Regeringens proposition

1995/96:188

Avgifter enligt lagen om allmänna vatten- och avloppsanläggningar

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 14 mars 1996

Ingvar[REDACTED_EFTERNAMN]

 Anna[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Miljödepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen lämnas förslag till ändringar i lagen (1970:244) om allmänna

vatten- och avloppsanläggningar. Förslagen innebär att huvudmannen för en

allmän vatten- och avloppsanläggning får ökade möjligheter att fördela

anläggningsavgifter och brukningsavgifter med beaktande av lokala förhållanden

och säsongsvisa variationer. Vidare föreslås att anläggningens huvudman skall få

ökade möjligheter att säkerställa betalningen av anläggningsavgiften.

 Som ett led i en effektivisering av Statens va-nämnds verksamhet föreslås

också vissa ändringar av reglerna om bl.a. beslutförhet och kravet på delgivning

av handlingar.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut................................ 4

2 Lagtext.................................................... 5

 2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1970:244) om allmänna

 vatten- och avloppsanläggningar..................... 5

 2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1976:839) om Statens

 va-nämnd............................................ 7

3 Ärendet och dess beredning................................. 9

4 Bakgrund................................................... 10

5 Avgifter................................................... 10

 5.1 Fördelning av avgiftsuttaget........................ 10

 5.2 Differentiering av anläggningsavgiften.............. 13

 5.3 Säsongstaxa för brukningsavgift..................... 16

 5.4 Anslutning till allmän va-anläggning................ 20

6 Rationalisering av formerna för prövning av mål och ärenden vid

 Statens va-nämnd........................................... 22

 6.1 Inledning........................................... 22

 6.2 Beslutförhet........................................ 23

 6.3 Delgivning av handling.............................. 24

 6.4 Statens va-nämnds behörighet i mål om återbetalning av

 va-avgifter ........................................ 25

7 Ikraftträdande............................................. 26

8 Konsekvenser............................................... 26

9 Författningskommentarer.................................... 27

 9.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1970:244) om allmänna

 vatten- och avloppsanläggningar..................... 27

 9.2 Lagen (1976:839) om Statens va-nämnd................ 28

Bilaga 1 Sammanfattning av departementspromemorian (Ds 1995:71)

 Avgifter i va-lagen...........................

 30

Bilaga 2 Författningsförslag i departementspromemorian

 (Ds 1995:71) Avgifter i va-lagen..............

 31

Bilaga 3 Rationalisering av formerna för prövning av mål och

 ärenden vid Statens va-nämnd..................

 34

Bilaga 4 Förteckning över de remissinstanser som beretts

 tillfälle att yttra sig över promemoriorna

 Avgifter i va-lagen och Rationalisering av

 formerna för prövning av mål och ärenden vid

 Va-nämnden....................................

 38

Bilaga 5 De till Lagrådet remitterade lagförslagen...........

 39

Bilaga 6 Lagrådets yttrande..................................

 43

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 14 mars 1996 .. 46

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

 antar regeringens förslag till

 1. lag om ändring i lagen (1970:244) om allmänna vatten- och

avloppsanläggningar,

 2. lag om ändring i lagen (1976:839) om Statens va-nämnd.

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1970:244) om allmänna vatten- och

avloppsanläggningar

 Härigenom föreskrivs att 8, 26 och 37 §§ lagen (1970:244) om allmänna vatten-

och avloppsanläggningar1 skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 8 §

 Huvudman för allmän va-anläggning är skyldig att låta ägare av fastighet inom

anläggningens verksamhetsområde bruka anläggningen, om fastigheten behöver

anordningar för vattenförsörjning och avlopp samt behovet ej kan med större

fördel tillgodoses på annat sätt. Huvudmannen är dock berättigad till det

anstånd med utförandet av de för brukandet nödvändiga arbetena som behövs för

att samordningen med andra arbeten ej skall väsentligt försvåras.

--------------------------------------------------------------------

 Huvudmannen är, trots bestäm-

 melserna i första stycket, inte

 skyldig att låta en fastighet

 kopplas till en allmän

 va-anläggning innan engångsavgift

 enligt 27 § har betalats eller, om

 avgiften skall fördelas, innan

 godtagbar säkerhet ställts.

 26 §

 Avgiftsskyldighet skall fördelas mellan fastigheterna efter skälig och rättvis

grund.

--------------------------------------------------------------------

 Om kostnaden för en viss fastig-

 hets eller vissa fastigheters

 vattenförsörjning eller avlopp på

 grund av särskilda förhållanden i

 beaktansvärd omfattning avviker

 från vad som i övrigt gäller inom

 verksamhetsområdet, bestäms en-

 gångsavgift med hänsyn till dessa

 skillnader.

--------------------------------------------------------------------

 Om det med hänsyn till vattenför-

 sörjningen, till behovet av en

 tillfredsställande avloppsrening

 eller av andra skäl under en viss

 mindre del av året behövs särskilda

 åtgärder av säsongsbetonad karaktär

 vid en allmän va-anläggning, får

 periodiska avgifter för den delen

 av året bestämmas med tillämpning av

 en taxenivå som är högst dubbelt så

 hög som den som tillämpas för huvud-

 delen av året.

 37 §2

--------------------------------------------------------------------

 Va-nämnden prövar mål angående Va-nämnden prövar mål angående

inlösen eller ersättning enligt 15 inlösen eller ersättning enligt 15

eller 16 § samt mål som rör tvist eller 16 §, mål enligt 29 a § om

mellan huvudman och fastig- återbetalning av avgift samt mål

hetsägare om som rör tvist mellan huvudman och

 fastighetsägare om

 1. rätt att bruka allmän va-anläggning eller skyldighet att genom avgift

bidraga till kostnaderna för sådan anläggning,

 2. tillämpning eller tolkning av allmänna bestämmelser eller taxa,

 3. giltigheten, beståndet eller rätta innebörden av avtal mellan huvudman och

fastighetsägare,

 4. villkor för brukande av allmän va-anläggning i den mån allmänna

bestämmelser och taxa ej är tillämpliga samt avtal ej kunnat träffas,

 5. fordran på avgift till huvudman för allmän va-anläggning,

--------------------------------------------------------------------

 6. skadestånd eller annan 6. skadestånd eller annan påföljd

påföljd enligt 29, 29 a eller 30 §,enligt 29 eller 30 §,

 7. annan va-fråga, som avses i denna lag.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1996.

**FOOTNOTES**

 1Lagen omtryckt 1976:842

 2Senaste lydelse 1987:134.

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1976:839) om Statens va-nämnd

 Härigenom föreskrivs att 6 och 18 §§ lagen (1976:839) om Statens va-nämnd

skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 6 §1

 Nämnden är beslutför med ordföranden ensam

 1. vid förberedande åtgärd, vid prövning av fråga om avvisning eller

avskrivning av mål eller vid handläggning av överklagande av nämndens beslut,

 2. när talan i målet medgivits eller parterna endast begär stadfästelse av

förlikning, vid meddelande av beslut enligt 15 § samt vid prövning av fråga om

att överlämna ett mål till annan myndighet enligt lagen (1991:852) om

betalningsföreläggande för fordringar i arbetstvister och fordringar som skall

prövas av Statens va-nämnd,

--------------------------------------------------------------------

 3. när saken är uppenbar eller

 målet är av enkel beskaffenhet.

--------------------------------------------------------------------

 Handläggning som avses i första Handläggning som avses i första

stycket 1 kan enligt uppdrag av stycket kan enligt uppdrag av

ordföranden också ombesörjas av ordföranden också ombesörjas av

annan lagfaren tjänsteman vid annan lagfaren tjänsteman vid

nämnden, vilken förordnats därtill nämnden, vilken förordnats därtill

av nämnden. av nämnden.

 18 §

--------------------------------------------------------------------

 Skall inlaga, kallelse, Skall nämnden underrätta någon om

föreläggande, beslut eller annan innehållet i en handling eller om

handling enligt bestämmelse i något annat, får det ske genom

denna lag eller eljest delgivning. Delgivning skall an-

tillställas part, sker det genom vändas, om det är särskilt föreskri-

delgivning. vet eller om det med hänsyn till

 syftet med bestämmelsen om under-

 rättelse framgår att delgivning bör

 ske, men bör i övrigt användas bara

 om det krävs med hänsyn till

 omständigheterna.

 Om beslut är sådant som avses i 16 § första stycket, skall beslutet delges

part, som beslutet gått emot, på samma sätt som stämning i tvistemål.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1996.

**FOOTNOTES**

 1Senaste lydelse 1991:853.

3 Ärendet och dess beredning

Regeringen beslutade den 24 maj 1995 om direktiv (dir. 1995:90) för en översyn

av bl.a. lagen (1970:244) om allmänna vatten- och avloppsanläggningar

(va-lagen). Uppdraget lämnades till Plan- och byggutredningen (M 1992:03). I

uppdraget ingår bl.a. att

- pröva kommunens skyldighet att ordna vatten- och avloppsförsörjning,

- undersöka möjligheterna att bättre samordna kommunens ansvar med den enskilde

fastighetsägarens i syfte att få till stånd ett bättre resursutnyttjande och

lokala kretsloppsanpassade lösningar,

- granska principerna för avgifter, taxa och redovisning,

- överväga möjligheterna att anpassa avgifter och taxa till miljö- och

naturresursförhållanden och

- granska va-lagens normgivningssystem.

 Svenska Vatten- och avloppsverksföreningen (VAV), Stockholms stad och Svenska

kommunförbundet har i skrivelser till Miljödepartementet betonat vikten av att

va-lagen ändras i olika avseenden och att dessa ändringar kommer till stånd så

snart som möjligt. De har därvid hänvisat bl.a. till ett förslag till ny va-lag

som utarbetats av en arbetsgrupp inom den av Civildepartementet våren 1992

tillsatta Avgiftsgruppen (C 1992:4).

 Från VAV:s sida har föreslagits att några särskilt angelägna frågor behandlas

med förtur vid sidan av Plan- och byggutredningens arbete. En sådan ordning

skulle kunna leda till att dessa ändringar i va-lagen kan träda i kraft redan

under år 1996. Som särskilt angelägna har framhållits frågor om fördelning av

avgiftsuttaget vid t.ex. knapphet på resurser, förskott på anläggningsavgift,

behovet av förbindelsepunkt vid lokalt omhändertagande av dagvatten (LOD) samt

va-huvudmannens möjlighet att godkänna en fastighets va-installation.

 Miljödepartementet har behandlat de angivna frågorna i promemorian Avgifter i

va-lagen (Ds 1995:71). Där lämnas förslag som syftar till att ge huvudmannen för

en va-anläggning ökade möjligheter att använda särtaxa för anläggningsavgifter,

möjlighet att använda säsongstaxa samt rätt att ta ut förskott på

anläggningsavgift. En sammanfattning av promemorian finns i bilaga 1. Det

lagförslag som lämnats i promemorian finns i bilaga 2.

 Statens va-nämnd har i promemorian Rationalisering av formerna för prövning av

mål och ärenden vid Va-nämnden lämnat förslag till ändringar av de

förfaranderegler som nämnden har att tillämpa i mål och ärenden enligt va-lagen.

Förslagen avser bl.a. ändring av domförhetsreglerna och kravet på delgivning av

handlingar. Promemorian finns i bilaga 3.

 Miljödepartementet har remitterat båda promemoriorna. En förteckning över

remissinstanserna finns i bilaga 4. Remissyttrandena finns tillgängliga i

Miljödepartementet (dnr M95/4707/9).

Lagrådet

Regeringen beslutade den 22 februari 1996 att inhämta Lagrådets yttrande över de

lagförslag som finns i bilaga 5. Lagrådets yttrande finns i bilaga 6.

 Lagrådet har ingen erinran i sak mot förslagen i remissen. Lagrådet har dock

uttalat att förslagen i fråga om 8 § andra stycket och 26 § tredje stycket

va-lagen bör ges en annorlunda utformning. Regeringen har följt Lagrådets

förslag med en mindre språklig avvikelse i 8 § andra stycket.

4 Bakgrund

Ändamålet med allmänna vatten- och avloppsanläggningar (va-anläggningar) är att

tillgodose hushållens normala behov av vatten- och avloppsförsörjning. Den som

driver en allmän va-anläggning, dvs. anläggningens huvudman, skall därför i

första hand utrusta anläggningen med anordningar som är nödvändiga med hänsyn

till hushållens behov. Industriföretag och andra brukare som har särskilda krav

beträffande vattenkvalitet eller särskilt behov av avloppsrening har i dessa

delar i princip att själva svara för sin va-försörjning. Detta kan i och för sig

ske genom anslutning till en allmän va-anläggning men anslutningen sker då med

stöd av en särskild överenskommelse och omfattas inte av lagen (1970:244) om

allmänna vatten- och avloppsanläggningar (va-lagen).

 Va-anläggningens huvudman fastställer det område inom vilket vattenförsörjning

och avlopp har ordnats eller skall ordnas genom anläggningen. Detta område utgör

anläggningens verksamhetsområde. Inom verksamhetsområdet har huvudmannen en

skyldighet att tillhandahålla både vatten och avlopp. Den som äger en fastighet

inom verksamhetsområdet skall betala avgifter till huvudmannen om fastigheten

behöver anordningar för vattenförsörjning och avlopp samt behovet inte med

större fördel kan tillgodoses på annat sätt än genom anläggningen.

Avgiftsskyldigheten inträder när huvudmannen har upprättat en förbindelsepunkt

och därefter underrättat fastighetsägaren om detta.

 Huvudmannen skall bestämma en taxa som anger grunderna för beräkning av

avgifterna. Vid utformningen av taxan skall beaktas bl.a. att det totala

avgiftsuttaget inte får överskrida vad som behövs för att täcka nödvändiga

kostnader för anläggningen (självkostnadsprincipen). Avgiftsskyldigheten skall

fördelas mellan fastigheterna efter skälig och rättvis grund (den sociala

kostnadsfördelningsregeln).

5 Avgifter

5.1 Fördelning av avgiftsuttaget

Avgift som huvudmannen för en allmän va-anläggning tar ut får inte överskrida

vad som behövs för att täcka nödvändiga kostnader för anläggningen. Avgift kan

tas ut som engångsavgift (anläggningsavgift) eller som periodisk avgift

(brukningsavgift). Anläggningsavgift tas normalt ut i samband med att en

fastighet ansluts till en allmän va-anläggning. Avgiften skall i princip

motsvara fastighetens andel av kostnaderna för anläggandet av va-anläggningen.

Med brukningsavgift avses en avgift som tas ut periodiskt och som är avsedd att

täcka fastighetens andel i kostnaderna för driften av va-anläggningen.

 Huvudmannens uttag av avgifter skall som huvudregel fördelas mellan

fastigheterna efter den nytta som de anses ha av va-anläggningen. Detta

uttrycks i va-lagen på så sätt att avgiftsskyldigheten skall fördelas mellan

fastigheterna efter skälig och rättvis grund. Det innebär att en fastighet som

ligger intill vatten- eller avloppsverket får betala samma avgift som en

fastighet som ligger långt från verket. Lika nyttighet betingar således samma

pris oberoende av transportsträcka. Denna nyttoprincip, som också är ett uttryck

för den kommunala likställighetsprincipen, får som huvudregel genombrytas bara

när det finns avsevärda kostnadsskillnader i fråga om va-försörjningen för

fastigheterna. Högsta domstolen har (NJA 1981 s. 640 I) uttryckt saken så att

va-avgiften i princip skall bestämmas med hänsyn till den huvudsakliga nytta som

varje särskild fastighet har av va-anläggningen.

 Förutsättningarna för undantag från huvudregeln redovisas av Åke[REDACTED_EFTERNAMN] -

Jörgen Qviström (VA-lagstiftningen En kommentar, 2:a uppl. 1993, s. 119) enligt

följande.

 Ehuru förarbetena till lagstiftningen inte kan sägas vara helt tydliga i

 förevarande hänseende måste emellertid, enligt Högsta domstolen, kravet på

 skälig och rättvis fördelning anses innebära, att nyttoprincipen kan och skall

 frångås när det beträffande viss fastighet föreligger sådana särförhållanden i

 fråga om dess beskaffenhet och läge eller förhållandena i övrigt som är ägnade

 att relativt sett avsevärt fördyra eller förbilliga va-försörjningen till

 fastigheten. Detta har motsvarande tillämpning när särförhållandena gäller

 flera fastigheter (R 1976 Ab 378). Om kostnaderna att förse ett visst

 bebyggelseområde med vatten och avlopp ställer sig avsevärt högre än inom

 verksamhetsområdet i övrigt, skall kostnadsskillnaden alltså föranleda

 huvudmannen att besluta en högre särtaxa för detta bebyggelseområde. Enligt

 NJA 1981:640 II skall kostnadsjämförelsen göras efter förhållandena vid den

 allmänna va-anläggningen som helhet. Avgöranden från Va-nämnden och

 Vattenöverdomstolen ger vid handen att huvudmannen har bevisbördan för att

 förhållandena verkligen är sådana att rätt till ett högre taxeuttag för viss

 bebyggelse föreligger. I den praktiska tillämpningen har kravet på

 kostnadsskillnad uppenbarligen hållits högt, dock utan att närmare preciseras,

 och huvudmannen har i många fall misslyckats fullgöra bevisskyldigheten.

 Från senare tid kan noteras två avgöranden (NJA 1993 s. 700 I och II) där

Högsta domstolen godtagit taxor med för vissa fastigheter förhöjd

anläggningsavgift. I båda avgörandena fann Högsta domstolen att särförhållanden

- svåra markförhållanden resp. stort avstånd (ca 500 m) till ledningsnätet -

avsevärt fördyrat va-försörjningen till fastigheterna. Vidare beaktade Högsta

domstolen att ytterligare bebyggelse under överskådlig framtid inte planerades

att anslutas till utbyggnaden av det nya va-nätet.

 De redovisade fallen har gällt anläggningsavgifter. Däremot synes varken

Högsta Domstolen eller Vattenöverdomstolen vid något tillfälle ha godtagit att

brukningsavgifter utformats såsom säsongstaxa eller särtaxa. Från Statens

va-nämnd kan dock noteras ett fall (BVa 39/90) av särskilt intresse. Va-nämnden

godtog här att huvudmannen bestämde avgiften med utgångspunkt från förhållandena

den månad under året då vattenförbrukningen var som högst.

 I departementspromemorian redovisas den kritik som bl.a. Vatten- och

avloppsverksföreningen (VAV) har framfört mot den gällande ordningen. VAV anser

att det i stort sett inte ges några möjligheter att differentiera va-taxan efter

lokala förhållanden. Vidgade möjligheter att differentiera taxan skulle enligt

VAV bidra till att de allmänna va-anläggningarnas resurser utnyttjades mer

effektivt, vilket skulle komma hela va-kollektivet till godo i form av bättre

service eller lägre avgifter. Som exempel har VAV nämnt en prissättning som tar

hänsyn till sådana lokala förhållanden som vattenbrist eller att den befintliga

va-anläggningens kapacitet är fullt utnyttjad. Sådan prissättning skulle kunna

användas vid utformandet av t.ex. en säsongstaxa eller en särskild industritaxa.

 Regeringen konstaterar att den gällande ordningen är utformad med utgångspunkt

i att vattenförsörjning och omhändertagande av avloppsvatten är grundläggande

för hälsa och välfärd. Samtidigt är det en verksamhet som innebär att den

allmänna va-anläggningens huvudman har en monopolställning inom sitt

verksamhetsområde. Det finns därför särskild anledning att uppmärksamma vilka

principer som bör gälla för bl.a. taxa och uttag av avgifter. I likhet med vad

som gäller i dag måste brukarna ha ett starkt skydd mot att utsättas för en

godtycklig prissättning. Samtidigt är det angeläget att de allmänna

va-anläggningarna utformas och drivs på ett rationellt sätt och med beaktande av

miljö-, hälso- och resurshushållningsaspekter.

 En rationell drift leder till att brukarna får en bättre service och lägre

avgifter. Minst lika viktigt är emellertid att en rationell drift skapar bättre

möjligheter att tillgodose allmänna miljö- och hälsoskyddsintressen. Om

avgifterna tillåts spegla kostnaderna för de tjänster som va-verken

tillhandahåller skulle detta hos brukarna sannolikt leda till en större

medvetenhet om värdet av tjänsterna. I bristsituationer eller andra motsvarande

situationer då va-försörjningen är hårt ansträngd skulle en ökad medvetenhet och

ett ändrat beteende hos brukarna kunna leda till att huvudmannen får bättre

möjligheter att hushålla med resurserna. Med den utgångspunkten borde därför en

något friare prissättning kunna tillåtas om det främjar miljö-, hälso- och

resurshushållningsaspekter och samtidigt kan ske utan att brukarnas intressen

riskerar att skadas. Som redovisats i avsnitt 3 har Plan- och byggutredningen i

uppdrag att göra en mera allmän översyn av va-lagen. I avvaktan på resultatet av

detta arbete föreslås nu endast vissa begränsade ändringar i lagen.

5.2 Differentiering av anläggningsavgiften

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Huvudmannen för en allmän va-anläggning ges|

| ökade möjligheter att differentiera anläggningsavgiften. Särskild|

| avgift får bestämmas om speciella förhållanden medför att kostnaden|

| för en fastighets eller en grupp av fastigheters vattenförsörj- |

| ning och avlopp i beaktansvärd omfattning avviker från vad som i|

| övrigt gäller inom verksamhetsområdet. |

--------------------------------------------------------------------

 Promemorians förslag: Överensstämmer i allt väsenligt med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: De allra flesta remissinstanserna tillstyrker i sak att

kraven för en differentiering av anläggningsavgiften sätts något lägre än i dag.

Villaägarna avstyrker dock med hänvisning till att det allmänna intresset av en

rationalisering av de allmänna va-anläggningarna inte får drivas på bekostnad av

den enskilde brukarens rättssäkerhet. Från flera håll, bl.a. Kammarrätten i

Jönköping och Riksrevisionsverket, har efterlysts en precisering av vilken nivå

som avses med begreppet beaktansvärd omfattning.

 Skälen för regeringens förslag: Det är i dag en grundläggande princip att en

och samma taxa skall gälla inom en allmän va-anläggnings hela verksamhetsområde.

Det finns endast begränsade möjligheter att bestämma en taxa som innebär att en

särskild anläggningsavgift skall gälla för vissa fastigheter inom området. Av

redovisningen i avsnitt 5.1 framgår att kraven för att använda en särskild

anläggningsavgift blivit något högt ställda i den praktiska tillämpningen. Från

allmän synpunkt bör det vara en fördel om det skapas ökade möjligheter att

anpassa taxan till lokala förhållanden. Detta synsätt delas av de flesta

remissinstanserna. Förutom det allmänna intresset av att va-anläggningarna drivs

rationellt bör en ökad flexibilitet kunna leda till att man vid anläggande och

utbyggnad av vatten- och avloppssystem i högre grad än i dag överväger lokala,

kretsloppsanpassade anläggningar. En ökad möjlighet till lokal anpassning med

här angivna utgångspunkter torde i allmänhet inte medföra någon risk att

brukarna skall bli otillbörligt missgynnade. Regeringen finner därför att kraven

för bestämmande av en särskild anläggningsavgift bör kunna ställas något lägre

än enligt gällande praxis. En sådan ökad flexibilitet som avses här innebär att

en särskild anläggningsavgift kan vara både högre och lägre än vad som i övrigt

gäller inom ett verksamhetsområde.

Särtaxa för anläggningsavgift

En grundläggande förutsättning för bestämmande av en särtaxa har i praxis

ansetts vara att det skall finnas sådana särförhållanden som medför att

kostnaden för fastighetens va-försörjning avviker från vad som i övrigt är

normalt inom den allmänna va-anläggningens verksamhetsområde. Med

särförhållanden avses då i första hand områdets topografiska eller geologiska

karaktär. Det har däremot varit mera tveksamt i vilken utsträckning det kan

godtas att ett stort avstånd från den allmänna va-anläggningen skall kunna

motivera en särtaxa.

 Som redovisas i promemorian har Statens va-nämnd föreslagit att redan

beaktansvärda kostnadsskillnader skall tillåtas slå igenom i avgiftssättningen.

I promemorian angavs att uttrycket beaktansvärd borde utmärka att det skulle

vara fråga om en skillnad som visserligen är klart markerad utan att det för den

skull behöver vara fråga om rena undantagsfall.

 Vattenöverdomstolen har i sitt remissyttrande anfört att kraven för

differentiering av anläggningsavgiften kan sänkas något i förhållande till vad

som gäller i dag. Domstolen anser dock att förslaget i promemorian innebär

alltför lågt ställda krav. Enligt domstolens bedömning skulle begreppet

 beaktansvärd innebära att särtaxa skulle kunna användas när kostnadsskillnaden

är i storleksordningen 15-20 procent. Ett så lågt krav skulle kunna leda till

att det uppkommer ett stort antal särtaxor inom verksamhetsområdet och att den

s.k. nyttoprincipen uttunnas i alltför hög grad. Vattenöverdomstolen föreslår i

stället att särförhållanden skall få beaktas först då dessa i betydande

omfattning avviker från det normala.

 Högsta domstolens praxis (jfr NJA 1993:700, I) kan uppfattas så att begreppet

 avsevärt innebär att en särtaxa kan användas när kostnadsskillnaderna är i

storleksordningen 50 procent. Regeringen delar Vattenöverdomstolens bedömning

såtillvida att en sänkning av nivån till så små kostnadsskillnader som 15-20

procent normalt sett inte bör utgöra skäl att bestämma en särtaxa. Det bör

framhållas att enbart den omständigheten att det finns en kostnadsskillnad

enligt gällande praxis inte utgör en tillräcklig grund för att bestämma en

särtaxa. En grundläggande förutsättning är att kostnadsskillnaden uppkommit på

grund av särförhållanden. I den delen innebär förslaget i promemorian ingen

skillnad mot den praxis som utvecklats genom Högsta domstolens avgöranden.

 Vid bedömningen av förutsättningarna för en särtaxa bör hänsyn även tas till

det antal fastigheter som berörs. Gäller utbyggnaden av va-anläggningen endast

några få fastigheter bör kravet på kostnadsskillnad normalt hållas högt. För den

enskilde fastighetsägaren finns då ofta inget annat alternativ än en anslutning

till den befintliga allmänna anläggningen. I dessa fall gör sig

konsumentintresset starkt gällande. Detta intresse innebär att inte varje

avvikelse från den normala kostnadsbilden skall kunna utgöra grund för en

särskild anläggningsavgift. Det bör i sådana fall vara fråga om

kostnadsskillnader som närmar sig den nivå som Högsta domstolen i dag godtagit.

Det bör framhållas att konsumentintresset innebär att det också finns en övre

gräns för hur mycket den särskilda anläggningsavgiften kan få avvika från den

som i övrigt gäller för den aktuella anläggningen. Detta följer av att det

grundläggande kravet på fördelning efter skälig och rättvis grund fortfarande

ligger kvar.

 Vid större utbyggnader, t.ex. i samband med en nyexploatering, finns det

normalt flera alternativ att ordna va-försörjningen. Förutom en anslutning till

nätet för den allmänna va-anläggningen finns ofta alternativet att ordna en

lokal va-anläggning. Den som avser att exploatera området har då att jämföra de

olika alternativen med utgångspunkt från bl.a. kostnader för anläggande och

drift av anläggningen. Vid en nyexploatering av ett område framstår det som

naturligt att det skall vara de faktiska kostnaderna för de skilda alternativen

som skall ligga till grund för bedömningen, inte en jämförelse mellan taxa och

faktiska kostnader. Ökade möjligheter att använda särskild anläggningsavgift kan

därför i vissa områden förbättra möjligheterna att få till stånd lokala miljö-

och kretsloppsanpassade lösningar, i stället för att ge exploatören ett

ekonomiskt intresse av att välja en lösning som från kostnads- eller

miljösynpunkt är mindre lämplig.

 Regeringen finner mot bakgrund av det anförda att förutsättningarna för en

särtaxa inte låter sig kvantifieras i form av en procentsats för alla

situationer. Kostnadsskillnaderna måste också som nyss nämnts ställas i relation

till den planerade utbyggnaden. Enligt regeringens uppfattning bör den avvägning

som skall göras, trots de invändningar som framförts från vissa remissinstanser,

kunna uttryckas så att kostnaderna för en viss fastighets eller vissa

fastigheters vattenförsörjning eller avlopp i beaktansvärd omfattning skall

avvika från vad som i övrigt gäller inom verksamhetsområdet för att en särskild

anläggningsavgift skall kunna användas.

 Förslaget bygger på att kostnaderna för en viss fastighets eller vissa

fastigheters va-försörjning skall jämföras med de kostnader som i övrigt gäller

inom verksamhetsområdet. Ett särskilt problem uppstår om en kommun direkt eller

genom ett kommunalt bolag driver olika anläggningar med skilda

verksamhetsområden. I praxis har ansetts att samma taxa skall gälla över hela

kommunen. Mot den bakgrunden anser regeringen att jämförelsen bör avse samtliga

de verksamhetsområden inom vilka kommunen driver va-anläggningar.

 Genom att kravet på kostnadsskillnader ställs något lägre än i dag ökar

huvudmannens möjligheter att differentiera taxan efter lokala förhållanden. En

sådan förändring kan antas få stor betydelse vid utbyggnad av allmänna

anläggningar inom s.k. saneringsområden, dvs. äldre bebyggelseområden med

bristfällig va-försörjning och där särförhållanden gör utbyggnaden särskilt

kostsam. Genom att särtaxan kan innebära både högre och lägre avgifter skapas

ökade förutsättningar för att lokala miljö- och kretsloppsanpassade lösningar

kan bli ett reellt alternativ till en anslutning till verksamhetsområdets

huvudanläggning.

 Ett annat viktigt område för tillämpningen av särtaxa gäller anslutning av

fastigheter som används för näringsverksamhet. Som tidigare nämnts (avsnitt 4)

har industriföretag och andra brukare än hushåll i vissa fall att själva svara

för sin va-försörjning. Va-lagen kan dock vara tillämplig på företag som har ett

volymmässigt stort behov av vatten- och avloppsrening. Anslutningen kan i ett

sådant fall medföra att huvudmannen tvingas till en kostsam utbyggnad av

va-anläggningen. Förslaget kommer att skapa förutsättningar för avgifter som

bättre speglar de verkliga kostnaderna för en anslutning av sådana fastigheter.

5.3 Säsongstaxa för brukningsavgift

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Huvudmannen för en allmän va-anläggning ges|

| möjlighet att fastställa en brukningsavgift som innebär att |

| avgiften för en viss mindre del av året får bestämmas till ett |

| högre belopp (säsongstaxa) än vad som bestäms för huvuddelen av |

| året. Säsongstaxan får användas om det med hänsyn till vattenförsörj-|

| ningen, behovet av en tillfredsställande avloppsrening eller av |

| andra skäl behövs särskilda åtgärder av säsongsbetonad karaktär.|

| Avgiften får bestämmas med tillämpning av en taxenivå som är högst|

| dubbelt så hög som den som tillämpas för huvuddelen av året. |

--------------------------------------------------------------------

 Promemorians förslag: Förslaget överensstämmer i huvudsak med regeringens

förslag.

 Remissinstanserna: Förslaget om en möjlighet för huvudmannen att använda en

säsongstaxa har i sak med endast få undantag tillstyrkts eller lämnats utan

erinran. Några remissinstanser, däribland Svenska kommunförbundet och Vatten-

och avloppsverksföreningen (VAV), ifrågasätter dock behovet av en gräns för

avgifternas storlek. Andra instanser, bl.a. Kammarrätten i Jönköping, vill ha

ett klargörande av vad som skall anses som den normala avgiften.

 Skälen för regeringens bedömning: Huvudmannens möjlighet att differentiera

brukningsavgifter är, som framgår av avsnitt 5.1, mycket begränsad. De problem

som uppmärksammats beträffande möjligheten att differentiera avgifter omfattar

både frågor om skälig och rättvis fördelning av avgifterna och frågor kring

vattenförsörjningen som sådan.

 Även om tillgången på vatten av god kvalitet totalt sett är tillfredsställande

i Sverige finns det områden där vattenförsörjningen är ett problem. Det gäller

bl.a. områden där renvatten är en bristvara, t.ex. i många av

skärgårdskommunerna, och områden där anläggningar för vattenförsörjningen av

kostnadsskäl inte är fullt utbyggda. Det senare gäller ofta för kommuner med en

stor andel fritidsbebyggelse. I sådana kommuner kan det uppstå behov av att

anpassa en anläggnings kapacitet till förutsättningar som gäller under några

månader om året. I bl.a. skärgårdskommuner och fjällkommuner med många

fritidshus eller med turistanläggningar kan problemen vara påtagliga, särskilt

om vattenförsörjningen är beroende av tillgång till grundvatten eller om

särskilda avloppslösningar behövs för den period då belastningen är som störst.

 Frågor om skyddet av grundvatten och dess betydelse för vattenförsörjningen

har behandlats utförligt av Grundvattenutredningen (M 1993:15). Enligt

utredningen har problem med brist på vatten visat sig lokalt i många områden

främst längs kusterna. Utredningen anger också i sitt slutbetänkande

Grundvattenskydd (SOU 1995:45) som mål för en bättre hushållning med

grundvattnet bl.a. att allmänna försiktighets-, resurshushållnings- och

miljöaspekter motiverar en återhållsamhet med vattenförbrukningen även utanför

områden där det finns en bristsituation.Som Grundvattenutredningen redovisat är

det viktigt att brukarna på olika sätt uppmärksammas på att vatten inte är en

oändlig resurs. Syftet kan delvis nås genom information och föreskrifter om

användningen av vatten. Ett komplement till dessa åtgärder bör emellertid kunna

vara att brukningsavgifterna för vatten i vissa fall tillåts variera över året,

dvs. någon form av knapphetsprissättning. Inom områden där brist på vatten

förekommer är vattentillgången ofta lägst just under den tid av året då

efterfrågan är som störst. Även om vatten får anses vara en relativt

prisokänslig vara saknar priset ändå inte betydelse för användandet. Om avgiften

när tillgången är knapp är markerat högre än den avgift som gäller under

huvuddelen av året finns det skäl att anta att priset kan fungera som ett

styrmedel. I en bristsituation bör differentierade avgifter således kunna

stimulera till en bättre hushållning med vatten.

 Metoden att genom differentierade taxor skapa styrmedel för att uppnå ett från

miljö- och resurshushållningssynpunkt önskvärt beteende är inte ny. Inom den

kommunala renhållningen infördes redan år 1991 (SFS 1991:647) en motsvarande

möjlighet för kommunen att differentiera renhållningstaxan. Målet i det

sammanhanget var att stimulera till källsortering av avfall. Utvecklingen har

visat att differentierade renhållningstaxor är ett verksamt bidrag till arbetet

för att nå miljömålen inom avfallsområdet. Även om problemen med brist eller

knapphet på vatten är begränsade geografiskt sett, finns det anledning att anta

att liknande styrmedel kan vara verksamma även när det gäller hushållning med

vatten. Regeringen anser att huvudmannen för en allmän va-anläggning bör ha

möjlighet att av miljö- och resurshushållningsskäl anta en särskild taxa för

perioder med särskilt hög vattenförbrukning.

 En annan sida av behovet av differentierade avgifter är som nämnts frågan om

en skälig och rättvis fördelning av va-kostnaderna. Frågan är särskilt aktuell i

kommuner där en hög andel av fastigheterna är avsedda för fritidsboende eller

olika typer av turistanläggningar. I sådana kommuner förutsätter hänsynen till

både miljön och hälsan att va-anläggningarna tillförs den extra kapacitet som

behövs för att under ett par månader möta behov av mer säsongsbetonad karaktär.

Huvudmannen kan tillgodose behovet av extra kapacitet på olika sätt. En väg är

att va-anläggningen dimensioneras efter behovet under högsäsong. Detta har dock

nackdelen att anläggningen under större delen av året har överkapacitet. En

annan väg är att behovet tillgodoses genom mer tillfälliga, ofta kostsamma

lösningar. Dagens taxesystem med begränsade möjligheter till differentiering kan

då medföra att de boende i kommunen får bära en förhållandevis stor del av

avgifterna. Det kan emellertid ifrågasättas om det är skäligt och rättvist att

de permanent boende i kommunen skall belastas med högre brukningsavgifter av den

anledningen att huvudmannen vidtar åtgärder av tillfällig, säsongsbetonad

karaktär för att tillgodose ett behov som föreligger under en begränsad del av

året på grund av turism eller fritidsboende. Regeringen anser därför att även

kostnadsaspekten bör kunna vara en grund för att tillåta huvudmannen att i vissa

fall anta en särskild taxa för perioder med särskilt hög belastning på den

allmänna va-anläggningen.

 Frågan om säsongstaxa har en naturlig anknytning till att vattenförbrukningen

är särskilt hög under en viss period av året. Det hindrar dock inte att en

säsongstaxa kan vara motiverad också med hänsyn till förhållandena när det

gäller avloppsreningen. Länsstyrelsen i Kopparbergs län har i sitt

remissyttrande uppmärksammat situationen i flera fjällkommuner där det

förekommer mycket stora säsongsmässiga variationer hänförliga till turism och

fritidsboende. I dessa kommuner gäller problemen enbart avloppshanteringen. Inom

flera områden ingår inte ens vattenförsörjningen i den allmänna anläggningens

verksamhet. I fjällkommunerna Malung och Älvdalen har hänsynen till bl.a. de

känsliga recipienterna tvingat kommunerna till extraordinära åtgärder som

medfört extra kostnader för utbyggnad av bl.a. anläggningar för magasinering av

avloppsvatten och dubbla behandlingslinjer.

 I promemorian knöts inte förutsättningarna för säsongstaxan enbart till

vattenförbrukningen, utan även till andra behov av säsongsmässig karaktär .

Därmed avsågs även verksamheter med anknytning till avloppshantering. Det kan

emellertid finnas skäl att starkare markera att även kostnaderna för att möta

ett säsongsmässigt behov av åtgärder för avloppsrening bör kunna läggas till

grund för en säsongstaxa.

Förutsättningar för att få tillämpa säsongstaxa

Enbart den allmänna hänsynen till vattentillgångarna eller intresset av en

skälig fördelning av kostnader kan inte anses vara tillräckliga skäl för en

säsongstaxa. I likhet med vad som gäller beträffande den kommunala

likställighetsprincipen enligt 2 kap. 2 § kommunallagen (1991:900) bör det

krävas att det skall finnas sakliga skäl för ett avsteg från huvudregeln. Som

tidigare redovisats (avsnitt 5.1) har beträffande va-lagen en förutsättning

ansetts vara att det i något avgörande hänseende funnits avsevärda skillnader i

förhållande till vad som normalt gäller. Förutom vad som i föregående avsnitt

föreslagits i fråga om anläggningsavgifter finns det inte anledning att gå ifrån

den principen. För att en säsongstaxa skall vara motiverad bör det därför finnas

avsevärda skillnader mellan förhållandena under den period då den särskilda

taxan avses gälla och situationen under övriga delar av året.

 Bedömningen av vad som är en avsevärd skillnad har ofta gjorts med

utgångspunkt från kostnaderna. Kostnadsjämförelser vid en bedömning av vad som

skall betraktas som säsongsmässiga behov kan emellertid i vissa fall vara svåra

att göra när hänsyn skall tas till skyddet för vattentillgångarna, till

särskilda recipientförhållanden eller till de permanentboendes nytta av

anläggningen. Sådana jämförelser kommer oundvikligen att innehålla inslag av

uppskattade alternativkostnader och kan därför ibland vara en osäker måttstock.

 Ett mer rättvisande alternativ kan därför i många fall vara att utgå från

vattenförbrukningen. Det bör tekniskt sett inte innebära några problem att göra

relevanta och rimligt noggranna jämförelser mellan vattenförbrukningen under

högsäsong och förbrukningen av vatten under resten av året. En sådan jämförelse

ger ofta ett godtagbart mått på den utbyggnad som skett även på

avloppsreningssidan. Frågan om det finns avsevärda skillnader bör därför också

kunna avgöras med utgångspunkt i vattenförbrukningen inom va-området.

Jämförelsen kan då lämpligen avse va-områdets totala vattenförbrukning under

perioden med den högsta belastningen och den genomsnittliga vattenförbrukningen

under en lika lång period när förbrukningen är normal. För att göra sådana

jämförelser kan behövas mätperioder som även beaktar variationer över åren.

 Frågan vad som skall betraktas som en avsevärd skillnad i vattenförbrukningen

måste bedömas från fall till fall med hänsyn både till kostnaden för att klara

den högre förbrukningen och de problem ett ökat vattenuttag kan innebära.

Utgångspunkten bör därvid vara förhållandet inom verksamhetsområdet. Inom

områden där det råder en brist på vatten kan redan en ökning av

vattenförbrukningen med 20 procent utgöra en avsevärd skillnad, särskilt om

tillgången på vatten under denna period är lägre än under andra delar av året.

Däremot kan inom områden med en god vattentillgång och även i övrigt goda

förhållanden en ökning med 50 procent inte regelmässigt anses som en avsevärd

skillnad.

Utformningen av säsongstaxan

En säsongstaxa innebär givetvis inte någon förändring av den grundläggande

självkostnadsprincipen. En säsongstaxa innebär endast att avgiftsuttaget

fördelas annorlunda. Såsom några av remissinstanserna, bl.a.

Vattenöverdomstolen, påpekar innebär användandet av en säsongstaxa att

brukningsavgiften för övriga delar av året måste anpassas så att det totala

avgiftsuttaget inte blir för högt.

 Fördelningen av avgifterna bör naturligtvis följa regeln om en fördelning

efter skälig och rättvis grund. I promemorian föreslogs att det inte borde stå

huvudmannen fritt att fördela avgifterna helt efter eget skön. Förslaget om

begränsningar i huvudmannens befogenheter har kritiserats av bl.a. VAV som anser

att risken för godtycklig prissättning får anses som begränsad. I de fall

huvudmannen är ett kommunalt bolag torde kommunen ha stor möjlighet att påverka

avgiftsnivån innan den fastställs. Som också framhölls i promemorian finns det

inte någon begränsning när det gäller den kommunala renhållningstaxan. Den taxan

fastställs emellertid av kommunfullmäktige vilket garanterar en demokratisk

beslutsprocess. Motsvarande ordning finns inte inom va-området. Tvärtom är det

så att kommunen har ett mycket begränsat inflytande över sådana enskilda

va-anläggningar som enligt 31 § lagen (1970:244) om allmänna vatten- och

avloppsanläggningar har allmänförklarats och därför också omfattas av lagen.

Regeringen finner mot den bakgrunden att det finns anledning att i vissa

avseenden begränsa huvudmannens möjligheter att differentiera taxan.

 I promemorian framhölls att högsta tillåtna avgift enligt säsongstaxan bör

vara så hög att det skapas utrymme för att använda taxan som ett styrmedel för

vattenförbrukningen. Å andra sidan måste brukarna skyddas mot en oskälig

prissättning. En sådan avvägning har också de flesta remissinstanserna

tillstyrkt eller lämnat utan erinran. Uppfattningen delas dock inte av Svenska

kommunförbundet som anser att den styrande effekten kan bli helt otillräcklig

och att förslaget t.o.m. kan anses som en begränsning i jämförelse med de

förutsättningar som gäller i dag.

 Avvägningen mot brukarnas intressen innebär att en säsongstaxa inte kan få

innebära att brukningsavgiften höjs obegränsat. Som föreslogs i promemorian bör

brukningsavgiften i nu aktuella situationer få bestämmas till högst den dubbla

avgiften jämfört med den som bestäms för huvuddelen av året. Regeringen är

medveten om att den föreslagna säsongstaxans styrande effekt kan bli begränsad.

Som framhållits i avsnitt 5.1 saknas det dock skäl att i detta sammanhang lämna

förslag som innebär annat än begränsade ändringar av va-lagen. För tydlighetens

skull bör framhållas att med dubbla avgiften avses brukningsavgiftens nivå under

en viss tidsperiod jämfört med brukningsavgiftens nivå under övriga delar av

året, inte det totala avgiftsuttaget under perioden med säsongstaxa i jämförelse

med det totala avgiftsuttaget under hela återstoden av året.

5.4 Anslutning till allmän va-anläggning

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Huvudman för en allmän va-anläggning skall |

| inte vara skyldig att låta en fastighet kopplas till anlägg- |

| ningen innan engångsavgift (anläggningsavgift) enligt 27 § har |

| betalats eller, om avgiften skall fördelas, innan godtagbar |

| säkerhet ställts. |

--------------------------------------------------------------------

Promemorians förslag: I promemorian föreslås att fastighetsägarens rätt att

bruka den allmänna anläggningen görs beroende av att föreskriven

anläggningsavgift har betalats.

 Remissinstanserna: Förslaget att huvudmannen skall ha möjlighet att ta ut

anläggningsavgiften i förskott har i huvudsak bemötts positivt. Konsumentverket

och Villaägarna anser dock att förslaget strider mot vad som allmänt gäller

angående förskottsbetalning vid konsumenttjänster. Flera

instanser, bl.a. Statens va-nämnd, ifrågasätter om kravet på betalning bör

knytas till brukningsrätten. Va-nämnden är också tveksam över hur förslaget

förhåller sig till fastighetsägarens rätt att få avgiften uppdelad på årliga

betalningar.

 Skälen för regeringens förslag: Huvudmannen för en va-anläggning har en

långtgående skyldighet att låta en fastighetsägare bruka anläggningen.

Förutsättningarna är att fastigheten ligger inom anläggningens verksamhetsområde

och att fastigheten har ett behov av anordningar för vattenförsörjning och

avlopp som inte med större fördel kan tillgodoses på annat sätt.

Fastighetsägarens brukningsrätt är däremot inte i något avseende kopplad till

betalningen av anläggningsavgiften.

 I många kommuner uppgår anläggningsavgiften för anslutning av en enstaka

villafastighet till mer än 100 000 kr. Avgiften är således av avgörande

betydelse för huvudmannens möjlighet att finansiera en utbyggnad av en allmän

anläggning. Som framhölls i promemorian har huvudmannen fått allt svårare att

driva in anläggningsavgifterna. Detta gäller särskilt när fastigheten har sålts

kort efter det att den anslutits till den allmänna anläggningen. Huvudmannen är

då hänvisad till att försöka driva in avgiften från den tidigare ägaren, något

som i praktiken visat sig vara svårt. Förhållandena har också bekräftats av

flera remissinstanser.

 Regeringen anser inte att de invändningar mot förslaget som framförts av

Konsumentverket och Villaägarna utgör tillräckliga skäl mot att införa någon

form av förskottsbetalning. Regleringen av vatten och avlopp har en starkt

offentligrättslig karaktär. Det är således inte fråga om något normalt

avtalsförhållande mellan säljare och köpare. Detta kommer särskilt till uttryck

genom huvudmannens skyldighet att tillhandahålla vattenförsörjning och avlopp.

Med hänsyn till den skyldigheten har han också ett berättigat intresse av att en

utbyggnad av va-anläggningen blir finansierad. Frågan om finansieringen har

också en rättviseaspekt. Om anläggningsavgiften inte betalas kommer kostnaderna

för utbyggnaden av anläggningen oundvikligen att påverka avgifterna för de

övriga brukarna inom anläggningens verksamhetsområde. Regeringen anser det

därför angeläget att huvudmannen ges en möjlighet att säkerställa betalningen av

anläggningsavgiften.

 Som Va-nämnden anfört i sitt remissyttrande bör dock inte möjligheten att ta

ut betalning knytas till brukningsrätten. Va-nämnden förordar som ett alternativ

att möjligheten att ta ut betalning knyts till nästa steg i en fastighets

anslutning till det allmänna ledningsnätet, nämligen själva kopplingen till den

allmänna anläggningen. Enligt Va-nämndens förslag får en fastighet inte utan

huvudmannens medgivande kopplas till en allmän va-anläggning innan föreskriven

anläggningsavgift har betalats.Regeringen förordar en lösning enligt den modell

som Va-nämnden redovisat. Härigenom får huvudmannen också bättre möjligheter att

ingripa mot att en fastighet obehörigen kopplas till den allmänna anläggningen.

Enligt den gällande ordningen kan huvudmannen endast undantagsvis, som en sista

utväg, stänga av vattentillförseln. När det gäller obehörigen anslutna

fastigheter föreligger naturligtvis inte samma problem.

 I enlighet med vad Lagrådet anfört har bestämmelsen utformats så att

huvudmannen inte skall vara skyldig att låta en fastighet kopplas till en allmän

va-anläggning innan anläggningsavgiften har betalats.

 Ett särskilt problem uppkommer i de fall där fastighetsägaren enligt nuvarande

bestämmelser har rätt att få anläggningsavgiften fördelad på årliga betalningar

under högst tio år. Förutsättningen för en sådan fördelning är att avgiften

uppgår till belopp som är betungande med hänsyn till fastighetens bärkraft och

övriga omständigheter samt att fastighetsägaren ställer godtagbar säkerhet. Om

rätten att ansluta fastigheten till den allmänna anläggningen skall förutsätta

att hela avgiften är betald kommer möjligheten till en fördelning att helt

förlora sin betydelse.

 Rätten till fördelning av anläggningsavgiften får anses vara ett viktigt skydd

för fastighetsägaren. För att inte skyddet skall förloras behöver regeln om

tillkoppling utformas så att möjligheten till fördelning bibehålls. En möjlig

väg är att föreskriva att redan den första årliga betalningen ger

fastighetsägaren rätt att koppla fastigheten till den allmänna anläggningen. En

sådan lösning kan i och för sig anses acceptabel eftersom rätten till fördelning

av avgiften förutsätter att godtagbar säkerhet har ställts. Den har dock

svagheten att den inte knyter an till det moment som är det viktigaste, nämligen

att godtagbar säkerhet har ställts. Det primära är ju att huvudmannen kan

säkerställa att hela avgiften blir betald. I de fall fastighetsägaren har rätt

att få betalningen av avgiften fördelad på flera år skall fastighetsägaren ha en

möjlighet att koppla sin fastighet till den allmänna anläggningen genom att

ställa en godtagbar säkerhet.

6 Rationalisering av formerna för prövning av mål och ärenden vid Statens

va-nämnd

6.1 Inledning

Statens va-nämnd tillkom år 1970 som en för hela landet central nämnd med

exklusiv behörighet att som första instans avgöra tvister i va-ärenden.

Förfarandet vid nämnden regleras i lagen (1976:839) om Statens va-nämnd. Utöver

reglerna i den lagen och i instruktionen (1970:350) för Statens va-nämnd gäller

beträffande handläggningen hos nämnden även förvaltningslagen (1986:223).

 Fullföljd mot Va-nämndens beslut sker hos allmän domstol (Svea hovrätt i dess

sammansättning som vattenöverdomstol). Det har därför ansetts naturligt att

förfarandet enligt lagen om Statens va-nämnd i vissa avseenden anknyter till

rättegångsbalken. Det har också ansetts naturligt att Va-nämnden, i den mån

förvaltningslagen inte ger någon ledning, beaktar vissa allmänna principer i

balken.

 De förfaranderegler som tillämpas i Va-nämnden har i stora delar stått sig

oförändrade sedan lagen infördes år 1976. Det har heller inte framkommit annat

än att lagen har skapat förutsättningar för en ändamålsenlig process i de mål

och ärenden som nämnden har att handlägga.

 Samhällets ökande krav på besparingar innebär dock att formerna för en

myndighets verksamhet alltid måste prövas. Med beaktande av de krav som

rättssäkerheten ställer bör alla möjligheter övervägas som kan leda till en mer

rationell hantering av verksamheten. Som ett led i detta arbete har på

regeringens uppdrag hos Va-nämnden upprättats promemorian Rationalisering av

formerna för prövning av mål och ärenden vid Va-nämnden.

6.2 Beslutförhet

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Statens va-nämnd är beslutför med ordföranden|

| ensam när saken är uppenbar eller målet är av enkel beskaffenhet.|

| Ordföranden får uppdra åt en lagfaren tjänsteman vid nämnden att|

| handlägga ärenden om stadfästelse av förlikning, fatta beslut i |

| avvaktan på nämndens slutliga beslut, i visst fall pröva frågor om|

| överlämnande av mål till annan myndighet samt i övrigt fatta |

| beslut i ärenden när saken är uppenbar eller målet är av enkel |

| beskaffenhet. |

--------------------------------------------------------------------

 Statens va-nämnds förslag: Va-nämndens förslag överensstämmer i huvudsak med

regeringens förslag. Enligt Regeringens förslag skall dock nämndens ordförande

få rätt att uppdra åt annan lagfaren tjänsteman vid nämnden att handlägga

ärenden i något fler fall än enligt Va-nämndens förslag.

 Remissinstanserna: Flertalet av de instanser som har yttrat sig över förslaget

har tillstyrkt det eller lämnat det utan erinran. Några instanser, bl.a. Lunds

universitet och Kammarrätten i Jönköping, har föreslagit språkliga justeringar.

Vattenöverdomstolen har tillstyrkt förslaget men ifrågasätter om det inte räcker

med att ange att målet är av enkel beskaffenhet.

 Skälen för regeringens förslag: I Va-nämnden sker i dag all materiell prövning

med fullsutten nämnd. Bland va-målen förekommer emellertid, liksom i annan

dömande verksamhet, sådana mål där saken redan från början eller efter viss

förberedelse kan sägas vara uppenbar eller av enkel beskaffenhet och där den

slutliga prövningen inte kräver någon stor sakkunskap på va-området. Det kan

t.ex. röra sig om fall av betalningsvägran där talan bestrids utan angivande av

direkta skäl och fall där bestridandet uteslutande grundas på kvittningsgill

motfordran av sådan beskaffenhet att den inte kan prövas av Va-nämnden.

 Utökade möjligheter för Va-nämndens ordförande att ensam fatta beslut i vissa

av nämndens ärenden är helt i överensstämmelse med de principer som gäller inom

domstolsväsendet.

 I Va-nämndens promemoria föreslås att nämnden skall vara beslutför med

ordföranden ensam när saken är uppenbar och när målet annars är av enkel

beskaffenhet. Regeringen anser att förslaget är i full överensstämmelse med de

strävanden som i dag måste gälla. Utan att göra avkall på rättssäkerheten bör

okomplicerade mål där saken är uppenbar eller där målet är av enkel beskaffenhet

kunna avgöras av ordföranden ensam. I dessa mål skulle en sådan ordning också

kunna förkorta handläggningstiden avsevärt.

 Som sekreterare hos Va-nämnden har vanligtvis tjänstgjort fiskaler i hovrätt

eller kammarrätt. Vissa ändringar i domarkarriären har dock medfört att

fiskalerna numera bara i begränsad omfattning är tillgängliga för uppdrag av det

här slaget. Det har därför blivit allt vanligare att hovrätts- eller

kammarrättsassessorer tjänstgör som sekreterare. Den utvecklingen skapar i viss

utsträckning ändrade förutsättningar för arbetet hos nämnden. En positiv sida är

att det skapas ökade förutsättningar för att frigöra ordföranden från

handläggning av mål och ärenden som är av rutinartad karaktär. En annan sida är

att sekreterartjänsterna behöver göras mer kvalificerade för att de skall anses

som attraktiva och därigenom vara ett meningsfullt steg i domarkarriären.

 Va-nämndens förslag innebär att ordföranden skall få ökade möjligheter att

uppdra åt annan lagfaren tjänsteman vid nämnden att handlägga ärenden. Förslaget

innefattar ärenden där fråga inte är om en prövning i sak, utan närmast är av

expeditionell natur.

 Remissinstanserna har genomgående tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan

erinran. Lunds Universitet har därvid anfört att prövningen av sådana frågor som

avses i förslaget uppenbarligen utan betänkligheter borde kunna överlämnas till

nämndens sekreterare, som med sin bakgrund kan anförtros betydligt mera

kvalificerade bedömningar vid allmän domstol.

 Regeringen delar den uppfattning som Lunds Universitet gett uttryck för.

Nämndens sekreterare skulle vid tjänstgöring i domstol haft att självständigt

handlägga mål av kvalificerad art. Detta skulle kunna motivera att de hos

Va-nämnden anförtroddes betydligt mer kvalificerade uppgifter. Nämndens sakliga

kompetens inom va-området och den praxisbildande effekt som dess beslut får

medför dock att det finns anledning att iaktta en viss restriktivitet i

jämförelse med vad som gäller inom domstolarna.

 Regeringen anser emellertid att det bör finnas en möjlighet att gå något

längre än vad som föreslås i promemorian. Motsvarande betraktelsesätt som kommer

till uttryck i förslaget om Va-nämndens beslutförhet bör också kunna anläggas

beträffande sekreterares möjlighet att handlägga ärenden. Är ärendet av sådan

karaktär att de icke lagfarna ledamöternas deltagande inte är påkallat bör det

också kunna handläggas av en sekreterare.

 Det ankommer på Va-nämndens ordförande att svara för att sekreteraren har

tillräcklig erfarenhet för de ärenden som överlämnas. De närmare formerna för

överlämnande av ärenden bör utvecklas genom nämndens egna rutiner.

6.3 Delgivning av handling

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: Bestämmelserna för Statens Va-nämnd om |

| delgivning av handlingar utformas så att de stämmer överens med |

| vad som gäller i allmän domstol. |

--------------------------------------------------------------------

 Statens Va-nämnds förslag: Om en handling tillställs part endast för kännedom

eller endast för att parten skall beredas tillfälle till yttrande behöver

delgivning ske bara när det påkallas av omständigheterna.

 Remissinstanserna: Förslaget om lättnader i kravet på delgivning av handlingar

har tillstyrkts av de instanser som yttrat sig över förslaget.

Vattenöverdomstolen föreslår dock att lagtexten utformas i enlighet med

förebilderna i 33 kap. 2 § första stycket rättegångsbalken och 47 §

förvaltningsprocesslagen.

 Skälen för regeringens förslag: I promemorian anförs bl.a. följande. Den

nuvarande ordningen att i princip allt material i ett mål skall delges parterna

är betungande för handläggningen. Det är inte sakligt befogat med ett så

omfattande delgivningskrav. För mindre viktiga underrättelser räcker det normalt

med att försändelsen skickas med post i vanligt brev. Efter mönster från

ändringen i 33 kap. 2 § första stycket rättegångsbalken och 47 §

förvaltningsprocesslagen (prop. 1990/91:11 s. 52 f) bör en viss uppmjukning

kunna ske av delgivningskravet i lagen om Statens va-nämnd. Detta gäller

framförallt handlingar som översänds för kännedom när det inte behövs något

yttrande eller någon annan åtgärd från mottagarens sida samt underrättelser av

olika slag, t.ex. om beviljade anstånd. Också när översändandet bara sker för

att ge en part tillfälle att yttra sig, exempelvis över en återkallelse av

talan, bör kommunikationen normalt ske utan delgivning.

 Det krav på delgivning som i dag uppställs i lagen (1976:839) om Statens

va-nämnd är utan tvivel både onödigt kostsamt och betungande. För de allmänna

förvaltningsdomstolarna och de allmänna domstolarna gäller sedan år 1991

förenklade regler för delgivning. I förvaltningsprocesslagen och i

rättegångsbalken föreskrivs att om rätten skall underrätta någon om innehållet i

en handling eller om något annat skall delgivning användas om det är särskilt

föreskrivet eller om det med hänsyn till syftet med bestämmelsen om

underrättelse framgår att delgivning bör ske. I övrigt skall delgivning

tillgripas bara om det är påkallat av hänsyn till omständigheterna. Reglerna

innebär att domstolarna skall pröva i varje enskilt fall om en formell

delgivning är befogad eller om det räcker t.ex. med att ett meddelande skickas

med post på vanligt sätt eller att kontakt tas per telefon. Avgörande för denna

bedömning är hur viktigt meddelandet eller handlingen är för mottagaren.

 Några skäl för att andra regler skall tillämpas i Va-nämnden än de som

tillämpas i domstolarna är svåra att finna. Det är allmänt sett också en fördel

för rättstillämpningen med enhetliga regler. Va-nämndens beslut överklagas hos

allmän domstol. Regeringen anser därför i likhet med Vattenöverdomstolen att

kravet på delgivning bör utformas med utgångspunkt i de regler som gäller enligt

rättegångsbalken.

6.4 Statens va-nämnds behörighet i mål om återbetalning av va-avgifter

--------------------------------------------------------------------

| Regeringens förslag: I va-lagen skall uttryckligen anges att |

| Statens va-nämnd prövar mål om återbetalning av va-avgifter, när en|

| kommun vägrat bygglov.Statens va-nämnds förslag: Överensstämmer med

regeringens förslag.Remissinstanserna: Förslaget har lämnats utan erinran.|

| Skälen för regeringens förslag: Va-nämnden har i promemorian |

| föreslagit att behörighetsregeln i 37 § lagen (1970:244) om |

| allmänna vatten- och avloppsanläggningar (va-lagen) ändras så att|

| det tydligt framgår att Va-nämnden prövar mål om återbetalning av|

| va-avgifter. |

| I 37 § va-lagen anges vilka frågor som prövas av Va-nämnden. Förutom|

| vissa inlösen- och ersättningsfrågor anges här sju olika punkter|

| som berör tvister mellan huvudman och fastighetsägare. Avsikten |

| med regleringen torde vara att uppräkningen skall vara |

| fullständig. I samband med att bestämmelsen om återbetalning av |

| va-avgifter när en kommun vägrat bygglov infördes år 1987 gjordes|

| endast den begränsade ändringen i 37 § att frågan togs upp i en av|

| de punkter som berör tvister mellan huvudman och |

| fastighetsägare. Detta trots att en sådan talan alltid riktas |

| mot kommunen och därför inte i egentlig mening faller in under |

| uppräkningen. |

| Regeringen delar Va-nämndens bedömning att det bör framgå direkt av|

| uppräkningen i 37 § att nämnden även prövar frågor enligt 29 a §.|

| |

| |

| |

| 7 Ikraftträdande |

| Lagförslagen föreslås träda i kraft den 1 juli 1996. |

| |

| |

| |

| 8 Konsekvenser |

| Förslagen beträffande särtaxa och säsongstaxa innebär ingen ökning|

| av de offentliga utgifterna, endast att uttaget av avgifter |

| fördelas något annorlunda mellan fastighetsägarna. Genom den ökade|

| möjligheten att anpassa verksamheten till lokala förhållanden bör|

| verksamheten kunna drivas mer rationellt, vilket leder till |

| bättre service och lägre avgifter för brukarna och bättre |

| möjligheter att tillgodose allmänna miljö- och |

| hälsoskyddsintressen. |

| Genom att den allmänna anläggningens huvudman inte skall vara |

| skyldig att låta en fastighet kopplas till anläggningen innan |

| anläggningsavgiften har betalats, får huvudmannen bättre |

| möjligheter att säkerställa finansieringen av en utbyggnad av |

| anläggningen. Detta skapar i sin tur förutsättningar för lägre |

| avgifter för brukarna. |

| Rationaliseringen av förfarandet i Statens va-nämnd bör kunna leda|

| till vissa besparingar, om än i marginell omfattning. |

| |

| |

| |

| 9 Författningskommentarer |

| 9.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1970:244) om allmänna|

| vatten- och avloppsanläggningar |

| |

| 8 § |

| Förslaget har behandlats i den allmänna motiveringen, avsnitt |

| 5.4. |

| Fastighetsägarens rätt att bruka den allmänna va-anläggningen är|

| inte beroende av om anläggningsavgiften är betald. Ändringen |

| innebär att huvudmannen inte skall vara skyldig att låta |

| fastighetsägaren koppla sin fastighet till den allmänna |

| anläggningen innan engångsavgiften (anläggningsavgiften) har |

| betalats. Om fastighetsägaren enligt 27 § andra stycket har rätt|

| att få avgiften fördelad på årliga betalningar får fastigheten |

| kopplas till den allmänna anläggningen om fastighetsägaren ställer|

| godtagbar säkerhet. |

| |

| |

| 26 § |

| I paragrafen införs två nya stycken som behandlar |

| förutsättningarna för att i en särskild taxa bestämma avgifter med|

| beaktande av lokala förhållanden och säsongsmässiga behov. |

| |

| Andra stycket |

| Andra stycket är nytt. Det har behandlats i den allmänna |

| motiveringen, avsnitt 5.2. |

| Förslaget innebär ökade möjligheter att bestämma särtaxa för an-|

| läggningsavgift. Enligt Högsta domstolens praxis får huvudmannen|

| anta särtaxa med för viss fastighet förhöjd anläggningsavgift när|

| det för fastigheten finns sådana särförhållanden som medför avsevärda|

| skillnader i kostnaden för va-försörjningen i jämförelse med vad|

| som i övrigt gäller inom va-anläggningens verksamhetsområde. Det|

| nu föreslagna undantaget anknyter nära till den praxis som har |

| utvecklats. Förslaget avviker endast vad gäller kravet på |

| kostnadsskillnad, som i praxis har hållits högt. Genom att nivån|

| enligt förslaget läggs vid beaktansvärda skillnader kommer särtaxa|

| för anläggningsavgift att kunna bestämmas i något fler fall än de|

| rena undantagsfallen. Det bör betonas att en särtaxa även kan |

| medföra att avgiften bestäms till ett lägre belopp än det som utgår|

| enligt den normala taxan. |

| |

| Tredje stycket |

| Tredje stycket är nytt. Det har behandlats i den allmänna |

| motiveringen, avsnitt 5.3. |

| Förslaget innebär att huvudmannen i vissa fall ges möjlighet att|

| för del av året bestämma en högre brukningsavgift än den som skall|

| gälla för huvuddelen av året. Förutsättningarna för den högre |

| brukningsavgiften är att det med hänsyn till vattenförsörjningen,|

| till behovet av en tillfredsställande avloppsrening eller av |

| andra skäl under en viss mindre del av året behövs särskilda |

| åtgärder av säsongsmässig karaktär vid en allmän va-anläggning. |

| Förslaget innebär att brukningsavgift enligt säsongstaxa får |

| bestämmas till en taxenivå som är högst dubbelt så hög som den som|

| tillämpas för huvuddelen av året. |

| |

| |

| 37 § |

| Förslaget har behandlats i den allmänna motiveringen, avsnitt |

| 6.4. |

| Ändringen innebär att det i lagen uttryckligen anges att |

| Va-nämnden prövar mål enligt 29 a § om kommunens skyldighet att i|

| vissa fall betala tillbaka va-avgift. |

| |

| |

| 9.2 Lagen (1976:839) om Statens va-nämnd |

| 6 § |

| Förslaget har behandlats i den allmänna motiveringen, avsnitt |

| 6.2.Paragrafen ändras i två avseenden. Ändringen i första stycket|

| innebär att Va-nämnden är beslutför med ordföranden ensam även i|

| sådana fall när saken är uppenbar eller målet är av enkel |

| beskaffenhet. Ändringen i andra stycket innebär att ordföranden i|

| ökad utsträckning får möjlighet att uppdra åt lagfaren tjänsteman i|

| nämnden att handlägga mål och ärenden. |

| |

| Första stycket |

| I Va-nämndens promemoria föreslogs att nämnden skulle vara |

| beslutför med ordföranden ensam när saken är uppenbar och när målet|

| annars är av enkel beskaffenhet. Några remissinstanser, bl.a. |

| Lunds universitet och Kammarrätten i Jönköping, har av |

| tydlighetsskäl föreslagit att och skall ersättas med eller . |

| Vattenöverdomstolen har tillstyrkt förslaget men ifrågasätter om|

| det inte räcker att ange att målet är av enkel beskaffenhet.I 1 kap. 3 a §

rättegångsbalken anges att tingsrätt vid |

| huvudförhandling i tvistemål är domför med en lagfaren domare när|

| huvudförhandling hålls i förenklad form och när målet är av enkel|

| beskaffenhet . Huvudförhandling i förenklad form får enligt 42 |

| kap. 20 § samma balk, oavsett parternas samtycke, hållas i |

| omedelbart samband med förberedelsen, om saken är uppenbar . I |

| 18 § lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar anges att|

| länsrätt är domför med en lagfaren domare ensam vid avgörande av mål|

| i vilket saken är uppenbar. |

| Förutsättningarna saken är uppenbar och målet är av enkel |

| beskaffenhet är inte synonyma. Det kan inte heller anses att |

| förutsättningen saken är uppenbar med nödvändighet innebär att|

| målet är av enkel beskaffenhet. Det finns därför som Va-nämnden har|

| föreslagit skäl att skilja på de båda förutsättningarna. |

| Avgörande för frågan om nämndens beslutförhet bör vara att målet kan|

| avgöras utan tillgång till den särskilda sakkunskap och |

| erfarenhet som de övriga, icke lagfarna, ledamöterna besitter. |

| I det fall saken är uppenbar finns det därför inget behov av att|

| de övriga ledamöterna deltar i avgörandet även om målet inte i och|

| för sig är av enkel beskaffenhet. Anses saken inte vara uppenbar|

| men målet ändå av enkel beskaffenhet är frågan om ledamöternas |

| deltagande inte lika självklar. I den sammantagna bedömningen av|

| målets svårhetsgrad ligger dock en bedömning av även sakfrågans |

| svårhetsgrad. Ett mål av enkel beskaffenhet förutsätter att |

| sakfrågan är relativt okomplicerad. Va-nämnden bör därför vara |

| beslutför med ordföranden ensam både i det fallet att saken är |

| uppenbar och i det fallet att målet är av enkel beskaffenhet. |

| Som föreslagits bör i lagtexten av tydlighetsskäl och ... annars"|

| ersättas med eller . |

| |

| Andra stycket |

| Ändringen i andra stycket innebär att ordförandenkan uppdra åt |

| annan lagfaren tjänsteman vid nämnden att handlägga sådana mål och|

| ärenden som anges i första stycket. Som anförts i avsnitt 6.1 bör|

| de närmare formerna för överlämnande av ärenden utvecklas genom |

| nämndens egna rutiner. Med hänvisning till vad som anförts i |

| författningskommentaren till första stycket om nämndens |

| beslutförhet bör viss restriktivitet gälla avseende mål där saken|

| inte är uppenbar. |

| |

| |

| 18 § |

| Förslaget har behandlats i den allmänna motiveringen, avsnitt |

| 6.3. |

| Ändringen innebär att Va-nämnden skall tillämpa samma delgivnings-|

| regler som gäller i allmän domstol och allmän förvaltningsdomstol.|

--------------------------------------------------------------------

| Sammanfattning av departementspromemorian (Ds 1995:71) |

| Avgifter i va-lagen |

| |

| Regeringen beslutade den 24 maj 1995 om direktiv för en översyn |

| av bl.a. lagen (1970:244) om allmänna vatten- och avloppsanlägg-|

| ningar (va- lagen). Uppdraget lämnades till Plan- och |

| byggutredningen. Svenska vatten- och avloppsverksföreningen |

| (VAV) har föreslagit att några särskilt angelägna frågor skall |

| behandlas med förtur, vid sidan av utredningens arbete. En sådan|

| ordning skulle enligt VAV kunna leda till att de mest angelägna |

| ändringarna i va-lagen skulle kunna träda i kraft redan under år|

| 1996. |

| De frågor som VAV uppmärksammat avser fördelning av avgiftsuttaget|

| vid t.ex. knapphet på resurser, förskott på anläggningsavgift, |

| behovet av förbindelsepunkt vid lokalt omhändertagande av |

| dagvatten (LOD) samt va-huvudmannens möjlighet att meddela |

| bestämmelser om fastighets va-installation. |

| De nu aktuella frågorna har en mycket varierande grad av kom- |

| plexitet. De lämpar sig därför olika väl för en utbrytning från det|

| uppdrag som lämnats till Plan- och byggutredningen. Med hänsyn |

| till bl.a. frågornas komplexa natur saknas skäl att i detta |

| sammanhang lämna förslag om behovet av förbindelsepunkt vid |

| lokalt omhändertagande av dagvatten (LOD) samt om rätten att |

| meddela bestämmelser om fastighets va-installation. |

| I promemorian lämnas förslag om att huvudmannen för en allmän |

| va-anläggning ges möjlighet att fastställa en säsongstaxa för |

| periodisk avgift (brukningsavgift) som innebär att avgiften för |

| del av året får bestämmas till högre belopp än vad som bestäms för|

| huvuddelen av året. En sådan taxa får användas om det krävs av |

| hänsyn till vattenförsörjningen eller för att i övrigt möta behov av|

| säsongsbetonad karaktär. Avgiften föreslås få bestämmas till högst två|

| gånger den normala avgiften. |

| Huvudmannen föreslås vidare få ökade möjligheter att bestämma en|

| särtaxa för engångsavgift (anläggningsavgift). Enligt gällande |

| praxis får särtaxa användas om särförhållanden medför att kostnaden|

| för en fastighets vattenförsörjning och avlopp i avsevärd |

| omfattning avviker från vad som i övrigt gäller inom verksam- |

| hetsområdet. Enligt förslaget får särtaxa antas redan vid beaktan-|

| svärda skillnader. |

| Slutligen föreslås att huvudmannens skyldighet att låta en fastig-|

| hetsägare bruka den allmänna va-anläggningen skall göras beroende|

| av att föreskriven engångsavgift (anläggningsavgift) har |

| betalats. Huvudmannen får således rätt att ta ut förskottsavgift.|

--------------------------------------------------------------------

| Författningsförslag i departementspromemorian (Ds 1995:71) |

| Avgifter i va-lagen |

| |

| Förslag till lag om ändring i lagen (1970:244) om allmänna |

| vatten- och avloppsanläggningar |

| Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1970:244) om allmänna |

| vatten- och avloppsanläggningar1 |

| dels att 8 och 27 §§ skall ha följande lydelse, |

| dels att det i lagen skall föras in två nya paragrafer, 27 a och|

| 27 b. |

-------------------------------------------------------------

-------------------------------------------------------------

| Nuvarande lydelse |Föreslagen lydelse |

 8 §

-------------------------------------------------------------

| Huvudman för allmän | Huvudman|

| va-anläggning är skyldig |för allmän va-anläggning är,|

| att låta ägare av |när föreskriven engångsav-|

| fastighet inom anlägg- |gift har betalats, |

| ningens verksamhetsområde |skyldig att låta ägare av |

| bruka anläggningen, om |fastighet inom anlägg- |

| fastigheten behöver |ningens verksamhetsområde |

| anordningar för vattenför- |bruka anläggningen, om |

| sörjning och avlopp samt |fastigheten behöver anord-|

| behovet ej kan med större |ningar för vattenförsörjning|

| fördel tillgodoses på |och avlopp samt behovet |

| annat sätt. Huvudmannen är |ej kan med större fördel |

| dock berättigad till det |tillgodoses på annat sätt.|

| anstånd med utförandet av |Huvudmannen är dock |

| de för brukandet nödvändiga |berättigad till det anstånd|

| arbetena som behövs för |med utförandet av de för |

| att samordningen med |brukandet nödvändiga arbe-|

| andra arbeten ej skall |tena som behövs för att |

| väsentligt försvåras. |samordningen med andra |

| |arbeten ej skall |

| |väsentligt försvåras. |

 27 §

Avgift skall utgå enligt taxa som huvudmannen utformar i överensstämmelse med de

grunder som anges i 24-26 §§. Avgift kan utgå som engångsavgift och som

periodiska avgifter.

-------------------------------------------------------------

| Engångsavgift får ej sättas | |

| högre än att den svarar | |

| mot fastighetens andel i | |

| kostnaden för den allmänna | |

| va-anläggningens | |

| utförande. Uppgår eng- | |

| ångsavgift till belopp | |

| som är betungande med | |

| hänsyn till fastighetens | |

| ekonomiska bärkraft och | |

| övriga omständigheter, | |

| skall, om fastighetens | |

| ägare begär det samt god- | |

| tagbar säkerhet ställes, | |

| avgiften fördelas på årliga | |

| inbetalningar under viss | |

| tid, högst tio år. | |

Avgift skall betalas vid anfordran. På obetalt belopp utgår ränta enligt 6 §

räntelagen (1975:635) från dagen för anfordran.

-------------------------------------------------------------

| Skall engångsavgift | |

| fördelas på årliga | |

| inbetalningar, utgår ränta | |

| enligt 5 § räntelagen på | |

| varje del av avgiften | |

| som förfaller till betal- | |

| ning i framtiden från den | |

| dag då den första inbetal- | |

| ningen skall ske till | |

| dess ifrågavarande del av | |

| avgiften betalas eller | |

| ränta skall utgå enligt 27 § | |

| andra stycket. | |

 27 a §

-------------------------------------------------------------

| |

Engångsavgiften |

| |får inte sättas högre än att|

| |den svarar mot fastig- |

| |hetens andel i kostnaden |

| |för den allmänna |

| |va-anläggningens utförande.|

| |Om kostnaden för en viss |

| |fastighets |

| |vattenförsörjning eller av-|

| |lopp på grund av särskilda|

| |förhållanden i beaktansvärd|

| |omfattning avviker från |

| |vad som i övrigt gäller |

| |inom verksamhetsområdet får|

| |dock engångsavgiften |

| |bestämmas med beaktande av|

| |dessa förhållanden. |

| | Uppgår|

| |engångsavgift till belopp |

| |som är betungande med |

| |hänsyn till fastighetens |

| |ekonomiska bärkraft och |

| |övriga omständigheter |

| |skall, om fastighetens |

| |ägare begär det och god- |

| |tagbar säkerhet ställs, av-|

| |giften fördelas på årliga |

| |inbetalningar under viss |

| |tid, högst tio år. |

| | Skall|

| |engångsavgift fördelas på |

| |årliga inbetalningar utgår|

| |ränta enligt 5 § räntelagen|

| |på varje del av avgiften |

| |som förfaller till betal- |

| |ning i framtiden från den |

| |dag då den första inbetal-|

| |ningen skall ske till |

| |dess ifrågavarande del av |

| |avgiften betalas eller |

| |ränta skall utgå enligt 27 §|

| |andra stycket. |

 27 b §

-------------------------------------------------------------

| | Om|

| |det krävs av hänsyn till |

| |vattenförsörjningen eller |

| |för att tillgodose andra |

| |behov av säsongsbetonad |

| |karaktär får den periodiska|

| |avgiften för del av året |

| |bestämmas till ett högre |

| |belopp än vad som bestämts|

| |för huvuddelen av året. |

| |Avgiften för del av året får|

| |bestämmas till högst två |

| |gånger den normala |

| |avgiften. |

________________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1996.

**FOOTNOTES**

 1Lagen omtryckt 1976:842

Rationalisering av formerna för prövning av mål och ärenden vid Va-nämnden

Regeringen har i regleringsbrevet för budgetåret 1992/93 uppdragit åt Va-nämnden

att inkomma med förslag i rubricerat hänseende.

Va-nämnden föreslår:

1. Ändring av reglerna om beslutförhörhet i 6 § lagen (1976:839) om Statens va-

nämnd.

Paragrafen bör förslagsvis kunna utformas enligt följande:

6 § Nämnden är beslutsför med ordförande ensam

 1. vid förberedande åtgärd, vid prövning av fråga om avvisning eller

avskrivning av mål eller vid handläggning av överklagande av nämndens beslut,

 2. när talan i målet medgivits eller parterna endast begär stadfästelse av

förlikning, vid meddelande av beslut enligt 15 § samt vid prövning av fråga om

att överlämna ett mål till annan myndighet enligt lagen (1991:852) om

betalningsföreläggande för fordringar i arbetstvister och fordringar som skall

prövas av statens va-nämnd,

 3. när saken är uppenbar och när målet annars är av enkel beskaffenhet.

Handläggning som avses i första stycket 1 och 2 kan enligt uppdrag av ordföran-

den också ombesörjas av annan lagfaren tjänsteman vid nämnden, vilken förordnats

därtill av nämnden.

Kommentar:

All materiell prövning i va-målen sker idag med fullsutten nämnd. Bland va-målen

förekommer emellertid, liksom i all annan dömande verksamhet, sådana mål där

saken redan från början eller efter viss förberedelse kan sägas vara uppenbar

eller av enkel beskaffenhet och där slutliga prövningen inte kräver någon stor

sakkunskap på va-området. Det kan exempelvis röra sig om fall av

betalningsvägran, där talan om utfående av taxeenlig va-avgift bestrids utan

angivande av några beaktansvärda skäl, och fall där bestridandet uteslutande

grundas på kvittningsgill motfordran av sådan beskaffenhet att den inte kan

prövas av Va-nämnden. Saken kan vara uppenbar såväl när de av sökanden anförda

omständigheterna uppenbart inte kan föranleda bifall till hans talan som när

motpartens bestridande är uppenbart ogrundat.

Utan att göra avkall på rättssäkerheten borde mål av det här slaget kunna prövas

och avgöras av Va-nämndens ordförande som ensamdomare. Det skulle kunna

väsentligt förkorta handläggningstiden i dessa mål.

Kriterierna "uppenbar" och "av enkel beskaffenhet" är hämtade från

rättegångsbalken. Enligt 1 kap 3 a § rättegångsbalken är tingsrätt vid

huvudförhandling i tvistemål domför med en lagfaren domare bl. a. när

huvudförhandlingen hålls i förenklad form och när "målet är av enkel

beskaffenhet". Huvudförhandling i förenklad form får enligt 42 kap 20 § samma

balk, oavsett parternas samtycke, hållas i omedelbart samband med förberedelsen,

om "saken är uppenbar".

Nämnda kriterier bör i va-nämndslagen kunna förstås på ungefär samma sätt som i

rättegångsbalken. Med hänsyn framför allt till Va-nämndens sakliga kompetens och

ställning som centralt prövningsorgan för hela riket, torde dock en något

restriktivare tillämpning vara påkallad för Va-nämndens del.

Utöver den föreslagna utvidgningen av ensamdomarekompetensen innebär

ändringsförslaget att prövningen av sådana frågor som avses i 6 § första stycket

2 skall kunna överlämnas till nämndens sekreterare. Genom att prövningen i

sådant fall sker på ordförandens uppdrag säkerställs att sekreteraren, som skall

vara lagfaren, har bedömts besitta tillräcklig erfarenhet för uppgiften.

Sekreterare hos Va-nämnden är vanligtvis fiskaler i hovrätt eller kammarrätt.

Vissa ändringar i domarkarriären har dock medfört att fiskalerna numera bara i

begränsad omfattning är tillgängliga för sekreteraruppdrag av det här slaget.

Rekryteringen måste därför inriktas på att i fortsättningen också kunna få

sekreterartjänster besatta med assessorer från hovrätt eller kammarrätt. För det

ändamålet behöver tjänsterna göras mer kvalificerade. Den föreslagna utökningen

av delegationsrätten är ett steg i den riktningen.

2. Uppmjukning av delgivningskravet i 18 § lagen (1976:839) om Statens va-nämnd.

Paragrafen bör förslagsvis kunna utformas enligt följande:

 18 § Skall inlaga, kallelse, föreläggande, beslut eller annan handling enligt

bestämmelse i denna lag eller eljest tillställas part, sker det genom

delgivning. Tillställs part handlingen endast för kännedom eller endast för att

beredas tillfälle till yttrande, behöver delgivning dock bara ske om det

påkallas av omständigheterna.

 Om beslut är sådant som avses i 16 § första stycket, skall beslutet delges

part, som beslutet gått emot, på samma sätt som stämning i tvistemål.

Kommentar:

Den nuvarande ordningen att i princip allt material i ett mål skall delges

parterna är betungande för handläggningen. Det torde inte vara befogat med ett

så omfattande delgivningskrav. För mindre viktiga underrättelser borde det

normalt vara tillräckligt att försändelsen skickas med posten i vanligt brev.

Efter mönster från den i det här avseendet nyligen genomförda ändringen i 33 kap

2 § första stycket rättegångsbalken och 47 § förvaltningsprocesslagen (prop

1990/91:11 s 52 f) bör en viss uppmjukning kunna ske av delgivningskravet i

va-nämndslagen. Detta gäller framförallt s.k. förkännedomöversändanden av

handlingar under skriftväxlingen i ett mål, när det inte påfordras något

yttrande eller någon annan åtgärd från mottagarens sida, samt underrättelser av

olika slag, exempelvis om beviljade anstånd. Också när översändandet bara sker

för att ge en part tillfälle att yttra sig, exempelvis över en återkallelse av

talan, bör kommunikationerna normalt ske utan delgivning.

3. Förtydligande av Va-nämndens behörighet enligt 37 § lagen (1970:244) om

allmänna vatten- och avloppsanläggningar.

Paragrafen bör förslagsvis kunna utformas enligt följande:

37 § Va-nämnden prövar mål angående inlösen eller ersättning enligt 15 eller 16

§, mål om avgiftsåterbetalning enligt 29 a § samt mål som rör tvist mellan

huvudman och fastighetsägare om

 1. rätt att bruka allmän va-anläggning eller skyldighet att genom avgift

bidraga till kostnaderna för sådan anläggning,

 2. tillämpning eller tolkning av allmänna bestämmelser eller taxa,

 3. giltigheten, beståndet eller rätta innebörden av avtal mellan huvudman och

fastighetsägare,

 4. villkor för brukande av allmän va-anläggning i den mån allmänna

bestämmelser och taxa ej är tillämpliga samt avtal ej kunnat träffas,

 5. fordran på avgift till huvudman för allmän va-anläggning,

 6. skadestånd eller annan påföljd enligt 29 eller

30 §,

 7. annan va-fråga, som avses i denna lag.

Kommentar:

Det torde ha varit lagstiftarens avsikt att Va-nämnden skall pröva mål om

avgiftsåterbetalning enligt 29 a § va-lagen. Lagtexten har dock fått en mindre

god utformning på denna punkt. Behörighetsregeln i lagens 37 § bör ändras så att

det tydligt framgår att Va-nämnden prövar sådana mål inte bara mellan huvudman

och fastighetsägare, i den mån denna partsställning över huvud taget är möjlig,

utan framför allt mellan kommun och fastighetsägare.

4. Ändringar i instruktionen (1970:350) för Statens va-nämnd.

Omröstning vid beslut om remissyttranden enligt 3 § andra stycket

va-nämndsinstruktionen synes böra följa samma regler som enligt 5 § första

stycket instruktionen jämfört med 7 § va-nämndslagen gäller för omröstning i

målen. Ett yttrande över exempelvis en va-taxas laglighet bör alltså i det här

hänseendet behandlas på samma sätt som ett beslut i samma fråga. Nu torde

omröstningsreglerna i 18 § förvaltningslagen vara tillämpliga.

Regeln i 16 § instruktionen att regeringen bestämmer om ersättning åt nämndens

sekreterare synes böra utgå. Sedan ändringen (1989:287) av 4 § i instruktionen

är det numera nämnden som tillsätter sekreterartjänsterna och som därvid också i

vanlig ordning bör bestämma ersättningen. För närvarande gäller att nämnden har

regeringens bemyndigande att bestämma avlöningsförmånerna för sekreterarna.

Förteckning över de remissinstanser som beretts tillfälle att yttra sig över

promemoriorna Avgifter i va-lagen och Rationalisering av formerna för prövning

av mål och ärenden vid Va-nämnden

Vattenöverdomstolen, Kammarrätten i Sundsvall, Kammarrätten i Jönköping,

Statskontoret, Riksrevisionsverket, Lunds universitet, Glesbygdsmyndigheten,

Boverket, Statens råd för byggnadsforskning, Konsumentverket, Naturvårdsverket,

Koncessionsnämnden för miljöskydd, Statens va-nämnd, Statens lantmäteriverk,

Länsstyrelsen i Kalmar län, Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län,

Länsstyrelsen i Kopparbergs län, Länsstyrelsen i Norrbottens län, Stockholms

kommun, Österåkers kommun, Östhammars kommun, Nyköpings kommun, Norrköpings

kommun, Borgholms kommun, Oskarshamns kommun, Karlskrona kommun, Kristianstads

kommun, Höganäs kommun, Malmö kommun, Kungsbacka kommun, Tanums kommun,

Karlstads kommun, Lekebergs kommun, Västerås kommun, Gävle kommun, Timrå kommun,

Härjedalens kommun, Umeå kommun, Byggentreprenörerna, Naturskyddsföreningen,

Hyresgästernas riksförbund, Riksbyggen, Sveriges allmännyttiga bostadsföretag,

Sveriges fastighetsägareförbund, Villaägarna, Svenska kommunaltekniska

föreningen, Svenska kommunförbundet, Svenska vatten- och avloppsverksföreningen

De till Lagrådet remitterade lagförslagen

1 Förslag till lag om ändring i lagen (1970:244) om allmänna vatten- och

avloppsanläggningar

Härigenom föreskrivs att 8, 26 och 37 §§ lagen (1970:244) om allmänna vatten-

och avloppsanläggningar1 skall ha följande lydelse.

--------------------------------------------------------------------------

--------------------------------------------------------------------------

| Nuvarande lydelse |Föreslagen lydelse |

 8 §

Huvudman för allmän va-anläggning är skyldig att låta ägare av fastighet inom

anläggningens verksamhetsområde bruka anläggningen, om fastigheten behöver

anordningar för vattenförsörjning och avlopp samt behovet ej kan med större

fördel tillgodoses på annat sätt. Huvudmannen är dock berättigad till det

anstånd med utförandet av de för brukandet nödvändiga arbetena som behövs för

att samordningen med andra arbeten ej skall väsentligt försvåras.

--------------------------------------------------------------------------

| | En|

| |fastighet får inte utan huvud- |

| |mannens medgivande anslutas till |

| |en allmän va-anläggning innan |

| |engångsavgiften har betalats |

| |eller, om avgiften enligt 27 § |

| |andra stycket skall fördelas, |

| |innan godtagbar säkerhet ställts. |

 26 §

Avgiftsskyldighet skall fördelas mellan fastigheterna efter skälig och rättvis

grund.

--------------------------------------------------------------------------

| | Om|

| |kostnaden för en viss fastighets |

| |eller vissa fastigheters vatten- |

| |försörjning eller avlopp på grund av|

| |särskilda förhållanden i beaktansvärd|

| |omfattning avviker från vad som i |

| |övrigt gäller inom verk- |

| |samhetsområdet bestäms engångs- |

| |avgiften med hänsyn till dessa |

| |skillnader. |

--------------------------------------------------------------------------

| | Om|

| |det med hänsyn till vattenför- |

| |sörjningen, behovet av en |

| |tillfredsställande avloppsrening |

| |eller av andra skäl behövs särskilda|

| |åtgärder av säsongsbetonad karaktär|

| |vid en allmän va-anläggning får den|

| |periodiska avgiften för del av året|

| |bestämmas till ett belopp som är |

| |högst två gånger högre än vad som |

| |bestäms för huvuddelen av året. |

 37 §2

--------------------------------------------------------------------------

| Va-nämnden prövar mål angående inlösen| |

| eller ersättning enligt 15 eller |Va-nämnden prövar mål angående inlösen|

| 16 § samt mål som rör tvist mellan |eller ersättning enligt 15 eller |

| huvudman och fastighetsägare om |16 §, mål enligt 29 a § om |

| |återbetalning av avgift samt mål |

| |som rör tvist mellan huvudman och |

| |fastighetsägare om |

1. rätt att bruka allmän va-anläggning eller skyldighet att genom avgift

bidraga till kostnaderna för sådan anläggning,

2. tillämpning eller tolkning av allmänna bestämmelser eller taxa,

3. giltigheten, beståndet eller rätta innebörden av avtal mellan huvudman och

fastighetsägare,

4. villkor för brukande av allmän va-anläggning i den mån allmänna bestämmelser

och taxa ej är tillämpliga samt avtal ej kunnat träffas,

5. fordran på avgift till huvudman för allmän va-anläggning,

--------------------------------------------------------------------------

| 6. skadestånd eller annan påföljd | 6.|

| enligt 29, 29 a eller 30 §, |skadestånd eller annan påföljd |

| |enligt 29 eller 30 §, |

7. annan va-fråga, som avses i denna lag.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1996.

**FOOTNOTES**

 1Lagen omtryckt 1976:842

 2Senaste lydelse 1987:134.

2 Förslag till lag om ändring i lagen (1976:839) om Statens va-nämnd

Härigenom föreskrivsatt 6 och 18 §§ lagen (1976:839) om Statens va-nämnd skall

ha följande lydelse,

--------------------------------------------------------------------------

| Nuvarande lydelse |Föreslagen lydelse |

 6 §1

Nämnden är beslutför med ordföranden ensam

1. vid förberedande åtgärd, vid prövning av fråga om avvisning eller

avskrivning av mål eller vid handläggning av överklagande av nämndens beslut,

2. när talan i målet medgivits eller parterna endast begär stadfästelse av

förlikning, vid meddelande av beslut enligt 15 § samt vid prövning av fråga om

att överlämna ett mål till annan myndighet enligt lagen (1991:852) om

betalningsföreläggande för fordringar i arbetstvister och fordringar som skall

prövas av Statens va-nämnd,

--------------------------------------------------------------------------

| | 3. när|

| |saken är uppenbar eller målet är av|

| |enkel beskaffenhet. |

--------------------------------------------------------------------------

| Handläggning som avses i första |

Handläggning |

| stycket 1 kan enligt uppdrag av |som avses i första stycket kan |

| ordföranden också ombesörjas av |enligt uppdrag av ordföranden också|

| annan lagfaren tjänsteman vid |ombesörjas av annan lagfaren |

| nämnden, vilken förordnats därtill |tjänsteman vid nämnden, vilken |

| av nämnden. |förordnats därtill av nämnden. |

 18 §

--------------------------------------------------------------------------

| Skall inlaga, kallelse, förelägg- | Skall|

| ande, beslut eller annan |nämnden underrätta någon om |

| handling enligt bestämmelse i |innehållet i en handling eller om |

| denna lag eller eljest |något annat, får det ske genom |

| tillställas part, sker det genom |delgivning. Delgivning skall an- |

| delgivning. |vändas, om det är särskilt föreskri-|

| |vet eller om det med hänsyn till |

| |syftet med bestämmelsen om under- |

| |rättelsen framgår att delgivning bör|

| |ske, men bör i övrigt användas bara|

| |om det krävs med hänsyn till |

| |omständigheterna. |

Om beslut är sådant som avses i 16 § första stycket, skall beslutet delges part,

som beslutet gått emot, på samma sätt som stämning i tvistemål.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1996.

**FOOTNOTES**

 1Senaste lydelse 1991:853.

Lagrådet

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1996-03-07

Närvarande: f.d. regeringsrådet Bertil Voss, justitierådet

Johan Munck, regeringsrådet Karl-Ingvar Rundqvist.

Enligt en lagrådsremiss den 22 februari 1996 (Miljödepartementet) har regeringen

beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1. lag om ändring i lagen (1970:244) om allmänna vatten- och

 avloppsanläggningar,

2. lag om ändring i lagen (1976:839) om Statens va-nämnd.

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kammarrättsassessorn

Bengt[REDACTED_EFTERNAMN].

Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

Förslaget till lag om ändring i lagen (1970:244) om allmänna vatten- och

avloppsanläggningar

8 §

Enligt paragrafens första stycke, som inte föreslås ändrat, är huvudmannen för

en allmän va-anläggning under vissa förutsättningar skyldig att låta en

fastighetsägare inom anläggningens verksamhetsområde bruka anläggningen.

Förslaget till ett nytt andra stycke innebär en inskränkning i denna skyldighet,

eftersom brukningsrätten inte kan utnyttjas, om huvudmannen inte medger an-

slutning trots att engångsavgift inte har betalats. Möjligen föreligger en sådan

inskränkning redan enligt gällande rätt. Det har således hävdats att

brukningsrätten inte ger fastighetsägaren rätt att utan vidare koppla in sina

va-installationer till anläggningen; detta måste först anmälas till huvudmannen,

som skall bekräfta fastighetsägarens ställning som brukare (Bouvin-Qviström,

Va-lagstiftningen, andra upplagan s. 74). Lagrådet vill inte motsätta sig

förslaget i sak.

Brukningsrätten motsvarades i lagen (1955:314) om allmänna vatten- och

avloppsanläggningar av en anslutningsrätt. Termen "anslutning" ansågs i prop.

1970:118 s. 100 ge upphov till missuppfattningar och onödiga tvister.

Anslutningsbegreppet utgick därför ur 1970 års va-lag. Lagrådet anser det inte

lämpligt att återinföra anslutningsbegreppet.

Mot denna bakgrund och med vissa redaktionella jämkningar i övrigt föreslår

Lagrådet att andra stycket ges följande lydelse: "Utan hinder av bestämmelserna

i första stycket är huvudmannen inte skyldig att låta en fastighet kopplas till

en allmän va-anläggning innan engångsavgift enligt 27 § har betalats eller, om

avgiften skall fördelas på årliga inbetalningar, innan godtagbar säkerhet har

ställts."

26 §

Andra stycket

Paragrafen innehåller för närvarande endast den regeln om fördelning av

avgiftsskyldigheten att denna skyldighet skall fördelas mellan fastigheterna

efter skälig och rättvis grund. Som anmärks i remissen har regeln i praxis

tolkats så att avgiften i princip skall bestämmas med hänsyn till den

huvudsakliga nytta som varje särskild fastighet har av anläggningen och med

bortseende från huvudmannens individuella kostnader för fastigheten i fråga, den

s.k. nyttoprincipen. Kravet på skälig och rättvis grund har emellertid ansetts

innebära att nyttoprincipen kan och skall frångås, när det beträffande en viss

fastighet föreligger sådana särförhållanden i fråga om dess beskaffenhet och

läge eller förhållanden i övrigt som är ägnade att relativt sett avsevärt

fördyra eller förbilliga va-försörjningen till fastigheten (se bl.a. NJA 1981 s.

640 I). De nämnda principerna är tillämpliga såväl med avseende på

anläggningsavgifter som i fråga om brukningsavgifter.

Avsikten med det remitterade förslaget i denna del är att ge ökat utrymme för en

differentiering av anläggningsavgifterna. I förevarande stycke har upptagits en

särskild regel om detta, som i anslutning till rådande praxis förutsätter att

det föreligger särskilda förhållanden för viss eller vissa fastigheter inom

verksamhetsområdet. Om kostnaden för fastighetens eller fastigheternas

vattenförsörjning eller avlopp på grund av sådana förhållanden "i beaktansvärd

omfattning" avviker från vad som i övrigt gäller inom verksamhetsområdet, skall

anläggningsavgiften (engångsavgiften) enligt den nya regeln bestämmas med

beaktande av dessa skillnader. Begreppet "beaktansvärd" har av en remissinstans

ansetts kunna medföra att en så låg kostnadsskillnad som 15-20 procent skulle

kunna utgöra skäl att bestämma en särtaxa. Av motiven, avsnitt 5.2, framgår att

formuleringen visserligen är avsedd att innebära ett lägre krav på

kostnadsskillnad än det som enligt remissen kan härledas från nuvarande praxis,

dock inte så lågt som 15-20 procent.

Innebörden av förslaget beskrivs i remissens motiv på flera ställen så att

huvudmannen får möjlighet att ytterligare differentiera anläggningsavgifterna.

Med hänsyn härtill bör det påpekas att, så som regeln har avfattats enligt

förslaget, det blir inte endast en möjlighet utan också en skyldighet för

huvudmannen att i sådana fall som omfattas av regeln ta hänsyn till

kostnadsskillnaderna vid fastställande av taxa för anläggningsavgifter. Regeln

är emellertid allmänt hållen och måste i vissa lägen anses ge utrymme för olika

bedömningar i frågan huruvida särförhållanden beträffande viss eller vissa

fastigheter skall ge upphov till särskild anläggningstaxa eller ej, utan att

någondera bedömningen kan anses lagstridig (jfr i fråga om nuvarande regel NJA

1993 s. 700 I och II).

Eftersom den nya regeln har begränsats till engångsavgifter, skulle den möjligen

motsättningsvis kunna läsas så att huvudmannen vid fastställande av taxa för

brukningsavgifter (periodiska avgifter) inte är berättigad att ta hänsyn till

sådana särförhållanden i fråga om viss eller vissa fastigheter som kan ge upphov

till ökade kostnader. Även om det inte uttryckligen anges i motiven får

emellertid antas att detta inte har varit avsikten utan att nu rådande praxis

alltjämt skall gälla i fråga om dessa avgifter.

Tredje stycket

Enligt den nya regeln i detta stycke får, om det med hänsyn till vattenförsörj-

ningen, behovet av en tillfredsställande avloppsrening eller av andra skäl

behövs särskilda åtgärder av säsongbetonad karaktär vid en allmän va-anläggning,

den periodiska avgiften för del av året bestämmas till ett belopp som är två

gånger högre än vad som bestäms för huvuddelen av året.

Lagrådet har ingen erinran i sak mot den nya regeln. Det bör emellertid påpekas

att vissa uttalanden i motiven kan tolkas så att huvudmannen har avsetts kunna

fastställa en säsongtaxa redan av det skälet att anläggningen dimensionerats för

att tillgodose ett behov som föreligger endast under en begränsad del av året på

grund av turism eller fritidsboende och således under större delen av året har

överkapacitet. Lagrådet vill framhålla att detta inte har stöd i den föreslagna

lagtexten, som ställer krav på att "särskilda åtgärder av säsongbetonad

karaktär" skall behövas. Dimensioneringen av anläggningen kan inte i sig anses

vara hänförlig till sådana åtgärder.

Innebörden av stycket skulle enligt Lagrådets mening komma till klarare uttryck,

om stycket ges följande avfattning: "Om det med hänsyn till vattenförsörjningen

eller till behovet av en tillfredsställande avloppsrening eller av andra skäl

under en viss mindre del av året behövs särskilda åtgärder av säsongbetonad

karaktär vid en allmän va-anläggning, får periodiska avgifter för den delen av

året bestämmas med tillämpning av en taxenivå som är högst dubbelt så hög som

den som tillämpas för huvuddelen av året."

Förslaget till lag om ändring i lagen (1976:839) om Statens va-nämnd

Förslaget lämnas utan erinran.

Miljödepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 14 mars 1996

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-Wallén,
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

Hedborg,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1995/96:188 Avgifter enligt lagen om allmänna

vatten- och avloppsanläggningar