Regeringens skrivelse

1998/99:21

Hemlig teleavlyssning, hemlig teleövervakning och

hemlig kameraövervakning vid förundersökning i

brottmål under år 1997

Regeringen överlämnar denna skrivelse till riksdagen.

Stockholm den 22 oktober 1998

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Laila Freivalds

 (Justitiedepartementet)

Skrivelsens huvudsakliga innehåll

I skrivelsen redogörs för tillämpningen av bestämmelserna i rättegångs-

balken om hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning samt om

tillämpningen av bestämmelserna i lagen (1995:1506) om hemlig ka-

meraövervakning under år 1997.

Innehållsförteckning

1 Ärendet och dess beredning 3

2 Reglerna om hemlig teleavlyssning, hemlig teleövervakning och

hemlig kameraövervakning 3

2.1 Allmänt 3

2.2 Hemlig teleavlyssning 4

2.3 Hemlig teleövervakning 4

2.4 Hemlig kameraövervakning 4

3 Riksåklagarens och Rikspolisstyrelsens redovisning 5

3.1 Tillämpningen av hemlig teleavlyssning 5

3.2 Tillämpningen av hemlig teleövervakning 7

3.3 Tillämpningen av hemlig kameraövervakning 9

4 Slutsatser 10

1 Ärendet och dess beredning

I enlighet med riksdagens önskemål (bet. 1981/82:JuU54, rskr.

1981/82:298) redovisar regeringen årligen hur reglerna om

teleavlyssning i rättegångsbalken har tillämpats. I samband med att

reglerna om hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning ändrades

den 1 september 1989 uttalades i lagstiftningsärendet (prop. 1988/89:124

s. 55) att regeringens redovisning till riksdagen angående tillämpningen

av bestämmelserna borde behållas och att en motsvarande redovisning

beträffande hemlig teleövervakning borde lämnas. Likaså uttalades i det

lagstiftningsärende som låg till grund för lagen (1995:1506) om hemlig

kameraövervakning att en redovisning av tillämpningen av

bestämmelserna i den lagen också skulle lämnas (prop. 1995/96:85 s.

37).

Regeringen lämnade den 6 november 1997 en redogörelse till

riksdagen för tillämpningen under år 1996 av bestämmelserna i

rättegångsbalken om hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning

samt bestämmelserna i lagen om hemlig kameraövervakning (skr.

1997/98:26). Skrivelsen behandlades av riksdagen jämte motsvarande

redogörelse avseende år 1995, skr. 1996/97:57 under våren 1998 (bet.

1997/98:JuU10, rskr. 1997/98:148).

Regeringen lämnar nu motsvarande redogörelse för år 1997. Den

bygger i huvudsak på uppgifter som Riksåklagaren och

Rikspolisstyrelsen gemensamt har lämnat i en skrivelse till regeringen

den 28 augusti 1998.

2 Reglerna om hemlig teleavlyssning, hemlig

teleövervakning och hemlig kameraövervakning

2.1 Allmänt

Bestämmelserna om hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning

som tvångsmedel vid beivrande av brott finns i första hand i 27 kap.

rättegångsbalken. Sådana bestämmelser finns även i lagen (1952:98) med

särskilda bestämmelser om tvångsmedel i vissa brottmål, lagen (1988:97)

om förfarandet hos kommunerna, förvaltningsmyndigheterna och

domstolarna under krig eller krigsfara m.m. samt lagen (1991:572) om

särskild utlänningskontroll.

Bestämmelser om hemlig kameraövervakning som tvångsmedel vid

beivrande av brott finns i första hand i lagen om hemlig

kameraövervakning. Även lagen med särskilda bestämmelser om

tvångsmedel i vissa brottmål samt lagen om förfarandet hos

kommunerna, förvaltningsmyndigheterna och domstolarna under krig

eller krigsfara m.m. innehåller bestämmelser i detta hänseende.

För all tvångsmedelsanvändning anses gälla tre allmänna principer. De

tre principerna, som anknyter till innehållet i 2 kap. 12 §

regeringsformen, är ändamålsprincipen, behovsprincipen och

proportionalitetsprincipen. Ändamålsprincipen innebär att en myndighets

befogenhet att använda ett tvångsmedel skall vara bunden till det

ändamål för vilket tvångsmedlet har beslutats. Behovsprincipen innebär

att en myndighet får använda ett tvångsmedel bara när det finns ett

påtagligt behov och en mindre ingripande åtgärd inte är tillräcklig.

Proportionalitetsprincipen, som är lagfäst i bl.a. 27 kap. 1 § tredje stycket

rättegångsbalken och 3 § första stycket 3 lagen om hemlig

kameraövervakning, innebär att en tvångsåtgärd i fråga om art, styrka,

räckvidd och varaktighet skall stå i rimlig proportion till vad som finns

att vinna med åtgärden.

2.2 Hemlig teleavlyssning

Hemlig teleavlyssning innebär att telemeddelanden som befordras till

eller från ett telefonnummer, en kod eller annan teleadress, i hemlighet

avlyssnas eller tas upp genom ett tekniskt hjälpmedel för återgivning av

innehållet i meddelandet (27 kap. 18 § första stycket rättegångsbalken).

För att sådan avlyssning skall få ske krävs att någon är skäligen

misstänkt för ett brott för vilket inte är föreskrivet lindrigare straff än

fängelse i två år. Även försök, förberedelse eller stämpling till dessa brott

omfattas av bestämmelsen, om gärningen är belagd med straff (18 §

andra stycket). För tillstånd till hemlig teleavlyssning krävs vidare att

vissa andra rekvisit är uppfyllda. Så t.ex. måste åtgärden vara av

synnerlig vikt för utredningen. Tvångsmedlet kan användas både för

avlyssning av telefonsamtal och för upptagning av annan

telekommunikation än muntlig sådan, såsom telefax och

datakommunikation. Avlyssning kan, med vissa begränsningar, ske också

utanför allmänt tillgängliga telenät.

2.3 Hemlig teleövervakning

Hemlig teleövervakning innebär att uppgifter i hemlighet hämtas in om

telemeddelanden som har expedierats eller beställts till eller från en viss

teleadress eller att sådana meddelanden hindras från att nå fram.

Tvångsmedlet får enligt 27 kap. 19 § rättegångsbalken användas vid

förundersökning beträffande brott för vilket det inte är föreskrivet

lindrigare straff än fängelse i sex månader, vid förundersökning

beträffande narkotikabrott med enbart fängelse i straffskalan samt vid

förundersökning beträffande försök, förberedelse eller stämpling till brott

för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse i två år, om

sådan gärning är belagd med straff. I övrigt gäller motsvarande regler

som för hemlig teleavlyssning.

2.4 Hemlig kameraövervakning

Hemlig kameraövervakning innebär att fjärrstyrda TV-kameror, andra

optisk-elektroniska instrument eller därmed jämförbara utrustningar

används för optisk personövervakning vid förundersökning i brottmål,

utan att upplysning om övervakningen lämnas. Förutsättningarna för att

sådan övervakning skall få ske är i övrigt i huvudsak desamma som

gäller för hemlig teleavlyssning. Övervakningen får endast avse sådan

plats där den misstänkte kan antas komma att uppehålla sig.

Lagen om hemlig kameraövervakning trädde i kraft den 1 februari

1996. Vid ikraftträdandet var lagens giltighetstid begränsad till utgången

av 1996. Lagens giltighetstid har förlängts till utgången av år 1998 (prop.

1996/97:26, bet. 1996/97:JuU5, rskr. 1996/97:40, SFS 1997:1286).

Regeringen har nyligen (prop. 1998/99:6) föreslagit att lagens

giltighetstid skall förlängas till utgången av år 2000.

3 Riksåklagarens och Rikspolisstyrelsens

redovisning

3.1 Tillämpningen av hemlig teleavlyssning

Riksåklagaren och Rikspolisstyrelsen har, som nämnts, i en skrivelse till

regeringen lämnat uppgifter om tillämpningen av bestämmelserna i

rättegångsbalken om hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning

samt om tillämpningen av bestämmelserna i lagen om hemlig

kameraövervakning under år 1997. Redovisningen visar att domstol

under år 1997, när det gäller förundersökning avseende grova

narkotikabrott, har meddelat tillstånd att i hemlighet lyssna av

kommunikation till eller från teleadresser som har innehafts eller använts

av 281 misstänkta personer. Som jämförelse anges nedan i diagramform

antalet redovisade fall de senaste tio åren.

När det gäller andra grova brott där det enligt rättegångsbalken är tillåtet

att använda hemlig teleavlyssning har detta skett i 58 fall under år 1997.

Det har gällt förundersökningar huvudsakligen rörande mord eller försök,

förberedelse och stämpling till detta brott, dråp, grovt rån och försök till

detta brott, människorov, mordbrand, grovt koppleri och grov

penningförfalskning. I det följande diagrammet anges antalet redovisade

fall de senaste tio åren.

I nästa diagram anges den redovisade genomsnittliga avlyssningstiden

för motsvarande tidsperiod. Siffrorna är avrundade till heltal.

Avlyssningstiderna varierar kraftigt. Under år 1997 förekom fall där

avlyssningen bara pågick i en dag, medan den längsta tiden var 8

månader och 5 dagar.

Avlyssningen har haft betydelse för förundersökningen beträffande den

misstänkte i 41,5 procent av fallen under år 1997. Den har inte gett något

resultat i drygt 29 procent av fallen och i ungefär lika många fall har

avlyssningen avbrutits med kvarstående misstanke. I det följande

diagrammet anges för de senaste tio åren i hur stor utsträckning

avlyssningen redovisats ha haft betydelse för förundersökningen

beträffande den misstänkte. Siffrorna är avrundade till heltal.

Under år 1997 har det förekommit ett fall där en ansökan om hemlig

teleavlyssning lämnats utan bifall av domstol. Rikspolisstyrelsen har vid

sin förhandsprövning, som fullgörs på intendentnivå, under år 1997 inte

lämnat något negativt besked (jfr prop. 1980/81:76 s. 277 f.).

3.2 Tillämpningen av hemlig teleövervakning

Av Riksåklagarens och Rikspolisstyrelsens redovisning framgår att det

under år 1997 lämnades tillstånd i 165 fall till hemlig teleövervakning.

Det kan noteras att det i materialet förekommer fall då en begäran om

förlängning av ett tillstånd inte medgetts av tingsrätt men bifallits av

hovrätt i dessa fall har två ärenden redovisats. Av de 165 redovisade

fallen avsåg 115 fall narkotikabrott. Övriga fall avsåg mord, förberedelse

och stämpling till detta brott, allmänfarlig ödeläggelse, grov stöld, grovt

bedrägeri och försök till detta brott, grovt dobbleri, grov

penningförfalskning, grov varusmuggling och grovt vapenbrott. Som en

jämförelse anges i följande diagram antalet redovisade tillstånd för varje

år sedan 1990, det första år som redovisningen av tillämpningen av

hemlig teleövervakning omfattade ett helt kalenderår.

I nästa diagram anges den redovisade genomsnittliga övervakningstiden

för motsvarande tidsperiod. Siffrorna är avrundade till heltal.

Övervakningstiderna varierar kraftigt. Under år 1997 förekom fall där

övervakningen bara pågick i en dag, medan den längsta tiden var 6

månader och 18 dagar.

Övervakningen har haft betydelse för förundersökningen beträffande den

misstänkte i 36,2 procent av fallen under år 1997. Den har inte gett något

resultat i 32,5 procent av fallen och den har avbrutits med kvarstående

misstanke i 31,3 procent av fallen. I det följande diagrammet anges för

varje år sedan 1990 i hur stor utsträckning övervakningen redovisats ha

haft betydelse för förundersökningen beträffande den misstänkte.

Siffrorna är avrundade till heltal.

Under år 1997 har det förekommit ett fall där en ansökan om hemlig

teleövervakning lämnats utan bifall av domstol. Rikspolisstyrelsen har

vid sin förhandsprövning, som fullgörs på intendentnivå, under år 1997

inte lämnat något negativt besked.

Utöver de ovan redovisade tillstånden har det i två fall år 1997

förekommit att Säkerhetspolisen bedrivit hemlig teleövervakning med

stöd av reglerna i rättegångsbalken.

3.3 Tillämpningen av hemlig kameraövervakning

Av Riksåklagarens och Rikspolisstyrelsens redovisning framgår att det

under år 1997 lämnades tillstånd till hemlig kameraövervakning i 43 fall.

Av dessa avsåg 39 fall grova narkotikabrott. Övriga fall avsåg

förberedelse till mord och grovt rån. År 1996 då lagen var i kraft i elva

månader lämnades tillstånd i 40 fall, varav 30 avsåg grova

narkotikabrott.

Den genomsnittliga tiden för hemlig kameraövervakning den tid

redovisningen avser var drygt 47 dagar (32 dagar år 1996). Tiden varierar

i de enskilda fallen från 15 dagar till 7 månader och 14 dagar.

Den hemliga kameraövervakningen har enligt redovisningen haft

betydelse för förundersökningen i fråga om den misstänkte i 28 procent

av fallen. Övervakningen har inte gett något resultat i 32,5 procent av

fallen och de fall där åtgärden har avbrutits med kvarvarande

brottsmisstanke utgjorde 39,5 procent. Motsvarande siffror för år 1996

var 47,5 procent, 27,5 procent och 25 procent.

Under år 1997 har det inte förekommit något fall där en domstol har

lämnat en ansökan om hemlig kameraövervakning utan bifall och inte

heller något fall där Rikspolisstyrelsen vid förhandsprövning har lämnat

negativt besked.

4 Slutsatser

Av redovisningen framgår att tvångsmedlen, i likhet med tidigare år,

främst har använts i förundersökningar där det funnits misstankar om

organiserad eller annars omfattande handel med narkotika. Huvudsyftet

har alltjämt varit att avslöja den mera omfattande narkotikasmugglingen

till Sverige och försäljningen av narkotika inom landet.

Regeringen konstaterar att antalet teleavlyssningar på grund av

misstanke om grov narkotikabrottslighet har ökat avsevärt sedan år 1969,

då möjligheten att tillgripa detta tvångsmedel infördes för den typen av

brottslighet. Antalet tillstånd har under 1990-talet pendlat mellan 210 och

333 och antalet för år 1997 utgör 281.

Regeringen konstaterar att mängden beslagtagen narkotika under år

1997 för samtliga typer av narkotika översteg 1996 års siffror, med

undantag för den beslagtagna mängden heroin. Mer än 700 kilo cannabis,

ca 184 kilo amfetamin, ca 33 kilo kokain och drygt 13 kilo heroin togs i

beslag 1997. Särskilt oroväckande är att mängden beslagtagna ecstasy-

preparat ökat från drygt 10 000 år 1996 till drygt 20 000 år 1997. Som

påpekades i regeringens redovisning avseende år 1996 (skr. 1997/98:26

s. 8) utgör detta ett särskilt bekymmersamt inslag i bilden, med den

anknytning till vissa ungdomskulturer som preparatet har.

Regeringen konstaterar ånyo att det är alldeles uppenbart att läget på

narkotikaområdet alltjämt är djupt oroande och att hemlig teleavlyssning

kommit till användning i ett stort antal utredningar av sådana brott.

Vidare har en relativt omfattande avlyssning skett på grund av misstankar

om bl.a. mord och grovt rån. Det kan emellertid noteras att antalet

tillstånd under år 1997 för annan grov brottslighet än narkotikabrott är

den lägsta sedan 1991. Det kan konstateras att den hemliga

teleavlyssningen även under år 1997 har varit framgångsrik. Det kan

därför inte komma i fråga att avstå från hemlig teleavlyssning i den

angelägna kampen mot narkotikabrottslighet och annan grov brottslighet.

Som tidigare framhållits måste emellertid den framtida utvecklingen när

det gäller hemlig teleavlyssning följas noggrant.

Liksom varit fallet tidigare år har hemlig teleövervakning främst

kommit till användning vid förundersökningar rörande narkotikabrott.

Antalet tillstånd har ökat kraftigt jämfört med år 1996. Detta kan till stor

del förklaras med att praxis utvecklats dithän att ansökningar om tillstånd

till hemlig teleavlyssning ofta kombineras med en ansökan om tillstånd

till hemlig teleövervakning. Den snabba utvecklingen på telemarknaden,

både vad avser trafikomfånget och de tjänster som tillhandahålls t.ex.

det system som gör det möjligt att använda mobiltelefon utan något

abonnemang som kan härledas till en viss person , har försvårat

polisens brottsbekämpande verksamhet, vilket också kan förklara det

ökade antalet tillstånd till hemlig teleövervakning. Detta tvångsmedel har

trots detta varit förhållandevis effektivt och gett resultat i drygt 36

procent av fallen, vilket ligger på en något högre nivå än för år 1996.

Den hemliga kameraövervakningen har visat sig vara ett värdefullt och

personalbesparande komplement i polisens spaningsarbete. Spaning har

kunnat utföras i situationer där det annars inte skulle ha varit möjligt och

spaningspersonal har kunnat frigöras för andra insatser. Resultatutfallet

ligger lägre än föregående år, vilket till en del kan förklaras med att

materialet innehåller flera fall där någon övervakning inte inletts på

grund av tekniska problem. Enligt vad som redovisats har den hemliga

kamerövervakningen genomförts med hänsyn tagen till ovidkommande

personers integritet.

Reglerna om hemlig teleavlyssning, hemlig teleövervakning och

hemlig kameraövervakning har varit föremål för översyn och i

betänkandet Buggning och andra hemliga tvångsmedel (SOU 1998:46)

finns förslag till vissa förändringar i regelsystemet. Remissbehandlingen

av betänkandet har nyligen avslutats och betänkandet bereds vidare inom

Justitiedepartementet.

 Justitiedepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 22 oktober 1998

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden

Hjelm-Wallén, Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

von[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Engqvist,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet Freivalds

Regeringen beslutar skrivelse 1998/99:21 Hemlig teleavlyssning, hemlig

teleövervakning och hemlig kameraövervakning vid förundersökning i

brottmål under år 1997.

Skr. 1998/99:21

12

1