning av filmer och videogram vid allmän sammankomst eller offentlig idlsiällning än sådana som avses i andra stycket gäller föreskrifierna i lagen (1990:88b) om granskning och kontroll av filmer och videogram.

I fråga om marknadsföring gäller föreskrifierna i marknadsföringslagen (1975:1418), lagen (1978:763) med vissa bestämmelser om marknadsföring av alkoholdrycker, lagen (1978:764) med vissa bestämmelser om mark­nadsföring av tobaksvaror och produkisäkerhetslagen (1988:1604).

Censurförbudsbeslämmelserna i radiolagen står i dag i 8 §,

1 andra och femte styckena har gjons en ändring som har karaktären av följdändring till lagen (1990:886) om granskning och konlroll av fil­mer och videogram.

Skälen för det nya sista slyckel har behandlats i avsniu 4.2.1.

22 §

Till böter dömes den som

1.

underlåter all fullgöra anmälningsskyldighel som avses i 20 § förs­ta eller andra slyckel, eller

2.

uppsåtligen eller av oaklsamhel lämnar ofullständig eller oriklig uppgift i anmälan som avses i 20 § försia eller andra stycket, om ej gär­ningen är belagd meil siraff i brottsbalken.

Till böler, högsl femhundra kronor, dömes den som bryler mol föreskrifierna i 3 § andra stycket eller 3 a § första eller andra slyckel. Delsamma gäller den som vid fullgörande av uppgiftsskyldighet som av­ses i 20 § tredje stycket uppsåtligen eller av oaktsamhet lämnar oriktig uppgift, om ej gärningen är belagd med straff i brottsbalken, L)essa straffbestämmelser finns i dag i 11 §, En redaktionell ändring har gjorls beroende på au nuvarande 9 § föreslås bli betecknad som 20 §,

Förslag om att ändra förevarande paragraf har lagts fram också i pn)p. 1990/91:68.

225

15 Riksdagen 1990/91. 1 sami Nr 149

9.2 Förslagen till lagar om ändring i närradiolagen

Prop. 1990/91:149

(1982:459), lagen (1981:508) om radiotidningar och lagen (1985:677) om lokala kabelsändningar

9 § närradiolagen (1982:459)

För närradio gäller inle 6-18 §§ radiolagen (1966:755).

6 § lagen (1981:508) om radiotidningar

för radiolidningar gäller inle 6-18 §§ railiolagen (1966:755),

19 ij lagen (1985:677) om lokala kabelsänilningar

För lokala kabelsändningar gäller inle 6-18 §§ railiolagen (1966:755). Dessa ändringar är följdändringar till de föreslagna ändringarna i radio­lagen (se föregående avsnitl).

9.3 Förslaget till lag om ändring i radioansvarighetslagen (1966:756)

2a§

Ulan hinder av dentia lag gäller vad som föreskrivs i annan lag om förbud mol kommersiell annons i den mån annonsen används vid marknadsföring av alkoholhaltiga drycker eller tobaksvaror eller vid marknacEföring liU barn.

Paragrafen är ny. Den har ulformals efter förebild av I kap. 9 § punkl I iryckfrihelsförorilningen.

Till den del paragrafen gäller marknadsföring av alkohol och tobak har den behandlats i avsnitl 4,6.2.

Skälen för paragrafen när det gäller marknadsföring lill barn har re­dovisats i avsniu 4.7,

2b §

Vad som föreskrivs i 7 kap. 2 § iryckfrihelsförordningen om all gärnitigar inie skall anses som iryckfrihetsbron, därför an de begås genom meddelan­den där del brottsliga är dolt, gäller också i fråga om

1.

reklamfinatisierad television,

2.

sökbar texl-TV.

Vad som i den i försia stycket angivna föreskriften sägs om tryckfrihets-bron skall därvid i slällel avse yilratidefrtheisbroii.

226

Paragrafen är ny och gäller del yltrandefriheisrältsliga ansvaret för an-    Prop. 1990/91:149 non.ser och liknande meddelanden i TV. Skälen för paragrafen har re­dovisats i avsnitt 4.11.2.

9.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk

22 a S

Har förelag som avses i 22 § försia stycket rätt atl i utsändning återge verk, får förelaget också ta upp verkei på en anordning genom vilken det kan återges, om detta sker

1.

för atl säkerslälla framlida bevisning om utsändningens innehåU el­ler

2.

för all det behövs för att en stadig myndighet skall kunna fullgöra si­na uppgifter när det gäller alt i efterhand ulöva lillsyn över utsändnings-verksamheten.

Ilar sådan upptagning som avses i försia stycket dokumentariskt värde, får den bevaras i arkiv som avses i lagen (1978:487) om pliktexemplar av skrifter och ljud- och bildupplagningar.

Upptagning som avses i första styckel får utnyttjas endast för ändamål som anges där, om ej annat följer av 22 c §.

Skälen för all ändra paragrafen har behandlats i avsniu 4.10.3. Vissa redaktionella ändringar har också gjorls.

/ försia stycket har de ändamål, för vilka referensbandning får ske, delats u[)p i ivå punkter.

Punkl I innebär inte någon ändring i förhållande lill vad som nu gäller, medan punkl 2 är ny. Den avser att täcka in den referensband­ning som sker för att tillgodose dels de behov som radionämnden har för sin verksamhet med efterhandsgranskning av program, dels närra­dionämndcns och kabelnämndens behov med lanke på dessa nämnders lillsynsuppgifter.

Andra stycket beror på ändringarna i första stycket, som motiverar all nuvarande andra mening i detta stycke bryts ul och får bilda eU eget stycke.

Nuvarande andra stycke blir därför paragrafens iredje stycke.

9.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1978:763) med vissa bestämmelser om marknadsföring av alkoholdrycker

2

§

Med hänsyn lill de hälsorisker som är förbundna med bruk av alkohol skall särskild mållfullhel iakttas vid marknadsföring av alkoholdryck. Därvid gäller särskilt atl reklam- eller annan marknadsföringsåtgärd inie får företas som är påträngande eller uppsökande eller som uppmanar lill bruk av alkohol.

227

Vid marknadsföring av alkoholdryck får inie användas kommersieU an-     Prop. 1990/91:149 nons i ljudradio- eller televisionsprogram.

Vid marknadsföring av spritdryck, vin eller starköl får ej användas kommersiell annons i periodisk skrift eller annan skrift på vilken tryck­frihetsförordningen är lillämplig och som med avseende på ordningen för dess utgivning är jämförbar med periodisk skrift. Detta gäller dock ej i fråga om skrifl som tillhandahålls endasl på försäljningsställe för så­dan dryck.

Denna paragraf har behandlats i avsniu 4.6.2.

Ändringarna i försia styckel är av redaktionell nalur. Skälet för änd­ringarna är dock sakligt. Det finns anledning all komplettera motiven lill grundregeln om särskild mållfullhel vid marknadsföring av alko­holdrycker med påpekandet, atl regeln inte har någon relevans för så­dan radio- och TV-verksamhel, för vilken del gäller särskild ylirandefri-heisrätislig lagstiftning, t.ex. radioansvarighetslagen eller lagen (1982:460) om ansvarighet för närradio. Alkoholreklam i sådan railio-och TV-verksamhel kan emellenid molverkas på två andra sätt. Del ena sättet representeras av del nya andra stycket i paragrafen. Det är den marknadsföringsrällsliga metoden. Den andra meloden är all al­koholreklam molverkas med hjälp av radiorätisliga regler. Elt exempel på en sådan regel är 10 § försia slyckel närradiolagen (1982:459), som föreskriver all kommersiell reklam inte får sändas i närradio. Efterle­vnaden av denna beslämmelse kontrolleras av närradionämnden.

Andra stycket är som redan har nämnls nytt. Nuvarande andra stycke kommer därför att bilda paragrafens tredje stycke.

9.6 Förslaget till lag om ändring i lagen (1978:764) med vissa bestämmelser om marknadsföring av tobaksvaror

Med hänsyn till de hälsorisker som är förbundna med bruk av tobak skall särskild måttfullhet iakuas vid marknadsföring av lobaksvara. Där­vid gäller särskill all reklam- eller annan marknailsföringsåigärd inte får företas som är påträngande eller uppsökande eller som uppmanar lill bruk av tobak.

Vid marktiadsföritig av lobaksvara får inte användas kommersiell an­nons i ljudradio- eller televisionsprogram.

Denna paragraf har behandlats i avsnitl 4.6.2.

Belräffande ändringarna iförsta styckel kan hänvisas lill vad som har anföris i föregående avsnilt.

Andra styckel är nyll.

228

10 Hemställan

pp. i990/9I:149

Med hänvisning till vad jag nu har anförl hemställer jag all regeringen dels föreslår riksdagen all anla

1.

förslaget till lag om ändring i radiolagen (1966:755),

2.

förslagen TrIl lag om ändring i lagen (1989:41) om 'TV-avgifl,

3.

förslagel till lagom ändring i närradiolagen (1982:459),

4.

förslaget till lag om ändring i lagen (1981:508) om radiotid­ningar,

5.

förslagel till lagom ändring i lagen (1985:677) om lokala ka-belsändningar,

6.      förslaget till lag om ändring i radioansvarighetslagen

(1966:756),

7.

förslaget lill lag om ändring i lagen (1960:729) om upphovs­rätt lill lillerära och konstnärliga verk,

8.

förslaget till lagom ändring i lagen (1978:763) med vi.ssa be­stämmelser om marknadsfiiring av alkoholdrycker saml

9.

förslagel till lagom ändring i lagen (1978:764) med vi.ssa be­stämmelser om marknadsföring av lobaksvaror,

dels föreslå riksdagen all godkänna vad jag har förordat i fråga om ell reklamfinansieral TV-förelag i vad avser

10.    vissa grundläggande krav på programverksamheten (avsnitt

5.2.1),

1 

I. 

programutbudels sammansättning (avsnitl 5.2.2),

12.

sändning av sponsrade program (avsnitt 5.2.3),

13.

utbyggnad av sändningarna (avsnitt 5.3.1),

14.

programverksamhetens regionala inriktning (avsnitl 5.3.2),

15.

hur programförelaget väljs ul (avsniu 5.4),

dels bereda riksdagen lillfälle all la del av vad jag har anfört i fråga om etl reklamfinansierat TV-företag i vad avser

16.

koncessionstidens längd, (avsnitt 5.3.6)

17.

ägarkrcts mm, (avsnitt 5.3,3),

18.

koncessionsavgifl (avsnitt 5.3.4) saml

19.

ålagande beträffande bidrag svensk filmproduktion (avsnilt 5,3,4)

dels föreslå riksdagen all godkänna vad jag har förordat i fråga om

20.

en förlängning av avtalen mellan staten och företagen inom Sveriges Railio-koncenen med sex månader till ulgången av år 1992 (avsnitt 6.2) saml

21.

Sveriges Radio-företagens möjligheter lill sponsring av pro­gram (avsniu 6,4),

dels bereda riksdagen tillfälle atl

22.    ta del av vad jag har anfört om riktlinjer inför beslul om elt

nytt avtal mellan staten och Sveriges Radio-företagen (avsnilt 6,1),

dels föreslå riksdagen alt godkänna mitl förslag lill medelsbe­räkning för

229

23,    den avgiflsfinansierade verksamhelen inom Sveriges Radio-    Prop. 1990/91:149

koncernen (avsniu 8.7.1),

24.       radionämndens verksamhel (avsnitt 8,7,2) saml

25,       televerkets investerings- och driflskosinadcr (avsniu 8,7.3),

dels föreslå riksdagen att

26.    bemyndiga regeringen att omfördela medel anvisade för tele­

verkets investerings- och driftskostnader avseende år 1992 (avsnitt

8.7.3).

11   Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslular atl genom proposilion förelägga riksdagen vad föredraganden har anfört för de ålgärder och de ändamål som föredraganden har hemställt om.

230

Radiolagsutredningens lagförslag

Prop, 1990/91:149

.     ............ 

Bilaga 1

1    Förslag till

Lag om annonser i televisionen

Härigenom föreskrivs följande. Inledande bestämmelse

1 § I denna lag finns föreskrifter om annonser i lelevisionen, ligcn

gäller för ett programföretag som sänder televisionsprogram med stöd av

tillstånd enligt 5 § första slyckel radiolagen (1966:755) och som sänder

reklam mol vederlag,

Dennitioner

2 §    I ilenna lag avses med

annonstid: sändningstid som inleds och avslutas av en särskilil Ijuil--och bildsignatur som markerar atl programföreiagei uniler den angivna liden i huvudsak sänder på uppilrag av andra,

atinotcs: ell lelevisionsprogram som sänds under annonslid.

Med reklam avses i denna lag detsamma som i radiolagen (1966:755).

Vad som får sändas under annonstid m.m.

3 §    Under annonstid fär del endasl förekomma

1,

reklam och andra program som någon har u|)pdragil ål programfö­retaget atl .sända,

2,

programföretagets reklam för egen kommersiell verksamhet och

3,

korta sammandrag av program som |)rogramförelaget avser alt sän­da vid ell senare tillfälle.

4

S Av en annons som någon har uppdragit ål programföretaget att sända skall framgå vem uppdragsgivaren är, om del inle slår klarl i vems inlresse annonsen sänds.

5

§ En annons med reklam får inte vara inriktad på all fånga upp­märksamheten hos yngre barn.

6

§ 1 annonser med reklam får del inle uppträda personer eller figurer som spelar en framlrädande roll i ielevisions[)rogram som huvudsakli­gen gäller nyheter eller nyhetskommentarer eller som huvudsakligen, vänder sig lill barn.

7

§ Annonser får inle vara avsedda all främja utbredningen av åsikier i poliliska, religiösa eller fackliga frågor.

T'n annons får dock vara avsedd alt främja utbredningen av en åsikt i en polilisk fråga, om

I, annonsen sänds inför ell val till riksdagen eller med anledning av all det föreslår en sådan rådgivande folkomröstning som avses i rege­ringsformen,

231

2.    programf

ö

relaget och samtliga i riksdagen f

ö

retr

ä

dda parlier eller     Prop. 1990/91:149

f

ö

retr

ä

dare f

ö

r samtliga linjer i folkomr

ö

stningen 

ä

r

ö

verens om villko-     Bilaga 1

ren f

ö

r s

ä

ndandet av annonser och

3.      annonsen s

ä

nds i enlighet med de 

ö

verenskomna villkoren.

8

§

    F

ö

r annonser g

ä

ller inle 6 

§

 radiolagen (1966:755).

9

§

 Programf

ö

retaget f

å

r inte diskriminera n

å

gon som beg

ä

r all f

ö

reta­get skall s

ä

nda en annons.

M

ä

ngden annonser och hur annonser f

å

r s

ä

ttas in

10 

§

 Av s

ä

ndningstiden per dygn i en programkanal f

å

r h

ö

gsl tio pro­

cent avse annonser. Denna andel ber

ä

knas s

ä

rskilt f

ö

r tiden mellan kl.

18.00 och kl. 24.00.

Inom en s

ä

ndningstid av en timme mellan hela klockslag f

å

r annon­ser f

ö

rekomma under h

ö

gsl 

å

lta minuter.

I avtalet mellan regeringen och programf

ö

retaget f

å

r del best

ä

mmas atl h

ö

gsia till

å

tna s

ä

ndningstiden f

ö

r annonser skall vara kortare 

ä

n vad som f

ö

reskrivs i f

ö

rsta och andra slyckena.

11

§

 l:.n annons f

å

r inte vara kortare 

ä

n 20 sekunder.

12

§

 Annonsiiden vid ett givet tillf

ä

lle skall vara minsl tv

å

 minuter och f

å

r vara h

ö

gst sex minuter, sedan s

ä

ndningsliden f

ö

r den s

ä

rskilda Ijud-och bildsignaturen fr

å

nr

å

knais.

13

§

 Annonser skall s

ä

llas in mellan |)i-ogrammen. Annonser med re­klam f

ä

r dock inle f

ö

rekomma under annonsiiden omedelban f

ö

re eller efier ett program som huvudsakligen v

ä

nder sig lill barn.

Ulan hinder av vad som f

ö

reskrivs i f

ö

rsia styckel f

ö

rsta meningen f

å

r i sportprogram, d

ä

r del f

ö

rekommer l

ä

ngre pauser och i program som avser f

ö

rest

ä

llningar eller evenemang med pauser f

ö

r publiken, annon­ser s

ä

ttas in i pauserna.

14 

§

 1 avtalet mellan regeringen och programf

ö

reiagei f

å

r det besl

ä

m­

mas all f

ö

relaget har r

ä

u alt avbryta program meil annon.sei p

å

 f

ö

ljande

villkor:

1.

Avbrott skall ske med varsamhet och uniler h

ä

nsynstagande lill programmets karakl

ä

r och publikens m

ö

jligheler all uppleva detta.

2.

Annonser f

å

r inte avbryta elt program som 

ä

r kortare 

ä

n 20 minu­ter.

3.

Eu program vars s

ä

ndningslid uppg

å

r till 20 men inle 30 minuter f

å

r avbrylas av annonser en g

å

ng.

4.

Eu program som 

ä

r l

ä

ngre 

ä

n 30 minuter f

å

r avbrylas av annonser en g

ä

ng f

ö

r varje p

å

b

ö

rjad 30-minulersperiod.

5.

Annonser f

å

r inte avbryta ett program, som huvudsakligen g

ä

ller nyheter, nyhelskommentarer eller religi

ö

s f

ö

rkunnelse eller som huvud­sakligen v

ä

nder sig till barn. Detsamma g

ä

ller f

ö

r ett program som be­sl

å

r av en film vars s

ä

ndningstid 

ä

r 45 minuter eller kortare, 1 fr

å

ga om program som 

ä

r kortare 

ä

n 30 minuter g

ä

ller ocks

å

 delsamma, om [)io-grammel huvudsakligen handlar om religion eller 

ä

r en dokument

ä

r.

232

6.

Etl program som besl

å

r av en film som 

ä

r l

ä

ngre 

ä

n 45 minuler f

å

r    Prop. 1990/91:149 avbrylas av annonser en g

å

ng.       Bilaga 1

7.

Ell program som avbryts av annonser skall omges av s

å

dana eller av program som huvudsakligen v

ä

nder sig lill barn,

8.

Del f

ö

rsta programmel i ett sammanh

ä

ngande programblock f

å

r av­brytas av annonser, om det s

ä

nds s

å

dana omedelban efter programmel.

9.

Del sisla programmel i ell sammanh

ä

ngande programblock f

å

r av­brytas av annonser, om del s

ä

nds s

å

dana omedelharl f

ö

re programmet.

Denna lag tr

ä

der i kraft den

2.33

2   Förslag till

Lag om ändring i radiolagen (1966:755)

Härigenom föreskrivs i fråga om radiolagen (1966:755)' dels all 1,5 samt 6-8 §§ skall ha följande lydelse, dels alt del i lagen skall införas två nya paragrafer, 6 a och 7 a följande lydelse.

Prop, 1990/91:149 Bilaga I

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

1 ilenna lag förstås meil

radiosändning: ljud, bild eller annal meddelande som sänds med hjälp av elektromagne­tiska vågor vilkas frekvenser är lä­gre än 3 000 gigahertz och vilka utbreder sig i rymden utan särskill anordnad ledare,

r u n d r a d i o s ä n d n i n g : radiosändning som är avsedd att tas emol direki av allmänheten, om sändningen inle är avseild en­dasl för en sluten krets, vars med­lemmar är förenade genom en på­taglig gemenskap av annat slag än ett gemensamt inlresse all lyssna på eller se sändningen,

Irådsändning: ljud, bild eller annat meddelande som sänds med hjälp av elekiromagnetiska vågor vilka är bundna vid särskilt anordnad ledare,

sändare: anordning för ra­diosändning (radiosändare) eller trådsändning (irådsändare),

mottagare: anordning för mottagning av radiosändning eller trådsändning,

radioprogram: radio­sändnings eller irådsändnings in­nehåll, om detta beslår av annat än, utom angivande av namn eller källa, enkla meddelanden om tid, väderlek, nyheter eller dylikt.

I ilenna lag förstås med

radiosändning: ljud, bild eller annat meddelande som sänds med hjälp av elektromagne­tiska vågor vilkas frekvenser är lä­gre än 3 000 gigahertz och vilka utbreder sig i rymden utan särskilt anordnad ledare,

rundradiosändning: radiosändning som är avsedd atl las emot direkt av allmänheten, om sändningen inte är avsedd en­dast för en slulen krets, vars med­lemmar är förenade genom en på­taglig gemenskap av annat slag än elt gemensamt intresse all ly.ssna på eller se sändningen,

irådsändning: ljud, hild eller annal meddelande som sänds med hjälp av elekiromagnetiska vågor vilka är bundna vid särskilt anordnad ledare,

sändare: anordning för ra­diosändning (radiosändare) eller irådsändning (irådsändare),

mottagare: anordning för mottagning av radiosändning eller trådsändning,

radioprogram: radio­sändnings eller Irådsändnings in­nehåll, om detta består av annal än, ulom angivande av namn eller källa, enkla meddelanden om lid, väderlek, nyheter eller dylikt.

I Ijgen omtryckt ftW6:l2IW.

234

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

reklam: eu radioprgram som är avseu au främja en näringsidka­res avsättning av en vara, en tjänst eller någon annan nytlighei.

Prop. 1990/91:149 Bilaga I

5§

För rätt att här i landet sända radioprogram i rundradiosändning krävs tillstånd av regeringen.

F'ör rätt att här i landet sända radioprogram i trådsändning krävs till­stånd av regeringen, om sändningen sker lill bosläder och når fler än 100 bosläder.

Varje innehavare av lillslånd en­ligt första eller andra slyckel (pro­gramföretag) avgör ensam vad som skall förekomma i sändning som företaget anordnar med stöd av tillståndet. Härvid skall program­företaget iaklta beslämmelserna i 6 § och 7 § andra styckel.

Tidsland ges för viss lid.

Varje innehavare av tillstånd en­ligt första eller andra styckel (pro­gramförelag) avgör ensam vad som skall förekomma i en sändning som förelaget anordnar med stöd av tillståndet. Härvid skall pro­gramförelaget iaktta föreskrifierna i 6 §, 6 a J och 7 § andra slyckel. Eu programförelag som i televisio­nen sänder reklam mot vederlag skad också iaklta föreskrifierna i la­gen (1990:000) om annonser i tele­visionen.

6§ Programföretags rätt på grund av tillstånd enligt 5 § första eller andra stycket skall utövas opartiskt och sakligt. Därvid skall beakias att en vid­sträckt yllrandefrihel och informaiionsfrihel skall råda i ljudradion och lelevisionen.

Programförelag skall i program­verksamheten hävda del demokra­tiska statsskickets grundidéer samt principen om alla människors lika värde och den enskilda männi­skans frihet och värdighel.

Programföreiagei skall sända pro­gram, i vilka förelagel hävdar del demokratiska statsskickels grundi­déer saml principen om alla män­niskors lika värde och den enskil­da människans frihel och värdig­hel. När del i eu program förekom­mer inslag som motiverar del, skall programföretaget också hävda dessa principer i samma program eller i anslulning lill progratnmei.

235

Nuvarande lydelse

För programföretag skall i övrigt gälla vad som föreskrivs i avtal mellan regeringen och företaget. I sådanl avtal får som villkor för räu alt sända radioprogram på grund av tillstånd enligt 5 § första eller andra Slyckel las in

1.

föreskrift om skyldighel au sän­da berikiigande och genmäle,

2.

föreskrift tid skydd för enskilds 

privatliv,

'i. föreskrift om förbud mot kom­mersiell reklam och mot program som bekostas av annan än program­företag.

4.

föreskrift om skyldighet all på begäran av mynilighei sända med­delande lill allmänhelen, och

5.

föreskrift om skyldighel au sän­da redogörelse .som avses i 7 § and­ra stycket.

Föreslagen lydelse

Programföreiagei får inte i pro­gramverksamheien mot vederlag el­ler annars på ett oiillbörligi säu gyn­na eu kommersieUt inlresse. Pro­gramföretaget får dock i fråga om någon som har bekostat eu program hell eller delvis, lämna uppgift om vem bidragsgivaren är.

En föreskrift om undantag från denna paragraf finns i lagen (1990:000) om annonser i lelevisio­nen.

6a 

§

Övriga villkor för programföreta­gets sändningsräli skad tas in i ett avtal mellan regeringen och företa­gel. I detta avtal får del beslämmas om skyldighel för programföreiagei au

1.

sända genmälen och berikti­ganden,

2.

i programverksamheten respek­tera den enskildes privatliv,

3.

sända eu mångsidigt program­ulbud,

4.

la hänsyn UU ljudradions och televisionens särskilda genomslags­krafl när det gäller programs ämnen och utformning saml liden för pro­grams sändande,

5.

på begäran av myndighel sän­da meddelande lill allmänheten, och all

6.

sända redogörelse som avses i 7 § andra stycket.

/ avtalet får det också beslämmas om skyldighel för programföreiagei an

1. inle sända reklam mot vederlag eller program som någon annan har bekostat heU eller delvis,

Prop, 1990/91:149 Bilaga 1

236

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2.

endasl under annonstid sända reklam mol vederlag eller program mot betalning och au

3.

om någon annan har bekoslat ell program hell eller delvis, lämna uppgift om vem bidragsgivaren är.

Prop. 1990/91:149 Bilaga 1

7

§

Radionämnden granskar om programföretags räll på grund av lillslånd enligt 5 S försia eller and­ra slyckel har utövats i enlighet med 6 § och avtalet mellan rege­ringen och förelagel. Regeringen meddelar närmare besiämmeiser om radionämndens verksamhet.

Om del föreskrivs i avtal mellan regeringen och programförelag skall företaget sända redogörelse för beslut av radionämnden, i vil­ket förelaget förklarats ha brutit mol bestämmelser i denna lag eller / avtalet mellan regeringen och före­lagel.

Radionämnden granskar om eu programföretags räll på grund av lillslånd enligt 5 § första eller and­ra stycket har utövats i enlighet med 6 § och avtalet mellan rege­ringen och förelaget. Nämnden granskar även om eu programföre­lag som i televisionen sänder reklam mot vederlag har iakiiagd föreskrif­terna i lagen (1990:000) om annon­ser i lelevisionen.

Om det har besiämis i avialet mellan regeringen och programfö­retaget, skall förelagel sända redo­görelse för beslut av radionämn­den, i vilkel förelagel förklarats ha brutit mol bestämmelser i denna lag, mot vad som har avtalats eller mol föreskrifierna i lagen om an­nonser i lelevisionen.

Regeringen meddelar närmare fö­reskrifter om radionämndens verk­samhet.

la 

§

Programföretaget skaU på uppma­ning av radionämnden idlsiälla nämnden en sådan upptagning som avses i 10 § försia stycket radioan­svarigheislagen (1966:756). Om programföreiagei itue rättar sig efter en sådan uppmaning, kan nämtiden förelägga vite.

237

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

8§ Myndigheter och andra allmänna organ får inie i förväg granska eller föreskriva förhandsgranskning av radiosändningars innehåll och ej heller förbjuda en radiosändning på grund av dess innehåll. Detsamma gäller i fråga om irådsändningar.

1 fråga om irådsändningar för offentlig förevisning av filmer och vi­deogram gäller dock sådanl förbud som avses i försia slyckel endast om

1.

sändningen är en vidaresändning av en rundradiosändning eller av en sändning från en satellit i fast Irafik eller

2.

sändningen är en egensändning som också sker lill bostäder med stöd av lillslånd enligi 5 S andra styckel eller i enlighet med bestämmel­serna i lagen (1985:677) om lokala kabelsändningar.

Med vidaresändning och egensändning förstås i denna paragraf det­samma som i lagen om lokala kabel.sändningar,

Beslämmelserna i första och andra styckena hindrar inte förhands­granskning eller sändningsförbud i fråga om bild som återger Sverige el­ler del därav och som innehåller upplysning av betydelse för rikels för­svar.

I fråga om andra Irådsändningar för offentlig förevisning av filmer och videogram än sådana som avses i andra slyckel gäller föreskrifterna i förordningen (1959:348) med särskilda bestämmelser om biografföre­ställningar m.m,

/ fråga om marknadsföring gäller föreskrifierna i marknadsföringsla­gen (1975:1418). lagen (1978:763) med vissa besiänitnelser om mark­nadsföring av alkoholdrycker och lagen (1978:764) med vissa besiäm­meiser om marknadsföritig av lo­baksvaror.

Prop. 1990/91:149 Bilaga 1

Denna lag iräder i kraft den

2.38

3   Förslag till

Lag om ändring i radioansvarighetslagen (1966:756)

Prop. 1990/91:149 Bilaga I

Härigenom föreskrivs i fråga om radioansvarigheislagen (1966:756) dels all 3, 4 och 10 S§ skall ha följande lydelse,

dels all del i lagen skall införas fyra nya |)aragrafer, 2 a, 2 b, 3 a och 11 §§, av följande lydelse.

Nuvarande lydebe

Föreslagen lydelse

a §

Ulan hinder av detma lag gäller vad som föreskrivs i annan lag om förbud mot kommersieU annons i den mån annonsen används vid marknadsföring av alkoholhaliiga drycker eller tobaksvaror.

2b

§

Vad som föreskrivs i 7 kap. 2 § iryckfrihelsförordningen gäller ock­så i fråga om sådana annonser som avses i lagen (1990:000) om antion­ser i lelevisionen. Därvid skall vad som sägs om tryckfrihetsbrott i släl­lel avse yllrandefrihelsbroU.

3§'

För varje railioprogram skall finnas en programulgivaie med uppgift all förebygga yttrandefrihetsbrolt. Ingenting får sändas mot programutgi­varens vilja.

Program utgivare skall ha hemvist i Sverige. Han fär inle vara under­årig eller ha förvaltare enligt I I kap. 7 § föräldrabalken.

Programulgivare    förordnas    av

Programulgivare    förordnas   av.

förutom programförelagets chef, annan ijänsieman hos förelagel som denne har bemyndigat.

programförelagets chef eller av an­nan tjänsteman hos progratnföreia-gei enligt bestämmelser sotn medde­las av regeritigen. Uppgift om vem sotn är programutgivare skall före sändningen av program aniecktias i regisler, som föres hos programföre­taget och är idlgängligi för allniäti-heien.

I .Senaste lydelse !')««: 1.117.

2.39

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse 3a §

Hos programföretaget skall del föras eu eller flera regisler, som år tillgängliga för allmänhelen. I eu så­danl regisler skall del före sändning­en av program antecknas vem som är programulgivare.

Prop. 1990/91:149 Bilaga I

Programulgivare är ansvarig för för vilket han är förordnad.

Beträffande program som direkt­sändes kan dock den som skall för­ordna programutgivare besluta, att i stället var och en som framträder i programmel själv skall bära an­svaret för yltrandefrihelsbrolt som han begår. Om beslutet skall före sändningen underrättelse lämnas lill de berörda och anteckning gö­ras i regisler som avses i 3 § iredje Slyckel. Har sådan åtgärd försum­mats beträffande någon av dem som skola framträda i program­mel, är beslutet ulan verkan mot honom.

4

§

yllrandefrihetsbrotl i radioprogram

Beträffande |)rogram som direkt­sänds kan dock den som skall för­ordna programulgivare beslula, all i ställel var och en som framträder i programmel själv skall bära an­svaret för yllrandefrihelsbroU som han begår. Om beslulel skall före sändningen underrättelse lämnas till de berörda och anteckning gö­ras i sådanl register som avses i 3 a §. Har siiilan åtgärd försummats belräffande någon av dem som skall framträda i programmet, är beslulel utan verkan mol honom.

Har programutgivare ej förordnals eller uppgift härom ej registrerats före sändningen, vilar det ansvar för yllrandefrihelsbroU i |)rogrammel som programulgivaren skulle ha burit i slällel på den som haft atl för­ordna t)rogramutgivare.

10 r

Närmare bestämmelser för ull-lämpniiigen av denna lag meddelas av regeritigen.

Programföretaget skall göra en upptagning av varje program som sänds och bevara denna minst sex månader från sändningen. Räu au kosinadsfriu la del av en sådan upp­tagning och få en utskrift av vad som har yttrats i programmel har

1. justitiekanslern,

Senaste lydelse I

240

Nuvarande lydelse

Regeringen meddelar även be­stämmelser om skyldighet för pro­gramföretaget an vidtaga ålgärder för all säkerslälla framlida bevisning om innehållel i radioprogram och fastställer villkoren för alt enskild .skall jå laga del av sådan bevisning.

Föreslagen lydelse

2. en enskild sotn anser au eu yl­lrandefrihelsbroU mot honom har begåtts t programmet eller au han har lidit skada på grund av ell yl­lrandefrihelsbroU i programmel, om del inle är uppenbart au han inle berörs av programmet på sådanl sätt au han kan vara målsägande.

I lagen (1978:487) om pliktexem­plar av skrifter och ljud- och bild-upptagningar finns föreskrifter om skyldighel för programföretaget an lämna upptagningar UU arkivet för ljud och bild.

Prop. 1990/91:149 Bilaga I

Denna lag träder i kraft den

16 Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 149

II

§

Den som uppsådigen eller av oaklsamhel underlåter au fullgöra någon av sina skyldigheler enligt 10 § försia Slyckel döms liU böier eller fängelse i högst eu år.

Justitiekanslern är åklagare i mål om ansvar för broll som avses i för­sta stycket.

241

4   Förslag till

Lag om ändring i lagen (1978:487) om pliktexemplar av skrifter och ljud- och bildupptagningar

Prop, 1990/91:149 Bilaga I

Härigenom föreskrivs atl  

II 

§ lagen (1978:487) om pliktexemplar av skrifter och ljud- och hildupplagningnr skall ha fiiljande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

I r

Av upptagning av ljudradio- och lelevisionsprogram, som har sänts av sådanl programföretag som har sänilningsräll på grund av lillslånd en­ligt 5 S första eller andra slyckel radiolagcn (1966:755), skall programfö­retaget lämna etl pliktexemplar lill arkivet för ljud och bild.

Pliktexemplar enligt försia styc­ket skall utgöras av sådan upptag­ning, som programföreiagei enligt särskilda föreskrifter skall göra för an säkerstäUa framlida bevisning om innehållel i program. Pliktex­emplaret skall lämnas inom en månad från den dag ilå programfö­retagets skylilighet all bevara ui)p-tagningen enligt dessa föreskrifter upphörde.

F.u plikiexemplar enligt första slyckel är en sådan upptagning, som programföreiagei skall göra enligt 10 § försia slyckel radioan­svarigheislagen (1966:756). Pliktex­emplaret skall lämnas inom en månad ftån den dag då programfö­retagets skyldighet all bevara upp­tagningen enligt denna föreskrift up|)hörde.

Denna lag Iräder i kraft den

1 Senaste lydelse l'W(>:l2li

242

5   Förslag till

Lag    om    ändring    i    lagen    (1978:763)    med    vissa bestämmelser om marknadsföring av alkoholdrycker

Prop. 1990/91 Bilaga 1

149

Härigenom föreskrivs atl 2 § lagen (1978:763) med vissa bestämmelser om marknadsföring av alkoholdrycker skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Med hänsyn lill de hälsorisker som är förbunilna med bruk av al­kohol skall särskild mållfullhel iakttagas vid marknadsföring av al­koholdryck. Därvid gäller särskill all reklam- eller annan marknads­föringsåtgärd ej får förelagas som är påträngande eller uppsökande eller som up|)manar lill bruk av alkohol.

Föreslagen lydelse

§

Med hänsyn lill de hälsorisker som är förbundna med bruk av al­kohol skall särskild måttfullhet iakttas vid marknadsföring av alko­holdryck. Därvid gäller särskill att reklam- eller annan marknadsför­ingsåtgärd inte får föreläs som är påträngande eller uppsökande el­ler som uppmanar till bruk av al­kohol.

Vid marknadsföring av alkohold­ryck får inie användas kommersieU annons i televisionsprogram som ell programföretag sänder med stöd av lillslånd enligt 5 § försia stycket ra­diolagen (1966:755).

Vill marknadsföring av spritdryck, vin eller starköl får ej användas kommersiell annons i periodisk skrift eller annan skrift på vilken tryck­frihetsförordningen är lillämplig och som med avseende på ordningen för dess utgivning är jämförbar med periodisk skrift. Delta gäller dock ej i fråga om skrift som tillhandahålls endast på försäljning.sställe för så­dan dryck.

Denna lag träder i kraft den

243

6    Förslag till

Prop. 1900/91:149

Lag   om    ändring    i    lagen    (1978:764)    med    vissa bestämmelser om marknadsföring av tobaksvaror

Härigenom föreskrivs all 2 § lagen (1978:764) med vissa bestämmelser om marknadsftiring av lobaksvaror skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Med   hänsyn   lill  de   hälsorisker

Med   hänsyn   lill  de   häl.soriskcr

.som är förbundna med bruk av lo- som är förbundna med bruk av to­

bak skall särskild mållfullhel iakl- bak skall särskild måttfullhet iakt­

tagas vid marknadsdning a\ lohak- tas vid marknadsföring av lobak­

svara. Därvid gäller särskill all svara. Därvid gäller särskill all

reklam- eller annan marknadsför- reklam- eller annan marknadsför-

ing-sålgärd ej får förelagas som är ingsåtgärd inle får företas som är

påträngande eller uppsökande el- påträngande eller up|).sökande el­

ler .som uppmanar lill bruk av lo- ler som uppmanar till bruk av to­

bak,

bak.

Vid niatknadsföring av lobaks­vara jår itiie användas kommersiell aniums i televisionsprogram som ett programföretag sänder tned slöd av lillståtid enligt 5 § försia slyckel ra­diolagcn (1966:755).

Denna lag trailer i kraft den

244

Sammanställning av remissyttranden över radiolagsutredningens delbetänkande (SOU 1990:7) Lagstiftning för reklam i svensk TV

Prop. 1990/91:149 Bilaga 2

1 Remissinstanser m.m.

över radiolagsulredningens delbetänkande (SOU 1990:7) "Uigsliftning för reklam i svensk TV" har remissyttranden efter anmodan avgetls av justiiiekanslern (JK), hovrätten för Nedre Norrland, Slockholms tings­rätt, socialstyrelsen, bammiljörådet, radionämnden, arkivet för ljud och bild (Al.B), universiteten i Slockholm och Ciöteborg, marknadsdomsto­len, näringsfrihetsombudsmannen (NO), statens pris- och konkurrens­verk (SPK) och konsumentverket.

Vidare har remissyllranden avgetls av kabelnämnden, ombudsman­nen mot etnisk diskriminering (DO), statskontoret, Sveriges Radio AB (SR), Stiftelsen Svenska FilminsTrlutei, Svenska Arbelsgivareföreningen (SAF), Tjänstemännens Centralorganisation (TCO), Sveriges Akademi­kers Centralorganisation (SACO), Fanibrukarnas Riksförbund (l.RF), Konstnärliga och Litterära Yrkcsulövares Samarbetsnämnd (KLYS), Svenska Tealerförbundel, Svenska Journalistförbundet, SIF-klubbcn vid Sveriges Radio-koncernen, Sveriges Industriförbund, Grossistförbundel Svensk Handel, Dagligvaruleverantörers Förbund (DLT), Sveriges Köp­mannaförbund, Annonsörftireningen, Sveriges Reklamförbund, Sveriges Marknadsförbund, Svenska Tidningsutgivareföreningen (TU), Inlerna­lionella Handelskammarens Svenska Nalionalkommillé, Induslriförvali­nings AB Kinnevik, Nordisk Television AB, Sanna Satellile AB, Svens­ka kyrkans centralstyrelse, Sveriges frikyrkoråd/De fria kristna samfun­dens råd (SFR/SAMRÅD) och Sveriges Riksidrotlsförbund (RF).

Slockholms universitet har- överlämnat yttranden fiån juridiska fa­kullelsnämnden, inslilulionen för journalistik, medier och kommunika­tion saml inslilulionen för leatci- och filmvetenskap.

Göteborgs universitet har lill sill yllrande fogat yttranden från sam­hällsvetenskapliga fakullelsnämnden saml humanistiska utbildnings-och forskningsnämnden; rekioi-sämbelet har som silt eget yttrande över-lämnai samhällsvetenskapliga fakullelsnämndens yttrande.

SR:s yllrande är gemensaml för della bolag saml Sveriges Television AB, Sveriges Riksradio AB, Sveriges Lokalradio AB och Sveiiges Ut­bildningsradio AB,

Induslriförbundel, SAT och Grossistförbundel Svensk Handel har avgeli ctl gemensamt yllrande.

STM/SAMRÅD:s yttrande har avgetls för dels Fribaplislsamfundei, Helgelseförbundei, Metodistkyrkan i Sverige, Svenska Alliansmissionen, Svenska Baptistsamfundet, Svenska Missionsförbundet och Orebrornis-sionen, dels F.vangeliska Foslcrlands-Sliftelsen, Frälsning.sarmén, Pingst-rörcLsen och Sjundcdags Advcnlisisamfunilei.

245

Med anledning av bet

ä

nkandet har skrivelser kommit in fr

å

n Riksor-    Prop. 1990/91:149 ganisaiionen f

ö

r kvinnojourer i Sverige (R

Ö

KS), Svenska Regiss

ö

rsf

ö

r-     Bilaga 2 eningen  (SRF)  inom  Svenska Tealerf

ö

rbundel, journalisten  Charlotte Reimerson och Oberoende Filmares F

ö

rbund (OFF).

2 Allm

ä

nna och sammanfattande synpunkter

JK uttalar atl han, uiifi

å

n de synpunkter han har att f

ö

retr

ä

da, inle har n

å

gon erinran mol ile framlagda f

ö

rslagen; p

å

 en punkt framf

ö

rs dock krilik (se avsnilt 1 1.3.).

Hovr

ä

tten f

ö

r Nedre Norrtand finner ulifr

å

n de synpunkler hovr

ä

lien har att beakla inle sk

ä

l lill erinran mol de f

ö

reslagna lag

ä

ndringarna.

Enligt ttiarknadsdomsiolen har fr

å

gorna om 'TV-reklam i bet

ä

nkandet behandlats p

å

 ell grundligt och f

ö

rlj

ä

nslfulll s

ä

ll. Domslolen inst

ä

mmer i alll v

ä

sentligt i utredningens bed

ö

mningar, s

å

vitt g

ä

ller de fr

å

gor som har anknytning lill domstolens verksamhet.

SPK har fr

å

n konkurrenssynpunkl inget att inv

ä

nda mol den f

ö

re­slagna lagsliftningen.

Enligt SR 

ä

r den principiella l

ö

sning som ges i f

ö

rslaget bra. Lagf

ö

r­slagel

ä

r klan och l

ä

ll

ö

versk

å

dligl. Del 

ä

r anpassat lill s

å

v

ä

l den europe­iska konventionen om gr

ä

ns

ö

verskridande lelevision som marknadsf

ö

r­ingslagen.

Induslrif

ö

rbundel, SAF och Grossistf

ö

rbundel Svetisk Handel finner del v

ä

rdefullt att regeringen har l

å

tit utreda de legala aspekterna p

å

 re­klam i den nationella lelevisionen. Organisalionerna anser atl f

ö

rslagen bygger p

å

 en penetrerande analys, s

ä

rskilt i de radior

ä

ilsliga delarna och alt de v

ä

senlligen b

ö

r kunna ligga till grund f

ö

r lagstiftning. H

ä

rigenom blir del m

ö

jligl atl snabbi vidta 

å

tg

ä

rder n

ä

r v

ä

l n

ö

dv

ä

ndiga politiska be­slul har fallals. Alt lagsliftning f

ö

rbereds 

ä

r s

å

ledes tillftedsst

ä

llande, men detta minskar inte kritiken mol att ett avg

ö

rande i .sj

ä

lva grundfr

å­

gan alltj

ä

mt dr

ö

jer.

Belr

ä

ffande elermediepolilikens inriktning h

ä

nvisar organisationerna lill ilcl yllranilc som de lillsammans med Sm

å

f

ö

retagens Riksorganisa­tion avgav 

ö

ver bel

ä

nkandet (SOU 1989:73) TV-poliliken.

Enligt organisalionerna inneb

ä

r de f

ö

reslagna reglerna i vissa avseen­den on

ö

diga avvikelser fr

å

n de internationella normerna p

å

 omr

å

det, fr

ä

msl den europeiska TV-konvenlionen. Organisationerna menar 

ä

ven all utredningen delvis h

å

r drivit regleringen l

ä

ngre 

ä

n vad tittarinlressel motiverar. Detta g

ä

ller bl.a. besl

ä

mmel.serna om annonsers placering. I den m

å

n del inledningsvis beh

ö

vs begr

ä

nsningar ut

ö

ver vad TV- kon­venlionen stipulerar, b

ö

r dessa i huvudsak kunna tas in i ell avtal mel­lan staten och programf

ö

retaget.

Grundl

ä

ggande 

ä

r enligt organisationerna all lagstiftningen s

å

 n

ä

ra som m

ö

jligl ansluler till TV-konvenlionen. Fn s

å

dan anpassning ger ocks

å

 den 

ö

nskv

ä

rda harmoniseringen med FCi:s regler; organisalioner-

246

na påpekar att EG:s i oktober 1989 anlagna direktiv nära överensstäm-     Prop. 1990/91:149

mer med konvenlionen.

Bilaga 2

7'CO anser försl.agel i slorl vara acceptabelt.

Svenska Journalisiförbutidei anser atl ulredningens förslag till lag om annonser i televisionen är acceptabelt under förutsättning att lagen en­dasl skall tillämpas av förelag uianför Sveriges Radio-koncernen.

SACO har inte något all erinra mol förslagen.

/./?/'an.scr alt uireilningen på elt förljänslfulll sätt har belyst de fiå-gor som är relevanta för bedömningen av hur TV-reklam bör utformas i eu svenskl allernaliv. Förslag och diskussioner grundar sig på väl gjorda definitioner och analyser av olika reklambegrepp, programtyper och fi­nansieringsformer. LRT kan i huvudsak ställa sig bakom den lagstift­ning som föreslås.

Sveriges Reklamförbund ansluter sig när det gäller sakfrågorna i prin­cip lill lagförslaget.

TU har i huvudsak inga invändningar mot förslaget till hur en lag­stiftning for reklam i svensk TV skall inordnas i nuvarande regelsystem.

t-,nligl Nordisk Televisions uppfatlning baseras ulredningen på en realistisk bild av den silualion och omvärld som svensk television ver­kar i jusl nu. Dessutom präglas utredningen av en insikt i de villkor som reklamfinansierad TV verkar unilcr och av en vilja att skapa ett re­gelverk som ger realistiska möjligheler all bygga upp och ulveckla re-klanfimansierad svensk TV i inlernalionell konkurrens. Bolagel ser i slorl sell inle några svårigheler all driva en reklamfinansierad TV-kanal inom ramen för den lag om annonser i lelevisionen som föreslås.

, Sanna SateUiie, som driver salellitkanalen "Nordic Channel", väl­komnar all del har lagts fram elt lagförslag för reklam i svensk TV men finner det beiänkligi atl förslaget begränsas lill programförelag som sän­der televisionsprogram med stöd av lillslånd enligi 5 § försia slyckel ra­diolagen; andra reklamsändande TV-förelag faller därmed uianför regle­ringen. Bolaget anser också atl reklambegränsande bestämmelser bör las bon i lagen (1985:677) om lokala kabelsändningar, t.ex. 24 § om särskil­da reklamreslriklioner i salellilsändningar.

Svenska kyrkans 

ceniralsiyrel.se

släller sig i huvudsak bakom utred­ningens förslag men vill på några punkter ge ullryck för en avvikande mening.

SFR/SAMRAD tillstyrker i huvudsak de framlagda lagförslagen men vill anmäla avvikande synpunkter i några avseenden samlidigt som orga­nisalionerna på andra punkter vill poänglera och vidareutveckla utred­ningens förslag.

RF anser atl den föreslagna lagsliflningen är klar och koncis. Den principiella grunden är gedigen och den har anpassats lill såväl den eu­ropeiska TV-konvenlionen som marknadsföringslagen.

Juridiska fakullelsnämnden vid Slockholms universilel yttrar bl.a.: Takulieisnämnden vill inledningsvis uttrycka sin posiliva inställning till all arbetet med en "europeisering" av svenska etermedier lagil yller­ligare ell steg.framåt i och med del akluella betänkandet, vars förslag fa­kullelsnämnden på del slora hela slödjer. Förslagel, som beaktar den konvention om gränsöverskridande reklam som F.uioparådet utformat,

247

innebär om dess  huvudsakliga  innehåll genomförs all Sverige också     Prop. 1990/91:149

kommer alt kunna ratificera

p,.,        

Europarådskonvenlionen. Förslaget torde också innebära en i stort        "

Fakultelsnämnden vill dock peka på de problem som är förenade med all - så.som föreslagits - tillgodose den nyssnämnda Europarådskon-ventionens krav genom transformation inom ramen för en lagtext som är påtagligt fritt utformad i förhållande till konventionstexien. Vid den slutliga utformningen av de svenska lagtexterna bör övervägas att låta konveniionsreglema komma till klarare uttryck. I vart fall bör vikten av en konvemionsenlig lillämpning understrykas i motiven.

SamhälLsveienskapliga fakullelsnämnden vid Göteborgs universitet an­för bl.a.:

I luvuilintryckel är alt radiolagsulredningen genomfört en ytterst ge­digen analys av problemet och åstadkommit elt väl genomarbeiat för­slag. Del är uppenbart att arbetet rymt betydande problem, inte minsl vad gäller anpassning lill annan svensk reklamlagsliflning. Till detta kommer en rad konsekvenser som bl.a. har att göra med de existerande reglerna kring radio och TV i dag.

Del som kan invändas, men som inie faller på radiolagsutredningen, är atl ett så omfattande utredningsförslag läggs fram på grundval av ett förslag, vars poliliska förankring är oklar. Del hade enligt nämndens mening funnils skäl att göra juridiska överväganden även i fråga om andra sätt alt utforma TV-reklamen i Sverige. 1 delta ligger också atl det blir svårl atl överblicka vad olika modeller för att organisera TV-reklam skulle medföra härvidlag. Vad skulle del betyda om det t.ex. skapas ett syslem med ett bolag som bara sänder reklam-TV? Eller: blir del lättare om man väljer etl system där reklam endasl sänds i block?

Fakultelsnämnden menar atl det skulle behövas bedömningar även i dessa avseenden inför elt beslul om reviderad lagsliflning med hänsyn lill reklam-TV,

Enligt radionämnden kan den föreslagna regleringen förväntas med­föra en inle oväsentlig ökning av nämndens arbetsbörda. Del kan därför bli nödvändigt att förstärka nämndens resurser. Nämnden ullalar all dessa redan i dag är ansträngda och atl det inle synes stå lill buds mer belydande rationaliseringsmöjligheter. Innan behovet av resursförstärk­ning bedöms bör del emellertid ha beslämts hur TV-reklamfrågan skall lösas organisatoriskt sett. Av särskild belydelse är självfallet såväl om en tredje kanal öppnas som om reklam tillåts i någon av Sveriges Televi­sions nuvarande Ivå kanaler.

Kabelnämnden ulgår från all i princip samma regler för program­verksamheten kommer atl gälla för ell reklamsändande programföretag och elt reklamfriti public service-företag, givetvis då borisen från regler­na för annonslid. Skulle skilda regler gälla finns en risk exempelvis för atl ell programinslag som anses godlagbari i sändningar av ett reklam-fritt public service-företag, kan komma att bedömas som reklam om del förekommer i ell reklamsändande företags sändningar. Det vore olyck­ligt både för programföretagen och kontrollmyndigheten, och förvirran­de för allmänhelen, om olika mållståckar skulle gälla i fråga om vad som är lillålel,

Konsumentverkel uppehåller sig särskill vid de krav som verkei anser bör gälla för TV-reklam till barn och ungdom. Utgångspunkten bör va-

248

ra alt konsumenten inte skall överraskas av reklaminslagen ulan ha Prop. 1990/91:149 möjlighet atl välja bort dem. Ingen reklam bör få sändas mellan kl. 6 Bilaga 2 och 20. Även etl förelag uianför Sveriges Radio-koncernen bör vara skyldigt att följa huvudregeln om alt reklamen skall placeras i block mellan programmen, Verkei kräver all del i bild under hela reklamin­slaget finns med en reklammarkering, l.ex, i form av en ram eller elt särskilt märke. Med hänsyn till TV-mediels slora genomslagskrafl bör det också finnas en möjlighet atl ålägga TV-förelaget att sända tillrätta­lägganden (beriktiganden av vilseledande marknadsföring).

NO uttalar sig för all man, när man bedömer behovet av att göra av­vikelser från den europeiska TV-konvenlionen eller av all fastställa reg­ler som skiljer sig från vad som gäller i andra länder, också väger in konkurrenseffekterna. NO säger bl.a.:

Del kan säkerligen i många fall finnas elt allmänintresse av atl ha striktare och mer detaljerade regler än konvenlionens i fråga om svens­ka sändningar. NO föreställer sig all l.ex. reklam lill barn är elt sådant område. NO vill dock peka på det förhållandet all konkurrensen från ulländska programföretag om den svenska TV-publiken i dag är en rea­litet. Med utländska förelag avser NO här sådana förelag vars sändning­ar inle faller under den svenska slalens jurisdiktion. Vissa reklaminslag produceras för världsmarknaden eller l.ex. Europa lill mycket höga koslnader. Om svenska regler är strängare än konventionens och andra länders regler, är det givelvis hell orealistiskt alt annonsören dessutom producerar ell särskill reklaminslag för den lilla svenska marknaden. Sådana reklaminslag kommer därför att sändas i kanaler som inle står uniler svensk jurisdiktion, men som ändå når den svenska marknaden. Della medför atl svenska programförelag går miste om reklaminläkier, vilkel i sin tur kan försvåra möjligheterna att erbjuda TV- publiken elt bra programutbud. På så sätt försämras de svenska förelagens konkur­rensförutsättningar. Men situationen kan också medföra atl priserna på annonslid drivs upp i de programförelag som trols all de inle omfatlas av de svenska reglerna ändå till viss del vänder sig till svensk publik. Ef­terfrågan på annonslid blir större och programföretagen vet dessutom all del kan vara värdefullt för en annonsör vars inslag inle uppfyller svenska krav att i stället få sända del i den utländska TV-kanalen.

DLF anser det vara mycket viktigt atl den svenska lagsliflningen an­passas till den europeiska TV-konvenlionen. Vid en jämförelse mellan denna och förslagen framkommer att skillnaderna är relalivi slora i vis­sa avseenden. Vad DLF avser är bl.a. den högsta lillålna annonsvoly­men (se avsniu 7.2).

Köpmannaförbundet ullalar atl TV-konvenlionen bör vara en rimlig riktpunkt för regelverkets ulformning. Förbundet finner alt ulredning­ens förslag innebär en reslriklionsnivå som ligger väl över den som kon­venlionen omfattar. Det kan ifrågasättas om man i lag bör ge så precisa handlingsregler för reklamsändning.

Barnmiljörådet anser nu liksom i remissvaret på betänkandet (SOU 1989:73) TV-poliliken att införandet av reklam i svensk lelevision skulle ske på barnens bekostnad. Enligi rådet är ulredningens förslag inte ut­formal så alt barnen effeklivt skyddas mot otillbörlig reklampåverkan. Det bör inle vara lillålel all sända reklam som riklas lill barn, och rådet vill med kraft undersiryka vikten av all de beslut som skall fattas röran­ile barn och reklam ulgår från i försia hand vad som är bäsl för barnen.

249

Insiilutiotien för journalistik, medier och kommunikation vid Stock- Piop. 1990/91:149 holms universitet hänvisar lill den krilik som inslilulionen framförde i- Bilaga 2 sitt yllrande över belänkandel (SOU 1989:73) TV-politiken. Inslilulio­nen pekade där på olika undersökningar som visar all de inhemska TV-kanalerna inle blir utkonkurrerade av salellilkanalerna. Vad som hota]' den nationella public service-televisionen är i slällel nya reklamfinansie­rade TV-kanaler från marksändare. Den tidigare framförda kritiken gäl­ler också vad som nu föreslås. Enligt inslilulionen beaktar ingel av de båda belänkandena i tillräcklig grad den forskning som finns om re­klam och TV-publikens prcferen.ser. Det kan tilläggas all det numera har publicerats en undersökning (PUB-rapporl nr 8/1990) .som visar att många människor är beredda atl betala en högre TV-avgift än dagens, Inslilulionen finner del av dessa skäl inle vara meningsfulll att kom­mentera radiolagsulredningens lagförslag.

Statskontoret påpekar atl 1989 års lilläggsdirekiiv gav radiolagsulred­ningen tre uppgifter och all ulredningen av tidsskäl har vall all endasl behandla den första av dessa, nämligen behövlig lag.stiftning med anled­ning av betänkandet (SOU 1989:73) TV-politiken. Tinligi statskontoret är detta olillfredsställande, då de Ire frågeställningarna griper in i va­randra, Slalskonloret forlsäller:

T,ex, är della fallel när det gäller i vilken utsträckning reklamregler för lelevisionen är kongruenia med reglerna för gränsöverskridande le­levision och i vilken utsträckning samma reklamregler kan lillämpas för marksändande svensk kanal. Sändningstekniken bör heller inle vara av­görande om programmen kan vidaresändas via kabel inom Sverige, Del bör ivärtom bedömas efler andra eliska krilerier och vara oberoende av om programmen och reklamen sänds via marknäl eller satellit. Ambi­tionen atl snabbi belysa enbarl den första frågeställningen i direktiven kan indirekt ha blivil styrande för uppläggningen av analysen och där­med inriktningen av förslag och lösningar.

Slalskonlorel säger även:

Utredaren föreslår en rad regler (s, 242 ff,) för etl reklam-TV-föreiags sändningar som innebär en påbyggnad av dagens radiorätisliga regel­verk. Slalskonlorel kan inte biträda en sådan lösning,

KLYS och SIF-klubbcn vid Sveriges Radio-koncernen vidhåller silt motstånd mol reklamfinansierade TV- sändningar. Finligt KLYS bör te­levisionen kunna vara ell medium för konstnärligt skapande pä egna villkor utan alt vara beroende av och motiveras av reklambudskap och reklamintäkter. SIF-klubben uttalar atl med den genomslagskraft sorn televisionen har - inte minsl lill barn och ungdom - är den direki olämplig som reklamförmedlare. Klubben hänvisar också lill artikel 28 i ilen europeiska TV-konventionen som på intei sätt förpliktar Sverige alt införa reklam i TV ulan tvärtom utlryckligen Tillåter alt en stal har striktare regler än konvenlionens i fråga om sändningar som faller un­der statens egen jurisdiktion.

DO finner vägande skäl för att motsätta sig reklamfinansierade TV-sändningar i del markhundna nätet. DO hänvisar Till de argument som konsumentverkel har framfört i remissyttrandet över betänkandet (SOU 1989:73) TV-politiken,

Enligt Charloue Reitncrson är utredningsförslaget etl ur konsuments­ynpunkt myckel dåligt lorslag.

250

OFF yttrar:

Prop. 1990/91:149

Den oberoende filmen för en i många länder ojämn kamp för sin     Bilaga 2 existens i en alltmer kommersialiserad och inlernaiionaliserad medie­värld. Det udda, det personliga och kontroversiella som vi vill represen­tera betraktas som ekonomiskt oinlressanl av annonsköparna, som före­drar breda publiklillvända programformer.

Redan nu har kommersialiseringen påverkat programläggning och programinköp inom de genrer där vi är verksamma inom. Våra pro­gram placeras ofta på .sena sändningslider och programinköpen både av svenska program och ulländska på kultur- och dokumenlärområdet minskar klart.

När vi påtalar ilenna ulveckling är det inte enbarl av egeninlresse utan därför all del handlar om hur del viktiga public service-arvel ska förvallas framöver. Del handlar också om lillämpningen av 1974 års kullur|)olitiska mål.

b;,nliei vår uppfatlning präglades uttedningen "TV-poTniken" (SOU 1989:73) i alllför liten ulslräckning av förslag som uppräithåller målen för TV-politiken sedan lång tid tillbaka. Särskilt vikliga är beslämmel­serna i 7 § i avialet mellan staten och Sveriges Television, som ju i själva verket är en uppräkning av de inslag som lillsammans skapar en lelevi­sion i allmänhetens Ijänsl. I stället finner vi i ulredningen en rad efter­gifter och kompromisser, vilka stärker de ekonomiska intressena på de demokratiska och u|)phovsrältsliga intressenas bekostnad.

Samma tendens finns i den nu framlagda utredningen "Lagsliftning för reklam i svensk lelevision" (SOU 1990:7). Redan titeln på ulred­ningen tycks lala i en given rikming - hade del inle varil bäitre atl be­nämna den "Lagstiftning om reklam i svensk television?"

3 Synpunkter i vissa särskilda frågor

Antiotisörförenitigen anser del vara av slor vikl all beslul om reklam i svensk TV fallas ulan ytterligare dröjsmål, så atl svenskl näringsliv inle diskrimineras i förhållande lill internationella marknadsförare.

Induslriförbundel, SAF och Grossistförbundel Svensk Handel påpekar alt det i debatten har föreslagils atl annonsintäkter inte bara borde ut­nyttjas för all etablera en ny frislående TV-kanal ulan all därutöver Sve­riges Television borde delfinansieras med reklam. Organisalionerna av-vi,sar denna modell, som de anser ha flera allvarliga nackdelar. Den skulle skapa oklarhet om finansieringsansvaret för- Sveriges lelevision, och del kan slarki betvivlas att etl sådanl arrangemang på sikl skulle mcdfiira någon egentlig förstärkning av bolagets resurser. Samtidigl skulle det bli svårare att etablera en med Sveriges Television någorlunda jämspeli verksamhel, med åtföljande försvagning av den eftersträvade, dynamiska konkurrensen på TV-området. Blandfinansieras Sveriges Te­levision hamnar med andra ord den fristående kanalen i ell svårkom-penscrat underläge.

Enligt organisalionerna kommer en ny riksläckande kanal alt få en siark slällning på TV-reklammarknaden, men i motsats lill vad som ibland hävdas lorde den inle kunna uppnå monopol. Redan i dag finns flera aktörer, varav några givelvis kan försvinna, samtidigl som nya kan etableras. Man bör därför inte genom Sveriges Television lillgodose det behov som finns av atl olika TV-företag konkurrerar om annonsörerna.

251

Svenska Tealerf

ö

rbundel tar avst

å

nd fr

å

n tanken p

å

 reklamfinansiera-    Prop. 1990/91:149 de s

ä

ndningar  inom Sveriges Radio-koncernen.  Della 

ä

r ocks

å

SRF:s     Bilaga 2 uppfattning.

KLYS betonar viklen av alt etl hell reklamfriti s

ä

ndningsalternativ bibeh

å

lls 

ä

ven om det startas reklamfinansierade TV-s

ä

ndningar.

Juridiska fakultelsn

ä

mnden vid Slockholms universitet vill, trots all n

ä

mnden

ä

r medveten om att del 

ä

r f

ö

rbjudet med censur av TV-program, v

ä

cka fr

å

gan om frivillig f

ö

rhandsgranskning av TV-reklamen. N

ä

mnden uppger att elt organ f

ö

r frivillig f

ö

rhandsgranskning spelar en betydande roll i Storbritannien och h

ä

vdar atl erfarenhetema av detta f

ö

refaller vara goda.

Sveriges Marknadsf

ö

rbund framf

ö

r tanken p

å

 en opartisk och frivillig f

ö

rhandsgranskning av TV-reklamen, P

å

 deua s

ä

tt skulle ol

ä

mpliga re­klaminslag kunna s

å

llas ul p

å

etl lidigi siadium.

Inlernalionella Handclskatnmarens Svetiska Naiionalkonimillc aktuali­serar fr

å

gan om n

ä

ringslivet b

ö

r tillskapa ell s

ä

rskilt r

å

dgivningsorgan som sl

å

r lill annon,s

ö

rernas Ij

ä

nsl, Nalionalkommitt

é

n menar all ell s

å

-ilani organ b

ö

r vara aukloriiativt och representera inle bara marknads-r

ä

ttslig experlis utan ocks

å

 kommunikationscxperiis. Organets st

ä

llning b

ö

r vara r

å

dgivande och inle censurerande; annons

ö

rerna b

ö

r inte kun­na "skylla ifr

å

n sig" p

å

organet. 

Ä

ven yiiranilefrihelssynpunkler lalar f

ö

r en r

å

dgivande slaius. Organet skulle kunna ha samma status som det av nationalkommitt

é

n och N

ä

ringslivets Delegation f

ö

r Marknadsr

ä

ll bildade Marknadseliska R

å

det.

Slockholms lingsr

ä

u tar upp fr

å

gan om vilka urvalskriterier som b

ö

r g

ä

lla belr

ä

ffande annonser. Vid ett 

ö

verskott av efterfr

å

gan vad avser an­nonstid kommer della sp

ö

rsm

å

l alt bli s

ä

rskilt aktuellt. Det kommer atl beh

ö

vas n

ä

rmare regler f

ö

r hur annonsiiden skall f

ö

rdelas. F

ö

r

ö

vrigt inst

ä

ller sig fr

å

gan om hur priss

ä

ttning skall ske samt hur del skall kun­na undvikas att annons

ö

rer f

å

r ell best

ä

mmande inflytande 

ö

ver pro­gramverksamheten. Tingsr

ä

tten ullalar alt dessa sp

ö

rsm

å

l f

ö

rbig

å

s med tystnad av ulredningen. 'Tingsr

ä

tten anser fr

å

gor na v

ä

sentliga och menar atl de b

ö

r utredas n

ä

rmare.

Socialstyrelsen framh

å

ller atl slyrelsen inte yttrade sig 

ö

ver bel

ä

nkan­del (SOU 1989:73) TV-i)oliiiken och d

ä

rf

ö

r vill begagna lilir

ä

llet alt nu kommentera TV-reklamfr

å

gan ur ett ft)lkh

ä

lsoperspekliv:

N

ä

r det g

ä

ller att fr

ä

mja goda h

ä

lsof

ö

rh

å

llanden och motverka oh

ä

l­sa f

ö

r hela befolkningen b

ö

r TV:s kunskapsf

ö

rmedlande och attiiydp

å

-verkande/m

ö

nslerbildande roll s

ä

rskill understrykas. Erfarenheter fr

å

n andra l

ä

nder, bl.a. USA, visar att TV och 

ä

ven railio kan g

ö

ra viktiga in­satser i folk h

ä

lsoarbetet. I flera l

ä

nder har radio- och TV-f

ö

retagen di­rekla 

å

ligganden i fr

ä

ga om samh

ä

llsinformation. Det f

ö

rekommer ocks

å

 att staiTrgl st

ö

d till s

å

dana f

ö

retag 

ä

r f

ö

rknippat med villkor om all ge ulrymme lill samh

ä

llsinformation. Statliga myndigheter m.fl. kan k

ö­

pa programtid till slarki rabatterade priser. N

å

gra motsvarande m

ö

jlig­heler finns f

ö

r n

ä

rvarande inle i Sverige.

F

ö

rslag om att ge TV och railio ell tydligare ansvar f

ö

r folkh

ä

lsoin-formaiion har framf

ö

rts vid fiera olika tillf

ä

llen l.ex. av den statliga lo-bakskommill

é

n 1981, cancerkommill

é

n 1984 och nu senast av regering­ens Folkh

ä

lsogrupp. Folkh

ä

lsogrup|)en har bl.a. f

ö

reslagit atl myndig­hetsinformationen genom   TV och radio i enlighel med radiolagen b

ö

r

252

ses 

ö

ver i syfte atl f

ö

rb

ä

ttra f

ö

ruis

ä

ltningarna f

ö

r en saklig och veten-     Prop. 1990/91:149

skapligt unilerbyggad h

ä

lsoinformation i radio och  TV. (Folkh

ä

lsogrup-     p..        -

pens rapport nr 4 1989).                                                                 tillaga J.

Eu evenluelll inf

ö

rande av reklam 

ä

ven i de siats

ä

gda kanalerna un­derstryker behovet av h

ä

lsoupplysande program som motvikt till de kommersiella inslagen, liksom nalurliglvis behovel av konsumenlupp-lysningsprogram f

ö

r s

å

v

ä

l barn, ungdom som vuxna.

Del finns risk f

ö

r att TV-reklamens suggestiva och p

å

tr

ä

ngande ka­rakt

ä

r kan komma all inverka me.sl negativt [)

å

samh

ä

llels s.k. svaga grupper barn, ungdomar och korttidsutbildade. S

ä

rskill n

ä

r del g

ä

ller bam och ungdomar 

ä

r det n

ö

dv

ä

ndigt alt balansera reklaminslagen med intressanta och sakligt upplysande program .som ger en v

ä

gledning om vad reklam och annan marknadsf

ö

ring syftar till. Med lanke p

å

 rekla­mens inflytande p

å

 barn och unga i socialiseringsprocessen b

ö

r naturlig­tvis ock.s

å

 konsumentupplysningen i skolan utvidgas. Kunskap om re­klamen och en kritisk granskning av reklambilder och reklambudskap b

ö

r obligatoriskl ing

å

 i skolundervisningen.

Internationell reklam i TV 

ä

r ofta koncentrerad till vissa konsum­tionsvaror som l,ex. godis, l

ä

sk och snacks. Del finns en risk f

ö

r att kon­sumtionen av della slags varor kan komma atl 

ö

ka belydligt, vilkel kan ha o

ö

nskade effekter pa folkh

ä

l.san. F

ö

r atl molverka den menliga inver­kan av reklamen i synnerhet f

ö

r samh

ä

llets s.k. svaga grupper, fiiiesl

å

r socialstyrelsen all den svenska lelevisionens kanaler, b

å

de de som inne­h

å

ller reklam och eventuella reklamfria kanaler, skall inneh

å

lla konsu-mentupplysning/folkh

ä

lsoupplysning i en s

å

dan omfattning alt TV-reklamen f

å

r en motpol i samma medium.

Slyrelsen framh

å

ller vidare all den saknar elt klarg

ö

rande av hur st

ä

lliga myndigheter m.fl. i forts

ä

llningen skall n

ä

fram med sina bud­skap i Sveriges Televisions s

ä

ndningar. Av bet

ä

nkandet framg

å

r inte om den nuvarande Anslagstavlan kommer att finnas kvar i n

å

gon ft)rm. Sty­relsen har sv

å

rl att se hur del med nuvarande storlek p

å

 anslagen till de statliga myndigheterna skall kunna medges all en myndighel k

ö

per an­nonslid f

ö

r den information som i dag s

ä

nds gratis. Slyrelsen anser ocks

å

 alt m

å

nga av de mera h

ä

lsoupplysande budskapen liksom infor­mation om nya lagar m.m., som f

ö

r n

ä

rvarande s

ä

nds i Anslagstavlan, skulle passa d

å

ligt ihop med annonsblock d

ä

r merparten av annonserna kommer fr

å

n kommersiella annons

ö

rer.

liarnniilj

ö

r

å

dei betonar viklen av all slalliga n-iyndigheler och andra samh

ä

llsorgan 

ä

ven forts

ä

ttningsvis kan informera ulan kostnad via An­slagstavlan, Konsumentinformationen lill barn och unga b

ö

r ocks

å

 ut

ö­

kas om reklamfinansierade TV-s

ä

ndningar kommer lill st

å

nd. Det g

ä

ller b

å

de i lelevisionen och p

å

 skolschemat.

Vidare vill r

å

det fasta uppm

ä

rksamheten p

å

 den i salellilkanalerna f

ö

rekommande nya dolda formen av TV- reklam lill barn d

ä

r popul

ä

ra leksaker som 'Transft)rmers, Ghostbuslers, My Liille Pony m.fl. mark­nadsf

ö

rs i form av tecknade serieprogram. Enligt r

å

det b

ö

r del inle vara till

å

let med s

å

dan reklam, s.k. merchandising, om den riktas lill barn,

Radion

ä

mnden anser - meil h

ä

nvisning lill anikel 15 i den europeis­ka TV-konvenlionen - att den svenska lagstiftningen b

ö

r inneh

å

lla re­striktioner om reklam f

ö

r l

ä

kemedel,

Kimsiinienlverkei h

ä

nvisar ocks

å

 till TV-konventionen och anser alt det i lagen om annonser i televisionen b

ö

r f

ö

reskrivas f

ö

rbud mol l

ä

ke-meilelsreklarn. Verket p

å

pekar att det enligt socialstyrelsens "R

å

d och anvisningar" inle 

ä

r lill

å

lel att v

ä

nda sig lill allm

ä

nhelen n-ieil reklam

253

för receplbelagda läkemedel. Vad gäller rcceplfria läkemedel har lake-     Prop. 1990/91:149 medelsindustrins branschorganisationer ställt upp särskilda regler. Mol    Bilaga 2 bakgrund av kraven på relativt utförlig information i flera avseenden torde enligt verkei TV-reklam inle komma i fråga för rcceplfria läkeme­del och naturmedel.

Verkei utlalar sig också om marknadsföring av krediter i TV. Det finns anledning alt ställa särskilda krav på återhållsamhet och måttfull­het vid sådan marknadsföring. Om det skulle visa sig all de hushållseko­nomiska problemen förvärras som en följd av ökat låntagande bör ell totalförbud mol marknadsföring av krediter i TV-reklamen övervägas.

Samhällsvetenskapliga fakultelsnämnden vid Göteborgs universitet lar upp den begränsning som belänkandet har i och med att förslagen gäller rikstäckande TV. Nämnden ytlrar:

.Såvitt nämnden kan bedöma finns det inget som hindrar all reklam i Sveriges Television - eller i någon annan kanal - skulle kunna läggas i anslulning till de regionala nyheterna och bara gå ut i vissa områden. I så fall håller knappast utredningens argumentering på alla punkter. Hur skall man l.ex. räkna annonser som bara går ut i en region vad gäller andelarna av utbudet - är det utbudet i termer av producerat utbud eller av det utbud en enskild tittare har möjlighet atl la del av? Europaråd-skonveniions term "transmission lime" ger här föga ledning.

Den fara som framskymtar i en alltför konventionell syn på televi­sion är all lagstiftarens föreställningar snabbi överflyglas av medieul-vecklingen på det säll som skett både med närradio och satcITrl-TV.

Svenska kyrkans centralstyrelse anser all tillåtandet av reklam i riks-TV är ytter ligare en anledning lill alt regering eller riksdag lar initiativ till en ny utredning om lokal-TV.

Köpmannaförbundet upprepar sin i yttrandet över betänkandet (SOU 1989:73) TV-()olitiken framförda ståndpunkt all reklamsändningar inle får förbehållas de rikstäckande kanalerna utan alt det också bör tillåtas all lokala nät sänder reklam. I annal fall kommer konkurrensen all snedvridas till de små och medelstora förelagens nackdel. Dessa förelag verkar ofta på lokala eller regionala marknader.

Sanna Satellile tar upp kabelnämndens beslul i februari 1989 om all satelliten Astra vid tillämpningen av kabellagen skall behandlas som en direklsändande satellit. Beslutet leder till att lagens särskilda regel om reklamreslriklioner i satelTrtsändningar, 24 §, inle spelar någon roll när del är fråga om sändningar från ilenna satellit. Däremol menar kabel­nämnden all kabellagen skall tillämpas på sändningar via satelliten Eut­elsat I F4. Bolaget uppger att nämnden inte har ullalat sig om kabella­gens tillämplighet på sänilningar via andra satelliter, t.ex. Tele-X, Eutel­sat 11 etc. Bolagel menar därför all del råder osäkerhet om vilka slags sa­lellilsändningar som omfattas av kabellagen, Ell genomförande av utred­ningsförslaget innebär enligt bolaget all viss lagsliflning om reklam skul­le gälla för vissa företag, kabellagen bli lillämplig för andra företag och ingen lagsliftning alls gälla för en tredje grupp företag som bedriver sa­tellitsändningar. Bolagel anser au detta är djujit otillfredsställande och innebär starka konkurrensbegränsningar för företag, vars sändningar omfallas av kabellagen. Bolagel fortsätter:

Tagförslagei förstärker och bekräftar alltså del hroll mol RI 2:1 pp I och 2 som Kabellagen primärt innebär, med boiTseende från rnöjlighe-

254

len given i RF 2:13 I st. I och för sig anges i RF 2:13 I st att "friheten     Prop. 1990/91:149 atl yllra sig i näringsverksamhet" får begränsas. Det är emellertid uto-     Dir.,pT 7 mordentligl betänksamt och oroande alt denna möjlighet utnyttjas i en     " '8 siluation då del för TV-liltarna inle syns någon skillnad på bilden i TV-rulan om bilden regleras av lagförslagel. Kabellagen eller ingen lagslift­ning alls! Nordic Channel har inte kunnat finna någol skäl angivet i ut­redningen varför en sådan ordning nu skulle vara godtagbar. Som Nord­ic Channel uppfattar NO, delar NO Norilic Channels uppfattning enligt beslut meddelat av NO den 27 pto i ärende med diarienummer 23/90 hos NO.

T.nligt slalskonlorel saknas del i betänkandet en analys av vilka krav på reklam som FG släller med undanlag av inskränkningarna i reklam­reglerna för spril och lobak.

Statskontoret lar också upp siluationen att koncessionen för ell mark,sändande reklam-TV-företag upphör och skillnaden mellan mark-sändanile och saiellilsändande TV-förelag:

Med de särregler utredningen föreslår kvarstår frågan om olika reg­ler skall tillämpas för innehållet i olika sändningsformer. rV-tiltaren i gemen lorde inle kunna göra någon slörre skillnad mellan olika svensk­språkiga kanaler i etl läge när kabelnät och parabolanienner har nått en majoritet av befolkningen. Detta kan leda till en lika oklar situation som i dag, när kraven ba,seras på meil vilken teknik satellitsändningarna kommer hushållen lill del. Slalskonloret menar därför all frågorna i ul­redningens lilläggsilirektiv måste lösas samtidigt.

RÖKS anser det anmärkningsvärt alt ulredningen inte har behandlat könsdiskriminerande reklam. RÖKS tolkar frånvaron av förbud mol könsdiskriminerande reklam som alt del är frill fram att på olika sätt förtrycka och förnedra kvinnor samt kräver ett förbud mol könsiliskri-mineranile reklam om eller när reklam tillåls i TV,

E.ny\g{ juridiska fakultelsnämnden vid Slockholms universilel finns del anledning au före ett slutligt ställningstagande till vilken svensk lagstift­ning som är motiverad studera några av de fall som den danska leklam-lelevisionens granskningsnämnd haft all la slällning till.

Charlotte Reimerson saknar ell fullödigt resonemang om upphovsrät­ten och särskill dess ideella del. Utredningen antyder att den är viktig rnen lämnar inte bara konsumeniupplysare ulan även filmare, förfalia-re, musiker m.fl. helt ensamma med sina berättigade frågor om de inle kan neka all deras resp. produktioner får avbrylas av reklaminslag oav­sett längd. Charlotte Reimerson anser all den rätten bör skrivas in i en svensk reklam-'TV-lag

4 Utgångspunkterna för lagstiftningsbehovet

4.1   TV-reklamen bör övervakas inotn ramen för marknadsföringslagens system

utredningens förslag:  TV-reklamen övervakas inom ramen för mark­nadsföringslagens syslem.

255

F

ö

r alt censurf

ö

rbudet i radiolagen inte skall hindra alt marknads-     Prop. 1990/91:149 domstolen meddelar vilesf

ö

rbud mol otillb

ö

rlig reklam i radio eller TV     Bilaga 2 eller vid vite f

ö

rbjuder alkohol- eller lobaksreklam i railio eller TV g

ö

rs i 8 

§

 radiolagen etl till

ä

gg enligt vilkel f

ö

reskrifterna i marknadsf

ö

rings­lagen och alkohol- och lobaksreklamlagarna g

ä

ller ocks

å

 i fr

å

ga om s

å­

dan marknadsf

ö

ring som sker i ljudradio eller television.

Stockholms tingsr

ä

tt, radioti

ä

tntiden, kotisunieniverkel, Induslrif

ö

rbun­del, SAF, Grossislf

ö

rbundel Svensk Handel, Sveriges Marknadsf

ö

rbund, TU, Inlernalionella llatidelskammarens Svenska Nationalkommitt

é

, Nor­disk Television, SFRISAMRAD och RF delar uppfattningen TV-reklamen b

ö

r

ö

vervakas inom ramen f

ö

r marknadsf

ö

ringslagens syslem. Konsu­mentverkel framh

å

ller all utvecklingen 

ä

r myckel snabb och all verkei kommer att beh

ö

va ytterligare medel f

ö

r all kunna m

ö

la den v

ä

ntade expansionen av TV-reklamen.

Utredningens f

ö

rslag om en begr

ä

nsning av radiolagens censurf

ö

rbud tillstyrks av Induslrif

ö

rbundel, SAF och Grossislf

ö

rbundel Svensk Handel.

Enligt radion

ä

mnden b

ö

r det i 8 

§

 radiolagcn inf

ö

ras en h

ä

nvisning ock,s

å

 till produkis

ä

kerhetslagen (1988:1604).

Det sl

å

r enligt socialstyrelsen klarl alt det i radiolagen m

å

sie tas in en besl

ä

mmelse av vilken framg

å

r atl etl f

ö

rbud mol alkohol- och tobaksre­klam inle ens formellt strider mol censurf

ö

rbudet i 8 

§

radiolagen, Del­la kan meil f

ö

rdel g

ö

ras p

å

 det s

ä

tt som ulredningen f

ö

resl

å

r.

Juridiska fakultelsn

ä

mnden vid Slockholms universitet ullalar all del finns anledning all uttrycka uppskattning 

ö

ver den insiktsfulla analys och j

ä

mf

ö

relse som har gjorls vad g

ä

ller grundlagsskyddet f

ö

r ytlrande-och informationsfriheten i relation lill del radior

ä

ilsliga regelsystemet, d

ä

r censurf

ö

rbudet f

å

r en annan betydelse f

ö

r marknadsf

ö

ringslagens r

ä

ckvidd 

ä

n vad som 

ä

r fallet f

ö

r del tryckfrihetsr

ä

ltsligl skyddade me­dieinneh

å

llet. H

ä

rut

ö

ver s

ä

gs:

Takulieisn

ä

mnden vill dock p

å

peka - om 

ä

n del kan u()pfailas som en peliless - all utredningens beskrivning av inneh

å

llet i tryckfrihetsf

ö

r­ordningen b

ö

r f

ö

rtydligas i Iv

å

 avseenden.

T

ö

r ilel f

ö

rsia sl

å

r utredningen fasl belr

ä

ffande tryckfrihetens syfte all de "enda meddelanden som del Tigger utanf

ö

r delta syfte all skydda 

ä

r s

å

dana meildelanden som 

ä

r av utpr

ä

glat kommersiell nalur med renl kommersiella f

ö

rh

å

llanden till f

ö

rem

å

l" (sid. 230). Med "meddelanden" m

å

sle d

å

 f

ö

rst

å

s rena reklammeddelanden. Meddelanden i allm

ä

nhet kan falla uianf

ö

r tryckfrihetens syfle 

ä

ven av den orsaken att syftel 

ä

r renl ekonomiskt. H

ä

rmed avses exempelvis bedr

ä

geri beg

å

nget genom annons.

F

ö

r del andra fastsl

å

r utredningen all om ell vissl meildelande inte f

ä

r f

ö

rekomma p

å

 grund av etl generellt f

ö

rbud mol reklam f

ö

r viss va­ra, faller en s

å

dan begr

ä

nsning inom ramen f

ö

r tryckfrihetsf

ö

rordning­ens yllrandefrihelsbegrepp (sid. 230). S

ä

rskild lagsliftning om f

ö

rbud mot alkohol- och tobaksreklam 

ä

r m

ö

jlig med h

ä

nsyn lill den avgr

ä

ns­ning av iryckfriheisf

ö

rordningens till

ä

mplighet som g

ö

rs utifr

å

n tryck­frihetsf

ö

rordningens syfte. Merparten av reklam i iryckt skrift lorde allt­s

å

inle omfatlas av tryckfrihetsf

ö

rordningen, eftersom den har etl rent kommersiellt syfle och avser rent kommersiella f

ö

rh

å

llanden.

Stockholms litigsr

ä

il kan inlc tillstyrka den delen av till

ä

gget i 8 

§

 ra­iliolagen som g

ä

ller all marknadsf

ö

ringslagen omn

ä

mns. Tingsr

ä

tten ytl­rar:

256

Finligt Trngsrätlens mening bör del särskill framhållas all radiolagens     Prop. 1990/01:149 censurförbud har censurförbudet i I kap. 2 S tryckfrihetsförordningen     p..         som förebild. Della framgår av förarbetena till radiolagen samt även di-     tillaga / rekt av lagtexten. 1 kap. 2 § tryckfrihetsförordningen anses inle skydda kommersiell reklam och alltså inle heller hindra att del meddelas för­buil enligt marknadsföringslagen. Detta sammanhänger med att tryckfri­hetsförordningens syfte inte anses vara atl skydda kommersiella intres­sen,

förvisso var reklamfrågan inte aktuell vid utformningen av radiola­gens censurförbud. Del vore dock märkligt om TV-reklam skulle vara mer gynnad enligt radiolagen, som ej är grundlag, än reklam i tryckt skrift. 1 delta sammanhang bör påpekas atl utredningen under avsniu 8,2,1 tycks mena all radioansvarighetslagens yllrandefrihelsbegrepp överensstämmer med tryckfrihetsförordningens. Tingsrätten ilelar den uppfattningen men anser att samma resonemang också är TrllämpTrgt |)å radiolagen.

Tingsrätten är av den uppfattningen atl radiolagen redan i sin nuva­rande utformning - liksom tryckfrihetsförordningen - tillåter ingripan­den enligt marknadsföringslagen. Måhända är marknadsdomstolens be­slul Ml) 1976:20 en bekräftelse på all marknadsdomstolen också varil av ilenna uppfattning.

Även om kommersiell reklam definiiionsmässigl faller uniler begrep­pet "railioprogram" bör således kommersiell reklam redan nu anses un­dantagen från censurförbudet. T-'n forlsatl överensstämmelse mellan re­gelverken bör sättas framför en reglering vars behov kan ifrågasättas.

Mol den nu angivna bakgrunden kan lingsrälten inlc heller se all del fiircligger någol behov av ell tillägg till 8 § radiolagen i fråga om alko­hol och lobak. Ell sådanl stadgande finns ju inle i I kap. 2 § tryckfri­hetsförordningen.

4.2 Begreppen reklam, annonstid och annons

utredningens förslag: Uttrycket kommersiell reklam i railiolagen ulgår och ersätts av begreppet reklam. Med reklam förslås ell radioprogram som är avsett all främja en näringsidkares avsältning av en vara, en ijänsl eller någon annan nytlighei. I en ny lag om annonser i lelevisio­nen (annonslagen) anges all del med reklam i den lagen avses detsamma .som i radiolagen,

I annonslagen ilefinieras två uttryck - annonstid och annons. Med annonslid förslås sändningstill som inleds och avslutas av en särskild ljud- och bililsignalur som markerar alt programföretaget under den angivna liden i huvudsak sänder |)å U[)pdrag av andra. Med annons för­stås elt lelevisionsprogram som sänds under annonstid.

Slockholms lingsrän lillslyrker de föreslagna definiiioncrna och yttrar om begre|)pet reklam:

Törekomsten av olika reklambegrepp motiverar enligt tingsrättens mening all en definilion införs i radiolagen. Del mest ändamålsenliga är - som fiircslås -atl marknadsföringslagens definition av reklam används, l.n sådan definition kommer au underlälia marknadsdomstolens granskning av TV-reklamen.

Induslriförbundel, SAF och Grossislförbundel Svensk Handel godtar de föreslagna definitionerna.

257

17 Riksdagen 1990/91. 1 saml Nr 149

Svenska kyrkans centralstyrelse ilelar utredningens uppfattning vad     Prop. 1990/91:149

gäller definitionerna av reklam och annons.

Bilaga 2

Marknadsdomslolen påpekar all del centrala i marknadsföringslagen är begreppel marknadsföring, vilkel avser såväl reklam i traditionell me­ning .som andra marknadsföringsålgätder. Reklambegreppel definieras inte. Moliven till lagen ger exempel på marknadsföring som inle är re­klam (bl.a. prop, 1970:57 s. 72 ff). Enligt domslolen lorde utredningens ilefinilion av reklam närmast motsvara vad som i marknadsföringslagen förslås med marknadsföring. Begreppet reklam i radiolagen synes alliså få en vidare innebörd än vad reklambegreppel har i motiven lill mark­nadsföringslagen.

Domslolen lar i sammanhanget ocksä upp åsiktsreklam och liknande saml anskaffningsfrämjande åtgärder som riklas "bakåt" mol leveranlö­rer, kreditgivare eller arbetssökande. T'nligi domslolen framslår del som alltför kategoriskt att göra gällande all sådana annonser undantas från marknadsföringslagens Tillämpningsområde utan all samlidigt göra re­servationer. Bl.a. kan s.k. blandade annonser falla delvis uianför och delvis uniler lagens tillämpningsområde. Det lorde inle vara uteslutet all ell inslag som syftar till au främja avsättningen av varor, Ijänsler eller andra nyltigheler kan förekomma även i exempelvis en platsannons på såilanl säll all inslagel kan prövas enligt marknadsföringslagen.

Hovrätten för Nedre Norrlatid anser liksom utredningen atl del är nödvändigt att man kan skilja mellan de egentliga programmen och etl TV-förelags annonssändningai. Iloviäiten lillslyrker därför liisningen om en särskild ljud- och bililsignalur viil annonstidens början och slut. Dock vill hovrätten fästa uppmärksamheten på all det med denna lös­ning inle uniler annonsiiden på annal säll än genom själva inslagel framgår all del är fråga om en annonssändning.

Samhällsveienskapliga jakuUeistiämnden vid Göteborgs universilel an­ser att ulredningen argumenterar övertygande för alt del reklambegrepp som följer av marknadsföringslagen är det rimliga. Nämnden reagerar dock någol mot den terminologi som blir följden av detta: det lalas om att del under annonstid kan förekomma både "reklam" och "andra pro­gram". Del överordnade begreppel är "annons". Dessutom förekommer i förslagel lill ändring i radioansvarigheislagen vad gäller alkohol- och lobaksreklam ullryckel "kommersiell annons", någol som synes bryta mol terminologin. Nämnden fortsäller:

Vad gäller den s.k. annonsiiden - del sorn i vanligl språkbruk brukar kallas annonshlock - skall denna klarl markeras genom "ljud- och bild-signatur". Eftersom erfarenheten från de senasle årens studier av TV-reklam i USA och Storbritannien är alt stora ilelar av publiken vid en sådan signal snabbi skiftar kanal. Del finns anledning all tro alt TV-förelagen kommei all markera ilenna gräns så lilel som möjligl, liksom de kommer all försöka lägga in program inom blocken för all göra dem attraktiva pä del säll .sorn bl.a. förekommer i Italcn och Västtyskland. Orn särskilt ilen senare tekniken komnier all användas för alt luckra u[)p känslan av atl det är "annonslid" är della i slrid mol den föreslagna lagens anda, men det är svårt all se hur man kan komma ål del som la­gen nu är formulerad.

258

SFR/SAMRÅD  vill   understryka   nödvändigheten  av  klara  avgräns-     Piop. 1990/91:149 ningar mellan reklam och andra typer av program. Både sponsring och    Bilaga 2 varuexponering mot vederlag försvårar sådana gränsdragningar och bör i princip inle få förekomma.

Kabelnämnden finner vissa termer och begrepp vara oklara och ytl­rar:

Fxempelvis finns i den föreslagna lagstiftningen, förutom begreppet reklam i förslaget till lag om ändring i radiolagen, även begreppel kom­mersieU annons i förslagel lill lag om ändring i radioansvarighetslagen. Begreppel kommersiell annons förekommer också i förslagen lill lagar­na om marknadsföring av tobaksvaror och alkoholdrycker. Det är oklart om med kommersiell annons avses samma sak som med reklam enligt förslagel lill radiolag. Vidare är det oklart om med annons avses delsamma som i förslagel lill lag om annonser i TV, eller om annons syfiar på annonsbegreppet i marknadsföringslagen, eftersom anknytning finns även till den senare.

På lal om uttrycket annonstid saknar kabelnämnden en definition av "övrig lid" och bestämmelser om kommersiella inslag som kan före­komma i sändningarna under denna lid (exempelvis s|)onsring). Nämn­den forlsäller:

Skillnaden mellan annonstid och övrig lid bör klargöras för att un­derlälia lillämpningen av reglerna. Bl.a. framgår inte hur del fallel skall bedömas atl ell programförelag har sänt reklam e.d. ulan särskild Ijud-och bildsignal. Öm det särskiljande för annonstid är atl programföreia­gei under denna lid huvudsakligen sänder på uppdrag av annan bör i konsekvens härmed "övrig tid" vara sådana sändningar då programföre­taget sänder ulan annans uppdrag, dvs. på egel inilialiv. På molsvarande säu som i del nyssnämnda reklamfallet uppslår i sådana fall frågan om hur en sändning, som har skett på annans uppdrag men som inle har mar kerats genom särskild ljud- och bildsignal, skall bedömas.

Sveriges Marknadsförbund anser alt man bör använda sig av samma reklambegrepp som i den europeiska TV-konvenlionen, Del försvårar för alla aktörer atl marknadsföringslagen har elt reklambegrepp, TV-konvenlionen ell annal och radiolagen elt tredje,

Sanna Satellile har synpunkler på definitionen av annonslid. Bolagel uppger atl "Nordic Channel" på up|)drag av andra sänder även vanliga program, inle endasl reklam. Sändningstid upplåts ål förelag, organisa­lioner m.fl. som vill informera i Tex, poliliska, religiösa, fackliga, velen-ska[)liga eller kulturella angelägenheter. Bolaget finner därför definitio­nen av annonslid olycklig och föreslår att annonstid förklaras vara sänd­ningstid, som inleils och avslutas av en särskild ljud- och bildsignaiur som markerar alt programföretaget under den angivna tiden i huvudsak sänder "reklam". Därmed skulle enligt bolagel den fördelen uppnås alt TV-företagels egna programglimlar, reklam Ii k nande samhällsinft)rma-tion och s|)onsrade program föll utanför annonstiden.

Sveriges Reklamförbund uppger att beteckningen annons inom re­klambranschen används för marknadsföring i tidningar, trycksaker o.d, F'nligl förbundels uppfaltning skulle del därför vara mer ändamålsenligl alt i slällel för annons använda beteckningen "reklamfilm",

Kotisumenlverket anser del vara viktigt att det av varje reklaminslag framgår att del är fråga om reklam. Tillaren bör direkt av sändningen kunna urskilja de kommersiella meddelandena från övrigl programma-

259

leiial. Enbarl annonssignaiuren är inle lillräcklig för all uppfylla kravel Prop. 1990/91:149 all reklamen skall vara lält all identifiera som sådan (jfr Inlernalionella Bilaga 2 Handel.'ikammaiens Grundregler för reklam, ariikel 11). Del bör dessu­tom i bild under hela inslaget finnas en tydlig reklarnmarkering i form av t.ex. en ram eller ell särskill märke. Fn .sådan markering är väsentlig från konsumentsynpunkt och kan inte anses vara förenad med några .särskilda nackdelar eller stora kostnader för annonsören eller det sän­dande förelagel.

Enligt socialstyrelsen bör det uniler hela tiden som ett reklaminslag pågår klarl framgå alt det är ftäga om reklam.

S\'enska kyrkans centralstyrelse anser atl det under hela annonstiden bör förekomma en visuell signal för all ytterligare göra skillnaden mel­lan vanliga program och annonser tydlig.

5 Ett reklam-TV-företags grundläggande skyldigheter

5.1 Opartiskhet och saklighet i programverksamheten

Utredningens bedömning: TJI från Sveriges Radio-koncernen fristående TV-förciag som ges räll all sända från marksändare bör vara skyldigt alt utöva sändningsrätlen oparliskl och sakligt med beaktande av alt en vid­sträckt yllranilefrihel och inft)rmalionsfrihel skall råda i lelevisionen.

Slockholms lingsrän yttrar.- Kravel på oparliskhel och saklighet i den egeniliga [)rogramverksamheien bör, som utredningen föreslår, gälla även för elt reklamsändande fiiretag utanför Sveriges Radio-koncernen. Skälei för della äi all ell företag som får riksläckning genom marksän-ilare får en stark ställning. Tit sådant företag kommer inte all ha några jämbördiga konkurrenler. Utrymmet i etern är såviu avser frekvenser för 'TV- sändningar från marksändare slarki begränsat. Delta motiverar alt speciella krav ock.så rnåsle ställas på ell sådant förelag. Induslriförbundel, SAF och Grossistförbundel Svetisk Hatidel delar upp­fattningen au även ctl frislående TV-företag bör vara skyldigt alt i själva programverksamheten iaktta opartiskhet och saklighet.

SFR/SAMRÅD utlalar atl kravel på oparliskhel, mångfald och balans i programverksamheten är särskilt vikligl alt markera och up|)rällhålla för ell TV-fiiretag som är hell eller delvis reklamfinansierat. Även om ell särskill reklamfinansieral bolag skulle tillåtas kommer anlalel TV-förelag i Sverige all förbli litet på grund av ilet begränsade frekvensut­rymmet. Detta gi')r atl varje förelag som får hand om en såilan kanal får en stark ställning. Dessutom är det av konkurrensskäl angeläget all lik­värdiga villkor gäller- för Sveriges Radio och eu evenluelll frislående TV-föreiag.

260

5.2 ingen diskriminering av annonsörer

Prop. 1990/91:149

Bilaga 2 

Utredningens förslag: I annonslagen föreskrivs att ctl  reklamsändande

TV-föreiag inle får diskriminera någon som begär all förelaget skall sän­da en annons. Radionämnden granskar i efterhand om programföreiagei har iakttagit beslämmelsen.

NO tillstyrker förslaget. NO framhåller alt delta sträcker sig längre än konkurrenslagen eftersom del omfallar alla som önskar annonsera, inle endast näringsidkare. NO upplyser all del efter marknadsdomsto­lens beslul i del s.k. Land-ärendet (Ml) 1974:4) har fiirekommit flera ärenden gällande annonsvägran och all del på senare lid även dykt u|)p förfrågningar och anmälningar rörande annonsvägran i TV. För närva­rande handläggs på ämbetet hl.a. ell ärende där elt veckolidningsförlag förvägrats annonstid för en av sina tidningar i TV 3 (ScanSal). NO ft)rl-sälier:

NOs uppfattning är alt annonsvägran i TV i framliden kan komma alt bli ett hade ofta förekommande och i många fall även allvarligt pro­blem. Detta gäller särskill som TV har en myckel stark ställning som annonsmedium. Mot bakgrund av NOs tidigare erfarenheter av annon­svägran i olika medier saml med tanke på den framtida utvecklingen på TV-områdel, framslår del som än viktigare i framtiden atl annonsväg­ran skall kunna förhindras på konkunensrättsliga grunder.

Samtidigt har NO försiaelsc för att utgivarens ensamansvar för yi-Irandefrihetsbiott innebär alt inget får föras in mol hans vilja. NOs tidi­gare undanlagsförslag för kommersiella annonser hade den svagheten alt del kan vara svårt att avgöra vad som skall belraklas .som en kommersi­ell annons. Ulgivaren kan således inle vara säker på all han inle kan komma all slällas till ansvar för en annons,

F.fiersom del från konkurrenssynpunkt ftjrtfarande är angeläget atl kunna ingripa mol annonsvägran, bör dock enligt NOs mening alterna­tiva lösningar på konflikten mellan KL och TI- övervägas, F'ii säll vore förslås all inte längre ha eu system med ensam ansvarig utgivare. NO är dock medveten om all delta skulle dra med sig radikala förändringar i del svenska tryckfrihelsrältsliga systemet.

Elt alternativ skulle kunna vara atl i del avsedda fallel tvinga ftam införandet av en annons, om annonsvägran befinns medföra skadliga ef­fekter i KLs mening och del är uppenbart alt annon.sen i fråga ej ulgiir eu brou mol 'TF. Vem som skall avgöra huruvida annonsen strider mol '\\- eller ej måsle i så fall utredas närmare. Ärenden enligt VE avgörs i dag av en särskild tryckfrihelsjury. Mol bakgrund av MDs särskilda kompelens i hithörande frågor borde del dock inle vara omöjligt att ilomslolen i jusl konkurrensbegränsningsärenden gavs den formella kompetensen all bedöma annonsen även iryckfrihelsräUsligl med på­följd atl ansvarige ulgivaren befriades från tryckfrihcl.sansvar om dom­stolen ansåg sig kunna ingripa med stöd av konkurrenslagen. En sådan ordning skulle ju inte ändra på del förhållandel all fällande dom för iryckfriheisbroii endast kan ske i nu gällande former.

Ovanslående skall endasl ses som ell uppslag fiån NOs sida. NO vill dock framhålla dels sin slåndpunkl all annonsvägran är en konkurrens­begränsning som kan få allvarliga effekier och därför i vi.s.sa lägen rälls-politiskl ej bör skyddas, dels atl övergången till reklam-TV kan komma all slälla annonsvägransproblemcn yllerligare på sin spels. NO vill där­för förorda en översyn i frågan i syfle alt finna ell säll som kan lillgodo-.se del allmänna intresset både av skyddet för yiirandefrihelen och av en fungerande konkurrens.

261

Ä

ven Nordisk Television har uppfattningen att en reklamfinansierad     Prop. 1990/91:149 TV-kanal inle b

ö

r f

å

diskriminera vissa annons

ö

rer. Den annonspolilik     Bilaga 2 som f

ö

rs b

ö

r vara kon.sekvenl.

Ulredningens f

ö

rslag tillstyrks ocks

å

 av SFR/SAMRAD. Organisatio­nerna vill understryka atl 

ä

ven ell helt eller delvis reklamfinansierat TV-f

ö

relag m

å

ste ha r

ä

ll all ulforma sin egen annonspolitik och Tex. v

ä

gra att ta emol annonser f

ö

r vissa typer av varor och ij

ä

nsler. Ekono­miska h

ä

nsynstaganden eller p

å

tryckningar f

å

r dock inle leda lill diskri­minering av vissa annon.s

ö

rer lill f

ö

rm

å

n f

ö

r andra. Organisationerna tillstyrker att radion

ä

mnden f

å

r granska annonspolitiken 

ä

ven fr

å

n den­na utg

å

ngpunkt.

Radion

ä

mnden ullalar atl den f

ö

reslagna best

ä

mmelsen kan leda lill 

å

tskilliga till

ä

mpningssv

å

righeler. N

ä

mnden anser all del 

ä

r n

ö

dv

ä

ndigl atl hith

ö

rande fr

å

gor belyses ytterligare under del ft>risalla lagsliflnings­arbetet.

TU 

ä

r kritisk mol f

ö

rslagel och ytlrar:

Utredaren f

ö

resl

å

r all i lagen skall anges all programf

ö

retaget inte f

å

r diskriminera n

å

gon .som beg

ä

r atl f

ö

retaget skall s

ä

nda en annons. Sam­lidigt h

ä

nvisar utredaren lill den yilrandefrihetsr

ä

tlsliga regel som inne­b

ä

r all ingcnimg f

å

r s

ä

ndas mot programulgivarens vilja. Redan logiken borde d

å

 ha uteslutit den f

ö

reslagna best

ä

mmelsen.

I den lagstiftning som g

ä

ller f

ö

r tryckt skrifl finns ingen molsvarande regel om atl annons

ö

r inte f

å

r diskrimineias. Man har inte velat tunna ut den centrala principen om ansvarig utgivares best

ä

mmander

ä

tl 

ö

ver inneh

å

llel,

Kravel att annons

ö

r inie skall diskrimineras har 

ä

nd

å

 normaliv tyngd. Fr

å

nvaron av en tvingande regel har nalurliglvis inte heller inne­burit alt man inom dagspressen v

ä

grar annon.ser p

å

 etl godtyckligt s

ä

ll. Fr

å

gan om annonsv

ä

gran hanleras inom lidningsf

ö

relagen och |)

å 

branschniv

å

 med stor uppm

ä

rksamhet,

TU anser inle att det finns b

ä

rande sk

ä

l all i lagen om annonser i te­levisionen inf

ö

ra ett f

ö

rbud mol diskriminering av annons

ö

r. En s

å

dan lagregel skulle sl

å

 i motsatsst

ä

llning till besl

ä

mmelsen i 3 

§

 radioansva­righetslagen om atl ingenting f

å

r s

ä

ndas mol programulgivarens vilja,

TU f

ö

ruts

ä

tter d

ä

rf

ö

r alt 9 

§

 i f

ö

rslagel till lag om annonser i televi­sionen utg

å

r. Programf

ö

retaget, liksom tidningsf

ö

retaget, b

ö

r ansvara f

ö

r all annons

ö

rer ges en godtagbar och likv

ä

rdig behandling.

Kinnevik mots

ä

tter sig besl

ä

ml utredningens fiirslag, som bolagel fin­ner vara en inskr

ä

nkning i programulgivarens r

ä

tt all besl

ä

mma 

ö

ver vad som skall s

ä

ndas. En s

å

dan inskr

ä

nkning finns inle belr

ä

ffande Iryckt skrift. Av b

å

de prakliska och princi()iella sk

ä

l b

ö

r- samma regler g

ä

lla f

ö

r TV som l

ö

r tidningar,

Sunkholms lingsr

ä

u anser 

å

 andra sidan att den f

ö

reslagna besl

ä

m­melsen

ä

r alllf

ö

r vag. Tingsr

ä

tten ytlrar:

Som utredningen riktigt p

å

pekar f

ö

religger en konflikt mellan kon­kurrenslagstiftningen och ytlrandefrihetsr

ä

tten. Yiirandefriheten kr

ä

ver f

ö

r bl.a. f

ö

reskrivna straffsanktioner all det finns en ansvarig programul­givare. Dennes best

ä

mmander

ä

tt kan knappasl, med h

ä

n.syn lill del straffansvar han b

ä

r, inskr

ä

nkas eller styras. Mol detia m

å

ste v

ä

gas en annons

ö

is krav all inte diskrimineras i fr

å

ga om annonser som han 

ö

n,s-kar atl TV-f

ö

relagel skall s

ä

nda.

Utredningen f

ö

resl

å

r atl det i den f

ö

reslagna lagen om annonser i te­levisionen inf

ö

rs en allm

ä

nl h

å

llen besl

ä

mmelse, 9 

§

, av inneh

å

ll all piogramf

ö

relagel inle f

å

r diskriminera n

å

gon .som beg

ä

r alt programf

ö­

retaget skall s

ä

nda en annons. Ulredningen f

ö

resl

å

r vidare all radio­n

ä

mnden skall granska atl s

å

dan diskriminering ej sker.

262

Tingsrätten anser den föreslagna 9 § alllför vag och vill därlill ifrå-    Prop. 1990/91:149 gasälla om en granskning av railionämnden är ell tillräckligt verksamt     r>-|        -j medel för au komma lillrätta med det angivna problemet. I detta sam-    tJ"'*8ä i manhang bör uppmärksammas 'TV-mediels särställning i förhållande lill tryckta skrifter saml del faklum atl ell reklamsändande TV-företag kom­mer all få en särskill stark ställning utan några jämbördiga konkurren­ler såviu avser spridning och annonsunderlag. En annons i ell  riks­läckande  reklamnät  får därlill  anses  ha elt slorl  kommersiclll  värde. Härvid måste också särskill poängteras att annonsutrymmet kommer atl bli slarki begränsat. Mol bakgrund av det anförda får fiågan om diskri­minering av annonsörer an.ses vara av väsentligt slörre intresse än  i tryckfrihelsrältsliga sammanhang. Frågan förtjänar därför en slörre upp­märksamhet än vad utredningen givil den.

5.3 Vad som i sak bör skilja annonser från andra program

utredningens förslag: I radiolagen införs en ny bestämmelse som säger all staten får iräffa avtal med ell programföretag om skyldighet för före­laget att endasl under annonstid sända reklam mol vederlag eller pro­gram mot betalning,

1 avtalet mellan staten och etl reklamsändande TV- förelag utnyttjar staten della bemyndigande, I avtalet klargörs dock att sponsrade pro­gram faller utanför regleringen.

Kabelnämnden ullalar:

Alt visa all vederlag har utgått är myckel vanskligt. Om vederlagskri­ieriel skall ges relevans vid bedömningen av reklaminslag, bör kontroll­myndigheten ges reella möjligheter till inblick i programförelageis eko­nomiska transaktioner. Även om sådana möjligheter införs är svårighe­terna att påvisa atl vederlag förekommit myckel stora. Ett vederlag kan också utformas eller kanaliseras så alt det inte framträder i programföre­tagets bokföring. Mot bakgrund av bl,a, sådana överväganden bedöms i kabcinämndens praxis förekomsl av reklam enbarl utifrån hur program­mel ler sig för publiken. Fn såilan princip bör övervägas även för ilenna lagstiftnings del.

l'U ullalar att utredningens förslag innebär atl en åsikl.sannons skulle kunna sändas även uianför annonslid om del skedde ulan vederlag. En­ligi 'TU bör en sådan sammanblandning av annonser och program inle få ske. Reklam eller program som någon har u|)|>dragii ål programföre­taget atl sända bör oavsell om vederlag utgår få sändas endast uniler an­nonslid. Delta kan åstadkommas om del i radiolagcn anges att del får avtalas om skyldighel för programförelaget all "... endast under annon-sTril sända reklam eller program som någon har uppdragit ål förelagel all .sända ...".

263

6 Några huvudpunkter i fråga om annonser i

Prop. i99o/9i:i49

-ryr

Bilaga 2

6.1 Annonserna och kraven pä opartiskhet, .saklighet och demokratiska värderingar

Utredningens förslag: Av annonslagen skall framgå atl radiolagens krav på opartiskhet, saklighet och demokraliska värderingar i programverk­samheten inlc gäller för annonser.

Del får enligt Slockholms lingsrän anses vara självklart atl kraven på oparliskhel och saklighet inte skall gälla för reklam. Att det bör slällas krav på all annonser är vederhäftiga är en annan sak. Det blir mark­nadsdomstolens uppgift alt bevaka all kravel på vederhäftighet efterlevs,

Radiotiätntiden har i princip ingen invändning mot atl kraven på opartiskhet och saklighet inle skall gälla för annonser.

Juridiska fakultelsnämnden vid Stockholms universilel delar utredning­ens uppfattning vad gäller kraven på opartiskhet och saklighet.

Enligi humanistiska utbildnings- och forsktiingsnämnden vid Göteborgs universitet kommer betänkandet självklart fram till all kraven på opar­liskhel och saklighet inte skall vara tillämpliga på annonsiiden.

Induslriförbundel, SAF och Grossislförbundel Svensk Handel uttalar att del för reklamen givelvis måsle göras ell undantag från kraven på opartiskhet och saklighet; delta undantag bör, i enlighet med förslaget, kunna utsträckas till andra annonser.

Svenska kyrkans centralstyrelse har ingel all invända mot förslagel alt radiolagens krav på opartiskhet inle skall gälla för annonser.

SFR/SAMRAl) ullalar atl del i fråga om annonser av reklamkarakiär ligger i sakens nalur alt kravel på oparliskhel inle kan gälla. I sak bör det krav på saklighet som gäller för programverksamheien i allmänhet kunna gälla för annonser. Annonserna skall dock falla under marknads­föringslagen vars krav [)å vederhäftighet fyller samma funktion som kra­vel på saklighet. Mol denna bakgrund tillstyrks alt radiolagens krav på oparliskhel och saklighet inte gäller för reklaminslagen.

Enligt OFF är utredningen oklar när del gäller annonserna och kra­vel i)å saklighet. Å ena sidan sägs all della krav inle bör gälla annonstid. Ä andra sidan föreslås all en annons inle skall få vara kortare än 20 sek­under för alt kunna förmedla saklig informalion till konsumenterna.

Juridiska fakullelsnämnden vid Slockholms universilel påpekar beträf­fande ilemokraiibestämmelsen atl del i den marknadsföringsrällsliga lag­stiftningen inle finns någol remedium mol exempelvis könsdiskrimine­rande reklam. Enligt nämnden torde det vara påkallat med ett specifik! förbud mol diskriminerande reklam. Nämnden hänvisar lill EG:s TV-direktiv.

DO påpekar att marknadsföringslagen skyddar konsumenterna jusl i lieras egenskap av konsumenter. lngri|)anden mot reklam eller annan marknailsföring som är otillbörlig genom alt diskriminera på grund av

264

ras, hudfärg, etniskt eller nationellt ursprung kan med allra största san- Prop. 1990/91:149 nolikhet inle ske med slöd av marknadsföringslagen, l-lniskl diskrimi- Bilaga 2 nerande TV-reklam kan med nuvarande regcisyslem bara påtalas om den skulle utgöra brollel hets mol folkgrupp. Del kan inte uteslutas alt TV-rcklamen i en framlid kan komma att vända sig till främlingsfientli-ga eller rasisliska grupper eller - vilkel bedöms vara den största risken -beskriva folkgrupper på ell schabloni.serande, neilsättande eller förlöjli­gande sätt ulan all för den skull ulgöra brott. All det saknas möjligheter all påtala sådan reklam kan inle vara förenligt med samhällels strävan­den i övrigl att motarbeta främlingsfientlighet och etnisk intolerans. Della blir särskilt påtagligt då fråga är om etl medium med så stor ge­nomslagskraft som televisionen.

OFF anser alt ulredningen när det gäller demokraiifrågan för några resonemang som förefaller oklara. Å ena sidan föreslås att annonser inle skall få vara avsedda att främja utbredningen av åsikter i politiska, re­ligiösa eller fackliga frågor, Å andra sidan sägs all radiolagens demokra­tibestämmelse innefattar en allmän skyldighel atl sända program som hävdar de demokraliska värderingarna. Ulredningen fon.sälter med atl säga all "del är uppenbart atl sådana krav inle kan ställas på annonser". Men i demokratibeslämmelsen ligger ju föreskrifter om alla människors lika välde och den enskilda människans frihet och värdighet. Detta in­nefattar också fördömande av rasism, våld och brutalitet saml hävdande av jämställdhet mellan män och kvinnor. Självklart skall demokratikra­ven också gälla annonser!

Radionämnden anser alt av del förhållandel atl opartiskhet och sak­lighet inte behöver iakttas i annonser inte följer motsvarande slutsals vad gäller demokratibeslämmelsen. Enligt nämnden bör de värderingar som denna bestämmelse värnar om prägla även vad som sänds under annonstid. Del är i,ex. angelägel atl det inte heller under sådan lid får förekomma inslag som ger ullryck för ras- eller könsfördomar. För all åstadkomma detta ligger enligi nämnden den laglekniska lösningen nära lill hanils all man låler den föreslagna beslämmelsen om ljudradions och lelevisionens särskilda genomslagskrafl (se avsnitt 9.5) avse också nu berörda frågor.

6.2 Under annonstid bör det få förekomma tre olika typer av program

Utredningens forslag: 1 annonslagcn föreskrivs att del under annonslid för ell reklamsändande TV-föieiag endast får förekomma

1.

reklam och andra program som någon har uppdragit  åt program­företaget all sända,

2.

programföretagets reklam för egen kommersiell verksamhel och

3.

korta sammandrag av program som programföretaget avser att sän­da vid ctl senare lillfälle.

Sutckholms  lingsrän,   Induslriförbundel,   SAF och   Grossislförbundel Svensk Handel har ingel atl erinra mol förslagel.

265

SFR/SAMRÅD tillstyrker förslaget som enligi organisalionerna ska-    Prop. 1990/91:149 par lillräckliga möjligheter all göra en klar avgränsning mellan reklam    Bilaga 2 och annan programverksamhet.

Radionämnden uppehåller sig vid programkalegorin korta samman­drag av program som programföretaget avser atl sända vid ett senare till­fälle (programglimlar). Nämnden pekar på den konsekvens som försla­gel har att en programglimi inle behöver uppfylla radiolagens krav på oparliskhel och saklighet. Nämnden kan inte dela ulredningens synsätt all man kan bortse från denna konsekvens bl.a. därför alt det program som programglimien är ett sammandrag av kommer att bedömas utifrån de nämnda kraven. Det förekommer nu all nämnden fäller en program-glimt ulan all kritisera själva programmel. Programglimten kan sålunda vara partisk eller osaklig ulan all själva programmet är del. Program­glimlar bör därför inte få förekomma under annonstid. Någon nämn­värd olägenhet synes inte uppkomma härav, I ställel för alt "fylla ut osåld reklamlid" kan ju programföreiagei korta annonsiiden och sända programglimien omedelban efter den särskilda ljud- och bildsignaiur som markerar all annonsiiden är slut.

Även TU har uppfattningen att programglimtar inle bör få förekom­ma under annonstiden, TU uttalar att reklam och andra program som någon har uppdragit åt programföretaget atl sända bör hållas klart ål-skilda från redaktionellt utformade program (jfr avsniu 5,3),

Barntndjörådei uppehåller sig vid hur programglimlar presenteras. Enligt rådet sker delta inte sällan genom all del visas klipp med myckel action och våld. Rådet anser all sådana våldsamma programglimlar är klarl olämpliga för barn och att det är angelägel atl denna typ av egenre­klam ulformas utifrån atl även barn är mottagare.

6.3 Annonserna och grundsatsen om reklamidentifiering

Utredningens förslag: 1 annonslagen föreskrivs följande. Av en annons som någon har uppdragit åt ilet reklamsändande TV-förelaget att sända skall framgå vem uppdragsgivaren är, om det inle står klart i vems in­tresse annonsen sänds, I annonser med reklam får del inte uppträda per­soner som spelar en framträdande roll i televisionsprogram som huvud­sakligen gäller nyheter eller nyhelskommeniarer.

Slockholms lingsrält tillstyrker all del införs en beslämmelse av inne­börd all uppdragsgivaren till en viss annons skall framgå av annonsen.

SFR/SAMRAD utlalar alt del är ell slarkt konsumentintresse och all­mänintresse att reklam avgränsas lydligt från programverksamheten i övrigl och atl det framgår vem uppdragsgivaren bakom annonsen är. Därför lillslyrks ulredningens förslag om alt del av en annons som nå­gon har uppdragit ål TV-förelaget alt sända skall framgå vem uppdrags­givaren är, om del inte står klan i vems inlresse annonsen sänds.

Konsumentverkel vill i fråga om förslaget alt del av en annons i vissa fall skall framgå vem uppdragsgivaren är betona atl informationen om

266

annons

ö

rens identitet b

ö

r inneh

å

lla uppgifter som g

ö

r del m

ö

jligl f

ö

r     Prop, 1990/91:149 TV-tillaren all l

ä

tt la konlakl med n

ä

ringsidkaren. Fullst

ä

ndigt namn     Bilagn 2 samt ailress eller telefonnummer b

ö

r anges, d

ä

r detta 

ä

r m

ö

jligl. Infor­malion om eventuell konsumentkoniaki kan vara v

ä

rdefull f

ö

r den som 

ö

nskar yllerligare inft)rmalion om produkten.

Industrif

ö

rbundet, SAF och Grossistf

ö

rbundel Svensk Handel menar atl del i ett avseende 

ä

r oklart om ulredningen r

ä

tt har uppfattat mark­nadsf

ö

ringslagens inneb

ö

rd och forts

ä

ller:

P

å

 flera st

ä

llen (s. 188, 190, 191) betvivlas att en s

ä

ndning kan be­lraklas som reklam i MFL:s mening om del inle framg

å

r all uppdragsgi­varen 

ä

r kommersiell. Vi vill till detta p

å

peka atl avg

ö

rande h

ä

rvidlag 

ä

r de faktiska f

ö

rh

å

llandena - dvs. om annon.s

ö

ren 

ä

r n

ä

ringsidkare och framsl

ä

llningen har kommersiellt syfle och renl kommersiella f

ö

rh

å

l­landen lill f

ö

rem

å

l; vad som f

ö

r tittaren framg

å

r 

ä

r inte av betydelse i denna del men v

ä

l vid beil

ö

mningav idenlifierbarhelen.

Elt IV-inslag som uppfyller reklamrekvisilen utg

ö

r givelvis reklam 

ä

ven om det s

ä

nds uianf

ö

r annonstid. Det kan d

å

 pr

ö

vas enligt MFL saml tr

ä

ffas av del f

ö

reslagna f

ö

rbudet mol otillb

ö

rligt gynnande.

Kravet p

å

reklamideniifier ing kan med sl

ö

il av MFL bara uppr

ä

tth

å

l­las f

ö

r just kommersiell reklam. F

ö

r atl lillgodose 

ö

nskem

å

l om en vid­str

ä

cktare annonsidenlifiering i TV m

å

sle man, som utredaren anger, s

ä

rskill f

ö

reskriva della. Kravel uppst

ä

lls emellertid redan genom alt an­nonser endast f

å

r s

ä

ndas under annonslid, vilken ju definieras som an-nonsmarkerad s

ä

ndningstid.

Utredaren f

ö

refaller all n

å

got ha sammanblandat |)r-incipen om reklam-/annonsidenTrfiering med kravel p

å

s

ä

ndarangivelse, varmed f

ö

r­st

å

s alt del klarl skall framg

å

 vem annons

ö

ren 

ä

r. En s

å

dan identiiels-up[)lysning kan ges i klartext med namn/firma eller p

å

 annal s

ä

ll, t.ex. genom all etl k

ä

nt varum

ä

rke visas. F

ö

r kommersiella f

ö

rh

å

llanden kan MFL till

ä

mpas, men en utvidgning av kravel lill andra annonser fordrar s

ä

rskild f

ö

reskrift. Del kan d

ä

rf

ö

r vara rationellt att i den f

ö

reslagna la­gen inf

ö

ra en regel h

ä

rom som omfattar alla slags TV-annon.ser. Den b

ö

r kunna formuleras enklare 

ä

n utredaren gjort och 

ä

ven avse TV-f

ö

retagels egna annonser.

Organisationerna p

å

pekar all det av TV-konvenlionens anikel 13:4 f

ö

ljer atl personer som regelbundel presenterar nyhetsprogram eller ny­hetskommenterande program inle f

å

r medverka i reklam. Organisalio­nerna har d

ä

rf

ö

r inle n

å

gol all inv

ä

nda mol vad utredningen f

ö

reslagit i denna del.

Sveriges Marknadsf

ö

rbund kan betr

ä

ffande personer som f

ö

rekommer i nyhetsprogram inst

ä

mma i sakfr

å

gan men anser att det befintliga regel­verkel 

ä

r tillr

ä

ckligt. F

ö

rbundet h

ä

nvisar till ariikel 

II

i Inlernationella Handelskammarens Grundregler f

ö

r reklam,

Kotisunieniverkel kommenterar ocks

å

 della f

ö

rslag. Avsiklen med f

ö

r­slagel 

ä

r i f

ö

rsta hand all s

ä

kersl

ä

lla inlegrileten hos TV-mediel som ny-heisf

ö

rmedlare. F

ö

rslagel ligger emellertid ocks

å

 v

ä

l i linje med del all­m

ä

nna kravel p

å

 reklamideniifiering. Gruppen av diskvalificerade per­soner b

ö

r enligt verkels uppfattning ut

ö

kas till atl omfatta 

ä

ven anilra program medarbelare.

Ä

ven Svenska kyrkans centralstyrelse anser all regeln om personer som f

ö

rekommer i nyhelsprogram b

ö

r vidgas och preci.scras. Regeln b

ö

r 

ä

ven omfatta personer eller figurer som spelar en framtr

ä

dande roll i samh

ä

llsprogram och andra program d

ä

r trov

ä

rdigheten hos personen

267

eller i framförandel kan ifrågasällas om denne även uppträder i annon-     Prop. 1990/91:149

ser med reklam.

Bilaga 2

SFR/SAMRAD anser all förbudet för personer alt uppträda i annon­ser med reklam bör preciseras lill alt gälla nyhetsreportrar, programle­dare och liknanile i såväl nyhets- och nyhelskommenlerande program som samhällsorienterande program i övrigt där TV-liltarna måste kunna slälla höga krav på objektivitet och integrilel.

6.4 Annonser i politiska, religiösa eller fackliga frågor

Utredningens förslag: I annonslagen föreskrivs alt annonser inle får vara avsedda all främja utbredningen av åsikier i poliliska, religiösa eller fackliga frågor.

En annons får dock vara avsedd atl främja utbredningen av en åsikt i en politisk fråga, om

1.

annonsen sänds inför etl val lill riksdagen eller med anledning av att det föreslår en sådan rådgivande folkomröstning som avses i rege­ringsformen,

2.

programföreiagei och samtliga i riksdagen företrädda parlier eller företrädare för samtliga linjer i folkomröstningen är överens om villko­ren för sändandei av annonser och

3.    annonsen sänds i enlighet med de överenskomna villkoren.

Nordisk  Television  kan  från sin  utgångspunkt accepiera  förslagen

som bolagel anser vara väl genomtänkta.

Svenska kyrkans centralstyrelse gör den tolkningen av det föreslagna förbudet all ilel inte hindrar Svenska kyrkan eller andra trossamfund från att annonsera kulturella evenemang eller tjänster eller att informe­ra om insamlingar om bistånd. Centralstyrelsen ser inte heller all försla­get hindrar annonser som gäller anskaffningsfrämjande åtgärder eller att kyrkliga företag hindras all annonsera sina varor eller tjänster. Om emellenid denna tolkning anses vara oriklig motsätter sig centralstyrel­sen förbudet.

Enligi SFR/SAMRAl) belyser utredningen väl det dilemma som upp­slår då man diskuterar vilka typer av åsikisreklam som skall lillålas i TV. Organisalionerna lillslyrker det föreslagna förbudet men utlalar all del är angelägel all skilja mellan å ena sidan l.ex. annonser som innehål­ler elt religiöst budskap och å andra sidan annonser från kyrkor och andra religiösa organisationer med informalion om Lex. evenemang, in­samlingar eller verksamhet.

STR/SAMRÅD ft)rlsäller:

Del skulle uppstå en ohållbar silualion om l.ex. DIAKONIA eller Lulherhjälpen utestängdes från möjligheler lill TV-annonser om insam­lingar som slår öppna för Rädda barnen eller Röda Korset därför alt de senare är religiöst obundna. Lika orimligt vore det om idrottsrörelsen skulle få annonsera slora idrollslävlingar men kyrkorna skulle vara fiir-bjudna au annonsera allkristna riksmöten eller om kyrkornas telefon­jour eller diakonala insatser inle skulle få annonseras medan BRIS eller kvinnojourerna inle drabbades av motsvarande lesliiklionei.

268

SR vidhåller de principiella invändningar mol politisk annonsering i    Prop. 1990/91:149 TV som bolaget framförde i yttrandet över betänkandet (SOU 1989:73)     Bilaga 2 'TV-poliliken.

Sveriges Reklamförbund känner en viss tveksamhet inför den någol vaga formuleringen all annonser inle får vara avsedda att främja utbred­ningen av åsikier i poliliska, religiösa eller fackliga frågor. Det vore all­varligt om l.ex. etl politiskt parti med stor budget på grund av regelns utformning fick möjlighet all ulnyltja reklamutrymme lill "smygpropa­ganda". Förbundet föreslår all regeln får lyda: "Annonser som avser åsikier i poliliska, religiösa eller fackliga frågor får inle sändas."

Hovrälien jör Nedre Norrland har inga synpunkler på de övervägan­den .som ligger lill grund för det föreslagna förbudel. Hovrätten vill dock påpeka all del i vissa fall kan vara svårt alt dra en klar gräns mel­lan vad som skall anses vara politiska och kulturella frågor varför del av moliven särskill bör framgå hur grän.sdragningen skall göras.

Kabelnämnden noterar att ett genomförande av förslaget medför att vad som är lillålel programulbud enligt kabellagen blir förbjudei för elt reklamfinansieral programförelag,

SanihällsvetenskapUga fakullelsnämnden vid Göteborgs universilel an­ser all förslagel bl.a. reser frågan hur åsiktsannonser skall skiljas från andra annonser. Nämnden yttrar:

Vad gäller frägan om hur "åsiktsannonsering" skall avgränsas synes denna kunna bli |)r-oblematisk. Formuleringarna i moliven om att "ile gru[)per som har råd" (s. 195) inle skall få slörre möjligheter all bilda opinion via TV kan tolkas som att det handlar om annonser fiån orga­nisalioner. Såvitt fakullelsnämnden kan bedöma finns del härvidlag en slor mängd grän.sdragningsproblem. Elt ytterst besvärligt område borde t.ex. vara hur ilen typ av imageannonsering som troligen kommer att spela en viktig roll i 'TV-reklam skall bedömas i detta sammanhang. En sådan annons på l.ex. 30 sekunder, där etl företag inom bilbranschen sä­ger vail del gör för miljön, är ju rimligen "ägnad atl göra en genomsniu­lig åskådare välvilligt inställd till annonsörens åsikier" (s. 197). Vad skil­jer detta från etl politiskt parti som vill lala om exakt vad elt visst för­slag som del lagt i riksdagen fakliskl innehåller?

Yllersl handlar den principiella frågan vad som skall läggas in i bl.a. [)i)liliska och fackliga frågor. Och vad ligger bakom alt man inie tänker sig motsvarande inskränkning beträffande åsikier i ekonomiska och kul­turella fiågor? Del finns här en rad principiella problem som borde uppmärksammas.

l.RF finner del önskväri alt reglerna för åsikisreklam så nära som möjligt ansluter till de regler som gäller för pressen. Unilanlag är moti­verat för de politiska partiernas valpro|)aganda under valkampanjer på grund av del begränsade utrymmet. Den ordning som utredningen före­slär, att reklamtiden fördelas i samråd med de poliliska partierna, finner LRF väl motiverad. LRI- forlsäller:

1 övrigt är svår ighcierna betydande alt särskilja s.k. åsikisreklam från annan reklam. Del gäller t.ex. mellan reklam för en vara eller en ijänsl som skall användas i etl vissl syfle och propaganda för syflel som sådanl. Är ilci åsikisreklam eller tillålen reklam all motivera inköp i kooperati­va - eller privatägila - buliker med ideologiska argument? Var går grän­sen mellan antikärnkraftspropaganda och marknadsföring av miljövänli­ga energiformer? Exemplen kan mångfaldigas och del ekonomiska mo­tivet för cll förhud är föga hållbarl. Organisalioner och företag med slo­ra resurser har uniler alla förhållanden ell försteg i |jr-o()agandan, men

269

efieVsom TV r

ä

tl anv

ä

nt 

ä

r etl kostnadseffekiivi reklammedium kan de     Prop. 1990/91:149

mindre resursstarka t.o.m. f

å

 relativa f

ö

rdelar av att del f

å

r utnyttjas     d-\

9

ä

ven f

ö

r s.k. 

å

sikisreklam. D

ä

rf

ö

r, och f

ö

r enhellighetens skull, anser     tJiiagd

LRF alt reglerna b

ö

r s

å

 n

ä

ra som m

ö

jligl ansluta lill dem som g

ä

ller f

ö

r

pressen.

Sveriges Marknadsf

ö

rbund anser att den f

ö

reslagna begr

ä

nsningen kan vara motiverad men att det blir fr

å

ga om en sv

å

r gr

ä

nsdragning. Var g

å

r gr

ä

nsen mellan fackliga - och branschorganisationer? Kan reklam f

ö

r naturgas eller elv

ä

rme till

å

tas? F

ö

rbundet menar slutligen att n

ä

r politisk reklam f

ö

rekommer, b

ö

r den betraklas som all annan reklam och allts

å

 bed

ö

mas enligt marknadsf

ö

ringslagen.

K

ö

pmannaf

ö

rbundet ullalar att man i och f

ö

r sig kan ha en viss f

ö

r­st

å

else f

ö

r f

ö

rslaget. Ett f

ö

rbud mot 

å

sikisannonser skulle dock inneb

ä

ra en inskr

ä

nkning i yttrandefriheten och leda till sv

å

righeter n

ä

r det g

ä

l­ler all dra gr

ä

nser genlemot kommersiella inslag och andra meddelan­den p

å

 betalt utrymme. D

ä

rf

ö

r b

ö

r ocks

å

å

sikisreklam kunna lill

å

las en­ligt vi.ssa fasta regler.

Industrif

ö

rbundet, SAF och Grossistf

ö

rbundel Svensk Handel anser atl TV-annonsering b

ö

r lill

å

las 

ä

ven n

ä

r del g

ä

ller poliliska, fackliga eller religi

ö

sa fr

å

gor. Organisationerna, .som s

å

leiles mots

ä

tter sig utredning­ens f

ö

rslag, yttrar om detta:

Huvudsk

ä

let anges vara all tillg

å

ng till TV-mediel skulle ge resurs­siarka akt

ö

rer ett 

ö

vertag 

ö

ver ekonomiskt mindre v

ä

lrusiade menings­molst

å

ndare (bl.a. s. 195). Rent faktiskt ligger del givelvis n

å

gol i detta, men 

ä

r likv

ä

l en sanning med betydande modifikation.

F

ö

r del f

ö

rsia 

ä

r f

ö

rh

å

llandet inle n

å

gol f

ö

r TV s

ä

reget; samma g

ä

ller betr

ä

ffande andra media, exempelvis vid annonsering i dagspress. Vidare torde i enskilda fr

å

gor inle s

ä

llan finnas en intressegemenskap mellan flera, m

å

h

ä

nda var f

ö

r sig resurssvaga, akt

ö

rer vilkel m

ö

jligg

ö

r slagkraf­tigare formeringar. R

ä

ckvidd och koslnadseffeklivilel g

ö

r dessutom det t

ä

nkbart att grupper med begr

ä

nsad kampanjkassa i vissa l

ä

gen har l

ä

tta­re au verkligen fa ul sill budskap lill befolkningen via TV 

ä

n genom tra­ditionella media. Sannolikt kan l

å

gbudgciprodukiioner utnyttjas.

F

ö

r del andra kan det inle borises fr

å

n alt r

ä

llen all framf

ö

ra 

å

sikier ulg

ö

r sj

ä

lva inneb

ö

rden av yiirandefrihelen och 

ä

r en del av demokra­tins innersta k

ä

rna. Myckel slarka sk

ä

l m

å

ste d

ä

rf

ö

r lill f

ö

r atl motivera ell f

ö

rbud i vissl medium. Il

ä

r b

ö

r 

ä

ven erinras om atl etableringsm

ö

j­lighetema inom etermedia 

ä

r starkt beskurna och i vissa stycken obe­fintliga.

Mol denna bakgrund fiarnst

å

r utredarens p

å

st

å

ende (s. 196) atl ell f

ö

rbud inle kan kritiseras fr

å

n konslilulionell utg

å

ngspunkt som m

å­

h

ä

nda formellt korrekt, men i sak tvivelaktigt.

H

ä

rtill kommer all ell f

ö

rbud mot 

å

sikisannonsering oundvikligen medf

ö

r sv

å

rbem

ä

strade gr

ä

nsdragningsproblem. Annonser i vetenskapli­ga och kulturella fr

å

gor skall enligt bet

ä

nkandet vara lill

å

tna (s. 194), Det 

ä

r emellerliil l

ä

tt att f

ö

rest

ä

lla sig s

å

dana inslag som underf

ö

rst

å

tt el­ler indirekt f

ö

rmedlar ocks

å

 l.ex. elt politiskt budskap. Annonser f

ö

r hj

ä

lpverksamhet kan ha en religi

ö

s underlon. Vidare, hur skall reklam f

ö

r publikationer, kurser och dylikt i politiska/religi

ö

sa/fackliga 

ä

mnen betraktas? 

Ö

ver huvud tagel blir s.k. blandade meddelanden ell problem i sammanhangel. Utredaren anf

ö

r (s, 197) att del f

ö

r f

ö

rbud skall r

ä

cka med atl annonsen "

ä

r 

ä

gnad att g

ö

ra en genomsniulig tittare v

ä

lvilligt inst

ä

lld lill annonsr)rens 

å

sikier", en med f

ö

rlov sagt b

å

de l

å

ngtg

å

ende och oklar regel,

TU upprepar sin i yttrandet 

ö

ver bet

ä

nkandet (SOU 1989:73) TV-politiken framf

ö

rda st

å

ndpunkt att del inle finns v

ä

gande sk

ä

l alt be­gr

ä

nsa 

å

sikisreklamen - och d

ä

rmed yttrandefriheten - r

ö

rande fackliga,

270

religiösa eller poliliska frågor. Inför allmänna val och folkomröstningar     Prop. 1990/91:149 liksom i andra samhälleliga frågor bör möjligheten lill åsiktsannonse-    Bilaga 2 ring även i TV-mediel i princip vara öppen för alla opinionsbildare. TU menar all det med pressen som förebild bör överlåtas ål programföreta­get och programutgivaren all ta etl ansvar för all annonsering i TV sker på elt etiskt godtagbart säll. Del gäller även åsikisannonsering.

Kintievik anser att del saknas tillräckliga skäl alt på del föreslagna sät­tet begränsa yttrandefriheten och opinionsbildningen. Det finns ingen anledning all i della avseende behandla ell TV-företag annorlunda än en tidning.

Ett anlal remi.ssinslanser har invändningar mol utredningens förslag om all ge riksdagsparlierna inflylande över möjlighelen lill politisk an­nonsering vid val och folkomröstningar.

Hovrätten för Nedre Norrland anför att förslaget innebär atl ell parti som har endasl ell mandal i riksdagen kan förhindra en mellan samtliga övriga partier träffad överenskommelse.

Samhällsveienskapliga fakultelsnämnden vid Göteborgs universitet ytt­rar bl.a,:

Också undantagen från regeln - alt partier skall kunna komma över­ens om TV-reklam på vissa villkor i en valrörelse - väcker en rad princi­piella frågor. Om del är så att utredningen menar atl åsikisannonsering fakliskl sli.apar opinionsmässig orättvisa är det något förvånande alt den jusl skulle tillålas i en valrörelse. Den omvända principen - att sådan annonsering på andra lider än under valrörelsen - förefaller i så fall va­ra mer rimlig. Della är ilessulom vad Sveriges Radio ofta har tillämpat vad gäller politiskt aktiva medarbelare.

Men ulredningens motiv alt göra undantag hänger samman med all man här överlåter lill riksdagsparlierna all göra up() villkoren, Detia fö­refaller i tur vara principiellt olyckligt. Visserligen handlar det inle om redaktionellt innehåll ulan om annonser, men det synes ändå olämpligt att partierna skall förhandla om innehåll i en TV-kanal inför ett val. Den parallell som dras med all del i den redaktionella valröielsebevak-ningen gjorls vissa överenskommelser med partierna är missvisande: ilessa har alltid skell på det sändande företagets villkor - och har fö. successivi upphört,

tinligt nämndens bedömning kan det finnas skäl alt ytterligare pröva orn de redovisade argumenten för förslaget är Tillräckliga vad gäller poli­tisk och facklig annonsering; skäl för ell förbud kan dock finnas vad gäller åsiktsannonsering i religiösa frågor,

Induslriförbundel, SAF och Grossislförbundel Svensk Handel molsälter sig förslagel att riksdagspartierna skall kunna förhandla om undanlag från elt förbud mol politiska TV-annonser, Della kan medföra elt från demokratiska utgångspunkter osunt schackrande om yttrandefrihetens omfailning och villkor, rV-företaget hamnar i en iniegriielsmässigl be­svärande situation genlemot den poliliska maklen. Det är fö, oklart vad förhandlingarna närmare skulle gå ul |)å - omfattas t.ex. priser och Till­gänglig tid eller, än värre, vilka som får annonsera?

I enlighel med sin inställning anser organi.saiionerna atl åsikisannon­sering bör tillåtas enligt fasla regler och inte göras till föremål för poli­liska överläggningar och kompromisser vid enskilda tillfällen.

271

TU vänder sig med skärpa mol förslaget atl de etablerade riksdags-    Prop. 1990/91:149 partierna inför valen skall ges rätlen att bestämma om programföreta-    Bilaga 2 gets annonspolitik.

Enligt Kinnevik framstår del som olämpligt att varje riksdagsparti skall få vetorätt i fråga om denna typ av reklam inför etl val och alt for­merna för reklamen skall avtalas mellan programföretaget och partier­na. Härigenom skulle ett enstaka parti ges möjlighet atl påverka opi­nionsbildningen inför etl val i en utsträckning som inle bör accepteras.

Enligt Svenska kyrkans cenlralslyreEe är del fel alt ge de poliliska par­tierna rättigheter som förmenas andra folkrörelser och organisationer. Det skulle kunna innebära det absurda förhållandet, att det enda som får sägas om Svenska kyrkans åsikier i TV-reklamen är del som de poli­liska partierna säger i sina kampanjer inför kyrkofullmäktigevatet.

SFR/SAMRAD anser i konsekvens med organisationernas tillstyrkan­de av det föreslagna förbudet mol åsiktsreklam i TV, atl det inte bör få förekomma politisk annonsering i anslutning lill l.ex. val och folkom­röstningar.

7 Mängden annonser och hur annonser bör få sättas in

7.1 Allmänna synpunkter

Svenska kyrkans centralstyrelse har inget all invända mol förslagel vad gäller begränsningen av mängden annonser.

Radionämnden ser inle som sin uppgift all lämna närmare synpunk­ter på vad som föreslås i dessa delar. Nämnden kan emellenid från de utgångspunkler som nämnden har all beakta inie underlåla att påpeka atl regleringen förefaller synnerligen invecklad och svår atl övervaka. Nämnden skulle hälsa med tillfredsställelse om denna synpunkl kunde beakias i det forlsatla lagstiftningsarbetet.

Samhällsveietiskapliga fakullelsnämnden vid Göteborgs universilel an­för all betänkandet innehåller den oklarheten atl det talas om "mäng­den annonser", inte mängden annonslid; basen för lidsberäkningen bör vara annonsiidens längd, inte annonserna.

Induslriförbundel, SAF och Grossistförbundel Svensk Handel upp­märksammar ulredningens uttalande i anslutning till ariikel 28 i den europeiska TV- konventionen, alt konventionen inle hindrar all en stat hell säger nej lill reklam i TV. Organisalionerna påpekar all denna fiåga ocksä måsle ses i ljuset av anikel 10:2 i Europakonventionen om de mänskliga rällighelerna. Mycket lalar för alt i vart fall generella reklam­förbud inle är förenliga med den bestämmelsen.

Det är DI.F:s bestämda åsikt atl regleringen bör vara densamma oav­sett om del reklamsändande   TV-förelagel blir Sveriges  Television eller

272

ett från Sveriges Radio- koncernen fristående företag. All reglera Sveri-     Prop. 1990/91:149 ges Television hårdare än ell fristående TV-förelag skulle innebära all    Bilaga 2 detta förelag inle kunde konkurrera på lika villkor med del andra före­tagel. Den bäsla lösningen ur konkurrenssynpunkl anser DLF vara att reklamsändningar tillåts inom såväl Sveriges Television som ett frislåen­de 'TV-företag.

Sveriges Reklamförbund anser att reglerna beträffande reklamens om­fattning och placering i förhållande till programtiden bör vara desam­ma, oavsett om det är Sveriges Television eller etl fristående programfö­retag som sänder.

Köpmannaförbundet anser att den detaljerade regleringen vad gäller annonsvolym och annonseringssäti ler sig överdriven och väl byråkra­tisk. Lagstiftningen bör begränsas lill mer grundläggande principer och överiåla de detaljerade handlingsreglerna till ett avtal mellan staten och programförelaget utgående från den europeiska TV-konventionen och Internationella Handelskammarens Grundregler för reklam.

Kinnevik menar att del är uppenbart alt utformningen av reglerna om reklamens omfattning och inplacering kommer att få stor betydelse för programverksamheten. Bolaget anser alt dessa regler bör vara anpas-saile lill vad som gäller inlernalionelll.

7.2 Högsta tillåtna annonsvolym

Utredningens förslag: 1 annonslagen föreskrivs följande. Högsl lio pro­cent av sändningstiden per dygn i en programkanal får avse annonser. Denna andel beräknas särskilt för tiden mellan kl. 18.00 och kl. 24.00, Inom en sändningslid av en timme mellan hela klockslag får annonser förekomma under högst åtta minuler. I avtalet mellan staten och pro­gramföretaget får det bestämmas alt högsta lillåtna sändningstiden för annonser skall vara kortare än vad som nyss har sagls,

LRF finner reglerna vara väl avvägda.

Nordisk Television accepterar utredningens förslag. Bolaget uppger all del vid planeringen av sin programkanal TV 4 har ulgåtl från en an­nonslid om i genomsnitt sex minuter i limmen (10 % av sändningsti­den), sorn man funnit ger lillräckliga inläklsmöjligheler för en fullvär­dig TV-kanal. Denna nivå är vis.serligen lägre än vad den europeiska 'TV- konvenlionen tillåter (i genomsnitt nio minuter i timmen), men enligt bolaget är det fullt möjligt all driva en konkurrenskraftig TV-kanal med den reklamtidsnivå utredningen föreslår. Bolagel accepterar också förslaget all högsia lillålna annonstid under en timme mellan hela klockslag skall vara åtta minuter. Även om iletta ger en konkurren­snackdel jämförl med en TV-kanal som följer TV-konvenlionens regler (högsia annonslid tolv minuter under en viss timme) ger utredningens förslag en lillräcklig fiexibililet i fråga om annonsernas inplacering. Samtidigt framhåller bolaget att en väsentligt mer restriktiv reglering än vad som följer av TV-konvcniionen skulle skapa en klar konkurren-

273

18 Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 149

snackdel för reklam-TV-kanaler som är baserade i Sverige jämförl med     Prop, 1990/91:149

inlernalionella kanaler som riklas mol de svenska hushållen.

Bilaga 2

Svetiska kyrkans centralstyrelse har inget all invända mol förslagel,

SanihällsvetenskapUga fakuUetstiänindcn vid Göteborgs universitet utta­lar alt argumenien för all hålla sig lill åtta minuler per klocklimme är väl underbyggda. Nämnden ilelar också uppfattningen all detta bör ses som ell maximum som kan avtalas bort för ilel fall all Sveriges Televi­sion ges rätt alt sända bclalil reklam. Möjligen bör enligt nämnden della ocksä kunna gälla för andra TV-företag .som i en framlid får sändnings-rätt.

Juridiska fakullelsnämnden vid Slockholms irniversitet ifrågasäller lämpligheten av att lagfästa etl ,så i detalj ulft)rmai syslem vad gäller an-rionsinslagcns fördelning över programtiden och framkastar tanken alt ileialjregleringen hellre skulle kunna ske i ell avtal mellan regeringen och piogramförelagel.

Induslriförbundel, SAF och Grossislförbundel Svensk Handel yttrar:

Den föreslagna annonsmängden är inte liten och kan tjäna som rikl-rnärke lill en början. Del ler sig dock väsentligt atl stor överefterfrågan på rcklamiid om möjligl unilviks, lik.som atl .sådan brist r)r-e.ssar upp pri-.ser na lill myckel höga nivåer. Kvotering av annonslid bör, av uppenba­ra skäl, i del längsta undvikas. Vi anser mol denna bakgrund att lagen bör övcrensslämma med TV-konvcnlionen, dvs. 15 procent av sänd­ningstiden samt övriga normer enligi anikel 12. Om del bedöms öns­kvärt all inleda verksamhelen med den försikligare nivå som utredaren löicslår, kan det lämpligen regleras i avtalet mellan programbolagel och slaien.

Dl.F påpekar all TV-konventionen tillåter alt 15 % av den dagliga .sändningstiden (20 % inklusive "teleshopping") utnyttjas för annonser, medan utredningen föreslår 10 %. Det har enligt DLF slor betydelse för markhundna kanalers möjlighei all finansiera sin verksamhel med re­klaminläkier alt lagsliftningen är anpassad lill TV-konvenlionen, efter­som kanalerna kommer au konkurrera med salellilkanalerna om an­nonsörernas investeringar. Konkur ren.sen om reklaminvesleringarna skulle inle ske på lika villkor om svenska markbaserade reklam-TV-kanaler reglerades hårdare än salellilkanalerna.

Sveriges MarktiadsförbutuI anser- atl alla detaljer runt lider för an­nonsblock resp. enskild annons är .sådant som lämpligen justeras rem praktiskt efter etl halvår. Alllför myckel reklam kommer alt reglera sig självt.

Konsumentverkel hänvisar lill alt verket har slälll sig bakom NEK-rapporten 1989:5 med gemensamma nordiska konsumenlkrav på TV-reklam lill barn och unga. Där framförs åsikten all ingen reklam bör få sändas före kl. 20.

7.3 Minimitiden för en annons

Utredningens förslag: I annonslagen föreskrivs all en annons inle får va ra kortare än 20 sekunder.

274

Invändningar och krilik mot förslagel framförs av juridiska fakultets-    Prop. 1990/91:149 nämnden vid Slockholms universitet, kabelnämnden, Fdminsiilutei, Indu-     Bilaga 2 siriförbutidei, SAF, Grossistförbundel Svensk Handel, DLF, Köpmannaför­bundet, Annonsörföreningen, Sveriges Reklamförbund, Sveriges Marknads­förbund, Nordisk Television, Sanna Satellile och Charlotte Reimerson.

Kabelnämnden yllrar bl.a.:

Nämnden har vid sin granskning av reklaminslag i olika salellitkana-ler funnit alt ile enskilda reklaminslagen av lyp bioreklam i allmänhet är mellan 13 och 30 sekunder långa. För inslagen gäller generelU atl de oftast innehåller sekvenser med vacker miljö eller tilltalande människor som agerar lill musik. På slutet sägs eller skrivs några positiva ord om produkten, ibland bara produktens namn. Någon skillnad i informa­tionsmängd beroende på inslagels längd har nämnden inle funnit. En regel om minsta längd är också lätt all up|)fylla ulan all mer informa­tion sälls in i inslaget. Sammanfattningsvis bör syftel med och konse­kvenserna av minimitid för annonser övervägas närmare under del fort­satta lagstiftningsarbetet.

Fdminsiiiuiel uttalar alt det är en förlegad uppfattning att endast in­slag på över 20 sekunder kan förmedla annonsörens budskap på ett in-ft)rmativt .sätt.

Indiistriförbutidei, SAF och Grossislförbundel Svensk Handel anser att förslagel är en onödig och fördyrande reslriklion, Vä,senllig information kan lämnas på kort tiil. Om de inft>rmationsanspråk som kan slällas med hänsyn till mediets egenskaper och konsumenternas behov är upp­fyllda eller ej i del enskilda fallel får, som för annan reklam, bedömas enligi den lagstiftning som gäller (3 § marknadsföringslagen). För övriga TV-annonser lorde längden i vart fall inle ulgöra någon garanti för in-ft)rmalionshallen.

Annonsörföreningen anser atl den föreslagna regeln skulle leda lill att mindre förelag - som ofta är svenska - får svårigheler all göra reklam i TV, vilkel av konkurren.sskäl vore olyckligt. Föreningen ft)rlsäller:

Enligi Annonsörföreningcns uppfattning finns det ingel omedelbart samband mellan annonsens längd och dess informationsinnehåll. Mera väsentligt härvidlag är annonsens ulformning. En längre annons kan l.ex. vara informalionsfallig om inle annonsiiden fokuseras på fakta om den marknadsförda produklen/ljänsten.

Väsentligt är vidare vad för slag av produkt/tjänst del handlar om. In-

ft)rmationsbehovct varierar högst avsevärt mellan olika produkt-/ tjäns-

leslag. Del är därför bäitre alt lala annonsers inft)rmalionsinnehåll bedö­

mas från fall lill fall enligt gängse marknadsrättsliga regler.   Del lig­

ger i della sammanhang nära lill hands all jämföra med vad som gäller

Rir biografreklam. Enligt "Normer för visning av reklamfilm" som anta­

gils av Sandrevki Media och SI/ Media AB 1987-10-25 och biträtts av An­

nonsörföreningen och Godkända Annonsförmedlares Förening, är re­

klamfilmens normallängder 15, 31), 45 och 60 sekunder. Andra längder

mellan 5 sekunder och 4 minuler kan visas efter särskild överenskom­

melse. Några negativa effekier av dessa regler är inle kända. Någon an­

ledning alt ställa hårdare krav pä TV-reklam föreligger därför enligi An-

non.sörföreningens uppfattning inle.

1 liknande ordalag som Annonsörföreningen uttalar sig bl.a. DLF och Nordisk Television, som även påpekar all goda resuliei kan nås om man först annonserar en produkt i ell längre reklaminslag (exempelvis 30 sekunder) för all att .senare under sändningen återkomma med en "påminnare" (exempelvis 10 sekunder).

275

CharUnie Reimerson betecknar  utredningens fiirslag som  "helt  be-     Prop. 1990/91:149 fängl"; reklamen blir inie bättre, dvs. mer informaliv, för att den varar     Bilaga 2 länge. Dessutom kan etl 20-sekunderskrav göra det alltför dyrt för små företagare all använda TV-mediel för marknadsföring.

Flertalet av de remissinslanser sorn behandlar frågan anser alt del in­te bör föreskrivas någonting om minimitid. Bl.a. av praktiska skäl kan en-ielleriid Annonsörföreningen godta en minimitid om 10 sekunder. Sveriges Reklamförbund anser atl en minimitid om K) sekunder är lämp­ligare än utredningens förslag. Sanna Satellile föreslår en minimitid om 15 .sekunder.

7.4 Annonstiden vid ett givel tillfälle

Utredningens förslag: I annonslagen föreskrivs alt annonsiiden vid ell gi­vet Tillfälle skall vara minsl Ivå minuter och får vara högsl sex minuter, sedan sändningstiden för den särskilda ljud- och bildsignaiuren frånräk-nals.

Sveriges Reklaitiförbund anser atl rcklamblocken inle biir ha längre varaktighet än Ivå lill tre minuler. Della skulle medföra slörre spridning vad gäller tillgängen lill reklamutrymme och viilaie med all sannolikhet all etl slörre anlal liliaie följde reklaminslagen.

Induslriförbundel, SAF och Grossistförbundel Svensk Handel anser all regeln om två minuter som minimitid bör utgå. T.nligt organisationer na torde Trtlarnas möjlighet atl genast fä annonsinslagcns karaklär klar för-sig inle bero främsl på blockets längd, ulan pä andra idenlifieringsele-menl - inte minsl den särskilda ljud- och bildsignaiuren. Organisatio­nerna har inte någol alt erinra mol regeln orn 6 minuler som maximi­tid.

Även Annonsörföreningen anser att kortare annonslider än två minu­ler bör lillålas och ft)risäller:

Härigenom möjliggörs en slagkraftigare exponering av enskilda an­nonser. Möjlighelerna lill exponering av endast en eller ell fålal annon­sörers reklambudskap underlällas också. Detta är i vis.sa fall ell starkt annonsörsinlres,se och bör, i molsals till vad som föreslagits, tillåtas. T.n sänkning av minsta tillålna totala annonslid vid elt givel tillfälle ökar också flexibiliteten för programföreiagei vid inplaceringen av annonsii­den uniler dagsprogrammet.

Föreningen vill bestäml avråda förslaget om sex minuler som högsia lillålna annonslid. Della gagnar varken TV-litlarna eller annonsörerna; som föreningen Tidigare framhållit kan så långa leklamlider skat)a Iröit-helsreaklioner hos titlarna. Till följd härav hlii- de sisla minuterna av .så långa leklamblock mindre värdefulla för annonsörerna. Om en minsta annonslid om en minul Tilläts, skapar reklamblock om 5 minuler inga problem för programföretaget. Allra lämpligast är dock reklamblock på högsl tre till fyra minuler.

Sveriges Marknadsförbutid anser alt del är oniidigl all sälla två minu­ter som  minimum. Även kortare annonslider bör kunna förekomma

276

ulan alt annonsiiden förväxlas med del redaktionella malerialet. Sex-    Prop. 1990/91:149

minulersgränsen finner förbundet vara rimlig.

Bilaga 2

Nordisk Television utlalar atl del inic har lämnats någon saklig moti­vering för regeln om två minuters minimitid för annonsavbrolten, Bola­gel kan inle heller förslå all det finns anledning all slälla upp en sådan regel. Den skulle enban leda lill onödiga låsningar i programtablån. Däremol kan bolagel acceptera sex minuter som maximitid. En sådan regel kommer i prakliken knappast all påverka TV-kanalens verksamhel eftersom man av tittar- och affärsmässiga skäl kommer atl eftersträva alt reklamavbrotlen blir högst 3  ä 4 minuter långa.

7.5 Hur annonser bör lä sättas in

Utredningens förslag: I annonslagen föreskrivs som huvudregel all an­nonser skall sältas in mellan programmen. Annonser med reklam får dock inle förekomma under annonsiiden omedelbart före eller efter ett program som huvudsakligen vänder sig till barn.

Som enda undantag från huvudregeln all annonser skall sältas in mellan programmen föreskrivs i annonslagen all del i sportprogram, där del förekommer längre pauser och i program som avser föreställningar eller evenemang med pau.ser för publiken, får sällas in annonser i pau­serna.

I avtalet mellan stålen och ell programföretag får del bestämmas att förelagel har räll all avbryta program med annonser på följande villkor:

1.

Avbrott skall ske med varsamhet och under hänsynstagande lill programmets karaklär och publikens möjligheler all up|)leva della.

2.

Annonser får inte avbryta ell program som är kortare än 20 minu­ter.

3.

F4l program vars sändningstid uppgår lill 20 men inle 30 minuter får avbrylas av annonser en gång.

4.

Em 

program som är längre än 3(1 minuler får avbrylas av annonser en gång för varje påbörjad 30-minulersperii)d.

5.

Annonser får inte avbryta cll program, som huvudsakligen gäller nyheter, nyhelskommeniarer eller religiös förkunnelse eller som huvud­sakligen vänder sig lill barn. Delsamma gäller för elt program som be­står av en film vars sänilningstiil är 45 minuter eller koriarc. 1 fråga om program som är kortare än 30 minuler gäller också detsamma, om pro­grammet huvudsakligen handlar om religion eller är en dokumentär.

6.

Ett program som beslår av en film som är längre än 45 minuter får avbrytas av annonser en gång.

7.

Ell [)rogram .som avbryts av annonser skall omges av sådana eller av program som huvudsakligen vänder sig lill barn.

8.

Del första programmel i elt .sammanhängande progiamblock får avbrytas av annonser, om del sänds sådana omedelbart efter program­met.

9.

Det sisla programmel i ell sammanhängande programhiock får av­brylas av annonser, om del sänds sådana omedelbart före programmet.

277

LRF finner reglerna vara väl avvägda både från publikens och pro-     Prop. 1990/91:149

gramförelagels synpunkl.

Bilaga 2

Sveriges Marknadsförbund godtar de föreslagna reglerna om annons­avbrotl i program.

Enligt TU måsle det vara rimligl atl reklamreglerna utft)rmas på ell sådanl sätt att programföretaget ges realistiska möjligheter all ta i an­språk den tillåtna annonstiden. Det måsle vara praktiskl möjligt att liig-ga in annonstid även i etl programutbud som innehåller långa program. En förutsättning för atl avbryta program med annonser bör vara all det­ta sker med största varsamhet och under hänsynstagande lill del enskil­da programmets karaklär och lill |)ublikens möjligheler alt uppleva pro­grammel. Detta framhålls också i förslagel.

Nordisk Television godtar förslaget och yttrar:

En av de viktigaste frågoma när del gäller lagsliftning och regelverk för tv-reklam är hur annon.serna får placeras in i programtablån. Denna fråga är väsentlig för både programskapaie, tittare, annonsörer och re­klamfinansierade Iv-kanaler

Många programskapaie, i synnerhet när del gäller gestaltande jjro-duktion men också för vissa lyper av faktaprogram, ser negalivt pa att deras program bryts för annonsering. De är oroade för alt programmets karaklär påverkas eller går förlorad. Lagstiftning och regelverk måste ta hänsyn lill den betydelse upphovsrättens ideella del (droit moral) har i detta sammanhang.

För titlarna kan en alllför aggressiv placering av annonser bli irriter­ande. Atl undvika sådan irritation och ge tittarna möjlighet atl uppleva programmen ligger dock i tv-kanalens egeninlresse och frågan hör där­för ur ilenna synvinkel vara självreglerande.

Annonsörerna har ell självklart inlresse av att deras budskap når en så slor del av tittarna som möjligt. Detta leder nalurligi lill önskemål om reklamavbroit placerade inne i programmen.

För en reklamfinansierad Iv-kanal är en av de cenirala frägorna atl finna en bra balans mellan programskaparnas, titlarnas och annonsörer­nas iniressen, en balans som ger kanalen möjlighet atl utvecklas både programmässigl och ekonomiskt.

Eftersom kanalen har reklam som enda intäktskälla är det viktigl all lagsliftning och regelverk ger lillräckliga inläklsmöjligheler, både i kon­kurrens meil andra medier och med utlandsbaserade salellitkanaler meil sändning lill Sverige.

Vi anser atl ulredningen i sill förslag lill lagstiftning om placering av

annonser i tv-- salt upp regler som gör del möjligl för en reklamfi­

nansierad iv-kanal alt både balansera ovannämnda parters iniressen och

alt driva en ekonomiskt bärkraftig verksamhel.

Vi accepterar huvudregeln om atl annonser i försia hanil ska sällas in i korta block mellan programmen. Vi anser vidare alt de regler som anger under vilka förutsättningar man kan avbryta program med an­nonser är väl genomtänkta och lätta att tillämpa. Vi ser det som hell na­turligt alt "reklamen sälls in med varsamhet och uniler hänsynstagande lill det enskilda programmets karaklär och lill publikens möjligheler att uppleva programmet".

Filniinsliluiet instämmer i huvudregeln alt annonser skall placeras i pauserna mellan programmen.

Enligt samhällsveienskapliga fakullelsnämnden vid Göteborgs universi­tet förefaller utredningsförslaget rimligt. Nämnden forlsäller dock:

Genom alt det kräver så många olika regler blir förslagel lill laglexi myckel lekniski. Den svaga |)unkl som möjligen finns är all exemplen förefaller bygga på dagens programtablåer och programformai. Men vad som händer om ilessa format ändras. I,ex. all serieprogram på 50 mii-iu-ter  faktiskt delas  i  två och  del  därigenom  blir en   naturlig paus är

278

myckel svårt all överblicka. Utredningen saknar på denna punkt en dis-     Prop. 1090/91:149

kussion,

RiI-io-i 1

Del allmänna intryckel är all regelverkel är yllersl komplicerat vad

°'

gäller hur och när annonser skall få läggas in (s, 208 ff).

Hovrälien för Nedre Norrland vill ifrågasätta om det är nödvändigl med den detaljrika regleringen rörande möjligheten atl avtala om rätt för |)rogramförelagel att avbryta program med annonser. Hovrätten an­.ser all del borde vara Tillfyllest atl i lag ge regeringen en föreskriflsrätl för all inte onödigtvis tynga lagtexten,

Kabelnämnden ytlrar:

I den föreslagna lagstiftningen förekommer termerna program, pro­gramkanal, programblock och lelevisionsprogram ulan närmare definitio­ner, vilkel kan skapa problem vid lillämpningen, ftarnför alll om nuva­rande ilefinilion av begreppet radioprogram i railiolagen kvarstår. Bland annal blir ilel, viil bedömningen av om ell programföretag följer regler­na om hur annon.ser får sällas in (10-14 §§ förslagel lill lag om annon­ser i lelevisionen), helt avgöranile vad som räknas som etl program resp. ell programhiock. Programföretaget kan Tex. hävda atl ell programblock bi')ijar tidigare eller senare än vad kontrollmyndigheten anser, eller t.o.m. all ilel är fråga om sinsemellan fiislående program. Med gällande definilion av begreppet radioprogram medför även begreppet "mellan programmen" molsvarande lyp av Ivistigheler. De i förslaget angivna lidsinlervallerna torde förutsätta all del klarl kan fastslås när ett pro­gram börjar och slutar.

Enligt kabcinämndens mening finns en uppenbar risk för atl avsak­naden av närmare definitioner av dylika centrala begrepp i lagförslagen kan komma atl ulnyUjas för all kringgå de uppställda reklamreglcrna. Exempelvis kan beslämmelserna i förslagel lill lagom annonser i televi­sionen, om program som huvudsakligen vänder sig till barn, leda lill atl programbolagen sätter in barnprogrammen som en del av etl program­block som varar större ilelen av kvällen. De kan sedan hävda atl pro­grammel inle huvudsakligen vänder sig lill barn, ulan alt annonser kan sättas in enligt de generella regler som gäller för reklam. Samma förfa­ringssätt är tänkbart då del gäller nyhelsprogram, program med religiös förkunnelse etc.

Induslriförbundel, SAF och Grossistförbundel Svensk Handel yllrar:

I fråga om de placeringsregler som bör gälla, delar vi den grundläg-ganile inställningen (s. 207) att annonserna skall sällas in med varsam­het och hänsyn las lill programmets karaklär och till |)ublikens möjlig­heter all uppleva programmel. Huvudprincipen bör sålunda vara all re­klam och andra annonser sänds mellan de egentliga programmen, så­som också anges i TV-konvenlionen. Ett visst ulrymme för programav-broll bör dock lämnas, någol som även utredaren föreslår. Härvid bör man, enligt vår uppfaltning, i slort kunna hålla sig lill konvenlionens normer. Utredaren har dock drivit dctaljeringen elt goll stycke längre och de föreslagna reglerna får en ganska byråkratisk karaklär; det kan, menar vi, ifrågasättas om tiiiarinires.set verkligen påft)rdrar en sådan ordning.

Utredaren tycks ulgå från alt programbolagel skulle vilja ohämmat fylla sändningarna med reklam. Vad publiken accepterar i form av an-nonsmängil, avbrott m.m. sätter dock en gräns härvidlag. Inom ramen för de grunilnormer som konventionen uppställer (ariikel 14), bör såle­des bolaget kunna ges slörre frihel att ulforma kompletterande place-ringsreglcr än förslagel för närvarande medger,

Ell exempel kan vara ulreilarens föreskrift all eu program som av­bryts av annonser måste omges av. annonser. Detta för atl styra rekla­men i försia hand lill pauserna. Även om annonseringen i huvudsak skall ligga mellan programmen, bör enligt vår mening de avbroUsmöj-Trghcler som följer av lagen och avtalet kunna ulnyUjas utan yllerligare adminislraliva spärrar av della slag.

279

Ganska många remissinslanser anser å andra sidan atl del inle alls     Prop, 1990/91:149

bör vara lillålet atl avbryta elt program med annonser.

Bilaga 2

Filminstitutet utlalar atl största möjliga restrikiivitet måsle lillämpas då del gäller all avbryta program för reklam.

Svenska kyrkans centralstyrelse anser all reklamavbroit i program bör ske endast undanlagsvis och atl normall all annonslid bör läggas i block mellan programmen. Slarka skäl lalar också för atl man hell förbjuder reklamavbroit i nyheter, nyhelskommentarer eller religiös förkunnelse eller i program som huvudsakligen vänder sig lill barn.

Den i belänkandel redovi.sade undersökningen från Sveriges Radios publik- och programforskningsavdelning (PUB) ger enligt centralstyrel­sen underlag för kravet atl alla annonser i lelevisionen, vid vilken lid de än sänds, ska ulformas med siörsta hänsyn lill barn och andra socialt ut­satta grup|)er.

SFRISAMRAD uttalar alt reklamen bör sällas in på ctl .sätt som så lite som möjligl stör upplevelserna av de ordinarie programmen och visar siörsta möjliga respekt mot både upphovsmän och titlare. Del är en vik­tig kulturpolitisk angelägenhet atl upplevelser av l.ex. filmer, konserter, opera- eller teaterföreställningar inte störs och spliltras av reklaminslag.

Organisalionerna anser alt del finns slörre möjligheler all Tillgodose iletta krav om reklamen begränsas till en av Sveriges Televisions kana­ler, där reklaminläkierna endast blir en komplelterande inkomstkälla. Tör det fallel föreslår organisalionerna all

-

huvudregeln blir au reklaminslagen enbarl får sändas i block i pau­serna mellan olika program, dock inle i pausen fiire eller efter ett barn­program,

-

inga program får avbrylas av reklaminslag med unilanlag för spori-program eller liknande program med naturliga pauser inom program­mets ram.

Om en självständig reklamfinansierad TV-kanal tillåts blir del enligi SFR/SAMRÅD av ekonomiska skäl svårare all upprällhålla huvudregeln konsekvent. För atl undvika alt en sådan kanal utarmas på långfilmer och andra längre program föreslår organisationerna följande yllerligare unilanlag från huvudregeln, nämligen allpmgrarn som är längre än 45 minuler får brytas för reklam högst en gång, dock inle barnprogram, guilsijänsl[)rogram eller nyhelsprogram.

De remissinslanser som anser all det inlc bör vara lillålel all avbryta ell program med annonser är socialstyrelsen, juridiska fakullelsnämnden vid Slockholms utiiversiici, konsumentverket, SR, TCO, KLYS, Svetiska Tealerförbundel, Svenska Journalisiförbundel, SIF-klubben vid Sveriges Radio-koncernen, RF, SRF och OFF; RF kan dock acceptera reklamin­slag i naturliga pauser viil l,ex, idrollslävlingar,

SR hänvisar i fråga om sin syn på annonsavbrou till vad bolaget yll­ral över belänkandet (SOU 1989:73) TV-poliliken. Bolaget påpekar atl della betänkande inte behandlade frågan om annonsavbrou ulifrån att det   skulle   kunna   bli   tillåtet   med   annonssändningar   för  såväl   SR-

280

koncernen som andra företag. SR vill framhålla del angelägna i alt i så     Prop. 1990/91:149

fall samma regler kommer all gälla för samtliga förelag.

Bilaga 2

Vissa av de remissinslanser som anser all det inte bör vara tillåtel alt avbryta ell program med annonser intar ståndpunklen all all reklam skall placeras i block som sänds på en fasl, i förväg tillkännagiven lid. De inslanser som anser att en sådan ordning bör gälla är socialstyrelsen, juridiska fakullelsnämnden vid Stockholms universilel, konsumentverket, Svenska Tealerförbundel och SIF-klubben vid Sveriges Radio-koncernen.

Juridiska fakullelsnämnden vid Stockholms universilel yllrar:

I utredningen eller i lagförslaget nämns ingenting om att annonser skall sändas pa fasta tider, Fakultelsnämnden anser att en sådan ordning vore all föredra. Titlarna skall inle onödigtvis tvingas på annonser ulan bör beträffande ilessa, liksom vad gäller övriga program av återkomman­de lyp, ha möjlighet atl välja i förväg. Fasla reklamlidci ger också möj­lighet alt ta hänsyn lill de föräldrar som inlc vill atl deras barn skall la del av reklam i tv. Detta slags hänsyn bör tas mot bakgrund av att det inte ansells möjligl alt följa NF,K-rap|)or len 1989:5 med avseende på för­slagel all reklam inle bör förekomma före klockan 20.00.

Konsumentverket anför atl huvudkravet hör vara att liliaren inte skall överraskas av reklaminslagen ulan ha möjlighet atl välja bort dem. Del­la uppnås säkrast genom atl reklaminslagen samlas till vis.sa, i förväg fastställda sändningstider. På så säll framgår del redan av programtablån var reklamen är placerad. Reklamen kan då även anmälas i programan­nonseringen. Verkei anser all huvudprincipen om att reklamen skall in­placeras i block mellan programmen bör gälla även för företag uianför Sveriges Radio-koncernen.

Filniinsniuiei avslyrker förslagel all det i ell program som är mellan 20 och 30 minuter långt skall vara lillålet alt göra annonsavbrotl en gång och all ell program som är längre än 30 minuler skall få avbrylas av annonser en gång per påbörjad 30-minulersperiod. Gränsen bör säl­las avsevärt högre. Förslagsvis bör program under 45 minuters längd in­le få avbrytas av reklam.

De möjligheter all göra annonsavbrou som l-'ilininsiiiulel enligt del anförila vänder sig mot finner också juridiska fakullelsnämnden vid Slockholms universitet vara olämpliga. Även /fF avslyrker dessa förslag.

Konsumentverket lar upp fiågan om annonsavbrou i filmer och yllrar om deua:

Del torde normalt ligga i Trtlarnas intresse alt kunna följa filmer och liknande [)rogram ulan avbrott. TV-uiredningen uttalade att om reklam bara får placeras mellan programmen skulle det kunna medföra atl pro­gramplaneringen påverkas så all främst korta program sänds (SOU 1989:73). Verkei ifrågasätter om denna farhåga är befogad. 1 vart fall bör frågan om det störande momentet i avbrotten närmare ulredas innan förslagel genomförs. Del finns också anledning atl la hänsyn till upp­hovsmännens inställning till alt deras verk avbryts av reklam.

Även Filniinsniuiei är kritiskt när det gällei frågan om annonsavbrotl i filmer:

Vissa typer av program och ämnesområden är exlra känsliga för re-klamavbroil. Tor Tilminsiiiutels del vill vi nalurliglvis främsl lyfta fiam spel- och dokumentärfilmer, där vi över huvud laget bestämt moTsälter Oss reklamavbroit. Ujiplevelsen av dessa konstnärliga alster förstörs ge­nom avbrott för annonser av mer eller mindre påträngande slag. Vi av­slyrker därför uiiiyckligcn utredningens förslag all filmer som är längre

281

än 45 minuter ska få avbrytas av annonser en gång. Del är bättre att i     Prop. 1990/91:149 stället förlänga annonsutrymmet före och efter filmen. Utredningens    pi       j farhågor all förbud mol annonsavbrotl i långfilmer skulle leda till ell     ""S minskal 

inires.se

från programföretaget att vi.sa långfilm anser Filminsti­tutet vara kraftigt överdrivna.

Svenska Tealerförbundel vänder sig specielli mol förslagel alt tillåla annonsavbrotl i långfilmer och annan konstnärlig produktion.

Svenska kyrkatis centralstyrelse känner tveksamhet inför förslagel alt lillåla elt frislående TV-förelag att göra reklamavbioU i längre program, som biograffilmer eller andra program som är eller förmedlar konstnär­liga verk, vilka är avsedda alt betraklas och avlyssnas .som en helhet. Bå­de upphovsmän och TV-tittare drabbas om programmen blir onaturligt uppdelade.

Flera av de remissinslanser som vänder sig mot förslagen om annons­avbrou i program åberopar som elt argument för sin slåndpunkl hänsyn lill upphovsmännens ideella rätt till sina verk. Ullalanden av denna in­nebörd gör juridiska fakultelsnämnden vid Slockholms universilel, KLYS, Svenska Tealerförbundel, SIF-klubben vid Sveriges Radio-koncernen, SRF och OFF.

Vad gäller bl.a. filmer kan enligt juridiska fakultetsnätnnden vid Slockholms universilel mot bakgrund av 3 och 28 §§ upphovsrällslagen annonsavbrotl ifrågasättas, om innehavaren av upphovsrätten inte på förhand givil sill tillstånd lill avbrott.

AT/. V5 yllrar:

Enligt 3 § URL får elt verk inle ändras så alt upphovsmannens litter­ära eller konstnärliga anseende eller egenart kränks; ej heller får verkei göras tillgängligt för allmänheten i sådan ft)rm eller i sådanl samman­hang som är på angivet sätt kränkande för upphovsmannen.

Vari och elt av de nu redovisade krilerierna för inirång i den ideella rällen aktualiseras för tillämpning av den föreslagna möjligheten aU av­bryta program med annonser. Det är oacceptabelt all Sveriges tillträde lill Europarådskonvenlionen skulle bidra till alt del sker inirång i upp­hovsmannens ideella räll - den ideella räu som är etl karaktäristiskt och unikt särdrag för just upphovsrätten. Det kan inle vara ett intresse för riksdag och regering som företrädare för public service-televisionen alt medverka till att upphovsmännens och de utövande konstnärernas inte­gritet i programverksamheien på della säu urholkas.

Det finns som bekant i 3 § URL också en föreskrift som öppnar för atl upphovsmannen kan efterge sin idella rätt så vitt angår en till art och omfailning begränsad användning av verkei. Samtidigt är det en se­dan gammall etablerad princip på den svenska avlalsmarknaden inom televisions- och filmområdet all de avtal som träffas innefattar all upp­hovsmän och utövande konstnärer är bibehållna sin ideella räll.

Det är oacceptabelt att Sveriges lillträde till Europarådskonvenlionen skulle bereda marken för en ändrad och försämrad avialsmarknad be­lräffande den ideella upphovsrätten.

SRF tillbakavisar myckel bestämt utredningens förslag om hur vissa längre program skall tillåtas bli avbrutna av reklam och fortsätter:

Därvid värnar vi naturligtvis speciellt om visning av filmverk (spel­film och dokumentär) och s.k. TV-tealer, inspelad med clektronieknik. Regissören för sådana verk har en upphovsrätt, som skulle kränkas (§ 3 Upphovsrällslagen) om hans/hennes verk skulle avbrylas av för verkels innehåll, stil och tendens helt främmande elemenl, vilkel reklaminslag skulle utgöra.

282

OFF yttrar:

Prop. 1990/91:149

OFF har lidigare i olika sammanhang kritiserat den europeiska TV- Bilaga 2 konvenlionens reglering av avbrott för reklam/annonser. Vi har gjort del med hänvisning lill svensk och inlernalionell upphovsrällslig lag­stiftning om upphovsmannens ideella rätt. Avbroiten strider också mot den kullurpolitiska målsättning och del grundlagsbud - RF 2:19 - som tillförsäkrar upphovsmännen upphovsrätt. Del här betyder atl varje av­brott eller annat tekniskt ingrepp som görs i konstnärliga verk utan sär­skild överenskommelse med u[)phovsmannen i varje enskilt fall utgör en kränkning av den ideella rätlen.

För oss är del obegripligt all man från svensk sida undertecknat den europeiska TV-konventionen när cll lillämpande av den leder lill in­trång i eller kränkning av upphovsrällen.

Del är lika obegripligt all en slalssekrelerare på elt kulturdeparte­ment - när han gör en utreilning om reklamfinansiering av svensk tele­vision - lägger fram förslag som medger avbrott i konstnärliga verk för annonsinslag.

Del är slutligen obegripligt au jurister som arbelar fram förslag om "lagsliftning för reklam i svensk lelevision" forl.sätter den här linjen utan att särskill utreda de upphovsrätlsliga aspekterna. Varför lar man sig frihelen atl låta upphovsmännen - redan harl trängda i en kommers­ialiserad medievärld - med sina verk bli lockfåglar för annonsköparna?

Ulredningen säger all avbroiten skall ske med varsamhet och under hänsynstagande lill programmets karaklär och avser då enbarl publikens upplevelsesituation. Han nämner inte varsamhet i förhållande till upp­hovsmannen eller verket. Vem ska för övrigl utöva ilenna varsamhet och hur ska brist på varsamhet beivras?

Den enda formen för varsamhet genlemot såväl publik som upp­hovsman är att avbrott för annonser inte tillåls.

Tendensen all utesluta upphovsmännens iniressen är tämligen ge­nomgående i utredarens förslag.

När det gäller frågan om när reklamavbrott får ske, gör utredaren alldeles godtyckliga graderingar av olika verk. Varför får en dokumentär avbrytas efter 30 minuler men en långfilm efter 45 minuler?

Utredaren skriver också atl en "begränsning till elt enda annonsav­brott i en film .som är längre än 45 minuler anser jag vara en rimlig kompromiss mellan de olika önskemål som finns". Ilär ekar Sverker Gustavssons egna ord i den nye utredarens mun - båda glömmer all låla upphovsmännen della i kompromissandet mellan publikens ovilja au bli störd och annonsörernas ekonomiska iniressen.

De båda utredarnas förhållningssäll redan på detta stadium är illavar­slande för den slällning som upphovsrätlsliga verk kan länkas få i en framlida svensk lelevision. Hur ska del gå om inle ens de högsia Ijänste-männen på etl kullurdepariemenl månar om konsten, kulturen och upphovsrällen?

Filminstitutet delar ulredningens uppfattning atl annonser med re­klam inle bör få förekomma under annonstiden omedelbart före eller efter ell program som huvudsakligen vänder sig lill barn. Della förslag lillslyrks också av Svenska kyrkans centralstyrelse, SFR/SAMRAD och SRF. Sveriges Marknadsförbund inslämmer med Ivekan i förslagel, me­llan RF anser att det inte bör få förekomma reklam i anslulning lill TV-program för mindre barn.

Induslriförbundel, SAF och Grossislförbundel Svensk Handel utlalar om placeringsreglerna beträffande reklam lill barn atl försiklighel givel­vis är påkallad med hänsyn Till barns känslighet. Frågan är dock om in­le de höga ambitionerna även här har tillåtits driva fram väl byråkratis­ka normer. Det bör prövas om inle reglerna kan formuleras enklare. Utgångspunkten bör vara de principer och normer som kommer lill ut-

283

tryck i Internationella Handelskammarens Grundregler för reklam/Råd    Prop. 1990/91:149

om reklam lill barn.

Bilaga 2

Köpmannaförbundet ullalar kritik mot förslagel att annonser med re­klam inle skall få förekomma under annonstiden omedelbart före eller efter ett program som huvud.sakligen vänder sig till barn. Förbundet an­ser del vara bällre att ulgå från Internationella Handelskammarens Grundregler för reklam.

Även InlernaiioneUa Handelskammarens Svetiska Nationalkommitté uttalar i fråga om placeringsreglerna för reklam till barn alt utgångs­punkten bör vara Grundreglerna för reklam/Råd om reklam till barn.

Svenska Tealerförbundel finner del å andra sidan vara otillräckligt atl annonser med reklam inle skall få förekomma under annonsiiden ome­delbart före eller efter elt program som huvudsakligen vänder sig lill barn. Förbundet anser atl del bör vara förbjudei all sända reklam i an­slulning lill barn-, ungdoms- och familjeprogram. Förbundet fortsätter:

Om möjligheler ges alt annonsera i ansluming till barn-, ungdoms-och familjeprogram finns en risk alt enbart program som når maximalt antal tittare kommer all sändas och att barn och ungdom riskerar atl al­drig få lillgång till etl mångsidigt kullurulbud och program som vänder sig till mindre eller speciella grupper eller som av TV-bolaget förväntas intressera enbarl vissa åldrar, specialintressen eller bam och ungdomar ur hem med en viss kulturell eller etnisk bakgrund.

Televisionen har en sådan genomslagskrafl att den, vad gäller kultur-förmedling till barn och ungdom bör åläggas etl speciellt ansvar och in­le bör styras av atl till dessa grupper maximera anlalel liltare.

SIF-klubbcn vid Sveriges Radio-koncernen anser atl annonsering mås­te förbjudas i anslulning lill barn-, ungdoms- och familjeprogram för alt bällre skydda de svagaste och mest utsatta grupjjcr na.

8 Särskilda normer för reklam i TV

8.1 Marknadsföringslagen och reklam i TV

utredningens bedömning: I stort sett kan TV-reklamen hanleras ulan marknadsföringsrällsliga särregler.

Slockholms tingsrätt yllrar alt kärnan i vad utredningen här säger är att den gällande marknadsräiisliga lagsliftningen är lillräcklig såviu av­ser bevakningen TV-reklamen. ringsräiten delar helt denna bedömning.

Juridiska fakultelsnämnden vid Stockholms universilel framhåller all utredningens förslag innebär alt generalklausulen mot otillbörlig mark­nadsföring i 2 § marknadsföringslagen blir huvudbestämmelsen också för beilömningav TV-reklam. Nämnden ft)rlsältei:

Fakullelsnämnden finner denna lösning lämjjlig. Del finns ingen an­ledning all befara att inte det i Sverige sedan länge etablerade marknads-rättsliga konirollsysleinel inte skulle kunna fungera också på TV-rcklamområdei. Marknadsföringslagen är redan i dag tillämplig på TV-reklam som är riktad, hell eller delvis, lill svenska TV-lillare. Det kan påpekas atl generalklausulens grundläggande oiillbörlighelsnorm med dess hänvisning lill god aftärssed är flexibel och möjliggör en nyanserad

284

lillämpning .som bl.a. beaktar skillnader mellan olika reklammedier i     Prop. 1990/91:149

fråga om påverkan på mottagaren. Sannolikt kommer praxis att etablera     D-|.,oq 7

relativt stränga kriterier på TV-reklamområdel,

tJiiaga

Induslriförbundel, SAF och Grossislförbundel Svensk Handel delar gi­velvis utredarens bedömning. Organisationerna ullalar all övervakning och normbildning inom marknadsföringslagens ram innebär samma ordning som har etablerats för andra medier. Beilörnningen kan då också direki repliera på redan fastställda och erkända principer, bl.a. de som kommer till ullryck i Inlernationella Handelskammarens Grund­regler för reklam. Samtidigt näs en belydande grad av flexibilitet och en besvärande delaljreglering kan undvikas. Denna lösning har sålunda up­penbara förtjänster och ligger f.ö. helt i linje med vad organisationerna länge förordat,

Sveriges Marknadsförhunds grundinställning är all reklam i TV skall lyda under samma regler som övrig reklam, dvs. marknadsföringslagen och Inlernalionella Handelskammarens Grundregler för reklam. Vad som är etisk praxis fastställs de faclo av marknadsilomsiolen.

Inlernalionella Handelskammarens Svenska Nalionalkommillé finner ulredningens förslag väl avvägt. Den brist på konkretion som känne­tecknar marknadsföringslagens generalklausuler kompenseras bara del­vis av marknadsdomstolens praxis. Den bristande konkretionen hos ge­neralklausulerna molverkas emellertid av Grundreglerna för reklam, som faktiskt har fungerat som utfyllande norm (lolkningsanvisningar) till marknailsföringslagen.

Som utredningen påpekar kommer Grundreglerna alt få en motsva­rande funktion på 'TV-reklamens område. Sannolikt kommer man atl slällas inför en del för TV-reklamen specifika tolkningsproblem. Erfa­renhelerna från bl.a. Storbritannien indikerar detta. Grundreglerna kan då erbjuda en ändamålsenlig utgångspunkt.

Nordisk Television ilelar utredningens uppfatiningati marknadsför­ingslagens generalklausul mol otillbörlig marknadsföring bör kunna få en ändamålsenlig tillämpning när det gäller reklam i TV. Regelverket för reklam i TV bör i alla avseenden så långl möjligl överensstämma med de regler .som gäller andra medier och andra former av marknads­föring.

Slockholms litigsräu och Antionsörjöreningen an.ser all informations­skyldigheten enligt 3 § marknadsföringslagen inte hör sträcka sig lika långt för  TV-reklam som för reklam i tryckta skrifter,

liarnmiljörådet utlalar all skyddet för barn i marknadsföringslagslift-ningen är otillräckligt och därlill oprövat vad gäller TV-reklamen. Rå­dd kräver däiför all lagstiftningen ser över och anpassas lill nya för hål­landen.

Vad gäller den europeiska TV-konvenlionen anser rådet au hand­läggningen av olämplig reklam lill barn, exempelvis reklam ined vålds-inslag, är ytterst komplicerad och all sanklionsmöjligheler na är hrislläl-liga. Rädd finner del myckel angeläget att ytterligare klargörande arbete sker i denna komplicerade fråga.

285

Enligt konsumentverket bör det i en lagstiftning om TV-reklam ges     Prop. 1990/91:149 möjlighet all ålägga TV-förelagel all sända lillrällalägganden (beriktigan-     Bilaga 2 den av vilseledande marknadsföring). Verkei forlsäller:

TV-mediet har stor genomslagskrafl och når många konsumenler. Vilseledande eller direkt felaktiga påståenden bör rättas så snart del är möjligl. Det är vikligt atl tillrättaläggandet görs under molsvarande sändningstid och all det i övrigt får minst samma uppmärksamhetsvärde som det felaktiga inslaget. Erfarenheterna från den redovisning av Ra­dionämndens fällande beslut som görs i våra riks-TV-kanaler är goda och den redovisningsformen kan tjäna som förebild för beriktiganden av vilseledande marknadsföring.

Det bör finnas möjlighet alt förelägga förelagel all sända en redovis­ning av beslut meddelade av Radionämnden respeklive Marknadsdom­slolen, där förelagd kritiseras i något avseende.

Charloue Reimerson menar atl del är naivt av ulredningen atl tro all marknadsföringslagen räcker för all skydda konsumenterna mot otill­börlig 1'V-reklam, Marknadsföringslagens vapen måste slipas och sank-lionsmöjligheierna utökas väsentligt, F-tt absolut konsumentkrav innan TV-reklamen släpps lös är atl del införs en ny för TV-reklam special­skriven och myckel strängare marknadsföringslag. Övertramp skall kos­ta företagen rejäla summor.

8.2 Reklam till barn

Utredningens förslag: I annonslagen föreskrivs följande. En annons med reklam får inle vara inriktad på atl fånga uppmärksamheten hos yngre barn, I annonser med reklam får del inle förekomma personer eller fi­gurer som spelar en framlrädande roll i lelevisionsprogram som huvud­.sakligen vänder sig till barn.

På grund av TV-mediels särskilda genomslagskraft menar även Slock­holms lingsrän all frågan om bams påverkan av reklam särskill bör upp­märksammas, 1 viss mån kan en bevakning ske inom ramen för mark­nadsföringslagens begrepf) otillbörlig marknadsföring. Tingsrälten delar bedömningen atl vid längre gående krav på reklam särskild lagsliftning erfordras. Förslagel tillstyrks.

LRF anser förslaget vara moliverai.

Finligt Nordisk Television är de föreslagna reglerna rimliga. Reglerna bör Tillfredsställa den opinion som vill förhindra atl TV-mediel används för reklam lill barn. Bolagel inslämmer i att vad som föreslås är mer adekvat än en regel om att reklaminslag inle får sändas under vissa lider på dagen.

SRF ser positivt på förslagel om förbud mol reklam riktad lill yngre barn.

Svetiska kyrkans centralstyrelse uttalar all regelverkel genomgående bör avse barn upp lill 12 år. Med denna skärpning lillslyrker centralsty­relsen fi)rslaget att en annons med reklam inle får vara inriktad på all fånga uppmärksamheten hos barn.

286

Hovrätten för Nedre Norrland ifrågasätter om det är meningsfulll alt     Prop. 1990/91:149 göra en ålskillnad mellan "yngre bam" (5 § i annonslagförslaget) och    Bilaga 2 "bam" (6 §).

T;nligt radionämnden saknas det lillräckliga skäl all göra skillnad mellan "yngre barn" och "barn". För enkelhetens skull bör endera ål­dersgränsen väljas.

Sveriges Reklamförbund befarar atl uppdelningen i "yngre barn" och "bam" kan medfiiia |)rakiiska lillämpningssvårigheter.

DO på|)ckar all regeringen i en proposilion lill riksdagen har föresla­git all Sverige skall ratificera FN:s barnkonvention och atl med barn i konvenlionen avses den som är under 18 år. DO frågar sig om del inle vore rimligt all i TV-reklamsammanhang lillämpa barnkonventionens definilion av barn.

TU ifrågasäller om del finns lillräckliga skäl alt införa en särskild lagbestämmelse om förbud mol reklam riklad lill yngre bam. De sär­skilda regler om reklam lill barn som återfinns i Internationella Han­delskammarens Grundregler om reklam kom|)lcllerailc med reglema i den europeiska TV-konventionen torde kunna ge garantier för all re­klaminslag inle utft)rmas på ett otillbörTrgt sätt.

Köpmannaförbundet anser att ell förbud mol reklam som fångar de yngre barnens inlresse kommer att innebära en rad gränsdragningspro­blem. Det vore bättre all utgå från den lyp av uppföranderegler som återfinns i Inlernationella llanilelskammarens Grundregler för reklam. Dessa ger i artikel 13 etl koncenlral av vad som bör iakttas vid reklam .som gäller barn.

Annonsörföreningen noterar med tillfredsställelse att det inte föreslås någol förbud mol att sända reklam före ell vissl klockslag. Enligt fören­ingen lorde det ilock leda lill avsevärda laglolkningsproblem alt bestäm­ma vilka annonser som skall anses vara inriktade på att fånga uppmärk­samheten hos yngre barn. Tolkningsproblem kan också uppslå vad gäl­ler ullrycken ".som spelar en framträdande roll" resp, "huvudsakligen vänder sig lill barn". ViiJare lorile del leda lill vissa komplikationer alt lagen använder både begreppel yngre barn (upp till 10 års ålder) resp. barn (uniler 12 år). Enligt föreningen får marknailsföringslagen och In­temationella Handelskammarens Grundregler för reklam anses vara till­räckliga för all i huvudsak tillgodose behovet av all skydda barn. De sär­skilda bestämmelser som utredningen förordar föreslås därför ulgå.

Sveriges Marknadsförbund kan instämma i sakfrågan men anser all ilet befintliga regelverket är tillräckligt. Det är praktiskl svårt med sär­regler .som tar sikle på olika åldersgrupper. Ämnets komplexitet visar sig genom produkter som l.ex. cykelhjälmar, barntandborslar och refle­xer, vilka har barn .som viktiga målgrupper. Lagstiftningen bör helst in­le helt omöjliggöra alt de.ssa kan kommuniceras,

Kinnevik anser alt förslaget alt en annons med reklam inle skall få vara inriktad på all fånga uppmärksamheten hos yngre barn innebär ett maikani avsteg från inlernalionell praxis. Bolaget anser all en svensk reglering bör slå i samklang med vad som gäller inlernalionellt och hän-

287

visar till  Internationella Handelskammarens Grundregler för reklam.     Prop. 1990/91:149 Vidare har bolaget svårl all förslå skälen för alt använda två olika ålders-     Bilaga 2 bestämningar som ligger så nära varandra.

SFRISAMRAD anser all utredningens förslag bör skärpas på tre punkter:

1.

Förslagen kompliceras onödigt av att del förekommer Ivå ålder­gränser (under lio år och under tolv år). 'Tolvårsgränsen bör gälla i samtliga fall.

2.

Den i betänkandet redovisade undersökningen från Sveriges Ra­dios publik- och programforskningsavdelning (PUB) vi.sar att andelen 3-10-åringar bland Triiarna är hög under dagliil men minskar kraftigt efter kl. 19.00. I linje med delta och vad som förordas i NEK-rapporlen 1989:5 bör del gälla etl förbud mot att sända reklam i TV före ett visst klockslag, förslagsvis kl. 19,00,

3.

Av PUB-undersökningen framgår all 3-lO-åringar ingår i TV-|)ubTrken uniler alla tider på dygnet. Konsekvensen av detta måste bli atl all reklam i TV skall vara utformad på etl sådant sätt alt den lar hänsyn till barns och ungas särskilda känslighet.

Organisalionerna föreslår därför all

-

en annons med reklam inte skall få vara inriktad på alt fånga upp­märksamheten hos barn (under 12 år),

-

reklaminslag inle skall få sältas in före elt besläml klockslag, för­slagsvis kl. 19.00,

-

all reklam i TV skall vara utformad så all den tar hänsyn lill barns och ungas särskilda känslighet.

Svenska Tealerförbundel ser positivt på förslaget om förbud mol re­klam riktad Till yngre barn. Finligt förbundet bör dock förbudet utvidgas lill alt omfatta reklam riktad till barn och ungdomar.

SIF-klubbcn vid Sveriges Radio-koneertien anser atl förbudel mot re­klam riktad lill yngre bam måsle ulvidgas lill all gälla även äldre barn och ungdomar.

Socialstyrelsen delar utredningens bedömning alt marknadsföringsla­gens generalklausul mol otillbörlig marknadsföring måsle kompletteras med yllerligare regler. Slyrelsen anser dock all ulredningen inle har be­aktat all marknadsföringslagsliftningen inle kan läcka de nyanser i bud­skapet som TV-reklam kan innehålla jämförl med annan reklam.

Styrelsen hänvisar till NT'K-rapponen 1989:5 "Konsumenlkrav på 'TV-reklam till barn och unga" och föreslår att följande särskilda regler

införs:

1

Reklamen skall fylla särskill höga diska krav. Speciell aklsamhet bör iakuas vid användning av ljud, ljus och andra tekniska effekier. Kraven på saklighet och vederhäftighet bör vara högl slällda.

2

Del skall vara mycket tydligt när elt reklaminslag påbörjas och un­der hela inslagel skall klarl framgå att del är fråga om reklam. Rekla­men skall sändas i block på fasla lider mellan program och anmälas i piogiamannonseringen.

3

Reklamen får inte antyda att barn eller unga fär sämre status eller utvecklingsmöjligheter om de inle har en viss produkt.

288

4     Up|)gifter om produkter som även vänder sig lill barn och unga    Prop. 1990/91:149

måste vara speciellt sakliga vad gäller produktens storlek, värde, hållbar-     cijUpT 9

het, prestationsmöjligheler och pris.

5

Reklam får inle innehålla uppmaning till barn och unga all påver­ka någon att köpa en vi.ss produkt. Inle heller får reklam innehålla ut­fästelser om belöning lill den som skaffar nya köpare.

6

Reklam får inle innehålla ord eller bilil som avser farlig verksam­hel eller situationer där normala försiktighelsmålt åsidosätts eller som på annat sätt kan leda till ett farligt eller oansvarigt handlande. Om en produkt inte bör användas ulan all särskilda säkerhelshänsyn las skall detta utlryckligen anges i reklamen,

7

Reklam får inie innehålla inslag med våld eller som kan tolkas som en stimulans till våld,

8

Barn skall inte medverka i reklam annal än när deras medverkan är en naturlig del av den avbildade miljön eller när del är hell klarl all det är nödvändigt med deras medverkan för alt beskriva hur produkten skall användas.

Socialstyrelsen betonar också all del, särskill när del gäller barn och ungdomar, blir nödvändigl all väga upp reklaminslagen med intressanta och sakligt upplysande |)rogram som ger vägledning om vad reklam och annan marknadsfiiring syfiar TrIl. Sådana program skall, bl.a. |)å basis av tittarfrågor, granska produkter och sätten all marknadsföra ilessa.

liarnniiljörådei godtar inle hell utreilningens slutsatser av den i be­tänkandet reilovisade PUB-undersökningen. Trots de relativt sett låga procenisaTserna för barnens 'TV-liitande uniler kvällstid .ser enligt rådet dl slorl anlal barn på TV under andra lider än bam|)ri)gramlid. Rådet kan inle dela åsikten atl de föreslagna reglerna om rcklamfrihct i och runl sändningarna av barnprogram ulgör ell lillräckligl effekiivl skydd för barn mol reklam.

Rådd föreslår

-

atl del inle får förekomma någon reklam riklad lill barn uniler 14 är,

-

atl ingen reklam bör visas i TV före kl. 21.00 och

-

all de regler för reklam till barn och unga som har föreslagils i NEK-rapporlen 1989:5 i sin helhet skall lillämpas som miniminivå på all reklam som |)ioduceras för TV-sändningar.

Rådd efterlyser ock.så reslrikliva regler för s.k, producl placement i barn- och ungdomsprogram.

Konsumeniverkct anser i likhet med NEK-rapporlen 1989:5 "Konsu­menlkrav på TV-reklam lill barn och unga" all reklam riklad till barn under 14 år bör vara förbjuden. Mol bakgrund av alt barn även påver­kas av sådan reklam som inte s()ecielll riklar sig till barn bör reklam över huvud taget inle få sändas då barn är en slor del av publiken. Ver­ket anser därför alt ingen reklam bör fä .sändas från kl. 6 till kl. 20.

Verkei påpekar att gruppen barn enligi Inlernationella Handelskam­marens Grundregler för reklam av.ser åldersgruppen upp till 14 år. Ver­ket anser att uireilningen inle har visal på något skäl atl frångå denna ilefinilion och finner det direkt olämpligt atl göra en uppdelning mellan yngre barn (uniler 10 år) och barn (under 12 år),

SFRISAMRAD tillstyrker förslagel all det i annonser med reklam inle skall fä uppträda personer eller figurer som spelar en framträdande roll i televisionsprogram som huvudsakligen vänder sig lill bam.

289

19 Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 149

Sveriges Marknadsförbund ullalar all man när del gäller idenlificrbai- Prop. 1990/91:149 helen hos reklam bör vara speciellt strikt vad gäller reklam till barn ef- Bilaga 2 lersom barn har lätt all ideniifiera sig med idoler etc. Barn är dock kräsna reklamkonsumcnlcr. De kan normalt urskilja dt reklaminslag och förväntar sig all reklam skall vara inft)rmativ och underhållande. För alt inte i onödan utesluta halva svenska skädcs|)elarkåren från alt medverka i reklaminslag bör del ftamför alll vara förväxlingsrisken som väger tungt.

Ock.så Industriförbundet, SAF och Grossistförbundel Svetisk Handel kommenierar denna regel. F.nligl organisationerna kan det från pro­gramföretagets .synpunkt, av bl.a. integrilelsskäl, måhända finnas skäl lill sådana regler, kanske avseende fier kategorier och all TV-annonsering. Organi.sationerna anser dock alt man meil fördel bör kunna överlämna till programföreiagei all självt ställa up|) lämpliga normer och atl lagreg­leringen kan inskränkas lill vad TV-konvenlionen kräver,

Konsumeniverkei finner del å andra sidan inlc lillfredssiällande alt endast personer som spelar "en framträdande roll" i lelevisionsprogram som huvudsakligen vändei sig till barn diskvalificeras från rcklammed-verkan; del bör vara lillräckligl all personen eller figuren har anknyining till ell sådant program.

8.3 Ingen alkohol- eller tobaksreklam

Utredningens förslag: 1 radioansvarighetslagen införs en ny bestämmelse rörande all ulan hinder av den lagen gäller vad som föreskrivs i annan lag om förbud mol kommersiell annons i den mån annonsen används vid marknadsföring av alkoholhaltiga drycker eller tobaksvaror.

I lagarna med vissa bestämmelser om marknadsföring av alkohold-   __ .,

rycker resp, lobaksvaror las del in nya bestämmelser som innebär alt del vid marknailsföring av en alkoholdryck eller en lobaksvara är förbjudet alt använila en kommersiell annons i lelevisionsprogram .som cll pro­gramföretag sänder med slöd av lillslånd enligt 5 § försia slyckel radiola­gen.

Stockholms tingsrätt tillstyrker förslaget. Det förefaller helt riktigt all generella förbud mot alkohol- och tobaksreklam i TV - på sainma sätt som i I kap. 9 § iryckfrihelsförordningen - regleras särskill. Sådana för­bud anses inte tryckfrihetsförordningen ge utrymme för och logiskt sett därmed inle heller radiolagarna.

Juridiska fakultelsnämnden vid Slockholms universilel uiialar all del synes välgrundat all kompldtera radioansvarigheislagen på föreslaget sätt efter mönster av 1 kap. 9 § punkl I tryckfrihetsförordningen. Som ulredningen konstaterar skulle del vara märkligt alt göra en principiell skillnad mellan reklam för alkohol och tobak i tryckt skrift och i andra medier, exempelvis TV.

Utredningens förslag tillstyrks eller lämnas utan erinran också av samhällsveietiskapliga fakultetsnätnnden vid Göteborgs utiiversiiei, LRF, Sanna SaieUiie, Svenska kyrkans centralstyrelse, SFR/SAMRÅD och RF.

290

Sanna Satellile uppger all "Nordic Channel" har ell sär.skili program-     Prop. 1990/91:149 råd, som övervakar alt bl.a. reklam för alkoholdrycker och lobaksvaror.    Bilaga 2 men även reklam som eventuellt kan anses stötande, ej sänds.

Socialstyrelsen vill slarki understryka utredningens uppfaltning all det inte bör få förekomma någon alkohol- eller lobaksreklam i TV. Sty­relsen ifrågasäller dock behovet av uttryckliga tillägg i alkohol- och lo­baksreklamlagarna med hänsyn till atl förarbetena gör klart att reklam i radio eller TV strider mot det allmänna kravet om "särskild måtlfulT het" vid marknadsföring av alkohol och tobak.

Styrelsen betonar också viklen av att så långl möjligt hindra s.k. dold reklam i fråga om alkohol och tobak. .Som exempel nämns alt lobaksin­dustrin är en av de största spon.sorerna av biltävlingar, vilkel har sin grund i all ilenna sport kring sig har den aura av manlighet, våghalsig-hel, spänning osv., som industrin också annars söker skapa kring sina produkter. Tobaksindusirin sponsrar även andra evenemang som t.ex. jazz- och popkon.serier, konstutställningar, operor osv. Genom alt varu­märken exponeras i sådana sammanhang kan de även komma in i sport­program och liknande ulan att del direkt framgår atl del rör sig om be­tald märkesreklam.

Slalskonlorel an.ser alt ulredningens förslag inte går all samordna med en EG-anpassning av reglerna.

9 Vissa frågor som berör alla programföretag

9.1 Gynnande av kommersiella intressen i programverksamheten

utredningens forslag: I en ny beslämmelse i railiolagen föreskrivs alt etl programföretag inte mot vederlag eller annars på ett otillbörligt sätt får gynna elt kommersiellt inlresse i programverksamheien.

Industriförbundet, SAF och Grossistförbundel Svensk Handel anser alt olika former av förtäckt reklam bör molverkas med kraft. Organisatio­nema tillstyrker därför förslaget. Förslagel tillstyrks också av SFRI SAM­RÅD.

Juridiska fakuUeisnämtiden vid Stockholms universitet ullalar alt det kan ifrågasättas om ordel "oiillbörligi" är lillräckligl för atl molverka s.k. product placement i den egentliga programverk.samhelen,

TU konstaterar att den föreslagna regeln inle utesluter alt vissa lyper av program ibland kan komma alt sändas som annonser uniler annon­stid och ibland som inslag i den vanliga programverksamheien. Beträf­fande reklam för programföretagels egen kommersiella verksamhel får föruisällas alt sådan reklam på elt oiillbörligi säll gynnar ett kommersi­ell! inlresse, om den sänds i programverksamheien. Däremot skulle en åsiklsannons kunna .sändas även utanför annonslid om det skedde ulan

291

vederlag. Detta kan motverkas genom en omformulering av ett av utred-     Prop. 1990/91:149

ningens förslag (se ovan avsnitt 5.3).

Bilaga 2

Sävitt radionämnden kan finna regleras genom den föreslagna be­slämmelsen endast ett specialfall av vad som följer av kravet på oparlisk­hel. Inga särskilda rättsverkningar är knutna till förbudet, och del synes inte alls oundgängligen nödvändigt av laglekniska skäl, l.ex. av hänsyn lill den europeiska TV-konvenlionen. Fastmer framslår del som lagte-kniskt överflödigt, llnligt radionämnden behövs inte den föreslagna be­slämmelsen; regeln om i)()arliskhel så som den hittills har lillämpals be­lräffande reklambeionat gynnande räcker fullt ut,

9.2 Den grundläggande regleringen i lag av sändning av sponsrade program

Utredningens förslag: lör alt lämnande av sponsorsmeddelande inle skall anses strida mot kravet på opartiskhet och den föreslagna bestäm­melsen om förbud mol gynnande av kommersiella iniressen föreskrivs i en ny bestämmelse i radiolagen all etl programföretag i fråga om någon .som har bekostat ell program hell eller delvis får lämna uppgift om vem bidi-ag.sgivarcn är.

För all ell programföretag skall kunna bli skyldigt all lämna spon­sorsmeddelande införs också en ny bestämmelse i radiolagen om alt det i avtalet mellan staten och programföretaget fär bestämmas om skyldig­hel för förelagd att, om någon annan har bekostat dt program hell eller delvis, lämna uppgift om vem bidragsgivaren är.

Induslriförbundel, SAF och Grossistförbundel Svensk Handel delar uppfattningen alt annonsering och sponsorskap (sponsring) bör behand­las som skilda företeelser och regleras på olika säll. Organisationerna vill allmänl unilcrslryka viklen av atl kommande regler på sponsiings-oiniädct ulftirma.s på dt sådanl sätt alt progiambolagcns integritet garan­teras.

Juridiska fakulieistiäititiden vid Slockholms universilel anser inte alt del föreslagna lagregeln om bemyndigande au sluta avtal har fått en lill-fiedsslällanile ulformning. Del förefaller ovedersägligt all s[)onsiailc pro­gram kommer alt gynna kommersiella intressen. Det torde därför vara dl berälligat konsumenlkrav atl uppgifter därom skall lämnas i anslut­ning lill programmet. Den europeiska TV-konventionen kräver detta (anikel 17:1).

RF anser all det i regler om sponsorskap hör införas en förpliktelse för programföretaget alt garantera räll namn på del evenemang som sänds - även om det innehåller sponsorns namn, l.ex. Skandia Cupcn. Del är jusl sponsorn som gör det möjligl alt arrangera del program .som sänds.

Socialstyrelsen anser all del i radiolagen bör las in en uttrycklig be­slämmelse om att dl programförelag inic får sända program som hell el­ler delvis har bekostats av någon vars huvudsakliga verksamhet gäller lillverkning eller försäljning av alkoholdrycker eller lobaksvaioi.

292

liarnmdjinådei efterlyser ell förbuil mol moi sponsring av barn- och     Prop. 1990/91:149

ungdomsprogram.

Bilaga 2

9.3 Radiolagens demokratibeslämmelse

Utredningens förslag: Demokratibeslämmelsen i radiolagcn formuleras om. Del föreskrivs all varje prograrnföietag skall sända [iiogram, i vilka företaget hävilar det demokraliska statsskickets grundidéer .samt princi­pen om alla människors lika värde och den enskilda människans frihel och värdighet. Vidare föreskrivs atl när det i elt program föiekommer inslag som motiverar del, skall programföretaget också hävda ilessa prin­ciper i samma program eller i anslulning lill programmet.

Induslriförbundel, SAF och Grossislförbundel Svensk Handel delar ui)ptäilningen all ilemokraiibestämmelsen inle är lämpligl avfattad när den, som blivit fallel, kan drivas i konflikl med inft)rmalionsfrihelen; den bör därför modifieras på föreslaget .sätt,

RF tillstyrker förslagel; förbundet delar uppfattningen atl direkisända sporlevenemang inle är av den arten all programmen förmedlar etl "odemokratiskt budskap" lill TV-iitiarna.

SR yllrar:

Utan all på något säll ifrågasätta SR-konccrncns skyldigheter all i programverksamheten hävda ile demokraliska grundiilcerna och princi­pen om alla människors lika värde välkomnar SR ilen föreslagna för­ändringen. Denna syftar inte lill au begränsa företagens självklara skyl­digheter på della område utan endast till atl bekräfta lagrummets avsed­da och faktiska innebörd. Och sålunda ge en tydlig anvisning om en än-ilamål.senlig tillämpning meil en rimlig praktisk avvägning mot andra väsentliga iniressen niiniligen yttrande- och informationsfriheten och SR-koncernens publicistiska oberoende.

Vad gäller den påtalade "svarta listan-problematiken" anser SR för­slagel vara fulll godtagbart. Det görs klarl all det i dt program får före­komma uttalanden som är antidemokratiska eller företeelser som kan uppfattas som etl stöd för antidemokratiska iiléer, om detta bemöts med avståndstaganden eller klargöranden i programmet eller i anslutning till detta.

SR har dock invändningar mol formuleringen all "pt-ogramföreiagct skall sända |)rogram i vilka företaget ..." etc. Demokratibeslämmelsen ligger lill grund för den samlade programverksamheten och den bör en­ligi bolaget inte manifesteras i särskilda ensiaka program. Den fi')reslag-na lydelsen ger dock ulrymme för en tolkning .som innebär atl program-fi)rda(!cn skulle ha skyldighet att sända särskilda program om demokra­tins grundidéer. Därför föreslår SR följande formulering av försia me­ningen: "Programverksamheten som helhet skall präglas av och verka för del demokratiska slalsskickeis grundidéer saml principen ..." etc.

Samhällsveienskapliga jäkuUeisnätnnden vid Göteborgs universitet an­ser atl utredningens förslag reser två [)rincipiella frågor. Den ena är all den nya ftumulcringen innebär- dl påbud "atl sända program", medan bestämmelsens gällande lydelse bara lalar om alt "i programverksamhe­ten  hävda".  Nämnden anser au förslagel snarast synes öppna för i)å-

293

tryckningar mol ell programförelag av del slag .som  ulredningen vill     Prop. 1990/91:149 undvika och alt gällande formuleringar all föredra från yllrandefri hets-     Bilaga 2 synpunkl.

Den andra principfrågan är enligt nämnden vad ullrycket "det de­mokratiska statsskicket" egentligen innebär. Med den påbjudande for­mulering som föreslås är det viktigt att della begrepp ges en någol mera konkret innebörd. Del som nu i förarbetena sägs om demokratiska grundväideringar ger föga ledning.

Slockholms lingsräu finner inte all del skäl utredaren åberopat moti­verar ett tillägg lill bestämmelsen.

Radionämnden avslyrker att den föreslagna beslämmelsen införs. Nämnden vill lill en början undersiryka demokratibeslämmelsens själv­ständiga värde. Även om den i visst hänseende är en modifiering av kra­vet på oparliskhel har den en belydelse som går långt därutöver när det gäller grunderna för staisskickel, rasism, jämställdhet mellan män och kvinnor, skildringar av våld mol människor och annal. Del synes natur­ligt all med den nuvarande lagtexten kräva atl programföretagen gener­ellt skall hävda de idéer och principer del här är fråga om.

När del gäller frågan om FN:s s.k, svarta lista vidhåller nämndens majoritet sin ståndpunkt. I yllrandd uttalas dock att det här föreligger en principiell motsättning mellan nämnden och Sveriges 'Television som inle bör bli beslående. Nämnden ilelar därför utredningens uppfaltning all riksdagen bör la slällning till hur frågan skall lösas för framtiden.

Nämnilen fortsätter:

När del gäller bevakningen av kvinnokonferensen kan radionämn­den inle inse all programföretagels och radiolagsulredningens krilik är principielll beränigad. Hur en |)rincip lillämpas i etl enskilt fall kan självfallet alltid diskuteras. Radionämnden har alllid varil utomordent­ligt försiktig med alt kritisera programföretagen för underlåten bevak­ning i olika hänseenden. Del behövs dock en viss granskning i efter­hand av hur |)rogramföi-elagen uppfyller sin rapporleringsskyldighd och en sådan har också skett i vis.sa fall. Självfallet kan den bara gälla mer betydelsefulla eller omfallande händelser eller företeelser. Nägon gräns mellan vad granskningen i detta hänseende får respeklive inle får avse lorile emellertid inle kunna dras lagstiftningsvägen. Gränsdragning­en bör ske i lillämpningen. Huruvida radionämnden vid sin granskning tillämpar ilemokraiibestämmelsen eller någon annan bestämmelse synes sakna principielll inlresse.

Även om slalsmakterna skulle biiiäila radiolagsulredningens stånd­punkter i de nu angivna hänseendena synes den föreslagna lagtexten gå långt utöver syftena med ändringen. Med den utformning som lagtexten getts innebär den ett radikalt broll mot den nuvarande demokratibe­slämmelsens princpiella innebiird och synes dessutom leda till i sak me­ningslösa resultat.

Enligt den föreslagna lydelsen skulle programföretagen inte - som är fallel nu - ha någon övergripande skylilighet alt fördöma rasism, våld och brutalitet eller atl hävda jämställdhet mellan män och kvinnor. Del skulle endasl finnas en obestämd skyldighet atl sända program i vilka programföretagen "hävdar ilet demokratiska statsskickets grundidéer saml principen om alla människors lika värde och den enskilda männi­skans frihet och värdighel". Med frågan om jämställdhet mellan män och kvinnor som utgångspunkt konstaterar radionämnden all del inle längre skulle vara möjligt atl pröva huruvida programverksamheten inom t.ex. etl specielli ämnesområde präglats av en sirävan alt hävda jämslälldhet. Radionämndens beslut från 1987 rörande alllför bristfällig

294

bevakning av kvinnosporl skulle sålunda sakna lagligt slöd enligi den     Prop. 1990/91:149

föreslagna beslämmelsen.

Riiapn 2

Vidare innehåller förslaget alt när del i program förekommer inslag

S''

som motiverar dd, programföreiagei skall hävda de angivna principerna i samma program eller i anslutning lill programmet. Dd har cxcm|)elvis förekommit programinslag om vilka radionämnden ansett alt de på grund av sill kvinnoföraklande och fördomsbefrämjandc innehåll inle borde ha sänts i den utformning de fåll. Del skulle självfallet vara me­ningslöst alt - om inlc sändningen sker i något alldeles s[)eciellt syfle -godta att sådana inslag sänds under förutsättning atl de försetts med en kritisk kommenlar från programföretagets sida. Radiolagsulredningen har säkerligen ej heller avsett något sådant. Resultatet synes emellertid följa av den föreslagna lagtextens ordalydelse,

Radionämnden har bifogat några exempel på sin lillämpning av de­mokratibeslämmelsen.

Nämndleilamoien Bengt Wernersson har i en skiljaktig mening an­sell atl nämnden bort yllra:

När dd gäller frågan om FN:s svarta lista föreligger en principiell moisäilning mellan radionämnden och Sveriges 'Television .som inle bör bli beslående. Nämnden kan därför för sin del ansluta sig lill utredning­ens uppfattning (s. 174 x) alt frågan om demokratibeslämmelsens räck­vidd bör underställas rik.sdagen och finner del följdriktigt alt utredning­en av iletta skäl föreslår en ändring av beslämmelsen.

Kritisk mol radiolagsulredningens förslag är även humanistiska uibddtiitigs- och forskningsnämnden vid Göteborgs universilel. Nämnden anser all utredningen uianför sill uppdrag har gell sig i kast med uppgif­ten all slymjia demokratibeslämmelsens räckvidd. Della beror enligt nämnden på utredningsuppdragets arl, som har varil all finna regler som är tillämpliga oavsell om reklam-TV hanleras inom Sveriges Radio­koncernen eller av ell annal företag. Allt lydligare avtecknar sig kontu­rerna av del frislående förelaget med andra - mindre - skyldigheter än lie nuvarande i fråga om opartiskhet. Det verkligt betänkliga är emeller­tid atl de rällsliga likhdskraven leder lill en uppmjukning ock.så av de ursprungliga programföretagens skyldigheter.

9.4 Skyldighet att sända ett mångsidigt programutbud

Utredningens forslag: 1 radiolagen införs en ny bestämmelse som .säger all staten får Iräffa avtal med elt programförclag om skyldighet för före­tagel all sända dt mångsidigt programutbud.

Radionämnden har ingel all erinra mol förslaget.

9.5 Skyldighet att ta hänsyn till ljudradions och televisionens särskilda genomslagskrafl

Utredningens forslag: 1 radiolagen införs en ny bestämmelse som säger all staten lår iräffa avtal med ell programföretag om skyldighet för före­lagd all vid utövande av sändningsrätlen ta hänsyn lill ljudradions och televisionens särskilda genomslagskrafl när del gäller programs ämnen och ulft)rmning sarni liden för programs sändande.

295

Som angells i avsnilt 6.1 har radionämnden - för atl molverka atl det Prop. 1990/91:149 uniler annonstid sänds inslag som ger ullryck för ras- eller könsfördo- Bilaga 2 mar - lanserat den den lagtekniska lösningen atl förevarande bestämmel­se får avse också sådana frågor. Den närmare avgränsningen av bestäm­melsens lillämplighel kan enligt nämnden vara svår alt göra i teorin och den bör överlämnas lill den praktiska tillämpningen. Vägledande utta­landen av lagstiftaren vore självfallet dock av storl värde.

10 Nya uppgifter för radionämnden

10.1 Radionämnden och reklam i svensk television

Utredningens förslag: Radionämnden skall efterhandsgranska om dt |)rogramföretag som i lelevisionen sänder reklam mot vederlag har iakt­tagit beslämmelserna i annonslagen. Nämnden skall också efterhands­granska om ett från Sveriges Radio-koncernen frislående TV-förelag har utövat sändningsrätlen i enlighet med radiolagcn och avialet mellan stå­len och föietagei.

Slockholms lingsrän tillstyrker all radionämnden får granska även hur dl frislående programföretag efterlever regler av radioräiislig art.

SFRISAMRAD delar bedömningen all betald reklam i svensk televi­sion måsle leda till en utvidgad radionämndsgranskning, oavsett vilket fördag som svarar för de reklamfinansierade sändningarna.

Finligt radionämnden ter det sig självklart atl, om en fristående TV-kanal skall iaktta krav på opartiskhet och saklighet, granskningen av hur dessa krav efterlevs bör skötas av radionämnden. Mer diskutabelt är vem som skall ha hand om nylillkommande granskningsuppgifier. främst atl diskriminering ej sker av annonsörer och all föreskrifter om mängilen annon.ser och hur annonser får sältas in efterlevs. Båda upp­gifterna är emellertid företrädesvis av radioräiislig art och synes ftäm-manile för marknadsdomstolen. All inrälla etl hell nyll granskningsor-gan för dessa uppgifter framslår inle meningsfullt. Radionämnden ät därför beredd all åta sig dem.

Slalskonloret yllrar:

Radiolagsulredningens analys ulgår från hur reklamen inom svensk marksändande lelevision i framliden skall regleras och hur ansvaret skall utkrävas. Slalskonlorel tycker av flera skäl atl iletta är olyckligt. Utgångspunkten bör i stället vara all reklam inom lelevisionsområdd skall behandlas på samma sätt som reklam inom andra media. Detta för att utnyttja kompetensen inom detta specialområde på effektivast möjli­ga sätt. Varje annan lösning innebär någon lyp av dubblering av denna kompetens.

lördagens arbele med reklam och marknadsföring ingår i viss ut­sträckning som ilelar i brell upplagda reklamkampanjer, där i princip sarnma budskap i slorl sell i samma ulformning förs ul i olika medier, dagsiiilningar, fackpress, affischer och biografreklam. Den senare kan mangn gånger vara idenlisk, dvs. samma reklamfilm sänds i TV och före filmvisning på bio.

296

Slalskonloret anser därför alt annonserna och annonsinnehållet bör Prop. 1990/91:149 granskas skill från radionämndens granskning av hur resp. TV-förelag Bilaga 2 efterlever kravel på oparliskhel. Själva innehållet i annonserna bör granskas av marknadsdomslolen oberoende av om TV-reklam kommer atl sändas av Sveriges Television eller ett förelag som slår utanför Sveri­ges Radio-koncernen. Marknadsdomstolens granskning bör även omfat­ta lie särskilda reglerna om innehållel i TV-reklam, dvs. begränsningar för reklam som riktar sig i försia hand till bam, samt likUinjerna för marknadsföringen av alkohol och tobak.

Slalskonlorel bygger sill slällningstagande pä bl.a. följande.

Föl del första skulle den av utredningsmannen föreslagna vidgningen av radionämndens nuvarande uppgifter kräva all denna kompletteras med sakkunskap vad gäller marknadsföringslagen och särskilt dess ge­neralklausul. Delta leder i sin lur lill alt samhälld bygger in samma kompetensprofil i flera myndigheter och ökade kostnader. För det and­ra äl marknadsdomslolen en domstol i den bemärkelse som den europe­iska gemenskapen inom många områden ställer krav på lill skillnad mol radionämnden som följer den svenska förvaliningsiradilionen med ijäns-lemannabeslul inom tradiiionellt ämbetsverk.

Några rernissinstanser kommenierar del fiirhållandcl alt utredning­ens fiirslag i fråga om sanklioner mot överträdelser av radiorättsliga reg­ler inle innebär någon ändring i förhållande lill gällande ordning.

Radionämnden yttrar pä ilenna punkt:

I likhet med radiolagsulredningen anser railionämnden alt nämnden inte nu bör få andra möjligheler lill sanktion moi ell programföretag än den räll nämnilen har atl slå fast all programföretaget har överträtt lag eller avtal. Del hittillsvarande systemet har med någol undanlag visal sig lillräckligl i fråga om programförelagen inom Sveriges Radio­koncernen. Del kan anias att en fristående tredje 'TV-kanal blir så ange­lägen om sitt sändningstillstånd alt förhållandena inte kommer att bli annorlunda beträffande ett sådant programföretag. Skulle framlida erfa­renheter visa motsatsen, kan andra .sanklionsmöjligheler övervägas då.

iuridiska fakullelsnämnden vid Stockholms utiiversiiei fäster uppmärk­samheten på atl samtidigl som del föreslås etl flertal materiella regler om förbud mol annonser med viss ufformning, ingenting sägs om sank­lioner vid övertiäilelser av bestämmelserna.

Kabeltiämnden efterlyser för lindrigare fall av regelöverträdelser mindre ingripande sankiionsmöjTrgheier än den möjlighet som staten i dag har atl säga upp avtalet med etl programförelag. Ulan ytterligare sanklionsmöjligheler finns en risk för all konlrollmyndighden får svårl atl upprätthålla lagstiftningens inlentioner. Nämnden vill framhålla möjligheten att införa någon form av sanktionsavgifl och forlsäller:

En sådan sanktion måsle utformas så att den inle kommer i konflikl med censurförbudet i radiolagen. Någon konflikt lorde inte uppkomma orn kontrollmyndigheten ges beft)genhd alt exempelvis påföra avgift sorn påföljd för en konstaterad överträdelse i ett redan sänl program. En höjning av avgiften om överträdelsen upprepas torde inlc heller slå i konflikl med nämnda censurförbud, så länge avgifisutlagel grundas på en bedömning av redan sända program.

l:-nligi SFR/SAMRAD visar erfarenheler från andra länder - Kanada och Storbritannien nämns som exem|)el - alt sanktioner för överträdel­ser av bcsläinmelsema både kan behövas och ulformas på ell effektivt säll. Organisationema anser dd vikligl all dd finns kännbara sanktioner lör all de nya beslämmelserna skall lä av.scdd verkan.

297

10.2 Radionämndens ställning i förhållande till KO

Prop. 1990/91:149

och marknadsdomstolen

Bilaga 2

Utredningens bedömning: 1 första hand bör även den praktiska övervak­ningen av de föreslagna reglerna om TV-reklam som vänder sig till barn ankomma i)å radionämnden.

Slockholms lingsrän uttalar alt utredningen under denna rubrik pe­kar på delvis svårlösta kompelenskonflikter som kan uppkomma mellan radionämnden, KO och marknadsdomstolen. Tingsrätten ilelar de syn­punkler som framförs.

Konsumentverkel har inte någol atl erinra mol ulredningens bedöm­ning. Konsumeniverkd/KO har allTril möjlighet alt med slöd av mark­nadsföringslagen granska och ingripa mol vilseledande TV-reklam. Vid prövning enligt marknadsföringslagen las hänsyn lill om marknadsför-ing.sålgärden strider mot annan lagstiftning.

Industriförbundet, SAF och Grossislförbundel Svensk Hatidel finner den fördelning av uppgifter mellan radionämnden, KO och marknads­domstolen som utredaren argumenterar för vara ändamålsenlig.

10.3 Radionämndens tillgång till upptagningar av program

Utredningens forslag: I en ny beslämmelse i radiolagen föreskrivs atl dl progi-amfördag på uppmaning av radionämnden skall tillställa nämn­den en sådan upptagning som förelaget är skyldigl alt göra enligt de sär­skilda ytti-anilefrihdsrättsliga reglerna. Om programföreiagei inte rättar sig efter en sådan u|)pmaning, kan nämnden förelägga vite.

SFR/SAMRÅD lillslyrker förslaget,

Radionämnden vill understryka att den föreslagna bestämmcLsen in­galunda medför all nuvarande bestämmelse i avialel mellan staten och varje programföretag blir överflödig. Nämnden ft)rtsätier:

I den föreslagna beslämmelsen regleras nämligen bara upptagning av program medan avtalsbestämmelsen täcker också annal "material som nämnden anser sig behöva för sin granskningsverksamhel". Någon änd­ring härvidlag i sak synes utredningen inle ha åsyftat, skäl härför har i van fall inte redovisats (s. 247 ff, och 275 m), och en sådan ändring är heller inte motiverad, I sammanhangel kan det finnas skäl all instämma i ulredningens uttalande (s. 249 m) all en upptagning nalurliglvis bör lämnas tillbaka så snart behov av den inte längre finns med den kom-pldieranile kommentaren att sådanl behov bl.a kan bestå i alt vid en belydligt senare lidpunkt kunna la fram en upptagning i ett principielll viktigl ärende för jämförelses skull eller vid utbildning och informalion om nämndens verksamhel och praxis.

SR yttrar:

1 den föreslagna paragrafen ges Radionämnden lagstöd för sin rätl att erhålla kopior av sända program, Beslämmelsen härom i programbola-gcns avtal med staten förs över till radiolagen.

Med hänsyn TrIl att programbolagens åliggande ges en myckel kalego-risk utformning i lag anser SR del motiverat att i lag även ange de om­ständigheter under vilka nämnden kan påfordra programkopior och fö­relägga vite. 1 tydlighetens inlresse bör det sålunda anges all nämnden endast kan ulfärda ell åläggande i fråga om jjrogram som kan hänföras

298

lill etl diariefört granskningsärende. Med della avlar även något av den

Prop. 1990/91:149

upphovsrätlsliga problemalik som är förenad med alt överlämnande av

r»..       

program ulgör allmän handling.

öiiaga 1

11 Radioansvarighetslagen

11.1 Radioansvarighetslagen och ett nytt reklamsändande TV-företag

utredningens bedömning: Radioansvarigheislagen skall gälla också för sändningar av etl nytt reklamsändande TV-företag.

Slockholms lingsrält delar uppfattningen atl radioansvarigheislagen skall gälla även för ett fristående reklamsändande företag.

ALR tillstyrker bedömningen och konstaterar med tillfredsställelse att sändningarnas innehåll därmed kommer atl bevaras åt eftervärlden enligt vad som föreskrivs i lagen (1978:487) om pliktexemplar av skrif­ter och ljud- och bildupplagningar. Enligt ALB har det slor betydelse för ft)rskningen alt en ny TV-kanal kan dokumenteras redan från star­ten, något som tyvärr inte har varil möjligl för andra nya medier som närradio eller satellit-TV. ALB framhåller emellertid att det, om en tredje TV-kanal blir verklighet, är nödvändigt att arkivet ges tillräckliga resurser för atl kunna spara sändningsband som ligger så nära original-kvaliteten som möjligl och för atl kunna katalogisera materialet på en lillräckligl detaljerad nivå.

SR har inget alt erinra mot bedömningen.

11.2 Det yttrandefrihetsrättsliga ansvaret för annonser

utredningens förslag: I radioansvarighetslagen införs en ny beslämmelse .som innebär all vad som föreskrivs i 7 kap. 2 § iryckfrihelsförordningen också gäller i fråga om annonser i TV och all vad som i lagrummet sägs om Iryckfriheisbroii i slället skall avse yllrandefrihetsbrotl.

Stockholms lingsräu tillstyrker i linje med vad som sagls i fråga om överensstämmelsen mellan tryckfrihetsrätten och radioräiten atl del i ra­dioansvarigheislagen införs en beslämmelse som molsvarar 7 kap. 2 § tryckfrihetsförordningen.

SR har inget atl erinra mot förslagel.

11.3 Radioansvarighetslagen och dess tillämpningsförordning

Utredningens förslag: Det väsenlliga i radioansvarighetslagens tillämp­ningsförordning las in i radioansvarigheislagen. Della medför atl lilT lämpningsförordningen kan upphävas.

299

I nya bestämmelser i radioansvarigheislagen föreskrivs:

Prop. 1990/91:149

*     Ell programförelag skall göra en upptagning av varje program som     Bilaga 2

sänds och bevara denna minst sex månader från sändningen. Räll att

kostnadsfritt ta del av en sådan upptagning och få en utskrift av vad som

har yttrats i programmet har JK och - i princip - en enskild som anser atldl yllrandefrihelsbroU mot honom har begålls i programmel eller att han har lidit skada på grund av etl yttrandefrihetsbrott i programmel.

*     Den som uppsåiligen eller av oaktsamhet underlåter att fullgöra

någon av sina skyldigheter enligt föregående punkt skall dömas till bö­

ter eller fängelse i högsl elt år. JK är åklagare i mål om ansvar för så­

danl brou.

Även Slockholms lingsräu har uppfatmingen all delar av radioansva­righelslagens lillämpningsförordning bör tas in i själva lagen.

JK påpekar alt förslaget inte innehåller någon motsvarighet lill nuva­rande bestämmelser i 5 § första stycket tillämpningsförordningen, enligt vilka skall antecknas bl.a. namn, födelselid och bostadsadress beträffan­de sådan medverkande i ell program som själv kan bli ansvarig för yll­randefrihetsbrotl. JK är Iveksam till utredningens ståndpunkt alt det in­le torde vara nödvändigl med uttryckliga föreskrifter om detta och anser att del är av värde med etl ultryckligl lagstöd för anleckningsskyldighe-ten.

Juridiska fakullelsnämnden vid Slockholms universitet uppmärksam­mar all ingel särskilt sägs om rält atl kostnadsfritt la del av upptagningar av program (inklusive utskrifter) för KO eller en näringsidkare som önskar föra lalan mot reklamprogram enligt marknadsföringslagen.

Enligt konsumentverket bör inte bara JK och en enskild som anser alt det i ell program har förekommit etl yllrandefrihelsbroU mol honom ulan också konsumentverket ges rält atl utan kostnad ta del av |)rogram-förelagels upptagningar av program och få utskrifter av vad som har ytt­rats.

SR delar utredningens allmänna synpunkter om atl till radioansva­righeislagen bör föras över de väsentligaste delarna av lillämpningsför-ordningen och atl denna sedan kan upjjhävas. Finligt SR bör dock pro­gramföretagen inle ha någon skyldighel all lillhandahålla utskrifter av program. Bolaget fortsätter:

Såväl JK:s som enskilda målsägares intressen synes bli bäsl lillgodo­sedda om programmel tillhandahålls i den form i vilkel del offentlig­gjorts. Ur alla synpunkler lorde etl ljudband eller elt videoband ge den mesi rättvisande uppfattningen om etl yttrandes straffrättsliga valör och det sammanhang i vilkel del fällts, vilket inte sällan är av stor betydelse för bedömningen. Till saken hör även all uppspelningstekniken numer är .så allmänt spridd hos allmänheten all dd inte föreligger någol fak­liskl behov av den skriftliga formen. SR vill därför förorda all program­förelagens skyldigheter inle skall omfatta utskrifter.

Majoriteten i SR:s slyrelse har även erinringar mol hur utredningen utformat förslaget lill lagfäst rätl för JK all la del av sk. referensinspel­ningar, Styrelsemajoritden yttrar:

Med hänsyn lill all denna rätt nu föreslås stadfäst i lag och därtill slraffsanktionerad bör det även i lagen anges under vilka omständighe­ter rätlen kan ulövas och ohörsamhet beivras. Såsom beslämmelsen nu föreslås utformad ges intryckel alt JK har en i del närmasle generell räll

.00

all utkräva programkopior eller utskrifter för vilket .som helsl ändamål

Prop. 1990/91:149

l.ex.  för  utredning om  annal  än  yllrandefrihetsbrotl   i  radioprogram.

aiioi O

Detta är självfallel inle avsikten och del finns därför enligt SR goda skäl

»

t'i')r en precisering även på denna punkl,

Slyrelsemajorilden anser atl JK:s rält bör begränsas lill sådana fall då "programmet kan hänföras lill ell diarieförl ärende om yltrandefri-helsbrott i ctl programföretags program".

Styrelseledamoten Anders[REDACTED_EFTERNAMN] delar inle ilenna uppfattning. Han anser all JK kan ha goila skäl alt först ta del av inspelat material och därefter beslämma om ell ft)rmelll ärende skall läggas upp.

12 Delar av utredningens lagförslag

12.1 Förslaget till lag om annonser i televisionen

12.1.1 Lagens rubrik

i.nWgi juridiska fakullelsnämnden vid Stockholms universilel har lagen in­le ell så brell innehåll som rubriken närmasl anger. Nämnden anfiir all marknadsföringslagen blir huvudlagen för bedömning av TV-annonsers utformning och lillållighei och förordar all del med hänsyn härtill över­vägs om det inte i annonslagen bör göras en hänvisning lill marknads­föringslagen.

Samhällsveienskapliga fakultelsnämnden vid Göteborgs universilel an­ser all även regler för regional och lokal-TV borde inkluderas i en lag som av.ser "annonser i televisionen"; alternativt borde lagen kanske be­nämnas "lagom annonser i nalionell television",

12.1.2 Inledande bestämmelse

1 

§

Radionämnden lar upp ft)rmulcringen all lagen gäller för etl programfö­retag som "sänder reklam mot vederlag". Del kan enligt nämnden ifrå­gasällas om lagens tillämplighet biir knytas till vad som .sänds och inle lill dd förhållandet att programlöretagd i ftåga har träffat avtal med vissl innehåll eller motsvarande,

12.1.3 Definitioner

2§

Stockholms litigsräil förordar att den föreslagna definitionen av reklam i

radiolagen också las in i annonslagen.

-101

12.1.4 Vad som rår sändas under annonstid m.m.

Prop. 1990/91:149

3 g

Bilaga 2

Enligt radionämnden synes ullrycket  "kommersiell" i  punkt 2 sakna .självständig betydelse. Om så är fallel bör del ulgå.

6§

Hovrätten för Nedre Norrland anser det vara lämpligare alt använda ut­lryckel "barn under 12 år" i stället för endast ordet barn.

8§

Slockholms lingsräu tillstyrker paragrafen.

12.2 Förslaget till lag om ändring i radiolagen (1966:755)

6S

Slockholms lingsräu tillstyrker hänvisningen i fjärde slyckel lill 8 § an­nonslagen.

Radionämnden utlalar au del från lagleknisk synpunkl framstår som egendomligt att beslämmelsen i fjärde slyckel hänvi.sar lill en lag som är lillämplig beträffande programföretag som "sänder reklam mol veder­lag" (jfr nämndens synpunkl |)å I § i förslaget lill annonslag).

SR ullalar att tredje stycket principielll sell hänger .samman med del inledande stycket och föreslår all slyckel får följa direki efter detta.

8§

Juridiska fakullelsnämnden vid Stockholms universitet anser all den före­slagna definitionen av "reklam" i 1 S radiolagen i kombination med vad som föreslås i förevaranilc paragraf kommer atl innefatta en skillnad i förhållande lill kommersiella meddelanden i tryckt skrifl. Belräffande tryckta skrifter är marknadsföringslagen i princip lillämplig också på så­dant som inle är marknadsföring i jusl kommersiell annons. Även pro­motion i redaktionella avsnitt torde i |)rincip falla uniler lagens tillämp­ningsområde, t)en föreslagna regleringen vad gäller 'TV-reklam innebär all även s,k. sponsrade program endast kommer all kunna bedömas av radionämnden, men inte av marknadsilomsiolen. Denna effeki ler sig diskutabel.

12.3 Förslaget till lag om ändring i radioansvarighetslagen (1966:756)

2a§

SU)ckholms tingsrätt lillslyrker paragrafen.

.302

3 a §

Prop. 1990/91:149

JK förordar all också beslämmelserna i 5 § försia stycket tillämpnings-    Bilaga 2 förordningen förs in i paragrafen.

12.4 Förslaget lill lag om ändring i lagen (1978:763) med vissa bestämmelser om marknadsföring av alkoholdrycker

2S

Stockh(dms tingsrätt lillslyrker det föreslagna Ttlläggd.

12.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1978:764) med vissa bestämmelser om marknadsföring av tobaksvaror

2§

Suickholms lingsrän tillstyrker det föreslagna Trlläggd.

30.1

Lagrådsremissens lagförslag

Prop. 1990/91:149

1    C"    I      ,11

Bilaga .1

1    Forslag till

Lag om annonser i televisionen

Härigenom föreskrivs följande.

Inledande bestämmelse

1 § 1 denna lag finns föreskrifter om annonser i lelevisionen. lgen

gäller för ell programföretag som sänder lelevisionsprogram med slöd av

tillstånd enligt 5 § försia stycket radiolagen (1966:755) och som sänder

reklam mol vederlag; lagen gäller dock inie sökbar lexl-TV.

Definitioner

2 § Med reklam avses i denna lag detsamma som i radiolagen

(1966:755). Vidare avses med

annonslid: sändningstid i lelevisionen som inleds och avslutas av en särskild ljud- och bildsignatur som markerar alt programföretaget under ilen angivna liden i huvudsak sänder på uppdrag av andra,

annons: elt televisionsprogram som sänds under annonslid.

Vad som får sändas I annonser m.m.

3 §     Under annonslid får del endasl förekomma

1.

reklam och andra program som någon har uppdragit åt programfö­retaget all sända,

2.

programföretagets reklam för egen kommersiell verksamhel, och

3.

programglimtar.

4 §    Av en annons skall framgå i vems inlresse den sänds.

1 annonser som sänds mol betalning eller annat vederlag får del inte upplräda personer som spelar en framlrädande roll i televisionsprogram som huvudsakligen handlar om nyheter eller nyhelskommentarer.

5

§ Annonser får inle syfla lill alt vinna slöd fiir poliliska eller religiö­sa åsikter eller åsikier i intressefrågor på arbetsmarknaden.

6

§ En annons med reklam får inle syfla till alt fånga uppmärksamhe­ten hos yngre barn.

I annonser med reklam får del inle upplräda personer eller figurer .som spelar en framlrädande roll i lelevisionsprogram som huvudsakli­gen vänder sig till yngre barn.

7 § Programföretaget får inle diskriminera någon som begär atl företa­

gel skall sända en annons.

-'04

Annonsvolymen och hur annonser får sättas in i sändningarna

Prop. 1990/91:149

8 §    Av en programijänsis sändningslid per dygn får högsl lio procent

°

avse annonser. Denna andel beräknas särskill för liden mellan kl. 18,00

och kl, 24.00.

Inom en .sänilningstid av en timme mellan hela klockslag får annon­ser förekomma uniler högst åtta minuter eller, i rena undantagsfall, lio minuter.

9 S Annonsliilen vid ett givel lillfälle får inle undersliga en minul, se­

dan sänilningsliden för den särskilda ljud- och bildsignaturen har frän-

räknats.

10 § Annonser skall sällas in mellan programmen. Annonser med re­

klam får dock inle förekomma under annonsiiden omedelharl före eller

efier dl program som huvudsakligen vänder sig lill yngre barn.

Ulan hinder av försia slyckel första meningen får annonser avbryta ett program, om de sätts in

1.

i pauser i sportprogram, där det förekommer längre pauser, eller i pauser i program som avser föreställningar eller evenemang med pauser för publiken,

2.

mellan ilelar i program, som beslår av olika avslutade delar och där varje del som föregås eller följs av annonser varar minsl 20 minuter; an­nonser med reklam får dock inte förekomma uniler annonsiiden ome­delbart före eller efter en del av programmet som huvudsakligen vänder sig lill yngre barn.

Denna lag träder i krafl den I juli IWl.

.305

20 Riksdagen 1990/91. 1 saml. Nr 149

2   Förslag till

Lag om ändring i radiolagen (1966:755)

Härigenom föreskrivs i fråga om radiolagen (1966:755)' deE att 1,5 samt 6-8 §§ skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas två nya paragrafer, 6aoch 7 a §S, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1990/91:149 Bilaga 3

I denna lag förslås med

radiosändning: ljud, bild eller annal meddelande .som sänds med hjälj) av elekiromagnetiska vågor vilkas frekven.ser är lägre än 3 000 gigahertz och vilka utbreder sig i rymden utan särskilt anord­nad ledare,

r u n d r a d i o s ä n il n i n g: ra-diosändning som är avsedd att tas emol direkt av allmänheten, om sändningen inte är avsedd endast för en slulen krets, vars medlem­mar är förenade genom en påtaglig gemenskap av annat slag än dl gemensaml intresse all lyssna på eller se sändningen,

t r å d s ä n d n i n g: ljud, bild eller annat meddelande som sänds meil hjälp av elekiromagnetiska vågor vilka är bundna vid särskill anordnad ledare,

sändare: anordning för ra­diosändning (radiosändare) eller trådsändning (trådsändare),

mottagare: anordning för mottagning av railiosändning eller Irådsändning,

I denna lag förslås med

radiosändning: ljud, hild eller annat meddelande som sänds med hjälp av elektromagnetiska vågor vilkas frekvenser är lägre än 3 000 gigahertz och vilka utbreder sig i rymden utan särskilt anord­nad ledare,

r u n d r a d i o s ä n d n i n g: ra-diosändning som är avseddatt tas emot direki av allmänheten, om sändningen inle är avsedd endast för en slulen krets, vars medlem­mar är förenade genom en påtaglig gemenskap av annal slag än ett gemensaml intresse att lyssna på eller se sändningen,

t r å d s ä n d n i n g: ljud, bild eller annal meddelande som sänils med hjälp av elekiromagnetiska vågor vilka är bundna vid särskilt anordnail ledare,

sändare: anordning för ra­diosändning (radiosändare) eller Irådsändning (Irådsändare),

mottagare: anordning för mottagning av radiosändning eller trådsänilning.

ILagen omtryckt 1986:1209.

30(1

Nuvarande lydelse

r a d i o p r o g r a m: radio-sändnings eller trådsändnings in­nehåll, om delta beslår av annal än, ulom angivande av namn eller källa, enkla meddelanden om tid, väderlek, nyheter eller dylikt.

Föreslagen lydeEe

radioprogram: radio­sändnings eller trådsändnings in­nehåll, om della beslår av annat än, utom angivande av namn eller källa, enkla meddelanden om tid, väderlek, nyheter eller dylikt.

reklam: ett radioprogram som är avseu att främja en näringsidka­res avsättning av en vara, en ijänsl eller någon annan nyttighet.

Prop. 1990/91:149 Bilaga 3

5§ För rätt atl här i landel sända radioprogram i rundradiosändning krävs tillstånd av regeringen.

För räll alt här i landet sända radioprogram i trådsändning krävs till­stånd av regeringen, om sändningen sker lill bostäder och når fler än 100 bostäder.

Varje innehavare av tillstånd en­ligt försia eller andra slyckel (pro­gramförelag) avgör ensam vad som skall förekomma i sändning som förelaget anordnar med stöd av lillslåndel. Härvid skall program-fikelaget iaktta bestämmelserna i 6 § och 7 § andra styckel.

Tillstånd ges för viss tid.

Varje innehavare av lillslånd en­ligi första eller andra slyckel (pro­gramföretag) avgör ensam vad som skall förekomma i en sändning som förelagd anordnar med slöd av tillståndet. Härvid skall pro­gramföretaget iaklta föreskrifierna i 6 §, 6 a § och 7 § andra styckel, Fu programförelag som i lelevisio­nen sänder reklam mot vederlag skaU också iaklta föreskrifierna i la­gen (1991:000) om annonser i lelevisionen.

6§ Programföretags rätt på grund av tillstånd enligt 5 (j första eller andra stycket skall ulövas opartiskt och sakligt. Därvid skall beaktas alt en vid­sträckt ytlrandefrihet och informaiionsfrihel skall råda i ljudradion och lelevisionen.

307

Nuvarande lydelse

Programföretag skall / program­verksamheien hävda det demokra­tiska statsskickets grundidéer samt principen om alla människors lika värde och den enskilda männi­skans frihel och värdighet.

För programförelag skall i övrigl gälla vad som föreskrivs i avtal mellan regeringen och förelaget. I sådanl avtal får som villkor för räll all sända radioprogram på grund av lillslånd etdigt 5 § försia eller andra Slyckel tas in

1.     föreskrift om skyldighel au

sända berikiigande och genmäle,

2.

föreskrift ull skydd för enskilds 

privatliv,

3.

föreskrift om förbud mot kom­mersiell reklam och mot program som bekostas av annan än program­företag,

Föreslagen lydelse

Programföretaget får irue i pro­gramverksamheten mot vederlag el­ler annars på eu otillbörligt säu gyn­na eu konimersielU inlresse. Pro­gramföretaget får dock i fråga om någon som har bekoslat ett program helt eller delvis lämna uppgift om vem bidragsgivaren är.

Programföretaget skall sända pro­gram, i vilka förelagel hävdar det demokratiska statsskickets grund­idéer samt principen om alla män­niskors lika värde och den enskil­da människans frihet och vä­rdighet. När del i eu program före­kommer inslag som motiverar det, skall programföreiagei också hävda dessa principer i samma program el­ler i anslulning liU programmet

Denna paragraf gäller inle för så­dana annonser som avses i lagen (1991:000) om antionser i tele­visionen. Den gäller inte heller för annonser och Uknande med­delanden i sökbar text-TV. 6a§

Övriga villkor för programföreta­gets sändningsräli skall las in i elt avtal mellan regeringen och företaget, I detta avtal får del be­slämmas om skyldighel för pro­gramföretaget au

1.     sända genmälen och be­

riktiganden,

2.

/ programverksamheien respek­tera den enskildes privatliv,

3.

sända en mångsidigt program­utbud.

Prop, 1990/91:149 Bilaga 3

308

Nuvarande lydelse

4. föreskrift om skyldighel all på begäran av myndighet sända med­delande lill allmänheten, och .5. föreskrift om skyldighet all sända redogörelse som avses i 7 § andra stycket.

Föreslagen lydelse

4. la hänsyn Tdl Ijudradums och televisionens särskilda genomslags­krafl när del gäller programmens ämnen och utformning saml liden för sändning av programmen,

5.

på begäran av myndighel sända meddelande till allmänheten, och an

6.

sända redogörelse som avses i 7 § andra styckel.

/ avtalet får del också beslämmas om skyldighel för programföretaget au

1.

inte sända reklam mot vederlag eller program som någon atinan har bekostat heU eller delvis,

2.

endast under annotisiid i televi­sionen sända reklam mol vederlag eller program mot betalning, och all

3.

om någon annan har bekoslat eu program heU eller delvis, lämna uppgift om vem bidragsgivaren är.

Prop. 1990/91:149 Bilaga 3

7 S

Radionämnden granskar om programföretags rätt på på grund av grund av tillstånd enligt 5 § för­sta eller andra stycket har utövats i enlighel med 6 § och avtalet mel­lan regeringenoch företaget. Rege­ringen meddelar närmare bestäm­melser om radionämndens verksam­hel.

Radionämnden övervakar genom granskning i efterhand om eu programföretags räll på grund av tillstånd enligt 5 § försia eller and­ra stycket Ulövas i enlighel med 6 § och avlalci mellan regeringen och företagel. Genom sådan granskning övervakar nämnden också om eu programföretag som i televisionen sänder reklam mol vederlag iakllar fineskrificrna i ta­gen (1991:000) om annonser i lele­visionen.

309

Nuvarande lydelse

Om del föreskrivs i avtal mellan regeringen och programföretag skall förelagd sända redogörelse för beslut av radionämnden, i vil­kel förelaget förklarats ha brutit-mot bestämmelser i denna lag eller / avtalet mellan regeringen och före­laget.

Föreslagen lydelse

Om det har besiämis i avtalet mellan regeringen och programfö­reiagei, skall företaget sända redo­görelse för beslul av ra­dionämnden, i vilkel förelaget för­klarats ha brutit mol föreskrifter i denna lag, mol vad som har avta­lats eller mol föreskrifterna i lagen om annonser i lelevisionen.

Regeringen meddelar närmare fö­reskrifter om radionämndens verk­samhet.

Prop. 1990/91:149 Bilaga 3

7a §

Programförelaget skaU på uppma­ning av radionämnden idlsiälla nämnden en sådan upptagning av ett program som avses i 10 § försia Slyckel ' radioansvarigheislagen (1966:756). Om programföretaget inle rättar sig efter en sådan uppma­ning, får nämnden förelägga vite.

«§ Myndigheter och andra allmänna organ får inie i förväg granska eller föreskriva förhandsgranskning av radiosändningars innehåll och ej hel­ler förbjuda en radiosänilning på grund av dess innehåll. Detsamma gäl­ler i fråga om Irådsänilningar,

I fråga om irådsändningar för of­fentlig förevisning av filmer och vi­deogram gäller dock sådant förbud som avses i försia stycket endasl om

1 fråga om irådsändningar för visning av filmer och videogram vid allmän sammankomst eller of­fentlig Idlsiällning gäller dock så­danl förbud som avses i försia stycket endast om

310

Nuvarande lydelse

1.    s

ä

ndningen 

ä

r en vidares

ä

nd­

ning av en runilrailios

ä

ndning el­

ler av en s

ä

ndning fr

å

n en salellit i

fasl irafik eller

2.      s

ä

ndningen 

ä

r en egen­

s

ä

ndning som ocks

å

 sker till bost

ä­

der med sl

ö

d av lillsl

å

nd enligt 5

§

 andra slyckel eller i enlighel

med besl

ä

mmelserna i lagen

(1985:677) om lokala kabels

ä

nd­

ningar.

Föreslagen lydelse

1.

s

ä

ndningen 

ä

r en vida­res

ä

ndning av en rundradio.s

ä

nd-ning eller av en s

ä

ndning fr

å

n en satellit i fast trafik eller

2.

s

ä

ndningen 

ä

r en egen­s

ä

ndning .som ock.s

å

 sker lill bost

ä­

der med st

ö

d av lillsl

å

nd enligt 5 

§

andra stycket eller i enlighel med best

ä

mmelserna i lagen (1985:677) om lokala kabels

ä

nd­ningar.

Prop, 1990/91:149 Bilaga 3

denna   paragraf

Med    vidares

ä

ndning   och   egens

ä

ndning   f

ö

rsl

å

s dei.samma som i lagen om lokala kabels

ä

ndningar.

Besl

ä

mmel.serna i f

ö

rsia och andra slyckena hindrar inle f

ö

rhandsgranskning eller s

ä

ndningsf

ö

rbud i fr

å

ga om bild som 

å

terger Sverige eller del d

ä

rav och som inneh

å

ller upplysning av 

betyilel.se

f

ö

r rikets f

ö

rsvar.

I fråga om andra Irådsändningar

för (tffendig förevisning av filmer

och videogram än sådana som av­

ses i andra stycket gäller fö­

reskriftema

i förordningen

(1959:348) med särskilda bestäm­

melser om biografföresiällningar

m.m.

I fråga om andra irådsändningar för visning av filmer och video­gram vid allmän sammatikomsi el­ler offentlig tillställtiing än sådana som av.ses i andra stycket gäller fö­reskrifterna i lagen (1990:886) om granskning och koniroU av filmer och videogram.

I fråga om marknadsföring gäller

föreskrifterna i marknadsföringsla­

gen (1975:1418), lagen (1978:763)

med vissa bestämmelser om mark­

nadsföring av alkoholdrycker, lagen

(1978:764) med vissa bestämmelser

om marknadsföritig av lobaksvaror

och

produkisäkerhetslagen

(1988:1604).

Denna lag tr

ä

der i krafl den 1 juli 1991,

311

3    Förslag till

Piop. 1990/91:149

Lag om ändring i närradiolagen (1982:459)

Härigenom föreskrivs att 9 § närradiolagen (1982:459) skall ha följan­de lydelse.

Nuvaratide lydelse

Föreslagen lydelse

9S

För närradio gäller inlc 6 och 7        För  närradio  gäller  inle  6-7 a

i)>) radiolagen (1966:755).

§§ radiolagen (1966:755).

Denna lag Iräder i kraft den I juli 1991

312

4   Förslag till

Prop. 1990/91:149

Lag om ändring i lagen (1981:508) om radiotidningar

Härigenom föreskrivs all 6 § lagen (1981:508) om radiolidningar skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6

§

'

Tör radiolidningar gäller  inle  6

Tor   radiolidningar   gäller   inle

och 7 S§ radiolagen (1966:755),

6-7a H  radiolagen (1966:755),

Denna lag träder i krafl den 1 juli 1991,

' Scnaslc lydelse l'W.?;

313

5 Förslag till

Prop. 1900/91:144

Lag    oin    ändring    i    lagen    (1985:677)    om    lokala kabelsändningar

Härigenom föreskrivs all 19 § lagen (1985:677) orn lokala kabelsänil­ningar' skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

19 §

Tör lokala kabelsändningar gäl- Tör lokala kabelsändningar gäller

ler inle 6 och 7 §§ radiolagen inte 6 och 7 a §§ radiolagen

(I96(,:755).

(1966:755).

Denna lag träder i kraft den I juli I9')l

I l.agen omirycki |i)K.S;l(l5().

314

6    Förslag till

Prop. 1990/91:149

Bilaca 3 

Lag om ändring i radioansvarighetslagen (1966:756)

Härigenom föreskrivs alt del i radioansvarighetslagen (1966:756) skall införas två nya paragrafer, 2 a och 2 b §§, av följande 

lyilel.se

.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 a §

Utan hinder av denna lag gäller vad som föreskrivs i annan lag om förbud mol kommersieU annons i den mån annonsen används vid marknadsföring av alkoholhaltiga drycker eller tobaksvaror eller vid marknadsföring liU barn.

2b§

Vad som föreskrivs i 7 kap. 2 § iryckfrihelsförordningen om au gär­ningar inle skall anses som iryckfri-helsbrou, därför an de begås genom meddelanden där det brottsliga är doU, gäller också i fråga om

1.

sådana annonser som avses i lagen (1991:000) otn annonser i lelevisionen,

2.

sökbar iexi-'TV.

Vad som i den angivna fö­reskriften sägs om iryckfrihetsbron skall därvid i slället avse ytirati-defriheisbron.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1991

315

7   Förslag till

Lag om ändring i lagen (1982:460) om ansvarighet för närradio

Prop, 1990/91:149 Bilaga 3

Härigenom föreskrivs all I § lagen (1982:460) om ansvarighet för när-radio skall ha följanile lydelse.

Nuvarande Ivdelse

Föreslagen lydelse

1 §

Denna lag gäller yiirandefrihelen Slöd av närradiolagen (1982:459),

I"öreskrifterna i 2 §, 5 § andra stycket, 7 § första, tredje och fjärde styckena saml 8-9 a §§ radio­ansvarighetslagen (1966:756) är tillämpliga på radioprogram som anges i försia styckel. Därvid skall vad som sägs om radioprogram, programföretag och radioansvari­gheislagen i ställel avse program som anges i första styckel, sammanslutningar som har till­stånd all sända närradio saml den­na lag. I frågor som inle behandlas i de angivna föreskrifierna i radio­ansvarighetslagen eller i denna lag gäller vad som föreskrivs i andra författningar.

i Ijudradioprogram som sänds med

Föreskrifterna i 2 §, 2 a J, 5 § andra stycket, 7 § första, iredje och fjärde slyckena saml 8-9 a §§ radioansvarigheislagen (1966:756) är tillämpliga på radioprogram som anges i första stycket. Därvid skall vad som sägs om radiopro­gram, programförelag och radio­ansvarighetslagen i ,stället avse pro­gram som anges i försia stycket, sammanslutningar som har till­stånd att sända närradio saml den­na lag. I frågor .som inle behandlas i de angivna föreskrifierna i radio­ansvarighetslagen eller i denna lag gäller vad som föreskrivs i andra författningar.

Denna lag träder i kraft den I juli 1991,

316

8   Förslag till

Lag om ändring i lagen (1982:521) om ansvarighet för radio- och kassettidningar

Piop. 1990/91:149 Bilaga 3

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1982:521) om ansvarighet för railio- och kassettidningar

dels all 16 § skall ha följande lydelse,

dels att del i lagen skall införas en ny paragraf, 2 a §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 a §

Ulan hinder av denna lag gäller vad som föreskrivs i annan lag om förbud mol kommersieU annons i den mån annonsen används vid marknaiEföring av alkoholhaltiga drycker eller tobaks varor

16 S

liesiämmelserna i 2, 3, 6, 8 och 9 SS. 10 S andra slyckel, 

II, 

12, 14 och 15 SS gäller också den del av en radio- eller kassettidning som innehåller en sammanställning av material ur två eller fiera radio- el­ler kassettidningars förlagor, vilkas ägare samverkar härom, samt upp­gifter om hur sammanställningen har dis|)onerals. Därvid skall vad som sägs om ansvarighet enligt 5 eller 7 § i ställd avse ansvarighet enligi 20 eller 21 S såvitl gäller yttrandcfrihdsbroU i ilenna del av railio- eller kassettidningen.

Föreskrifierna i 2-3, 6, 8 och 9 S§, 10 § andra stycket, 11, 12, 14 och 15 S§ gäller också den del av en railio- eller kassettidning som innehåller en sammanställning av material ur två eller flera radio- el­ler kassettidningars förlagor, vilkas ägare samverkar härom, .samt upp­gifter om hur sammanställningen har disponerats. Därvid skall vad som sägs om ansvarighet enligt 5 eller 7 S i stället avse ansvarighet enligi 20 eller 21 § såviu gäller yllranilefrihdsbrolt i ilenna del av radio- eller kassettidningen.

Denna lag Iräder i krafl den 1 juli l'WI,

317

9   Förslag till

Lag om ändring i lagen (1985:1057) om ansvarighet för lokala kabelsändningar

Prop. 1990/91:149 Bilaga 3

Härigenom föreskrivs all 2 § lagen (1985:1057) om ansvarighet för lo­kala kabelsändningar skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2S

Föreskrifterna i 2 §, 5 S andra slyckel, 7 S försia, tredje och fjärde slyckena samt 8-9 a S§ radioansva­righetslagen (1966:756) är tillämp­liga på radioprogram som anges i 1 S andra styckel. Därvid skall vad som .sägs om radioprogram, pro­gramförelag och railioansvarighels­lagen i slällel avse program som anges i 1 § andra styckel, den som bedriver egensändningar respekti­ve ilenna lag.

Föreskrifterna i 2 §, 2a§, 5 § andra stycket, 7 § första, tredje och fjärde styckena saml 8-9 a §§ ra­ilioansvarighelslagen (1966:756) är Tillämpliga på radioprogram som anges i 1 § andra slyckel. Därvid skall vad som sägs om radiopro­gram, programförelag och radioan­svarigheislagen i ställel avse pro­gram som anges i 1 § andra styckel, den som bedriver egen­sändningar respeklive denna lag.

Försia slyckel gäller inle program eller delar av program som beslår i en direktsändning av en dagshändelse eller av en sådan gudstjänst eller offentlig tillställning som anordnas av någon annan än den som bedri­ver egensändningen. Inle heller gäller 5, 6 och 8 §§ denna lag sådana program eller delar av program.

1 frägor som inte behandlas i de angivna föreskrifterna i railioansva­righelslagen eller i ilenna lag gäller vad som föreskrivs i andra författ­ningar.

Denna lag Iräder i kraft den I juli 1991.

318

10    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk

Prop. 1900/91:149 Bilaga 3

Härigenom föreskrivs all 22 a § lagen (1960:729) om upphovsräll lill lillerära och konstnärliga verk skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

22 a S'

I lar fiiretag som avses i 22 S för­sta styckel räu all i utsändning återgiva verk, må förelagel för alt säkerställa framtida bevisning om innehållel i program upplaga verket på anordning genom vilken del kan återgivas. Ilar sådan upptag­ning dokumentariskt värde, må den bevaras i arkiv som avses i lagen (1978:487) om pliktexemplar av skrifter och ljud- och bildupplag­ningar.

I lar företag som avses i 22 § för­sta slyckel räll all i utsändning äierge verk, får förelagel också ta upp verkei på en anordning genom vilken del kan återges, om della sker

1.

(ör all säkerslälla framtida be­visning om utsändningens innehåU eller

2.

för au del behövs för au en stadig myndighel skad kunna fullgö­ra sina uppgifter när det gäller au i efterhand ulöva tillsyn över ulsänd­ningsverksamheten.

Upptagning som avses i försia siyckei får utnyttjas endast för be-visäiidaniål, om ej annat följer av 22 c S.

Har sådan upptagning som avses i försia siyckei dokumentariskt värde, får den bevaras i arkiv som avses i lagen (1978:487) ont pUkie.xeniplar av skrifter och ljud- och bildupplag­ningar.

Upptagning som avses i försia stycket får utnyttjas endasl för än­damål som anges där, om ej annal följer av 22 c §.

Denna lag träder i kraft den I juli I99L Den skall lillämpas även på verk som har kommit till fiire ikiaftträdaiiilei. Vad som föreskrivs om ver k gäller ock.så framföranden som avses i 45 S,

' liilDnl (;enoni l')7

«

:4

«

K.

319

11    Förslag till

Lag   om    ändring    i    lagen    (1978:763)    med    vissa bestämmelser om marknadsföring av alkoholdrycker

Prop. 1990/91:149 Bilaga 3

Härigenom föreskrivs all 2 § lagen (1978:763) med vissa bestämmelser om marknadsföring av alkoholdrycker skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2S

Med hänsyn lill de häl.sorisker .sorn är förbundna med bruk av al­kohol skall särskild mållfullhel iakttagas vid marknadsföring av al­koholdryck. Därvid gäller särskill all reklam- eller annan marknads­föringsåtgärd ej får förelagas som är- [låträngande eller upp.sökande eller som uppmanar till bruk av alkohol.

Meil hänsyn lill de häl.sorisker som är förbundna med bruk av al­kohol skall särskild mållfullhel iakttas vid marknadsföring av alko­holdryck. Därvid gäller särskill alt reklam- eller annan mark­nadsföringsåtgärd inie får företas som är påträngande eller uppsö­kande eller som uppmanar till bruk av alkohol.

Vid marknadsföring av alkohol­dryckfår itue användas kommersieU annons i ljudradio- eller lelevisions­program.

Vill marknailsföring av spritdryck, vin eller starköl får- ej användas kommersiell annons i periodisk skrift eller annan skrift på vilken tryck­frihetsförordningen är Tillämplig och som med avseende på ordningen för dess utgivning är jämförbar med |)eriodisk skrift. Detta gäller dock ej i fråga om skrifl som Trllhandahålls endasl på försäljningsställe för så­dan dryck.

Denna lag träder i kraft den Ijuli 1991,

320

12     Förslag lill

Prop, 1990/91:149

L;ig om ändring i lagen (1978:764) med vissa bestäminelser om marknadsföring av tobaksvaror

Härigenom föreskrivs atl 2 S lagen (1978:764) med vis.sa bestämmelser orn marknadsföring av tobaksvaror skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2

§

Med  hänsyn  TrIl  de  hälsorisker

Med   hänsyn till de  hälsorisker

som är förbundna med bruk av to- som är förbundna med bruk av lo­

bak skall särskild mållfullhel iakl- bak skall särskild måttfullhet iaki-

lagas vill marknadsföring av tobak- las vid marknadsföring av lobak­

svara. Därvid gäller .särskilt alt svara. Därvid gäller särskilt att

reklam- eller annan mark- reklam- eller annan marknadsfö-

nailslör ingsåtgärd ej får förelagas ringsålgärd inle får företas som är

som är påträngande eller uppsö- på trängande eller uppsökande el-

kandc eller som uppmanar lill ler som uppmanar lill bruk av lo-

bruk av lobak.

bak.

Vid marknadsföring av lobaksva­ra får inle användas kommersiell annons i ljudradio- eller televisions­program.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1991

.321

U Riksdagen 1990/91. 1 satnl. Nr 149

Lagrådet

Piop. 1990/91:149

Bilaga 4 Uldrag ur protokoll vid sammanträde 1991-03-05

Närvarande: fd. regeringsrådet Eskil Hellner, justitierådet Fredrik Ster-zcl, regeringsrådet Björn Sjöberg.

T-'nTrgt prolokoll vid regering.s.sarnn-ianlräde den 7 februari 1991 har re­geringen på hemställan av slalsrådel Hjelm-Wallén beslutat inhämla la­grådels yttrande över förslag lill

1.

lagom annonser i televisionen,

2.

lag om ändring i radiolagen (1966:755),

3.

lagom ändring i närradiolagen (1982:459),

4.

lagom ändring i lagen (1981:508) om radiotidningar,

5.

lag om ändring i lagen (1985:677) om lokala kabelsändningar,

6.

lagom ändring i railioansvarighelslagen (1966:756),

7.

lagom ändring i lagen (1982:460) om ansvarighet för närrailio,

8.

lag om ändring i lagen (1982:521) om ansvarighet för radio- och ka.ssettiilningar,

9.

lag om ändring i lagen (1985:1057) om ansvarighet för lokala ka-bel.sänilningar,

10.

lag om ändring i lagen (1960:729) om upphovsrätt till Trllerära och konstnärliga verk,

11.

lag om ändring i lagen (1978:763) med vissa bestämmelser om marknadsföring av alkoholdrycker,

12.

lag om ändring i lagen (1978:764) med vissa bestämmelser om marknadsföring av lobaksvaror.

Förslagen har inför lagrådet föredragits av hovrällsasses,sorn Tor[REDACTED_EFTERNAMN].

Förslagen föranleder följanile yllrande av lagrådel:

Allmänna synpunkter

I remissen föreslås lagändringar som avses göra dd lillålel alt ta in kom­mersiell reklam i sådana rundradioprogram i television, som efler kon­cession av regeringen radio.sänds utan salcllilmedverkan eller irådsänds, dvs. "marksänds" för all använda ell i remissen förekommande uttryck som inte är definierat i radiolagen (l%6:755). Vidare skall i samma slags sänilningar tillåtas vissa annonser som inte är kommersiell reklam, dock endast under föiulsälining all program förelagd också sänder re­klam mol vederlag,

lör IjudiaiTio och egensändningar i kabelnät föreslås inga ändringar i fråga om reklam. Satellitsändningar, vare sig de tas emot direki av all­mänheten eller kabeldistribueras av en mottagande operatör, berörs ej heller.

Lagrådets granskning skall enligt 8 ka[). 18 regeringsformen (RT) av­se bl.a. frågan om ett remitterat lagförslag är .så uift)rmai all lagen "kan antagas tillgiulose angivna syften". Vidare skall granskningen avse hur förslagel förhåller sig till grundlagarna och rällsordningen i övrigl. Des-

322

sa uppgifter aktualiserar f

ö

r lagr

å

det etl behov av alt i elt lagstiftnings-     Prop. 1990/91:149 

ä

rende  som   del  f

ö

revarande  f

å

en   mera  best

ä

mil   utg

å

ngspunkt  f

ö

r    Bilaga 4 granskningen. Avsaknaden avett auktoritativt politiskt st

ä

llningstagande i de aktuella TV-fr

å

gorna har stundom varil besv

ä

rande.

I remissen 

ä

r del praktiskl tagel enbart 'TV-reklamens m

ö

jligheler alt vara en inkomstk

ä

lla som bildar bakgrund till st

ä

llningstagandena p

å 

olika punkter. Med ulg

å

ngs|)unki i all del 

ä

r del ekonomiska syftet som i f

ö

rsia ledet skall lillgodoses 

ä

r det tydligt att lagstiftningen m

å

sle vara s

å

utformad all reklams

ä

ndningarna f

å

r ett v

ä

rde och d

ä

rmed blir efter­fr

å

gade. Restriktioner |)

å

 reklams

ä

ndningarna i syfte alt sl

å

 vakl om andra iniressen f

ö

rs

ä

mrar uppenbarligen inkomstm

ö

jlighderna.

Avv

ä

gningen mellan de intressen som restriktionerna avser atl skyd­da och det ekonomiska intrcs.sct f

å

r f

ö

ruts

ä

ttas ha skell n

ä

r de olika re­striktionerna utformats.

Del hinder .som g

ä

llande lag re.ser mot reklam i marks

ä

nd lelevision

ä

r f

ö

reskriften i 6 S radiolagen om att r

ä

tten alt s

ä

nda rundradiopro­gram skall ut

ö

vas oparliskl. Delta hinder f

ö

resl

å

s i remissen bli genom­brutet genom alt f

ö

reskriften i etl till

ä

gg till samma paragraf f

ö

rklaras inle g

ä

lla annonser enligt den samtidigt f

ö

reslagna lagen om annonser i lelevisionen.

Remissens f

ö

rslag ger emellertid anledning lill avsev

ä

rt vidare syn­punkter p

å

 den radior

ä

tisliga lagstiftningens struktur och inpassning i storl i v

å

rl r

ä

ttssystem. Inle minst p

å

kallas del av RF:s regler om yttran­defriheten och av det f

ö

rslag till ytlrandefrihelsgrundlag som framlagts i prop. 1990/91:64.

Inf

ö

randel av m

ö

jlighei all s

ä

nda reklam mol vederlag i televisionen f

ö

r

ä

ndrar ocks

å

f

ö

ruts

ä

ttningarna f

ö

r programf

ö

retags verksamhet. Lag­

ä

ndringen kommer alt m

ö

jligg

ö

ra alt programf

ö

retag etableras utan atl det allm

ä

nna svarar f

ö

r eller deltar i finansieringen. D

ä

rmed framtr

ä

der radioprogram som medier f

ö

r yttrandefriheten av principiellt samma slag som det tryckta ordel och andra medier. Dock finns h

ä

r den mycket vikliga skillnaden all programf

ö

relag inle f

å

r s

ä

nda sina pro­gram Ulan regeringens tillst

å

nd, som med nuvarande ordning kan f

ö

r­bindas med villkor. Dessa villkor avser inte bara tekniska och adminis­trativa f

ö

rh

å

llanden ulan g

ä

ller ocks

å

 programinneh

å

llet. Till formen f

ö

r ilenna reglering av programinneh

å

llet

å

terkommer lagr

å

det i det f

ö

l­jande.

I deua sammanhang vill lagr

å

del ocks

å

 med eftertryck framh

å

lla all den radior

ä

tisliga lagsliftningen numera pr

ä

glas av sv

å

r

ö

versk

å

dlighet och sv

å

riillg

ä

nglighel. Della 

ä

r en n

ä

stan ofr

å

nkomlig f

ö

ljd av all etl fr

å

n b

ö

rjan enkell regelsystem tid efler annan byggts p

å

med regler f

ö

r nya silualioner. P

å

byggnaden i det f

ö

religgande lag

ä

rendet med ytterli­gare en lag om annonser i lelevisionen f

ö

rb

ä

ttrar inle l

ä

get i systema­tiskt h

ä

n.seende.

Etl i

ö

gonfallande drag i den nuvarande ordningen 

ä

r de dubbla kon­cessionssyslem som radiolagen inneh

å

ller. S

å

lunda g

ä

ller etl till­si

å

ndstv

å

ng f

ö

r innehav eller anv

ä

ndning av radios

ä

ndare (

§

 2 ), Med della lillgoiloses bl. a. intresset av f

ö

rdelning och ordning i utnyttjandet av tillg

ä

ngliga frekvenser f

ö

r olika 

ä

ndam

å

l. Tillst

å

ndspr

ö

vningen an­kommer p

å

 regeringen eller myndighel som regeringen besi

ä

mmer (le­leverkel). Della Tillsi

å

ndstv

å

ng saknar i och f

ö

r sig 

inlres.se

i f

ö

revarande sammanhang. Vikligl 

ä

r d

ä

remol del tillsi

å

ndstv

å

ng enligt 5 

§

 som g

ä

ller

323

s

ä

ndning av rundradioprogram, dvs. ljudradio- och televisionsprogram Prop. 1990/91:149 avsedda f

ö

r allm

ä

nhelen. Tillst

å

ndspr

ö

vningen h

ä

r ankommer p

å

rege- Bilaga 4 ringen utan delegationsr

ä

tt. Eftersom del inle 

ä

r fr

å

ga om "f

ö

reskrifter som ulan avseende p

å

 yttrandes inneh

å

ll n

ä

rmare reglerar vissl s

ä

tt att sprida eller mottaga yttranden" (2 kap. 13 

§

 iredje stycket RF) blir lill-sl

å

ndstv

å

nget all anse som en begr

ä

nsning av yiirandefrihelen. D

ä

rmed m

å

ste RF':s regler om fiiruts

ä

llningarna f

ö

r begr

ä

nsningar av denna iakt­tas. De reglerna innefattar vittg

å

ende restriktioner som anges i 2 kap, 12 och 13 

§§

. I detta sammanhang tar lagr

å

del upp kravel p

å

lagform f

ö

r begr

ä

nsningar.

Fr

å

gan kan sl

ä

llas om nu till

ä

mpad ordning, lill vilken remissens f

ö

rslag om 

ä

ndring i radiolagen ansluler, verkligen 

ä

r f

ö

renlig med RF:s krav p

å

 lag och har st

ö

d i den ytlrandefrihelsgrundlag som f

ö

reslagits riksdagen. S

å

lunda h

ä

nvisar 6 a S radiolagen betr

ä

ffande de villkor, med vilka en koncession alt .s

ä

nda radioprogram kan f

ö

renas, lill avtal mel­lan regeringen och programf

ö

relaget. S

å

dana villkor 

ä

r, som n

ä

mnts, enfigt s

å

v

ä

l den nu g

ä

llande som den f

ö

reslagna lagtexten ingalunda av enbart teknisk och administrativ natur ulan kan innefatta - och g

ö

r del ocks

å

i g

ä

llande avtal med de existerande programfreiagen - en reglering av inneh

å

llel i rundradiopiogrammen.

Del b

ö

r upi)m

ä

rk.sammas all, f

ö

ruiom de nu f

ö

reslagna allm

ä

nna reglerna f

ö

r reklam, endasl opartiskhets- och saklighetskraven samt skyldigheten all h

ä

vda demokratiska v

ä

rden 

ä

r omedelbart lagstadgade, 

ö

vriga villkor, som allis

å

 kan las in i avtal, anges i lagen enbart genom vad som f

å

r uppf

ä

llas som en uppr

ä

kning av 

ä

mnen; se den f

ö

reslagna 6aS. N

å

gra av ilessa 

ä

mnen har angivits allm

ä

nl, som exempelvis alt "s

ä

nda ett m

å

ngsidigt programulbud", vilken rubrik avses l

ä

cka vad som i nu g

ä

llande avtal med varje programbolag ulg

ö

r Iv

å

 omfattande paragrafer med uppr

ä

kningar av specifika verksamhetsm

å

l resp. 

ä

mnen f

ö

r programmen (remissen avsnitt 3.9.4). Andra 

ä

r otydliga till sin sakli­ga inneb

ö

rd och l

å

nar sig s

å

ledes lill olika uUolkningar. Della g

ä

ller ex­empelvis det nu f

ö

reslagna, atl programf

ö

reiagei kan f

ö

rpliktas "la h

ä

n­syn lill ljudradions och lelevisionens s

ä

rskilda genomslagskraft n

ä

r det g

ä

ller programmens 

ä

mnen och utformning saml tiden f

ö

r s

ä

ndning av programmen".

Dd allm

ä

nna har med delta syslem 

å

stadkommit inskr

ä

nkningar i yltranilefiihelen i den koncessionerade programverksamheien. Resulla­let har n

å

tts genom avtal och inie i form av lag som RF kr

ä

ver. Avtals­formen sanktioneras emellertid av lagen som ocks

å

 anger i vilka h

ä

nse­enden avialel f

å

r reglera programinneh

å

llet. Vid bed

ö

mningen av fr

å

gan om ordningen 

ä

r godtagbar fr

å

n grundlagssynpunkl b

ö

r ocks

å

beakias au avtalsformen inte framsl

å

r som ett instrumenl f

ö

r en 

ö

verenskom­melse mellan likv

ä

rdiga parier i ell l

ä

ge n

ä

r del allm

ä

nna ensamt till­handah

å

ller de ekonomiska resurserna f

ö

r programverksamheien. Reali­teten f

å

r nog s

ä

gas vara alt avtalet uttrycker del allm

ä

nnas direktiv f

ö

r verksamheten.

Med den r

å

dande ordningen skall j

ä

mf

ö

ras RF:s krav p

å

 lagform f

ö

r yttrandefriheisinskr

ä

nkningar, till yttermera visso utbyggt med en s

ä

r­skild m

ö

jlighet alt f

ö

rdr

ö

ja behandlingen av lagf

ö

rslag om begr

ä

nsning av ytlianilcfrihelen.

1 remissen anses all RF:s krav p

å

 lag l

ö

r begr

ä

nsningarna av yiiran­defrihelen - atl fr

å

ga 

ä

r om s

å

dana ifr

å

gas

ä

iis inte i remissen, se bl.a, av-

.324

snitt 3,9,4 - 

ä

r uppfyllt genom alt radiolagen h

ä

nvisar lill avtalsformen Prop. 1990/91:149 och anger de 

ä

mnen som f

å

r regleras avtalsv

ä

gen. Som st

ö

d f

ö

r ilenna Bilaga 4 uppfaltning kan anf

ö

ras all den r

å

dande ordningen godtagils av riksda­gen vid tv

å

 tillf

ä

llen efler Tillkomsten av RF:s nuvarande regler, n

ä

mli­gen vid 

ä

ndring av radiolagen 1978 (prop. 1977/78:91, KrU 24, KU 2 y) och i samband med behandling 1986 av fr

å

gor om Sveriges Radios verk­samhet (prop. 1985/86:99, KrU 21, KU 14 y). Yurande inh

ä

mtades inte fr

å

n lagr

å

ild,

I lagsliftnings

ä

rendd 1978 refererade konstitutionsutskottel i sill ytt­rande till kulturutskottet till etl uttalande i propositionen all RF:s be­st

ä

mmelser om yllrandefrihel "f

å

r ... anses kr

ä

va atl m

ö

jlighelerna f

ö

r regeringen all i avtal med programf

ö

relag inf

ö

ra f

ö

reskrift om skyldig­het atl s

ä

nda berikiigande och genm

ä

le saml vissa meddelanden lill all­m

ä

nheten ges st

ö

d i lag, liksom en erinran alt avtalet kan inneh

å

lla f

ö­

reskrifter lill skydd f

ö

r enskilds privatliv och f

ö

rbud mot kommersiell reklam och mol program som bekostas av annan 

ä

n piogramf

ö

relagel". Konslitulionsulskollel f

ö

rklarade sig i silt yttrande ansluta sig lill |)ropo-silionens f

ö

rslag i det n

ä

mnda avseendel; utskottet kommenterade inte st

å

ndpunkten.

Del m

å

 anm

ä

rkas alt dd genom 1978 

å

rs 

ä

ndring i radiolagen f

ö

r f

ö

rsta g

å

ngen kom till klan uttryck all s

ä

ndandei av rundradioprogram var - med generell r

ä

ckvidd - underkastat lillst

å

ndsplikt. Radiolagens dillillsvarande 

lydel.se

f

ö

reskrev ensamr

ä

tt f

ö

r del aktiebolag (tidigare "f

ö

retag") som regeringen best

ä

mde.

Vid riksdagsbehandlingen av 1986 

å

rs proposition, som inte ber

ö

rde radiolagen, uttalade konslilulionsulskoliet atl (jropositionen inle inne­h

ö

ll n

å

gra vikliga 

ä

ndringsf

ö

rslag i f

ö

rh

å

llanile till vad .som d

å

 g

ä

llde. Utskollel h

ä

nvisade tiil att arbete p

å

gick med en yiirandefrihetsgrund-lag.

I f

ö

rslaget till ytlrandefrihelsgrundlag medges i 3 kap. 2 

§

 konces­sionstv

å

ng genom vantig lag i fr

å

ga om r

ä

lt atl s

ä

nda radioprogram p

å 

annat s

ä

tt

ä

n genom tr

å

d. Reglerna moliveras med behovet av f

ö

rdel­ning av tillg

ä

ngliga radiofrekvenser. Den f

ö

reslagna lagtexten n

ä

mner li­ka lilel som RF:s regler om yiirandefrihelen m

ö

jligheten atl begr

ä

nsa denna genom avtal. Det kan anm

ä

rkas all eftersom den f

ö

reslagna grundlagen inte medger koncessionslv

å

ng f

ö

r ir

å

ds

ä

ndning bortfaller i fr

å

ga om s

å

dan s

ä

ndning m

ö

jlighelen att sl

ä

lla avtal som villkor f

ö

r s

ä

ndningsr

ä

li.

Ä

ven den reglering av kommersiell reklam och s

ä

ndning av sponsra­de program som yttrandefriheisgrundlagen medger skall enligt 1 kap. 12 S ske i lags form.

Avlalsregleringen av yttrandefriheten i |)rogramf

ö

rdags s

ä

ndningar h

ä

rr

ö

r fr

å

n liden f

ö

re radiolagens koncessionssyslem och tillkomsten av RF med dess utbyggda skydd f

ö

r yttrandefriheten. Ordningen med lagf

ö

-reskrifter om avlalsreglering av yiirandefrihelen har godtagits av riksda­gen efter RF.s tillkomst. Lagr

å

del finner del emellertid inle ber

ä

ttigat all anse atl en konstitutionell praxis etablerats h

ä

rigenom. Yiirandefrihets­begr

ä

nsningar genom avtal, vare sig de medges i lag eller ej, saknar sl

ö

d i RF. Numera b

ö

r ocks

å

beakias all del kan bli akiuellt all koncessions-systemet skall till

ä

mpas p

å

programf

ö

retag som finansiellt 

ä

r oberoende av det allm

ä

nna och att s

å

dana system ger vida styrningsm

ö

jTrgheier, n

ä

r grunderna f

ö

r tillsl

å

ndsgivningen inle 

ä

r r

ä

llsligl fastlagda.

325

Filt godtagande av avialsordningen f

å

r vidare en prejudicerande ver-    Prop. 1990/91:149 kan med r

ä

ckvidd ocks

å

 f

ö

r mindre stabila f

ö

rh

å

llanden 

ä

n de nu r

å

-     Bilaga 4 dande.

Av det anf

ö

rda f

ö

ljer att lagr

å

det sl

ä

ller sig synnerligen iveksami lill elt ytterligare bef

ä

stande av avtalsordningen s

å

 som f

ö

resl

å

s i remissen. Det st

å

r klart alt lagr

å

det skulle ha avslyrkl ordningen om f

ö

rslag fram­f

ö

rts att nu etablera den, s

ä

rskilt mot bakgrund av den f

ö

rst

ä

rkning av skyddet f

ö

r yttrandefriheten som f

ö

rslaget lill yttrandefrihetsgrundlag syftar lill.

I sammanhanget vill lagr

å

del n

ä

mna att nu g

ä

llande rundradiokon­cessioner enligt 5 

§

 radiolagen inle meddelats genom regeringsbeslut i vanlig ordning ulan intagits i de avtal som vederb

ö

rande statsr

å

d tr

ä

ffat med programf

ö

retagen med st

ö

d av regeringens bemyndigande. Efter­som meddelandet av koncession i elt administrativt system

ä

r ett offenl­ligr

ä

ttsligt f

ö

rvallningsbeslul skall det kunna kontrolleras och i f

ö

re­kommande fall 

ö

verpr

ö

vas i den orilning som g

ä

ller f

ö

r s

å

ilana beslut. Atl avtala om en koncession 

ä

r d

ä

rf

ö

r en egenartad och f

ö

r v

å

rt r

ä

ttssys­tem fr

ä

mmande melod.

I det remitterade f

ö

rslaget har ing

å

ende redovisals hur anpassningen lill det sidoorilnade regelsystemet f

ö

r marknadsf

ö

ring av varor och tj

ä

ns­ter skall ske och hur uppkommande till

ä

mpningsproblem kan bli l

ö

sta. H

ä

rvid ber

ö

rs (avsnitl 3.10.2) radion

ä

mndens granskningsuppgifl och den sv

å

righet n

ä

mnden st

ä

lls inf

ö

r n

ä

r den skall bed

ö

ma en f

ö

religgan­de fr

å

ga med utg

å

ngspunkt i marknadsr

ä

iisliga f

ö

rh

å

llanden. Detta ger lagr

å

del anledning n

ä

mna alt molsvarande problem redan nu uppkom­mer n

ä

r det i anm

ä

lan till radion

ä

mnden s

ä

lls i fr

ä

ga all elt program in­nefattat broll, s

ä

rskilt yttrandefrihetsbrolt. Au problem av detta slag uppst

å

r understryker behovel av en 

ö

versyn av hela dd radior

ä

ilsliga systemels uppbyggnad.

Den lagtekniska l

ö

sningen

Den f

ö

reslagna regleringen ger ett spliltrai och provisoriskt intryck. Som lidigare konstaterats 

ä

r utg

å

ngspunkten f

ö

r den f

ö

reslagna s

ä

rregle­ringen av reklamen radiolagens krav p

å

 oparliskhel och den tolkning radion

ä

mnden gett detta krav i fr

å

ga om reklam. Med den utg

å

ngspunk­ten hade det varil naturligt au reglera reklamfr

å

gorna i radiolagen som elt undanlag fr

å

n opariiskhelskravet. Den uppdelning som nu skell av stoffet mellan lagen om annonser i televisionen och radiolagen ger an­ledning lill erinringar. Enligi lagr

å

dets mening hade det varit f

ö

ljdrik­tigt alt, om man stannat f

ö

r att ha en s

ä

rskild lag om annonser, koncen­trera reglerna om annonserna lill denna och i radiolagen enbarl la in en h

ä

nvisning i det h

ä

nseendet. Med en s

å

dan l

ä

sning synes 

ä

ndringar i bl.a. 1 och 7 

§§

 radiolagen ha kunnal undvikas.

Den l

ö

sning som f

ö

reslagits inneb

ä

r ocks

å

 att lagreglerna och deras motiv i h

ö

g grad f

ö

rliiar sig p

å

begrepp och U)lkningar som utvecklals inom ena sillan marknadsr

ä

tien och marknadsdomslolen och andra si­llan radior

ä

iten och radion

ä

mnden. Del har blivit en vidlyftig, sv

å

rge-

326

nomir

ä

nglig och  i  h

ö

g grad  begrepps- och  molivslyrd  reglering. Del     Prop. 1990/91:149 finns anledning att r

ä

kna med att det kommer atl uppsl

å

lolkningssv

å

-     Bilaga 4 righcter och sp

ä

nningar mellan principerna.

H

ä

rtill kommer atl regleringen i olika delar avviker fr

å

n den europe­iska TV-konventionen, vilket torde komma all leda till nya sp

ä

nningar n

ä

r TV-konventionen (r

ä

ll i kraft och b

ö

rjar till

ä

mpas.

Som exempel kan n

ä

mnas behandlingen av sponsring. Ullrycket tor­de i rundrailiosammanhang rent spr

å

kligt inie inneb

ä

ra mer 

ä

n all n

å­

gon ulomstenile sl

ä

ller upp som finansi

ä

r exempelvis fiir ett |)ri)gr-am el­ler f

ö

r elt evenemang som s

ä

nds. Uttrycket ges emellertid i den praklis­ka anv

ä

ndningen regelm

ä

ssigt, oftast underf

ö

rst

å

tt, en mer specifik in­neb

ö

rd. 1 TV-konvenlionen anges atl sponsringen syftar till att fr

ä

mja sponsorns namn, varum

ä

rke eller anseende. Del st

å

r emellertid klart all sponsring enligi 'TV-konventionens definilion faller uianf

ö

r reklambe­greppel. S

ä

rskilda regler ges i art. 17 och 18 om sponsring, d

ä

ribland en regel som inneh

å

ller all, om ell program eller en serie av program sponsras helt eller delvis, s

å

 skall sponsorskapet tydligt framg

å

 genom tillk

ä

nnagivande p

å

 l

ä

mpligt s

ä

ll i b

ö

rjan och/eller slulel av programmet (art. 17:1). Som framg

å

r av remissen (avsnitl 3.9.2) ligger d

ä

remol lill grund f

ö

r den f

ö

reslagna regleringen i 6 

§

 radiolagen f

ö

rest

ä

llningen atl tillk

ä

nnagivande av sponsorns namn kan belraklas som reklam. Till f

ö

ljd h

ä

rav ges radiolagen en utformning som inle uppfyller kraven i konventionens arl, 17:1. I sl

ä

llet f

ö

reskriver 6 

§

radiolagen alt program­f

ö

retaget/

å

/- l

ä

mna uppgift om vem bidrag.sgivaren 

ä

r. Brislen i konven-Tronsuppfyllelse avses tydligen botas genom atl del i 6a S radiolagen 

ö

ppnas en m

ö

jlighet all i avial f

ö

reskriva om skyldighel f

ö

r programf

ö­

retaget atl l

ä

mna s

å

dan uppgift. Enligt lagr

å

dets meningar den f

ö

reslag­na regleringen olillfredssl

ä

llande dels genom alt remissen avsl

å

r fr

å

n all, i en verksamhet som karakteriseras av en v

ä

xande inlernalionali.sering, till

ä

mpa konvenlionens normer, dels genom alt den f

ö

rlitar sig p

å

 atl dd d

ä

rigenom uppkomna problemet genom avtal skall kunna f

å

en l

ö

s­ning som remissen f

ö

r sin del inle m

ä

klat anvisa.

Lagr

å

det nolerar all radiolagsuireilningen tillsattes med uppdrag au g

ö

ra en 

ö

versyn av radiolagen. Till f

ö

ljd av mellankommandc Trll

ä

gg.sdi-rektiv har uireilningen 

ä

nnu inte f

å

tt tillf

ä

lle att genomf

ö

ra denna 

ö

ver­syn. Den nuvarande radiolagsliftningen har i de delar som h

ä

r 

ä

r i fr

å

ga ursprungligen tillkommit i ell l

ä

ge d

å

 det g

ä

llde att i vissa d

å

 f

ö

r tiden mindre kontroversiella h

ä

nseenden styra en monopolverksamhet. I den nya silualion som nu mer och mer framtr

ä

der - med avancerade teknis­ka l

ö

sningar, internationalisering av verksamheten saml med kommersi­ella och fr

å

n staten helt fristende program- och dislributionsf

ö

retag - 

ä

r det angel

ä

get att radiolagsliftningen snarast ses 

ö

ver i syfle all fylla de nya krav som utvecklingen st

ä

ller, lin s

ä

rskild anledning till en s

å

dan 

ö

versyn ger som redan antytts den yilrandefrihdsgrundlag som avses tr

ä­

da i kraft den 1 januari 1992.

Bland dessa krav m

ä

rks de f

ö

r all lagsliftning elemenl

ä

ra p

å

 klar hel och 

ö

versk

å

dlighel. Del b

ö

r ocks

ä

 p

å

 ell b

ä

ttre s

ä

ll

ä

n nu framg

å

 hur

327

lagstiftningen om närrailio och lokala kabclsändningar samordnas med Prop. 1990/91:149 radiolagen, i den mån dessa lagars bestämmelser inle inarbetas i en revi- Bilaga 4 lierad radiolag. Det kan andra å andra sidan ifrågasättas om inle ulveck-lingiii motiverar att rundradio i vid mening bör behandlas skill från andra former av ladiokommunikalion. Med framväxten av frislående program- och dislributionsförelag msic också följa all kraven på dessa framgår på etl tydligare sätt än som varit motiverat när det gällt Sveriges Radio-koncernen. Della innebär bl.a. att de i 6 och 6 a SS antydda rikt­linjerna för verk.samhden måste ges en betydligt utförligare presenta­tion. Vad här sagts innebär också atl lagsliftningen måsle bringas i sam­klang med den inlernationella utvecklingen och ges en genomtänkt och stringent motivering. Vid denna översyn bör också regleringen av TV-reklamen och närliggande företeelser som berörs i förevarande remiss förutsättningslösl omprövas.

En speciell uppgift för översynen blir som framgått av det förut an­förda all bäitre anpassa regelverket lill grundlagsreglerna om yiirandefri­helen. Begränsningar i denna skall ha lags form.

Lagen om annonser i TV

1 och 2 

§

8

1 2 S definieras annons som ell televisionsprogram som sänds under an­nonslid. Definilionen är således uleslulande formell. I det allmänna språkbruket torde ordet annons ha en förhållandevis klar innebörd och bl.a. i tryckfrihetsförordningen används ilet utan någon begreppsbesläm­ning. Behovel av en definition i nu frevarande sammanhang synes inte särskill slarkt.

Däremol synes den föreslagna formella definilionen leda lill konfiiki med dd allmänna språkbrukels användning av ordet annons. Även till­kännagivanden utanför den särskilt markerade annonsiiden kan fram­stå som annonser i vanlig bemärkelse, exempelvis i kursprogram uppgif­ter om lilleratur med prisangivelse och beställningsadress, i kultur­program uppgifter om utställningar och evenemang, i konsu­mentupplysnings- och miljöprogram up[)gifter om produkter och tjäns­ter, i samhällsbevakande och religiösa program uppgifter om möten och andra begivenheter de.

Om, såsom lagrådet föreslår, definilionen av annons borlfaller i 2 S bör i slället lagens tillämpningsområde i I § anges omfatta annonser un­der annonstid. I konsekvens med utformningen av det nya fjärde stycket i 6 § radiolagen bor annonslagen därvid anges reglera det sända och inle verksamheten hos sändarfördagd.

Lagrådel föreslår följande lydelse (med oförändrade rubriker) av 1 S.

"Denna lag gäller annonser som under annonslid sänds i telelevisio-nen av programförelag, som har regeringens tillstånd enligt 5 S försia stycket radiolagen (1966:755) och som sänder reklam mol vederlag. La­gen gäller dock inle sökbar lext-TV."

328

5§

Prop. 1090/91:149

Bilaga 4 

Som departementschefen framhåller i remissen (avsnilt 3.4.4) skulle det annonseringsförbud i poliliska, religiösa och fackliga frågor, som före­slås infört i denna paragraf, innebära en av del allmänna föreskriven be­gränsning av yttrandefriheten i programföretagels sändningar. Elt sådanl förbud får därför inle slrida mol föreskrifterna i 2 kap. 12 och 13 S§ RT. En kärnpunkt blir, som också framhålls i remissen, om de motiv som anförs kan anses svara mol RF:s krav på "särskill vikliga skäl" för lillållighelen av en ytirandefrihelsbegränsning i fall som del akluella.

Den uppbyggnad, som skyddet för grundläggande fri- och rättigheter har getts i RF', gör det angeläget att vad som i dessa sammanhang beteck­nas som "särskilt vikliga skäl" granskas från rent rättsliga synpunkler, Alll .som i och för sig kan anses förnuftigt och välmotiverat kan inte ulan vidare tillåtas passera, ens om det skulle i sak lämnas obestritt av del slora fiertalet. Del måsle vara fråga om skäl med en s|)eciell tyngd. Vad det ytterst gäller är att inte skapa olyckliga prejudikat som kan åbe­ropas i andra, oförutsedda sammanhang.

Vad som i remis.sen sägs om resurssiarka och mindre resursstarka grupper vill lagrådet inle tillägga någon speciell lyngd i della samman­hang. All förbudsregeln genomgående och uteslutande skulle få den åsyftade verkan är inle säkert. Det kan räcka med alt från del poliliska området erinra om all nya partibildningar möler svårigheler av olika slag som är inbyggda i konstruktionerna av systemen för riksdagsval och kommunalval och för statligt och kommunall partistöd.

Iögonfallande är emellertid all regeringsformen i omedelbar anslut­ning lill uttrycket "särskill vikliga skäl" slår fasl atl vid bedömande av vilka begränsningar som får ske "skall särskilt beakias viklen av vidaste möjliga yttrandefrihet poliliska, religiösa, fackliga, vetenskapliga och kulturella angelägenheter". Elt speciellt förbud mot vissa slags annonser i jusl politiska, religiösa och fackliga frågor ler sig mol den bakgrunden inle naturligi.

lagrådet vill således framhålla atl 5 § inger bdänkligheier med hän­syn lill 2 kap. 13 § RF.

6§

Paragrafen innehåller särregler om reklam som vänder sig lill yngre barn, Utlryckel "yngre barn" är emellertid obesiämt och preciseras inie i paragrafen, I motiven (avsnitt 3.7) lalas om "barn i upp lill 10-12-årsåldern". Den bakomliggande tanken torde vara alt reglerna skall Iräf­fa annonser och program som huvudsakligen vänder sig (i/I barn .som ännu inle har kommii i puberteten, l-nligt lagrådets mening bör regeln i klarhetens intresse konkretiseras genom atl en 12-årsgräns anges i pa­ragraftexten.

329

8§

Prop. 1990/91:140

Bilaga 4 Av avsnitt 3.5.1 i lagrådsremis.sen, liksom av de föreslagna ändringarna i radiolagen, framgår att den i paragrafen angivna maximitiden för an­nonser skall kunna begränsas genom avtal mellan regeringen och |)ro-gramfördagei. Till skillnad från ulredningen har emellertid de[)arte-menlschefen inle ansell någon beslämmelse om delta nödvändig i an­nonslagen.

Lagrådel konstaterar att annonslagen gäller för alla programföretag som sänder reklam mol vederlag. Den innehåller självständiga regler för reklamen och de.ssa regler har i förslaget fåll en kategorisk ulft)rmning. Om avsiklen är all de i lagen angivna normerna skall kunna frngås ge­nom avtal anser lagrådel det för sin del påkallat alt av annonslagen framgår i vilka avseenden det skall kunna ske. Lagrådel förordar därför liksom ulredningen alt möjlighelen till begränsningar markeras i lagen.

10 §

Liksom i 6 S bör i första slyckel och i andra stycket 2. uttrycket "yngre barn" konkretiseras genom angivande av en 12-årsgräns.

Radiolagen

6§

Den motivering som anförs i remissen (avsnitt 3,9,3) för all ändra radio­lagens s,k, demokratibeslämmelse kan lagrådel inle godta. Det är fråga om dt enkell uttryck för vissa värderingar som är grundläggande för del svenska slalsskickd men som har lagts fasl även i della speciella sam­manhang därför att radiolagen släller upp dl krav på oparliskhel och saklighet.

En regel av denna karaklär bör enligt lagrådels uppfattning överhu­vudtaget inle ändras annat än om speciella, slarka skäl har framkommit. I remissen åberopas ell ensiaka avgörande av radionämnden och en där­av föranledd meningsmolsältning mellan nämnden och Sveriges Televi­sion. Delta är uppenbart otillräckligt, Lagrådel avstår från all uttala sig i del enskilda ärendel; remissutfallet har lagrådet tolkat som främsl en an­tydan om åsiktslägel i sakfrågan. Oavsett detta ger förslaget ftirmelll sett unilerlag för en Ivekan om grundläggande konslilulionella princi|)er som lagrådel måsle reagera mol.

Lagrådel avslyrker den föreslagna änilringcn. Tvärtom bör enligt lag­rådets åsikt demokratibeslämmelsen få gälla även för reklamverksamhe-len. Alt några negativa verkningar skulle följa därav har inle visals i re­missen.

Utan all ingå |)å någon detaljerad krilik av moliven finner sig lagrå­det inie kunna underlåta all påpeka, all dessas avfattning belyser dd

330

vanskliga i all la upp frågor av ilenna karaktär ulan tvingande skäl. Del Prop. 1990/91:149 sägs "alt demokratibestämmelsen inte bör rubba del förhållandet all dl Bilaga 4 programförelag skall ha slor frihet" att agera enligi allmänna journali­stiska principer, all den "bör varken på dd ena eller andra sätlel beskä­ra del redaktionella oberoendet och utrymmet för en självsländig ny-hdsvärilering", all föredragande statsrådet inte vill förorda en "så stark" uttunning av beslämmelsen etc. Allt delta är enligt lagrådets mening äg­nat au inge onödiga missuppfattningar om vår inställning till demokrati.

l.agen om ändring i lagen om ansvarighet för närradio och lagen om ändring i lagen om ansvarighet för lokala kabelsändningar

1 remissen föreslås all i dessa lagar las in hänvisningar lill den nya beslämmelsen i 2 a S railioansvarighelslagen, som syftar kommersiella annon.ser om alkoholhaltiga drycker eller lobaksvaror samt kommersiella annonser som riklar sig lill barn. Fifiersom kommersiell reklam över huvuil tagel inle får förekomma i närradio eller lokala egensändningar i kabelnät är emellertid de föreslagna hänvisningarna missvisande och onödiga, varför de bör slopas.

l.agen om ändring i lagen om ansvarighet för radio- och kassettidningar

I denna lag tas enligt remissens förslag in en beslämmelse som motsva­rar 2 a S radioansvarighetslagen men begränsas till alkohol- och lobaks­reklam. Karakteristiskt för railio- och kassettidningar är emellertid all de återger innehållet i tryckta tidningar, inbegripet förekommande re­klam. Särregler för reklam i radio- och kassettidningar innebär därför ell avsleg från förlagelroheten. Vid använilning av ild s.k. RATS-systemd, som innebär att dalainnehlld i lidningstryckeriels dator i sin helhet via radio överförs lill de synskadade abonnenter som har en där­för ägnad mottagare kommei sådana regler atl strida mot hela tanken med systemet. Även de fiireslagna ändringarna i lagen orn ansvarighet för railio- och ka.s.selliilningar hör därfiir slopas.

Övriga lagförslag

iHigråild lämnar förslagen utan erinran.

331

Innehållsförteckning

P'op. i99o/9i:i49

Proposition om radio- och TV-frågor

3

Propositionens huvudsakliga innehåll

3

Propositionens lagförslag

5

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 25 mars 1991    24

1

Inledning

24

2

Bakgrund

26

2.1

Den internationella utvecklingen

26

2.2

Marksänd ljudradio och television i Sverige

29

2.3

TV-utredningen

31

2.4

Radiolagsutredningen

32

2.5

Regeringens proposition om en yttrandefrihets-grundlag

33

2.6

Regeringens proposition om ändring i railioansvarighelslagen mm.

35

3        Vissa huvudprinciper i mina förslag

37

3.1

En bred politisk lösning

37

3.2

Reklaminkomsler skall finansiera svensk lelevision

39

3.3

En ny rikstäckande TV-kanal

40

3.4

Krav på kvalilet och etl mångsidigt programutbud    41

3.5

Sveriges Radio-koncernens finansiering

43

4        Lagstiftningsfrågor med tanke på i försia hand

reklamfinansierade TV-sändningar i marknätet

45

4.1     Allmänna synpunkler

45

4.1.1

Behovel av lagsliflning och lagstiftningens karaklär

45

4.1.2

Vissa kommentarer med anledning av remissutfallet på radiolagsulredningens belänkande

50

4.2     Ulgångspunklerna för lagsliftningen

55

4.2.1

Liksom annan reklam bör TV-reklamen övervakas inom ramen för marknadsföringslagens system

55

4.2.2

Begreppet reklam

61

4.2.3

Begreppel annonslid i televisionen

70

4.3 Ett reklam-TV-företags grundläggande skyldig­

heter i sändningarna

73

4.3.1

Oparliskhel och saklighet i programverksamheien

73

4.3.2

Ingen diskriminering av annonsörer

75

4.3.3

Vad som bör skilja annonser från

andra program

78

332

4.4                                                                            N

å

gra huvudpunkter i fr

å

ga om annon.ser under        Prop. 1990/91:149

annonslid i televisionen                                                 84

4.4.1

Annonserna och radiolagens krav p

å 

opartiskhet och saklighet mm.      84

4.4.2

Under annonslid i lelevisionen b

ö

r det

f

å

 f

ö

rekomma tre olika lyper av program      85

4.4.3

Annonser som s

ä

nds under annonstid i lelevisionen och grundsatsen om reklamidentifiering                                 88

4.4.4

Annonser .som g

ä

ller poliliska eller religi

ö

sa 

å

sikter eller

å

sikter i intressefr

å

gor p

å

arbetsmarknaden                                  91

4.5      Annonsvolymen och hur annonser b

ö

r f

å

s

ä

ltas in i s

ä

ndningarna                                    97

4.5.1

H

ö

gsta lill

å

lna annonsvolym                    97

4.5.2

Den kortaste annonsiiden i televisionen

vid etl givel lillf

ä

lle                                101

4.5.3   Allm

ä

nna krav p

å

 hur annonser f

å

r

s

ä

ttas in i s

ä

ndningarna                        102

4.6      Vissa marknadsf

ö

ringsr

ä

ttsliga normer             108

4.6.1

Marknadsf

ö

ringslagen och reklam i TV        108

4.6.2

Ingen alkohol- eller tobaksreklam i

radio eller TV                                       110

4.7

TV-reklamen och barnen                                 117

4.8

Annonser och liknande meddelanden i s

ö

kbar text-TV           124

4.9

Vi.s.sa fr

å

gor som r

ö

r alla programf

ö

rclag        126

4.9.1

Gynnande av kommersiella intressen i programverksamheien  126

4.9.2

Den grundl

ä

ggande regleringen i lag

om s

ä

ndning av sponsrade program       129

4.9.3

Railiolagens demokratibesl

ä

mmelse       135

4.9.4

Skyldighet all s

ä

nda ett m

å

ngsidigt programutbud       139

4.9.5

Skyldighet all la h

ä

nsyn lill ljudradions

och lelevisionens s

ä

rskilda genomslagskraft 141

4.10    Nya up[)gifter f

ö

r radion

ä

mnden                      143

4.10.1

Radion

ä

mnden och reklam i svensk lelevision 143

4.10.2

Radion

ä

mndens sl

ä

llning i f

ö

rh

å

llande

lill KO och marknadsdomslolen              145

4.10.3                                                 Radion

ä

mndens lillg

å

ng lill

upptagningar av program                      147

4.11                                                              Radioansvarigheislagen        150

4.11.1   Radioansvarigheislagen och etl nyll

reklams

ä

ndande TV-f

ö

retag                  150

333

4.11.2  Del yttrandefrihdsrätlsTrga ansvaret för

Prop. 1990/91:149

annonser och liknande meddelanden

152

4.12      Upprättade lagförslag

153

Ell reklamfinansieral TV-förelag

154

5.1

Inledning

154

5.2

Villkor för sändningsrättens utövning

154

5.2.1

Vissa grundläggande krav på programverksamten

154

5.2.2

Programutbudets .sammansättning

157

5.2.3

Sändning av sponsrade program

160

5.3     Övriga koncessionsvillkor

162

5.3.1

Utbyggnad av sändningar na

162

5.3.2

Programverksamhetens regionala inriklning

163

5.3.3

Ägarkrcts m.m.

165

5.3.4

Koncessionsavgifl

167

5.3.5

Åtagande beträffande bidrag lill svensk filmproduktion

169

5.3.6

Koncessionstidens längd

170

5.4     Hur programföreiagei väljs ut

171

Riktlinjer för Sveriges Radio-koncernen

173

6.1

Inledning

173

6.2

Förlängning av avtalen med Sveriges Radio-koncernen

176

6.3

Ekonomiska villkor

177

6.4

Sveriges Radios möjligheler lill sponsring av program

179

Vi.s.sa utredningar

182

7.1

Inledning

182

7.2

Sändarnätel för rundradio

182

7.3

Myndighetsuppgifterna på radio- och

TV-områdel samordnas

186

7.4                                                               De tekniska förutsättningarna för utökade

sändningar av ljudradio och television utreds

188

Medelsberäkningar m.m.

191

8.1

Allmänna rikllinjer för rundradiorörelscn, ansvarsfördelning och finansiering

191

8.2

Kostnader för år 1989 för den avgifts-finansierade verksamheten m.m,

192

8.3

Sveriges Radio

193

8.3.1

Verksamheten 1990

193

8.3.2

Medelstilldelning för år 1991

199

8.3.3

Medelshehov för år 1992

199

8.4

Radionämnden

201

8.5

'Televerket

201

8.5.1

Utgångspunkter

201

8.5.2

Teknisk ulveckling

201

3.34

8.5.3

Översyn av formerna för finansiering

Prop. 1990/91:149 och styrning                                                     203

8.5.4

Investeringar under femårsperioden 1992-1996

203

8.5.5

Driftskostnader

207

8.5.6

Kompensation för kostnadsutvecklingen      208

8.5.7

Medelsbehov för år 1992

208

8.6

TV-avgifter m.m.

209

8.7

Föredragandens överväganden

211

8.7.1

Sveriges Radio

211

8.7.2

Radionämnden

212

8.7.3

Televerkd

212

8.7.4

TV-avgiften

214

9        Specialmolivering lill lagförslagen i avsnitt 4.12

216

9.1

Förslaget lill lagom ändring i radiolagen (1966:755)

216

9.2

Förslagen lill lagar om ändring i närradiolagen (1982:459), lagen (1981:508) om radiolidningar

och lagen (1985:677) om lokala kabelsänilningar    226

9.3

Förslagel till lag om ändring i radioansvarigheislagen (1966:756)

226

9.4

Förslaget lill lag om ändring i lagen (1960:729) om upphovsräll lill litterära och konstnärliga verk

227

9.5

Törslaget lill lagom ändring i lagen (1

av alkoholdrycker

227

9.6           Förslaget till lag orn ändring i lagen (1978:764)

meil vissa bestämmelser om marknadsföring

av lobaksvaror

228

10      Hemställan

229

1 1          Beslut

230

Bilaga I             Radiolagsulredningens lagförslag

231

Bilaga 2            Sammanställning av rem issy ti randen över

radiolagsulredningens delbetänkanilc

(SOU 1990:7) Lagsliftning för reklam i svensk

TV 245

Bilaga 3            Liigrådsremissens lagförslag

304

Bilaga 4            Liigrådet

322

335

m 1991

aotab   9B330, Slockhol,