Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att regeringsrätten skall få

avgöra frågor om prövningstillstånd med en enda ledamot.

Vidare föreslås att regeringsrätten skall få avvisa eller avslå

en resningsansökan med en enda ledamot, om

regeringsrätten tidigare avslagit en ansökan om resning från

samma sökande beträffande samma avgörande och

sökanden inte anfört något nytt, som är av betydelse för

prövningen av ansökan. Samma domförhetsregel föreslås

också gälla för avskrivning av mål efter återkallelse. De

nuvarande reglerna innebär att tre ledamöter krävs för

domförhet i samtliga berörda fall.

De föreslagna bestämmelserna överensstämmer i

princip med de bestämmelser som redan gäller för högsta

domstolen.

Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 juli 1992.

Propositionens lagförslag

Förslag till

Lag om ändring i lagen (1971:289) om allmänna

förvaltningsdomstolar

Härigenom föreskrivs att 4 a § lagen (1971:289) om

allmänna förvaltningsdomstolar skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 4 a §1

På avdelning dömer fem regeringsråd. Avdelningen är

dock domför med fyra regeringsråd, om tre av dessa är ense

om slutet.

Vid prövning av Vid prövning av

ansökningar om resning ansökningar om resning

eller återställande av eller återställande av

försutten tid och vid försutten tid och vid

prövning av frågor som prövning av frågor som

avses i 28 § avses i 28 §

förvaltningsprocesslagen förvaltningsprocesslagen

(1971:291) är avdelningen (1971:291) är avdelningen

domför med tre domför med tre

regeringsråd, om regeringsråd, om

prövningen är av enkel prövningen är av enkel

beskaffenhet. Vid prövning beskaffenhet. Har

av talan mot beslut varigenom regeringsrätten tidigare

besvär avvisats såsom avslagit en ansökan om

för sent inkomna samt vid resning från samma

beslut om avvisande av för sökande beträffande

sent inkomna besvär och samma avgörande och

avskrivning av mål efter anför sökanden inget

återkallelse är nytt som är av betydelse

avdelningen domför med tre för prövningen av

regeringsråd. Vid ansökningen, är

behandling av frågor om avdelningen dock domför med

prövningstillstånd skall ett regeringsråd, om

tre regeringsråd delta. ansökningen avslås eller

 avvisas.

 Vid prövning av talan mot

 beslut varigenom besvär

 avvisats såsom för sent

 inkomna samt vid beslut om

 avvisande av för sent

 inkomna besvär är

 avdelningen domför med tre

 regeringsråd.

 Vid beslut om avskrivning

 av mål efter återkallelse

 är avdelningen domför

 med ett regeringsråd.

 Frågor om

 prövningstillstånd

 får avgöras av ett

 regeringsråd. Fler än

 tre regeringsråd får

 inte delta.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1992.

Justitiedepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 19

mars 1992

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och

statsråden B.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN], af[REDACTED_EFTERNAMN], Dinkelspiel,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], P.
[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om regeringsrättens domförhet i vissa fall

1 Inledning

Regeringsrätten har i skrivelse den 20 december 1991 till

regeringen föreslagit vissa ändringar i lagstiftningen

angående regeringsrättens domförhet. Lagförslaget bör

fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 1.

Skrivelsen har remissbehandlats. Remissvar har avgetts

av justitieombudsmannen, högsta domstolen,

justitiekanslern, riksskatteverket, kammarrätten i

Stockholm, juridiska fakultetsstyrelsen vid Uppsala

universitet och Sveriges advokatsamfund. Remissvaren

finns tillgängliga i lagstiftningsärendet (dnr 91-4138).

Lagrådet

Regeringen beslutade den 27 februari 1992 att inhämta

lagrådets yttrande över det lagförslag som utarbetats i

ärendet. Det till lagrådet remitterade lagförslaget bör fogas

till protokollet i detta ärende som bilaga 2.

Lagrådet har lämnat förslaget utan erinran. Lagrådets

yttrande bör fogas till protokollet i detta ärende som

bilaga 3. Lagrådets granskning har lett till en mindre

redaktionell ändring av lagförslaget.

2 Nuvarande ordning

Regeringsrätten, som för närvarande består av 20

regeringsråd, är högsta förvaltningsdomstol och prövar som

sista instans överklaganden av kammarrätternas

avgöranden.

Omkring 40 procent av överklagandena till

regeringsrätten avser mål enligt skattelagstiftningen. Till

andra frekventa måltyper hör körkortsmål, mål om socialt

bistånd, mål om studiestöd, mål enligt kommunallagen

(1991:900), byggnadsmål, mål enligt lagen (1990:52) med

särskilda bestämmelser om vård av unga, mål enligt lagen

(1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall samt

verkställighetsmål enligt föräldrabalken. Bland övriga

måltyper kan nämnas mål om utlämnande av allmän

handling (sekretessmål), patentmål, miljö- och

hälsoskyddsmål samt kriminalvårdsmål.

Förr tog regeringsrätten upp alla överklaganden till

prövning i sak. År 1971 (prop. 1971:30; KU 36; rskr 222;

SFS 1971:289) infördes emellertid den regeln att ett

överklagande inte skall tas upp till prövning i sak utan att

regeringsrätten meddelat prövningstillstånd (dispens).

Meddelas inte någon dispens står kammarrättens avgörande

fast. Bakom reformen låg önskemålet att förbättra

förutsättningarna för regeringsrätten att spela rollen som

prejudikatinstans. Motsvarande reform gjordes beträffande

högsta domstolen (prop. 1971:45; JuU 7; rskr 163; SFS

1971:218).

Kravet på dispens gäller inte beträffande sekretessmål

och inte heller beträffande vissa mål i vilka riksdagens

ombudsmän eller justitiekanslern för talan.

Regeringsrätten prövar inte bara överklaganden utan

också ansökningar om resning och återställande av

försutten tid i fråga om sådana ärenden för vilka regeringen,

en förvaltningsdomstol eller en förvaltningsmyndighet är

högsta instans. Vidare prövar regeringsrätten mål enligt

lagen (1988:205) om rättsprövning av vissa

förvaltningsbeslut. För resning, återställande av försutten

tid eller rättsprövning gäller inte något krav på dispens.

Antalet till regeringsrätten per år inkomna mål har det

senaste decenniet varierat mellan som lägst 4 794 (år 1982)

och som högst 6 198 (år 1986). År 1991 inkom närmare

6 000 mål. I mellan 85 och 90 procent av de inkomna målen

brukar dispens krävas. Av de i regeringsrätten år 1990

avgjorda skattemålen prövades 11,1 procent i sak. Övriga

mål prövades mindre ofta i sak. Uppskattningsvis uppgick --

totalt räknat och om man undantar bl.a. tryckfrihetsmål och

sekretessmål -- andelen i sak prövade mål till 8,1 procent.

Detta skall jämföras med att i högsta domstolen andelen i

sak prövade mål (inklusive fall av återförvisning) samma år

var 11,3 procent för tvistemål, 4,1 procent för brottmål och

11,1 procent för besvärsmål eller totalt räknat 8,5 procent.

Bland de mål i regeringsrätten i vilka dispens inte behövs

ingår resningsfallen som är något eller några hundratal per

år.

Målbalanserna i regeringsrätten har under det senaste

decenniet periodvis varit större än vad de är nu, men de har

också ibland varit mindre. År 1980 var antalet balanserade

mål 3 114 medan det år 1985 var 4 664. För närvarande finns

över 4 000 mål i balans. De två senaste åren har

målavverkningen visat en nedåtgående tendens, och enligt

regeringsrätten beror detta bl.a. på att flera måltyper som

har ökat i antal är särskilt resurskrävande.

Bestämmelserna om regeringsrättens sammansättning

finns i 4, 4 a och 5 §§ lagen (1971:289) om allmänna

förvaltningsdomstolar. Ett mål i regeringsrätten avgörs

utom i mycket speciella fall på någon av domstolens tre

avdelningar. Avdelningen dömer normalt med fem

regeringsråd. Avdelningen är dock domför (dvs. får döma)

med fyra regeringsråd, om tre av dessa är ense om slutet.

Vid prövning av resningsansökningar är avdelningen

domför med tre regeringsråd, om prövningen är av enkel

beskaffenhet. Vid behandling av frågor om dispens och vid

avskrivning av mål efter återkallelse skall tre regeringsråd

delta.

3 Ändrade domförhetsregler i vissa fall

Mitt förslag: Frågor om dispens i regeringsrätten

skall få avgöras av ett enda regeringsråd. En ansökan om

resning skall få avvisas eller avslås av endast ett

regeringsråd, om regeringsrätten tidigare lämnat en

ansökan om resning från samma sökande beträffande

samma avgörande utan bifall och sökanden inte anfört

något nytt som är av betydelse för prövningen av

ansökningen. Samma domförhetsregel skall gälla för

avskrivning av mål efter återkallelse.

Förslaget i regeringsrättens skrivelse:

Överensstämmer med mitt förslag.

Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser har

tillstyrkt förslaget.

Skälen för mitt förslag: En ändring av

domförhetsreglerna vid dispensprövning i regeringsrätten

har redan tidigare diskuterats. Sålunda föreslogs i

departementspromemorian (Ds Ju 1980:12) Högsta

domstolens och regeringsrättens arbetsformer att en

avdelning av högsta domstolen eller regeringsrätten vid

behandling av dispensfrågor skulle vara domför med en

enda ledamot och att fler än tre ledamöter inte skulle få

delta. Såvitt gällde högsta domstolen genomfördes förslaget

på det sättet att en avdelning av domstolen vid behandling

av dispensfrågor skulle vara domför med tre ledamöter men

att dispensfrågan skulle få avgöras av en enda ledamot, om

den var av enkel beskaffenhet.

För regeringsrätten kom ingen motsvarande lagändring

till stånd. Den dåvarande departementschefen uttalade

(prop. 1980/81:154 s. 16) att de skäl som talade för att man

öppnade en möjlighet till en enklare dispensprövning i

högsta domstolen visserligen åtminstone delvis kunde

anföras även för regeringsrättens del och att även intresset

av att bevara ett likartat regelsystem vid fullföljd till de båda

högsta domstolarna talade för att samma ordning infördes i

regeringsrätten. Han menade emellertid att förhållandena i

regeringsrätten inte var alldeles jämförbara med dem i

högsta domstolen. Regeringsrättens område var sålunda

mycket vidsträckt, vilket medförde att det många gånger

kunde vara svårt för de enskilda ledamöterna att överblicka

behovet av prejudikat, och en kollegial sammansättning vid

dispensprövning var därmed behövlig i fler fall än i HD.

Det var delvis sådana synpunkter som medfört att en

majoritet av regeringsrättens ledamöter hade avstyrkt

förslaget om nya sammansättningsregler för

dispensprövningen i regeringsrätten. Med hänsyn till

ledamöternas inställning och till att arbetsläget i

regeringsrätten vid den tiden inte påkallade några särskilda

åtgärder lades det inte fram något förslag i ämnet för

regeringsrättens del. Departementschefen påpekade

emellertid att det kunde finnas anledning att återkomma till

frågan sedan erfarenhet vunnits av hur det nya systemet

fungerade i högsta domstolen.

Frågan om högsta domstolens sammansättning vid

dispensprövning togs upp på nytt i ett lagstiftningsärende år

1989 (prop. 1988/89:78; JuU 20; rskr 260; SFS 1989:352) och

då på grundval av ett betänkande från

rättegångsutredningen (SOU 1986:1). Enligt

rättegångsutredningens bedömning var erfarenheterna av

de möjligheter till en enkel dispensprövning som 1981 års

reform erbjöd i och för sig mycket goda även om utfallet

inte riktigt blivit vad som torde ha varit avsett. I samband

med 1981 års reform hade man nämligen menat att

majoriteten av dispensfrågorna skulle prövas med endast en

ledamot. En prövning med endast en ledamot hade

emellertid kommit att bli mindre vanlig än en prövning med

tre.

I 1989 års lagstiftningsärende framhöll

departementschefen att det var en fördel om högsta

domstolen gavs ett så fritt spelrum som möjligt i fråga om

de mål som varken kunde betecknas som enkla eller

komplicerade. Hon förklarade att en sådan instans som

högsta domstolen med fullt förtroende kunde anförtros att

själv avgöra när en större sammansättning skulle pröva

dispensfrågan. Hon föreslog därför på grundval av

rättegångsutredningens förslag att huvudregeln för högsta

domstolen skulle bli att dispensfrågor fick avgöras av en

ledamot och att fler än tre ledamöter inte skulle få delta i

prövningen. Förslaget godtogs av riksdagen. Förhållandena

i regeringsrätten berördes inte i 1989 års

lagstiftningsärende.

De av regeringsrätten nu föreslagna reglerna angående

dispensprövning överensstämmer i princip med vad som

redan gäller för högsta domstolen. Erfarenheterna av de för

dispensfrågor i högsta domstolen gällande

sammansättningsreglerna är goda. Högsta domstolen har

sålunda i sitt remissyttrande anfört bl.a. att de ändringar

som genomförts för högsta domstolens del har inneburit en

väsentlig minskning av ledamöternas arbete med

dispensprövningsfrågor. Högsta domstolen har i sitt

yttrande även förklarat att det för domstolens del inte har

inneburit några nackdelar att inga bestämmelser finns som

närmare reglerar möjligheterna att pröva dispensfrågor

med endast en ledamot. Enligt högsta domstolen kan inte

heller avvägningen i det enskilda fallet om

dispensprövningen skall göras av en eller flera ledamöter

anses ha medfört några svårigheter.

Ett genomförande av förslaget medför, som jag ser det,

att regeringsrättens resurser inte i alltför hög grad behöver

tas i anspråk för dispensprövning utan kan ägnas den

egentliga, rättsbildande verksamheten. För

regeringsrättens del kan man visserligen inte förvänta att en

regel om endomarsammansättning kan tillämpas i riktigt

samma omfattning som den tillämpas i högsta domstolen,

där för närvarande omkring 75 procent av alla

dispensansökningar prövas av en enda ledamot. Det finns

nämligen skillnader mellan de båda högsta instanserna

såvitt gäller kompetensområdenas homogenitet. Jag ser

emellertid inte någon anledning till att inte låta samma

regler gälla för de båda högsta instanserna i det nu berörda

hänseendet. En reform framstår som särskilt angelägen mot

bakgrund av att man -- som en av mina företrädare har

angett (se bilaga 4 till prop. 1990/91:100 s. 64) -- på sikt bör

minska antalet regeringsråd.

Jag föreslår därför att frågor om prövningstillstånd skall

få avgöras av ett regeringsråd och att fler än tre ledamöter

inte skall få delta.

Riksskatteverket har i sitt remissyttrande haft

synpunkter på i vilka fall regeringsrätten bör ha den ena

eller den andra sammansättningen beträffande en

dispensfråga. Jag anser mig emellertid inte ha anledning att

gå närmare in på frågor av det slaget. Närmare riktlinjer för

tillämpningen kan i stället dras upp av regeringsrätten

genom dess arbetsordning.

Mitt förslag utesluter inte att dispensprövning i vissa fall

sker med två regeringsråd. Vid meningsskiljaktighet torde i

sådant fall en omröstningsregel i 16 kap. 3 §

rättegångsbalken om utslagsröst för den som vill bevilja

dispens ha motsvarande tillämpning.

Som jag redan nämnt innefattar regeringsrättens

framställning även frågan om regeringsrättens

sammansättning vid en upprepad resningsansökan. Med de

gällande reglerna måste varje sådan framställning bedömas

av minst tre ledamöter, och av jävshänsyn torde varje

prövning så långt det är möjligt böra göras av ledamöter

som inte tidigare har bedömt resningsfrågan (jfr 6 § lagen

om allmänna förvaltningsdomstolar). För högsta

domstolens del tillkom vid 1989 års reform den regeln att

en ansökan om resning får avslås eller avvisas av en enda

ledamot, om högsta domstolen tidigare lämnat en ansökan

om resning beträffande samma avgörande utan bifall och

sökanden inte har anfört något nytt som är av betydelse för

prövningen av ansökan. Samma regel bör nu -- som

regeringsrätten föreslagit -- införas för regeringsrättens del.

För bifall till en ansökan om resning bör liksom i högsta

domstolen alltid krävas att minst tre ledamöter deltar.

Vid beslut om avskrivning av mål efter återkallelse bör

regeringsrätten -- i likhet med högsta domstolen -- vara

domför med en enda ledamot.

4 Ikraftträdande

De föreslagna lagändringarna bör träda i kraft den 1 juli

1992. Några särskilda övergångsbestämmelser anser jag inte

behövas.

5 Upprättat lagförslag

I enlighet med vad jag nu anfört har inom

justitiedepartementet upprättats förslag till

lag om ändring i lagen (1971:289) om allmänna

förvaltningsdomstolar

6 Hemställan

Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag

att regeringen föreslår riksdagen att anta förslaget till

lag om ändring i lagen (1971:289) om allmänna

förvaltningsdomstolar

7 Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens

överväganden och beslutar att genom proposition föreslå

riksdagen att anta det förslag som föredraganden lagt fram.

Bilaga 1

Regeringsrättens lagförslag

Förslag till

Lag om ändring i lagen (1971:289) om allmänna

förvaltningsdomstolar

Härigenom föreskrivs att 4 a § lagen (1971:289) om

allmänna förvaltningsdomstolar skall ha nedan angivna

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 4 a §

På avdelning dömer fem regeringsråd. Avdelningen är

dock domför med fyra regeringsråd, om tre av dessa är ense

om slutet.

Vid prövning av Vid prövning av

ansökningar om resning ansökningar om resning

eller återställande av eller återställande av

försutten tid och vid försutten tid och vid

prövning av frågor som prövning av frågor som

avses i 28 § avses i 28 §

förvaltningsprocesslagen förvaltningsprocesslagen

(1971:291) är avdelningen (1971:291) är avdelningen

domför med tre domför med tre

regeringsråd, om regeringsråd, om

prövningen är av enkel prövningen är av enkel

beskaffenhet. Vid prövning beskaffenhet. Har

av talan mot beslut varigenom regeringsrätten tidigare

besvär avvisats såsom lämnat en ansökan om

för sent inkomna samt vid resning från samma

beslut om avvisande av för sökande beträffande

sent inkomna besvär och samma avgörande utan bifall

avskrivning av mål efter och anför sökanden inget

återkallelse är nytt som är av betydelse

avdelningen domför med tre för prövningen av

regeringsråd. Vid ansökningen är

behandling av frågor om avdelningen dock domför med

prövningstillstånd skall ett regeringsråd om

tre regeringsråd delta. ansökningen avslås eller

 avvisas.

 Vid prövning av talan mot

 beslut varigenom besvär

 avvisats såsom för sent

 inkomna samt vid beslut om

 avvisande av för sent

 inkomna besvär är

 avdelningen domför med tre

 regeringsråd.

 Vid beslut om avskrivning

 av mål efter återkallelse

 är avdelningen domför

 med ett regeringsråd.

 Frågor om

 prövningstillstånd

 får avgöras av ett

 regeringsråd. Fler än

 tre regeringsråd får

 inte delta.

 Bilaga 2

Lagrådsremissens lagförslag

Förslag till

Lag om ändring i lagen (1971:289) om allmänna

förvaltningsdomstolar

Härigenom föreskrivs att 4 a § lagen (1971:289) om

allmänna förvaltningsdomstolar skall ha nedan angivna

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 4 a §1

På avdelning dömer fem regeringsråd. Avdelningen är

dock domför med fyra regeringsråd, om tre av dessa är ense

om slutet.

Vid prövning av Vid prövning av

ansökningar om resning ansökningar om resning

eller återställande av eller återställande av

försutten tid och vid försutten tid och vid

prövning av frågor som prövning av frågor som

avses i 28 § avses i 28 §

förvaltningsprocesslagen förvaltningsprocesslagen

(1971:291) är avdelningen (1971:291) är avdelningen

domför med tre domför med tre

regeringsråd, om regeringsråd, om

prövningen är av enkel prövningen är av enkel

beskaffenhet. Vid prövning beskaffenhet. Har

av talan mot beslut varigenom regeringsrätten tidigare

besvär avvisats såsom avslagit en ansökan om

för sent inkomna samt vid resning från samma

beslut om avvisande av för sökande beträffande

sent inkomna besvär och samma avgörande och

avskrivning av mål efter anför sökanden inget

återkallelse är nytt, som är av betydelse

avdelningen domför med tre för prövningen av

regeringsråd. Vid ansökan, är avdelningen

behandling av frågor om dock domför med ett

prövningstillstånd skall regeringsråd om

tre regeringsråd delta. ansökningen avslås eller

 avvisas. Vid prövning av

 talan mot beslut varigenom

 besvär avvisats såsom

 för sent inkomna samt vid

 beslut om avvisande av för

 sent inkomna besvär är

 avdelningen domför med tre

 regeringsråd.

 Vid beslut om avskrivning

 av mål efter återkallelse

 är avdelningen domför

 med ett regeringsråd.

 Frågor om

 prövningstillstånd

 får avgöras av ett

 regeringsråd. Fler än

 tre regeringsråd får

 inte delta.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1992.

Bilaga 3

LAGRÅDET

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1992-03-10

Närvarande: f.d. regeringsrådet Bengt Hamdahl,

justitierådet Hans-Gunnar Solerud, regeringsrådet Anders

Swartling

Enligt protokoll vid regeringssammanträde den 27

februari 1992 har regeringen på hemställan av statsrådet
[REDACTED_EFTERNAMN] beslutat inhämta lagrådets yttrande över förslag till

lag om ändring i lagen (1971:289) om allmänna

förvaltningsdomstolar.

Förslaget har inför lagrådet föredragits av

kammarrättsassessorn Birgitta Eilemar.

Lagrådet lämnar förslaget utan erinran.

Innehåll

Proposition 1

Propositionens huvudsakliga innehåll 1

Propositionens lagförslag 2

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 19

mars 1992 3

1 Inledning 3

2 Nuvarande ordning 3

3 Ändrade domförhetsregler i vissa fall 5

4 Ikraftträdande 7

5 Upprättat lagförslag 7

6 Hemställan 7

7 Beslut 7

Bilaga 1

Regeringsrättens lagförslag 8

Bilaga 2

Lagrådsremissens lagförslag 9

Bilaga 3

Lagrådets yttrande 10

1 Senaste lydelse 1989:356.

1 Senaste lydelse 1989:356.