Regeringens proposition

1997/98:130

Ändringar i konkurrenslagen (1993:20) m.m.

Prop.

1997/98:130

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 5 mars 1998

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Anders[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Närings- och handelsdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

Sunda konkurrensförhållanden och rättvisa spelregler för såväl stora

som små företag är viktiga förutsättningar för en väl fungerande

marknad. Konkurrenslagen (1993:20) utgör ett viktigt instrument för att

uppnå ett bättre omvandlingstryck och en effektivare konkurrens, till

nytta för samhällsekonomin och konsumenterna.

Konkurrenslagen och dess tillämpning 1993-1996 har utvärderats av

Konkurrenslagsutredningen. Därvid har framkommit behov av vissa

förändringar i syfte bl.a. att underlätta lagtillämpningen.

Konkurrenslagen behöver förtydligas och förenklas i vissa avseenden.

Konkurrensfrågor behöver prövas snabbare och effektivare än som sker

idag. Det är en prioriterad rättssäkerhetsfråga att företagen skall kunna få

snabba besked samt att praxis utbildas som underlättar företagens

bedömning av rättsläget.

Regeringen föreslår därför flera ändringar i regelsystemet. I förslaget

ingår att instansordningen ändras när det gäller Konkurrensverkets beslut

om undantag, icke-ingripandebesked och ålägganden enligt

konkurrenslagen. Förslaget innebär att dessa beslut skall överklagas till

Marknadsdomstolen. Den nuvarande ordningen med två

domstolsinstanser - Stockholms tingsrätt och Marknadsdomstolen -

behålls för bl.a. frågor om konkurrensskadeavgift, kvarstad, särskild

undersökning och företagsförvärv.

Andra förslag till ändringar rör reglerna i konkurrenslagen om s.k.

automatiska undantag, Konkurrensverkets undersökning m.m. Vidare

föreslås en regel i sekretesslagen (1980:100) som innebär förstärkt

sekretesskydd i domstol för uppgifter i mål och ärenden enligt

konkurrenslagen.

Förslagen föreslås träda i kraft den 1 juli 1998.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 5

2 Lagtext 5

2.1 Förslag till lag om ändring i konkurrenslagen (1993:20) 5

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1970:417) om

marknadsdomstol m.m. 13

2.3 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) 14

3 Ärendet och dess beredning 15

4 Nuvarande bestämmelser 15

5 Allmänna erfarenheter av KL 19

6 Regeringens förslag till ändringar i KL 23

6.1 Förbudet mot konkurrensbegränsande samarbete 23

6.2 Förbudet mot missbruk av en dominerande ställning 26

6.3 Prövning av företagsförvärv 27

6.4 Uppbrytning av företagskoncentrationer 29

6.5 Den administrativa handläggningen 30

6.5.1 Automatiska undantag 30

6.5.2 Icke-ingripandebesked 32

6.6 Tvångsmedel och sanktioner 34

6.6.1 Ålägganden att upphöra med en överträdelse 35

6.6.2 Interimistiska beslut 36

6.6.3 Konkurrensverkets undersökning 37

6.6.4 Förfarandet vid tvist om huruvida uppgift omfattas av

advokats tystnadsplikt 40

6.7 Förhållandet till annan lagstiftning 42

6.7.1 Förhållandet till tryck- och yttrandefriheten 42

6.7.2 Förhållandet till arbetsrätten 44

6.8 Instansordningen och förfarandereglerna 49

6.8.1 Beslutsordningen och överklagande enligt KL 49

6.8.2 Beslut i fråga om företagsförvärv 53

6.8.3 Förfarandereglerna 55

6.8.4 Rättegångskostnader 57

6.8.5 Sekretess 58

7 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser 61

8 Kostnader m.m. 61

9 Författningskommentar 62

9.1 Förslaget till lag om ändring i KL 62

9.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1970:417) om

marknadsdomstol m.m. 70

9.3 Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) 71

Bilaga 1 Sammanfattning av Konkurrenslagsutredningens betänkande

Konkurrenslagen 1993-1996 (SOU 1997:20) 72

Bilaga 2 Konkurrenslagsutredningens lagförslag 77

Bilaga 3 Förteckning över remissinstanserna 89

Bilaga 4 Lagrådsremissens lagförslag 90

Bilaga 5 Lagrådets yttrande 100

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 5 mars 1998 101

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

1. lag om ändring i konkurrenslagen (1993:20)

2. lag om ändring i lagen (1970:417) om marknadsdomstol m.m.

3. lag om ändring i sekretesslagen (1980:100).

2 Lagtext

2.1 Förslag till lag om ändring i konkurrenslagen

(1993:20)

Härigenom föreskrivs i fråga om konkurrenslagen (1993:20)

dels att 65 a § skall upphöra att gälla,

dels att 6, 13, 15, 19, 23, 25, 34, 41, 49, 51, 53, 54, 60, 63, 64,

64 c och 69 §§ samt rubriken närmast före 15 § skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6 §

Om något annat inte följer av beslut

enligt 8 eller 15 § eller av 13, 17

eller 18 c §, är avtal mellan företag

förbjudna om de har till syfte att

hindra, begränsa eller snedvrida

konkurrensen på den svenska

marknaden på ett märkbart sätt eller

om de ger ett sådant resultat.

Om något annat inte följer av beslut

enligt 8 eller 15 § eller av 13, 17

eller 18 c §, är avtal mellan företag

förbjudna om de har till syfte att

hindra, begränsa eller snedvrida

konkurrensen på marknaden på ett

märkbart sätt eller om de ger ett

sådant resultat.

Detta gäller särskilt sådana avtal som innebär att

1. inköps- eller försäljningspriser eller andra affärsvillkor direkt eller

indirekt fastställs,

2. produktion, marknader, teknisk utveckling eller investeringar

begränsas eller kontrolleras,

3. marknader eller inköpskällor delas upp,

4. olika villkor tillämpas för likvärdiga transaktioner, varigenom vissa

handelspartner får en konkurrensnackdel, eller

5. det ställs som villkor för att ingå ett avtal att den andra parten åtar sig

ytterligare förpliktelser som varken till sin natur eller enligt handelsbruk

har något samband med föremålet för avtalet.

13 §

Om Konkurrensverket inte har

fattat beslut med anledning av en

anmälan enligt 9 § inom tre

månader från det att anmälan kom

in till verket, skall undantag från

förbudet i 6 § anses beviljat i

enlighet med anmälan för en tid av

fem år räknat från tidpunkten

då avtalet ingicks.

Om Konkurrensverket inte har

fattat beslut med anledning av en

anmälan enligt 9 § inom fyra

månader från det att anmälan kom

in till verket, skall undantag från

förbudet i 6 § anses beviljat i

enlighet med anmälan för en tid av

fem år räknat från tidpunkten då

avtalet ingicks. Har undantag

beviljats tidigare, räknas dock

femårsperioden från utgången av

giltighetstiden för det senast

beviljade undantaget.

Detta gäller inte om

Konkurrensverket inom tre-

månadersfristen gör invändning

mot avtalet.

Första stycket gäller inte om

Konkurrensverket inom fyra-

månadersfristen gör invändning

mot avtalet. Om verket återkallar

en sådan invändning, skall dock

undantag anses beviljat i enlighet

med vad som anges i första stycket.

Detsamma gäller om verket inte

har fattat beslut med anledning av

en anmälan enligt 9 § inom ett år

från det att anmälan kom in till

verket.

Den i andra stycket angivna

ettårsfristen får förlängas genom

beslut av Konkurrensverket för viss

tid som det anmälande företaget

samtycker till. Om företaget

motsätter sig förlängning, får

Marknadsdomstolen medge viss

förlängd tid, när det finns

särskilda skäl.

Undantag meddelade av Stockholms

tingsrätt

Undantag meddelade av Mark-

nadsdomstolen

15 §

Stockholms tingsrätt får, vid

prövning av ålägganden enligt 23

§, på yrkande av en part besluta om

undantag enligt 8 § för ett avtal som

är förbjudet enligt 6 § men som

uppfyller förutsättningarna för

undantag enligt 8 §. Därvid

tillämpas 10 §.

Marknadsdomstolen får, vid

prövning av ålägganden enligt 23 §,

på yrkande av en part besluta om

undantag enligt 8 §. Därvid

tillämpas 10 §.

19 §

Missbruk från ett eller flera

företags sida av en dominerande

ställning på den svenska marknaden

är förbjudet.

Missbruk från ett eller flera

företags sida av en dominerande

ställning på marknaden är

förbjudet.

Sådant missbruk kan särskilt bestå i att

1. direkt eller indirekt påtvinga någon oskäliga inköps- eller

försäljningspriser eller andra oskäliga affärsvillkor,

2. begränsa produktion, marknader eller teknisk utveckling till nackdel

för konsumenterna,

3. tillämpa olika villkor för likvärdiga transaktioner, varigenom vissa

handelspartner får en konkurrensnackdel, eller

4. ställa som villkor för att ingå ett avtal att den andra parten åtar sig

ytterligare förpliktelser som varken till sin natur eller enligt

handelsbruk har något samband med föremålet för avtalet.

23 §

Konkurrensverket får ålägga ett företag att upphöra med överträdelser av

förbuden i 6 eller 19 §.

Om Konkurrensverket i ett visst

fall beslutar att inte meddela ett

sådant åläggande, får Stockholms

tingsrätt göra det på talan av ett

företag som berörs av

överträdelsen.

Om Konkurrensverket i ett visst

fall beslutar att inte meddela ett

sådant åläggande, får Marknads-

domstolen göra det på talan av ett

företag som berörs av

överträdelsen.

25 §

Om det finns synnerliga skäl för

det, får ett åläggande enligt 23 §

meddelas för tiden till dess att

frågan slutligt har avgjorts.

Tingsrätten får meddela ett sådant

åläggande bara sedan rättegång

inletts.

Om det finns särskilda skäl för det,

får ett åläggande enligt 23 §

meddelas för tiden till dess att

frågan slutligt har avgjorts.

Marknadsdomstolen får meddela ett

sådant åläggande bara sedan

rättegång inletts.

34 §

Stockholms tingsrätt får på talan av Konkurrensverket förbjuda ett

företagsförvärv som omfattas av anmälningsskyldighet enligt 37 § eller

som har anmälts frivilligt enligt vad som anges där.

Förvärvet skall förbjudas, om

1. det skapar eller förstärker en

dominerande ställning som

väsentligt hämmar eller är ägnad att

hämma förekomsten eller

utvecklingen av en effektiv

konkurrens på den svenska

marknaden i dess helhet eller på en

avsevärd del av den, och

Förvärvet skall förbjudas, om

1. det skapar eller förstärker en

dominerande ställning som

väsentligt hämmar eller är ägnad att

hämma förekomsten eller

utvecklingen av en effektiv

konkurrens inom landet i dess

helhet eller en avsevärd del av det,

och

2. detta sker på ett sätt som är skadligt från allmän synpunkt.

Förbud får dock inte meddelas i fråga om förvärv som har skett på en

svensk eller utländsk börs, en auktoriserad marknadsplats eller någon

annan reglerad marknad eller genom inrop på exekutiv auktion. I stället

får förvärvaren åläggas att avyttra det som har förvärvats.

41 §

Om det är motiverat av ett allmänt intresse som väger tyngre än den

olägenhet som åtgärden medför, får Stockholms tingsrätt på yrkande av

Konkurrensverket för tiden till dess att en fråga enligt 34 eller 36 §

slutligt har avgjorts förbjuda parterna i ett avtal om företagsförvärv att

fullfölja förvärvet. Om rättegång inte pågår, skall yrkandet framställas

skriftligen.

Yrkandet får inte bifallas utan att

parterna i förvärvsavtalet eller,

om förvärvet har skett på det sätt

som anges i 34 § tredje stycket,

förvärvaren fått tillfälle att yttra sig.

I brådskande fall får dock åtgärden

omedelbart beviljas att gälla till

dess att något annat beslutas.

Yrkandet får inte bifallas utan att

parterna i förvärvsavtalet eller, om

förvärvet har skett på det sätt som

anges i 34 § tredje stycket,

förvärvaren fått tillfälle att yttra sig.

Om det finns synnerliga skäl, får

dock åtgärden omedelbart beviljas

att gälla till dess att något annat

beslutas.

49 §

I brådskande fall får ett beslut

enligt 47 eller 48 § meddelas utan

att den som ansökan avser får

tillfälle att yttra sig.

Ett beslut enligt 47 eller 48 § får

meddelas utan att den som ansökan

avser får tillfälle att yttra sig, om

det kan befaras att undersökningen

annars skulle förlora i betydelse.

Beslut meddelat med stöd av

första stycket skall sändas endast

till Konkurrensverket. När

undersökningen börjar skall verket

överlämna ett exemplar av beslutet

till den hos vilken undersökningen

skall genomföras.

51 §

När Konkurrensverket genomför en undersökning som har beslutats

enligt 47 eller 48 §, har verket rätt att

1. granska bokföring och andra affärshandlingar,

2. ta kopior av eller göra utdrag ur bokföring och affärshandlingar,

3. begära muntliga förklaringar direkt på platsen, och

4. få tillträde till lokaler, markområden, transportmedel och andra

utrymmen.

Innan undersökningen börjar,

skall beslutet om denna visas upp

för den hos vilken undersökningen

skall genomföras.

53 §

Konkurrensverket får begära handräckning av kronofogdemyndigheten

för att genomföra de åtgärder som avses i 51 § 1, 2 och 4.

Frågor om handräckning enligt

denna paragraf prövas av

Kronofogdemyndigheten i

Stockholm. Därvid gäller bestäm-

melserna i utsökningsbalken om

sådan verkställighet som avses i 16

kap. 10 § den balken. Myndigheten

skall dock inte underrätta den hos

vilken undersökningen skall

genomföras innan verkställighet

sker.

 54 §

Åtgärder enligt 45 eller 51 § får inte avse en skriftlig handling

1. vars innehåll kan antas vara sådant att en advokat eller hans biträde

inte får höras som vittne därom, och

2. som innehas av honom eller av den till förmån för vilken

tystnadsplikten gäller.

Om Konkurrensverket anser att

viss handling bör omfattas av

undersökning enligt 51 § och den

som åtgärden angår åberopar att

handlingen är skyddad enligt första

stycket, skall handlingen

omedelbart förseglas och

skyndsamt överlämnas till

Stockholms tingsrätt av

Konkurrensverket.

Tingsrätten skall utan dröjsmål

pröva om handlingen är sådan som

anges i första stycket.

60 §

Beslut av Konkurrensverket i

följande frågor får överklagas

hos Stockholms tingsrätt:

Beslut av Konkurrensverket i

följande frågor får överklagas

hos Marknadsdomstolen:

1. undantag enligt 8, 11, 12, 14, 16 och 18 §§,

2. icke-ingripandebesked enligt 20 och 21 §§,

3. ålägganden som verket har meddelat enligt 23 § första stycket och

25 §, och

4. ålägganden enligt 45 §.

Ett beslut enligt första stycket 1-3 får överklagas bara av ett företag

som berörs av beslutet.

63 §

Domar och beslut av Stockholms

tingsrätt i följande mål och ärenden

får överklagas hos Marknads-

domstolen:

1. ålägganden enligt 23 § andra

stycket och 25 §,

2. konkurrensskadeavgift enligt

26 §,

3. kvarstad enligt 32 §,

4. företagsförvärv enligt 34, 36, 41

och 43 §§,

5. undersökningar enligt 47 och 48

§§, och

6. prövning av överklaganden

enligt 60 §.

Beslut under rättegången i frågor

som avses i 25, 32 eller 41 § skall

överklagas särskilt. Ett beslut enligt

32 eller 41 § som meddelats innan

rättegång har inletts skall

överklagas som om beslutet

meddelats under rättegång.

Domar och beslut av Stockholms

tingsrätt i följande mål och ärenden

får överklagas hos Marknads-

domstolen:

1. konkurrensskadeavgift enligt

26 §,

2. kvarstad enligt 32 §,

3. företagsförvärv enligt 34, 36, 41

och 43 §§,

4. undersökningar enligt 47 och 48

§§, och

5. prövning enligt 54 § andra

stycket.

Beslut under rättegången i frågor

som avses i 32 eller 41 § skall

överklagas särskilt. Har ett sådant

beslut meddelats innan rättegång

har inletts, skall det överklagas som

om beslutet meddelats under

rättegång.

64 §

Om något annat inte följer av denna

lag tillämpas,

1. beträffande rättegången i frågor

som avses i 63 § första stycket

1-4, vad som är föreskrivet i

rättegångsbalken om tvistemål där

förlikning inte är tillåten, och

2. beträffande handläggningen av

frågor som avses i 63 § första

stycket 5 och 6, lagen (1996:242)

om domstolsärenden.

Om något annat inte följer av denna

lag tillämpas,

1. beträffande rättegången i frågor

som avses i 23 § andra stycket och

63 § första stycket 1-3, vad som är

föreskrivet i rättegångsbalken om

tvistemål där förlikning inte är

tillåten, och

2. beträffande handläggningen av

frågor som avses i 13 § tredje

stycket, 60 § första stycket och 63 §

första stycket 4 och 5, lagen

(1996:242) om domstolsärenden.

Vad som sägs om hovrätten i 49,

50 och 52 kap. rättegångsbalken

samt 39 § första stycket lagen om

domstolsärenden skall i stället gälla

Marknadsdomstolen.

I mål och ärenden enligt 63 §

skall vad som sägs om hovrätten i

49, 50 och 52 kap. rättegångsbalken

samt 39 § första stycket lagen om

domstolsärenden i stället gälla

Marknadsdomstolen.

Om det finns särskilda skäl, får

Marknadsdomstolen i mål eller

ärende där enskilda är motparter

till varandra, bestämma att var och

en av parterna skall svara för sina

rättegångskostnader.

64 c §

När tingsrätten prövar ärenden som

anges i 63 § första stycket 5 och 6 i

sak, skall tingsrätten ha den

sammansättning som anges i 64 a §

första stycket. I ett ärende som

anges i 63 § första stycket 5 får

tingsrätten dock i stället bestå av en

lagfaren domare eller av en lagfaren

domare och en ekonomisk expert,

om det är tillräckligt med hänsyn

till ärendets beskaffenhet. Vid

annan handläggning skall

tingsrätten bestå av en lagfaren

domare eller av en lagfaren domare

och en ekonomisk expert.

När tingsrätten prövar ärenden som

anges i 63 § första stycket 4 och 5 i

sak, skall tingsrätten ha den

sammansättning som anges i 64 a §

första stycket. Tingsrätten får dock

i ett sådant ärende i stället bestå av

en lagfaren domare eller av en

lagfaren domare och en ekonomisk

expert, om det är tillräckligt med

hänsyn till ärendets beskaffenhet.

Vid annan handläggning skall

tingsrätten bestå av en lagfaren

domare eller av en lagfaren domare

och en ekonomisk expert.

69 §

Mål och ärenden i frågor som

avses i 63 § första stycket får

handläggas gemensamt, om det är

till fördel för utredningen.

Handläggningen skall ske enligt

vad som föreskrivs i 64 § första

stycket 1 samt 64 a och 64 b §§.

Om det är till fördel för utredningen

får mål som avses i 23 § andra

stycket eller 63 § första stycket 1-3

handläggas gemensamt med ett

ärende som anges i denna lag, när

målet och ärendet handläggs av

samma domstol. Handläggningen

skall ske enligt vad som föreskrivs i

64 § första stycket 1 samt 64 a och

64 b §§.

Vid gemensam handläggning i

Marknadsdomstolen av mål som

avses i 23 § andra stycket och

ärende enligt denna lag, skall

reglerna för tingsrätt tillämpas. I

andra fall tillämpas reglerna för

hovrätt.

________________________

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

2. För anmälningar enligt 9 § som kommit in till Konkurrensverket

före ikraftträdandet gäller 13 § enligt den äldre lydelsen. I fråga om

återkallelse av invändning gäller dock bestämmelsen enligt sin nya

lydelse.

3. Ett mål eller ärende, som är under handläggning i Stockholms

tingsrätt men som enligt de nya bestämmelserna i stället skall handläggas

av Marknadsdomstolen, skall lämnas över dit om det inregistrerades i

tingsrätten efter utgången av 1996. Åtgärder som har vidtagits under

handläggningen i tingsrätten skall för de mål och ärenden som

överlämnas anses ha vidtagits i Marknadsdomstolen.

4. I fråga om rättegångskostnader gäller regeln i 64 § tredje stycket mål

och ärenden som inregistrerats i Marknadsdomstolen efter ikraftträdandet

utom sådana som överlämnats enligt punkt 3.

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1970:417) om

marknadsdomstol m.m.

Härigenom föreskrivs att 1 och 2 §§ lagen (1970:417) om

marknadsdomstol m.m. skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

Marknadsdomstolen handlägger

mål enligt

1.konkurrenslagen (1993:20),

2.marknadsföringslagen(1995:450),

3.lagen (1994:1512) om avtals-

villkor i konsumentförhållanden,

4.lagen (1984:292) om avtalsvillkor

mellan näringsidkare,

5.produktsäkerhetslagen

(1988:1604),

6. lagen (1994:615) om ingripande

mot otillbörligt beteende avseende

offentlig upphandling.

Bestämmelserna i 14, 15 och 16-

22 §§ tillämpas inte i mål enligt

konkurrenslagen (1993:20) eller

marknadsföringslagen (1995:450). I

mål enligt marknadsföringslagen

tillämpas inte heller 13 a §. I stället

gäller vad som föreskrivits i dessa

lagar.

Marknadsdomstolen handlägger

mål och ärenden enligt

1.konkurrenslagen (1993:20),

2.marknadsföringslagen(1995:450),

3.lagen (1994:1512) om avtals-

villkor i konsumentförhållanden,

4.lagen (1984:292) om avtalsvillkor

mellan näringsidkare,

5.produktsäkerhetslagen

(1988:1604),

6. lagen (1994:615) om ingripande

mot otillbörligt beteende avseende

offentlig upphandling.

Bestämmelserna i 14, 15 och 16-22

§§ tillämpas inte i mål eller

ärenden enligt konkurrenslagen

(1993:20) eller marknads-

föringslagen (1995:450). I mål

enligt marknadsföringslagen

tillämpas inte heller 13 a §. I stället

gäller vad som föreskrivits i dessa

lagar.

2 §

Mot Marknadsdomstolens dom

eller beslut i mål enligt denna lag

får talan inte föras. Detsamma

gäller domstolens beslut i övrigt

enligt denna lag.

Mot Marknadsdomstolens dom

eller beslut i mål och ärenden enligt

denna lag får talan inte föras.

Detsamma gäller domstolens beslut

i övrigt enligt denna lag.

________________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

2.3 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen

(1980:100)

Härigenom föreskrivs att 8 kap. 17 § sekretesslagen (1980:100) skall

ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

8 kap. 17 §

Sekretess gäller hos domstol i mål

eller ärende i domstolens

rättsskipande eller rättsvårdande

verksamhet för uppgift om

myndighets eller enskilds affärs-

eller driftförhållanden, om det kan

antas att den som uppgiften rör

lider avsevärd skada om uppgiften

röjs.

Sekretess gäller hos domstol i mål

eller ärende i domstolens

rättsskipande eller rättsvårdande

verksamhet för uppgift om

myndighets eller enskilds affärs-

eller driftförhållanden, om det kan

antas att den som uppgiften rör

lider avsevärd skada om uppgiften

röjs. I mål eller ärenden enligt 13 §

tredje stycket, 23 § andra stycket,

60 och 63 §§ konkurrenslagen

(1993:20) gäller dock sekretess för

uppgift om sådana förhållanden

redan om det kan antas att den som

uppgiften rör lider skada om

uppgiften röjs.

Första stycket tillämpas inte, om annan sekretessbestämmelse till

skydd för samma intresse är tillämplig på uppgiften och innebär att

sekretess inte skall gälla.

I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst tjugo år.

____________________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

3 Ärendet och dess beredning

Den 1 juli 1993 trädde konkurrenslagen (1993:20, KL) i kraft (prop.

1992/93:56, bet. 1992/93:NU17, rskr. 1992/93:144). Regeringen beslöt

den 9 november 1995 att bemyndiga chefen för Näringsdepartementet att

tillkalla en särskild utredare med uppdrag att kartlägga och sammanställa

erfarenheterna av den nya konkurrenslagen (dir. 1995:136).

Utredningen, som antog namnet Konkurrenslagsutredningen

(N 1995:11), fann det angeläget att ändra reglerna om

anmälningsskyldigheten för prövning av företagsförvärv varför den i

avvaktan på sina slutliga ställningstaganden föreslog ändringar i särskild

ordning i dessa regler. Detta förslag remissbehandlades. Därefter

bereddes förslaget i Närings- och handelsdepartementet och en

promemoria utarbetades. Ett remissmöte hölls med anledning av

promemorian. Regeringen lämnade sitt förslag till riksdagen i proposition

1996/97:82 Ändrade regler för anmälan av företagsförvärv enligt

konkurrenslagen. Riksdagen antog regeringens förslag (bet.

1996/97:NU13, rskr 1996/97:226). Ändringarna trädde i kraft den 1 juli

1997.

Utredningen redovisade i februari 1997 det nämnda uppdraget genom

betänkandet Konkurrenslagen 1993-1996 (SOU 1997:20). En

sammanfattning av utredningens betänkande finns i bilaga 1.

Utredningens lagförslag finns i bilaga 2. Betänkandet har

remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 3.

En sammanställning av remissinstansernas synpunkter finns tillgängliga i

Närings- och handelsdepartementet (N97/684).

Under remissbehandlingen har det väckts vissa förslag som ligger

utanför det som utredningen behandlat. Regeringen prövar inte här dessa

förslag, eftersom det för närvarande saknas beredningsunderlag för dem.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 5 februari 1998 att inhämta Lagrådets yttrande

över det lagförslag som finns i bilaga 4.

Lagrådets yttrande finns i bilaga 5.

Lagrådet har yttrat sig över 54 § KL. Regeringen har justerat

paragrafen. Övriga lagförslag har Lagrådet lämnat utan erinran.

4 Nuvarande bestämmelser

I 1 § KL anges att lagen har till ändamål att undanröja och motverka

hinder för en effektiv konkurrens i fråga om produktion av och handel

med varor, tjänster och andra nyttigheter. I detta kapitel berörs kort de

grundläggande reglerna i lagen, främst förbudsreglerna. Lagens

grundläggande materiella bestämmelser utgörs av de generella förbuden

mot dels konkurrensbegränsande samarbete mellan företag

(6 §), dels missbruk av ett företags dominerande ställning på marknaden

(19 §). Dessa bestämmelser har utformats efter förebild av artiklarna

85 och 86 i EG-fördraget. Lagen innehåller även regler om kontroll av

företagsförvärv.

Förbudet mot konkurrensbegränsande samarbete

Enligt 6 § KL är, med vissa undantag, avtal mellan företag förbjudna om

de har till syfte att hindra, begränsa eller snedvrida konkurrensen på den

svenska marknaden på ett märkbart sätt eller om de ger ett sådant

resultat.

Detta gäller särskilt sådana avtal som innebär att

1. inköps- eller försäljningspriser eller andra affärsvillkor direkt

eller indirekt fastställs,

2. produktion, marknader, teknisk utveckling eller investeringar

begränsas eller kontrolleras,

3. marknader eller inköpskällor delas upp,

4. olika villkor tillämpas för likvärdiga transaktioner, varigenom vissa

handelspartner får en konkurrensnackdel, eller

5. det ställs som villkor för att ingå ett avtal att den andra parten åtar sig

ytterligare förpliktelser som varken till sin natur eller enligt handelsbruk

har något samband med föremålet för avtalet.

Med företag avses i lagen också en sammanslutning av företag. Vad

som sägs om avtal skall enligt 3 § KL också tillämpas på beslut av en

sammanslutning av företag och samordnade förfaranden av företag.

Avtal eller avtalsvillkor som är förbjudna enligt 6 § är ogiltiga

(7 § KL).

Individuella undantag

Ett avtal, beslut eller samordnat förfarande som omfattas av förbudet i 6

§ kan - efter anmälan till Konkurrensverket - genom beslut av verket

beviljas undantag från förbudet (8 § KL). Ett beslut om undantag medför

att ett i sig konkurrensbegränsande förfarande blir tillåtet och inte kan

drabbas av ogiltighet eller föranleda skadestånd.

Beslut om undantag får meddelas om det konkurrensbegränsande

förfarandet i det särskilda fallet

1. bidrar till att förbättra produktionen eller distributionen eller till att

främja tekniskt eller ekonomiskt framåtskridande,

2. tillförsäkrar konsumenterna en skälig andel av den vinst som

därigenom uppnås,

3. bara ålägger de berörda företagen begränsningar som är nödvändiga

för att uppnå målet i 1, och

4. inte ger de berörda företagen möjlighet att sätta konkurrensen ur spel

för en väsentlig del av nyttigheterna i fråga.

Gruppundantag

Undantag från förbudet i 6 § gäller vidare för sådana grupper av avtal

som uppfyller förutsättningarna i 8 § för individuella undantag, s.k.

gruppundantag. Sådana grupper av avtal anges i

verkställighetsföreskrifter av regeringen (17 § KL). Avtal som omfattas

av gruppundantag behöver inte anmälas till Konkurrensverket för att

undantag skall gälla. Om avtalet omfattas av ett gruppundantag får

företagen avgöra på egen risk.

Tidsbegränsade förordningar om gruppundantag gäller för närvarande

för försäljnings- och serviceavtal för motorfordon,

ensamåterförsäljaravtal, exklusiva inköpsavtal, specialiseringsavtal,

forskning- och utvecklingsavtal, tekniköverföringsavtal, franchiseavtal,

avtal, beslut och samordnade förfaranden inom försäkringssektorn samt

för kedjor i detaljhandeln.

Icke-ingripandebesked

Konkurrensverket får efter ansökan av ett företag förklara att ett avtal

eller förfarande inte omfattas av förbudet i 6 § KL, enligt de uppgifter

som lämnats av företaget eller som annars är tillgängliga för verket, och

att det därför inte finns anledning för verket att ingripa med stöd av lagen

(s.k. icke-ingripandebesked enligt 20 § KL). Beslutet är i princip

bindande för verket men kan under vissa i lagen givna förutsättningar

återkallas av verket. Beslutet utgör hinder för verket att vidta vissa typer

av åtgärder mot ett företag såsom att besluta om åläggande att upphöra

med en överträdelse (23 § KL) eller att föra talan om påförande av

konkurrensskadeavgift (26 § KL).

Den s.k. bagatellregeln

En förutsättning för att ett konkurrensbegränsande avtal, beslut eller

förfarande skall falla under förbudet är att det hindrar, begränsar eller

snedvrider konkurrensen på ett märkbart sätt. Konkurrensverket har

utfärdat allmänna råd (KKVFS 1993:2) i syfte att företagen själva skall

kunna bedöma om de avtal som de har ingått med andra företag är sådana

att de faller utanför tillämpningsområdet för 6 § KL.

Inom EU har kommissionen nyligen publicerat ett nytt

tillkännagivande (EGT nr C 372, 9.12,1997, s. 13) om avtal av mindre

betydelse som inte omfattas av det grundläggande förbudet mot

konkurrensbegränsande samarbete i artikel 85.1 i EG-fördraget.

Förbud mot missbruk av en dominerande ställning

Enligt 19 § är missbruk från ett eller flera företags sida av en

dominerande ställning på den svenska marknaden förbjudet.

Sådant missbruk kan särskilt bestå i att

1. direkt eller indirekt påtvinga någon oskäliga inköps- eller

försäljningspriser eller andra oskäliga affärsvillkor,

2. begränsa produktion, marknader eller teknisk utveckling till nackdel

för konsumenterna,

3. tillämpa olika villkor för likvärdiga transaktioner, varigenom vissa

handelspartner får en konkurrensnackdel, eller

4. ställa som villkor för att ingå ett avtal att den andra parten åtar sig

ytterligare förpliktelser som varken till sin natur eller enligt handelsbruk

har något samband med föremålet för avtalet.

På samma sätt som beträffande förbudet i 6 § kan Konkurrensverket

efter ansökan förklara att ett avtal eller förfarande inte omfattas av

förbudet i 19 § (s.k. icke-ingripandebesked).

Prövning av företagsförvärv

Förvärv där de berörda företagen tillsammans har en årsomsättning som

överstiger fyra miljarder kronor skall, med vissa undantag, anmälas till

Konkurrensverket.

Verket får väcka talan om att ett företagsförvärv som omfattas av

anmälningsskyldighet enligt 37 § KL, eller som har anmälts frivilligt

enligt vad som anges där, skall förbjudas. Förbud meddelas av

Stockholms tingsrätt.

Ett förvärv skall förbjudas om

1. det skapar eller förstärker en dominerande ställning som

väsentligt hämmar eller är ägnad att hämma förekomsten eller

utvecklingen av en effektiv konkurrens på den svenska marknaden i

dess helhet eller på en avsevärd del av den, och

2. detta sker på ett sätt som är skadligt från allmän synpunkt.

Förbud får dock inte meddelas i fråga om förvärv som har skett på en

svensk eller utländsk börs, en auktoriserad marknadsplats eller någon

annan reglerad marknad eller genom inrop på exekutiv auktion. I stället

får förvärvaren åläggas att avyttra det som har förvärvats.

Åläggande vid vite och konkurrensskadeavgift

Överträdelse av förbuden i 6 eller 19 § kan föranleda konkurrensrättsliga

ingripanden i form av dels åläggande vid vite att upphöra med en

pågående överträdelse (23 §), dels påförande av konkurrensskadeavgift

för en redan begången överträdelse (26 §).

5 Allmänna erfarenheter av KL

Regeringens bedömning: Sunda konkurrensförhållanden och rättvisa

spelregler för såväl stora som små företag är viktiga förutsättningar för

en fungerande marknad. KL utgör ett viktigt instrument för att uppnå ett

bättre omvandlingstryck och en effektivare konkurrens, till nytta för

samhällsekonomin och konsumenterna.

Den gjorda utvärderingen har visat behov av vissa förändringar i syfte

bl.a. att underlätta tillämpningen. KL bör förtydligas och förenklas i vissa

avseenden. Konkurrensfrågor bör prövas snabbare och effektivare än

som sker i dag. Det är en prioriterad rättssäkerhetsfråga att företagen

skall kunna få snabba besked samt att praxis utbildas som underlättar

deras bedömning av rättsläget.

Frågan om KL i alla delar tillgodoser småföretagens från allmän

synpunkt befogade behov av att kunna samarbeta utreds på regeringens

uppdrag i annat sammanhang.

Samverkan mellan Konkurrensverket och länsstyrelserna bör utvecklas

vidare.

Utredningens bedömning: Enligt utredningen är det osäkert om det

finns några ekonomisk-vetenskapliga metoder för att fastställa

verkningarna av KL. I varje fall är det för tidigt att utvärdera lagen på det

sättet. I stället bygger utredningens kartläggning på erfarenheter och

synpunkter från ett stort antal av dem som på skilda sätt berörs av lagen.

Erfarenheterna hittills är att många företag har ändrat sina avtal och sitt

agerande för att uppfylla KL:s krav. Konkurrensbegränsningar har alltså

undanröjts. Om KL påverkat konkurrenstrycket i stort kan knappast

mätas. Inte heller några konkreta effekter för konsumenterna kan direkt

påvisas. Andra uppfattningar som framförs är att KL inte motsvarat

förväntningarna och att den haft negativa effekter. Att KL utformats efter

EG-modell innebär både för- och nackdelar. KL är, trots att EG-praxis

ger viss ledning, ett komplicerat och svårtolkat regelsystem. Det finns

god kännedom om KL:s existens men kunskapen om dess närmare

innebörd är sämre. Inställningen till lagen är delvis positiv men negativ

hos vissa, särskilt mindre företag. KL:s regelsystem ger i stort sett en

dålig förutsägbarhet för marknadens aktörer. Ofta krävs specialiserade

experter för att tolka lagen. Konkurrensverket har spelat en ledande roll

vid KL:s tillämpning. Mera vägledande domstolspraxis efterlyses av

både verket och andra.

Utredningen understryker i fråga om de mer principiella

övervägandena att en samhällsekonomisk utvärdering av KL bara kan

göras på lång sikt. Lagen bör ses i ett internationellt perspektiv och mot

bakgrund av en delvis osäker ekonomisk teori. Det är svårt att avgöra hur

en konkurrenslagstiftning bör vara utformad för att ge bästa resultat.

KL:s ekonomiska verkningar hittills är begränsade men bedöms i

huvudsak som positiva. Också andra faktorer än KL har stor betydelse

för konkurrensen.

I fråga om lagstiftningstekniken anför utredningen att det måste antas

att KL genom förbudsreglerna har en stark preventiv effekt. Samtidigt

innebär de generella förbuden betydande tolknings- och

tillämpningsproblem. Dessa synes till stor del ofrånkomliga men möjliga

förenklingar i regelsystemet bör göras. Tillämpningsproblemen bör bli

något mindre med tiden. Det kan ifrågasättas om det var den bästa

lösningen att utforma KL i så nära överensstämmelse med EG:s regler

som skedde. Det är dock knappast nu aktuellt att i väsentliga avseenden

frångå EG-modellen.

 Utredningens huvudsakliga slutsats är att KL:s regelsystem, även om

det medfört att konkurrensbegränsningar undanröjts, har betydande

svagheter. Det bör förenklas och förtydligas, så långt det är möjligt.

Uppdraget har emellertid inte varit att pröva KL:s grundläggande

konstruktion. Huvudpunkterna i utredningens förslag är bl.a. att EG-

modellen för regelsystemet bör i huvudsak behållas men följas mer

flexibelt. Vidare bör KL ändras så att Konkurrensverket kan ägna mindre

tid åt ärenden om anmälda avtal m.m. som inte har så stor vikt.

Konkurrensverket bör genom att regelsystemet ändras få större resurser

för egna undersökningar och initiativ.

Remissinstanserna: Konkurrensverket anser att övergången från

missbruksprincipen till förbudsprincipen var ett viktigt steg för att

markera en mer strikt syn på marknadens funktionssätt. En viktig

funktion för den nya KL var därmed att ge en tydlig signal till

marknadens aktörer att förfaranden som sätter konkurrensen ur spel inte

accepteras. Enligt Konkurrensverkets mening är det på de flesta punkter

positivt att de svenska konkurrensreglerna är nära överensstämmande

med EG:s. Överensstämmelsen torde vara särskilt gynnsam för större

svenska företag som verkar inom hela EU samt för små och medelstora

företag som från att endast ha varit verksamma i Sverige utökar sin

verksamhet till flera länder inom EU. Konkurrensverket ser det som en

fördel att kunna ta vägledning av den rättspraxis som utvecklats inom

EU. Det har i många fall ökat förutsägbarheten och även underlättat

prövningen enligt KL. Konkurrensverket menar dock att EG:s praxis inte

alltid kan följas strikt eftersom EG-rätten till viss del har ett annat syfte.

Verket anser att KL:s förutsägbarhet ändå är bättre än den tidigare

konkurrenslagens. Praxisbildande beslut av Marknadsdomstolen är ännu

relativt få, delvis beroende av den långa tid det tar att få ett överklagat

ärende prövat först av Stockholms tingsrätt och därefter av

Marknadsdomstolen.

Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms Universitet anser att det

står klart att företagen numera i allmänhet har anpassat sig till ett svenskt

rättsläge inom konkurrensrätten som ligger EG-rätten mycket nära. Detta

har också stora fördelar, framför allt genom att möjliggöra tillämpning av

EG-rättslig praxis, vilket leder till ökad förutsebarhet i rättsläget. Det

saknas anledning att nu göra ändring härvidlag. Nämnden delar

utredningens uppfattning att det är svårt att bilda sig någon säker

uppfattning om vilken genomslagskraft den nya KL har haft. Nämnden är

dock benägen att anse att utredningen underskattat genomslagskraften.

KL fungerar i första hand genom att företagen själva och deras rådgivare

anpassar sig till lagen. Uppenbarligen är KL numera på ett helt annat sätt

än förr en realitet för företagen. Härpå tyder också den stora ökningen av

antalet advokater som är aktivt verksamma på rättsområdet. Det torde ha

skett omfattande genomgångar av avtalsportföljer i företag och organisa-

tioner mot bakgrund av KL. I detta sammanhang är det en klar fördel att

samma regelsystem gäller både inom landet och i EU. Mot denna

bakgrund ställer sig nämnden generellt tveksam till förslag om

omskrivningar och tillägg till svenska materiella regler inom

konkurrensrätten som skulle vara ägnade att fjärma rättsläget från EG-

rätten.

Sveriges Industriförbund understryker vikten av att, givet en

förbudslagstiftning, alla möjligheter tillvaratas för att minska dess

flaskhalseffekter och andra biverkningar. Utredningen har presenterat ett

antal förslag som verksamt kan bidra till en sådan utveckling, men

förbundet menar att mer kan göras. Utredningen ifrågasätter om det var

den bästa lösningen att ansluta den svenska KL så nära till EG:s modell.

Det är förvisso tveksamt om just detta regelverk är det som ger mest

gynnsamma samhällsekonomiska resultat. Förbundet vill dock framhålla

att alternativet med två överlappande, men olika förbudssystem inte är

acceptabelt, särskilt inte så länge de endast kan separeras med det vaga

samhandelskriteriet. Parallelliteten, dvs. materiell rättslikhet, har sålunda

ett egenvärde och bör även fortsättningsvis eftersträvas.

Bland annat Mannheimer Swartling Advokatbyrå, Advokatfirman

Delphi och Statens Järnvägar anser inte eller är tveksamma till att EG-

modellen bör tillämpas mer flexibelt. De pekar på att det redan råder brist

på förutsägbarhet. Man anser i stället att rättslikheten med EG-rätten bör

öka.

Flera remissinstanser tar upp frågan om KL:s inverkan på små och

medelstora företag. De anser att lagens utformning försvårar dessa

företags möjligheter att konkurrera med större företag. Företagens

möjligheter att samverka måste förbättras genom bl.a. förändringar av

bagatellregeln och gruppundantag samt genom införandet av nya

gruppundantag. En instans anser emellertid att små företag redan gynnas

av lagstiftningen och avstyrker därför bestämt att de skulle få ytterligare

fördelar.

Skälen för regeringens bedömning: Sunda konkurrensförhållanden

och rättvisa spelregler för såväl stora som små företag är viktiga

förutsättningar för en väl fungerande marknad. Övergången från

missbruksprincipen till förbudsprincipen skapade ett viktigt instrument

för att uppnå ett bättre omvandlingstryck och en effektivare konkurrens,

till nytta för samhällsekonomin och konsumenterna

Konkurrenslagstiftningen tillfördes också ett kraftfullt sanktionssystem

med stark preventiv verkan.

I stort sett får det ses positivt att de svenska konkurrensreglerna också

är nära överensstämmande med EG:s. Erfarenheterna av KL kan mer

generellt anses som förenliga med statsmakternas intentioner när KL

antogs. De allmänna överväganden som utredningen gjort i anslutning till

granskningen av KL:s utformning och tillämpning under

inledningsskedet visar inte att det är motiverat med en grundläggande

systemförändring.

Som utredningen framhållit finns det i vissa delar av systemet behov

av förtydliganden och förenklingar.

Det är i hög grad en rättssäkerhetsfråga för företagen att få snabba

besked i ärenden där de själva är parter. Det är också rent allmänt av vikt

för rättssäkerheten att rättspraxis snabbt preciserar KL:s innehåll i olika

avseenden så att företagens bedömning av rättsläget underlättas. Som det

nu är kan det ta mycket lång tid för företagen att få besked om lagens

närmare innebörd i för dem viktiga avseenden. Detta skadar i sin tur

samhällsekonomins och konsumenternas intressen.

Vidare anser regeringen i likhet med utredningen att

handläggningsreglerna bör ändras så att Konkurrensverket inte behöver

ägna så stor tid åt ärenden om anmälda avtal m.m. av mindre vikt.

Därigenom kan verkets resurser i högre grad användas för egna

undersökningar och initiativ.

För att främja en effektiv handläggning bör vidare de uppgifter som

länsstyrelserna har enligt konkurrensförordningen (1993:173)

uppmärksammas. Regeringen delar utredningens uppfattning att det är

önskvärt med ett större utbyte av erfarenheter och information mellan

verket och länsstyrelserna i konkurrensärenden och att de fördelar som

kan uppnås genom utredningssamverkan med länsstyrelserna bör

uppmärksammas mer. I sådan samverkan bör bl.a. länsstyrelsernas

kännedom om regionala marknadsförhållanden tas till vara. Ett

fortlöpande utvecklingsarbete pågår i dessa frågor i en dialog mellan

Konkurrensverket och länsstyrelserna och den särskilda

samverkansfunktion som numer finns hos Konkurrensverket bör

ytterligare kunna bidra till att samarbetet med länsstyrelserna utvecklas

vidare.

De förändringar i KL som regeringen har funnit angelägna redovisas i

kapitel 6.

I olika sammanhang har frågan om KL i tillräcklig grad ger utrymme

för de små företagens från allmän synpunkt befogade behov av att kunna

samarbeta aktualiserats. Denna fråga utreds på regeringens uppdrag av en

interdepartemental arbetsgrupp. Uppdraget skall redovisas till regeringen

senast den 1 november 1998.

Regeringen erinrar också om att Konkurrenslagsutredningen genom

tilläggsdirektiv har fått i uppdrag att göra en översyn av KL:s regler om

prövning av företagsförvärv. Uppdraget skall redovisas senast den 30

juni 1998.

6 Regeringens förslag till ändringar i KL

6.1 Förbudet mot konkurrensbegränsande samarbete

Regeringens förslag: Nuvarande regler i 6 § KL behålls med ett

redaktionellt förtydligande i fråga om marknadsbegreppet.

Utredningens förslag: Det finns både positiva och negativa

erfarenheter av tillämpningen när det gäller avtal och förfaranden som

har prövats med avseende på 6 § KL. Tolkningsproblem har framhållits,

bl.a. svårigheter att bedöma vad som är relevant marknad. Dessa

rättstillämpningsproblem kan inte lösas genom åtgärder av generell

karaktär. Utredningen anser att det finns behov av normer, framför allt

genom domstolspraxis.

Kritik har framförts mot tillämpningen av den s.k. bagatellregeln. I

fråga om denna regel väntas emellertid läget bli ändrat på grund av att

EG:s motsvarande regler är under omarbetning. Bagatellregeln torde ha

varit övervägande positiv för små och medelstora företag. Det är dock

tveksamt i vad mån KL främjat sådana företags verksamhet, enligt

utredningen. Denna fråga kan enligt denna knappast bedömas klart förrän

på längre sikt efter mera djupgående undersökningar.

Utredningen föreslår en lagteknisk ändring av 6 § KL så att den

nuvarande lydelsen konkurrensen på den svenska marknaden ändras

till konkurrensen på marknaden .

Remissinstanserna: Kooperativa förbundet och Mannheimer

Swartling Advokatbyrå tillstyrker utredningens förslag.

Sveriges Industriförbund instämmer i huvudsak i utredningens slutsats

att problemen med definitionen av marknaden inte går att avhjälpa med

åtgärder av generell karaktär. Ett viktigt bidrag är dock att man avhåller

sig från att införa marknadsandelsbaserade regler annat än där detta är

oundgängligen nödvändigt. Välkänt är t.ex. att användbarheten hos

gruppundantag minskar betydligt om de förses med marknadsspärr.

Förbundet tillstyrker att uttrycket den svenska marknaden ändras till

bara marknaden .

Advokatfirman[REDACTED_EFTERNAMN] anser att man bör ändra marknadsbegreppet. 1

§ KL bör dock få tillägget på den svenska marknaden så att det inte

råder något tvivel om att ingripanden med stöd av KL endast kan ske för

förfaranden med verkningar inom det svenska territoriet.

Konkurrensverket konstaterar att om det med utredningens förslag

åsyftas en ändrad tillämpning av den svenska KL så är det inte fråga om

endast en lagteknisk eller redaktionell ändring. Begreppet relevant

(geografisk) marknad är inte något entydigt begrepp. Sett från ett

företags synpunkt kanske den relevanta geografiska marknaden är

liktydigt med företagets hela verksamhetsområde där nationsgränser är

ovidkommande. Alternativt kanske man anser sig arbeta på flera olika

relevanta geografiska marknader som, var för sig, kan ha gemensamma

drag. Från konkurrensrättslig synpunkt ligger det närmast till hands att

betrakta den relevanta marknaden ur ett kund/konsumentperspektiv och i

ett visst fall fråga sig vilka alternativa leverantörer/produkter som då är

tillgängliga. För kunder/konsumenter i Sverige, vilkas intressen den

nationella lagstiftningen och konkurrensmyndigheterna skall tillgodose,

är det då naturligen produkter tillgängliga på den svenska marknaden

som utgör de primära, faktiska alternativen. Dessa produkter kan vara

producerade inom landet eller vara importerade. Det måste vara en

mätning av konkurrenstrycket på den marknad där de svenska

kunderna/konsumenterna finns som blir avgörande för bedömningen med

stöd av svensk lag av en konkurrensbegränsning och dess effekter. Att

leverantörer möter konkurrens på mera vidsträckta geografiska

marknader kommer inte med säkerhet svenska köpare till godo om det

inte råder ett tillräckligt konkurrenstryck där dessa köpare finns. Inom

många produktområden finns naturligtvis ett sådant konkurrenstryck,

vilket då tas hänsyn till vid bedömningen av om t.ex. dominans

föreligger på den aktuella marknaden inom landet.

 När Konkurrensverket, liksom andra konkurrensmyndigheter,

bedömer konkurrenstrycket på en marknad utgör beräkning av

marknadsandelar ett moment. Även om marknadsandelar uppmätta på

den svenska marknaden med beaktande av faktisk import tyder på

dominans, kan potentiell konkurrens och goda etableringsmöjligheter

göra att dominans ändå inte anses föreligga. Härvid har bl.a. förekomsten

av handelshinder, transportkostnadernas storlek, tillgängligheten till

distributionskanaler, köparnas styrka, produktens karaktär osv. stor

betydelse. I vissa fall kan även en för tillfället ensam leverantör på den

svenska marknaden vara utsatt för ett sådant konkurrenstryck att han inte

bedöms som dominerande, t.ex. om kunderna kan välja att köpa från

leverantörer i andra länder och har sådan styrka och överblick att sådana

valmöjligheter är reella. För att komma till ett sådant resultat behöver

man inte gå omvägen att söka definiera en vidare geografisk marknad än

Sverige och beräkna marknadsandelar på en sådan marknad. Omvänt

gäller att om ett företag har en stark om än inte utifrån endast

marknadsandelar dominerande ställning i Sverige så kan företagets

ställning i omvärlden vara så dominerande att detta blir en faktor som

talar för dominans även inom landet. På detta sätt beaktas således i

praktiken förhållanden på vidare geografiska marknader än Sverige utan

att man för den skull behöver avgränsa en relevant geografisk marknad,

sedd från KL:s konsumentperspektiv, till något större område än Sverige.

Att närmare utreda konkurrensförhållandena och framtvinga uppgifter

från utländska företag om marknadsandelar etc. på en vidare marknad än

Sverige skulle inte kunna ske med stöd av KL och sådana krav på

konkurrensmyndigheterna skulle för övrigt knappast innebära någon

ökad klarhet eller förutsägbarhet i tillämpningen av KL. Däremot vägs,

som nyss nämnts, företagens allmänna konkurrenssituation inom och

utom Sverige in vid bedömningen av marknadsställning enligt KL.

Motsvarande beaktanden görs inom EG-rätten, där företags ställning på

vidare marknader än EU kan beaktas vid sidan av deras ställning inom

EU eller del därav. Men mätning/bedömning av marknadsandelar och

konkurrenstryck inom EU torde vara avgörande vid tillämpning av

konkurrensreglerna på samma sätt som marknadsandelar och

konkurrenstryck inom Sverige är avgörande vid tillämpningen av KL.

Mot denna bakgrund utgår Konkurrensverket från att de föreslagna

förändringarna vad gäller formuleringen på marknaden i 6, 19 och 34

§§ KL inte avses leda till någon faktisk förändring av lagtillämpningen

med dess utgångspunkt i det svenska konsumentperspektivet. I klarhetens

intresse skulle 1 § KL kunna få tillägget på den svenska marknaden

alternativt tillföras orden i Sverige efter effektiv konkurrens .

Kooperativa institutet ställer sig tvivlande till att begreppet relevant

marknad är rätt tolkningsnivå för KL. Koopi anser att det bör övervägas

att åter betrakta hela den svenska konsumentmarknaden som den

relevanta.

Advokatfirman Delphi anser att man inte bör ändra

marknadsbegreppet. Detta skulle leda till större oklarhet eftersom

folkrättens regler och effektprincipen inte är tillräckligt väl kända hos

allmänheten och hos praktiserande jurister. Nuvarande skrivning ger en

klar avgränsningsregel i förhållande till EG:s konkurrensregler, som ju

kan vara tillämpliga samtidigt som de svenska. Nuvarande lokution bör

av nu anförda skäl behållas.

Skälen för regeringens förslag: Regeringen delar utredningens

bedömning att de tolkningsproblem som pekats på när det gäller t.ex. att i

det enskilda fallet avgränsa den relevanta marknaden är en fråga för

rättstillämpningen. Dessa torde finnas oavsett hur regelsystemet utformas

och kan således inte lösas genom generella lagstiftningsåtgärder.

I fråga om bagatellregler och små företags samarbete erinrar

regeringen om att den redan särskilt uppmärksammat frågan om KL i

tillräcklig grad ger utrymme för de små företagens från allmän synpunkt

befogade behov av att kunna samarbeta. Som nämnts utreds denna fråga

på regeringens uppdrag av en interdepartemental arbetsgrupp. Uppdraget

skall redovisas till regeringen senast den 1 november 1998.

Förbudet avser enligt nuvarande lydelse konkurrensen på den svenska

marknaden . Detta uttryck förekommer förutom i 6 § också i 19 och 34

§§. Uttrycket torde vara en följd av likartade formuleringar i EG-rätten.

Till exempel används formuleringen konkurrensen inom den

gemensamma marknaden i artikel 3 f och 85.1 i EG-fördraget. Artikel

86 i EG-fördraget avser missbruk av en dominerande ställning på den

gemensamma marknaden eller inom en väsentlig del av denna .

Enligt förarbetena till KL innebär uttrycket den svenska marknaden

att det krävs att konkurrensen på den svenska marknaden berörs för att

förbud skall råda för avtal etc. Vidare uttrycks bl.a. att det därvid saknar

betydelse om de inblandade företagen har sitt säte i Sverige eller

utomlands. Det avgörande är vidare att effekten av det

konkurrensbegränsande avtalet etc. måste inträda på den svenska

marknaden. Det uttalas att den närmare avgränsningen av lagens

tillämpningsområde i det här avseendet får överlämnas till

rättstillämpningen och att praktiska och folkrättsliga regler sätter en

gräns för extraterritoriell tillämpning av nationell lag (prop 1992/93:56 s.

73).

Utredningen anser att uttrycket den svenska marknaden i

bestämmelserna synes vara liktydigt med det svenska territoriet och

närmast ha till syfte att avgränsa området för svensk jurisdiktion.

Uttrycket förekom inte i den äldre konkurrenslagen från 1982 (ÄKL),

som i stället angav att lagen gällde konkurrensbegränsningar med

verkan inom landet . EG-rättens uttryck den gemensamma marknaden

synes också i första hand syfta på gemenskapens geografiska område.

Regeringen vill framhålla att uttrycket marknad i 6, 19 och 34 §§

används som ett annat begrepp än det ekonomiskt-konkurrensrättsliga

begreppet relevant marknad. Det sistnämnda begreppet är det som avses i

detta sammanhang. Det blir tydligare att det är fråga om den relevanta

marknaden om KL:s regler formuleras så att de avser konkurrensen på

 marknaden . Regeringen delar således utredningens uppfattning på

denna punkt (jfr. regeringens förordningsmotiv till ett par

gruppundantag, Fm 1996:1 och 1996:6).

I den mån den nuvarande bestämmelsen fungerar som en allmän

avgränsning torde den funktionen kunna avvaras. Denna avgränsning

följer redan av folkrättsliga regler och den s.k. effektprincipens

tillämpning i svensk konkurrensrätt. Något tillägg till 1 § KL krävs

därför inte. De uttalanden som gjordes i dessa jurisdiktionsfrågor i

samband med ÄKL torde alltjämt vara vägledande (se främst prop.

1981/82:165 s. 176).

Liksom hittills bör det ankomma på rättstillämpningen att pröva

marknadsbegreppets närmare innebörd.

Mot bakgrund av det anförda föreslår regeringen att den svenska

marknaden ersätts med marknaden .

6.2 Förbudet mot missbruk av en dominerande ställning

Regeringens förslag: Nuvarande regler i 19 § KL behålls med ett

redaktionellt förtydligande i fråga om marknadsbegreppet.

Utredningens förslag: Förbudet mot missbruk av en dominerande

ställning i 19 § KL har haft en preventiv verkan. Konkurrensverket har

också i ett antal fall ingripit mot olika förfaranden. Skilda uppfattningar

har framkommit om regelns betydelse och tillämpning. Förbudet är

formulerat i mycket allmänna ordalag. Bestämmelsen kan därför tolkas

och tillämpas på olika sätt. Med hänsyn härtill finns inte grund för några

principiella invändningar mot Konkurrensverkets tillämpning av

bestämmelsen. Tillämpningen i enskilda fall kommenteras inte. Företag

som berörs av beslut av Konkurrensverket kan om de anser att beslutet är

oriktigt vända sig till domstol för att få beslutet omprövat. Utredningen

anser inte att det - i varje fall i nuläget - finns tillräckliga skäl att

föreslå

ändringar i regelns huvudsakliga innehåll.

Remissinstanserna: När det gäller remissinstansernas synpunkter på

utredningens förslag till justering av marknadsbegreppet hänvisas till

föregående avsnitt. Remissinstanserna har i övrigt inte yttrat sig över

utredningens bedömning i fråga om 19 § KL.

Skälen för regeringens förslag: Regeringen delar i allt väsentligt

utredningens bedömning.

Beträffande marknadsbegreppet föreslår regeringen att 19 § KL

justeras i överensstämmelse med vad som framgår av föregående avsnitt.

6.3 Prövning av företagsförvärv

Regeringens förslag: Nuvarande bestämmelse i 34 § KL behålls för

närvarande med en mindre teknisk justering av den geografiska

avgränsningen.

Vidare föreslås en skärpning av kraven för interimistiska förbud i

ärenden om företagsförvärv.

Utredningens förslag: Ett stort antal företagsförvärv har prövats enligt

KL:s regler men få ingripanden har skett. Erfarenheterna visar att

regelsystemet är onödigt omfattande och har vissa andra brister. Det kan

vara naturligt att ändra förvärvsreglerna i huvudsak efter EG:s

motsvarande regler. Med hänsyn till en pågående omarbetning av EG-

reglerna presenterar utredningen endast en skiss till en sådan ändring.

Utredningen anser att ytterligare utredning behövs innan några konkreta

förslag kan läggas fram. Utredningen har också föreslagit en lagteknisk

ändring av marknadsbegreppet så att uttrycket konkurrensen på den

svenska marknaden i dess helhet eller på en avsevärd del av den ersätts

med marknaden .

I fråga om bestämmelsen om interimistiska beslut i ärenden om

företagsförvärv överensstämmer utredningens förslag med regeringens

förslag.

Remissinstanserna: Alla remissinstanser instämmer i att det finns ett

behov av förändring men att ytterligare utredning behövs. Flera

remissinstanser framhåller att betydande förenklingar behövs främst vad

gäller den administrativa processen vid anmälan av förvärv. Vad

beträffar de materiella reglerna efterlyses förändringar beträffande

reglernas tillämpning på bl.a. indirekta förvärv och joint ventures.

Konkurrensverket anser att det är tillfredsställande att

utredningsförslaget innebär att likformighet uppnås vad gäller

marknadsbegreppet i 34 § KL och det i 6 och 19 §§ KL. Den begränsning

av möjligheterna att ingripa mot förvärv som torde ha avsetts med den

nuvarande marknadsavgränsningen i 34 § KL borde kunna inrymmas i

den spärr som ligger i kravet på skadlighet från allmän synpunkt . Ett

klarläggande härom krävs dock för det fall att avsikten inte är att

möjligheterna till ingripande mot företagsförvärv skall utvidgas.

Marknadsdomstolen anför när det gäller ändringen av 34 § KL att det

föreslås att uttrycket den svenska marknaden i dess helhet eller en

avsevärd del av den ersätts med marknaden . Marknadsdomstolen anser

att det bör påpekas att detta uttryck, till skillnad från vad som sägs i 6 och

19 §§, torde innebära en bestämning av den relevanta marknaden. Att

denna innebörd skall frångås synes inte vara utredarens avsikt och har i

varje fall inte motiverats.

Skälen för regeringens förslag: Regeringen erinrar om att riksdagen

på regeringens förslag (prop. 1996/97:82) har ändrat reglerna i fråga om

anmälningsskyldigheten för prövning av mindre företagsförvärv.

Ändringarna trädde i kraft den 1 juli 1997. Efter ändringarna har antalet

anmälda förvärv till Konkurrensverket minskat drastiskt.

Regeringen har genom tilläggsdirektiv gett Konkurrenslagsutredningen

i uppdrag att göra en översyn av KL:s regler om prövning av

företagsförvärv (dir. 1997:38). Uppdraget skall redovisas senast den 30

juni 1998. Härigenom finns inte anledning att nu ytterligare kommentera

behovet av att mer grundligt överväga regelsystemet i dess helhet i fråga

om avgränsning, konstruktion och funktion.

Utredningens förslag till ändring av marknadsbegreppet i den

grundläggande regeln om förbud av företagsförvärv i 34 § KL skiljer sig

något från ändringarna i 6 och 19 §§. Detta sammanhänger med att ett

företagsförvärv enligt gällande lydelse skall förbjudas om det skapar eller

förstärker en dominerande ställning som väsentligt hämmar eller är

ägnad att hämma förekomsten eller utvecklingen av en effektiv

konkurrens på den svenska marknaden i dess helhet eller på en avsevärd

del av den och detta sker på ett sätt som är skadligt från allmän synpunkt.

Någon motsvarighet till den kursiverande ordalydelsen finns inte i de

två grundläggande förbuden i 6 och 19 §§. Man kan visserligen hävda

såsom gjorts i remissbehandlingen att detta ryms redan i kravet på

skadlighet från allmän synpunkt och att formuleringen därför kan utgå.

Mot bakgrund av det krav på förutsebarhet som särskilt gör sig gällande

när det, såsom här, är fråga om en ingripande förbudsregel, talar dock

enligt regeringens uppfattning övervägande skäl för att inte ta bort den

kursiverade ordalydelsen. Regeringen anser dock att lagtexten bör

justeras till att avse konkurrensen inom landet i dess helhet eller inom en

avsevärd del av det för att på så sätt göra tydligt att förbudsregeln i 34 §,

till skillnad från 6 och 19 §§, inte är tillämpbar när det gäller

konkurrensbegränsande effekter på lokala marknader. Någon förändring

av rättsläget avses inte med detta, som har karaktären av en mindre

teknisk justering.

Enligt 41 § får Stockholms tingsrätt, om det är motiverat av ett allmänt

intresse som väger tyngre än den olägenhet som åtgärden medför, på

yrkande av Konkurrensverket för tiden till dess att en fråga enligt 34 eller

36 § slutligt har avgjorts förbjuda parterna i ett avtal om företagsförvärv

att fullfölja förvärvet. Om rättegång inte pågår, skall yrkandet framställas

skriftligen.

Av det andra stycket framgår att yrkandet inte får bifallas utan att

parterna i förvärvsavtalet eller, om förvärvet har skett på det sätt som

anges i 34 § tredje stycket, förvärvaren fått tillfälle att yttra sig. I

brådskande fall får dock åtgärden omedelbart beviljas att gälla till dess

att något annat beslutas.

Regeringen anser att det i vissa situationer, liksom tidigare, kan finnas

skäl för att ett sådant yrkande kan bifallas utan att parterna har fått

möjlighet att yttra sig i frågan. Enligt regeringens mening bör dock en

sådan åtgärd av rättssäkerhetsskäl endast vidtas när synnerliga skäl för

åtgärden föreligger. Denna formulering innebär en viss skärpning av de

förutsättningar som hittills gällt för interimistiska beslut av Stockholms

tingsrätt.

6.4 Uppbrytning av företagskoncentrationer

Regeringens bedömning: Någon möjlighet att bryta upp bestående

företagskoncentrationer föreslås inte.

Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens

bedömning.

Remissinstanserna: Sveriges Industriförbund avvisar bestämt att

bestämmelser om företagsuppbrytning införs. Bland annat Svenska

Bankföreningen, Mannheimer Swartling Advokatbyrå, LRF och

Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms Universitet delar

utredningens bedömning att sådana regler inte bör införas.

Fakultetsnämnden anför att lösningarna primärt torde vara att söka i

fortsatt avreglering och mera effektivt förverkligande av den inre

marknaden inom EU. Enligt nämndens mening är det förvånande att

inslaget av konkurrens från andra EU-länder ännu verkar vara så pass

svagt i fråga om jordbruksprodukter, livsmedelsindustrin och

dagligvaruhandeln. Uppbrytning av existerande företag på den i EU-

perspektiv dock ganska lilla svenska marknaden kan emellertid inte vara

lösningen. En remissinstans anser att frågan bör utredas ytterligare.

Skälen för regeringens bedömning: Förslag om en lagregel som ger

möjlighet att bryta upp företagskoncentrationer har prövats i samband

med såväl 1982 års som 1993 års konkurrenslagstiftning. Utredningen

har redovisat skälen för och emot en sådan regel (betänkandet avsnitt

6.2). Prövningen i de tidigare lagstiftningsärendena ledde inte till att

någon lagregel om uppbrytning av företagskoncentrationer infördes.

Det finns som utredningen redovisat inga erfarenheter som talar för att

frågan om uppbrytning av företag bör bedömas annorlunda än som skett i

tidigare lagstiftningsärenden. Mot den bakgrunden är det också

regeringens bedömning att någon sådan regel inte heller nu bör införas i

konkurrenslagstiftningen.

6.5 Den administrativa handläggningen

6.5.1 Automatiska undantag

Regeringens förslag: Reglerna i 13 § KL om automatiskt undantag

med anledning av en anmälan om individuellt undantag ändras för att

sådana undantag skall komma i fråga oftare.

Automatiskt undantag skall anses beviljat efter fyra i stället för tre

månader om inte Konkurrensverket fattat beslut eller gjort s.k.

invändning. En ny regel införs samtidigt som innebär att om

Konkurrensverket gjort en invändning automatiskt undantag anses

beviljat om verket inte fattat beslut inom ett år från anmälan. Ettårsfristen

får förlängas genom beslut av Konkurrensverket för viss tid som det

anmälande företaget samtycker till. Om företaget motsätter sig

förlängning, får Marknadsdomstolen medge viss förlängd tid, när det

finns särskilda skäl.

Utredningens förslag: Överensstämmer - med undantag för

möjligheten till förlängning av ettårsfristen - med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Flertalet av remissinstanserna tillstyrker att

reglerna om automatiskt undantag ändras. Några remissinstanser anser att

tremånadersregeln bör behållas. Flertalet tillstyrker dock att en ändring

till fyra månader sker. Ett par remissinstanser anser att det - antingen

direkt i lagtexten eller i förarbetena - bör framgå att Konkurrensverket är

skyldigt att motivera de skäl varpå verket grundar ett beslut om

invändning.

Konkurrensverket har vidare pekat på att bestämmelsen i praktiken inte

kan tillämpas, om undantaget skall anses beviljat från det att avtalet

ingicks, i de fall en sökande redan erhållit ett automatiskt undantag och

efter fem år anmäler avtalet på nytt. När fyramånadersfristen i ett sådant

fall går ut torde nämligen avtalet redan ha varit gällande under en

femårsperiod och det blir då nödvändigt med en fullständig prövning.

Därför vill verket att den i lagen fastställda tidpunkten ändras till när

anmälan kom in till verket.

Konkurrensverket, Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms

Universitet och Sveriges Industriförbund anser att den av utredningen

föreslagna ettårsgränsen inte bör vara absolut. Konkurrensverket föreslår

att regeln förses med ett undantag som utformas på det sättet att verket

ges möjlighet att besluta att regeln inte skall tillämpas om särskilda skäl

föreligger. Sveriges Industriförbund anser att det bör finnas en

ventilregel för ärenden med komplicerade eller eljest svårbedömda

förhållanden. Förbundet anser därför att ettårsfristen bör kunna förlängas.

Man menar att Konkurrensverket inte bör förfoga över möjligheten, utan

att i stället Marknadsdomstolen skall besluta om en eventuell

förlängning. Advokatfirman[REDACTED_EFTERNAMN] anser att en regel bör införas med

innebörd att ett företag får medge förlängning av handläggningsfristen

med viss tid, t.ex. tre månader.

Skälen för regeringens förslag: Regeln i 13 § KL har tillkommit för

att företagen skall ha möjlighet att få snabba besked i frågor som rör

undantag (prop 1992/93:56 s. 82). De erfarenheter av regelns användning

som utredningen redovisar ger vid handen att tillämpningen inte blivit

den som åsyftades när bestämmelsen infördes. Utredningen redovisar

bl.a. att Konkurrensverket gjort invändning regelmässigt mot

anmälningar utan att motivera beslutet med annat än att ytterligare

utredning behövts. Vidare har det gjorts gällande att de regelmässiga

invändningarna beror på att verket - på grund av för stor arbetsbörda -

inte hunnit pröva ärenden inom tremånadersfristen. Kritik har också

riktats mot utdragna handläggningstider som medför osäkerhet och

betydande merkostnader för berörda företag. Krav har därför framställts

om bl.a. att tidsfristen bör ändras och att ett beslut om invändning skall

motiveras tydligare samt att ett sådant beslut bör kunna överklagas.

En komplikation i sammanhanget som man har pekat på när det gäller

Konkurrensverkets möjligheter att släppa ansökningar till automatiskt

undantag är att flertalet ärenden som gäller anmälan om undantag också

innefattar ansökan om icke-ingripandebesked. Konkurrensverket har med

verkan från den 1 januari 1997 ändrat blanketten K 1 för anmälan eller

ansökan om undantag eller icke-ingripandebesked, så att blanketten

innehåller en ruta där sökanden kan kryssa i om denne återkallar sin

ansökan om icke-ingripandebesked i det fall automatiskt undantag anses

beviljat enligt 13 § KL (Konkurrensverkets författningssamling, KKVFS

1996:1).

I likhet med utredningen anser regeringen att den tid verket har för att

göra invändning bör förlängas till fyra månader. Detta bör ge

Konkurrensverket realistiska möjligheter att avgöra om det finns

anledning att låta ansökan gå till automatiskt undantag eller om verket

behöver göra en invändning. Invändning skall inte göras rutinmässigt,

utan endast om det är klarlagt att i ärendet finns omständigheter som

kräver mera omfattande utredning eller att det finns andra mera starka

skäl för en förlängd prövningstid. Det är angeläget att skälen för en

invändning motiveras så tydligt som möjligt.

Utredningen har föreslagit att när Konkurrensverket gör en invändning

inom föreskriven tid undantag ändå skall anses beviljat om verket inte

har fattat beslut inom ett år från anmälan. Förslaget innebär att denna

gräns skall vara absolut och att handläggningstiden för anmälningar

enligt 8 § KL således blir högst ett år. Förslaget om ettårsfristen har i

allmänhet godtagits. Däremot har flera remissorgan riktat kritik mot att

denna frist görs absolut. Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms

Universitet anser att det förefaller närmast självklart att flera ärenden

som omfattas av förbudet i 6 § KL är så omfattande att det med hänsyn

till parternas rättssäkerhet inte är möjligt att avgöra dem inom ett år.

Därtill kommer att verket har pekat på att de sökande företagen själva

ofta orsakar lång handläggningstid genom önskemål om uppskov m.m.

Vidare har Konkurrensverket framhållit att verket i vissa lägen kan finna

det lämpligt att vilandeförklara ett ärende till dess att Europeiska

kommissionen har fattat beslut avseende ett förfarande som även är

föremål för prövning enligt EG:s konkurrensregler.

I enlighet med utredningens förslag bör för att befrämja snabbhet i

handläggningen införas en ettårsfrist inom vilken Konkurrensverket har

att fatta beslut för att inte automatiskt undantag skulle beviljas. Denna

frist bör dock av de skäl som framförts av vissa remissinstanser inte

göras absolut, utan fristen bör kunna förlängas av Konkurrensverket när

det anmälande företaget samtycker till det. Sådan förlängning bör ske för

viss tid.

Härtill bör en möjlighet att förlänga handläggningstiden införas i fall

där företaget motsätter sig en förlängning, om det finns särskilda skäl för

en förlängning. Om myndigheten får bevilja sig själv längre

handläggningstid genom icke-överklagbara beslut skulle tilltron till

verkets objektivitet kunna komma att rubbas oberättigat. Regeln har

därför konstruerats så att Konkurrensverket har att göra en framställan

om förlängd tid hos Marknadsdomstolen, som prövar frågan (jfr 64 §).

Kravet på särskilda skäl markerar att det skall vara fråga om speciella

situationer där omständigheterna är sådana att det skäligen inte kan

krävas av verket att få fram underlag för ett beslut inom föreskriven tid

eller skäl finns att avvakta prövning t.ex. i EG-kommissionen. Efter

ansökan bör Marknadsdomstolen kunna medge viss förlängd tid. En

lämplig ordning torde vara, om inte omständigheterna ger annat vid

handen, att en eventuell förlängning sker genom att domstolen i regel

förlänger med viss kortare tid t.ex. några månader i taget. På så sätt

kommer skälen för förlängning under en kontinuerlig prövning, intill

dess att beslut är fattat i ärendet, alternativt att Konkurrensverket släppt

fram det till automatiskt undantag.

6.5.2 Icke-ingripandebesked

Regeringens bedömning: Möjligheten bör behållas för företagen att

efter ansökan hos Konkurrensverket få en förklaring om att förbudet

mot konkurrensbegränsande samarbete eller missbruk av en

dominerande ställning inte är tillämpligt (icke-ingripandebesked).

Utredningens förslag: Utredningen föreslår att reglerna i KL om icke-

ingripandebesked avskaffas. Skälen till förslaget är i huvudsak att

- besked av detta slag generellt är främmande för svensk rätt,

- motsvarande EG-regler nästan helt synes ha kommit ut bruk,

- regelsystemet och den administrativa handläggningen förenklas,

- den vägledning som företagen kan få inte utgör ett säkert besked,

- utomstående företag kan avskräckas från att föra civilrättslig talan med

tanke på den bevisverkan ett besked kan ha,

- företagen kan få samma vägledning genom ansökan om individuellt

undantag samt

- beskeden i fråga om missbruk av en dominerande ställning kan ersättas

av informella besked från Konkurrensverket.

Remissinstanserna: Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms

Universitet, Konkurrensverket, Sveriges Industriförbund, Advokatfirman
[REDACTED_EFTERNAMN], Advokatfirman Verum, Advokatfirman[REDACTED_EFTERNAMN], Lagerlöf Målaremästarnas Riksförening).

Vid sidan av arbetsgivarpartens samt arbetstagarpartens respektive

handlande har man att i rättstillämpningen pröva KL:s tillämplighet

beträffande självständiga tredje män, vare sig en sådan ensam träffar

avtal e.d. med en part på arbetsmarknaden eller flera sådana gör det

tillsammans eller sinsemellan. När en tredje man av detta slag är att

bedöma som företag i KL:s mening torde 2 §, i enlighet med dess lydelse

och innebörd enligt förarbetena till denna bestämmelse, inte undanta

denne från tillämpligheten av KL. Vid sådant förhållande har denne att

själv iaktta förbuden i KL mot konkurrensbegränsande samarbete mellan

företag respektive mot missbruk av dominerande ställning, oberoende av

vad som gäller enligt KL beträffande kollektivavtalsparterna själva.

Samtidigt kan det i ett enskilt fall förhålla sig så att till en central

överenskommelse mellan arbetsmarknadens parter kan vara knutna

sidoavtal som en eller flera av dessa parter ingår med självständiga tredje

män. En bedömning av ett sådant fall gjordes i Konkurrensverkets beslut

den 29 april 1997 (Förenade Liv m.fl.). Verket pekade bl.a. på att det

huvudsakliga ändamålet med ett visst uppdragsavtal med

försäkringsbolag för arbetsmarknadsparterna var att möjliggöra

uppfyllelsen av innehållet i kollektivavtalet. När väl bolagen erhållit

uppdraget var det med hänsyn till försäkringens konstruktion nödvändigt

att bolagen samarbetade på visst sätt. Uppdragsavtalet måste därför ses

som en nödvändig konsekvens av kollektivavtalet och omfattades därför

inte av förbuden i 6 eller 19 § KL, anförde Konkurrensverket vidare. I

sammanhanget kan också hänvisas till uttalanden i Marknadsdomstolens

beslut den 15 april 1997 (MD 1997:8; Petroleumshandelns Riksförbund).

I linje med nämnda tolkning ligger vad regeringen har uttalat i

yttranden till EG-domstolen i några där pågående mål om hur själva EG-

rätten bör tolkas beträffande företagsbegreppet i mål som rör

pensionsavtal mellan arbetsmarknadens parter i en viss bransch samt

frågan om huruvida avtalet stred mot artikel 85.1 i EG-fördraget. I sin på

EG-rätten baserade argumentation har regeringen förutom annat

sammanfattningsvis framhållit följande. Det är enligt regeringens mening

generellt främmande att betrakta organisationer på arbetstagarsidan som

företag i den mening som avses i artikel 85.1, så länge verksamheten rör

organisationens kärnområde, dvs. anställningsvillkor inbegripet framtida

pensioner. I anslutning till EG-rättslig praxis har regeringen därvid pekat

på att vid förhandlingar om sedvanliga anställningsvillkor

arbetstagarorganisationens sociala syfte och funktion är framträdande;

den håller samman arbetstagarna, tar till vara deras intressen och ökar

deras förhandlingsstyrka i förhållande till arbetsgivarsidan. Det kan då

enligt regeringens mening inte anses vara fråga om någon ekonomisk

aktivitet i den mening som avses i artikel 85.1. Ytterligare har regeringen

uttalat att det vore en i hög grad olycklig utveckling av EG-rättslig praxis

om artikel 85.1 skulle utsträckas till att omfatta överenskommelser

mellan arbetsmarknadens parter inom detta område.

Regeringens här redovisade tolkning av det gällande rättsläget i

Sverige har skett med utgångspunkt i den väckta frågan om förändring av

själva lagstiftningen. Den ordning som lades fast i nuvarande KL bygger

väsentligen på grunder som tillkom redan genom 1953 års

konkurrensbegränsningslag och som sedan förts vidare i de efterföljande

lagstiftningsärendena. I fråga om den EG-rättsliga bedömningen får

beaktas den anknytning som den svenska konkurrenslagen har till EG-

rätten (jfr prop. 1992/93:56 s. 21), bl.a. i fråga om begreppet företag (a.

prop. s. 19 f.).

Fastän prejudicerande domstolsavgöranden saknas i flera avseenden,

synes kollektivavtalsparterna på arbetsmarknaden ha det skydd mot

ingripanden enligt KL som det får bedömas att statsmakterna avsett

enligt nämnda grunder. Härvid torde det få antas att som underlag för

1953 års lagstiftning låg bl.a. hänsynstagande till

arbetstagarorganisationers sociala syfte och funktion. Att självständiga

företag på varu- och tjänstemarknaden principiellt har att i sina relationer

till parter på arbetsmarknaden för eget vidkommande på samma sätt

iaktta förbuden i KL som i förhållande till andra aktörer på den

förstnämnda marknaden beror på de grundläggande principer som är

inbyggda i den gällande konkurrenslagstiftningen. Dessa principer

omfattar bl.a. likformig behandling samt konkurrens på lika villkor och

är knutna till behovet av en effektiv konkurrens, till nytta för

samhällsekonomin och konsumenterna. Samtidigt visar utvecklingen i

rättspraxis på möjlighet att ta hänsyn till att sidoavtal kan vara en

nödvändig följd av en central överenskommelse och på sådan grund

komma utanför förbudsområdet i KL.

Givetvis ankommer det på rättstillämpningen att avgöra den gällande

svenska konkurrenslagens innebörd i de nu aktuella avseendena. Något

underlag som ger vid handen att den avvägning som torde ligga till grund

för nuvarande konkurrenslagstiftningen skulle vara olämplig från allmän

synpunkt föreligger dock inte. Det är vidare påkallat att det hinner

utvecklas en prejudicerande domstolspraxis i fråga om bestämmelsen i

2 § KL, som bör behållas. Med utgångspunkt i den tolkning regeringen

gör beträffande den gällande konkurrenslagens innebörd finner

regeringen därför inte skäl för att nu ta upp frågan om

lagstiftningsändringar. Regeringen kommer emellertid att följa

rättsutvecklingen för att bedöma om det framdeles framträder behov av

sådana ändringar.

6.8 Instansordningen och förfarandereglerna

6.8.1 Beslutsordningen och överklagande enligt KL

Regeringens förslag: Instansordningen ändras när det gäller

Konkurrensverkets beslut om undantag, icke-ingripandebesked samt

ålägganden enligt 23 § första stycket, 25 och 45 §§ KL. Dessa beslut

skall överklagas till Marknadsdomstolen. En talan om åläggande

enligt 23 § andra stycket KL skall väckas i Marknadsdomstolen. Den

nuvarande ordningen med två domstolsinstanser - Stockholms

tingsrätt och Marknadsdomstolen - behålls för frågor om

konkurrensskadeavgift, kvarstad, särskild undersökning och

företagsförvärv.

Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens

förslag.

Remissinstanserna: Konkurrensverket, Konsumentverket,

Grossistförbundet Svensk handel, Sveriges Köpmannaförbund, Sveriges

Industriförbund, LRF, Försäkringsförbundet, Advokatfirman[REDACTED_EFTERNAMN],

Lagerlöf & Leman Advokatbyrå och Mannheimer Swartling Advokatbyrå

tillstyrker utredningens förslag.

Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms Universitet,

Domstolsverket, Posten och Advokatfirman Delphi avstyrker

utredningens förslag. Stockholms tingsrätt yttrar att den nya ärendelagen

har medfört att möjligheterna att hålla muntlig förhandling har utnyttjats

mer, vilket lett till en större koncentration och i ett längre perspektiv bör

medföra en snabbare handläggning. Vidare sätter tingsrätten ifråga

lämpligheten av att Marknadsdomstolen som första och enda instans

enligt utredningens förslag skulle handlägga mål enligt 23 § andra

stycket. För att påskynda handläggningen av mål och ärenden enligt KL

och understryka Marknadsdomstolens roll av prejudikatinstans finns

andra vägar än de av utredningen föreslagna. Tingsrätten vill peka på vad

man i andra sammanhang fört fram, nämligen att tyngdpunkten i

rättsskipningen bör ligga hos första instans, vars resurser därför bör

förstärkas. Om tingsrätten fick tillfälle att fullfölja sin pågående

kompetensutveckling och tillfördes ytterligare resurser för

handläggningen av konkurrensmål och konkurrensärenden, skulle

handläggningstiderna kunna nedbringas. Om tingsrätten bibehålls som

första domstolsinstans, kunde det även finnas anledning att överväga

införandet av prövningstillstånd i Marknadsdomstolen. Juridiska

fakultetsnämnden vid Stockholms Universitet menar att en mer

närliggande tanke än vad utredningen föreslagit är att försöka höja

snabbheten och kvaliten på handläggning i de olika instanserna. Man

anser att många konkurrensärenden innefattar komplexa juridiska

problem som det av rättssäkerhetshänsyn är väsentligt att kunna få

prövade i två domstolsinstanser. Vidare innefattar möjligheterna att få sin

sak prövad i två domstolsinstanser en viktig rättssäkerhetsgaranti. En

sådan möjlighet finns inom EU där kommissionens beslut kan överklagas

till förstainstansrätten och därefter, såvitt avser rättsfrågor, till EG-

domstolen. Konkurrensverket anser att förslaget väl tillgodoser de

rättssäkerhetskrav som kan ställas. Domstolsverket anser att det är för

tidigt för att dra några generella slutsatser i fråga om den gällande

lagstiftningens betydelse för t.ex. handläggningstider vid domstol och att

bedömningsunderlaget i nuläget är allt för begränsat för att motivera så

genomgripande förändringar som en reformerad instansordning.

Skälen för regeringens förslag: I förarbetena till KL anfördes i fråga

om instansordningen följande (prop 1992/93:56 s. 36): En väsentlig

nyhet i regeringens förslag till ny konkurrenslag är de kraftiga

ekonomiska sanktioner i form av konkurrensskadeavgift som kan

tillgripas när förbuden har överträtts. Av rättssäkerhetsskäl torde en

ordning som innebär att prövning sker i minst två domstolsinstanser i

sådana mål inte kunna undvaras. För att Marknadsdomstolen skall kunna

vara prejudikatbildande bör prövningen därför ske i en underinstans till

Marknadsdomstolen. Med hänsyn till rättsområdets speciella karaktär är

det därvid lämpligt att kompetensen samlas hos en enda domstol. Med

patentmålen som förebild bör valet stanna på Stockholms tingsrätt.

I propositionens lagförslag togs Stockholms tingsrätt upp som

mellaninstans även i ärenden om icke-ingripandebesked, undantag och

olika förelägganden av Konkurrensverket med hänvisning till att

lämplighetsskäl talade för att frågorna efter överklagande följde samma

instansordning som för mål om konkurrensskadeavgift. Därvid anfördes

att det framför allt var en fördel att den rättsliga prövningen när det gäller

konkurrensrättsliga ingripanden skedde efter ett så enhetligt mönster som

möjligt. Vidare angavs att en sådan ordning också gav möjligheter att i

stor utsträckning handlägga olika frågor tillsammans (prop 1992/93:56 s.

36). Motivet för att ge Stockholms tingsrätt uppgifter vid tillämpningen

av KL var således att två domstolsinstanser torde krävas vid prövning av

mål om konkurrensskadeavgift. Behovet av en prövning i två

domstolsinstanser ansågs inte lika framträdande när det gäller frågor om

åläggande, icke-ingripandebesked och undantag.

När 1993 års konkurrenslag infördes betonades också att ordningen

gav möjligheter att handlägga olika frågor tillsammans. Det har

emellertid inte framkommit att några sådana samordningsvinster i

realiteten har gjorts sedan ordningen trädde i kraft.

Företrädare för näringslivet har starkt understrukit att snabba besked är

nödvändiga i de ekonomiska sammanhang som är aktuella i samband

med KL. Den allvarligaste nackdelen med tre instanser är att

prövningsförfarandet tar alltför lång tid. Detta beror delvis på att ärenden

prövas i sak i tre instanser men också på att beslut under rättegången i

procedurfrågor och liknande ofta överklagas särskilt och föranleder flera

olika prövningsomsgångar. Även genom att ärenden återförvisats har de

slutliga avgörandena fördröjts.

Under den tid KL har varit i kraft har det visat sig att den nya

instansordningen är förenad med nackdelar. Särskilt gäller det mål om

åläggande, icke-ingripandebesked och undantag. Intresset av att ha en

enhetlig ordning för prövning av konkurrensrättsliga ingripanden väger

visserligen tungt, men bör inte hindra förändringar som har sakliga skäl

för sig. Den vikt som tillmättes en enhetlig ordning vid införandet av KL

bör därför inte i sig utesluta en annan lösning. Något uttalat behov av att

kunna handlägga olika måltyper enligt KL tillsammans har ju inte heller

visat sig.

Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms Universitet,

Domstolsverket och Stockholms tingsrätt har ifrågasatt lämpligheten av

att man efter så kort tid efter att den nya KL trätt i kraft skulle genomföra

en så genomgripande förändring som att ändra instansordningen.

Stockholms tingsrätt och Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms

Universitet har därvid nämnt särskilt att man bör avvakta huruvida

handläggningstiderna kan komma att bli kortare i tingsrätten. Stockholms

tingsrätt har förordat att tingsrätten skall tillföras resurser för att kunna

nedbringa handläggningstiderna och fullfölja en pågående

kompetensutveckling. Tingsrätten har också framhållit principen att

tyngdpunkten i rättskipningen skall ligga i första instans.

Denna princip har sedan länge varit vägledande för reformerna på det

processrättsliga området och är även fortsättningsvis den huvudregel som

gäller för instansordningen. Avvikelser från huvudregeln måste dock

kunna göras när starka sakliga skäl talar för det. De skäl som talar för en

annan ordning än den huvudregeln föreskriver när det gäller

Konkurrensverkets beslut om åläggande, icke-ingripandebesked och

undantag är i första hand behovet av snabba avgöranden. Detta hänger i

sin tur samman med de aktuella måltypernas särskilda karaktär. Det är

inte fråga om tvistlösning eller avgörande av hur ett visst sak- eller

rättsförhållande skall bedömas. Ett åläggande att upphöra med en

överträdelse av ett förbud i KL rör i stället framtida förhållanden, där det

är av stor vikt både för det berörda företaget och från allmän synpunkt att

det snabbt ges ett auktoritativt besked som marknaden kan rätta sig efter.

En möjlighet är givetvis att, som Stockholms tingsrätt pekar på, införa

prövningstillstånd för dessa mål i Marknadsdomstolen. En sådan lösning

skulle dock innebära att den viktiga prejudikatbildande funktion som

Marknadsdomstolen bör ha får mindre betydelse. Regeringen anser

därför att principen att tyngdpunkten på rättskipningen skall ligga i första

instans inte bör hindra den föreslagna ändringen.

Det är naturligtvis ett möjligt alternativ att med bibehållen

instansordning söka vidta åtgärder för att förkorta tiden för

överprövningen av Konkurrensverkets beslut i nu aktuella mål. Redan det

förhållandet att två domstolsinstanser prövar saken innebär dock att

förfarandet tar tid. Handläggningen av ett mål tar ju en viss tid även med

effektivast tänkbara hantering av målet.

Man kan givetvis, som Stockholms universitet har gjort, sätta ifråga

det lämpliga i att genomföra en så genomgripande förändring när KL har

varit i kraft så kort tid. De nackdelar med två domstolsinstanser som

erfarenheterna har visat, innebär emellertid att det skulle vara olyckligt

att bibehålla nuvarande ordning för mål om åläggande, icke-

ingripandebesked och undantag. Skälen för den nuvarande ordningen

måste vägas mot intresset från både allmän och enskild synpunkt av att

låta företagen få snabba besked, och av att konkurrensbegränsande

snedvridningar i marknadsmekanismerna rättas till så snart som möjligt.

Från rättssäkerhetssynpunkt är de nackdelar i form av tidsutdräkt m.m.

som dessa förhållanden innebär klart större än de fördelar för

rättssäkerheten som kan ligga i att flera instanser deltar i prövningen. Det

står också klart att treinstanssystemet har bidragit till att det ännu inte har

utvecklats någon vägledande praxis av större omfattning i

Marknadsdomstolen. Detta är otillfredsställande.

Regeringen gör därför bedömningen att beslut av Konkurrensverket

om undantag, icke-ingripandebesked och åläggande bör överklagas till

Marknadsdomstolen som första och sista domstolsinstans.

En fråga om åläggande att upphöra med en överträdelse kan väckas

även genom talan av ett berört företag enligt 23 § andra stycket KL.

Detta kan ske om Konkurrensverket har behandlat frågan och beslutat att

inte meddela ett åläggande. Stockholms tingsrätt har i sitt remissvar pekat

på att utredningens förslag skulle medföra att ett sådant mål endast skulle

handläggas i Marknadsdomstolen som första och enda instans. Man

ifrågasätter därför det lämpliga i en sådan ordning.

Enligt regeringens mening uppkommer inte några olägenheter av

betydelse om ordningen med Marknadsdomstolen som enda

domstolsinstans tillämpas även i den nu aktuella situationen. En

särreglering med två instanser komplicerar förfarandet. Vidare

tillämpades en eninstansordning enligt den äldre

konkurrenslagstiftningen. Erfarenheterna av den ordningen talar för att

den tillämpas även nu. Marknadsdomstolens processledning kan i de

sannolikt få fall som kan förväntas av detta slag givetvis behöva vara mer

aktiv än i mål där Konkurrensverkets beslut har överklagats. Regeringens

slutsats är att en talan av detta slag bör kunna tas upp direkt av

Marknadsdomstolen.

I tidigare lagstiftningsärenden har värdet i att reglerna om behörig

domstol på hela det marknadsrättsliga fältet är så enhetliga som möjligt

betonats (se prop. 1994/95:123 s. 123 med där gjorda hänvisningar). När

det gäller mål om förbud och ålägganden enligt marknadsföringslagen

(1995:450) har problem av samma art som redovisats här, visat sig. I

regeringskansliet pågår därför arbete med översyn av instansordningen i

marknadsföringsmål.

6.8.2 Beslut i fråga om företagsförvärv

Regeringens bedömning: Mål om företagsförvärv bör även

fortsättningsvis prövas av Stockholms tingsrätt som första instans och

beslut överklagas till Marknadsdomstolen.

Utredningens förslag: Utredningen föreslår att Konkurrensverket som

första instans skall pröva ärenden om företagsförvärv och att verkets

beslut skall kunna överklagas till Marknadsdomstolen.

Remissinstanserna: Konkurrensverket tillstyrker utredningens förslag

och anför att inslaget av ekonomiska resonemang är så betydande i dessa

mål att verkets sakkunskap på området, i förening med de

konkurrensrättsliga aspekterna, är avgörande.

Stockholms tingsrätt pekar på att Konkurrensverket hittills har väckt

talan i tingsrätten i två mål angående förbud mot företagsförvärv. Det ena

avgjordes genom att tingsrätten fastställde vissa villkor för förvärvet som

parterna enats om. Det andra målet avgjordes efter huvudförhandling,

varvid en omfattande muntlig bevisning upptogs. Bevisningen var

avgörande för tingsrättens bedömning av förvärvets effekter på

marknaden. Tingsrätten finner anledning att ifrågasätta om en ordning

där Konkurrensverket skulle få förbjuda företagsförvärv efter en

handläggning enligt förvaltningslagen är ändamålsenlig.

Sveriges Industriförbund, Advokatfirman[REDACTED_EFTERNAMN] och Advokatfirman
[REDACTED_EFTERNAMN] avstyrker förslaget.

Sveriges Industriförbund yttrar att EG-kommissionen visserligen har

behörighet att förbjuda förvärv. Verket är emellertid inte jämförbart med

kommissionen. Den senares multiroll som polis, åklagare, domare och

lagstiftare inger vidare principiella betänkligheter, som manar till

avstående snarare än efterföljd. Inslag av kommissionsmodellen finns

redan hos verket och bör i vart fall inte öka. Ett förbud mot ett förvärv är

ett så långtgående ingrepp att det bör beslutas av domstol. Förbundet

föreslår i stället att Marknadsdomstolen blir enda instans som enligt 1982

års konkurrenslag. Man kan inte heller se att de principiella

invändningarna mot att ge verket beslutsbehörighet motvägs av några

stora fördelar för verket handläggningsmässigt eller på annat sätt. För

domstolsprocessens del är det tvärtom bra om verket intar en ren

partsställning.

Advokatfirman[REDACTED_EFTERNAMN] yttrar att firmans erfarenheter är att det är en

fördel att förbudsfrågan avgörs av en från verket oberoende instans som

tar ställning till de omständigheter och skäl som presenteras av verket

respektive de berörda företagen i ett sammanhang. Svårigheterna för

verket att opartiskt ta ställning till sina egna utredningsrön är uppenbara,

om än naturliga, och kan ej accepteras i en för affärslivet så central fråga.

Man förordar i stället Marknadsdomstolen som enda instans. Från

rättssäkerhetssynpunkt anser man att en instans bör vara acceptabelt.

Möjligheterna till förhandlingar med verket under utredningen av ett

förvärv är begränsade. I praktiken har företagen varit hänvisade till att

föreslå alternativa lösningar och efterhöra verkets reaktioner på dessa.

Även detta talar emot att verket skulle få besluta i första instans, eftersom

verket och företagen inför rätten intar en mer jämbördig ställning. En

ytterligare synpunkt som talar mot utredningens förslag är att vittnen ej

kan höras under straffansvar inför verket. För en prövning i

Marknadsdomstolen talar vidare att företag av rättssäkerhetsskäl bör ha

möjlighet att - som idag - få ersättning för rättegångskostnader när verket

vill förbjuda ett förvärv, men rätten ej ger bifall därtill.

Skälen för regeringens bedömning: I förarbetena till KL (1992/93:56

s. 46 f) framhålls bl.a. följande.

 Marknadsdomstolen bör tills vidare behålla sin centrala roll som

prejudikatskapande organ på konkurrensrättens område.

Domstolen bör därför också avgöra mål om företagsförvärv.

Samtidigt är mål om företagsförvärv av så ingripande karaktär att

det måste finnas en möjlighet att få ett ingripande bedömt i mer än

en instans. För att Marknadsdomstolen skulle kunna vara

prejudikatbildande på förvärvsområdet och ett företagsförvärv

samtidigt skall kunna prövas i flera instanser borde prövningen

först ske i en underinstans till Marknadsdomstolen. Av samma skäl

som anförts när det gäller vårt förslag om konkurrensskadeavgift

bör denna underinstans vara Stockholms tingsrätt.

Utredningen har bl.a. anfört följande. Handläggningen av

förvärvsärenden skulle bli betydligt snabbare och effektivare med den

ordning som föreslås. Bedömningen av om förutsättningarna för ett

förbud föreligger är i allt väsentligt av ekonomisk och även

näringspolitisk art. De juridiska momenten i denna bedömning är mindre

framträdande. Därför finns det knappast något skäl som talar för att den

primära prövningsinstansen skall vara en allmän domstol.

Konkurrensverket bör få samma roll som EG-kommissionen i fråga om

EG:s konkurrensregler.

Regeringen anser att frågor om företagsförvärv i väsentliga avseenden

gäller bedömningar av en annan karaktär än som rör förbuden mot

konkurrensbegränsande samarbete och missbruk av en dominerande

ställning. De speciella aspekter som kommer under bedömning vid

prövningar av förvärvsärenden kan ha särskild principiell och praktisk

betydelse när det gäller strukturomvandlingen i näringslivet. Tunga skäl

talar för att dessa mål kan prövas av två instanser, som principiellt bör

vara domstolar såsom är fallet enligt gällande rätt. Regeringen finner

vidare att några betydande praktiska olägenheter med nuvarande ordning

inte har framkommit. Det är också naturligt att frågor om företagsförvärv

ges samma behandling som bl.a. mål om konkurrensskadeavgift.

Regeringens samlade bedömning blir därför att den nuvarande

ordningen är välgrundad och inte bör förändras. Detta innebär att frågor

om företagsförvärv även fortsättningsvis skall prövas av Stockholms

tingsrätt som första instans och att överklagande sker till

Marknadsdomstolen.

6.8.3 Förfarandereglerna

Regeringens bedömning: Några principiella ändringar i fråga om

förfarandereglerna föreslås inte.

Utredningens förslag: Utredningen föreslår att reglerna om

ekonomiska experters deltagande i Stockholms tingsrätt i mål om

konkurrensskadeavgift och företagsförvärv ändras till vad som gäller för

brottmål enligt rättegångsbalken.

Remissinstanserna: Sveriges Industriförbund ansluter sig till

utredningens slutsatser i fråga om förfarandereglerna och anser att en

översyn av processreglerna på det marknadsrättsliga området bör ske i ett

sammanhang. Förbundet tillstyrker den föreslagna ändringen av reglerna

om ekonomiska experter i tingsrätten. Även Mannheimer Swartling

Advokatbyrå tillstyrker förslaget. Posten AB anför att tendensen i EU är

att reella ekonomiska utfall spelar en allt viktigare roll vid

konkurrensrättsliga bedömningar. En liknande utveckling kommer säkert

i Sverige. Därför anser Posten AB det olyckligt att avskaffa systemet

med ekonomiska experter som ledamöter i Stockholms tingsrätt vid

prövning av konkurrensfrågor. Lagerlöf & Leman Advokatbyrå avstyrker

utredningens förslag att ekonomiska experter inte längre skall ingå i

tingsrättens ordinarie sammansättning i de mål som alltjämt kommer att

handläggas i tingsrätten. Advokatbyrån delar inte utredningens

uppfattning att de ekonomiska bedömningarna skulle vara relativt klara i

de fall då konkurrensskadeavgift aktualiseras. Tvärt om talar

erfarenheterna för att dessa mål normalt innehåller ekonomiska

bedömningar av mycket komplicerad natur. Enligt byrån har antalet mål

om konkurrensskadeavgift varit och kan förväntas fortsätta att vara

begränsat. Varje nytt mål kan därigenom under lång tid förväntas

innehålla helt nya frågeställningar bl.a. av ekonomisk art. Trots att endast

ett fåtal mål om konkurrensskadeavgift väckts har Konkurrensverket

redan i dessa gjort bedömningar som avviker från EG-rättslig praxis.

Dessa förhållanden talar enligt advokatbyrån med styrka för behovet av

ekonomiska experter i tingsrätten. Något bärande skäl att ändra reglerna

om tingsrättens sammansättning i dessa mål föreligger därför inte.

Skälen för regeringens bedömning: Av 64 § KL framgår att vissa

mål skall handläggas enligt rättegångsbalkens regler om indispositiva

tvistemål. Detta gäller frågor om konkurrensskadeavgift, kvarstad,

företagsförvärv och - när talan förs av företag - ålägganden att upphöra

med överträdelser av KL:s förbud. Andra frågor skall handläggas enligt

reglerna i lagen (1996:242) om domstolsärenden. Detta gäller

överklaganden enligt 60 § KL samt frågor om undersökningar enligt 47

och 48 §§ KL.

Utredningen diskuterar vilka regler som bör gälla vid överklagande till

Marknadsdomstolen av de beslut som Konkurrensverket fattar i första

instans. Den pekar på att frågan om förfarandereglerna i

Marknadsdomstolen hänger samman med frågor om processen på andra

delar av det marknadsrättsliga området. Utredningen stannar för att inte

föreslå någon ändring av den nuvarande ordningen.

Utredningen pekar vidare på att mål om konkurrensskadeavgift kanske

borde handläggas som brottmål. Den finner dock att dessa mål

väsentligen har samma karaktär som mål om marknadsstörningsavgift

enligt marknadsföringslagen som handläggs som indispositiva tvistemål.

Den anser att det kan finnas skäl för att handläggningsreglerna för mål

om dessa två avgiftstyper är lika. Därför finns, enligt utredningen, inte

tillräcklig anledning att föreslå någon ändring.

Regeringen instämmer i slutsatserna och anser för sin del att någon

ändring i dessa delar inte bör ske.

I Stockholms tingsrätt deltar enligt 64 a - 64 d §§ KL ekonomiska

experter som ledamöter i mål och ärenden som anges i 63 § KL. De mål

och ärenden som enligt förslaget till ny instansordning prövas av

Stockholms tingsrätt, t.ex. konkurrensskadeavgift, kvarstad,

företagsförvärv och undersökningar - har hittills varit mindre frekventa.

Utredningen anför att de ekonomiska bedömningarna i dessa fall ofta

torde vara relativt klara. Den menar att prövningen normalt är mer

inriktad på faktiska förhållanden och har i huvudsak samma karaktär som

i brottmål.

Enligt utredningens mening kan självfallet dessa mål innefatta

prövning av ekonomiska frågor som kan vara svårbedömda. Men detta

gäller också mål om ekonomisk brottslighet, t.ex. bokförings- och

skattebrott. Dessa mål kan avgöras av allmänna domstolar i normal

sammansättning men ekonomisk expertis kan ingå i tingsrätt enligt 1 kap.

8 § rättegångsbalken. Den bestämmelsen gäller vidlyftiga eller annars

särskilt krävande mål om allmänt åtal, i vilka bedömningen av

ekonomiska eller skatterättsliga förhållanden har väsentlig betydelse. Vid

prövning av sådana mål får som särskild ledamot i tingsrätten ingå bl.a.

en person som har förordnats som ekonomisk expert enligt 4 kap. 10 a §

rättegångsbalken, om det finns behov av särskild fackkunskap inom

rätten i fråga om ekonomiska förhållanden. Utredningen menar att

samma bestämmelser bör gälla för mål om konkurrensskadeavgift. Den

förutsätter då att bland de experter som förordnas enligt 4 kap. 10 a §

rättegångsbalken finns personer med särskild kunskap om

konkurrensfrågor. Utredningen har mot denna bakgrund föreslagit att

64 a - 64 d §§ KL ersätts med bestämmelser som innebär att den nämnda

regeln i rättegångsbalken tillämpas också i mål om

konkurrensskadeavgift och att därvid en eller två ekonomiska experter

kan ingå i rätten.

Regeringen anser att även mål om konkurrensskadeavgift,

företagsförvärv m.m. ofta kan inrymma bedömningar av kvalificerad

ekonomisk art. Att den gällande ordningen med krav på att ekonomiska

experter deltar i t.ex. mål om konkurrensskadeavgift skulle medföra

några nackdelar av betydelse har inte framkommit. Vidare bör

övervägandena av en annan ordning inte ske isolerat beträffande

sammansättningen i Stockholms tingsrätt, eftersom motsvarande regler

gäller för Marknadsdomstolen (jfr prop. 1992/93:234 s. 10). Vid en

sammanvägd bedömning finner regeringen i vart fall inte nu anledning

att gå vidare i denna fråga.

6.8.4 Rättegångskostnader

Regeringens förslag: En ny kostnadsregel införs med innebörd att

Marknadsdomstolen, i mål eller ärende enligt KL där enskilda är

motparter till varandra, får bestämma att var och en av parterna skall

svara för sina rättegångskostnader, om det finns särskilda skäl för det.

Utredningens förslag: Förslaget överensstämmer, med undantag för

kravet på särskilda skäl, med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Konkurrensverket, Sveriges Köpmannaförbund,

Advokatfirman Delphi och Lagerlöf & Leman Advokatbyrå tillstyrker

utredningens förslag. Lagerlöf & Leman Advokatbyrå föreslår dock att en

regel införs av innebörd att domstolen i vissa fall får förordna att

Konkurrensverket skall ersätta motpartens rättegångskostnader. Telia AB,

Sveriges Industriförbund och Mannheimer Swartling Advokatbyrå

avstyrker utredningens förslag.

Marknadsdomstolen anser att den föreslagna regeln bör utsträckas till

att omfatta även andra situationer där en skyldighet för tappande part att

ersätta motpartens rättegångskostnader skulle vara uppenbart obilligt.

Skälen för regeringens förslag: I de mål och ärenden enligt KL som

handläggs av domstol med tillämpning av rättegångsbalkens regler om

indispositiva tvistemål gäller kostnadsreglerna i balkens 18 kap. Det kan

t.ex. röra sig om en talan av Konkurrensverket i tingsrätten om att ett

företagsförvärv skall förbjudas. Då tillämpas enligt 18 kap 16 §

rättegångsbalken brottmålsreglerna i fråga om rättegångskostnader.

Dessa innebär att verkets motpart, om företaget förlorar målet, normalt är

skyldig att ersätta staten enbart kostnaderna för bevisning. Om denne i

stället vinner målet kan företaget i princip få ersättning från allmänna

medel för skäliga ombuds- och beviskostnader m.m.

När däremot ett ärende handläggs enligt lagen om domstolsärenden,

gäller bestämmelsen om rättegångskostnader i 32 § den lagen. Regeln

anger att domstolen i ett ärende där enskilda är motparter till varandra,

med tillämpning av 18 kap. rättegångsbalken, får förplikta den ena parten

eller dennes ställföreträdare, ombud eller biträde att ersätta den andra

parten för dennes kostnader i ärendet eller det som i domstolen betalats

av allmänna medel. Om däremot Konkurrensverket är part i ett ärende i

domstol kan inte Konkurrensverkets motpart få ersättning för sina

rättegångskostnader.

Utredningen har föreslagit att en ny kostnadsregel införs med innebörd

att domstol, i mål eller ärende där enskilda är motparter till varandra, får

bestämma att var och en av parterna skall svara för sina

rättegångskostnader (kvittning). Utredningen har bl.a. pekat på att en

sådan regel bör kunna tillämpas när det anses skäligt med hänsyn till att

prövningen gäller en fråga beträffande vilken lagens innebörd objektivt

sett är oklar och det har väsentligt intresse att frågan kommer under

domstolens prövning. Regeringen bedömer i likhet med utredningen att

det med hänsyn till rättsområdets speciella natur bör finnas möjlighet att

göra avsteg från huvudregeln om att tappande part står för motpartens

rättegångskostnader. Därvid bör i stället kunna beslutas om kvittning.

Enligt 18 kap. 2 § RB gäller, i mål som angår rättsförhållande som inte

får bestämmas på annat sätt än genom dom, att rätten får förordna att

vardera parten skall bära sin kostnad. Bestämmelsen har ansetts inte

kunna tillämpas direkt i mål om förbud och åläggande enligt

marknadsföringslagen (1995:450), se prop. 1994/95:123, s. 157. Samma

bedömning kan göras när det gäller de mål som avses i 64 § KL. En

bestämmelse som ger möjlighet att kvitta rättegångskostnaderna i mål

och ärenden där enskilda parter står mot varandra bör därför, som

utredningen har föreslagit, tas in i KL. Dock bör det markeras att det

skall finnas särskilda skäl för att avvika från huvudregeln.

En typsituation där denna undantagsregel bör kunna tillämpas är i mål

eller ärende som rör prejudikatfrågor (se avsnitt 5) och om det med

hänsyn till omständigheterna i övrigt framstår som befogat. Det sagda

gäller även s.k. subsidiär talan enligt 23 § andra stycket KL.

6.8.5 Sekretess

Regeringens förslag: Sekretesslagen (1980:100) ändras så att

sekretesskyddet i domstol förstärks för uppgifter i mål eller ärenden

enligt KL.

Utredningens förslag: Utredningen föreslår att sekretesslagen ändras

så att förutsättningarna för sekretess i överklagade konkurrensärenden

blir desamma som hos Konkurrensverket.

Remissinstanserna: Konkurrensverket, Posten AB, Telia AB, LRF,

Sveriges Försäkringsförbund, Svenska Bankföreningen, Advokatfirman

Delphi, Advokatfirman[REDACTED_EFTERNAMN], Advokatfirman Verum, Lagerlöf &

Leman Advokatbyrå, Advokatfirman[REDACTED_EFTERNAMN], Sveriges Industriförbund,

Sveriges Allmännyttiga Bostadsföretag samt Marknadsdomstolen

tillstyrker utredningens förslag.

Stockholms tingsrätt anser att samma sekretessregler som gäller hos

tingsrätten också bör gälla hos Konkurrensverket.

Domstolsverket anser att starka skäl talar för att samma sekretesskydd

skall gälla i domstol som hos Konkurrensverket. För att uppnå syftet med

förslaget - att företag inte skall avstå från att överklaga - torde det

dessutom vara nödvändigt, oavsett om Stockholms tingsrätt utmönstras

som mellaninstans, att den föreslagna regeln görs tillämplig på sekretess

vid domstol, alltså inte enbart Marknadsdomstolen. I annat fall torde inte

ens möjligheten att ansöka om resning beträffande Marknadsdomstolens

avgöranden utnyttjas på sätt utredningen antagit.

Konkurrensverket anför att samma ordning bör gälla också i alla mål

och ärenden som startar i domstol på ansökan av verket och särskilt de

fall där sekretessbelagda uppgifter tillförts målet eller ärendet genom att

verket ålagt någon att inkomma med uppgifterna. Verket anser också att

en ändring av 4 kap. 1 § sekretesslagen bör företas och att man i samband

med denna även bör överväga de särskilda behov av sekretess som verket

har i sin utredande verksamhet.

Advokatfirman[REDACTED_EFTERNAMN] och Marknadsdomstolen anser att ett utökat

sekretesskydd i tingsrätten också bör gälla när subsidiär talan förs enligt

23 § andra stycket KL. Marknadsdomstolen menar vidare att några

överväganden inte synes ha gjorts om vad som skall gälla i

sekretesshänseende vad avser de ärenden som Stockholms tingsrätt

föreslås pröva enligt bestämmelserna i 54 § andra stycket KL.

Sveriges Industriförbund anser att det utökade sekretesskyddet inte

skall vara begränsat till ärenden som överklagas enligt 60 § KL, utan

gälla generellt för domstolsärenden enligt KL. Lagerlöf & Leman

Advokatbyrå anser att en enhetlig sekretessregel bör införas för alla mål

och ärenden enligt konkurrenslagen.

Bakgrund: Sekretess gäller med stöd av 8 kap. 6 § sekretesslagen

(1980:100) jämförd med 2 § sekretessförordningen (1980:657) och punkt

17 i bilagan till förordningen i verksamhet som består i utredning och

tillsyn hos Konkurrensverket för uppgifter om en enskilds affärs- eller

driftsförhållanden, uppfinningar eller forskningsresultat, om det kan

antas att den enskilde lider skada om uppgifterna röjs. Sekretessen gäller

även för uppgifter om andra ekonomiska eller personliga förhållanden för

den som har trätt i affärsförbindelse med den som är föremål för

myndighetens verksamhet. Den senare sekretessen är absolut. De

uppgifter angående ett företag som kan finnas hos Stockholms tingsrätt

eller Marknadsdomstolen i ärenden enligt konkurrenslagen kan vara

föremål för sekretess hos domstolen enligt 8 kap. 17 § sekretesslagen.

Enligt denna bestämmelse gäller sekretess hos domstol i mål eller ärende

för uppgifter om myndigheters eller enskildas affärs- eller

driftförhållanden, om det kan antas att den som uppgifterna rör lider

avsevärd skada om uppgiften röjs. Bestämmelsen är utformad så att

uppgifterna omfattas av sekretess endast när behovet av sekretess väger

mycket tungt. Det gäller alltså olika förutsättningar för sekretess för en

uppgift beroende av om uppgiften finns hos Konkurrensverket eller hos

domstol.

Skälen för regeringens förslag: Handläggningen hos domstolar skall i

största möjliga utsträckning vara föremål för allmänhetens insyn.

I mål och ärenden enligt KL råder speciella förhållanden beträffande

uppgifter om företags affärsförhållanden. Det är i dessa mål och ärenden

ofta fråga om prövning av grundläggande förutsättningar för hela

företagets verksamhet: strategiska bedömningar, marknadsandelar,

konkurrenssituation etc. Företagens behov av sekretess torde därför vara

särskilt stort i dessa sammanhang. Härtill kommer att företagen har en

långtgående skyldighet att lämna uppgifter om sina förhållanden till

Konkurrensverket. Det kan också förhålla sig så att Konkurrensverket

fått in uppgifter i samband med en undersökning hos företaget, mot

företagets vilja.

Från många håll har framförts att det är angeläget att samma sekretess

gäller i domstol som hos Konkurrensverket. Utredningen har i

sammanhanget redovisat att företag i flera fall underlåtit att överklaga

Konkurrensverkets beslut på grund av risken för att känsliga uppgifter

blir offentliga i tingsrätten. Det har t.ex. gällt risken för att

domstolshandläggningen leder till att bl.a. konkurrenter får en skadlig

insyn i företagets ekonomiska förhållanden.

Att företag av sådana skäl avstår från att överklaga Konkurrensverkets

beslut är allvarligt och innebär en stor brist på rättssäkerhet för företagen.

Vidare är domstolarnas praxisskapande roll mycket betydelsefull för

lagstiftningens sammantagna ekonomiska effekter på marknaden.

Behovet av insyn måste därför här även vägas mot risken att en alltför

vidsträckt insyn i ekonomiska förhållanden kan leda till att ärenden inte

förs vidare till domstol av en enskild part trots att allmänintresset av en

prövning är stort. Ytterst gäller det samhällsekonomins och

konsumenternas intressen.

Starka skäl talar således för att i domstol införa samma sekretesskydd

för uppgifter i mål och ärenden enligt KL som gäller hos

Konkurrensverket. En sådan bestämmelse bör lämpligen utformas som

ett tillägg till vad som i övrigt gäller i fråga om sekretess för uppgifter i

mål och ärenden i domstol enligt 8 kap. 17 § sekretesslagen och gälla

överklagade beslut av Konkurrensverket. Utredningen övervägde även

om en sådan ändring borde gälla också för andra mål och ärenden enligt

KL, när sådan förekommer i Marknadsdomstolen, Stockholms tingsrätt

eller andra tingsrätter. Den ansåg att skäl kan anföras för en enhetlig

regel om sekretess i domstol för mål och ärenden enligt KL. Den fann det

dock inte lämpligt att föreslå en sådan generell regel i det sammanhanget.

Några remissinstanser har framfört uppfattningen att detta utökade

sekretesskydd för företagens uppgifter bör gälla, förutom ärenden enligt

60 §, även mål när någon väckt subsidiär talan enligt 23 § andra stycket

KL och i de typer av mål och ärenden som räknas upp i 63 §

(konkurrensskadeavgift, kvarstad, företagsförvärv, undersökningar enligt

47 och 48 §§ och prövning enligt 54 § andra stycket). Regeringen

bedömer att skyddsbehovet för företagens uppgifter är detsamma oavsett

i vilken mål- eller ärendetyp de förekommer. Detta gäller även uppgifter i

ärenden enligt 13 § tredje stycket. Samtliga dessa mål och ärenden,

liksom överklagade verksärenden, utmärks av att Konkurrensverket har

möjligheter att under vissa förutsättningar avtvinga företagen uppgifter.

Mot denna bakgrund anser regeringen att det förstärkta sekretesskyddet

för företagens uppgifter bör omfatta även dessa mål och ärenden.

Frågan om Konkurrensverkets behov av sekretess i sin utredande

verksamhet får övervägas i särskild ordning, när underlag finns för detta.

7 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser

De föreslagna lagändringarna bör få verkan så snart som möjligt. De bör

därför träda i kraft den 1 juli 1998.

En särskild övergångsbestämmelse införs när det gäller tidsfristerna i

13 §. Regeln anger att för anmälningar som inkommit till verket före

ikraftträdandet skall de äldre bestämmelserna gälla. I fråga om

återkallelse av invändning gäller dock 13 § enligt sin nya lydelse.

En särskild övergångsregel ges också i fråga om den föreslagna

ändringen av instansordningen. Syftet är att ändringen skall medföra

avsedda effektivitetsvinster utan alltför stor fördröjning. Därför anges att

mål eller ärenden som är under handläggning i Stockholms tingsrätt men

som enligt de nya bestämmelserna i stället skall handläggas av

Marknadsdomstolen, skall lämnas över till den instansen om de

inregistrerades i tingsrätten efter utgången av 1996. Åtgärder som har

vidtagits under handläggningen i tingsrätten skall för de mål och ärenden

som överlämnas anses ha vidtagits i Marknadsdomstolen.

En regel ges också i fråga om rättegångskostnader. Regeln i 64 § tredje

stycket om möjlighet till s.k. kvittning gäller mål och ärenden som

inregistrerats i Marknadsdomstolen efter ikraftträdandet utom sådana

som överlämnats enligt punkt 3.

8 Kostnader m.m.

De föreslagna förändringarna i KL innefattar inga nya offentliga

åtaganden och har inte några mera omfattande ekonomiska konsekvenser.

Förslagen om förenklingar i regelsystemet på konkurrensområdet

innebär dock från samhällsekonomisk synpunkt totalt sett besparingar

och ett bättre resursutnyttjande.

För Konkurrensverkets del torde förslagen innebära en viss

omfördelning av resurser inom verket men har inga andra ekonomiska

konsekvenser.

De föreslagna ändringarna i instansordningen innebär att Stockholms

tingsrätt utgår som mellaninstans i vissa mål- och ärendekategorier.

Reformen innebär en kostnadsbesparing hos tingsrätten och totalt sett. De

ekonomiska konsekvenserna för Marknadsdomstolens del är svårare att

bedöma. Det kan antas att mål- och ärendetillströmningen där kan

komma att öka något. Det är därför sannolikt att Marknadsdomstolen bör

tillföras ytterligare resurser för att möta en ökad mål- och

ärendetillströmning.

9 Författningskommentar

9.1 Förslaget till lag om ändring i KL

6 § Om något annat inte följer av beslut enligt 8 eller 15 § eller av 13,

17 eller 18 c §, är avtal mellan företag förbjudna om de har till syfte

att hindra, begränsa eller snedvrida konkurrensen på marknaden på

ett märkbart sätt eller om de ger ett sådant resultat.

Detta gäller särskilt sådana avtal som innebär att

1. inköps- eller försäljningspriser eller andra affärsvillkor direkt

eller indirekt fastställs,

2. produktion, marknader, teknisk utveckling eller investeringar

begränsas eller kontrolleras,

3. marknader eller inköpskällor delas upp,

4. olika villkor tillämpas för likvärdiga transaktioner, varigenom

vissa handelspartner får en konkurrensnackdel, eller

5. det ställs som villkor för att ingå ett avtal att den andra parten

åtar sig ytterligare förpliktelser som varken till sin natur eller

enligt handelsbruk har något samband med föremålet för avtalet.

Paragrafen, som innehåller det generella förbudet mot

konkurrensbegränsande samarbete mellan företag, har ändrats bara på det

sättet att i första stycket orden den svenska marknaden ersatts med

 marknaden . Skälen för detta framgår av avsnitt 6.1.

13 § Om Konkurrensverket inte har fattat beslut med anledning av

en anmälan enligt 9 § inom fyra månader från det att anmälan kom

in till verket, skall undantag från förbudet i 6 § anses beviljat i

enlighet med anmälan för en tid av fem år räknat från tidpunkten då

avtalet ingicks. Har undantag beviljats tidigare, räknas dock

femårsperioden från utgången av giltighetstiden för det senast

beviljade undantaget.

Första stycket gäller inte om Konkurrensverket inom fyra-

månadersfristen gör invändning mot avtalet. Om verket återkallar en

sådan invändning, skall dock undantag anses beviljat i enlighet med

vad som anges i första stycket. Detsamma gäller om verket inte har

fattat beslut med anledning av en anmälan enligt 9 § inom ett år från

det att anmälan kom in till verket.

Den i andra stycket angivna ettårsfristen får förlängas genom beslut

av Konkurrensverket för viss tid som det anmälande företaget

samtycker till. Om företaget motsätter sig förlängning, får

Marknadsdomstolen medge viss förlängd tid, när det finns särskilda

skäl.

I paragrafen regleras när s.k. automatiskt undantag från förbudet i 6 §

skall anses beviljat. Allmänt hänvisas till avsnitt 6.5.1. Här kan anföras

följande.

Skälen att förlänga Konkurrensverkets handläggningstid i första

stycket från tre till fyra månader har redovisats i avsnitt 6.5.1. I

förtydligande syfte har också preciserats från vilken tidpunkt ett

automatiskt undantag skall räknas om individuellt undantag sökts på nytt.

Har undantag beviljats tidigare för samma avtal, räknas femårsperioden

från utgången av giltighetstiden för det senast beviljade undantaget.

Den i andra stycket angivna handläggningstiden har justerats i enlighet

med första stycket. Som framhållits i avsnitt 6.5.1 skall invändning inte

göras rutinmässigt utan endast om det är klarlagt att i ärendet finns

omständigheter som kräver mera omfattande utredning eller att det finns

andra mera starka skäl för en förlängd prövningstid. Det är angeläget att

skälen för en invändning motiveras så tydligt som möjligt. I

förtydligande syfte anges vidare att Konkurrensverket får återkalla en

invändning. Det får förutsättas att verket med hänsyn till företagens

berättigade intresse av skyndsamma besked omedelbart återkallar en

invändning när skälen för denna inte längre kvarstår. Om verket

återkallar en invändning skall undantag anses beviljat i enlighet med

första stycket.

I andra stycket har dessutom införts en ettårsregel. Innebörden av

bestämmelsen är att om Konkurrensverket efter gjord invändning inte

fattat beslut i ärendet inom ett år från det att anmälan kom in till verket

automatiskt undantag skall anses beviljat.

Av det nya tredje stycket framgår att den i andra stycket angivna

ettårsfristen får förlängas genom beslut av Konkurrensverket för viss tid

som det anmälande företaget samtycker till. Om företaget motsätter sig

förlängning, får Marknadsdomstolen medge viss förlängd tid, när det

finns särskilda skäl. Motiven till bestämmelsens närmare utformning

framgår av avsnitt 6.5.1. Här erinras dock om att kravet på särskilda skäl

markerar att det skall vara fråga om speciella situationer där

omständigheterna t.ex. är sådana att verket inte skäligen kan åläggas att

få fram underlag för ett beslut inom föreskriven tid eller att det kan

finnas skäl att avvakta prövning av t.ex. EG-kommissionen eller utslaget

i ett prejudicerande fall i domstol.

15 § Marknadsdomstolen får, vid prövning av ålägganden enligt 23 §,

på yrkande av en part besluta om undantag enligt 8 §. Därvid

tillämpas 10 §.

Paragrafen har justerats i enlighet med förslaget om ändring i

instansordningen (se avsnitt 6.8.1). I övrigt har viss redaktionell ändring

skett.

19 § Missbruk från ett eller flera företags sida av en dominerande

ställning på marknaden är förbjudet.

Sådant missbruk kan särskilt bestå i att

1. direkt eller indirekt påtvinga någon oskäliga inköps- eller

försäljningspriser eller andra oskäliga affärsvillkor,

2. begränsa produktion, marknader eller teknisk utveckling till

nackdel för konsumenterna,

3. tillämpa olika villkor för likvärdiga transaktioner, varigenom

vissa handelspartner får en konkurrensnackdel, eller

4. ställa som villkor för att ingå ett avtal att den andra parten åtar

sig ytterligare förpliktelser som varken till sin natur eller enligt

handelsbruk har något samband med föremålet för avtalet.

Paragrafen, som innehåller det generella förbudet mot missbruk av en

dominerande ställning, har ändrats bara på det sättet att i första stycket

orden den svenska marknaden ersatts med marknaden . Skälen för

detta framgår av avsnitt 6.2.

23 § Konkurrensverket får ålägga ett företag att upphöra med

överträdelser av förbuden i 6 eller 19 §.

Om Konkurrensverket i ett visst fall beslutar att inte meddela ett

sådant åläggande, får Marknadsdomstolen göra det på talan av ett

företag som berörs av överträdelsen.

I paragrafen ges bestämmelser om att Konkurrensverket får ålägga ett

företag att upphöra med överträdelser av 6 och 19 §§. Allmänt hänvisas

till avsnitt 6.6.1.

I enlighet med förslaget om ändring i instansordningen skall

Konkurrensverkets beslut om åläggande överklagas hos

Marknadsdomstolen (60 §) och inte hos Stockholms tingsrätt. Det andra

stycket har justerats i enlighet därmed. Om således Konkurrensverket

beslutar att inte meddela ett åläggande, får Marknadsdomstolen - på talan

av företag som berörs av åtgärden - meddela ett sådant åläggande.

25 § Om det finns särskilda skäl för det, får ett åläggande enligt 23 §

meddelas för tiden till dess att frågan slutligt har avgjorts.

Marknadsdomstolen får meddela ett sådant åläggande bara sedan

rättegång inletts.

Paragrafen reglerar förutsättningarna för interimistiska beslut om

åläggande enligt 23 §.

Paragrafen har ändrats så att det inte längre krävs synnerliga skäl för

att ett interimistiskt beslut skall få meddelas. Motiven har redovisats i

avsnitt 6.6.2. Här kan tilläggas att en utgångspunkt bör vara att

bestämmelsen skall tillämpas vid allvarligare överträdelser som kan få

negativa konsekvenser av betydelse om inte det företag som överträder

förbudsbestämmelserna åläggs att omedelbart upphöra med

överträdelsen. Hänsyn skall tas också till effekterna för den som får

föreläggandet. Här hänvisas även till de uttalanden som gjordes till den

äldre konkurrenslagstiftningen, prop. 1981/82:165 s. 217 ff.

34 § Stockholms tingsrätt får på talan av Konkurrensverket

förbjuda ett företagsförvärv som omfattas av anmälningsskyldighet

enligt 37 § eller som har anmälts frivilligt enligt vad som anges där.

Förvärvet skall förbjudas, om

1. det skapar eller förstärker en dominerande ställning som

väsentligt hämmar eller är ägnad att hämma förekomsten eller

utvecklingen av en effektiv konkurrens inom landet i dess helhet

eller en avsevärd del av det, och

2. detta sker på ett sätt som är skadligt från allmän synpunkt.

Förbud får dock inte meddelas i fråga om förvärv som har skett

på en svensk eller utländsk börs, en auktoriserad marknadsplats

eller någon annan reglerad marknad eller genom inrop på exekutiv

auktion. I stället får förvärvaren åläggas att avyttra det som har

förvärvats.

I paragrafen, som innehåller regler om när ett anmält företagsförvärv

skall förbjudas, har lagtexten justerats endast på det sättet att i andra

stycket orden den svenska marknaden i dess helhet eller på en avsevärd

del av den ersatts med inom landet i dess helhet eller en avsevärd del

av det . Skälen för detta framgår av avsnitt 6.3.

41 § Om det är motiverat av ett allmänt intresse som väger tyngre än

den olägenhet som åtgärden medför, får Stockholms tingsrätt på

yrkande av Konkurrensverket för tiden till dess att en fråga enligt 34

eller 36 § slutligt har avgjorts förbjuda parterna i ett avtal om

företagsförvärv att fullfölja förvärvet. Om rättegång inte pågår,

skall yrkandet framställas skriftligen.

Yrkandet får inte bifallas utan att parterna i förvärvsavtalet eller,

om förvärvet har skett på det sätt som anges i 34 § tredje stycket,

förvärvaren fått tillfälle att yttra sig. Om det finns synnerliga skäl,

får dock åtgärden omedelbart beviljas att gälla till dess att något

annat beslutas.

Paragrafen innehåller bestämmelser om interimistiska beslut i ärenden

om företagsförvärv.

Enligt huvudregeln i andra stycket får inte ett yrkande om att ett

företagsförvärv skall förbjudas bifallas utan att parterna i förvärvsavtalet

eller, om förvärvet skett på sätt som anges i 34 § tredje stycket,

förvärvaren fått tillfälle att yttra sig. I vissa situationer kan det emellertid

finnas skäl för att ett sådant yrkande kan bifallas utan att parterna har fått

möjlighet att yttra sig i frågan. En sådan åtgärd bör dock av

rättssäkerhetsskäl endast vidtas när synnerliga skäl för åtgärden

föreligger. Denna formulering innebär en viss skärpning av de

förutsättningar som hittills gällt för interimistiska beslut av Stockholms

tingsrätt.

49 § Ett beslut enligt 47 eller 48 § får meddelas utan att den som

ansökan avser får tillfälle att yttra sig, om det kan befaras att

undersökningen annars skulle förlora i betydelse.

Beslut meddelat med stöd av första stycket skall sändas endast till

Konkurrensverket. När undersökningen börjar skall verket överlämna

ett exemplar av beslutet till den hos vilken undersökningen skall

genomföras.

Här hänvisas till allmänmotiveringen i avsnitt 6.6.3. Enligt paragrafens

nuvarande lydelse får i brådskande fall ett beslut om undersökning enligt

47 eller 48 § meddelas utan att den som en ansökan avser får tillfälle att

yttra sig.

Paragrafens första stycke har justerats så, att ett beslut enligt 47 eller

48 § får meddelas utan att den som ansökan avser fått tillfälle att yttra sig

om det kan befaras att undersökningen annars skulle förlora i betydelse.

Något krav på att saken skall vara brådskande uppställs inte längre. I

stället får en bedömning göras av hur stor risken är att det företag som

Konkurrensverket planerar att genomföra en undersökning hos kan

komma att förstöra eller undanröja bevis. Mot bakgrund av de krav som

uppställs i 47 och 48 §§ för att överhuvudtaget en undersökning hos ett

företag skall vara lagenlig får förmodas att förutsättningarna ofta är

uppfyllda för att ett beslut om undersökning kan meddelas utan att den

ansökan avser fått tillfälle att yttra sig.

I paragrafens andra stycke, som är nytt, har införts en bestämmelse

som innebär en avvikelse från regeln om ett beslut genom vilket

domstolen avgör ärendet skall sändas till parterna. Beslut meddelat med

stöd av paragrafens första stycke skall sändas endast till

Konkurrensverket. När undersökningen börjar skall Konkurrensverket

överlämna ett exemplar av beslutet till den hos vilken undersökningen

skall genomföras.

51 § När Konkurrensverket genomför en undersökning som har

beslutats enligt 47 eller 48 §, har verket rätt att

1. granska bokföring och andra affärshandlingar,

2. ta kopior av eller göra utdrag ur bokföring och affärshandlingar,

3. begära muntliga förklaringar direkt på platsen, och

4. få tillträde till lokaler, markområden, transportmedel och andra

utrymmen.

I paragrafens andra stycke i dess nuvarande lydelse anges att ett beslut

om undersökning enligt 47 eller 48 § skall visas upp för den hos vilken

undersökningen skall genomföras innan denna börjar. Bestämmelsen har

överförts till 49 §. Paragrafens andra stycke har därför utgått.

53 § Konkurrensverket får begära handräckning av

kronofogdemyndigheten för att genomföra de åtgärder som avses i

51 § 1, 2 och 4.

Frågor om handräckning enligt denna paragraf prövas av

Kronofogdemyndigheten i Stockholm. Därvid gäller bestämmelserna i

utsökningsbalken om sådan verkställighet som avses i 16 kap. 10 § den

balken. Myndigheten skall dock inte underrätta den hos vilken

undersökningen skall genomföras innan verkställighet sker.

I paragrafen anges att Konkurrensverket får begära handräckning av

kronofogdemyndigheten för att genomföra åtgärder enligt 51 § 1-2 och 4.

Ett nytt andra stycke har införts med en bestämmelse som anger att

frågor om handräckning enligt första stycket skall prövas av

Kronofogdemyndigheten i Stockholm. Vidare har intagits en

bestämmelse som föreskriver att kronofogdemyndigheten inte skall

underrätta den hos vilken undersökningen skall genomföras innan

verkställighet sker. Bestämmelserna kommenteras i avsnitt 6.6.3.

54 § Åtgärder enligt 45 eller 51 § får inte avse en skriftlig handling

1. vars innehåll kan antas vara sådant att en advokat eller hans

biträde inte får höras som vittne därom, och

2. som innehas av honom eller av den till förmån för vilken

tystnadsplikten gäller.

Om Konkurrensverket anser att viss handling bör omfattas av

undersökning enligt 51 § och den som åtgärden angår åberopar att

handlingen är skyddad enligt första stycket, skall handlingen

omedelbart förseglas och skyndsamt överlämnas till Stockholms

tingsrätt av Konkurrensverket.

Tingsrätten skall utan dröjsmål pröva om handlingen är sådan som

anges i första stycket.

I paragrafen finns bestämmelser som syftar till att skydda meddelande

med visst förtroligt innehåll mellan å ena sidan en advokat eller hans

biträde och å andra sidan ett företag. Skyddet gäller mot ålägganden

enligt 45 § och vid undersökningar enligt 51 §.

I andra stycket, som är nytt, har införts bestämmelser om förfarandet

när Konkurrensverket och annan part har olika uppfattning om huruvida

en handling är sådan att den skall undantas från undersökningen. Här

hänvisas till den beskrivning av de nya bestämmelserna som lämnats i

avsnitt 6.6.4. Uttrycket angår avser invändningar från såväl det företag

som är föremål för utredningen som annan som avses i 48 §.

60 § Beslut av Konkurrensverket i följande frågor får överklagas

hos Marknadsdomstolen:

1. undantag enligt 8, 11, 12, 14, 16 och 18 §§,

2. icke-ingripandebesked enligt 20 och 21 §§,

3. ålägganden som verket har meddelat enligt 23 § första stycket

och 25 §, och

4. ålägganden enligt 45 §.

Ett beslut enligt första stycket 1-3 får överklagas bara av ett

företag som berörs av beslutet.

I paragrafen finns bestämmelser om överklagande av beslut som fattas av

Konkurrensverket.

I enlighet med förslaget om ändring av instansordningen (avsnitt 6.8.1)

skall enligt första stycket beslut i frågor som gäller undantag, icke-

ingripandebesked, ålägganden enligt 23 § första stycket och 25 § samt

ålägganden enligt 45 § överklagas till Marknadsdomstolen.

63 § Domar och beslut av Stockholms tingsrätt i följande mål och

ärenden får överklagas hos Marknadsdomstolen:

1. konkurrensskadeavgift enligt 26 §,

2. kvarstad enligt 32 §,

3. företagsförvärv enligt 34, 36, 41 och 43 §§,

4. undersökningar enligt 47 och 48 §§, och

5. prövning enligt 54 § andra stycket.

Beslut under rättegången i frågor som avses i 32 eller 41 § skall

överklagas särskilt. Har ett sådant beslut meddelats innan rättegång

har inletts, skall det överklagas som om beslutet meddelats under

rättegång.

I paragrafen finns bestämmelser om överklagande av domar och beslut

som meddelas av Stockholms tingsrätt.

Enligt förslaget om ändring av instansordningen (avsnitt 6.8.1) skall

tingsrätten inte längre pröva frågor som rör undantag, icke-

ingripandebesked och ålägganden. Paragrafens första stycke har

anpassats till detta. En ny punkt 5 har förts in om överklagande av

tingsrättens beslut enligt 54 § andra stycket.

Vidare har andra stycket justerats mot bakgrund av att ålägganden

enligt 25 § inte längre prövas av tingsrätten. Bestämmelsen om att sådant

beslut kan överklagas särskilt har därför utgått.

64 § Om något annat inte följer av denna lag tillämpas,

1. beträffande rättegången i frågor som avses i 23 § andra stycket och

63 § första stycket 1-3, vad som är föreskrivet i rättegångsbalken om

tvistemål där förlikning inte är tillåten, och

2. beträffande handläggningen av frågor som avses i 13 § tredje

stycket, 60 § första stycket och 63 § första stycket 4 och 5, lagen

(1996:242) om domstolsärenden.

I mål och ärenden enligt 63 § skall vad som sägs om hovrätten i 49,

50 och 52 kap. rättegångsbalken samt 39 § första stycket lagen om

domstolsärenden i stället gälla Marknadsdomstolen.

Om det finns särskilda skäl, får Marknadsdomstolen i mål eller

ärende där enskilda är motparter till varandra, bestämma att var och

en av parterna skall svara för sina rättegångskostnader.

Paragrafen innehåller bestämmelser om förfarandereglerna i mål och

ärenden enligt KL.

Enligt första stycket skall mål om ålägganden enligt 23 § andra stycket,

konkurrensskadeavgift, kvarstad och företagsförvärv liksom tidigare

handläggas enligt rättegångsbalkens regler för indispositiva tvistemål.

Enligt punkt 2 skall bl.a. frågor som avses i 13 § tredje stycket och 60

§ första stycket handläggas enligt lagen (1996:242) om domstolsärenden.

Också frågor om huruvida vissa handlingar omfattas av advokats

tystnadsplikt skall handläggas enligt samma lag.

Andra stycket har ändrats till följd av den ändrade instansordningen

(avsnitt 6.8.1). Hänvisningen till reglerna i 49, 50 och 52 kap.

rättegångsbalken och ärendelagen bör som tidigare gälla mål eller ärende

som överklagas från tingsrätten till Marknadsdomstolen. Därför hänvisas

till 63 §. Motsatsvis följer att Marknadsdomstolen, i de fall den är första

domstolsinstans enligt de nya reglerna, skall tillämpa de regler i

rättegångsbalken som avser tingsrätts handläggning när första stycket 1

gäller, och vad som sägs om tingsrätt i ärendelagen när den lagen enligt

punkt 2 skall tillämpas.

I tredje stycket, som är nytt, har införts en särskild bestämmelse om

rättegångskostnader (se avsnitt 6.8.4.). Enligt regeln får

Marknadsdomstolen, om det finns särskilda skäl för det, i mål eller

ärende där enskilda är motparter till varandra, bestämma att var och en av

parterna skall bära sina rättegångskostnader. Denna bestämmelse utgör

en undantagsregel till huvudregeln att tappande part står för

rättegångskostnaderna, vilket markeras genom kravet på att det skall

finnas särskilda skäl för att förordna om s.k. kvittning.

64 c § När tingsrätten prövar ärenden som anges i 63 § första stycket

4 och 5 i sak, skall tingsrätten ha den sammansättning som anges i

64 a § första stycket. Tingsrätten får dock i ett sådant ärende i stället

bestå av en lagfaren domare eller av en lagfaren domare och en

ekonomisk expert, om det är tillräckligt med hänsyn till ärendets

beskaffenhet. Vid annan handläggning skall tingsrätten bestå av en

lagfaren domare eller av en lagfaren domare och en ekonomisk

expert

Paragrafen innehåller regler om tingsrättens sammansättning för frågor

som enligt 64 § första stycket 2 skall handläggas som domstolsärenden.

Till följd av ändringen av instansordningen (avsnitt 6.8.1) samt att

prövning enligt 54 § andra stycket tillkommit, har paragrafen anpassats

till de därav föranledda förändringarna i 63 §. Den andra meningen har

justerats så att tingsrätten får pröva ett ärende i viss mindre

sammansättning, förutom vid prövning av frågor om undersökningar

enligt 47 och 48 §§ såsom hittills, även i fråga om prövning enligt 54 §

andra stycket.

65 a §

I denna paragraf anges att Konkurrensverket skall få tillfälle att yttra sig i

ärenden i domstol. Bestämmelsen är på grund av lagen (1996:242) om

domstolsärenden överflödig och har därför upphävts.

69 § Om det är till fördel för utredningen får mål som avses i 23 §

andra stycket eller 63 § första stycket 1-3 handläggas gemensamt

med ett ärende som anges i denna lag, när målet och ärendet

handläggs av samma domstol. Handläggningen skall ske enligt vad

som föreskrivs i 64 § första stycket 1 samt 64 a och 64 b §§.

Vid gemensam handläggning i Marknadsdomstolen av mål som

avses i 23 § andra stycket och ärende enligt denna lag, skall reglerna

för tingsrätt tillämpas. I andra fall tillämpas reglerna för hovrätt.

I paragrafen finns fakultativa bestämmelser om gemensam handläggning

i domstol av mål och ärenden som avses i KL.

Till följd av den ändrade instansordningen (avsnitt 6.8.1) har

paragrafen justerats i förtydligande syfte. Genom ett tillägg i första

stycket framgår att mål och ärende får handläggas gemensamt endast om

det handläggs av samma domstol. Bestämmelsen i det tidigare andra

stycket har i sak oförändrad förts in i första stycket. Där anges att

reglerna för indispositiva tvistemål i rättegångsbalken skall tillämpas vid

den gemensamma handläggningen.

Till skillnad mot vad som tidigare gällde kan i Marknadsdomstolen,

efter ändringen av instansordningen, den situationen uppkomma att

domstolen har behov av en gemensam handläggning av ett mål enligt

23 § andra stycket, som handläggs enligt reglerna för indispositiva

tvistemål för tingsrätt, och ett ärende på vilket ärendelagens regler för

prövning i andra instans tillämpas. Av det nya andra stycket framgår av

första meningen att tvistemålsreglerna för tingsrätt skall tillämpas i en

sådan situation. I andra fall kan det vara så att ett mål handläggs enligt

reglerna för indispositiva tvistemål för hovrätt medan ärendet handläggs

enligt reglerna i ärendelagen för första instans. Enligt den andra

meningen skall vid gemensam handläggning i en sådan situation, reglerna

för indispositiva tvistemål för hovrätt tillämpas.

9.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1970:417) om

marknadsdomstol m.m.

1 § Marknadsdomstolen handlägger mål och ärenden enligt

1. konkurrenslagen (1993:20),

2. marknadsföringslagen (1995:450),

3. lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden,

4. lagen (1984:292) om avtalsvillkor mellan näringsidkare,

5. produktsäkerhetslagen (1988:1604),

6. lagen (1994:615) om ingripande mot otillbörligt beteende avseende

offentlig upphandling.

Bestämmelserna i 14, 15 och 16-22 §§ tillämpas inte i mål eller

ärenden enligt konkurrenslagen (1993:20) eller marknadsförings-

lagen (1995:450). I mål enligt marknadsföringslagen tillämpas inte

heller 13 a §. I stället gäller vad som föreskrivits i dessa lagar.

I paragrafen i dess nuvarande lydelse anges bl.a. att Marknadsdomstolen

handlägger mål enligt de lagar som upptas i paragrafen.

Genom införandet av lagen (1996:242) om domstolsärenden

handlägger Marknadsdomstolen nu även ärenden enligt KL. Paragrafen

har därför justerats i enlighet därmed.

2 § Mot Marknadsdomstolens dom eller beslut i mål och ärenden

enligt denna lag får talan inte föras. Detsamma gäller domstolens

beslut i övrigt enligt denna lag.

I paragrafen föreskrivs att talan inte får föras mot Marknadsdomstolens

domar och beslut i mål enligt denna lag.

Paragrafen har justerats i enlighet med vad som har anförts under 1 §.

9.3 Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen

(1980:100)

8 kap. 17 § Sekretess gäller hos domstol i mål eller ärende i

domstolens rättsskipande eller rättsvårdande verksamhet för uppgift

om myndighets eller enskilds affärs- eller driftförhållanden, om det

kan antas att den som uppgiften rör lider avsevärd skada om

uppgiften röjs. I mål eller ärenden enligt 13 § tredje stycket, 23 §

andra stycket, 60 och 63 §§ konkurrenslagen (1993:20) gäller dock

sekretess för uppgift om sådana förhållanden redan om det kan antas

att den som uppgiften rör lider skada om uppgiften röjs.

Första stycket tillämpas inte, om annan sekretessbestämmelse till

skydd för samma intresse är tillämplig på uppgiften och innebär att

sekretess inte skall gälla.

I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst

tjugo år.

Paragrafen har ändrats i enlighet med vad som anförts i avsnitt 6.8.5.

Sammanfattning av Konkurrenslagsutredningens

betänkande Konkurrenslagen 1993-1996

SOU(1997:20)

I betänkandet redovisas erfarenheter som har gjorts av 1993 års

konkurrenslag (KL). Våra slutsatser av redovisningen är bl.a. följan-

de:

* KL har medfört att konkurrensbegränsningar undanröjts. Men

regelsystemet har betydande svagheter och bör förenklas och

förtydligas, så långt det är möjligt

* EG-modellen för regelsystemet bör i huvudsak behållas men följas

mera flexibelt. Den internationella utvecklingen i fråga om

liknande lagstiftning bör bevakas med sikte på möjliga

förbättringar av KL.

* KL bör ändras så att Konkurrensverket kan ägna mindre tid åt

ärenden om anmälda avtal m.m. som inte har så stor vikt. Detta

föreslås ske genom att 13 § KL ändras så att s.k. automatiska

undantag blir vanligare medan reglerna om icke-ingripandebesked

avskaffas.

* Reglerna om företagsförvärv bör effektiviseras och, efter

ytterligare utredning, omarbetas. Möjligen bör de anpassas närmare

till EG:s regler, men även alternativ bör övervägas.

* Process- och instansordningen bör ändras så att konkurrensfrågor

prövas snabbare och effektivare. Därigenom utbildas också mera

rättspraxis och klarare regler.

* Konkurrensverket bör, genom att regelsystemet ändras enligt före-

gående tre punkter, få större resurser för egna undersökningar och

initiativ.

Utredningsuppdraget

Konkurrenslagen (1993:20) gäller sedan den 1 juli 1993. Vårt uppdrag är

att granska lagens utformning och tillämpning mot bakgrund av

erfarenheterna under inledningsskedet. Enligt direktiven skall utred-

ningen inriktas på att kartlägga och sammanställa de allmänna erfaren-

heterna av KL och det administrativa förfarandet. I uppdraget ingår inte

att pröva KL:s grundläggande konstruktion eller dess långsiktiga effek-

ter. En avgränsning som vi har gjort är att vi inte tar upp frågor som

gäller rättstillämpningen i enskilda fall.

På vilket sätt kan man få fram erfarenheter av KL?

Såvitt vi har kunnat finna har inte i något land gjorts någon samlad

ekonomisk och rättslig utvärdering av en nationell konkurrenslag. Det är

osäkert om det finns några ekonomisk-vetenskapliga metoder för att mäta

verkningarna av KL. I varje fall finns det inte skäl att aktualisera sådana

mätningar förrän lagen har gällt en längre tid. Vår kartläggning bygger på

erfarenheter och synpunkter från myndigheter, företag m.fl. som på

skilda sätt berörs av lagen.

Principiella synpunkter

En samhällsekonomisk utvärdering av KL kan bara göras på lång sikt.

Lagen bör ses i ett internationellt perspektiv och mot bakgrund av en

delvis osäker ekonomisk teori.

Då generella utvärderingar av olika lagstiftningsmodeller saknas, är det

svårt att avgöra hur en konkurrenslagstiftning bör vara utformad för att

ge bästa resultat. Även erfarenheterna av KL visar att frågorna om

konkurrens och konkurrenslagstiftning är mycket komplicerade och

sannolikt avsevärt mera svårbedömda än som kom till uttryck när lagen

infördes.

KL:s verkningar från ekonomisk synpunkt

Erfarenheterna hittills är att många företag har ändrat sina avtal och sitt

agerande för att uppfylla KL:s krav. Konkurrensbegränsningar har alltså

undanröjts. Om KL har påverkat konkurrenstrycket i stort kan knappast

mätas. Inte heller några konkreta effekter för konsumenterna kan direkt

påvisas.

Vissa av de erfarenheter som redovisats tyder på att det har funnits

orealistiskt stora förväntningar på KL. Även uppfattningen att lagen haft

negativa effekter har framförts.

KL:s ekonomiska verkningar är i varje fall ännu begränsade men vi

bedömer dem i huvudsak som positiva. Vi framhåller att också andra

faktorer än KL har betydelse för konkurrensen, bl.a. offentliga åtgärder

av olika slag. Särskilt gäller detta i fråga om mindre företags konkur-

renssituation.

Lagstiftningstekniken

Att KL utformats efter modell av EG-reglerna innebär både för- och

nackdelar. Ett huvudintryck av vår undersökning är att KL:s regelsystem

är komplicerat och svårtillämpat. I näringslivet finns god kännedom om

KL:s existens men kunskapen om dess närmare innebörd är sämre.

Inställningen till lagen är delvis positiv men negativ hos vissa, särskilt

mindre, företag. Regelsystemet ger i stort sett dålig förutsägbarhet, och

för tolkningen krävs ofta specialiserade experter.

Det måste antas att KL genom förbudsreglerna har en stark preventiv

effekt. Samtidigt innebär de generella förbuden betydande tolknings- och

tillämpningsproblem. Dessa synes till stor del ofrånkomliga men möjliga

förenklingar i regelsystemet bör göras.

Det kan ifrågasättas om det var den bästa lösningen att utforma KL i så

nära överensstämmelse med EG:s regler som skedde. Det är dock

knappast nu aktuellt att i väsentliga avseenden frångå EG-modellen.

Förbudet mot konkurrensbegränsande samarbete (6 § KL)

Avtal och förfaranden som har prövats av Konkurrensverket redovisas i

kap. 3. Det finns både positiva och negativa erfarenheter av tillämp-

ningen. Tolkningsproblem har framhållits, bl.a. svårigheter att bedöma

vad som är relevant marknad. Vi konstaterar att dessa rättstillämp-

ningsproblem inte kan lösas genom åtgärder av generell karaktär. Men

det finns behov av mera vägledande normer, framför allt genom

domstolspraxis.

Kritik har framförts mot tillämpningen av den s.k. bagatellregeln. I

fråga om denna regel väntas emellertid läget bli ändrat på grund av att

EG:s motsvarande regler är under omarbetning.

Bagatellregeln torde ha varit övervägande positiv för små och medel-

stora företag. Det är dock tveksamt i vad mån KL främjat sådana företags

verksamhet. Denna fråga kan knappast bedömas klart förrän på längre

sikt efter mera djupgående undersökningar.

Förbudet mot missbruk av dominerande ställning (19 § KL)

Ärenden som har prövats redovisas i kap. 4. Ingripanden med stöd av

bestämmelsen om missbruk av dominerande ställning har förekommit i

några fall. Bestämmelsen har också haft en preventiv effekt.

Det finns skilda uppfattningar om regelns betydelse och tillämpning.

Den är formulerad i så allmänna ordalag att den kan tolkas och tillämpas

på olika sätt. Vi har inte bedömt tillämpningen i enskilda fall, och vi

finner inte skäl att föreslå någon ändring av regeln frånsett en

omformulering av redaktionell art.

Reglerna om prövning av företagsförvärv

Ärenden som har prövats enligt KL:s regler om företagsförvärv redovi-

sas i kap. 5. Ett stort antal förvärv har prövats men få ingripanden har

skett. Erfarenheterna visar att regelsystemet är onödigt omfattande och

har vissa andra brister.

Det kan vara naturligt att ändra förvärvsreglerna i huvudsak efter

mönster av EG:s motsvarande regler. En skiss till en sådan ändring läggs

fram i bilaga 6. Även andra lösningar bör dock övervägas och dessa

frågor bör tas upp i en särskild utredning.

Frågan om uppbrytning av företagskoncentrationer

Enligt direktiven skall vi överväga om det kan vara motiverat att ha en

särskild bestämmelse i KL som ger möjlighet att bryta upp starka

företagskoncentrationer. Vi anser det inte motiverat att föreslå en sådan

bestämmelse.

Den administrativa handläggningen

Antal ärenden och handläggningstider m.m. hos Konkurrensverket redo-

visas i kap. 7. Av redovisade erfarenheter och synpunkter framgår att

allvarlig kritik kan riktas mot långa handläggningstider och stor

ärendebalans hos Konkurrensverket. Särskilt har kritiserats att 13 § KL

tillämpats så, att verket gjort invändningar mot avtal endast på grund stor

arbetsbelastning med påföljd att nästan inga "automatiska undantag" har

förekommit.

Vår slutsats är att tillämpningen av KL medfört betydligt större

administrativa problem än som förutsågs när det nya regelsystemet kom

till. Ärendebalansen hos Konkurrensverket bör snarast nedbringas så att

mera resurser kan användas för att motverka de allvarligaste konkur-

rensbegränsningarna. Detta kan bara ske genom att regelsystemet ändras.

Åtgärder som gör systemet enklare och effektivare är nödvändiga av

hänsyn till respekten för lagstiftningen. Vi föreslår i detta syfte att

*regeln om automatiska undantag ändras och tillämpas i större

utsträckning

*reglerna om icke-ingripandebesked upphävs.

Tvångsmedel och sanktioner

Enligt erfarenheter som redovisas i kap. 8 har tvångsmedel och

sanktioner förekommit i ett fåtal fall. Några betydande tillämpningspro-

blem har inte visat sig. KL:s regler om förfarandet vid undersökningar

hos företag bör dock kompletteras.

Kollisioner mellan KL och andra lagar m.m.

Kollisioner mellan KL och andra lagar och regler är vanliga. Vissa

konkurrensbegränsande förfaranden faller utanför KL på grund av ett

medvetet ställningstagande från lagstiftarens sida. I övrigt är det ofta

oklart efter vilka grunder kollisionsfall skall bedömas.

Att i de enskilda fallen fastställa gränserna för KL:s tillämpningsom-

råde innebär sålunda ofta besvärliga problem. Många fall rör offentlig

verksamhet.

Problemen måste i nuläget lösas i rättstillämpningen men bör i

fortsättningen uppmärksammas mera i lagstiftningsarbetet. KL:s

förhållande till tryck- och yttrandefriheten bör klarläggas genom en

särskild utredning.

Process- och instansordningen

Process- och instansreglerna i KL och i andra marknadsrättsliga lagar

behöver ses över mera samlat. Men oavsett detta förordar vi att vissa

ändringar i KL:s instansregler görs snarast.

Erfarenheterna av KL:s regler om prövning av konkurrensärenden i tre

instanser Konkurrensverket, Stockholms tingsrätt och Mark-

nadsdomstolen är negativa. Vårt förslag är att tingsrätten utgår som

mellaninstans. Konkurrensverkets beslut kommer då att överklagas direkt

till Marknadsdomstolen. Vi föreslår också att frågor om förbud mot

företagsförvärv avgörs av Konkurrensverket som första instans, med

Marknadsdomstolen som överinstans. Däremot bör Stockholms tingsrätt

alltjämt vara första instans i frågor om konkurrensskadeavgift, kvarstad

och undersökningar hos företag.

Reglerna i KL om ekonomiska experter som ledamöter i tingsrätten

bör ändras och anpassas till vad som gäller för brottmål enligt rätte-

gångsbalken

Beträffande processordningen förordar vi inga principiella ändringar.

Men en ny regel om s.k. kvittning av rättegångskostnader föreslås.

Sekretessregler

Vid domstol gäller nu inte samma sekretess för affärshemligheter som

hos Konkurrensverket. Företag har på grund härav i flera fall avstått från

att överklaga beslut från verket. Vi föreslår att sekretesslagen ändras så

att förutsättningarna för sekretess i överklagade ärenden blir desamma

som hos verket.

Författningsändringar

De framlagda förslagen till ändrad författningstext motiveras närmare i

de olika kapitlen och i en särskild författningskommentar.

Konkurrenslagsutredningens lagförslag

1 Förslag till lag om ändring i konkurrenslagen

(1993:20)

Härigenom föreskrivs i fråga om konkurrenslagen (1993:20)

dels att 20, 21, 40 , 64 b 64 d, 65 a och 66 §§ skall upphöra att gälla

dels att 6, 13, 15, 19, 22, 23, 25, 29, 34, 39, 41 44, 49, 51, 53, 54, 57,

60, 63, 64, 64 a och 67 69 §§ samt rubriken närmast före 15 § skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6 §

Om något annat inte följer av

beslut enligt 8 eller 15 § eller av

13, 17 eller 18 c §, är avtal mellan

företag förbjudna om de har till

syfte att hindra, begränsa eller

snedvrida konkurrensen på den

svenska marknaden på ett

märkbart sätt eller om de ger ett

sådant resultat.

Om något annat inte följer av

beslut enligt 8 eller 15 § eller av

13, 17 eller 18 c §, är avtal mellan

företag förbjudna om de har till

syfte att hindra, begränsa eller

snedvrida konkurrensen på

marknaden på ett märkbart sätt

eller om de ger ett sådant resultat.

Detta gäller särskilt sådana avtal som innebär att

1. inköps- eller försäljningspriser eller andra affärsvillkor direkt eller

indirekt fastställs,

2. produktion, marknader, teknisk utveckling eller investeringar

begränsas eller kontrolleras,

3. marknader eller inköpskällor delas upp,

4. olika villkor tillämpas för likvärdiga transaktioner, varigenom vissa

handelspartner får en konkurrensnackdel, eller

5. det ställs som villkor för att ingå ett avtal att den andra parten åtar sig

ytterligare förpliktelser som varken till sin natur eller enligt handelsbruk

har något samband med föremålet för avtalet.

13 §

Om Konkurrensverket inte har

fattat beslut med anledning av en

anmälan enligt 9 § inom tre

månader från det att anmälan kom

in till verket, skall undantag från

förbudet i 6 § anses beviljat i

enlighet med anmälan för en tid av

fem år räknat från tidpunkten då

avtalet ingicks.

Detta gäller inte om Konkur-

rensverket inom tremånaders-

fristen gör invändning mot av-

talet.

Om Konkurrensverket inte har

fattat beslut med anledning av en

anmälan enligt 9 § inom fyra

månader från det att anmälan kom

in till verket, skall undantag från

förbudet i 6 § anses beviljat i

enlighet med anmälan för en tid av

fem år räknat från tidpunkten då

avtalet ingicks.

Detta gäller inte om Kon-

kurrensverket inom fyramåna-

dersfristen gör invändning mot

avtalet. Om verket återkallar en

sådan invändning skall undantag

anses beviljat i enlighet med vad

som anges i första stycket.

Detsamma gäller om verket inte

har fattat beslut med anledning av

en anmälan enligt 9 § inom ett år

från det att anmälan kom in till

verket.

Undantag meddelade av

Stockholms tingsrätt

Undantag meddelade av

Marknadsdomstolen

15 §

Stockholms tingsrätt får, vid

prövning av ålägganden enligt 23

§, på yrkande av en part besluta

om undantag enligt 8 § för ett avtal

som är förbjudet enligt 6 § men

som uppfyller förutsättningarna

för undantag enligt 8 §. Därvid

tillämpas 10 §.

Marknadsdomstolen får, vid

prövning av ålägganden enligt 23

§, på yrkande av en part besluta

om undantag enligt 8 § för ett avtal

som är förbjudet enligt 6 § men

som uppfyller förutsättningarna

för undantag enligt 8 §. Därvid

tillämpas 10 §.

19 §

Missbruk från ett eller flera

företags sida av en dominerande

ställning på den svenska mark-

naden är förbjudet

Missbruk från ett eller flera

företags sida av en dominerande

ställning på marknaden är för-

bjudet.

Sådant missbruk kan särskilt bestå i att

1. direkt eller indirekt påtvinga någon oskäliga inköps- eller försälj-

ningspriser eller andra oskäliga affärsvillkor,

2. begränsa produktion, marknader eller teknisk utveckling till nackdel

för konsumenterna,

3. tillämpa olika villkor för likvärdiga transaktioner, varigenom vissa

handelspartner får en konkurrensnackdel, eller

4. ställa som villkor för att ingå ett avtal att den andra parten åtar sig

ytterligare förpliktelser som varken till sin natur eller enligt handelsbruk

har något samband med föremålet för avtalet.

22 §

Så snart en anmälan enligt 9 §

eller en ansökan enligt 20 § som

rör ett avtal har kommit in till

Konkurrensverket skall verket ge

de parter i avtalet som inte är

sökande tillfälle att yttra sig över

anmälan eller ansökan

Så snart en anmälan enligt 9 §

har kommit in till Konkurrens-

verket skall verket ge de parter i

avtalet som inte är sökande tillfälle

att yttra sig över anmälan

23 §

Konkurrensverket får ålägga ett

företag att upphöra med över-

trädelser av förbuden i 6 eller 19

§.

Om Konkurrensverket i ett visst

fall beslutar att inte meddela ett

sådant åläggande, får Stockholms

tingsrätt göra det på talan av ett

företag som berörs av

överträdelsen.

Om ett företag vidtar en åtgärd

som innebär en överträdelse av

förbuden i 6 eller 19 §, får Kon-

kurrensverket ålägga företaget att

inte fortsätta med detta och att inte

vidta någon annan liknande

åtgärd som innebär väsentligen

samma överträdelse.

Om Konkurrensverket i fråga

om en viss åtgärd beslutar att inte

meddela ett sådant åläggande får

Marknadsdomstolen göra det på

talan av ett företag som berörs av

åtgärden.

25 §

Om det finns synnerliga skäl för

det, får ett åläggande enligt 23 §

meddelas för tiden till dess att

frågan slutligt har avgjorts.

Tingsrätten får meddela ett sådant

åläggande bara sedan rättegång

inletts.

Om det finns särskilda skäl för

det, får ett åläggande enligt 23 §

meddelas för tiden till dess att

frågan slutligt har avgjorts. Mark-

nadsdomstolen får meddela ett

sådant åläggande bara sedan

rättegång inletts.

29 §

Konkurrensskadeavgift enligt 26

§ första stycket 1 får inte påföras

för åtgärder som har vidtagits

1. efter det att anmälan enligt 9

§ eller ansökan enligt 20 § kom in

till Konkurrensverket och innan

beslutet med anledning av

anmälan eller ansökan vann laga

kraft, om åtgärderna ligger inom

ramen för den verksamhet som har

beskrivits i anmälan eller an-

sökan, eller

2. under den tid då icke-

ingripandebesked har gällt, om

inte beskedet har återkallats med

stöd av 21 § 2.

Första stycket 1 gäller dock inte

om Konkurrensverket inom en

månad från det att anmälan eller

ansökan kom in förklarar att

verket anser att 6 § är tilllämplig

och att det inte finns skäl att

tillämpa 8 § eller att 19 § är

tillämplig. Ett sådant beslut får

meddelas bara om det är uppenbart

att undantag inte kan beviljas eller

icke-ingripandebesked inte kan

meddelas.

Konkurrensskadeavgift enligt 26 §

första stycket 1 för överträdelse av

6 § får inte påföras för åtgärder

som har vidtagits efter det att

anmälan enligt 9 § kom in till

Konkurrensverket och innan

beslutet med anledning av

anmälan vann laga kraft, om

åtgärderna ligger inom ramen för

den verksamhet som har beskrivits

i anmälan.

Första stycket gäller dock inte

om Konkurrensverket inom en

månad från det att anmälan kom in

förklarar att verket anser att 6 § är

tillämplig och att det inte finns

skäl att tillämpa 8 §. Ett sådant

beslut får meddelas bara om det är

uppenbart att undantag inte kan

beviljas.

34 §

Stockholms tingsrätt får på ta-

lan av Konkurrensverket förbjuda

ett företagsförvärv som omfattas

av anmälningsskyldighet enligt 37

§.

Förvärvet skall förbjudas, om

1. det skapar eller förstärker en

dominerande ställning som vä-

sentligt hämmar eller är ägnad att

hämma förekomsten eller

utvecklingen av en effektiv kon-

kurrens på den svenska markna-

den i dess helhet eller på en

avsevärd del av den, och

Konkurrensverket får förbjuda

ett företagsförvärv som omfattas

av anmälningsskyldighet enligt 37

§.

Förvärvet skall förbjudas, om

1. det skapar eller förstärker en

dominerande ställning som vä-

sentligt hämmar eller är ägnad att

hämma förekomsten eller

utvecklingen av en effektiv

konkurrens på marknaden, och

2. detta sker på ett sätt som är skadligt från allmän synpunkt.

Förbud får dock inte meddelas i fråga om förvärv som har skett på en

svensk eller utländsk börs, en auktoriserad marknadsplats eller någon an-

nan reglerad marknad eller genom inrop på exekutiv auktion. I stället får

förvärvaren åläggas att avyttra det som har förvärvats.

39 §

En talan hos Stockholms tingsrätt

enligt 34 eller 36 § får väckas bara

efter beslut om särskild

undersökning enligt 38 §.

Talan skall väckas inom tre

månader från beslutet. Tingsrätten

får på begäran av Kon-

kurrensverket förlänga fristen med

högst en månad i sänder, om

parterna i förvärvsavtalet eller, om

förvärvet har skett på det sätt som

anges i 34 § tredje stycket,

förvärvaren samtycker till det eller

om det finns synnerliga skäl.

Ett förbud eller ett åläggande

enligt 34 eller 36 § får meddelas

bara efter beslut om särskild

undersökning enligt 38 §.

Beslut om förbud eller

åläggande enligt första stycket

skall meddelas inom tre månader

från beslutet om särskild

undersökning. Marknadsdomsto-

len får på begäran av

Konkurrensverket förlänga fristen

med högst en månad i sänder, om

parterna i förvärvsavtalet eller, om

förvärvet har skett på det sätt som

anges i 34 § tredje stycket,

förvärvaren samtycker till det eller

om det finns synnerliga skäl.

41 §

Om det är motiverat av ett all-

mänt intresse som väger tyngre än

den olägenhet som åtgärden

medför, får Stockholms tingsrätt

på yrkande av Konkurrensverket

för tiden till dess att en fråga enligt

34 eller 36 § slutligt har avgjorts

förbjuda parterna i ett avtal om

företagsförvärv att fullfölja

förvärvet. Om rättegång inte

pågår, skall yrkandet framställas

skriftligen.

Yrkandet får inte bifallas utan

att parterna i förvärvsavtalet eller,

om förvärvet har skett på det sätt

som anges i 34 § tredje stycket,

förvärvaren fått tillfälle att yttra

sig. I brådskande fall får dock

åtgärden omedelbart beviljas att

gälla till dess att något annat

beslutas.

Om det är motiverat av ett all-

mänt intresse som väger tyngre än

den olägenhet som åtgärden

medför, får Konkurrensverket för

tiden till dess att en fråga enligt 34

eller 36 § slutligt har avgjorts

förbjuda parterna i ett avtal om

företagsförvärv att fullfölja

förvärvet.

Förbud enligt första stycket får

inte meddelas utan att parterna i

förvärvsavtalet eller, om förvärvet

har skett på det sätt som anges i 34

§ tredje stycket, förvärvaren fått

tillfälle att yttra sig. Om det finns

synnerliga skäl får dock förbud

omedelbart meddelas att gälla till

dess att något annat beslutas.

42 §

Ett förbud eller ett åläggande

enligt 34 eller 36 § får inte

meddelas senare än sex månader

efter det att talan väckts hos tings-

rätten. Denna frist får förlängas,

om parterna i förvärvsavtalet eller,

om förvärvet har skett på det sätt

som anges i 34 § tredje stycket,

förvärvaren samtycker till det eller

om det finns synnerliga skäl.

Förbud eller åläggande får dock

inte meddelas senare än två år

efter det att förvärvsavtalet ingicks

Om tingsrättens dom överkla-

gas, skall Marknadsdomstolen

avgöra målet inom tre månader

från det att tiden för överkla-

gande gick ut. Vad som sägs i

första stycket om förlängning av

fristen gäller också Marknads-

domstolens prövning

Om Konkurrensverkets beslut

enligt 34 eller 36 § överklagas,

skall Marknadsdomstolen avgöra

saken inom fyra månader från det

att överklagandet kom in till

domstolen. Denna frist får

förlängas, om parterna i förvärvs-

avtalet eller, om förvärvet har skett

på det sätt som anges i 34 § tredje

stycket, förvärvaren samtycker till

det eller om det finns synnerliga

skäl. Förbud eller åläggande får

dock inte meddelas senare än två

år efter det att förvärvsavtalet

ingicks.

43§

Ett förbud eller åläggande enligt 34 eller 36 § utgör inte hinder mot att

samma fråga prövas på nytt, om det finns anledning att upphäva eller

mildra förbudet eller åläggandet därför att detta inte längre behövs eller

inte längre är lämpligt.

Om tingsrätten eller Marknads-

domstolen har lämnat en talan om

ett företagsförvärv utan åtgärd, får

frågan prövas på nytt bara om en

part i förvärvsavtalet har lämnat

oriktiga uppgifter om

sakförhållanden av väsentlig

betydelse för avgörandet.

Om Konkurrensverket eller Mark-

nadsdomstolen har lämnat ett

företagsförvärv utan åtgärd, får

frågan prövas på nytt bara om en

part i förvärvsavtalet har lämnat

oriktiga uppgifter om

sakförhållanden av väsentlig

betydelse för avgörandet.

44 §

Talan om omprövning enligt 43 §

väcks hos Stockholms tingsrätt av

Konkurrensverket eller av någon

som berörs av avgörandet.

Talan enligt 43 § andra stycket

skall väckas inom ett år efter det

att saken slutligt har avgjorts.

En fråga om omprövning enligt 43

§ andra stycket skall tas upp inom

ett år efter det att saken slutligt har

avgjorts.

49 §

I brådskande fall får ett beslut

enligt 47 eller 48 § meddelas utan

att den som ansökan avser får

tillfälle att yttra sig.

Ett beslut enligt 47 eller 48 § får

meddelas utan att den som an-

sökan avser får tillfälle att yttra

sig, om det kan befaras att

undersökningen annars skulle

förlora i betydelse.

Ett beslut enligt 47 eller 48 §

skall expedieras till den hos vilken

undersökningen sker genom att

Konkurrensverket överlämnar

beslutet när undersökningen

börjar.

51 §

När Konkurrensverket genomför en undersökning som har beslutats

enligt 47 eller 48 §, har verket rätt att

1. granska bokföring och andra affärshandlingar,

2. ta kopior av eller göra utdrag ur bokföring och affärshandlingar,

3. begära muntliga förklaringar direkt på platsen, och

4. få tillträde till lokaler, markområden, transportmedel och andra

utrymmen.

Innan undersökningen börjar,

skall beslutet om denna visas upp

för den hos vilken under-

sökningen skall genomföras.

53 §

Konkurrensverket får begära handräckning av kronofogdemyndigheten

för att genomföra de åtgärder som avses i 51 § 1, 2 och 4.

Frågor om handräckning enligt

denna paragraf prövas av Kro-

nofogdemyndigheten i Stockholm.

Myndigheten skall inte underrätta

den, hos vilken undersökningen

skall genomföras, om

Konkurrensverkets begäran om

handräckning innan verk-

ställighet sker. Därutöver gäller

bestämmelserna i utsöknings-

balken om sådan verkställighet

som avses i 16 kap. 10 § den

balken.

54 §

Åtgärder enligt 45 eller 51 § får inte avse en skriftlig handling

1. vars innehåll kan antas vara sådant att en advokat eller hans

biträde inte får höras som vittne därom, och

2. som innehas av honom eller av den till förmån för vilken tystnads-

plikten gäller.

Om den som en åtgärd enligt 51

§ gäller begär att en handling

skall undantas till följd av be-

stämmelserna i första stycket skall

handlingen, om Konkurrensverket

anser att handlingen bör

undersökas, omedelbart förseglas

och överlämnas till Stockholms

tingsrätt. Tingsrätten skall utan

dröjsmål pröva om handlingen är

sådan som anges i första stycket.

57 §

Ett förbud eller åläggande enligt 23, 34, 36, 41 eller 45 § får förenas med

vite. Också ett beslut om undersökning enligt 47 eller 48 § får förenas

med vite för att förmå ett företag eller någon annan att underkasta sig

undersökningen.

Ett frivilligt åtagande i sam-

band med ett företagsförvärv får

förenas med vite. Ett sådant vite

föreläggs av Stockholms tingsrätt

på talan av Konkurrensverket.

Ett frivilligt åtagande i sam-

band med ett företagsförvärv får

av Konkurrensverket förenas med

vite.

60 §

Beslut av Konkurrensverket i

följande frågor får överklagas hos

Stockholms tingsrätt:

1. undantag enligt 8, 11, 12, 14,

16 och 18 §§,

2. icke-ingripandebesked enligt

20 och 21 §§,

3. ålägganden som verket har

meddelat enligt 23 § första stycket

och 25 §, och

4. ålägganden enligt 45 §.

Ett beslut enligt första stycket

1 3 får överklagas bara av ett

företag som berörs av beslutet.

Beslut av Konkurrensverket i

följande frågor får överklagas hos

Marknadsdomstolen:

1. undantag enligt 8, 11, 12, 14,

16 och 18 §§,

2. ålägganden som verket har

meddelat enligt 23 § första stycket

och 25 §,

3. företagsförvärv enligt 34, 36,

41 och 43 §§, och

4. ålägganden enligt 45 §.

Ett beslut enligt första stycket 1

och 2 får överklagas bara av ett

företag som berörs av beslutet. Ett

beslut enligt första stycket 3 får

överklagas bara av någon som är

part i förvärvsavtalet, eller om

förvärvet skett på det sätt som

anges i 34 § tredje stycket, av

förvärvaren.

63 §

Domar och beslut av Stock-

holms tingsrätt i följande mål och

ärenden får överklagas hos

Marknadsdomstolen:

1. ålägganden enligt 23 § andra

stycket och 25 §,

2. konkurrensskadeavgift enligt

26 §,

3. kvarstad enligt 32 §,

4. företagsförvärv enligt 34, 36,

41 och 43 §§,

5. undersökningar enligt 47 och

48 §§, och

6. prövning av överklaganden

enligt 60 §.

Beslut under rättegången i frå-

gor som avses i 25, 32 eller 41 §

skall överklagas särskilt. Ett beslut

enligt 32 eller 41 § som meddelats

innan rättegång har inletts skall

överklagas som om beslutet

meddelats under rättegång

Domar och beslut av Stock-

holms tingsrätt i följande mål och

ärenden får överklagas hos

Marknadsdomstolen:

1. konkurrensskadeavgift enligt

26 §,

2. kvarstad enligt 32 §,

3. undersökningar enligt 47 och

48 §§, och

4. prövning enligt 54 § andra

stycket.

Beslut under rättegången i frå-

gor som avses i 32 § skall över-

klagas särskilt. Ett beslut enligt 32

§ som meddelats innan rättegång

har inletts skall överklagas som

om beslutet meddelats under

rättegång.

64 §

Om något annat inte följer av

denna lag tillämpas,

1. beträffande rättegången i

frågor som avses i 63 § första

stycket 1 4, vad som är föreskri-

vet i rättegångsbalken om tvis-

temål där förlikning inte är tillåten,

och

2. beträffande handläggningen

av frågor som avses i 63 § första

stycket 5 och 6, lagen (1996:242)

om domstolsärenden.

Om något annat inte följer av

denna lag tillämpas,

1. beträffande rättegången i

frågor som avses i 23 § andra

stycket och 63 § första stycket 1

och 2, vad som är föreskrivet i

rättegångsbalken om tvistemål där

förlikning inte är tillåten, och

2. beträffande handläggningen

av frågor som avses i 60 § första

stycket och 63 § första stycket 3

och 4, lagen (1996:242) om

domstolsärenden.

Vad som sägs om hovrätten i 49, 50 och 52 kap. rättegångsbalken samt

39 § första stycket lagen om domstolsärenden skall i stället gälla

Marknadsdomstolen.

I mål eller ärende där enskilda

är motparter till varandra får

Marknadsdomstolen bestämma att

var och en av parterna skall svara

för sina rättegångskostnader.

64 a §

Vid huvudförhandling i mål som

anges i 63 § första stycket 1 4

skall tingsrätten bestå av fyra

ledamöter, av vilka två skall vara

lagfarna domare och två

ekonomiska experter. En av de

lagfarna domarna skall vara

rättens ordförande.

Om det sedan huvudförhand-

lingen har påbörjats inträffar

förfall för en av ledamöterna, är

rätten ändå domför.

Vid huvudförhandling i fall som

avses i 1 kap. 3 a § andra och

tredje styckena rättegångsbalken

och vid avgörande av mål utan

huvudförhandling, liksom vid

handläggning som inte sker vid

huvudförhandling, skall tingsrät-

ten, om inte annat följer av 64 b §,

bestå av en lagfaren domare. I

sådana fall får dock även en

ekonomisk expert delta i

tingsrätten. Lag (1993:681).

Vid prövning av mål om

konkurrensskadeavgift får i

Stockholms tingsrätt ingå en eller

två ekonomiska experter som avses

i 1 kap. 8 § rättegångsbalken.

Därvid gäller den bestämmelsen i

tillämpliga delar.

67 §

En åtgärd enligt 41 § som har

beslutats då rättegång inte pågår

skall omedelbart hävas, om

Konkurrensverket inte beslutar om

särskild undersökning enligt 38 §

eller, om ett sådant beslut har

meddelats, inte väcker talan enligt

39 §. Detsamma gäller om

Konkurrensverket beslutar att

lämna ett företagsförvärv utan

åtgärd.

Konkurrensverket skall omedel-

bart häva ett beslut enligt 41 § om

verket inte beslutar om särskild

undersökning enligt 38 §, eller, om

ett sådant beslut har meddelats,

inte beslutar enligt 39 §.

Detsamma gäller om verket

beslutar att lämna ett före-

tagsförvärv utan åtgärd.

68 §

Innan ett mål om företagsför-

värv avgörs, skall förvärvarens

motpart i förvärvsavtalet få till-

fälle att yttra sig. Detta gäller dock

inte vid förvärv som har skett på

det sätt som anges i 34 § tredje

stycket.

Innan ett ärende om företags-

förvärv avgörs, skall förvärvarens

motpart i förvärvsavtalet få tillfälle

att yttra sig. Detta gäller dock inte

vid förvärv som har skett på det

sätt som anges i 34 § tredje

stycket.

69 §

Mål och ärenden i frågor som

avses i 63 § första stycket får

handläggas gemensamt, om det är

till fördel för utredningen. Hand-

läggningen skall ske enligt vad

som föreskrivs i 64 § första

stycket 1 samt 64 a och 64 b §§.

Mål som avses i 23 § andra

stycket eller 63 § första stycket 1

och 2 får handläggas gemensamt

med ett ärende som anges i denna

lag, om det är till fördel för

utredningen. Handläggningen skall

ske enligt vad som föreskrivs i 64

§ första stycket 1.

_____________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998.

I fråga om icke-ingripandebesked som är meddelade innan denna lag

träder i kraft genom beslut som inte har överklagats skall äldre bestäm-

melser alltjämt tillämpas, utom i fråga om överklagande av beslutet. Om

vid ikraftträdandet en fråga om icke-ingripandebesked är under prövning

i domstol, skall frågan avgöras av Marknadsdomstolen med tillämpning

av äldre bestämmelser. Meddelar domstolen icke-ingripandebesked är

äldre bestämmelser tillämpliga på detta.

En ansökan om icke-ingripandebesked, som är under prövning i

Konkurrensverket när denna lag träder i kraft och som rör ett avtal, skall

anses vara en anmälan för undantag enligt 8 §.

För anmälningar som kommit in till Konkurrensverket innan denna lag

träder i kraft skall de tidsfrister som anges i 13 § räknas från

ikraftträdandet.

Ett mål eller ärende, som är under handläggning i Stockholms tingsrätt

men som enligt de nya bestämmelserna i stället skall handläggas av

Marknadsdomstolen, skall lämnas över dit. Åtgärder som har vidtagits

under handläggningen i tingsrätten skall anses ha vidtagits i

Marknadsdomstolen.

För mål om företagsförvärv som är under handläggning i Stockholms

tingsrätt skall äldre bestämmelser gälla.

2 Förslag till lag om ändring i lagen (1970:417) om

marknadsdomstol m.m.

Härigenom föreskrivs att 1 och 2 §§ lagen (1970:417) om marknads-

domstol m.m. skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

Marknadsdomstolen handläg-

ger mål enligt

1. konkurrenslagen (1993:20),

2.marknadsföringslagen

(1995:450),

3. lagen (1994:1512) om avtals-

villkor i konsumentförhållanden,

4. lagen (1984:292) om avtals-

villkor mellan näringsidkare,

5.produktsäkerhetslagen

(1988:1604),

6. lagen (1994:615) om ingri-

pande mot otillbörligt beteende

avseende offentlig upphandling.

Bestämmelserna i 14, 15 och

16 22 § tillämpas inte i mål enligt

konkurrenslagen (1993:20) eller

marknadsföringslagen (1995:450).

I mål enligt mark-

nadsföringslagen tillämpas inte

heller 13 a §. I stället gäller vad

som föreskrivits i dessa lagar.

Marknadsdomstolen handläg-

ger mål och ärenden enligt

1. konkurrenslagen (1993:20),

2.marknadsföringslagen

(1995:450),

3. lagen (1994:1512) om avtals-

villkor i konsumentförhållanden,

4. lagen (1984:292) om avtals-

villkor mellan näringsidkare,

5. produktsäkerhetslagen

(1988:1604),

6. lagen (1994:615) om ingri-

pande mot otillbörligt beteende

avseende offentlig upphandling.

Bestämmelserna i 14, 15 och

16 22 § tillämpas inte i mål och

ärenden enligt konkurrenslagen

(1993:20) eller marknadsfö-

ringslagen (1995:450). I mål enligt

marknadsföringslagen tillämpas

inte heller 13 a §. I stället gäller

vad som föreskrivits i dessa lagar.

2 §

Mot Marknadsdomstolens dom

eller beslut i mål enligt denna lag

får talan inte föras. Detsamma

gäller domstolens beslut i övrigt

enligt denna lag.

Mot Marknadsdomstolens dom

eller beslut i mål och ärenden

enligt denna lag får talan inte

föras. Detsamma gäller domsto-

lens beslut i övrigt enligt denna

lag.

_____________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998.

3 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen

(1980:100)

Härigenom föreskrivs att 8 kap. 17 § sekretesslagen (1980:100) skall ha

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

8 kap. 17 §

Sekretess gäller hos domstol i

mål eller ärende i domstolens

rättskipande eller rättsvårdande

verksamhet för uppgift om

myndighets eller enskilds affärs-

eller driftförhållanden, om det kan

antas att den som uppgiften rör

lider avsevärd skada om uppgiften

röjs

Sekretess gäller hos domstol i

mål eller ärende i domstolens

rättskipande eller rättsvårdande

verksamhet för uppgift om

myndighets eller enskilds affärs-

eller driftförhållanden, om det kan

antas att den som uppgiften rör

lider avsevärd skada om uppgiften

röjs. I ett ärende som har

överklagats enligt 60 § kon-

kurrenslagen (1993:20) gäller

sekretess för sådan uppgift om det

kan antas att den som uppgiften

rör lider skada om uppgiften röjs.

Första stycket tillämpas inte, om annan sekretessbestämmelse till

skydd för samma intresse är tillämplig på uppgiften och innebär att

sekretess inte skall gälla.

I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst tjugo år.

_____________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1998

Förteckning över remissinstanserna över

SOU(1997:20) Konkurrenslagen 1993-1996

Svea hovrätt, Stockholms tingsrätt, Domstolsverket, Statens järnvägar,

Posten AB, Telia AB, Nämnden för offentlig upphandling, Juridiska

fakultetsnämnden vid Stockholms universitet, Handelshögskolan vid

Göteborgs universitet, Umeå universitet, Närings- och

teknikutvecklingsverket NUTEK, Konkurrensverket, Affärsverket

Svenska kraftnät, Marknadsdomstolen, Konsumentverket, Länsstyrelsen

i Stockholms län, Länsstyrelsen i Kronobergs län, Länsstyrelsen i

Skaraborgs län, Länsstyrelsen i Värmlands län, Länsstyrelsen i Örebro

län, Sveriges Advokatsamfund, Grossistförbundet Svensk Handel,

Sveriges Köpmannaförbund, Sveriges Industriförbund, Företagarnas

riksorganisation, Kooperativa förbundet, Lantbrukarnas riksförbund

LRF, Sveriges Försäkringsförbund, Tjänstemännens Centralorganisation

TCO, Sveriges Akademikers Centralorganisation SACO,

Landsorganisationen i Sverige LO, Sveriges Redareförening, Svenska

Bankföreningen, Byggentreprenörerna, ICA Förbundet/ICA Handlarnas

AB, Kooperativa institutet, Sveriges Allmännyttiga Bostadsföretag

SABO, Advokatfirman Delphi, Advokatfirman[REDACTED_EFTERNAMN], Advokatfirman

Verum, Advokatfirman[REDACTED_EFTERNAMN], Lagerlöf & Leman Advokatbyrå,

Mannheimer Swartling Advokatbyrå, NDM - Näringslivets delegation

för marknadsrätt, SEKO och Riksskatteverket

Lagrådsremissens lagförslag

1 Förslag till lag om ändring i konkurrenslagen (1993:20)

Härigenom föreskrivs i fråga om konkurrenslagen (1993:20)

dels att 65 a §§ skall upphöra att gälla

dels att 6, 13, 15, 19, 23, 25, 34, 41, 49, 51, 53, 54, 60, 63, 64,

64 c och 69 §§ samt rubriken närmast före 15 § skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6 §

Om något annat inte följer av beslut

enligt 8 eller 15 § eller av 13, 17

eller 18 c §, är avtal mellan företag

förbjudna om de har till syfte att

hindra, begränsa eller snedvrida

konkurrensen på den svenska

marknaden på ett märkbart sätt eller

om de ger ett sådant resultat.

Om något annat inte följer av beslut

enligt 8 eller 15 § eller av 13, 17

eller 18 c §, är avtal mellan företag

förbjudna om de har till syfte att

hindra, begränsa eller snedvrida

konkurrensen på marknaden på ett

märkbart sätt eller om de ger ett

sådant resultat.

Detta gäller särskilt sådana avtal som innebär att

1. inköps- eller försäljningspriser eller andra affärsvillkor direkt

eller indirekt fastställs,

2. produktion, marknader, teknisk utveckling eller investeringar

begränsas eller kontrolleras,

3. marknader eller inköpskällor delas upp,

4. olika villkor tillämpas för likvärdiga transaktioner, varigenom vissa

handelspartner får en konkurrensnackdel, eller

5. det ställs som villkor för att ingå ett avtal att den andra parten åtar sig

ytterligare förpliktelser som varken till sin natur eller enligt handelsbruk

har något samband med föremålet för avtalet.

13 §

Om Konkurrensverket inte har

fattat beslut med anledning av en

anmälan enligt 9 § inom tre

månader från det att anmälan kom

in till verket, skall undantag från

förbudet i 6 § anses beviljat i

enlighet med anmälan för en tid av

fem år räknat från tidpunkten

då avtalet ingicks.

Om Konkurrensverket inte har

fattat beslut med anledning av en

anmälan enligt 9 § inom fyra

månader från det att anmälan kom

in till verket, skall undantag från

förbudet i 6 § anses beviljat i

enlighet med anmälan för en tid av

fem år räknat från tidpunkten då

avtalet ingicks. Har undantag

beviljats tidigare, räknas dock

femårsperioden från utgången av

giltighetstiden för det senast

beviljade undantaget.

Detta gäller inte om

Konkurrensverket inom tre-

månadersfristen gör invändning

mot avtalet.

Detta gäller inte om

Konkurrensverket inom fyra-

månadersfristen gör invändning

mot avtalet. Om verket återkallar

en sådan invändning, skall

undantag anses beviljat i enlighet

med vad som anges i första stycket.

Detsamma gäller om verket inte

har fattat beslut med anledning av

en anmälan enligt 9 § inom ett år

från det att anmälan kom in till

verket.

Ettårsfristen får dock förlängas

genom beslut av Konkurrensverket

för viss tid som företaget

samtycker till. Om företaget

motsätter sig förlängning, får

Marknadsdomstolen medge viss

förlängd tid, när det finns

särskilda skäl.

Undantag meddelade av Stockholms

tingsrätt

Undantag meddelade av Mark-

nadsdomstolen

15 §

Stockholms tingsrätt får, vid

prövning av ålägganden enligt 23

§, på yrkande av en part besluta om

undantag enligt 8 § för ett avtal som

är förbjudet enligt 6 § men som

uppfyller förutsättningarna för

undantag enligt 8 §. Därvid

tillämpas 10 §.

Marknadsdomstolen får, vid

prövning av ålägganden enligt 23 §,

på yrkande av en part besluta om

undantag enligt 8 § för ett avtal som

är förbjudet enligt 6 § men som

uppfyller förutsättningarna för

undantag enligt 8 §. Därvid

tillämpas 10 §.

19 §

Missbruk från ett eller flera

företags sida av en dominerande

ställning på den svenska marknaden

är förbjudet.

Missbruk från ett eller flera

företags sida av en dominerande

ställning på marknaden är

förbjudet.

Sådant missbruk kan särskilt bestå i att

1. direkt eller indirekt påtvinga någon oskäliga inköps- eller

försäljningspriser eller andra oskäliga affärsvillkor,

2. begränsa produktion, marknader eller teknisk utveckling till nackdel

för konsumenterna,

3. tillämpa olika villkor för likvärdiga transaktioner, varigenom vissa

handelspartner får en konkurrensnackdel, eller

4. ställa som villkor för att ingå ett avtal att den andra parten åtar sig

ytterligare förpliktelser som varken till sin natur eller enligt

handelsbruk har något samband med föremålet för avtalet.

23 §

Konkurrensverket får ålägga ett företag att upphöra med överträdelser av

förbuden i 6 eller 19 §§.

Om Konkurrensverket i ett visst

fall beslutar att inte meddela ett

sådant åläggande, får Stockholms

tingsrätt göra det på talan av ett

företag som berörs av

överträdelsen.

Om Konkurrensverket i ett visst

fall beslutar att inte meddela ett

sådant åläggande, får Marknads-

domstolen göra det på talan av ett

företag som berörs av

överträdelsen.

25 §

Om det finns synnerliga skäl för

det, får ett åläggande enligt 23 §

meddelas för tiden till dess att

frågan slutligt har avgjorts.

Tingsrätten får meddela ett sådant

åläggande bara sedan rättegång

inletts.

Om det finns särskilda skäl för det,

får ett åläggande enligt 23 §

meddelas för tiden till dess att

frågan slutligt har avgjorts.

Marknadsdomstolen får meddela ett

sådant åläggande bara sedan

rättegång inletts.

34 §

Stockholms tingsrätt får på talan av Konkurrensverket förbjuda ett

företagsförvärv som omfattas av anmälningsskyldighet enligt 37 § eller

som har anmälts frivilligt enligt vad som anges där.

Förvärvet skall förbjudas, om

1. det skapar eller förstärker en

dominerande ställning som

väsentligt hämmar eller är ägnad att

hämma förekomsten eller

utvecklingen av en effektiv

konkurrens på den svenska

marknaden i dess helhet eller på en

avsevärd del av den, och

Förvärvet skall förbjudas, om

1. det skapar eller förstärker en

dominerande ställning som

väsentligt hämmar eller är ägnad att

hämma förekomsten eller

utvecklingen av en effektiv

konkurrens inom landet i dess

helhet eller en avsevärd del av det,

och

2. detta sker på ett sätt som är skadligt från allmän synpunkt.

Förbud får dock inte meddelas i fråga om förvärv som har skett på en

svensk eller utländsk börs, en auktoriserad marknadsplats eller någon

annan reglerad marknad eller genom inrop på exekutiv auktion. I stället

får förvärvaren åläggas att avyttra det som harförvärvats.

41 §

Om det är motiverat av ett allmänt intresse som väger tyngre än den

olägenhet som åtgärden medför, får Stockholms tingsrätt på yrkande av

Konkurrensverket för tiden till dess att en fråga enligt 34 eller 36 §

slutligt har avgjorts förbjuda parterna i ett avtal om företagsförvärv att

fullfölja förvärvet. Om rättegång inte pågår, skall yrkandet framställas

skriftligen.

Yrkandet får inte bifallas utan att

parterna i förvärvsavtalet eller,

om förvärvet har skett på det sätt

som anges i 34 § tredje stycket,

förvärvaren fått tillfälle att yttra sig.

I brådskande fall får dock åtgärden

omedelbart beviljas att gälla till

dess att något annat beslutas.

Yrkandet får inte bifallas utan att

parterna i förvärvsavtalet eller, om

förvärvet har skett på det sätt som

anges i 34 § tredje stycket,

förvärvaren fått tillfälle att yttra sig.

Om det finns synnerliga skäl, får

dock åtgärden omedelbart beviljas

att gälla till dess att något annat

beslutas.

49 §

I brådskande fall får ett beslut

enligt 47 eller 48 § meddelas utan

att den som ansökan avser får

tillfälle att yttra sig.

Ett beslut enligt 47 eller 48 § får

meddelas utan att den som ansökan

avser får tillfälle att yttra sig, om

det kan befaras att undersökningen

annars skulle förlora i betydelse.

Ett beslut meddelat med stöd av

första stycket skall expedieras till

Konkurrensverket som när under-

sökningen börjar skall överlämna

beslutet till den hos vilken

undersökningen skall genomföras.

51 §

När Konkurrensverket genomför en undersökning som har

beslutats enligt 47 eller 48 §, har verket rätt att

1. granska bokföring och andra affärshandlingar,

2. ta kopior av eller göra utdrag ur bokföring och affärshandlingar,

3. begära muntliga förklaringar direkt på platsen, och

4. få tillträde till lokaler, markområden, transportmedel och andra

utrymmen.

Innan undersökningen börjar,

skall beslutet om denna visas upp

för den hos vilken undersökningen

skall genomföras.

53 §

Konkurrensverket får begära handräckning av kronofogdemyndigheten

för att genomföra de åtgärder som avses i 51 § 1, 2 och 4.

Frågor om handräckning enligt

denna paragraf prövas av

Kronofogdemyndigheten i

Stockholm. Därvid gäller bestäm-

melserna i utsökningsbalken om

sådan verkställighet som avses i 16

kap. 10 § den balken. Myndigheten

skall dock inte underrätta den hos

vilken undersökningen skall

genomföras om Konkurrensverkets

begäran om handräckning innan

verkställighet sker.

 54 §

Åtgärder enligt 45 eller 51 § får inte avse en skriftlig handling

1. vars innehåll kan antas vara sådant att en advokat eller hans biträde

inte får höras som vittne därom, och

2. som innehas av honom eller av den till förmån för vilken

tystnadsplikten gäller.

Om Konkurrensverket anser att

viss handling bör omfattas av

undersökning enligt 51 § och den

som åtgärden angår åberopar att

handlingen är skyddad enligt första

stycket, skall handlingen

omedelbart förseglas av parterna

gemensamt och skyndsamt

överlämnas till Stockholms

tingsrätt av Konkurrensverket.

Tingsrätten skall utan dröjsmål

pröva om handlingen är sådan som

anges i första stycket.

60 §

Beslut av Konkurrensverket i

följande frågor får överklagas

hos Stockholms tingsrätt:

Beslut av Konkurrensverket i

följande frågor får överklagas

hos Marknadsdomstolen:

1. undantag enligt 8, 11, 12, 14, 16 och 18 §§,

2. icke-ingripandebesked enligt 20 och 21 §§,

3. ålägganden som verket har meddelat enligt 23 § första stycket

och 25 §, och

4. ålägganden enligt 45 §.

Ett beslut enligt första stycket 1-3 får överklagas bara av ett företag

som berörs av beslutet.

63 §

Domar och beslut av Stockholms

tingsrätt i följande mål och

ärenden får överklagas hos

Marknadsdomstolen:

1. ålägganden enligt 23 § andra

stycket och 25 §,

2. konkurrensskadeavgift enligt

26 §,

3. kvarstad enligt 32 §,

4. företagsförvärv enligt 34, 36, 41

och 43 §§,

5. undersökningar enligt 47 och 48

§§, och

6. prövning av överklaganden

enligt 60 §.

Domar och beslut av Stockholms

tingsrätt i följande mål och

ärenden får överklagas hos

Marknadsdomstolen:

1. konkurrensskadeavgift enligt 26

§,

2. kvarstad enligt 32 §,

3. företagsförvärv enligt 34, 36, 41

och 43 §§,

4. undersökningar enligt 47 och 48

§§, och

5. prövning enligt 54 § andra

stycket.

Beslut under rättegången i frågor som avses i 25, 32 eller 41 § skall

överklagas särskilt. Ett beslut enligt 32 eller 41 § som meddelats innan

rättegång har inletts skall överklagas som om beslutet meddelats under

rättegång.

64 §

Om något annat inte följer av denna

lag tillämpas,

1. beträffande rättegången i frågor

som avses i 63 § första stycket

1-4, vad som är föreskrivet i

rättegångsbalken om tvistemål där

förlikning inte är tillåten, och

2. beträffande handläggningen av

frågor som avses i 63 § första

stycket 5 och 6, lagen (1996:242)

om domstolsärenden.

Om något annat inte följer av denna

lag tillämpas,

1. beträffande rättegången i frågor

som avses i 23 § andra stycket och

63 § första stycket 1-3, vad som är

föreskrivet i rättegångsbalken om

tvistemål där förlikning inte är

tillåten, och

2. beträffande handläggningen av

frågor som avses i 13 § tredje

stycket, 60 § första stycket och 63 §

första stycket 4 och 5, lagen

(1996:242) om domstolsärenden.

Vad som sägs om hovrätten i 49,

50 och 52 kap. rättegångsbalken

samt 39 § första stycket lagen om

domstolsärenden skall i stället gälla

Marknadsdomstolen.

I mål och ärenden enligt 63 §

skall vad som sägs om hovrätten i

49, 50 och 52 kap. rättegångsbalken

samt 39 § första stycket lagen om

domstolsärenden i stället gälla

Marknadsdomstolen.

Om det finns särskilda skäl, får

Marknadsdomstolen i mål eller

ärende där enskilda är motparter

till varandra, bestämma att var och

en av parterna skall svara för sina

rättegångskostnader.

64 c §

När tingsrätten prövar ärenden

som anges i 63 § första stycket 5

och 6 i sak, skall tingsrätten ha den

sammansättning som anges i 64 a §

första stycket. I ett ärende som

anges i 63 § första stycket 5 får

tingsrätten dock i stället bestå av en

lagfaren domare eller av en lagfaren

domare och en ekonomisk expert,

om det är tillräckligt med hänsyn

till ärendets beskaffenhet. Vid

annan handläggning skall

tingsrätten bestå av en lagfaren

domare eller av en lagfaren domare

och en ekonomisk expert.

När tingsrätten prövar ärenden

som anges i 63 § första stycket 4

och 5 i sak, skall tingsrätten ha den

sammansättning som anges i 64 a §

första stycket. Tingsrätten får dock

i ett sådant ärende i stället bestå av

en lagfaren domare eller av en

lagfaren domare och en ekonomisk

expert, om det är tillräckligt med

hänsyn till ärendets beskaffenhet.

Vid annan handläggning skall

tingsrätten bestå av en lagfaren

domare eller av en lagfaren domare

och en ekonomisk expert

69 §

Mål och ärenden i frågor som avses

i 63 § första stycket får handläggas

gemensamt, om det är till fördel för

utredningen.

Handläggningen skall ske enligt

vad som föreskrivs i 64 § första

stycket 1 samt 64 a och 64 b §§.

Om det är till fördel för utredningen

får mål som avses i 23 § andra

stycket eller 63 § första stycket 1-3

handläggas gemensamt med ett

ärende som anges i denna lag, när

målet och ärendet handläggs av

samma domstol. Handläggningen

skall ske enligt vad som föreskrivs i

64 § första stycket 1 samt 64 a och

64 b §§.

Vid gemensam handläggning i

Marknadsdomstolen av mål som

avses i 23 § andra stycket och

ärende enligt enligt denna lag, skall

reglerna för tingsrätt tillämpas. I

andra fall tillämpas reglerna för

hovrätt.

________________________

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

2. För anmälningar enligt 9 § som kommit in till Konkurrensverket

innan denna lags ikraftträdande gäller 13 § enligt den äldre lydelsen. I

fråga om återkallelse av invändning gäller dock bestämmelsen enligt sin

nya lydelse.

3. Ett mål eller ärende, som är under handläggning i Stockholms

tingsrätt men som enligt de nya bestämmelserna i stället skall handläggas

av Marknadsdomstolen, skall lämnas över dit om det inregistrerades i

tingsrätten efter utgången av 1996. Åtgärder som har vidtagits under

handläggningen i tingsrätten skall för de mål och ärenden som

överlämnas anses ha vidtagits i Marknadsdomstolen.

4. I fråga om rättegångskostnader gäller regeln i 64 § tredje stycket mål

och ärenden som inregistrerats i Marknadsdomstolen efter ikraftträdandet

utom sådana som överlämnats enligt punkt 3.

2 Förslag till lag om ändring i lagen (1970:417) om

marknadsdomstol m.m.

Härigenom föreskrivs att 1 och 2 §§ lagen (1970:417) om

marknadsdomstol m.m. skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

Marknadsdomstolen handlägger

mål enligt

1.konkurrenslagen (1993:20),

2.marknadsföringslagen(1995:450),

3.lagen (1994:1512) om avtals-

villkor i konsumentförhållanden,

4.lagen (1984:292) om avtalsvillkor

mellan näringsidkare,

5.produktsäkerhetslagen

(1988:1604),

6. lagen (1994:615) om ingripande

mot otillbörligt beteende avseende

offentlig upphandling.

Bestämmelserna i 14, 15 och 16-

22 §§ tillämpas inte i mål enligt

konkurrenslagen (1993:20) eller

marknadsföringslagen (1995:450). I

mål enligt marknadsföringslagen

tillämpas inte heller 13 a §. I

stället gäller vad som föreskrivits i

dessa lagar.

Marknadsdomstolen handlägger

mål och ärenden enligt

1.konkurrenslagen (1993:20),

2.marknadsföringslagen(1995:450),

3.lagen (1994:1512) om avtals-

villkor i konsumentförhållanden,

4.lagen (1984:292) om avtalsvillkor

mellan näringsidkare,

5.produktsäkerhetslagen

(1988:1604),

6. lagen (1994:615) om ingripande

mot otillbörligt beteende avseende

offentlig upphandling.

Bestämmelserna i 14, 15 och 16-

22 §§ tillämpas inte i mål och

ärenden enligt konkurrenslagen

(1993:20) eller marknads-

föringslagen (1995:450). I

mål enligt marknadsföringslagen

tillämpas inte heller 13 a §. I

stället gäller vad som föreskrivits i

dessa lagar.

2 §

Mot Marknadsdomstolens dom

eller beslut i mål enligt denna lag

får talan inte föras. Detsamma

gäller domstolens beslut i övrigt

enligt denna lag.

Mot Marknadsdomstolens dom

eller beslut i mål och ärenden enligt

denna lag får talan inte föras.

Detsamma gäller domstolens beslut

i övrigt enligt denna lag.

________________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998.

3 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100)

Härigenom föreskrivs att 8 kap. 17 § sekretesslagen (1980:100) skall

ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

8 kap. 17 §

Sekretess gäller hos domstol i mål

eller ärende i domstolens

rättsskipande eller rättsvårdande

verksamhet för uppgift om

myndighets eller enskilds affärs-

eller driftförhållanden, om det kan

antas att den som uppgiften rör

lider avsevärd skada om uppgiften

röjs.

Sekretess gäller hos domstol i mål

eller ärende i domstolens

rättsskipande eller rättsvårdande

verksamhet för uppgift om

myndighets eller enskilds affärs-

eller driftförhållanden, om det kan

antas att den som uppgiften rör

lider avsevärd skada om uppgiften

röjs. I mål eller ärenden enligt 13 §

tredje stycket, 23 § andra stycket,

60 och 63 §§ konkurrenslagen

(1993:20), gäller dock sekretess för

uppgift om sådana förhållanden om

det kan antas att den som uppgiften

rör lider skada om uppgiften röjs.

Första stycket tillämpas inte, om annan sekretessbestämmelse till

skydd för samma intresse är tillämplig på uppgiften och innebär att

sekretess inte skall gälla.

I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst tjugo år.

____________________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1998

Lagrådets yttrande

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1998-02-26

Närvarande: regeringsrådet Stig von Bahr, regeringsrådet Arne

Baekkevold, justitierådet Leif[REDACTED_EFTERNAMN].

Enligt en lagrådsremiss den 5 februari 1998 (Närings- och handels-

departementet) har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över

förslag till

1. lag om ändring i konkurrenslagen (1993:20)

2. lag om ändring i lagen (1970:417) om marknadsdomstol m.m.

3. lag om ändring i sekretesslagen (1980:100).

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av rättssakkunnige Per[REDACTED_EFTERNAMN].

Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

Förslaget till lag om ändring i konkurrenslagen (1993:20)

54 §

Andra stycket reglerar förfarandet när Konkurrensverket och det berörda

företaget i samband med en undersökning har olika uppfattningar om

huruvida en skriftlig handling omfattas av en advokats tystnadsplikt eller

inte. Handlingen skall då omedelbart förseglas av parterna gemensamt

och skyndsamt överlämnas till Stockholms tingsrätt av

Konkurrensverket. Förseglingsinstitutet har förebilder i andra lagar som

reglerar kontroll- och undersökningsverksamhet. Att parterna skall

försegla handlingen gemensamt torde dock vara en nyhet i

sammanhanget. Det framgår inte av regleringen hur man skall lösa en

situation där företaget i fråga inte frivilligt vill medverka till en

försegling. Enligt Lagrådets uppfattning bör det övervägas om inte kravet

på gemensam försegling kan undvaras.

Övriga lagförslag

Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.

Närings- och handelsdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 5 mars 1998

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1997/98:130 Ändringar i

konkurrenslagen (1993:20) m.m.

 Senaste lydelse 1994:1494

 Senaste lydelse 1994:688

 Senaste lydelse 1997:221

 Senaste lydelse 1996:266

 Senaste lydelse 1996:266

 Senaste lydelse 1996:266

 Senaste lydelse 1993:681

 Lagen omtryckt 1984:294

 Senaste lydelse 1995:452

 Senaste lydelse 1993:22

 Lagen omtryckt 1992:1474

Prop. 1997/98:130

1

1

Prop. 1997/98:130

Bilaga 1

Prop. 1997/98:130

Bilaga 1

88

1

Prop. 1997/98:130

Bilaga 2

Prop. 1997/98:130

Bilaga 2

99

1

Prop. 1997/98:130

Bilaga 3

Prop. 1997/98:130

Bilaga 3

Prop. 1997/98:130

Bilaga 4

Prop. 1997/98:130

Bilaga 4

Prop. 1997/98:130

Bilaga 5

100

1

Prop. 1997/98:130

Bilaga 5

100

1

101

1

Prop. 1997/98:130

Prop. 1997/98:130