Bilaga 2

Svensk ekonomi

Bilaga 2

Svensk ekonomi

Innehållsförteckning

Förord 9

1 Inledning 9

1.1 Sammanfattning 9

1.2 Utvecklingen inom olika områden 12

2 Internationell utveckling 19

2.1 Utvecklingen i Europa 19

2.2 Förenta staterna 21

2.3 Utvecklingen i Asien och Latinamerika 22

2.4 Utvecklingen i Ryssland, Polen och de baltiska länderna 23

2.5 Den svenska världsmarknadstillväxten 23

3 Kapitalmarknaderna 25

3.1 Förenta staterna 25

3.2 Euroområdet 26

3.3 Japan 27

3.4 Sverige 27

3.5 Ränte- och valutakursantaganden 28

4 Utrikeshandeln 30

4.1 Varuexport 30

4.2 Varuimport 32

4.3 Tjänstehandel 33

4.4 Bytesbalansen 33

5 Näringslivets produktion 35

5.1 Industrin 35

5.2 Byggnadsverksamhet 38

6 Arbetsmarknad 39

7 Löner 44

8 Inflation 46

9 Hushållens ekonomi och konsumtionsutgifter 50

9.1 Hushållens inkomster 50

9.2 Hushållens konsumtionsutgifter 51

10 Investeringar 54

10.1 Näringslivet 54

10.2 Bostäder 57

10.3 Lager 57

11 Den offentliga sektorn 59

11.1 Den konsoliderade offentliga sektorn 59

11.2 Den statliga sektorn 64

11.3 Ålderspensionssystemet 65

11.4 Kommunsektorn 66

12 Utvärdering av konjunkturprognoser 70

12.1 Finansdepartementets prognoser 70

12.2 Jämförelse med andra prognosmakare 72

Fördjupningsrutor

Oljeprisutvecklingen 24

Statens finansiella sparande och budgetsaldo 69

Tabellförteckning

1.1 Prognosförutsättningar 11

1.2 Nyckeltal 12

1.3 Finanspolitikens inriktning, förändring av justerat primärt sparande

12

1.4 Försörjningsbalans 15

1.5 Bidrag till BNP-tillväxt 17

1.6 Sparandets sammansättning 17

1.7 De offentliga finanserna 18

2.1 BNP-tillväxt, KPI och arbetslöshet 20

3.1 Betalningsbalansens finansiella poster 28

3.2 Ränte- och valutakursantaganden 29

4.1 Export och import av varor och tjänster 31

4.2 Bytesbalansen 33

4.3 Bruttonationalinkomsten 34

5.1 Näringslivets produktion 35

5.2 Nyckeltal för industrin 35

5.3 Byggnadsverksamhet 38

6.1 Nyckeltal inom arbetsmarknadsområdet 39

6.2 Sysselsättning, branschfördelat 41

6.3 Öppen arbetslöshet och sysselsättningsgrad i olika regioner 42

7.1 Timlöner 44

8.1 Konsumentprisutveckling 46

8.2 Effekter på KPI och UND1X av skatteförändringar enligt budgetpropositionen

för 2001 49

9.1 Hushållens disponibla inkomster och konsumtionsutgifter 50

9.2 Hushållens sparande 51

10.1 Bruttoinvesteringar efter näringsgren 54

10.2 Övriga näringslivets investeringar 56

11.1 Den offentliga sektorns finanser 59

11.2 Skatter och avgifter 61

11.3 Den offentliga sektorns utgifter 62

11.4 Beräkning av finanspolitikens inriktning 63

11.5 Statens finanser (exkl. statliga affärsverk och aktiebolag) 65

11.6 Ålderspensionssystemet 66

11.7 Kommunsektorns finanser 67

11.8 Konsumtionsutgifter i kommuner och landsting 67

12.1 Finansdepartementets prognosfel avseende 1999 71

12.2 Utvärderade prognosinstitut och genomsnittlig publiceringstidpunkt för

utvalda prognoser 1990 99 73

12.3 Genomsnittliga medelfel (bias) och genomsnittliga absoluta medelfel

avseende

1990 1999 75

12.4 Genomsnittligt absolut prognosfel avseende BNP-tillväxten 75

Diagramförteckning

1.1 BNP-utveckling 9

2.1 BNP-tillväxt i EU, Förenta staterna och Japan 19

2.2 Arbetskraftskostnader i Förenta staterna 21

2.3 Produktivitetsutvecklingen i Förenta staterna 22

3.1 10-åriga räntor i Förenta staterna, Tyskland och Sverige 25

3.2 Kreditspread Förenta staterna 26

3.3 Börsutvecklingen i Förenta staterna och Sverige 26

3.4 Dollar mot euro 27

3.5 10-årig räntedifferens mot Tyskland 27

3.6 Kronans växelkurs gentemot euron och ett vägt genomsnitt av valutor 28

4.1 Svensk export till Asien 31

4.2 Export av bearbetade varor 32

5.1 Produktivitetstillväxt i industrin 36

5.2 Industrins arbetskostnad per producerad enhet i Sverige relativt 14 OECD-

länder 37

5.3 Industrins bruttoöverskottsandel 37

6.1 Nyanmälda lediga platser och antal sysselsatta 40

6.2 Sysselsättning och arbetskraftsutbud 41

6.3 Öppet arbetslösa och personer i konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiska

program 42

7.1 Nominell och real timlöneutveckling 44

8.1 Bruttoöverskottsandel i övrigt näringsliv exklusive fastighets- och

småhusverksamhet 48

8.2 Konsumentprisutveckling 48

9.1 Hushållens disponibla inkomst och konsumtionsutgifter 51

9.2 Hushållens nettosparkvot exklusive sparande i avtalspensioner 52

9.3 Hushållens konsumtionsutgifter för bilar och övriga varaktiga varor 53

9.4 Hushållens skuldkvot 53

10.1 Kapitalkvoten i industrin 55

10.2 Fastighetsprisstatistik 55

10.3 Kapitalkvoten i övrigt näringsliv exklusive småhus och fastighetsverksamhet

 56

10.4 Antalet outhyrda respektive påbörjade lägenheter 57

12.1 Tillförsiktsindikatorer 71

12.2 Finansdepartementets prognosfel avseende 1999 71

12.3 Finansdepartementets genomsnittliga absoluta prognosfel avseende 3

prognosvariabler 72

12.4 Finansdepartementets genomsnittliga absoluta prognosfel avseende

försörjningsbalansens poster 72

12.5 Finansdepartementets genomsnittliga absoluta prognosfel avseende BNP-

tillväxten vid olika horisonter 1990 99 72

12.6 Revideringar från föregående prognostillfälle av BNP-tillväxten 1999

74

12.7 Genomsnittliga absoluta prognosfel för 1999 74

12.8 Genomsnittligt absolut prognosfel avseende BNP-tillväxten, vissa

prognosmakare 75

12.9 Finansdepartementets genomsnittliga prognosfel (bias) avseende BNP-

tillväxten 1970 99 76

12.10 Preliminärt och reviderat utfall avseende BNP-tillväxten 76

Svensk ekonomi

Förord

I denna bilaga till budgetpropositionen för 2001

redovisas en bedömning av den internationella

och den svenska ekonomins utveckling t.o.m. år

2003.

Bedömningen baseras på underlag från

Statistiska centralbyrån (SCB), OECD och

Konjunkturinstitutet (KI). Ansvaret för

bedömningarna åvilar dock helt

Finansdepartementet.

Beräkningarna har gjorts med stöd av

Konjunkturinstitutets modell KOSMOS och är

betingad av att ett antal förutsättningar är

uppfyllda.

För beräkningarna av volymutvecklingen har

år 1999 använts som fast basår i prognosen fram

t.o.m. 2003.

Ansvarig för bilagan är departementsrådet

Mats Dillén. Beräkningarna baseras på

information t.o.m. 8 september 2000.

1 Inledning

1.1 Sammanfattning

Den svenska ekonomin fortsätter att utvecklas

mycket gynnsamt. Sysselsättningen stiger och

den öppna arbetslösheten faller, vilket stärker

den inhemska efterfrågan och de offentliga

finanserna. Inflationstrycket är måttligt. Det

internationella konjunkturläget har förbättrats

ytterligare. Svensk export växer därför i snabb

takt. Industrins behov av att bygga ut

produktionskapaciteten ökar.

En hög efterfrågan, stigande sysselsättning

och en industriledd uppgång i

produktivitetstillväxten bidrar till att

bruttonationalprodukten (BNP) i år väntas öka

med ca 4 %. Den underliggande inflationen är

låg även om det senaste årets oljeprisuppgång har

bidragit till att höja konsumentpriserna något.

Det låga pristrycket tyder på att det fortfarande

finns lediga resurser i ekonomin. Vissa tecken

finns dock på att resursläget har skärpts. Andelen

företag som anger brist på arbetskraft som en

expansionshämmande faktor har stigit enligt

Konjunkturinstitutets industri- och

tjänstebarometrar. Nivåerna på bristtalen är

dock, generellt sett, fortfarande låga i ett

historiskt perspektiv.

Diagram 1.1 BNP-utveckling

Procent

Nästa år bedöms resursläget på arbetsmarknaden

vara något mer ansträngt varför

sysselsättningsuppgången förutses bli mindre än

i år. Den globala tillväxten väntas vara fortsatt

stark, men mattas något i förhållande till den

höga ökningstakten i år. Mot denna bakgrund

förutses BNP i Sverige år 2001 öka med ca 3,5 %.

I slutet av år 2001 bedöms det s.k.

produktionsgapet, dvs. skillnaden mellan faktisk

och potentiell produktion, vara slutet. År 2002

och år 2003 sker en nedtrappning av

kunskapslyftet och antalet deltagare i

arbetsmarknadspolitiska program.

Nedtrappningen frigör resurser i ekonomin och

minskar risken för överhettning. Under

kalkylåren 2002 och 2003 kan därför BNP öka

med 2,1 %, vilket är något högre än vad som

bedöms vara den långsiktiga tillväxttakten, utan

att inflationstrycket ökar.

I stort överensstämmer denna prognos med

den bild som tecknades i vårpropositionen.

Tillväxten nästa år har dock reviderats upp med

drygt 0,5 procentenheter. Ett skäl till detta är att

ledande indikatorer och utfallsstatistik tyder på

en starkare internationell konjunkturutveckling

nästa år än vad som tidigare antagits. Därtill har

den svenska exporten inom vissa segment

fortsatt att överraska positivt. Detta gäller

särskilt teleproduktindustrin där exportökningen

under årets fem första månader i jämförelse med

motsvarande period 1999 uppgick till ca 30 %.

Den viktigaste anledningen är dock att de i

denna proposition föreslagna skattesänkningarna

m.m. nu är explicit beaktade. Tillväxten i

hushållens konsumtionsutgifter har därigenom

nästa år reviderats upp med 0,7 procentenheter.

Den positiva utvecklingen har även bekräftats

av nationalräkenskaperna. Enligt det preliminära

utfallet steg BNP med 3,6 % under det första

halvåret i år i jämförelse med samma period i fjol.

Tillväxten var mycket stark i näringslivet där

produktionen ökade med hela 5 %. Statistiken

visade dock på en oväntat svag utveckling i den

offentliga sektorn. Bredden i

konjunkturuppgången illustreras av att samtliga

efterfrågekomponenter, förutom offentlig

konsumtion, visade höga tillväxttal.

Trots att sysselsättningen har ökat med nästan

250 000 personer sedan sommaren 1997 har

löneökningarna varit måttliga och uppgick förra

året till knappt 3,5 %. Den preliminära

lönestatistik som inkommit hittills i år ger inget

stöd för att löneökningstakten eller

löneglidningen är stigande. Den betydande

produktionsuppgången i år och nästa år och

den därmed sammanhörande uppgången i

sysselsättningen innebär dock att situationen

på arbetsmarknaden snabbt kan förändras. Det

är i dagsläget svårt att bedöma om eller när

bristsituationer som kan hota en hållbar

löneutveckling kommer att uppstå. Ett särskilt

osäkerhetsmoment är 2001 års avtalsrörelse som

kommer att genomföras i ett ekonomiskt läge

med lägre arbetslöshet och högre

sysselsättningsnivå jämfört med de förhållanden

som rådde vid 1995 års och 1998 års

avtalsrörelser.

Positiva faktorer för lönebildningen är att

inflationsförväntningarna ligger stabilt på en nivå

runt 2 % och att reallönerna har visat en god

utveckling trots att de senaste årens nominella

löneökningar har varit historiskt sett låga. De

förändringar som har genomförts vad avser de

institutionella ramarna för lönebildningen,

exempelvis den nya förhandlingsordningen inom

industriområdet och införandet av ett

medlingsinstitut, förbättrar förutsättningarna för

måttliga nominella löneökningar. För att undvika

en situation där en omläggning av den

ekonomiska politiken i en åtstramande riktning

blir nödvändig, är det av stor vikt att de

avtalsmässiga löneökningarna begränsas och att

löneglidningen hålls tillbaka. En viktig

förutsättning för prognosen är att de totala

löneökningarna begränsas till 3,5 % per år.

De internationella tillväxtutsikterna är mycket

gynnsamma och har överträffat förväntningarna.

Den tilltagande aktivitetsnivån i världsekonomin

har förenats med fortsatt låg inflation och låga

räntor. De offentliga finanserna har under ett

antal år utvecklats positivt i Förenta staterna och

i EU:s medlemsländer. Dessa sundhetstecken

bör bidra till att stärka den ekonomiska

stabiliteten i världen. Ett av de få undantagen

från den positiva utvecklingen är den japanska

ekonomin där tillväxten fortfarande är låg, den

inhemska efterfrågan är svag och de offentliga

finanserna visar stora underskott. Det finns dock

vissa tecken på att den japanska ekonomin har

nått en vändpunkt. Den sedan lång tid tillbaka

förväntade avmattningen i Förenta staterna har

ännu inte synts i nationalräkenskapsutfall, även

om vissa framåtblickande indikatorer tyder på

dämpad tillväxt framöver. I år väntas tillväxten

uppgå till hela 5 %.

I EU-området är tillväxtutsikterna goda. Den

europeiska exportindustrin har återhämtat sig

och den inhemska efterfrågan är stark, bl.a. till

följd av en gynnsam arbetsmarknadsutveckling. I

Asien, exklusive Japan, breddas återhämtningen

efter krisåren till att även omfatta de inhemska

delarna av ekonomin. Årets fördelaktiga globala

tillväxt hänger delvis samman med att den

europeiska konjunkturuppgången har realiserats

innan den amerikanska ekonomin har mattats av.

Scenariot i prognosen är dock att tillväxten i

Förenta staterna nästa år anpassas mot den

underliggande tillväxttrenden och att

konjunkturen i EU-området fortsätter att

utvecklas väl trots något mindre draghjälp från

omvärlden.

Ett betydande osäkerhetsmoment i

världsekonomin är den fortsatta

oljeprisutvecklingen. Under den senaste tiden

har priset på Brentolja periodvis legat över 30

dollar per fat och i genomsnitt på drygt 27 dollar

under årets åtta första månader. I prognosen

antas att oljepriset faller till 26 dollar mot slutet

av detta år och till 24 dollar i slutet av 2001. Om

den starka globala tillväxten och den därmed

sammanhörande efterfrågan på olja inte kan

mötas med produktionsökningar kan detta leda

till ett stigande inflationstryck och en mer

dämpad tillväxt än vad som har antagits i

prognosen.

Tabell 1.1 Prognosförutsättningar

1998

1999

2000

2001

2002

2003

BNP världen1

2,5

3,2

4,5

4,1

3,7

3,7

HIKP EU2

1,3

1,2

2,0

1,8

1,8

1,7

Timlön i Sverige,

kostnad1

3,8

3,4

3,5

3,5

3,5

3,5

Dollarkurs (SEK)2

8,0

8,3

8,9

8,4

8,0

7,6

TCW-index2

123,2

124,8

123,1

121,9

120,5

119,5

Tysk långränta3

4,6

4,5

5,3

5,3

5,1

5,0

Svensk långränta3

5,0

5,0

5,4

5,4

5,3

5,2

Svensk kortränta4

4,2

3,3

4,2

4,6

4,7

4,6

1 Procentuell förändring

2 Årsgenomsnitt

3 10-års statsobligation, årsgenomsnitt

4 6-månaders statsskuldsväxel, årsgenomsnitt

Källor: OECD, Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet

Det starka internationella konjunkturläget

innebär att utsikterna för svensk exportindustri

är mycket ljusa. Uppgången i

industrikonjunkturen i EU-området kommer att

kräva att kapaciteten i den europeiska

industrisektorn byggs ut. Eftersom

investeringsvaror utgör en stor andel av den

svenska varuexporten gynnas svensk

exportindustri. Även de svenska

industriföretagen kommer att behöva bygga ut

kapaciteten relativt kraftigt för att kunna

tillgodose den allt högre efterfrågan. Uppgången

i industrikonjunkturen, den gynnsamma

utvecklingen inom teleproduktindustrin och

omfattande industriinvesteringar stärker

produktivitetstillväxten i näringslivet, som väntas

stiga från drygt 1 % 1999 till drygt 2 % i år och

till ca 2,5 % nästa år.

Investeringarna i övriga näringslivet och i

offentliga myndigheter väntas öka i måttligare

takt framöver. Bostadsinvesteringarna har hittills

i år visat blygsamma ökningstal. Olika

indikatorer tyder dock på att tillväxten i

bostadsinvesteringarna ökar markant nästa år

från ett lågt utgångsläge. Lagerbidraget väntas bli

svagt positivt i år. Detta är bl.a. ett uttryck för att

lagertunga delar av ekonomin (exempelvis

industrin) väntas växa snabbare än BNP.

Hushållens konsumtionsutgifter väntas

fortsätta växa i snabb takt.

Sysselsättningsuppgången, den låga inflationen

och skattesänkningar har bidragit till att de

disponibla inkomsterna väntas visa höga

tillväxttal i år och nästa år. Detta tillsammans

med en förbättrad förmögenhetsställning stärker

hushållens köpkraft. Effekterna av de senaste

årens förmögenhetstillväxt bedöms dock gradvis

klinga av. I prognosen för 2001 har de av

regeringen föreslagna skattesänkningarna

beaktats. Den offentliga konsumtionen förutses

öka något i år. För de kommande åren finns ett

finansiellt utrymme för fortsatt expansion i

kommunsektorn om kommunalskatten bibehålls

på nuvarande nivå.

Den svenska arbetsmarknaden fortsätter att

överraska positivt med snabb

sysselsättningstillväxt och måttliga löneökningar.

I år väntas sysselsättningen öka med ca 80 000

personer. Det är den privata tjänstesektorn som

står för nästan hela uppgången. I takt med att

arbetsmarknadsläget har förbättrats har antalet

personer i arbetsmarknadspolitiska program

sjunkit. År 1997 deltog 184 000 personer i olika

program. I år antas antalet deltagare uppgå till

115 000. Trots detta har den öppna

arbetslösheten minskat. I slutet av innevarande år

väntas den öppna arbetslösheten i

säsongsrensade termer ligga runt 4 %. En viktig

indikator för den framtida sysselsättningen är

utvecklingen av nyanmälda lediga platser. Dessa

ligger i dagsläget på en hög nivå men

ökningstakten har mattats av. Samtidigt har

antalet kvarstående platser stigit relativt mer än

de nyanmälda platserna, vilket kan vara ett

tecken på tilltagande matchningsproblem. Detta

tyder på en något svagare sysselsättningstillväxt

framöver.

Det långsiktiga målet för de offentliga

finanserna är ett överskott på 2 % i genomsnitt

över en konjunkturcykel. Ett uppfyllande av

målet skapar ett finansiellt utrymme som behövs

när den demografiska utvecklingen under

kommande decennier leder till ökade resurskrav.

I år väntas de offentliga finanserna visa ett

överskott på 3,4 %, vilket är klart över målet.

Även år 2001 förutses överskottet överstiga 2 %.

Om hela utrymmet över målet skulle utnyttjas

fullt ut skulle finanspolitiken kunna få en alltför

expansiv inriktning, vilket ökar

överhettningsriskerna. Regeringen föreslår

därför att saldomålet för år 2001 höjs till 2,5 %.

Överskottet i de offentliga finanserna efter

föreslagna skattesänkningar och utgiftsreformer

beräknas nästa år till 3,5 %. Skillnaden mellan det

förväntade överskottet och det målsatta är en

säkerhetsmarginal som inte kommer att utnyttjas

för reformer.

Vid hittills beslutade och föreslagna regler

väntas de offentliga finanserna år 2002 och år

2003 visa överskott på 3,3 % av BNP respektive

3,6 % av BNP. I beräkningarna av den offentliga

sektorns ränteutgifter och av statsskulden har

emellertid överskott utöver 2 % av BNP i de

redovisade kalkylerna för 2002 och 2003

beräkningstekniskt överförts till hushållen.

Överföringens beräkningstekniska karaktär skall

dock understrykas. Något ställningstagande

finns inte till om det överskjutande överskottet

skall användas till reformer eller till amorteringar

av statsskulden.

Tabell 1.2 Nyckeltal

1998

1999

2000

2001

2002

2003

KPI, dec dec

 0,6

1,2

1,1

1,7

2,0

2,0

UND1X, dec dec

0,6

1,9

1,0

1,3

Disponibel inkomst1,2,3

1,2

3,3

3,4

4,2

4,9

2,3

Sparkvot (nivå)3

3,1

2,1

2,2

2,9

5,6

5,7

Industriproduktion1

4,3

4,2

6,6

5,2

3,0

2,8

Relativ enhetsarbets-

kostnad i industrin1

 0,3

 2,1

0,8

0,3

Antal sysselsatta1

1,5

2,2

2,0

1,3

0,5

0,5

Öppen arbetslöshet4

6,5

5,6

4,6

3,8

3,9

4,0

Arbetsmarknads-

politiska program4

3,9

3,1

2,6

2,6

2,3

2,0

Reguljär

sysselsättningsgrad5

74,6

75,9

77,0

77,7

77,8

78,0

Handelsbalans6

134

130

142

171

184

197

Bytesbalans7

2,8

2,5

2,6

3,6

4,0

4,2

Offentligt överskott

före beräknings-

teknisk överföring7

1,9

1,9

3,4

3,5

3,3

3,6

Offentligt överskott

efter beräknings-

teknisk överföring7

1,9

1,9

3,4

3,5

2,0

2,0

1 Årlig procentuell förändring

2 Utvecklingstalet för disponibel inkomst år 2000 redovisas här exklusive

effekten av att Svenska kyrkan fr.o.m. i år ingår i hushållssektorn.

3 För år 2002 2003 redovisas utvecklingen inklusive effekter av

beräkningsteknisk överföring. Sparkvot inklusive avtalspension.

4 Andel av arbetskraften

5 Antalet sysselsatta i åldern 20 64 år, exklusive sysselsatta i

arbetsmarknadspolitiska program, i procent av befolkningen i denna

åldersgrupp.

6 Miljarder kronor

7 Procent av BNP

Källor: Statistiska centralbyrån, Arbetsmarknadsstyrelsen, Sveriges riksbank

och Finansdepartementet

En indikator på finanspolitikens diskretionära

inriktning är förändringen av den offentliga

sektorns finansiella sparande, där sparandet bl.a.

har justerats för konjunkturens inverkan. Som

framgår av tabell 1.3 förutses finanspolitiken bli

expansiv såväl i år som nästa år. Vid en

bedömning av de samlade effekter och

överhettningsrisker som kan uppstå till följd av

den expansiva inriktningen bör även beaktas att

det av allt att döma fortfarande finns lediga

resurser i ekonomin och att hushållens sparkvot

(exklusive sparande i avtalspensioner) under ett

antal år har fallit och nu är negativ. Det är därför

rimligt att utgå från att en del av hushållens

inkomster kommer att användas för att gradvis

anpassa sparkvoten till en högre nivå. Före

beräkningstekniska överföringar bedöms

finanspolitiken bli restriktiv under åren 2002 och

2003. Med beräkningstekniska överföringar blir

finanspolitiken dock expansiv även 2002 och i

praktiken neutral 2003. För detaljer avseende

beräkningen av den finanspolitiska inriktningen

hänvisas till kapitel 11.

Tabell 1.3 Finanspolitikens inriktning, förändring av

justerat primärt sparande

Procent av BNP

1999

2000

2001

2002

2003

Före beräkningsteknisk

överföring

0,2

 1,1

 1,3

0,5

0,2

Efter beräkningsteknisk

överföring

0,2

 1,1

 1,3

 0,8

 0,1

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet

1.2 Utvecklingen inom olika områden

Den internationella utvecklingen

Den globala tillväxten väntas i år uppgå till 4,5 %

för att falla tillbaka något nästa år till ca 4 %. En

ökad global integration, avregleringar, en

ekonomisk politik inriktad på stabilitet och

stigande produktivitetstillväxt är några av de

faktorer som sannolikt bidragit till de historiskt

sett höga tillväxttalen.

I Förenta staterna har en snabbt stigande

produktivitet stärkt tillväxten. Under första

halvåret steg produktiviteten med ca 4,5 % i

jämförelse med motsvarande period året innan.

Särskilt inom IT-området har produktionen

under ett antal år legat på mycket höga nivåer.

Detta har krävt omfattande investeringar och

höjt produktivitetstillväxten i hela ekonomin.

Trots den goda produktivitetstillväxten har

inflationstrycket i den amerikanska ekonomin

ökat. En viktig delförklaring till den inflations-

uppgång som hittills har kunnat registreras är

dock det stigande oljepriset. Därutöver har ett

ansträngt arbetsmarknadsläge resulterat i

stigande arbetskraftskostnader. I syfte att

förhindra att den amerikanska ekonomin hamnar

i ett överhettningsläge har centralbanken i ett

antal steg höjt sin styrränta till 6,50 %.

Effekterna av denna relativt strama

penningpolitik börjar nu synas i en avmattning

av hushållens konsumtion, framför allt av

varaktiga konsumtionsvaror, och en mer dämpad

utveckling på bostadsmarknaden.

En central fråga är i vilken utsträckning

produktivitetsuppgången är cyklisk, varaktig

eller innebär en långsiktig uppgång i

produktivitetstillväxten. Vilken bedömning som

är den riktiga har stor betydelse för i vilken

utsträckning den starka dollarn, det stora

bytesbalansunderskottet och de högt värderade

aktiepriserna utgör allvarliga obalanser i

ekonomin eller ej. I prognosen antas att

tillväxten nästa år avtar till ca 3 % och att den

amerikanska ekonomin "mjuklandar".

Osäkerheten beträffande

produktivitetsutvecklingen,

överhettningsriskerna och oljeprisets fortsatta

utveckling är dock betydande.

I den japanska ekonomin syns nu vissa tecken

på att en återhämtning har inletts. Det är framför

allt industrisektorn som utvecklas väl och i den

s.k. Tankan-rapporten redovisas en viss gryende

optimism inför framtiden bland storföretagen.

De inhemska delarna av ekonomin fortsätter

dock att utvecklas svagt. Hushållens konsumtion

väntas i år öka med 0,8 %. Arbetslösheten har

ökat kraftigt och många företag anger att de har

övertalig personal. Förutsättningarna för en mer

expansiv ekonomisk politik är begränsade

eftersom styrräntan ligger strax över 0 % och

underskotten i de offentliga finanserna är

betydande. Bruttonationalprodukten väntas öka

med drygt 1 % i år och med knappt 1,5 % nästa

år.

I övriga Asien breddas den återhämtning som

inleddes 1999 till att även omfatta de inhemska

delarna av ekonomierna. Tillväxttal strax över

6 % väntas i år och nästa år. I Latinamerika ligger

länderna i olika konjunkturfaser. Tillväxten

väntas dock bli betydande i ett flertal länder. I

regionen som helhet bedöms produktionen växa

med ca 4 % i år och ytterligare något mer nästa

år.

Konjunkturläget i Europa har gradvis

förbättrats. I euroområdet har valutans

försvagning och en ökad efterfrågan från

omvärlden stimulerat exporten. En gynnsam

arbetsmarknadsutveckling och låga räntor är

faktorer som bidrar till att stärka den inhemska

efterfrågan. Även om framåtblickande

indikatorer tyder på en viss dämpning av den

hittills mycket starka industrikonjunkturen är

tillförsikten inför framtiden fortfarande hög

inom såväl hushålls- som företagssektorn.

Tillväxten väntas därför öka från fjolårets knappa

2,5 % till ca 3,5 % i år.

En förväntad appreciering av euron, högre

räntor och svagare omvärldsefterfrågan bidrar till

att dämpa tillväxten år 2001. Dessa kontraktiva

effekter motverkas i viss utsträckning av att

finanspolitiken bedöms bli mer expansiv, bl.a. på

grund av planerade skattesänkningar i Tyskland

och Frankrike. Sammantaget förutses tillväxten

bli några tiondelar lägre nästa år jämfört med i år.

I Norge och Storbritannien är resursläget i

ekonomin mer ansträngt än i euroområdet.

Detta markeras bl.a. av en avsevärt lägre

arbetslöshetsnivå och en betydligt stramare

penningpolitik i dessa två länder i jämförelse med

euroområdet. Relativt höga löneökningar,

framför allt i Norge, har bidragit till att hålla upp

hushållens konsumtion. I år förutses tillväxten

uppgå till ca 3 % i såväl Norge som

Storbritannien. En förhållandevis stram

penningpolitik i Storbritannien väntas innebära

att tillväxten sjunker till ca 2,5 % nästa år. I

Norge bedöms tillväxten uppgå till knappt 3 %

år 2001. I Danmark är den inhemska efterfrågan

fortfarande svag, bl.a. till följd av tidigare

finanspolitiska åtstramningar. Den effektiva

växelkursen har försvagats vilket har stärkt

nettoexportens bidrag till tillväxten. I år väntas

tillväxten bli drygt 2 % och nästa år knappt

2,5 %.

Räntor, valutor och inflation

I Förenta staterna bedöms styrräntan på sikt

kunna anpassas nedåt i takt med att tillväxten

mattas. För att motverka de inflationstendenser

som i dagsläget gör sig gällande kan det dock

komma att krävas ännu en mindre skärpning av

penningpolitiken. I prognosen förutsätts därför

en höjning av den amerikanska styrräntan med

0,25 procentenheter till 6,75 % i slutet av detta år

och därefter en gradvis allt lättare penningpolitik.

Inflationen i euroområdet steg under det första

halvåret i år och uppgick till 2,4 % i juli, vilket är

högre än den Europeiska centralbankens (ECB)

tak på 2 %. Högre oljepriser och effekter av den

tidigare euroförsvagningen förklarar större delen

av uppgången. Mot bakgrund av att lediga

resurser successivt tas i anspråk och den

hittillsvarande underliggande

inflationsutvecklingen förutses ECB komma att

höja styrräntan med 0,25 procentenheter i år och

med 0,25 procentenheter nästa år. Den svenska

och den tyska 10-åriga obligationsräntan förutses

ligga kring samma nivå som de senaste

månaderna, dvs. mellan 5 % och 5,50 %.

Den svenska kronan har inte förstärkts i den

utsträckning som förutsattes i vårpropositionen.

I föreliggande bedömning antas

kronförstärkningen bli något mindre

omfattande. Denna omprövning beror på den

goda ekonomiska utvecklingen i Förenta

staterna. Dollarkursen förutses försvagas i

förhållande till såväl kronan som euron, men

försvagningen är mindre än vad som tidigare

antagits. Den svenska kronan väntas gradvis

förstärkas till 119 i termer av det handelsvägda

TCW-indexet. Sedan introduktionen i januari

1999 har euron tappat ca en fjärdedel av sitt värde

mot dollarn. Euron bedöms nu vara kraftigt

undervärderad mot dollarn och även, om än i

betydligt mindre grad, mot den svenska kronan.

På sikt bedöms kronans värde mot euron vara

8,60.

Den svenska penningpolitiken vägleds av ett

inflationsmål. Inflationsmålet mäts som

förändringen av konsumentprisindex (KPI), som

skall uppgå till 2 % med ett toleransintervall på

+/- 1 procentenhet. Riksbanken har förtydligat

att det för närvarande är bedömningen av

UND1X som styr utformningen av

penningpolitiken. UND1X är ett inflationsmått

där de direkta effekterna av förändrade räntor,

indirekta skatter och subventioner har

exkluderats från KPI.

Inflationen enligt både KPI och UND1X

uppgick i juli till 1,2 % varav mer än hälften

förklaras av högre priser på bensin och diesel.

Trots de senaste årens goda tillväxt och snabba

sysselsättningsuppgång är det underliggande

inflationstrycket i den svenska ekonomin således

fortfarande lågt.

Under de närmaste åren förutses de

internationella priserna stiga i något snabbare

takt än tidigare till följd av den tilltagande

aktivitetsnivån i omvärlden. Genom att kronan

antas stärkas och att oljepriset faller tillbaka

väntas importpriserna ändå sjunka. Den starka

inhemska efterfrågetillväxten väntas samtidigt ge

ett visst utrymme för handeln att öka sina

marginaler. De indirekta effekterna av

oljeprisuppgången väntas med viss eftersläpning

slå igenom i konsumentpriserna. De låga

löneökningarna och en god produktivitetstillväxt

medför ett lågt inhemskt kostnadstryck i

ekonomin. I prognosen har de i

budgetpropositionen föreslagna sänkningarna av

skattesatserna på småhus och hyreshus beaktats.

Sammantaget innebär detta att prisutvecklingen

väntas bli relativt måttlig i år och nästa år.

UND1X väntas i slutet av 2001 uppgå till 1,3 %.

De enskilt största riskerna i

inflationsprognosen är oljeprisets utveckling och

resursläget på arbetsmarknaden. Vad gäller den

senare risken är nivåerna på bristtalen generellt

sett fortfarande låga. Sysselsättningen spås dock

fortsätta att stiga vilket kommer att innebära ett

skärpt resursläge nästa år. Därtill kommer

osäkerheten kring utfallet av kommande

avtalsrörelse. Mot bakgrund av de positiva

produktivitetsutsikterna, de stabila och låga

inflationsförväntningarna samt det låga

pristrycket i utgångsläget är det emellertid svårt

att se något större inflationshot i år eller nästa år.

Det är dock rimligt att anta att Riksbanken

kommer att ge penningpolitiken en mer neutral

inriktning i takt med att produktionsgapet sluts.

Reporäntan antas därför uppgå till 4,25 % i slutet

av detta år och till 4,75 % i slutet av 2001 för att

därefter uppgå till 4,50 %. Vad avser 2002 och

2003 antas penningpolitiken anpassas så att

inflationen utvecklas i linje med inflationsmålet.

Försörjningsbalansen

Efter förra årets svaga exportutveckling,

undantaget teleproduktindustrin, förutses nu en

mycket stark exporttillväxt såväl i år som nästa

år. Att svensk industri gynnas av den starka

internationella konjunkturen och en fördelaktig

produktinriktning markeras inte minst av första

halvårets nationalräkenskaper som visade en

ökning av varuexporten med 11,4 % i jämförelse

med första halvåret 1999. I denna siffra ligger en

fortsatt stark utveckling i teleproduktindustrin

och en uppgång i konjunkturkänsliga branscher

som motorfordonsindustrin, samt skogs- och

stålindustrierna vars ökningstal ligger runt 20 %.

I statistiken syns en tydlig återhämtning vad

avser exporten till Asien. Värdet av

exportleveranserna dit beräknas i år ha ökat med

ca 40 %.

Tillgängliga indikatorer visar entydigt på en

fortsatt stark exporttillväxt. Orderläget i

exportindustrin är mycket gynnsamt och

produktionsplanerna positiva.

Konkurrenskraften är i utgångsläget god. En viss

uppgång i relativpriserna väntas dock under

prognosåren, bl.a. till följd av stigande

världsmarknadspriser på basindustriprodukter

och den antagna kronapprecieringen. Trots detta

väntas svensk exportindustri vinna

marknadsandelar i år och nästa år. Sammantaget

innebär detta att varuexporten i år väntas öka

med knappt 11 %, varav teleproduktindustrin

står för ca hälften av uppgången, och år 2001

med närmare 8 %. Teleproduktindustrins

betydelse för exporttillväxten innebär att

prognosen är känslig för den fortsatta

utvecklingen i denna bransch. Sannolikheten för

en ännu bättre utveckling än vad som antagits

bedöms dock vara lika stor som sannolikheten

för en sämre utveckling. En annan osäkerhet i

exportprognosen är att fortsatt höga ordernivåer

och ökande leveranstider kan leda till att

exportpriserna stiger mer än förväntat.

Varuimporten väntas i år stiga med ca 9 %,

vilket är betydligt högre än i fjol då

importtillväxten var knappt hälften så stor.

Bakom den kraftiga uppgången ligger en snabb

tillväxt av efterfrågekomponenter med ett högt

import-

Tabell 1.4 Försörjningsbalans

Miljarder

kronor

Procentuell volymförändring

1999

1997

1998

1999

2000

2001

2002

2003

Hushållens konsumtionsutgifter

997

1,7

2,4

4,1

4,7

(3,7)

3,4

2,1

2,1

Offentliga konsumtionsutgifter

533

 1,0

2,2

1,8

 1,4

(0,6)

0,9

1,0

0,9

 Statliga

154

 2,7

 7,4

1,1

0,0

0,5

0,5

0,5

 Kommunala

378

 0,2

6,6

2,0

 1,9

(0,7)

1,0

1,2

1,1

Fasta bruttoinvesteringar

327

 2,2

9,4

8,1

5,1

6,8

2,5

2,8

 Näringsliv exkl. bostäder

246

3,2

10,6

7,6

6,9

(6,5)

6,2

1,2

1,5

 Bostäder

32

 22,3

3,6

18,8

4,5

13,7

12,0

12,0

 Myndigheter

49

 12,1

7,0

4,7

 3,2

( 1,4)

4,9

2,3

2,4

Lagerinvesteringar1

6

0,5

0,3

 0,5

0,2

 0,1

0,0

0,0

Export

863

13,0

7,3

5,2

9,8

7,7

5,9

5,7

Import

754

11,8

10,4

5,0

8,8

7,5

6,0

5,9

BNP

1972

2,0

3,0

3,8

3,9

3,5

2,1

2,1

Anm: Utvecklingstalen för år 2000 påverkas av att Svenska kyrkan fr.o.m. i år

ingår i hushållssektorn. Inom parentes redovisas volymutvecklingen exklusive

denna

effekt.

1 Förändring uttryckt i procent av BNP föregående år.

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet

innehåll, t.ex. maskininvesteringar och

sällanköpsvaror. Relativt låga importpriser i

förhållande till priser på inhemsk produktion

bidrar till en högre importtillväxt. Nästa år

väntas varuimporten öka med 7,5 %, dvs. en

något svagare tillväxt än i år. Trots den snabba

ökningen av exporten relativt importen

förbättras handelsbalansen i förhållande till BNP

i jämförelse med 1999 endast med 0,3

procentenheter till 6,9 % av BNP. Detta beror i

huvudsak på den snabba prisuppgången på olja.

Nästa år väntas dock oljeprisutvecklingen

inverka mindre negativt på handelsbalansen,

vilket bidrar till att överskottet väntas stiga till

knappt 8 %.

Tjänstebalansen väntas under de kommande

åren, liksom de senaste åren, ge ett negativt

bidrag till BNP-tillväxten med 2 till 3 tiondelar.

Bakom detta ligger framför allt en snabbt

växande import av resevaluta. Denna post

omfattar inte endast svenskars utgifter i samband

med resor utomlands utan även direktimport av

bilar och handel över Internet.

Bruttoinvesteringarna ökar i snabb takt och en

växande andel av den samlade produktionen

används för investeringsändamål. I år väntas

bruttoinvesteringarna öka med ca 5 % och med

knappt 7 % nästa år. Investeringarnas utveckling

skiljer sig mellan olika sektorer. Inom industrin

ökade investeringarna knappt alls 1999. Ett

förväntat högt kapacitetsutnyttjande kommer

dock att innebära högre investeringsvolymer i år

och framöver. Industriföretagen redovisar också

expansiva planer i SCB:s investeringsenkät.

Erfarenheter, och utfall från

nationalräkenskapernas första halvår, visar att

industrin knappast kommer att realisera de

expansiva planerna fullt ut.

Industriinvesteringarna väntas ändå öka med

goda 8 % i år. Även nästa år förutses en hög

produktionstillväxt i industrin. Ett allt högre

kapacitetsutnyttjande och en viss förskjutning av

planerade investeringar innebär att

industriinvesteringarna även nästa år väntas öka

med ca 8 %.

Investeringarna i övrigt näringsliv steg med

hela 11 % år 1999 (bl.a. på grund av höga fartygs-

och flygplatsinvesteringar). De väntas fortsätta

stiga med ca 6,5 % i år och med knappt 5,5 %

nästa år. Bilden är dock splittrad. Den kraftiga

tillväxten i tjänstebranscherna har ökat behoven

av ytterligare kapacitet. I storstadsregionerna är

investeringarna i kommersiella fastigheter

omfattande. Inom telebranschen bidrar

utbyggnaden av mobiltelefonsystem och

bredbandsnät till höga investeringsvolymer.

Inom finansiell verksamhet är

investeringstillväxten, efter ett antal år med

mycket höga tal, mer dämpad.

Bostadsinvesteringarna ökar men styrkan i

uppgången är svårbedömd. God lönsamhet vid

nyproduktion, den gynnsamma utvecklingen av

hushållens ekonomi och den med historiska mått

mätt låga räntenivån är faktorer som borde

inverka positivt på bostadsbyggandet.

Bostadsefterfrågan är dock geografiskt sett

ojämnt fördelad. Ett stort problem i de expansiva

områdena är bristen på planerad tomtmark. En

låg ökningstakt vad gäller ombyggnationer kan

vara ett tecken på en tilltagande brist på

byggnadsarbetare. Den låga lönsamheten i

produktionen av hyresrätter är en annan

tillbakahållande faktor. Med beaktande av dessa

förhållanden, utfallsstatistik och indikatorer

bedöms bostadsinvesteringarna i år öka med ca

4,5 % och nästa år med knappt 14 %.

Investeringsvolymen i utgångsläget är så pass låg

att bostadsbristen i de expansiva områdena

kommer att bestå.

Hushållens konsumtionsutgifter ökade 1999

med 4,1 %, vilket är den högsta tillväxten sedan

1987. Förutsättningarna för en fortsatt stark

utveckling är mycket gynnsamma. Hushållens

reala disponibelinkomster bedöms stiga med

nära 4 % per år 2000-2001, rensat för effekten av

överföringen av Svenska kyrkan till

hushållssektorn. Den goda inkomstutvecklingen

hänger samman med den förväntade

sysselsättningsuppgången, de i år genomförda

och nästa år föreslagna

inkomstskattesänkningarna samt den låga

inflationen, som stärker reallönetillväxten.

Hushållens kraftigt förbättrade

förmögenhetsställning ökar hushållens

konsumtionsbenägenhet ytterligare. Trots att

den svenska aktiebörsen har utvecklats något

lugnare i år än tidigare visar statistik från SCB

och Finansinspektionen att hushållens

nettoförmögenhet har ökat med ca 425 miljarder

kronor sedan halvårsskiftet 1999.

De positiva utsikterna vad avser hushållens

konsumtion understryks av

nationalräkenskaperna för det första halvåret

som visade en uppgång på knappt 4 % (exklusive

kyrkoeffekten). Hushållens tillförsikt inför

framtiden, såsom den mäts av SCB, visar att

hushållen är fortsatt mycket optimistiska inför

framtiden. Hushållens förväntningar om den

egna ekonomin, vilket är en relativt god

indikator på framtida konsumtion, ligger kvar på

historiska toppnivåer. Optimismen hänger

sannolikt samman såväl med den goda

realekonomiska utvecklingen i sig som dess

positiva effekter på de offentliga finanserna.

Givet dessa fördelaktiga betingelser väntas

hushållens konsumtionsutgifter öka med 3,7 % i

år (4,7 % inklusive effekterna av kyrkans

överföring) och nästa år med 3,4 %.

Under åren 2002-2003 överstiger överskotten

i de offentliga finanserna den målsatta nivån om

2 % av BNP. Beräkningstekniskt har överskott

för dessa år utöver 2 % av BNP tillförts

hushållssektorn. Det bör dock understrykas att

hanteringen av dessa överskott inte är föremål

för beslut förrän senare och att beräkningarna

för 2002 och 2003 av hushållens konsumtion inte

bygger på specificerade antaganden om de

faktiska överföringarnas storlek.

Av relevans i sammanhanget är även att

hushållens sparkvot i dagsläget ligger på en låg

nivå, vilket avspeglar den kraftiga

förmögenhetstillväxten, investeringar i varaktiga

konsumtionsvaror och tillförsikt vad gäller de

offentliga finanserna. I ett medelfristigt

perspektiv förväntas därför hushållen öka

sparandets andel av den disponibla inkomsten.

Givet dessa osäkerhetsmoment bedöms

hushållen kunna öka sin konsumtion med ca 2 %

per år 2002 och 2003, dvs. i ungefär samma takt

som BNP växer.

Den statliga konsumtionen sjönk oväntat med

ca 3 % första halvåret i år enligt preliminära

nationalräkenskaper, siffror som emellertid är

mycket osäkra. Den information som finns i

budgetutfallen pekar på en starkare utveckling av

den statliga konsumtionen i år. Mot bakgrund av

denna motstridiga information bedöms den

statliga konsumtionen vara oförändrad i år och

öka med 0,5 % nästa år.

De kommunala konsumtionsutgifterna steg

med 2,0 % mellan 1998 och 1999. Bedömningen

av hur kommunsektorns konsumtionsutgifter

utvecklas har gjorts utifrån det ekonomiska

utrymme som är tillgängligt under förutsättning

att respektive delsektor skall klara balanskravet.

Prognosen för kommunsektorns

konsumtionsutgifter innevarande år har jämfört

med prognosen i vårpropositionen dragits ned

från 1,3 % till 0,7 %, till följd av det oväntat låga

nationalräkenskapsutfallet för första halvåret i år.

Om överföringen av Svenska kyrkan från

kommunsektorn till hushållens ideella

organisationer beaktas blir utvecklingstakten i år

 1,9 %. Den gynnsamma utvecklingen av

skatteinkomster och statsbidrag skapar utrymme

för fortsatt tillväxt av kommunsektorns

konsumtionsutgifter vid oförändrade

skattesatser, även om tillväxten har förskjutits

framåt i prognosen jämfört med i

vårpropositionen. I nuvarande prognos bedöms

de kommunala konsumtionsutgifterna växa med

ca 1 % per år i volym 2001 2003, jämfört med ca

0,5 % per år för samma period i

vårpropositionen.

Tillväxtens och sparandets sammansättning

Tillväxten i den svenska ekonomin är i år både

hög och välbalanserad, med positiva

tillväxtbidrag från alla försörjningsbalansens

komponenter (se tabell 1.5). I förhållande till

1999 har bidraget från nettoexporten ökat med

0,5 procentenheter, vilket framför allt avspeglar

den breda konjunkturuppgången inom

exportindustrin. Bidraget från hushållens

konsumtionsutgifter uppgår i år liksom i fjol till

drygt 2 procentenheter. Detta är med historiska

mått mätt mycket höga bidrag.

Tabell 1.5 Bidrag till BNP-tillväxt

Procentenheter

1998

1999

2000

2001

2002

2003

Hushållens

konsumtionsutgifter

1,2

2,1

1,9

1,7

1,1

1,1

Offentliga

konsumtionsutgifter

0,6

0,5

0,2

0,2

0,2

0,2

Fasta brutto-

investeringar

1,4

1,3

0,8

1,1

0,4

0,5

Lagerinvesteringar

0,3

 0,5

0,2

 0,1

0,0

0,0

Export

3,1

2,3

4,3

3,6

2,9

2,8

Import

 3,7

 1,9

 3,4

 3,0

 2,5

 2,5

Netto utrikeshandel

 0,6

0,4

0,9

0,6

0,3

0,3

BNP

3,0

3,8

3,9

3,5

2,1

2,1

Anm: Bidragen för år 2000 redovisas exklusive effekten av att Svenska kyrkan

fr.o.m. i år ingår i hushållssektorn.

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet

Vad gäller investeringarna minskar bidraget

successivt. Som framgår av tabell 1.6 växer dock

investeringarna under hela perioden snabbare än

BNP. Det finansiella sparandet, vilket i stort

överensstämmer med bytesbalansens saldo,

bedöms stärkas ytterligare eftersom växande

handelsbalansöverskott och sjunkande

underskott i kapitalavkastningen mer än väl

kompenserar för tjänstenettots svaga utveckling.

Detta innebär att det finansiella sparandet ökar

från 1,6 % år 1999 till 2,6 % i år och 3,6 % nästa

år. I tabell 1.6 har hela den beräkningstekniska

överföringen år 2002 och 2003 lagts på hushållen

och därmed stärkt hushållssparandet. I

motsvarande grad har sparandet i den offentliga

sektorn försvagats.

Tabell 1.6 Sparandets sammansättning

Procent av BNP

1998

1999

2000

2001

2002

2003

Bruttosparande

19,8

18,5

19,9

21,2

21,5

21,7

Realt sparande

16,7

16,9

17,3

17,6

17,5

17,6

 Fasta investeringar

15,8

16,6

16,8

17,2

17,2

17,2

 Lagerinvesteringar

0,9

0,3

0,5

0,4

0,3

0,3

Finansiellt sparande

3,1

1,6

2,6

3,6

4,0

4,2

 Offentlig sektor1

1,9

1,9

3,4

3,5

2,0

2,0

 Hushåll1

2,0

1,3

1,2

1,0

2,4

2,3

 Företag

 0,8

 1,6

 2,0

 0,9

 0,4

 0,1

1 Efter beräkningsteknisk överföring

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet

Arbetsmarknaden

Sysselsättningsutvecklingen under det första

halvåret i år har varit mycket positiv och

överträffat de förväntningar som låg till grund

för prognosen i vårpropositionen.

Sysselsättningen beräknas i år öka med 2 % och

nästa år med 1,3 %. Detta innebär att den

reguljära sysselsättningsgraden för personer

mellan 20 och 64 år, som enligt regeringens mål

skall uppgå till 80 % 2004, beräknas stiga från

75,9 % år 1999 till 77,7 % år 2001.

De flesta indikatorer tyder på en fortsatt god

sysselsättningsutveckling. Efterfrågan i

ekonomin väntas bli stark i år och nästa år.

Sysselsättningsuppgången är särskilt omfattande

i den privata tjänstesektorn där sysselsättningen

under 2000 och 2001 sammantaget bedöms stiga

med drygt 6,5 % eller ca 110 000 personer.

Antalet nyanmälda lediga platser, som historiskt

sett varit en bra sysselsättningsindikator, tyder

på att sysselsättningen fortsätter att öka.

Det finns emellertid också ett antal tecken på

att arbetsmarknadsläget håller att på att bli mer

ansträngt. Antalet kvarstående lediga platser har

stigit i förhållande till de nyanmälda platserna,

vilket är ett tecken på att det har blivit svårare för

arbetsgivarna att rekrytera personal. Även om

sysselsättningen stigit i de flesta län är de

regionala obalanserna ändå betydande. I

storstadsregionerna begränsar en begynnande

arbetskrafts- och bostadsbrist

expansionsmöjligheterna. I olika enkäter

framkommer att bristen på högskoleutbildade,

personer med branschspecifik kompetens,

sjuksköterskor, läkare samt lärare växer. De

tilltagande rekryteringsproblemen måste dock

ses i ljuset av att bristtalen i utgångsläget i många

fall är relativt låga. Det skärpta resursläget

förväntas dock innebära att

sysselsättningstillväxten bromsas upp något nästa

år.

Den förutsedda sysselsättningsuppgången för

även med sig ett ökat arbetskraftsutbud.

Uppgången i arbetskraftsutbudet motverkas

delvis av att antalet platser vid universitet och

högskolor planeras öka med 19 000 i år och

ytterligare 16 000 nästa år. Den öppna

arbetslösheten förväntas därmed minska från

5,6 % år 1999 till 4,6 % i år och 3,8 % nästa år.

Åren 2002 och 2003, då det s.k.

produktionsgapet antas vara slutet, sker en

successiv nedtrappning av antalet platser i

kunskapslyftet och antalet personer i

arbetsmarknadspolitiska program, vilket ökar

arbetskraftsutbudet. En del av de personer som

annars skulle omfattas av kunskapslyftet eller

arbetsmarknadspolitiska program kommer att

finna sysselsättning. Andra kommer, åtminstone

på kort sikt, att vara öppet arbetslösa eller

utanför arbetskraften. Nedtrappningarna

kommer därför att leda till en något högre

sysselsättningstillväxt, och därmed också en

högre BNP-tillväxt än den långsiktiga

tillväxtakten på 2 %, samt på kort sikt även till en

något högre öppen arbetslöshet.

Den offentliga sektorns finanser

De offentliga finanserna utvecklas starkare än

vad som beräknades i vårpropositionen. I år

väntas den offentliga sektorns finansiella

sparande uppgå till 71 miljarder kronor eller

3,4 % av BNP. Det är nära en fördubbling av

överskottet jämfört med 1999.

År 2001 beräknas det finansiella sparandet öka

till 76 miljarder kronor eller 3,5 % av BNP.

Sparandet dras dock tillfälligt upp med ca 8

miljarder kronor, eller 0,4 % av BNP, till följd av

skatt på återbetalda pensionsmedel från

försäkringsbolaget SPP. Samtidigt leder de

föreslagna sänkningarna av inkomstskatterna till

ett skattebortfall på 15 miljarder kronor eller

0,7 % av BNP jämfört med årets gällande regler.

Därtill kommer sänkningen av

fastighetsskattesatsen och höjningen av

fribeloppet i förmögenhetsskatten som föreslås i

syfte att undvika det ökade skatteuttag som

annars skulle ha blivit fallet när frysningen av

taxeringsvärdena upphör 2001. Sammantaget

sjunker skatteinkomsterna som andel av BNP till

knappt 51 % nästa år. Även utgiftskvoten väntas

minska. Detta dels till följd av den starka BNP-

tillväxten i sig, dels till följd av att tillväxten även

leder till att utgifterna för bl.a. arbetslösheten

minskar. Den låga inflationen medför dessutom

att den nominella ökningen av pensioner och

andra indexreglerade utgifter begränsas.

Ränteutgifterna minskar till följd av att

statsskulden sjunker. Även inkomsterna av

räntor och utdelningar faller eftersom de

finansiella tillgångarna minskar, genom

överföringar från AP-fonden till staten.

Kalkylerna för åren 2002 och 2003 ger fortsatt

starka offentliga finanser, med överskott i det

finansiella sparandet på 3,3 % resp. 3,6 % som

andel av BNP. Beräkningen av statsskulden och

ränteutgifter bygger emellertid på det målsatta

överskottet på 2 % av BNP.

Tabell 1.7 De offentliga finanserna

Procent av BNP

1999

2000

2001

2002

2003

Inkomster

60,2

58,9

57,2

56,4

56,5

Utgifter

58,4

55,5

53,7

53,1

52,9

Finansiellt sparande

före överföring

1,9

3,4

3,5

3,3

3,6

Beräkningsteknisk

överföring

1,3

1,6

Finansiellt sparande

efter överföring

1,9

3,4

3,5

2,0

2,0

Konsoliderad

bruttoskuld efter

överföring

65,6

58,9

53,2

50,2

48,2

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet

Fördelningen av sparandet mellan staten och

ålderspensionssystemet påverkas under perioden

av den finansiella infasningen av det reformerade

ålderspensionssystemet. När infasningen är

slutförd år 2003 beräknas sparandet i

pensionssystemet, dvs. AP-fonden och

premiepensionssystemet, uppgå till ca 3 % av

BNP, medan statens finansiella sparande (efter

den beräkningstekniska överföringen) visar ett

underskott på ca 1 % av BNP. Detta är en följd

av att pensionsreformen innebär en mycket stor

omfördelning av sparandet från staten till

ålderspensionssystemet. Mer än hela det

finansiella överskottsmålet för den samlade

offentliga sektorn används för att bygga upp

pensionsfonderna inför den belastning som

väntar i framtiden.

Den offentliga sektorns konsoliderade

bruttoskuld, definierad enligt de s.k.

Maastrichtkriterierna uppgick vid utgången av

1999 till drygt 65 % av BNP. Som andel av BNP

har den konsoliderade skulden sjunkit sedan

1995. I år minskar skulden även nominellt med

ca 75 miljarder kronor och väntas understiga

60 % av BNP, vilket är referensvärdet inom EU.

Den kraftiga minskningen beror till stor del på

att försäljningar av statens aktieinnehav används

till amortering av statsskulden.

Nettoskulden, som är nettot av den offentliga

sektorns samtliga finansiella tillgångar och

skulder, sjunker till följd av de finansiella

överskotten och de värdeförändringar som sker

på tillgångar och skulder. Nästa år beräknas

nettoskulden vändas till en positiv finansiell

ställning. Det innebär att den offentliga sektorns

finansiella tillgångar överstiger skulderna.

2 Internationell utveckling

Världsekonomin bedöms utvecklas mycket

positivt under prognosperioden. Sammantaget

förutses den globala BNP-tillväxten uppgå till

4,5 % i år och ca 4 % nästa år.

Inte sedan i slutet av 1980-talet har utsikterna

för en lika stark ekonomisk tillväxt varit så

gynnsamma. Den globala tillväxten förväntas

dessutom vara fördelad på i stort sett samtliga

regioner och länder i världen.

Under större delen av 1990-talet har den

amerikanska ekonomin varit en viktig drivkraft

för tillväxten i världsekonomin. Framöver

förutses emellertid EU-området, men även

Asien och Latinamerika, ge ett mer påtagligt

bidrag till den globala tillväxten. Detta samtidigt

som tillväxten i den amerikanska ekonomin

väntas mattas något jämfört med de senaste åren.

Utvecklingen av den japanska ekonomin är

emellertid fortsatt osäker och någon kraftfull

återhämtning emotses inte.

Diagram 2.1 BNP-tillväxt i EU, Förenta staterna och Japan

Procentuell förändring

Viktiga faktorer bakom de gynnsamma

utsikterna för världsekonomin är de positiva

makroekonomiska förutsättningarna i form av

låg inflation och låga räntor samt tydligt

förbättrade offentliga finanser.

Andra, mindre tydliga, men minst lika viktiga

förklaringar till den goda utvecklingen är de

förändringar av ekonomiernas funktionssätt som

genomförts i flertalet länder under det senaste

decenniet, bl.a. ökad frihandel och bättre

fungerande arbets-, varu-, kapital- och

tjänstemarknader. Resultaten av dessa

förändringar har tidigare främst kunnat

observeras i Förenta staterna bl.a. i form av en

kraftig sysselsättningstillväxt under 1990-talet,

men under senare år också av en tilltagande

produktivitetstillväxt. Under prognosperioden

förutses även EU-området kunna uppvisa en god

arbetsmarknadsutveckling kombinerat med

fortsatt låg inflation.

Som en följd av den starka efterfrågan i

omvärlden förutses efterfrågan på bearbetade

varor utvecklas mycket gynnsamt under

prognosperioden. Sammantaget väntas

marknadstillväxten på svenska exportmarknader

öka från 5,5 % förra året till ca 10 % i år, för att

uppgå till ca 8,5 % 2001.

Till osäkerhetsmomenten under

prognosperioden kan bl.a. hänföras risken för att

en stark tillväxt i flera regioner eller länder kan

leda till en alltför kraftig efterfrågan och därmed

stigande inflation. En annan riskfaktor är den

fortsatta utvecklingen av oljepriset där

svängningarna under innevarande år varit mycket

kraftiga. För en mer detaljerad diskussion om

oljepriset och dess effekter, se fördjupningsrutan

i slutet av detta kapitel. Ytterligare en risk är

eventuella spridningseffekter av en kraftig

avmattning i den amerikanska ekonomin.

2.1 Utvecklingen i Europa

Euroområdet

Tillväxtutsikterna i euroområdet under de

kommande åren är mycket goda. BNP-tillväxten

förutses bli starkare än den varit någon gång

under det senaste decenniet och väntas drivas av

både en stabil inhemsk efterfrågan och en stark

export till omvärlden. Till skillnad från

högkonjunkturen i slutet på 1980-talet och i

början av 1990-talet är de makroekonomiska

förhållandena i dag mer gynnsamma med låg

inflation, låga räntor och mer balanserade

offentliga finanser. Detta i kombination med

reformer på arbets-, varu-, kapital- och

tjänstemarknaderna utgör en god grund för en

mer stabil och hållbar ekonomisk tillväxt

framöver.

Industrikonjunkturen har utvecklats mycket

starkt under det första halvåret i år.

Framåtblickande indikatorer tyder emellertid på

en något lägre ökningstakt i

industriproduktionen framöver. Samtidigt ligger

hushållens förtroende på historiskt höga nivåer.

De gynnsamma ekonomiska utsikterna

innebär att BNP-tillväxten förutses uppgå till

3,5 % i år och 3,3 % nästa år. Hushållens

konsumtion bedöms utvecklas fortsatt starkt

under de kommande åren till följd av stigande

sysselsättning och ökade reala

disponibelinkomster. Likaså väntas

investeringarna vara en viktig drivkraft bakom

tillväxten, bl.a. tack vare de låga räntorna.

Samtidigt förutses nettoexporten ge ett tydligt

positivt bidrag till BNP-tillväxten i år som ett

resultat av dels den svaga euron, dels den starka

efterfrågan i omvärlden.

Den något lägre tillväxten nästa år kan

förklaras av eftersläpande effekter av ECB:s

räntehöjningar samt effekterna på den inhemska

efterfrågan av det stigande oljepriset. Därutöver

väntas nettoexportens positiva bidrag till

tillväxten avta nästa år till följd av en något

svagare efterfrågan från omvärlden och en

antagen appreciering av euron.

Skillnaderna i tillväxt mellan de enskilda

euroländerna förutses också minska under pro-

gnosperioden till följd av att den ekonomiska

aktiviteten tilltar i Tyskland och Italien.

Styrräntan i euroområdet antas uppgå till 5 % i

slutet av prognosperioden. Samtidigt antas euron

förstärkas. Detta innebär sammantaget en

åtstramning av de monetära förhållandena, vilket

dämpar tillväxten under främst nästa år.

Finanspolitiken bedöms gradvis bli mer expansiv

som en följd av planerade skattesänkningar i flera

euroländer, bl. a. Tyskland och Frankrike.

Arbetsmarknaden förutses utvecklas starkt

med en hög sysselsättningstillväxt på ca 1,5 %

både i år och nästa år. Samtidigt förutses

arbetslösheten falla till drygt 9 % i år och drygt

8 % nästa år. Utvecklingen skiljer sig dock åt

mellan enskilda länder. Sysselsättningstillväxten i

Frankrike väntas uppnå historiskt höga 2-2,5 %

de kommande åren, medan den i Tyskland

knappast torde överstiga 1 %.

Inflationen i euroområdet har ökat under det

första halvåret i år och inflationstakten uppgick i

juli till 2,4 %. Å andra sidan har kärninflationen

hittills varit dämpad. Uppgången i

inflationstakten kan framförallt förklaras av det

stigande oljepriset, men även av eftersläpande

effekter av eurons tidigare försvagning.

Inflationstakten förutses i år överstiga 2 %, men

därefter avta till knappt 2 % under nästa år, bl.a.

som följd av den antagna apprecieringen av

euron och effekterna av de genomförda såväl

som antagna räntehöjningarna.

Riskerna i prognosen är balanserade. En snabb

förbättring på arbetsmarknaden, en relativt

expansiv finanspolitik och fortsatt höga eller

stigande oljepriser kan leda till stigande inflation.

Detta skulle kunna leda till att ECB stramar åt

penningpolitiken mer än vad som nu antagits,

vilket i sin tur skulle få en ytterligare dämpande

inverkan på tillväxten än vad som nu förutses.

Tabell 2.1 BNP-tillväxt, KPI och arbetslöshet

Procentuell förändring, där annat ej anges

1997

1998

1999

2000

2001

Bruttonationalprodukt

Världen

4,3

2,5

3,2

4,5

4,1

Förenta staterna

4,4

4,4

4,2

5,0

3,0

Japan

1,6

 2,5

0,3

1,2

1,4

EU

2,6

2,7

2,4

3,4

3,2

Euroområdet

2,4

2,8

2,4

3,5

3,3

Tyskland

1,4

2,1

1,6

3,0

3,0

Frankrike

1,9

3,2

2,9

3,7

3,3

Italien

1,8

1,5

1,4

2,9

3,0

Storbritannien

3,5

2,2

2,1

3,0

2,6

Norden

3,6

3,1

2,6

3,4

3,2

Danmark

3,1

2,6

1,6

2,2

2,4

Finland

6,3

5,0

3,5

5,0

4,3

Norge

4,3

2,1

0,9

2,9

2,9

Konsumentpriser1

EU

1,7

1,3

1,2

2,0

1,8

Euroområdet

1,6

1,2

1,2

2,2

1,8

Förenta staterna

2,3

1,6

2,2

3,2

2,8

Arbetslöshet, procent av arbetskraften2

EU

10,6

9,9

9,3

8,5

7,9

Euroområdet

11,5

10,8

10,1

9,2

8,6

Förenta staterna

4,9

4,5

4,2

3,9

4,2

Marknadstillväxt,

bearbetade varor

10,5

7,8

5,5

10,1

8,6

1 HIKP för EU och KPI för Förenta staterna.

2 ILO-definition för EU och nationell definition för Förenta staterna.

Källor: OECD och Finansdepartementet

Storbritannien

Den brittiska ekonomin har fortsatt att

expandera och är nu inne på sitt åttonde år av

hög ekonomisk tillväxt. Hushållens konsumtion

fortsätter att utgöra den viktigaste drivkraften

bakom tillväxten. Ett stigande inflationstryck,

bl.a. till följd av stigande lönekostnader orsakade

av den strama situationen på arbetsmarknaden, i

kombination med en något expansiv

finanspolitik, antas dock leda till en fortsatt

åtstramning av penningpolitiken. Detta bedöms

dämpa den inhemska efterfrågan. BNP-tillväxten

förutses uppgå till 3,0 % i år för att därefter avta

till ca 2,5 % nästa år.

Norge

Efter att ha mattats tydligt förra året finns nu

tecken på att aktiviteten i den norska ekonomin

åter tagit fart. Under detta år och nästa år

förutses återhämtningen framför allt drivas av en

ökning av hushållens konsumtion. Däremot

förväntas investeringarna i oljesektorn, som

sjönk kraftigt under förra året till följd av det då

låga oljepriset, fortsätta att minska i år och

därmed verka hämmande för den ekonomiska

utvecklingen. Sammantaget väntas BNP-

tillväxten uppgå till knappt 3 % både i år och

nästa år.

Danmark

Den inhemska efterfrågan i Danmark förutses

under året fortsätta att utvecklas svagt dels på

grund av effekterna av den finanspolitiska

åtstramning som inleddes under 1998, dels på

grund av ett högre ränteläge. Till följd av en

svagare dansk krona och en starkare

internationell konjunktur förväntas

nettoexporten stå för merparten av bidraget till

BNP-tillväxten i år. Under nästa år förutses dock

den inhemska efterfrågan utvecklas något

starkare. BNP-tillväxten väntas uppgå till drygt

2 % i år och knappt 2,5 % nästa år.

2.2 Förenta staterna

Den amerikanska ekonomin är nu inne på sitt

nionde år av stabil och hög ekonomisk tillväxt.

BNP-tillväxten har t.o.m. accelererat under det

första halvåret och förutses i år uppgå till 5,0 %,

vilket är den högsta tillväxttakten på 15 år.

Liksom tidigare har hushållens konsumtion

utgjort den främsta drivkraften bakom tillväxten.

Hushållens höga konsumtionsbenägenhet tar sig

bl.a. uttryck i ett lågt privat finansiellt sparande

och ett stort bytesbalansunderskott motsvarande

drygt 4 % av BNP. En viktig förklaring till den

starka utvecklingen i hushållens konsumtion

torde vara att sysselsättningen har ökat i snabb

takt. Arbetslösheten har samtidigt minskat och

har sedan i oktober 1999 pendlat kring 4 %,

vilket är den lägsta nivån på trettio år.

Den starka utvecklingen i Förenta staterna har

under senare år i allt högre grad drivits av en

snabb ökning av produktiviteten. Detta har

stärkt förväntningarna om framtida vinster och

därigenom tillsammans med den starka inhemska

och internationella efterfrågan bidragit till en

fortsatt hög investeringstakt, inte minst i

branscher med verksamhet relaterad till

informationsteknik. Den ökade produktiviteten

har också inverkat dämpande på

prisutvecklingen. Inflationen har visserligen

stigit under det första halvåret i år, men är mot

bakgrund av den höga ekonomiska aktiviteten

anmärkningsvärt måttlig. Under de senaste

månaderna har dock tecknen på ett allmänt ökat

inflationstryck i den amerikanska ekonomin

blivit allt tydligare, bl.a. på arbetsmarknaden och

i de tidigare produktionsleden.

Arbetskraftskostnaderna har också ökat påtagligt

under det första halvåret i år.

Diagram 2.2 Arbetskraftskostnader i Förenta staterna

Procentuell förändring

Det stigande inflationstrycket har bidragit till att

den amerikanska centralbanken gradvis höjt

styrräntan till 6,5 %. Det finns nu tecken på att

den högre räntenivån tillsammans med den mer

måttliga aktieprisutvecklingen börjat inverka

dämpande på hushållens konsumtion.

Framförallt har konsumtionen av varaktiga varor

dämpats påtagligt, samtidigt som

bostadsmarknaden mattats.

Högre marknadsräntor, en mer dämpad

aktieprisutveckling och ett högre oljepris väntas

framöver leda till en fortsatt avmattning i

hushållens konsumtion. Samtidigt väntas

investeringarna utvecklas svagare. Den dämpade

investeringstillväxten förklaras, utöver den

penningpolitiska åtstramningen, av stigande

arbetskraftskostnader tillsammans med det

förhållandevis låga kapacitetsutnyttjandet i

industrin, samt en allmän dämpning av den

ekonomiska aktiviteten. Samtidigt väntas

nettoexporten nästa år ge ett minskat, men

fortsatt negativt bidrag till tillväxten.

Sammantaget förutses avmattningen i den

inhemska efterfrågan under nästa år leda till att

den amerikanska ekonomin mjuklandar , vilket

innebär att BNP-tillväxten väntas falla tillbaka

till 3 % samtidigt som inflationstakten dämpas.

Denna anpassning antas också kunna ske utan

kraftiga styrräntehöjningar från den amerikanska

centralbanken.

De flesta bedömare har under senare år

konsekvent underskattat styrkan i den

amerikanska ekonomin och det är svårt att

bedöma omfattningen av, och tidpunkten för, en

eventuell avmattning. En bestående eller

långvarig förändring på ekonomins utbudssida

skulle kunna medföra en gynnsammare

utveckling än prognostiserat. En av de mest

centrala frågorna i detta sammanhang är

huruvida de senaste årens starka

produktivitetstillväxt, vilket bl.a. bidragit till det

dämpade inflationstrycket, utgör ett trendbrott

eller inte.

Diagram 2.3 Produktivitetsutvecklingen i Förenta staterna

Index: 1992 = 100

Även om osäkerheten kring den förbättrade

utvecklingen i Förenta staterna är stor så talar de

senaste årens gynnsamma utveckling för att den

långsiktiga produktivitetstillväxten ökat något.

Som framgår av diagram 2.3 har

produktivitetstillväxten accelererat sedan 1995.

Det är dock svårt att på ett entydigt sätt avgöra

hur detta kommer att påverka utvecklingen

framöver, men det kan inte uteslutas att en

fortsatt stark utveckling av produktiviteten och

en högre potentiell BNP-tillväxt leder till att den

amerikanska ekonomin växer snabbare än

prognostiserat, utan att inflationen accelererar.

En utebliven konjunkturavmattning skulle å

andra sidan öka risken för kraftigare

styrräntehöjningar än vad som nu antas, vilket

skulle kunna bidra till ett svagare

konjunkturförlopp under framför allt nästa år.

Detta utgör, i kombination med det stora

bytesbalansunderskottet, den starka dollarn samt

de högt värderade aktierna en betydande

osäkerhetsfaktor. Den största enskilda risken i

detta sammanhang torde emellertid utgöras av

kraftigt stigande arbetskraftskostnader till följd

av den ansträngda situationen på

arbetsmarknaden. Det kan inte heller uteslutas

att den gynnsamma produktivitetsutvecklingen,

genom att driva upp vinstförväntningarna och

aktiepriserna, på kort sikt bidrar till en fortsatt

tillväxt av den inhemska efterfrågan som

överstiger ekonomins potential.

2.3 Utvecklingen i Asien och

Latinamerika

Japan

Tillväxten i Japan har under hela 1990-talet varit

svag, vilket bl. a. resulterat i stora

budgetunderskott, en snabbt växande statsskuld,

rekordhög arbetslöshet och flera år med

deflation. De finanspolitiska stimulanspaket som

hittills presenterats har ännu inte lyckats bidra

till att skapa varaktigt positiva effekter på

tillväxten.

Det finns nu emellertid tecken på att en

återhämtning är på väg. BNP väntas under pro-

gnosperioden bli högre än under de senaste åren

även om någon kraftig uppgång inte förutses. De

underliggande problemen bedöms ännu vara

stora, vilket håller tillbaka tillväxten.

Sammantaget väntas BNP växa med 1,2 % i år

och 1,4 % år 2001.

Utfallen för första halvåret bekräftar en

fortsatt positiv utveckling inom företagssektorn

med stark industriproduktion, ökade

investeringar och stigande vinster. Drivande för

produktionen är den starka exportutvecklingen,

framför allt till övriga Asien. Den ljusare bilden

bekräftas i den senaste kvartalsvisa Tankan-

rapporten som visar att företagens

framtidsförväntningar fortsätter att förbättras.

Den ökade ekonomiska aktiviteten märks

emellertid inte lika tydligt i de inhemska delarna

av ekonomin. Någon varaktig återhämtning av

hushållens efterfrågan kan ännu inte skönjas.

Hämmande för konsumtionsbenägenheten är

den fortsatt höga arbetslösheten samt den

dämpade utvecklingen av hushållens inkomster.

Den rekordhöga arbetslösheten är bl.a. ett

resultat av omstruktureringar inom

företagssektorn. Arbetslösheten väntas vara

fortsatt hög under de närmaste åren då

rationaliseringsprocessen i företagen väntas

fortgå. I den senaste Tankan-rapporten framkom

att en stor andel av företagsledarna uppger att de

har ett fortsatt stort överskott på arbetskraft.

Vad gäller finanspolitiken har regeringen

signalerat att ytterligare stimulanspaket inte kan

uteslutas om återhämtningen inte visar sig

självbärande mot slutet av året. Centralbanken,

som sedan februari 1999 fört en nollräntepolitik i

syfte att stimulera ekonomin, beslutade i augusti

att höja dagslåneräntan till 0,25 %. Det finns

dock ännu inte några tydliga tecken på att

deflationen skall upphöra. Deflationen förutses

fortsätta under innevarande år medan en svag

uppgång i priserna väntas år 2001.

Återhämtningen är således fortfarande

bräcklig och flera risker föreligger. Till riskerna

hör

bl. a. den snabbt växande statsskulden som i år

beräknas bli större än i något annat land i

OECD-området och ett budgetunderskott på

6-7 % av BNP.

Övriga Asien

Efter en stark återhämtning under förra året

väntas tillväxten förstärkas ytterligare i år.

Återhämtningen, som hittills i huvudsak varit

exportdriven, väntas framöver bli bredare och

mer balanserad. I flertalet asiatiska länder

förväntas en stark inhemsk efterfrågan driva

tillväxten samtidigt som nettoexportens bidrag

avtar något. Inflationen antas utvecklas måttligt i

regionen framöver och därigenom lämna

utrymme för en fortsatt lätt penningpolitik.

Omstruktureringen av finans- och

företagssektorn fortskrider, men utgör alltjämt

en risk på nedåtsidan. BNP-tillväxten för

regionen som helhet väntas bli ca 6,5 % i år och

drygt 6 % nästa år.

Latinamerika

I Latinamerika befinner sig länderna i olika

konjunkturfaser. Den inhemska efterfrågan

förväntas framöver ge ett större bidrag till

tillväxten, som hittills varit tydligt exportdriven.

För Latinamerika är riskerna i prognosen

framförallt kopplade till den amerikanska

ekonomin och eventuella följdverkningar på de

finansiella marknaderna med påföljande höjda

räntor. Under innevarande år väntas alla länder

uppvisa en positiv tillväxttakt och för regionen

som helhet väntas tillväxten i år uppgå till 4 %,

för att öka något nästa år.

2.4 Utvecklingen i Ryssland, Polen och

de baltiska länderna

Ryssland

Den ryska ekonomin återhämtade sig under

1999 och växte med drygt 3 %. Utsikterna för de

närmaste åren är goda, samtidigt är dock

osäkerheten stor. Till stöd för fortsatt expansion

talar regeringens ambitiösa reformprogram som

skall främja tillväxten genom bl.a. en

skattereform, privatiseringar, avregleringar och

ett förbättrat investeringsklimat. Tillväxten

förutses uppgå till 6 % i år och 5 % nästa år.

Utsikterna kan snabbt förändras i händelse av

kraftigt sjunkande energipriser.

Polen

Trots en dämpande effekt på konjunkturen till

följd av den ryska krisen växte ekonomin i Polen

med ca 4 % under 1999. Nedgången

motverkades bl.a. av en stabil inhemsk

efterfrågan och ett fortsatt starkt inflöde av

utländska direktinvesteringar. Med stöd av den

goda europeiska konjunkturen och en ambitiös

reformpolitik bedöms den polska BNP-

tillväxten uppgå till ca 5 % både i år och nästa år.

På risksidan finns bl.a. det stora

bytesbalansunderskottet.

De baltiska länderna

Ekonomierna i Estland, Lettland och Litauen är

alla i en återhämtningsfas efter den ryska krisen.

Lettland uppvisade som enda baltiskt land en

positiv BNP-tillväxt under 1999, men det är i

Estland som återhämtningen torde vara mest

robust. Tillväxten i de baltiska länderna väntas

sammantaget uppgå till ca 3,5 % i år och ca 4,5 %

nästa år.

2.5 Den svenska världsmarknadstillväxten

Den starka internationella konjunkturen i

omvärlden innebär att förutsättningarna för

svensk export förbättrats.

Världsmarknadstillväxten, som utgör ett

handelsviktat genomsnitt av importtillväxten för

bearbetade varor på Sveriges

avsättningsmarknader, bedöms öka från 5,5 %

1999 till 10,1 % i år, för att därefter avta till 8,6 %

2001.

Oljeprisutvecklingen

Efter det betydande prisfallet på olja i

efterdyningarna av Asienkrisen har oljepriset

stigit mycket kraftigt. Från ca 10 dollar per fat i

början av 1999 har oljepriset stigit till över 30

dollar per fat.

Prisökningen har flera förklaringar. Som en

följd av den minskade efterfrågan på olja efter

Asienkrisen och den finansiella krisen i slutet av

1998 drog OPEC-länderna och övriga

oljeproducenter ned sin produktion påtagligt.

Trots återhämtningen i den globala tillväxten

under andra halvåret 1999 och under det första

halvåret i år, som avsevärt ökade efterfrågan på

olja, anpassades inte produktionen fullt ut. Först

under innevarande år har produktionen

överskridit de nivåer som rådde under t.ex. 1998.

Denna utveckling kan också förklaras av att

produktionskapaciteten i flertalet OPEC-länder i

dagsläget inte räcker till. I praktiken är det enbart

Saudiarabien som snabbt och påtagligt kan öka

sin produktion. Därutöver råder osäkerhet om

vilka möjligheter oljeproducenterna utanför

OPEC har att öka produktionen.

Samtidigt som utbudet varit begränsat växer

nu, för första gången på mer än ett decennium, i

praktiken alla regioner i världsekonomin snabbt

samtidigt. Den tydliga återhämtningen i den

globala tillväxten har inneburit att efterfrågan på

olja ökat kraftigt. Särskilt stark har efterfrågan

varit i Förenta staterna.

Sammantaget har således kombinationen av

ett lågt utbud av olja och en fortsatt stark

efterfrågan i världen medfört att

världsmarknadspriset på olja stigit till nivåer som

inte noterats sedan i slutet av 1990 i samband

med Irak- och Kuwaitkrisen.

Den snabba oljeprisstegringen utgör en

osäkerhetsfaktor för bedömningen av

världsekonomin framöver. Oljeprisstegringens

effekter kan inte enbart hänföras till

prisstegringen i sig, utan även till den stora

volatiliteten i prisutvecklingen.

Till en början kunde effekterna av det stigande

oljepriset framför allt observeras i snabbt

stigande importpriser. Med viss eftersläpning bör

oljeprisökningar därefter slå igenom gradvis i

form av högre priser på produkter där olja är en

viktig

insatsvara. Det stigande oljepriset har också fått

mer tydligt genomslag i t.ex. producentpriserna

under våren. Under våren har oljeprisstegringen

vidare påverkat konsumentpriserna. I t.ex.

euroområdet uppgick inflationstakten (enligt det

harmoniserade KPI) i juli till 2,4 %. Den

underliggande inflationstakten, dvs. rensat för

effekterna av förändringar i energi- och

livsmedelspriser, uppgick samtidigt till ca 1,3 %.

Skillnaden mellan dessa båda mått förklaras till

största delen av energiprisökningstakten som på

årsbasis uppgick till 14 % i juli. Trots att

energipriserna stigit kraftigt har

inflationsförväntningarna varit fortsatt låga.

Ett stigande oljepris kan få flera effekter med

olika tidsfördröjning. Den direkta effekten är en

höjning av prisnivån. Om en sådan höjning blir

betydande riskerar detta på kort sikt att dämpa

den inhemska efterfrågan, genom att t.ex.

reallöner och vinster i företag utvecklas svagare.

Lika betydelsefullt för effekterna på ekonomin är

emellertid om också inflationsförväntningar och

inflationstakten på längre sikt påverkas. I sådana

fall kan det bli nödvändigt med en åtstramning

av den ekonomiska politiken, framför allt

penningpolitiken.

De negativa effekterna av det högre oljepriset

dämpas emellertid av att oljeberoendet minskat

påtagligt jämfört med t.ex. 1970-talet. En annan

faktor som bidrar till att de negativa effekterna

blir mindre är att oljepriset i reala termer, trots

uppgången, inte ligger på någon hög nivå i ett

historiskt perspektiv. I t.ex. Förenta staterna är

det reala priset idag endast ungefär en tredjedel

av vad det var vid oljekrisen 1979-80.

I prognosen förväntas den inhemska

efterfrågan dämpas något till följd av det höga

priset på olja. Skulle oljepriset fortsätta vara högt

eller stiga ytterligare skulle detta, allt annat lika,

innebära en svagare BNP-tillväxt och en högre

inflation i både Sverige och omvärlden än vad

som nu förutses.

I prognosen antas världsmarknadspriset på

olja (Brent) uppgå till 26 dollar per fat i slutet av

detta år och till 24 dollar per fat i slutet av 2001.

3 Kapitalmarknaderna

Den starka globala ekonomiska tillväxten har

hittills kunnat kombineras med ett lågt

internationellt inflationstryck. Den ökade

internationella konkurrensen, avregleringar på

flera marknader, den tydligare inriktningen av

den samlade ekonomiska politiken på

prisstabilitet och en mer balanserad utveckling

för de offentliga finanserna är faktorer som har

skapat förutsättningar för historiskt låga

räntenivåer.

De globala obligationsräntorna steg kraftigt

under 1999, då centralbankerna i så gott som alla

industriländer lade om penningpolitiken i

mindre expansiv riktning. Styrräntehöjningarna

har fortsatt under innevarande år samtidigt som

en nedgång i långräntorna har ägt rum. Mot

bakgrund av bl.a. allt fler tecken på ekonomisk

uppbromsning i Förenta staterna har 10-

årsräntan sjunkit med ca 0,75 procentenheter

sedan årsskiftet. Den amerikanska

centralbanken, Federal Reserve, antas höja

styrräntan till 6,75 % i slutet av detta år och

sedan stegvis lätta på penningpolitiken. Den

europeiska centralbanken, ECB, väntas höja

styrräntan med ytterligare 0,25 procentenheter i

år och lika mycket under 2001.

Aktieprisutvecklingen har dämpats under året

i både Förenta staterna och globalt. Speciellt

teknologisektorn fick vidkännas en tydlig

priskorrigering under våren. Därefter har

utvecklingen varit relativt stabil. Euron har

försvagats ytterligare mot dollarn och i

handelsvägda termer. Intresset hos

internationella placerare att investera i

amerikanska tillgångar har varit fortsatt stort.

Euron bedöms ha potential att stärkas mot

dollarn. I slutet av året antas kursen vara 0,95

dollar per euro.

I Sverige har penningpolitiken blivit mindre

expansiv i takt med att den starkare tillväxten

gradvis har lett till ett ökat utnyttjande av de

lediga resurserna i ekonomin. Reporäntan uppgår

för närvarande till 3,75 %. De långa räntorna har

fallit under året och i maj och juni var den

svenska 10-årsräntan t.o.m. lägre än den tyska.

Riksbanken antas höja räntan till 4,25 % under

detta år och med ytterligare 0,5 procentenheter

under nästa år. Kronan har under det senaste året

stärkts mot euron, försvagats mot dollarn och

utvecklats relativt stabilt mot det handelsvägda

TCW-indexet. Kronan bedöms kunna stärkas

mot TCW, till 119 på lång sikt, och utvecklas

relativt stabilt mot euron.

3.1 Förenta staterna

Förenta staternas ekonomi har fortsatt att

utvecklas mycket starkt. Stigande realräntor och

ökade inflationsförväntningar bidrog till att de

långa marknadsräntorna steg kraftigt under 1999.

Diagram 3.1 10-åriga räntor i Förenta staterna, Tyskland

och Sverige

Procent

Den amerikanska statistik som har presenterats

de senaste månaderna har i viss mån indikerat att

den ekonomiska tillväxten är på väg att mattas,

men den är fortfarande hög. Inflationsriskerna

från bl.a. den strama arbetsmarknaden tycks

delvis motverkas av fortsatt ökning i

produktivitetstillväxten. Marknaden har

omvärderat riskerna med den starka

efterfrågetillväxten. Förutsättningarna för en

gradvis inbromsning i den amerikanska

ekonomin förefaller vara större nu än tidigare.

Den stramare penningpolitiken tillsammans med

en mer dämpad utveckling på aktiebörserna kan

ha bidragit till detta. Federal Reserve har höjt

styrräntan med sammantaget 1,75

procentenheter under 1999 och 2000, senast i

maj med 0,5 procentenheter.

Synen på penningpolitiken har tydligt ändrats

jämfört med senvåren. Då förväntades den

amerikanska centralbanken höja räntan

förhållandevis kraftigt för att motverka

inflationsriskerna i ekonomin. Nu indikerar

marknadsräntorna i stort sett en oförändrad

styrränta för det kommande året.

Avmattningssignalerna och det minskade

utbudet på statspapper, vilket hänger samman

med de starka statsfinanserna, har bidragit till

lägre statsobligationsräntor under året. I maj

bröts även den trendmässiga ränteuppgången på

företagsobligationer. Sedan dess har

kreditspreaden, dvs. ränteskillnaden mellan t.ex.

företags- och statsobligationer, minskat något.

Minskningen har dock skett från historiskt höga

nivåer. Kreditspreaden kan på goda grunder

antas vara en bra indikator på hur

marknadsaktörerna uppfattar konjunkturläget,

bl.a. eftersom den privata kreditefterfrågan kan

förväntas bero på konjunkturens utveckling.

Diagram 3.2 Kreditspread Förenta staterna

Procent

 Punkter

Omvärldens beredvillighet att finansiera det

rekordstora och växande amerikanska

bytesbalansunderskottet har medfört en kraftig

appreciering av dollarn under de senaste åren. I

handelsvägda termer har dollarn stärkts med

drygt 10 % sedan årsskiftet. Intresset för att

investera i den s.k. nya ekonomin tycks vara

fortsatt starkt. Detta indikeras av aktuell statistik

som visar på ett kapitalflöde i form av

direktinvesteringar i och köp av portföljaktier i

Förenta staterna. Cykliska faktorer som den

historiskt höga tillväxten i Förenta staterna och

den stramare penningpolitiken har tillsammans

med strukturella faktorer som t.ex. den höga

amerikanska produktivitetstillväxten bidragit till

den starkare dollarn. Korrigeringen på den

amerikanska teknologidominerade

Nasdaqbörsen under våren kunde inte bryta

trenden.

Nasdaqbörsen har haft en dramatisk

utveckling under det senaste året. Efter en

kraftig uppgång med början under fjärde

kvartalet förra året följde en tydlig korrigering

under våren av de högt värderade

teknologiaktierna. Nasdaqbörsen sjönk då med

ca 35 % under loppet av några veckor. Sedan dess

har utvecklingen stabiliserats. New York-börsen,

enligt t.ex. index som Dow Jones och Wilshire

5000, har haft en jämnare utveckling. Nuvarande

nivåer på såväl Nasdaqbörsen som Dow Jones-

index är i stort sett desamma som vid årsskiftet.

Diagram 3.3 Börsutvecklingen i Förenta staterna och

Sverige

Index 1999-01-04 = 100

3.2 Euroområdet

I euroområdet har tillväxten tagit ordentlig fart.

Inflationen har successivt stigit det senaste året

och vid några tillfällen passerat ECB:s tak på

2 %. De monetära förhållandena har varit

expansiva, med bl.a. en hög penningmängds- och

kredittillväxt och en försvagad euro både

nominellt och realt. Penningmängden har

fortsatt att öka snabbare än ECB:s referensvärde

på 4,5 %. Mot bakgrund av denna utveckling har

ECB höjt räntan med sammantaget 2

procentenheter det senaste året i huvudsak har

höjningarna ägt rum under 2000.

Marknadsräntorna indikerar att centralbanken

väntas höja styrräntan ytterligare framöver. De

långa räntorna har sjunkit något under året.

Nedgången har dock inte varit lika tydlig som i

Förenta staterna. Ränteskillnaden mellan

euroområdet och Förenta staterna på 10-åriga

statspapper har minskat väsentligt. Det

nuvarande räntegapet är ca 0,5 procentenheter.

Euron har fortsatt att försvagas under året.

Sedan starten har euron tappat ca en fjärdedel av

sitt värde gentemot dollarn och har under

augusti och i början av september legat kring

0,90 dollar per euro. Handelsvägt har euron

försvagats med knappt 20 % såväl nominellt som

realt sedan den introducerades. Det finns flera

fundamentala förklaringar till eurons svaghet,

speciellt mot dollarn, varav några berörts ovan.

Statistik från ECB visar på ett omfattande

kapitalutflöde i form av direkt- och

portföljinvesteringar under första halvåret i år.

Mycket talar för en långsiktig appreciering av

euron framöver, men osäkerheten är stor i fråga

om hur mycket.

Diagram 3.4 Dollar mot euro

USD/EUR

3.3 Japan

Penningpolitiken i Japan har varit inriktad på att

hålla de korta räntorna så låga som möjligt för att

motverka risken för ett ökande deflationstryck

och hindra en försämring av den ekonomiska

utvecklingen. I augusti beslöt centralbanken att

höja styrräntan till 0,25 % och därmed övergavs

den 18 månader gamla s.k. nollräntepolitiken.

Penningpolitiken i Japan kan fortfarande

betecknas som expansiv. Ytterligare måttliga

styrräntehöjningar är diskonterade i

marknadsräntorna. Den japanska valutan har

under de senaste två åren stärkts trendmässigt

mot både euron och dollarn. Apprecieringen

uppgår till ca 40 % mot euron och ca 25 % mot

dollarn. Yenens kurs mot dollarn har dock

stabiliserats något det senaste året då den

fluktuerat mellan 100 och 110 yen per dollar.

3.4 Sverige

Svensk ekonomi uppvisar hög tillväxt med

stigande sysselsättning och fallande arbetslöshet.

Hushållens förväntningar om den framtida

utvecklingen både för den egna ekonomin och

landets ekonomi är mycket positiva. Ännu råder

ingen generell kapacitetsbrist, även om det på

vissa håll finns tecken på ett mer ansträngt

resursutnyttjande. Inflationen är fortsatt låg och

inflationsförväntningarna ligger, även om de har

stigit, i linje med Riksbankens inflationsmål på

två års sikt. De gynnsamma inflationsutsikterna

och de måttliga räntenivåerna speglar ett stort

förtroende för prisstabilitetspolitiken, att det i

dagsläget fortfarande finns lediga resurser i

ekonomin, fallande priser till följd av

avregleringar och en ökad internationell

priskonkurrens. Trots den starka konjunkturen

har de svenska långräntorna fallit under året.

Penningpolitiken har lagts om i mindre

expansiv riktning under det gångna året.

Riksbanken har höjt reporäntan med

sammantaget 0,85 procentenheter till 3,75 %

med hänvisning till bl.a. den starka

konjunkturuppgången och ett gradvis stigande

pristryck. Den senaste höjningen genomfördes i

februari i år. I den senaste inflationsrapporten

räknade Riksbanken med att den underliggande

inflationen kommer att underskrida 2 % under

större delen av prognosperioden och att

inflationsmålet uppfylls på två års sikt.

Diagram 3.5 10-årig räntedifferens mot Tyskland

Punkter

Saneringen av statsfinanserna och förtroendet

för låginflationspolitiken har bidragit till att

gapet mellan svenska och tyska

obligationsräntor, som för fem år sedan var drygt

4 procentenheter, gradvis har raderats ut. I dag

finns ingen tydlig inflations- eller riskpremie på

svenska räntebärande tillgångar. Vårens

delutförsäljning av Telia medförde att

Riksgäldskontoret kunde genomföra omfattande

återköp av obligationer. Sammanlagt köpte

kontoret statspapper för 30 miljarder kronor

under maj och juni. Under återköpsperioden

sjönk svenska obligationsräntor under de tyska.

Under augusti och september har den svenska

10-årsräntan legat knappt en tiondels

procentenhet över den tyska. Det finns goda

utsikter för fortsatt låga långräntor.

Diagram 3.6 Kronans växelkurs gentemot euron och ett

vägt genomsnitt av valutor

TCW 1992-11-18 = 100 SEK/EUR

Kronan har sedan början av 1999 gradvis stärkts

mot euron, försvagats mot dollarn och utvecklats

relativt stabilt mot TCW. Kronförstärkningen

gentemot euron uppgår under denna period till

drygt 10 %. Den senaste månaden har en euro

kostat omkring 8,40 kronor och TCW index har

flukturerat kring 124. I samband med

Teliautförsäljningen stärktes kronan under

försommaren temporärt till 8,10 mot euron och

120 mot TCW. Bakgrunden till kronans

appreciering mot euron är sannolikt en

kombination av relativt gynnsamma

tillväxtutsikter, ett lågt inflationstryck,

bytesbalansöverskott och ett intresse hos

internationella placerare att investera i svenska

tillgångar, speciellt inom branscher med

verksamhet relaterade till informationsteknik.

Ett uttryck för det senare har varit en viss

känslighet hos kronan för svängningar på

Stockholmsbörsen.

Det finns en viss korrelation mellan

utvecklingen på Stockholmsbörsen och den

teknologidominerade amerikanska

Nasdaqbörsen. Stockholmsbörsen steg kraftigt

under hösten förra året och föll under våren.

Efter vårens kursjustering har utvecklingen

stabiliserats. Generalindex har stigit ca 5 % sedan

årsskiftet.

Bytesbalansen visade överskott såväl 1999 som

första halvåret 2000. Saldot för bytesbalansen

och kapitaltransfereringarna motsvaras

definitionsmässigt av den finansiella balansens

saldo så att betalningsbalansen som helhet

summerar till noll. Valutautflödet till följd av

direkt- och portföljinvesteringar var relativt stort

under 1999. Till största delen beror dessa flöden

på fusionen mellan Astra och Zeneca samt Fords

köp av Volvo Personvagnar. Summan av

bytesbalans, kapitaltransfereringar, direkta

investeringar och portföljaktier har historiskt

uppvisat viss korrelation med kronans

utveckling. Under 1999 och första halvan av

2000 gav detta mått ett inflöde på 83 respektive

91 miljarder kronor.

Tabell 3.1 Betalningsbalansens finansiella poster

Flöden, miljarder kronor

1999

2000

Bytesbalans

48,9

19,0

Kapitaltransfereringar

 18,0

3,3

Finansiell balans

 28,3

 36,2

Direkta investeringar

336,42

 61,7

Portföljinvesteringar

 295,02

 65,0

Räntebärande värdepapper

 11,0

 195,8

I svenska kronor

46,7

 108,4

I utländsk valuta

 57,7

 87,4

Aktier

 283,9

130,7

Svenska

 32,8

136,7

Utländska

 251,1

 6,0

Finansiella derivat

0,5

10,1

Övrigt kapital

 53,5

75,6

Valutareservens förändring

 16,7

4,8

Restpost

 2,6

13,9

1 T.o.m. juni

2 Merparten härrör från affärerna mellan Astra och Zeneca respektive Ford och

Volvo Personvagnar.

Källa: Riksbanken

3.5 Ränte- och valutakursantaganden

Den amerikanska centralbanken bedöms kunna

avstå från ytterligare kraftiga räntehöjningar.

Federal Reserve antas höja räntan med ytterligare

0,25 procentenheter, till 6,75 % i slutet av detta

år och därefter stegvis lätta på penningpolitiken i

takt med den förutsedda avmattningen i

ekonomin. 10-årsräntan väntas uppgå till 6 % i

slutet av året och sedan sjunka något under nästa

år.

Den starkare tillväxten i euroområdet, ett

stigande inflationstryck och fortsatt expansiva

monetära förhållanden väntas bidra till

räntehöjningar i euroområdet. ECB antas höja

räntan med ytterligare 0,25 procentenheter detta

år och lika mycket nästa år. De långa

euroräntorna väntas ligga strax över dagens

nivåer i slutet av året. 10-årsräntan antas då vara

5,3 %. Den förutsedda stabiliseringen av de

amerikanska räntorna antas ha en modererande

effekt på euroräntorna framöver.

Euron bedöms vara långsiktigt undervärderad

och ha potential att stärkas mot dollarn mot

bakgrund av bl.a. den förutsedda avmattningen i

Förenta staterna och ett krympande tillväxt- och

räntegap mellan regionerna. I slutet av detta år

antas eurons kurs mot dollarn vara 0,95. Därefter

förutses en fortsatt euroförstärkning.

Det starka förtroendet för

låginflationspolitiken, återhållsamma

löneökningar och den lägre

inflationsbenägenheten bedöms bidra till fortsatt

låga räntor. Den starka svenska tillväxten och ett

gradvis ökat utnyttjande av de lediga resurserna

motiverar en mindre expansiv penningpolitik

framöver. Riksbanken antas höja styrräntan med

0,5 procentenheter under hösten, till 4,25 %, och

med ytterligare 0,5 procentenheter nästa år. I det

medelsiktiga perspektivet antas reporäntan ligga

på 4,5 %. Detta är förenligt med en kort

realränta på 2 3 % och inflationsförväntningar i

linje med Riksbankens inflationsmål.

Långräntorna förväntas ligga kvar kring rådande

nivåer under resten av året. I slutet av detta år

väntas 10-årsräntan uppgå till 5,4 %. Räntegapet

mot Tyskland väntas ligga kring 0,1

procentenheter i slutet av året och 0,2

procentenheter i slutet av nästa år.

Förtroendet för svensk ekonomi tillsammans

med en i utgångsläget undervärderad krona antas

bidra till att kronan stärks till 119 i termer av

TCW i det medelsiktiga perspektivet. Kronan

bedöms utvecklas förhållandevis stabilt gentemot

euron de kommande åren. I slutet av året antas

kursen ligga kring 8,40 och på sikt kring 8,60.

Apprecieringen mot TCW väntas främst komma

till stånd via dollarns depreciering mot euron.

Mot bakgrund av den underliggande styrkan i

den amerikanska ekonomin förutses dock denna

depreciering bli något mindre än vad som

förutsattes i vårpropositionen.

Tabell 3.2 Ränte- och valutakursantaganden

Värde vid respektive års slut

1999

2000

2001

2002

2003

Reporänta

3,25

4,25

4,75

4,5

4,5

6-månadersränta

3,7

4,5

4,7

4,6

4,6

5-årsränta

5,3

5,3

5,2

5,0

5,0

10-årsränta

5,6

5,4

5,4

5,2

5,2

10-årsdiff. SEK DEM

0,4

0,1

0,2

0,2

0,2

6-mån. DEM EURIBOR

3,5

5,0

4,8

4,6

4,6

TCW-index

124

123

121

120

119

SEK/USD

8,5

8,8

8,1

7,8

7,5

SEK/EUR

8,6

8,4

8,5

8,6

8,6

Källor: Riksbanken och Finansdepartementet

4 Utrikeshandeln

Den internationella efterfrågan på svenska

exportvaror förutses vara mycket god under hela

prognosperioden. Förra årets exporttillväxt på

drygt 5 % var till större delen hänförlig till en

mycket expansiv utveckling inom

teleproduktindustrin. Framöver beräknas även

traditionella och mer konjunkturkänsliga

branscher gynnas av den starka globala tillväxten.

Den fördelaktiga produktinriktningen samt ett i

utgångsläget gynnsamt relativprisläge bidrar till

att exportindustrin fortsätter att öka sin andel av

världsmarknaden för bearbetade varor. Den

totala varuexporten beräknas stiga med 10,7 % i

år och med 7,9 % nästa år. På sikt innebär

antagandet om en successiv appreciering av

kronan att konkurrenskraften försämras något.

Svensk export förutses då öka långsammare än

den internationella efterfrågan.

Under 1999 mattades importtillväxten av,

vilket kan innebära att varuimporten återgick till

att följa en mer långsiktig utvecklingsbana efter

den starka ökningen 1997 och 1998. Tillväxten

för import av varor beräknas ta fart framöver då

hushållens konsumtion och export utvecklas väl.

Varuimporten förväntas öka med 9 % i år och

med 7,4 % nästa år.

Trots den relativt svaga exportutvecklingen

var varuhandelns bidrag till BNP-tillväxten

positivt förra året. I år stiger bidraget till 1,2

procentenheter till följd av den starka

internationella efterfrågan, för att nästa år uppgå

till 0,8 procentenheter. Utrikeshandelns totala

bidrag blir dock lägre eftersom handeln med

tjänster ger ett negativt tillväxtbidrag på 0,3

respektive 0,2 procentenheter under

prognosåren.

Bytesbalansen beräknas visa överskott som

successivt stiger från 2,6 % av BNP i år till 4,2 %

år 2003. Den offentliga sektorns finansiella

sparande bidrar i hög grad till de fortsatta

överskotten, som är en förutsättning för att

utlandsskulden skall minska.

4.1 Varuexport

Under förra året var efterfrågan på flertalet

svenska exportvaror betydligt svagare än under

1998. Industrikonjunkturen var dämpad i ett

flertal länder på den viktiga europamarknaden,

något som drabbade traditionell svensk

verkstads- och basindustri hårt. Exporten av

teleprodukter fortsatte emellertid att utvecklas

mycket starkt och bidrog med 4 procentenheter

av den totala varuexporttillväxten på 5,2 %.

Teleprodukter har under den senaste

tioårsperioden ökat sin andel av varuexporten

från ca 5 % till ca 15 %. Särskilt snabbt har

sektorn expanderat under senare hälften av 1990-

talet. Eftersom teleproduktexporten främst

utgörs av stora leveranser av mobila system till

enstaka länder bidrog branschens dominans förra

året till att exportutvecklingen skilde sig åt

mellan olika marknader. Exporten ökade bl.a.

kraftigt till länder som Förenta staterna, Spanien

och Japan, dit också leveranserna av

teleprodukter steg markant.

För detta och nästa år är utsikterna för en

starkare och bredare internationell

efterfrågeutveckling betydligt ljusare, både

avseende länder och varugrupper. I Europa

beräknas tillväxtskillnaderna mellan länderna

minska i samband med att konjunkturen stärks i

flera av Sveriges större handelsländer som t.ex.

Tyskland. Det är framför allt en vändning i

industri- och exportkonjunkturen som bidrar till

uppgången i euroområdet. I Asien och

Latinamerika väntas istället den tidigare

exportledda tillväxten i högre grad drivas av den

inhemska efterfrågan. Utvecklingen i Förenta

staterna fortsätter att vara stark även om en viss

avmattning förutses framöver. I Japan har

importtillväxten ökat snabbt trots att någon

tydlig återhämtning ännu inte har kommit till

stånd. Av Sveriges större handelsländer är det i

stort sett endast Norge och Danmark, vilka

tillsammans står för drygt 13 % av svensk

varuexport, som väntas uppvisa en svag

efterfrågeutveckling. Totalt sett beräknas

världsmarknaden, dvs. importen av bearbetade

varor på svenska exportmarknader, öka med

10,1 % i år och med 8,6 % nästa år. Det är en

betydligt starkare efterfrågeutveckling än förra

året, då marknadstillväxten beräknas ha uppgått

till ca 5,5 %.

I stor utsträckning drivs den höga

marknadstillväxten av en kraftigt ökande

efterfrågan på insats- och investeringsvaror i

samband med att industriproduktion och

resursutnyttjande stiger i omvärlden. Mot

bakgrund av att dessa varor utgör merparten av

svensk export är förutsättningarna goda för en

mycket stark svensk industrikonjunktur under

prognosåren. Till detta skall läggas att Sverige

jämfört med andra länder har en stor andel

teleprodukter i exporten. Efterfrågetillväxten i

denna bransch väntas globalt sett vara mycket

hög även i fortsättningen.

Tabell 4.1 Export och import av varor och tjänster

Miljarder

kronor

Procentuell volymförändring

Procentuell prisförändring

1999

1999

2000

2001

2002

2003

1999

2000

2001

2002

2003

Varuexport

700

5,2

10,7

7,9

6,0

5,8

 1,4

1,8

0,1

 0,1

0,3

 Bearbetade varor1

613

6,1

11,6

8,8

6,3

6,0

 1,9

 0,2

0,2

0,2

0,5

Tjänsteexport

163

5,3

6,0

6,8

5,5

5,3

1,1

3,5

2,0

0,8

0,8

Total export

863

5,2

9,8

7,7

5,9

5,7

 0,9

2,1

0,4

0,0

0,4

Varuimport

568

4,4

9,0

7,4

5,9

5,7

1,1

4,0

 1,8

 0,4

0,2

 Bearbetade varor1

468

5,5

10,2

8,3

6,0

5,8

 0,3

0,1

 0,4

0,2

0,4

Tjänsteimport

186

6,8

8,5

8,1

6,5

6,3

2,0

2,2

1,7

0,6

0,8

Total import

754

5,0

8,8

7,5

6,0

5,9

1,3

3,6

 0,9

 0,2

0,3

1 Varugruppering baserad på SNI

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet

Att svensk industri gynnas av den stärkta

internationella efterfrågan och dess

sammansättning är redan tydligt i aktuell statistik

över varuexporten och industrins orderingång.

Enligt preliminära nationalräkenskaper ökade

varuexporten med 11,4 % i årstakt första halvåret

i år. Även om den positiva utvecklingen enligt

utrikeshandelsstatistiken i stort sett gäller

samtliga varugrupper, har exportökningarna varit

mest påtagliga för teleprodukter, vars export

under de första fem månaderna i år ökade med

28 % i löpande priser jämfört med samma period

förra året. I konjunkturkänsliga branscher som

motorfordons-, skogs- och stålindustrierna, har

tillväxten legat runt 20 %. Det kan vara värt att

notera att läkemedelsexporten, som förra året

bidrog väsentligt till exporttillväxten, t.o.m. föll.

Under samma period steg exportleveranserna till

Europa med 11 % i löpande priser, medan de

ökade med 31 % till Nordamerika och med 40 %

till Asien. Den asiatiska marknaden har därmed

åter börjat öka sin andel av svensk export efter en

svag utvecklingen under 1998 och inledningen av

1999 (se diagram 4.1). Det var framför allt övriga

bearbetade varor, såsom maskiner, som

drabbades av efterfrågebortfallet under

Asienkrisen. Framöver väntas efterfrågan åter

stärkas för dessa varugrupper, samtidigt som

behovet av utbyggnad av infrastrukturen för

telekommunikation bedöms vara fortsatt stort.

Orderingången har enligt Statistiska

centralbyrån ökat kraftigt till de flesta

exportmarknader under våren. Detta indikerar

att varuexporten kommer att fortsätta att

utvecklas starkt under det närmaste halvåret.

Denna bild bekräftas i Konjunkturinstitutets

industribarometer för augusti, där företagen

uppgav att de både är nöjda med orderstockarnas

nivå och att de räknar med en stigande

orderingång under de närmaste månaderna.

Diagram 4.1 Svensk export till Asien

Andel av total varuexport, procent

Exportindustrins konkurrenskraft är i

utgångsläget god till följd av den sedan flera år

svaga kronan och en kostnadsutveckling i linje

med omvärldens. Det internationella pristrycket

är för närvarande måttligt, men antas stiga i takt

med att världskonjunkturen stärks. Hittills i år

visar de svenska exportpriserna på en relativt

kraftig återhämtning av priserna för

basindustriprodukter, medan prisutvecklingen på

bearbetade varor är betydligt svagare. Det är bl.a.

teleproduktindustrin som till följd av en hög

produktivitetstillväxt och ett starkt

konkurrenstryck i branschen fortsätter att bidra

till en dämpad total exportprisutveckling.

Under prognosperioden antas kronan

appreciera. Ändå förutses de svenska priserna på

bearbetade varor endast stiga något snabbare än

de utländska, mätt i gemensam valuta. Till grund

för denna bedömning ligger dels de

återhållsamma prisförväntningar för de närmaste

månaderna som företagen uttrycker i

industribarometern, dels en förväntat svagare

kostnadsutveckling än i konkurrentländerna.

Den marginella försämringen av relativpriserna

medför inte entydigt att konkurrenskraften

försämras, eftersom Sverige i förhållande till

många andra länder har en stor andel

basindustriprodukter i exporten. Priserna på

dessa varor stiger påtagligt på världsmarknaden

under prognosperioden.

Mot bakgrund av den fördelaktiga

produktinriktningen och den i stort sett

oförändrat goda konkurrenskraften beräknas

exportindustrin öka sina marknadsandelar vad

gäller bearbetade varor, framför allt i år men även

2001 (se diagram 4.2). Höga orderstocksnivåer

och stigande leveranstider i ett antal branscher

kan dock innebära att priserna börjar stiga

snabbare än förväntat. En stor del av

marknadsandelsvinsten uppstår till följd av en

fortsatt kraftig expansion av

teleproduktexporten, som väntas bidra till

knappt hälften av varuexporttillväxten.

Utvecklingen i denna bransch är därmed en

betydande osäkerhetsfaktor i prognosen.

Sammantaget förutses exporten av bearbetade

varor stiga med 11,6 % i år och med 8,8 % nästa

år. Därefter antas en fortsatt förstärkning av

kronan bidra till att exporten av bearbetade varor

växer något långsammare än den internationella

efterfrågan.

Diagram 4.2 Export av bearbetade varor

Index 1988 = 100

Råvaruexporten gynnas av den starka

omvärldskonjunkturen under 2000 och 2001. I

vissa basindustrier kan dock

kapacitetsrestriktioner begränsa

tillväxtmöjligheterna något, framför allt nästa år.

Exporten av råvaror väntas därmed öka med

ca 4 % i år och med knappt 2 % nästa år.

4.2 Varuimport

Under 1999 ökade varuimporten med 4,4 %,

vilket var en betydligt svagare ökningstakt än

1997 och 1998. Historiskt sett har år med låg

importtillväxt vanligtvis sammanfallit med år då

importinnehållsrika delar av försörjningsbalansen

som export, investeringar och hushållens

konsumtion utvecklats svagt. Därför ter sig förra

årets relativt låga utfall något förvånande givet

den starka utvecklingen för hushållens

konsumtion och investeringarna, även om

exporten utvecklades svagt. De särskilda

skatteregler som infördes 1998 och som

möjliggjort förmånliga erbjudanden om

personaldatorer från företag till anställda ledde

1998 till en kraftig ökning av importen av

datorer. Under 1999 föll denna import betydligt.

Sannolikt innebär den något lägre tillväxttakten

för varuimporten 1999 att den återgick till att

följa en mer långsiktig utvecklingsbana efter de

starka åren 1997 och 1998. I ett långsiktigt

perspektiv ökar varuimportens andel av BNP

kontinuerligt till följd av globaliseringen och

handelsspecialiseringen.

Anpassningen till den långsiktiga

utvecklingsbanan beräknas vara avslutad och

under inledningen av innevarande år har

varuimporten ökat betydligt i förhållande till

samma period föregående år. Dessutom har

ökningstakten för de importinnehållsrika delarna

av efterfrågan tilltagit. Det är importen av

verkstadsvaror som ökat mest, och

elektronikvaror och datorer står för en stor del.

Importtillväxten beräknas fortsätta utvecklas

starkt under återstoden av innevarande år och

nästa år när ökningstakten för de

importintensiva delarna av efterfrågan är hög.

Konsumtionen av sällanköpsvaror, som har ett

högt importinnehåll, beräknas växa starkt i år

och nästa år. Under prognosperioden förutspås

exporttillväxten tillta och breddas till att omfatta

de flesta branscher. Maskininvesteringar väntas

fortsätta att öka i god takt, vilket är ytterligare ett

tecken på en ökad varuimport framöver.

Dessutom väntas de låga importpriserna fortsätta

att gynna varuimporten. Importen av varor

beräknas stiga med 9,0 % år 2000 och med 7,4 %

år 2001. I ett medelfristigt perspektiv förväntas

importen öka i enlighet med den långsiktiga

ökningstakten och varuimporten ökar med

knappt 6 % årligen. Detta är i linje med hur

export, investeringar och hushållens

konsumtionsutgifter utvecklas.

Importpriserna på energirelaterade produkter

steg kraftigt under föregående år och de har

fortsatt att öka under innevarande år. Stora

prisökningar på olja gör att importpriserna totalt

sett stiger och det blir dyrare att importera,

samtidigt som kostnadstrycket ökar. Framöver

antas en prisnedgång, där världsmarknadspriset

på olja (Brent) beräknas sjunka till 26 dollar per

fat i slutet av år 2000 och till 24 dollar per fat i

slutet av år 2001. Till följd av de låga prisnivåer

som rådde under första halvan av 1999 väntas

oljepriserna som årsgenomsnitt stiga kraftigt i år,

för att falla under nästa år. Den förväntade

nedgången i oljepriset tillsammans med en

försvagning av den svenska kronan gentemot

dollarn i år och en förstärkning nästa år, väntas

medföra att importpriserna på energirelaterade

produkter stiger kraftigt i år och sjunker nästa år.

Det föreligger emellertid stor osäkerhet om hur

oljepriset kommer att utvecklas framöver och

därmed hur importpriserna på energirelaterade

produkter förändras (se fördjupningsruta i

kapitel 2).

De internationella priserna på varor har stigit

under början av innevarande år och väntas

fortsätta att stiga i takt med att den

internationella konjunkturen stärks. Under

inledningen av året stärktes den svenska kronan

och importpriserna på varor, förutom

energirelaterade varor, sjönk. Under återstoden

av innevarande år väntas kronan appreciera.

Sammantaget förväntas importpriserna på varor

öka svagt i år och sjunka nästa år då en kraftigare

appreciering väntas motverka den internationella

prisuppgången, vilket stimulerar

importtillväxten.

4.3 Tjänstehandel

Sedan flera år ger tjänstehandeln med utlandet

ett negativt bidrag till BNP-tillväxten, något som

även väntas vara fallet under prognosåren.

Bakom denna utveckling ligger framför allt en

tilltagande import av resevaluta, en post som inte

bara inkluderar svenska resenärers utgifter i

utlandet, utan även privatpersoners direktimport

av bilar och postorderhandel, t.ex. över Internet.

Ökningen kan framför allt härledas till den

kraftiga förstärkningen av hushållens ekonomi

efter krisen i början av 1990-talet. Handeln med

sådana tjänster som marknadsföring,

redovisning, försäkringar och finansiella tjänster

bedöms öka relativt snabbt på både export- och

importsidan i takt med att den ekonomiska

aktiviteten tilltar både i Sverige och i omvärlden.

Utrikeshandeln med dessa tjänster bör även stiga

i samband med ökad integration och teknologisk

utveckling. Transporttjänsterna har utvecklats

svagt under flera år. Framöver bedöms exporten

av transporter vara i stort sett oförändrad

samtidigt som importen stiger svagt.

Transportpriserna antas öka påtagligt i samband

med att konjunkturen fortsätter att stärkas.

Prisutvecklingen för resevaluta och övriga

tjänster är kopplad till inflation,

växelkursförändringar och löneökningar i Sverige

och i omvärlden.

4.4 Bytesbalansen

För sjätte året i rad var det finansiella sparandet i

Sverige 1999 positivt. Överskottet uppgick till

1,6 % av BNP. Bidragande orsaker till de senaste

årens starka bytesbalans är det positiva finansiella

sparandet i offentlig sektor och en kraftig

exporttillväxt till följd av en svag krona och en

framgångsrik teleproduktsektor. Hushållens

stärkta köpkraft och stigande bruttoinvesteringar

har ännu inte resulterat i importökningar kraftiga

nog att dämpa överskottet i handelsbalansen,

som i år väntas uppgå till nära 7 % av BNP.

Tabell 4.2 Bytesbalansen

Miljarder kronor, där inget annat anges

1999

2000

2001

2002

2003

Handelsbalans

130

142

171

184

197

% av BNP

6,6

6,9

7,8

8,1

8,3

Varuexport

704

793

857

908

964

Varuimport

574

651

687

724

767

Tjänstebalans

 22

 27

 31

 35

 40

Transporter

7

7

7

Resevaluta

 32

 34

 37

Övriga tjänster

2

0

1

Löner

 2

 2

 2

 2

 2

Kapitalavkastning

 27

 30

 27

 25

 23

Räntor

 56

 61

 59

 58

 57

Direkta

investeringar

29

31

32

33

34

Aktier

0,9

0

0

0

0

Löpande

transfereringar

 30

 30

 32

 32

 33

Bytesbalans

49

54

78

90

99

Kapital-

transfereringar

 18,0

0

0

0

0

Finansiellt

sparande 1

1,6

2,6

3,6

4,0

4,2

Anm: Bytesbalansen redovisas enligt Riksbankens definition.

1 Procent av BNP. Finansiellt sparande utgörs av bytesbalansens och

kapitaltransfereringarnas sammantagna saldo.

Källor: Riksbanken och Finansdepartementet

Under prognosperioden beräknas

bytesbalansens överskott stiga ytterligare som

andel av BNP i samband med en fortsatt positiv

utveckling av handelsbalansen och

kapitalavkastningen, något som mer än väl

kompenserar det stigande underskottet i

tjänstehandeln och i de transfereringar till

utlandet som främst består av EU-avgift och

bistånd.

Varu- och tjänstehandelns utveckling har

diskuterats i respektive avsnitt ovan.

Nivåskillnaden i handelsbalansen mellan 2000

och 2001 är bl.a. betingad av att oljepriserna

utvecklas i enlighet med de antaganden som

gjorts.

I samband med att såväl den svenska som den

internationella konjunkturen stärks förutses

avkastningen öka både för svenska företag med

tillgångar utomlands och för utländska företag

med tillgångar i Sverige. Under antagandet att

vinsterna ökar ungefär lika snabbt inom som

utom landet stiger nettoavkastningen på

direktinvesteringar under prognosperioden,

eftersom svenska tillgångar i utlandet är större än

de utländska tillgångarna i Sverige.

Till följd av den positiva utvecklingen på

Stockholmsbörsen har det utländska ägandet av

svenska aktier stigit och den svenska

nettoställningen gentemot utlandet försämrats.

Detta påverkar i sin tur den komponent i

bytesbalansen som avser nettoutdelningen på

aktier negativt. Framöver väntas dock det

fortsatt positiva finansiella sparandet i Sverige till

viss del ske i form av ett ökat innehav av

portföljaktier utomlands. En faktor som kan

bidra till en sådan utveckling är AP-fondernas

målsättning att efter hand öka exponeringen i

utländska aktier. Utländska placerares innehav av

svenska aktier väntas inte öka i samma

omfattning. Därmed förbättras avkastningen på

portföljaktier marginellt under prognosperioden.

Räntenettots underskott väntas minska under

prognosperioden. En anledning till detta är att

det finansiella sparandet och delutförsäljningen

av Telia möjliggör en minskning av den

räntebärande utlandsskulden. Även kronans

antagna appreciering bidrar till avtagande

räntebetalningar i prognosen, medan de

bedömningar som görs avseende

ränteutvecklingen i Sverige och i omvärlden

verkar i motsatt riktning.

Bistånd till utvecklingsländer och

nettobetalningarna till EU, som registreras under

löpande transfereringar och

kapitaltransfereringar, är bl.a. kopplade till

Sveriges bruttonationalinkomst, BNI. Till följd

av den snabba tillväxten i svensk ekonomi samt

förbättringen av kapitalavkastningen gentemot

utlandet beräknas BNI i löpande priser stiga med

5,3 % i år och med 5,8 % nästa år. EU-avgiftens

storlek påverkas dock även ett antal andra

faktorer, bl.a. momsbasen, som stiger i takt med

konsumtionsutgifterna, och EU-budgetens

utgiftsnivå. Nettobetalningarna till EU väntas

uppgå till ca 12 miljarder i år och till ca 13

miljarder nästa år.

Tabell 4.3 Bruttonationalinkomsten

Miljarder kronor, löpande priser

1999

2000

2001

2002

2003

BNP

1972

2067

2183

2271

2365

Primära

inkomster1

 42

 36

 33

 28

 26

BNI

1930

2032

2150

2243

2339

1 Avser kapitalavkastning, löner, subventioner och skatter, netto gentemot

utlandet.

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet

5 Näringslivets produktion

Näringslivets produktion steg kraftigt under

första halvåret i år. I jämförelse med första

halvåret 1999 var ökningen drygt 5 %.

Produktionsuppgången var bred och omfattade

de flesta av näringslivets sektorer.

Tabell 5.1 Näringslivets produktion

Procentuell volymförändring

1998

1999

2000

2001

2002

2003

Jordbruk, fiske

och skogsbruk

0,7

 2,3

1,5

1,0

Industri

4,3

4,2

6,6

5,2

3,0

2,8

El, gas, värme

och vattenverk

2,4

 0,5

 3,6

0,0

Byggnadsindustri

1,8

5,9

3,8

6,5

Näringslivets tjänster

2,6

4,9

4,7

3,5

Summa näringsliv

3,0

4,4

4,9

4,0

2,2

2,3

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet

Fram till 2001 förväntas ett mycket starkt

konjunkturläge inom näringslivet. Till följd av

vissa kapacitetsrestriktioner dämpas dock

ökningstakten något under nästa år. Trots detta

beräknas produktionstillväxten i näringslivet

uppgå till närmare 5 % båda prognosåren.

En tilltagande efterfrågan från de europeiska

marknaderna samt en fortsatt kraftig expansion i

teleproduktindustrin medför en stark och bred

konjunkturuppgång i industrin framöver. Den

inhemska efterfrågan väntas också bli betydande.

Konjunkturläget i den privata tjänstesektorn

bedöms också bli gynnsamt under större delen

av prognosperioden. Drivande för

produktionsutvecklingen i den privata

tjänstesektorn är framförallt den snabba

tillväxten av hushållens konsumtion.

Produktionstillväxten i varuhandeln blir också

betydande de närmaste åren. Den starkaste

tillväxten förväntas emellertid, liksom under

föregående år, ske i företagstjänstesektorn som

gynnas bl.a. av omfattande investeringar i

informationsteknologi, men också av en stigande

investeringsaktivitet i industrisektorn. I någon

mån bedöms begynnande flaskhalsar dämpa

tjänstesektorns produktionsutveckling under

nästa år.

Byggkonjunkturen blir stark framöver även

om uppgången främst koncentreras till

storstadsområdena. Ett kraftigt ökat

bostadsbyggande från en låg utgångsnivå och en

hög utbyggnadstakt inom näringslivet väntas

leda till betydande produktionsökningar i denna

sektor.

För åren 2002 och 2003 görs ingen

bedömning av konjunkturläget.

Produktionstillväxten i näringslivet baseras i

stället på att fullt resursutnyttjande i ekonomin

har uppnåtts. Produktionsökningarna dämpas

därmed jämfört med åren innan och följer en

mer trendmässig ökningstakt.

5.1 Industrin

Tabell 5.2 Nyckeltal för industrin

Procentuell förändring

1998

1999

2000

2001

Produktion

4,3

4,2

6,6

5,2

Lönekostnad per timme

4,0

2,8

3,5

3,5

Produktivitet

2,0

2,9

5,0

4,5

Enhetsarbetskostnad (ULC)

2,0

 0,1

 1,4

 1,0

ULC i 14 OECD-länder

 0,1

0,4

 0,7

0,7

ULC i 14 OECD-länder, SEK

2,3

2,0

 2,2

 1,3

Relativ ULC, SEK

 0,3

 2,1

0,8

0,3

Vinstmarginal, förändring

 1,0

 0,6

0,2

0,6

Bruttoöverskottsandel1

33,0

31,8

33,3

35,0

1 Bruttoöverskottsandel avser bruttoöverskottet som andel av förädlingsvärdet

till faktorpris.

Källor: OECD, Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet

Trots den svaga konjunkturen på några av

Sveriges viktigaste exportmarknader steg ändå

industriproduktionen med drygt 4 % under förra

året, mätt som årsgenomsnitt. Det var framför

allt teleproduktindustrins fortsatta expansion

som låg bakom uppgången. Andra traditionellt

mer konjunkturkänsliga branscher utvecklades

svagt.

Produktion och produktivitet

Industrins konjunkturläge har förbättrats

markant i år. Enligt nationalräkenskaperna steg

industriproduktionen med 6,5 % under det

första halvåret i år. Under samma period ökade

orderingången till industrin med hela 15 %

jämfört med motsvarande halvår 1999.

Uppgången är tydlig på såväl export- som

hemmamarknaden och orderläget har förbättrats

avsevärt inom i stort sett samtliga delar av

industrisektorn.

Konjunkturförbättringen sammanhänger med

en förstärkning av det europeiska

konjunkturläget samtidigt som tillväxten i de

tidigare krisdrabbade ekonomierna i Asien har

tagit fart. Den industriledda

konjunkturuppgången på EU-marknaden

bedöms gynna den svenska industrin som i hög

grad är specialiserad på investeringsvaror.

Stigande inhemska industriinvesteringar bidrar

också till att produktionen växer snabbare än

förra året. Därtill väntas den cykliska

basindustrin utvecklas gynnsamt. Sammantaget

beräknas industriproduktionen växa med knappt

7 % i år. Avgörande för den starka

produktionsökningen är liksom under 1990-

talets senare del att den expansiva

teleproduktindustrin fortsätter att växa mycket

snabbt.

Nästa år väntas efterfrågetillväxten på

exportmarknaderna avta något i förhållande till

den mycket höga ökningstakten i år. Med nu

kända investeringsplaner förutses

produktionsökningarna i basindustrin begränsas

av vissa kapacitetsrestriktioner. Produktionen av

exportvaror väntas därför öka något

långsammare år 2001 än under innevarande år.

Samtidigt bedöms den inhemska

konsumtionstillväxten också dämpas något,

vilket sammantaget medför att

industriproduktionen stiger med drygt 5 % nästa

år. Produktionsökningen i industrin i år och

nästa år ställer krav på betydligt större

investeringsvolymer framöver så att flaskhalsar

undviks.

Industrins kapacitetsutnyttjande har enligt

Konjunkturinstitutets barometer stigit kraftigt

från slutet av förra året fram t.o.m. andra

kvartalet i år. Denna statistik varierar dock

mycket vilket gör den svår att bedöma. Ett

alternativt mått på kapacitetsutnyttjandet utgör

kapitalkvoten, som bedöms falla ytterligare

under prognosåren trots en kraftig utbyggnad av

kapitalstocken(se kapitel 10). Detta innebär att

resursutnyttjandet förväntas vara högt under hela

prognosperioden.

Under prognosåren förutses en mycket snabb

produktivitetstillväxt i industrin. Inledningsvis i

en konjunkturuppgång stiger alltid

arbetsproduktiviteten när outnyttjade resurser

tas i anspråk. Inom exempelvis basindustrin kan

produktionen öka kraftigt utan att företagen

behöver anställa fler. Den viktigaste förklaringen

till den gynnsamma produktivitetsutvecklingen

är dock att både produktions- och

produktivitetstillväxten i teleproduktindustrin

bedöms bli fortsatt mycket snabb.

Av diagram 5.1 framgår att

teleproduktindustrins extrema

produktivitetsförbättringar utgör den viktigaste

förklaringen till att produktivitetstillväxten i

industrisektorn under 1993 1999 var betydligt

snabbare än under 1980-talet.

Produktivitetstillväxten i teleproduktindustrin

uppgick i genomsnitt till drygt 30 % per år

mellan 1993 och 1999. Även om branschen nu

har nått en viss mognadsnivå bedöms

effektiviseringarna i sektorn bli stora även

framöver. Dessutom bidrar den mycket höga

produktivitetsnivån i teleproduktindustrin till att

produktiviteten inom industrin som helhet kan

öka med nära 5 % per år under prognosperioden.

Diagram 5.1 Produktivitetstillväxt i industrin

Procentuell förändring

Den pågående strukturomvandlingen mot en

mer kunskapsintensiv industri inriktad på

teleprodukter, med dess positiva effekter på

produktivitetstillväxten, är det tydligaste tecknet

på den s.k. nya ekonomin i Sverige. En liknande

utveckling har på senare år också skett i Förenta

Staterna med en snabb uppgång i industrins

produktivitetstillväxt som en följd av en kraftig

produktionsökning av varor relaterade till

informationsteknologin.

Med en snabb produktivitetstillväxt i industrin

förväntas inte produktionsökningarna leda till

någon generell arbetskraftsbrist under prognos-

perioden. Det totala nyanställningsbehovet inom

industrin förväntas således bli måttligt framöver.

Bristen på kvalificerad arbetskraft har dock

tilltagit märkbart under det senaste året. För

vissa personalkategorier förutses därför ökade

rekryteringsproblem framöver.

Konkurrenskraft och lönsamhet

Arbetskraftskostnaden per producerad enhet i

industrin har varit oförändrad de senaste åren i

både Sverige och i konkurrentländerna. Den

globala överkapacitet som uppstod i samband

med Asienkrisen gav också upphov till en stark

prispress, som ledde till omfattande

rationaliseringar. Historiskt låga löneökningar

och en god produktivitetstillväxt har också

inneburit mycket måttliga prisökningar på

industrivaror.

Svensk industris gynnsamma konkurrensläge,

som uppstod i samband med deprecieringen

hösten 1992, beräknas i stort bibehållas fram till

och med år 2001, trots att kronan antas stärkas

med knappt 3 % under perioden. En sådan

utveckling förutsätter dock att industrilönerna i

Sverige ökar med 3,5 % per år, vilket är

ökningstakten i konkurrentländerna, samt att

produktivitetstillväxten blir något högre än i

omvärlden. Med dessa utgångspunkter beräknas

arbetskostnaden per producerad enhet utvecklas

mer fördelaktigt i Sverige än i

konkurrentländerna. Osäkerheten om

produktivitetsutvecklingen i vår omvärld är dock

stor. Bedömningen att produktiviteten kan öka

snabbare i Sverige vilar i stor utsträckning på att

svensk industri är mer inriktad på produktion av

nya varor inom elektroindustrin än vad

industrisektorerna är i andra länder.

Diagram 5.2 Industrins arbetskostnad per producerad

enhet i Sverige relativt 14 OECD-länder

Index 1980=100

Lönsamheten i industrin, mätt som

driftsöverskottet som andel av förädlingsvärdet,

föll ytterligare till knappt 32 % förra året. Ett lågt

resursutnyttjande i flertalet OECD-länder ledde

till att de internationellt bestämda priserna sjönk

inom flertalet industrisektorer. Prisutvecklingen

på

basindustrins produkter var särskilt svag, vilket

drog ned lönsamheten i den svenska

industrisektorn.

En internationell konjunkturåterhämtning

påbörjades under andra hälften av förra året och

den ekonomiska aktiviteten har tilltagit hittills i

år. Betydande prishöjningar på råvaruprodukter

har också kunnat genomföras under det senaste

året samtidigt som prisutvecklingen på

bearbetade varor såväl i Sverige som i utlandet

har varit överraskande svag. Genom att allt fler

länder närmar sig ett fullt resursutnyttjande

förutses de internationella priserna på bearbetade

varor öka något snabbare framöver även om

ökningstakten i ett historiskt perspektiv är låg.

Under nästa år väntas däremot en lugnare

ökningstakt för råvarupriserna. För råoljan

förutses de för närvarande mycket höga priserna

falla och därmed närma sig en långsiktig

jämviktsnivå mot slutet av 2001.

Enligt den senaste konjunkturbarometern från

augusti aviserar de svenska industriföretagen

fortsatt återhållsamma prishöjningar. För

industrin som helhet beräknas produktpriserna

sammanvägt stiga med drygt 3 % i år, vilket

innebär att de svenska industriföretagen höjer

sina priser i takt med konkurrenterna.

Insatsvarukostnaden i industrin väntas öka

med hela 4 % i år, vilket beror på kraftiga

prishöjningar på råvaror och då särskilt

petroleumprodukter. Begränsade löneökningar

och en fördelaktig produktivitetsutveckling

medför ändå att ökningen av de rörliga

kostnaderna per producerad enhet kan begränsas

till knappt 3 %. Sammantaget förbättras

lönsamheten således något i år. Lönsamheten

stiger i basindustrin medan vinstmarginalerna

minskar något i andra delar av industrisektorn.

Diagram 5.3 Industrins bruttoöverskottsandel

Procent

Under nästa år antas kronan stärkas med

sammantaget 1,5 %. Tack vare

kronförstärkningen och fallande oljepriser

förutses importprishöjningarna bli mycket låga.

Detta tillsammans med en fortsatt snabb

produktivitetstillväxt och låga löneökningar leder

till att de rörliga kostnaderna per producerad

enhet i stort blir oförändrade jämfört med i år.

Exportörer av bearbetade varor bedöms höja sina

priser i utländsk valuta något mer än

konkurrenterna som en följd av att kronan

stärks. Därmed blir deras vinstmarginaler

oförändrade. I den cykliska basindustrin

förbättras dock lönsamheten ytterligare genom

att priserna på världsmarknaden även nästa år

utvecklas fördelaktigt. Det höga

resursutnyttjandet i industrin bedöms innebära

att hemmamarknadsföretagen förbättrar sin

vinstsituation. Därmed beräknas lönsamheten i

industrin totalt sett öka till knappt 35 % under

nästa år, mätt som driftsöverskottet som andel av

förädlingsvärdet.

5.2 Byggnadsverksamhet

Den totala byggproduktionen steg kraftigt förra

året. Ökningen förklaras i huvudsak av en

uppgång i bostadsbyggandet. Näringslivets

bygginvesteringar föll dock trots ett starkt

konjunkturläge. Även

infrastrukturinvesteringarna minskade.

Byggkonjunkturen förväntas stärkas framöver

och byggvolymen stiger med ca 4 % i år och med

drygt 6 % nästa år.

Tabell 5.3 Byggnadsverksamhet

Miljarder

kronor

Procentuell volymförändring

1999

1998

1999

2000

2001

Byggnadsinvesteringar

112,3

4,6

3,8

3,7

8,3

 Näringslivet

51,0

4,6

 0,6

7,0

5,8

 Myndigheter

29,3

5,2

 2,1

 3,0

6,5

 Bostäder

32,0

3,6

18,8

4,5

13,7

Reparationer och

underhåll

57,5

1,4

1,4

4,0

2,9

Totalt

169,8

3,4

3,0

3,8

6,5

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet

Uppgången i bostadsbyggandet beräknas

fortsätta de närmaste åren eftersom många

efterfrågefaktorer bedöms utvecklas gynnsamt.

Läget på arbetsmarknaden förbättras framöver

och hushållens disponibla inkomster beräknas

öka med ca 4 % i år och nästa år. Stigande

tillgångspriser under de senaste åren har kraftigt

förbättrat hushållens förmögenhetsställning. De

snabbt stigande villapriserna på

andrahandsmarknaden och allt färre outhyrda

lägenheter visar att efterfrågan på bostäder är

mycket hög för närvarande. Småhuspriserna

ligger nu på nivåer vid vilka det i många fall är

mycket lönsamt med nybyggnationer. I vissa

delar av storstadsområdena är

nyproduktionskostnaden knappt hälften av

priset på andrahandsmarknaden.

Trots den till synes starka efterfrågan och

trots att vissa indikatorer som t.ex.

Konjunkturinstitutets barometer pekar på en

stark utveckling framöver så finns det tecken på

att återhämtningen i bostadsbyggandet ändå går

relativt långsamt. Bostadsinvesteringarna ligger

fortfarande på historiskt sett låga nivåer och bl.a.

har orderingången till småhusfabrikanterna

minskat under första halvåret i år i jämförelse

med motsvarande period 1999. Den dämpade

uppgången förklaras sannolikt av

utbudsrestriktioner. Bristen på planerad

tomtmark är mycket stor och dessutom har

svårigheterna att rekrytera byggnadsarbetare till

storstadsområdena ökat. Enligt

Byggnadsarbetarförbundets statistik uppgick

visserligen arbetslösheten i riket som helhet till

10,3 % i juli i år men i Stockholmsområdet var

den samtidigt endast 3,6 %. Vissa

utbudsrestriktioner bedöms dämpa utvecklingen

under hela prognosperioden.

Mot bakgrund av den starka

produktionsutvecklingen blev näringslivets

bygginvesteringar oväntat svaga under förra året.

En bidragande orsak var det låga byggandet av

nya industrilokaler, vilket delvis förklaras av den

strukturomvandling mot en mer

kunskapsintensiv produktion som pågår inom

industrin. Under nästa år väntas industrins

byggande åter tillta i samband med att

basindustrin utökar sin produktionskapacitet.

Inom den privata tjänstesektorn väntas den

mycket starka konjunkturutvecklingen innebära

ett ökat byggande av både kontors- och

affärslokaler. Vakanserna har minskat stadigt de

senaste åren och ligger nu på nivåer som rådde

under inledningen av 1990-talet. Som en

konsekvens av det minskade utbudet har hyrorna

för kommersiella lokaler ökat kraftigt de senaste

åren, vilket medför en god lönsamhet vid

nyproduktion. Det är också nödvändigt att

byggandet av kommersiella lokaler blir högt

framöver så att flaskhalsar kan undvikas i det

mycket starka konjunkturläget. Den höga

orderingången till arkitekter och tekniska

konsulter indikerar bl.a. att den starka

byggkonjunkturen fortgår två år framåt.

Statens bygginvesteringar beräknas minska i år

även om de lånefinansierade bygginvesteringarna

(Storstadslederna) ökar kraftigt. Höjda anslag

innebär att väginvesteringarna inom myndighe-

terna ökar något nästa år.

Reparationerna i byggsektorn stiger både i år

och nästa år till följd av hushållens mycket goda

ekonomiska situation även om vissa

utbudsrestriktioner håller tillbaka ökningen.

Även insatser för drift och underhåll av vägar

beräknas öka.

6 Arbetsmarknad

Sysselsättningen steg det första halvåret i år med

ca 70 000 personer jämfört med första halvåret

1999. Samtidigt föll den öppna arbetslösheten

med ca 0,5 procentenheter till 5,1 % i

säsongrensade termer. Sysselsättningen väntas

fortsätta utvecklas väl framöver. Den reguljära

sysselsättningsgraden för personer mellan 20 och

64 år, som enligt regeringens sysselsättningsmål

skall uppgå till 80 % år 2004, beräknas stiga till

77,7 % år 2001.

Även arbetskraftsutbudet ökade det första

halvåret i år och väntas fortsätta öka i samband

med att läget på arbetsmarknaden förbättras

ytterligare. Den planerade ökningen av antalet

platser vid högskolor och universitet dämpar

dock utbudsökningen en del. Sammantaget

innebär utvecklingen av sysselsättningen och

arbetskraftsutbudet att den öppna arbetslösheten

faller till 3,8 % år 2001.

Tabell 6.1 Nyckeltal inom arbetsmarknadsområdet

Procentuell förändring om annat ej anges

1999

2000

2001

2002

2003

BNP, producentpris

3,6

3,9

3,4

2,0

2,0

Produktivitet

0,9

1,9

2,1

1,6

1,6

Arbetade timmar

2,7

2,0

1,3

0,4

0,4

Medelarbetstid

0,5

0,0

0,0

 0,1

 0,1

Antal sysselsatta

2,2

2,0

1,3

0,5

0,5

Reguljär

sysselsättningsgrad1

75,9

77,0

77,7

77,8

78,0

Arbetskraft

1,2

1,0

0,4

0,5

0,6

Öppen arbetslöshet2

5,6

4,6

3,8

3,9

4,0

Program3

3,1

2,6

2,6

2,3

2,0

1 Antalet sysselsatta i åldern 20 64 år, exklusive sysselsatta i

konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiska program, i procent av

befolkningen i den åldersgruppen

2 I procent av arbetskraften

3 Antalet personer i konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiska program i

procent av arbetskraften. De program som inkluderas i denna beteckning är de

program som AMS redovisar som konjunkturberoende, exklusive personer

inskrivna vid arbetsmarknadspolitiska institut, samt europastipendier.

Källor: Statistiska centralbyrån, Arbetsmarknadsstyrelsen och

Finansdepartementet

Mellan 2001 och 2003 sker en nedtrappning av

såväl antalet platser i kunskapslyftet som antalet

deltagare i konjunkturberoende

arbetsmarknadspolitiska program. Minskningen

frigör resurser i ekonomin, vilket höjer den

potentiella produktionsnivån och minskar risken

för överhettning. Mot bakgrund av detta antas

BNP öka med 2,1 % per år. Sysselsättningen

beräknas då stiga i en något snabbare takt än den

arbetsföra befolkningen. Därmed stiger den

reguljära sysselsättningsgraden till 78 % år 2003.

Nedtrappningen av kunskapslyftet och de

arbetsmarknadspolitiska programmen innebär

att arbetskraftsutbudet ökar snabbt under en

relativt kort tid. Eftersom inte alla de personer

som annars skulle deltagit i något av dessa

omedelbart kommer att finna sysselsättning

bedöms den öppna arbetslösheten initialt stiga

något, från 3,8 % år 2001 till 4,0 % år 2003.

Uppgången i arbetskraftsutbudet dämpas dock

till viss del av att antalet platser vid högskolor

och universitet fortsätter öka både år 2002 och år

2003.

Arbetsmarknads- och utbildningspolitik

Mätt som årsgenomsnitt antas antalet deltagare i

konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiska

program i år uppgå till 115 000, vilket är 20 000

lägre än vad som antogs i 2000 års ekonomiska

vårproposition. Också för år 2001 har den

antagna volymen sänkts till 115 000 personer.

Eftersom genomsnittet hittills i år ligger

betydligt lägre än 115 000 finns det dock risk att

volymen inte når upp till 115 000. Mellan år 2001

och 2003 minskar successivt anslagna medel för

arbetsmarknadspolitiska program och år 2003

beräknas antalet deltagare uppgå till 90 000

personer.

Anslagen för kunskapslyftet minskar gradvis

mellan år 2000 och 2003 med ett belopp

motsvarande 55 000 platser.

Antalet permanenta platser inom högskolor

och universitet utökas ytterligare framöver.

Mellan 1999 och 2002 skall de enligt planerna

öka med ca 45 000. Ökningen bedöms fortsätta

år 2003.

Under våren presenterade regeringen ett antal

förslag om en förnyelse av

arbetsmarknadspolitiken. Riksdagen har fattat

beslut om flera av dessa och den 1 augusti i år

trädde ett flertal ändringar i det

arbetsmarknadspolitiska regelverket i kraft.

Bland annat har ett nytt

arbetsmarknadspolitiskt program

aktivitetsgarantin införts. Aktivitetsgarantin

innebär individuellt anpassade

arbetsmarknadspolitiska aktiviteter för den som

är eller riskerar att bli långtidsinskriven vid

arbetsförmedlingen. Syftet är att hävda

arbetslinjen och bryta rundgången mellan

arbetsmarknadspolitiska program och öppen

arbetslöshet.

Nya former av anställningsstöd med olika

typer av villkor har tillkommit. Stödbeloppet,

som ges i form av en skattereduktion, varierar

beroende på bl.a. hur lång tid den som anställs

har varit arbetslös och om personen ifråga har

kommit över en viss ålder.

Grundvillkoret i arbetslöshetsförsäkringen

uttrycks fr.o.m. den 1 augusti på så sätt att rätt

till ersättning vid arbetslöshet skall sökande ha

som aktivt söker ett lämpligt arbete men inte kan

få ett sådant arbete. Syftet är att tydligare än

hittills klargöra vilka krav som ställs på den

enskilde arbetssökanden. Under hösten kommer

riksdagen också att ta ställning till åtgärder för

att stärka arbetslöshetsförsäkringens effektivitet

och stärka rättssäkerheten för dem som är

beroende av den för sin försörjning mellan

arbeten, samt vissa kompletterande regler i fråga

om aktivitetsgarantin.

Sysselsättning

De flesta indikatorer tyder på en fortsatt god

sysselsättningsutveckling framöver. Efterfrågan i

ekonomin väntas bli stark såväl i år som nästa år.

Antalet nyanmälda lediga platser till landets

arbetsförmedlingar, som historiskt sett har varit

en bra indikator på sysselsättningsutvecklingen,

tyder på att sysselsättningen fortsätter att öka,

om än något långsammare än under första

halvåret. Också enligt Konjunkturinstitutets

barometrar förutser företagen en fortsatt

sysselsättningsökning. Mätt som årsgenomsnitt

förutses sysselsättningen därmed öka med

sammantaget 2,0 %, motsvarande 81 000

personer i år.

Diagram 6.1 Nyanmälda lediga platser och antal

sysselsatta

Årlig procentuell förändring Årlig procentuell förändring

Samtidigt som företagen redovisar planer på att

anställa personal framöver rapporterar de att

bristen på arbetskraft har skärpts. Den ökning

som skett av antalet kvarstående lediga platser i

förhållande till antalet nyanmälda lediga platser

tyder också på att det börjar bli svårare för

företagen att rekrytera personal. Nästa år

bedöms därmed resursläget på arbetsmarknaden

vara något mer ansträngt varför

sysselsättningsuppgången förutses bli mindre än

i år. Mätt som årsgenomsnitt beräknas

sysselsättningen nästa år öka med 1,3 %, eller

53 000 personer.

Åren 2002 och 2003 sker en successiv

nedtrappning av kunskapslyftet och de

konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiska

programmen, vilket innebär att

arbetskraftsutbudet ökar snabbt under en relativt

kort tid. En del av de personer som annars skulle

omfattas av kunskapslyftet eller

arbetsmarknadspolitiska program förväntas bli

sysselsatta. Andra förutses, åtminstone på kort

sikt, vara öppet arbetslösa eller utanför

arbetskraften. Nedtrappningen beräknas

medföra att sysselsättningen år 2002 och 2003

kan växa något snabbare än den arbetsföra

befolkningen utan att det uppstår

inflationsdrivande löneökningar. BNP beräknas

då öka något snabbare än den ökningstakt på

2 % som bedöms vara långsiktigt hållbar.

Utvecklingen i olika branscher

Huvuddelen av sysselsättningsökningen i år har

ägt rum inom näringslivets tjänstesektor. Bland

enskilda näringsgrenar noteras den största

uppgången inom transport och magasinering

samt annan företagsservice. Nästa år väntas en

bredare uppgång i sysselsättningen.

Antalet sysselsatta inom industrin har endast

ökat svagt under det första halvåret, trots en

mycket stark ökning av industriproduktionen.

En förklaring till det är att teleproduktindustrin,

där produktivitetstillväxten har varit mycket

snabb, har stått för en stor andel av

produktionsökningen inom industrin. En annan

förklaring är att resursutnyttjandet i industrin

vid årets början var relativt lågt. Framöver väntas

dock den kraftigt ökande industriproduktionen

omfatta flera branscher och leda till viss ökning

av antalet sysselsatta inom industrin.

Inom byggsektorn har

sysselsättningsutvecklingen varit blygsam hittills

i år. En fortsatt stark ökning av

byggproduktionen bedöms dock leda till att

sysselsättningsuppgången inom byggsektorn blir

starkare framöver.

Trots en god inkomstutveckling inom

kommunsektorn i år har antalet sysselsatta första

halvåret i år minskat jämfört med samma period

1999. En fortsatt god inkomstutveckling inom

sektorn, till följd av höjda statsbidrag och ökade

skatteinkomster, väntas dock leda till att

sysselsättningen ökar de närmaste åren. Antalet

statligt anställda bedöms förbli oförändrat i år

och öka svagt nästa år.

Tabell 6.2 Sysselsättning, branschfördelat

Tusental personer

1999

2000

2001

2002

2003

Näringslivet

2805

2886

2929

2936

2945

Jord- och skogsbruk

104

102

101

Industrin

797

799

802

Byggnadsverksamhet

225

227

235

Privat tjänstesektor

1679

1757

1791

Offentliga myndigheter

1260

1260

1270

1284

1294

Staten

186

186

187

Kommunerna

1074

1074

1082

Totalt

4068

4149

4202

4223

4243

Arbetskraft

4308

4352

4369

4393

4419

Källor: Statistiska centralbyrån (AKU) och Finansdepartementet

Antal arbetade timmar och medelarbetstid

Övertiden, liksom andelen personer som i

normala fall arbetar mer än 35 timmar i veckan

har fortsatt att stiga i år. Frånvaron till följd av

studier har börjat minska efter att ha ökat de

senaste åren, medan sjukfrånvaron däremot har

fortsatt att öka. Sammantaget var dock

medelarbetstiden första halvåret i år oförändrad

jämfört med motsvarande period förra året och

den väntas förbli oförändrad mätt som

årsgenomsnitt såväl i år som nästa år. Efter 2001

antas dock medelarbetstiden falla något i

samband med att arbetstiderna för den enskilde

kan komma att förkortas genom avtal med

arbetsgivaren om kortare arbetsdagar eller mer

flexibla och konjunkturanpassade arbetstider.

Produktivitet

Förra året var produktivitetstillväxten i

ekonomin som helhet svag. Det berodde främst

på att produktionen i lågproduktiva sektorer i

ekonomin ökade mer än genomsnittet, dvs.

tillväxten var sysselsättningsintensiv. I år och

nästa år väntas produktiviteten öka mer än förra

året eftersom efterfrågan i allt högre grad inriktas

mot verksamheter som är mindre

sysselsättningsintensiva. Under perioden 2002

2003 antas produktiviteten stiga i linje med en

mer långsiktigt normal ökningstakt som i

dagsläget bedöms ligga mellan 1,5 % och 2 %.

Det är en något starkare tillväxttakt än ett

genomsnitt för perioden 1970 1999. En

anledningen till att den trendmässiga

produktivitetstillväxten antas vara något högre

de närmaste åren är att produktivitetstillväxten i

den expansiva teleproduktindustrin förväntas

vara fortsatt mycket fördelaktig. Dessutom har

det sedan mitten av 1980-talet genomförts ett

flertal strukturella förändringar som

sammantaget bedöms bidra till en högre

produktivitetstillväxt än den historiska trenden.

Av dessa förändringar kan nämnas avregleringar

av vissa produktmarknader, utbyggnaden av

högskolor och universitet, en skärpt

konkurrenslagstiftning, avreglering av

kapitalmarknaden samt ökad internationell

konkurrens.

Arbetskraftsutbud och öppen arbetslöshet

Samtidigt som sysselsättningen har stigit under

det första halvåret har även arbetskraftsutbudet

ökat. Statistiken tyder på att det främst är

personer som tidigare varit definierade som

studerande som nu trätt in på arbetsmarknaden.

Antalet hemarbetande har också fortsatt att

minska.

Diagram 6.2 Sysselsättning och arbetskraftsutbud

Tusental personer

Till följd av det förbättrade arbetsmarknadsläget

väntas även andra latent arbetssökande, dvs.

personer som kan och vill arbeta men inte aktivt

söker arbete, söka sig in på arbetsmarknaden

framöver. Bland dessa återfinns personer som

idag befinner sig utomlands, betraktar sig själva

som lediga eller arbetssökande, utan att uppfylla

villkoren för att klassificeras som öppet

arbetslösa eller är utanför arbetskraften av

ospecificerad anledning. Antalet hemarbetande

bedöms fortsätta minska. Däremot väntas antalet

personer som är långvarigt sjuka eller

förtidspensionerade öka under perioden i takt

med att andelen personer i åldrarna 55 64 år, där

dessa grupper av naturliga skäl är

överrepresenterade, stiger framöver. Antalet

studerande minskar under perioden till följd av

att antalet platser i kunskapslyftet avtar och att

volymen på de konjunkturberoende

arbetsmarknadspolitiska programmen trappas

ner. Nedgången motverkas dock delvis av att

antalet platser vid högskolor och universitet

utökas.

Sammantaget väntas arbetskraftsutbudet öka

med ca 61 000 personer mellan 1999 och 2001.

Arbetskraften ökar alltså mindre än

sysselsättningen, vilket innebär att den öppna

arbetslösheten faller från 5,6 % år 1999 till 3,8 %

år 2001. Efter år 2001 ökar arbetskraftsutbudet

däremot mer än sysselsättningen och den öppna

arbetslösheten stiger därmed till 4,0 % år 2003.

Nedtrappningen av kunskapslyftet och de

arbetsmarknadspolitiska programmen ger under

dessa år ett relativt stort tillskott till

arbetskraftsutbudet och alla nya arbetssökande

antas därför inte kunna bli sysselsatta omgående.

Diagram 6.3 Öppet arbetslösa och personer i konjunktur-

beroende arbetsmarknadspolitiska program

Procent av arbetskraften

Osäkerheter i prognosen

Det finns en rad osäkerheter beträffande

utvecklingen på arbetsmarknaden framöver. År

2003 beräknas fortfarande en förhållandevis stor

andel av den arbetsföra befolkningen befinna sig

utanför arbetskraften. Det är dock mycket svårt

att bedöma hur stor arbetskraftspotentialen är.

Den starka BNP-tillväxten och snabba

sysselsättningsökningen som skett det senaste

året har kunnat kombineras med fortsatt låg

inflation och låga inflationsförväntningar.

Möjligheten finns att arbetsmarknaden och

lönebildningen fungerar bättre än vad som

antagits i kalkylen. Då skulle BNP-tillväxten

kunna bli starkare de närmaste åren och

sysselsättningsnivån år 2003 bli högre än

beräknat utan att det uppstår inflationsdrivande

löneökningar. BNP-tillväxten skulle också kunna

bli starkare om produktivitetstillväxten inom

teleproduktindustrin, som har varit mycket

snabb de senaste åren, skulle fortsätta ge ett

mycket starkt bidrag till tillväxten även i ett

medelfristigt perspektiv.

Utvecklingen kan dock komma att bli den

motsatta. Det är möjligt att bristsituationen och

matchningsproblemen på arbetsmarknaden har

underskattats. Även om situationen på

arbetsmarknaden har förbättrats i de flesta län är

sysselsättningsgraden fortfarande betydligt lägre,

och arbetslösheten betydligt högre, i vissa delar

av landet än i andra. Dessutom är arbetslösheten

högre bland lågutbildade än bland högutbildade.

Tillgången på arbetslösa högskoleutbildade är

inom många yrken obetydlig i hela landet och

problemet kan därför inte lösas genom ökad

geografisk rörlighet.

Tabell 6.3 Öppen arbetslöshet och sysselsättningsgrad i

olika regioner

Öppen arbetslöshet,

procent av

 arbetskraften

Sysselsättningsgrad,

procent av den

arbetsföra befolkningen

99 kv. 2

00 kv. 2

99 kv. 2

00 kv. 2

Stockholm

4,0

3,3

77,6

79,5

Östra Mellansverige

5,9

4,8

72,1

73,1

Småland och öarna

5,0

3,8

76,0

77,5

Sydsverige

6,2

5,9

70,3

71,3

Västsverige

4,9

4,4

73,5

74,7

Norra Mellansverige

7,1

6,1

71,3

71,8

Mellersta Norrland

6,0

6,6

71,5

72,0

Övre Norrland

7,8

5,7

68,5

71,2

Hela riket

5,4

4,7

73,3

74,6

Källa: Statistiska centralbyrån (AKU)

Enligt Arbetsmarknadsstyrelsens

intervjuundersökning från i våras har bristen på

arbetskraft ökat sedan våren 1999. Nästan

samtliga kommuner uppger enligt denna

undersökning rekryteringssvårigheter vad gäller

sjuksköterskor, läkare och lärare.

Konjunkturinstitutets tjänstebarometer visar

samtidigt att den omfattande bristen på personal

med branschspecifik kompetens inom flera

tjänstesektorer med höga kompetenskrav

fortsätter öka. Detta gäller för t.ex. branscherna

andra företagstjänster och reklamverksamhet.

Tjänstesektorer med relativt låga kompetenskrav,

såsom handel och åkerier, rapporterar också en

ökande brist på arbetskraft. Även

industribarometern visar att bristen på personal

har ökat, avseende såväl yrkesarbetare som

tekniska tjänstemän. Andelen företag inom

industrin som uppger att de upplever brist är

dock fortfarande betydligt lägre än under slutet

av 1980-talet.

Om det uppstår allvarligare

matchningsproblem än väntat på

arbetsmarknaden eller rena bristsituationer, dvs.

restriktioner vad gäller tillgången på arbetskraft

med den kompetens och utbildning som

efterfrågas, skulle löneökningarna kunna bli

betydligt högre än beräkningsantagandet. Det

skulle sannolikt få negativa effekter på

sysselsättning och tillväxt.

7 Löner

Löneökningarna är för närvarande förhållandevis

låga mot bakgrund av att sysselsättningen har

ökat kraftigt de två senaste åren. Preliminära

uppgifter från Statistiska centralbyrån visar att

lönerna i genomsnitt har ökat med knappt 3,5 %

första halvåret i år jämfört med motsvarande

period förra året. Avtalen har beräknats till

knappt 3 % och löneglidningen till ca 0,5 %.

Utfallet kommer sannolikt att revideras till följd

av retroaktiva löneutbetalningar.

Tabell 7.1 Timlöner

Procentuell förändring

1998

1999

2000

2001

2002

2003

Industri

4,2

2,5

3,4

 Avtal

2,9

1,5

2,4

 Löneglidning

1,3

1,0

1,0

Byggnadsindustri

3,6

4,2

3,6

 Avtal

3,1

1,9

2,6

 Löneglidning

0,5

2,3

1,0

Privata tjänster

4,1

3,6

3,3

 Avtal

3,1

2,7

2,5

 Löneglidning

1,0

0,9

0,8

Statliga myndigheter

2,9

3,7

3,5

 Avtal

1,9

2,5

2,5

 Löneglidning

1,0

1,2

1,0

Kommunala myndigheter

3,2

3,71

4,1

 Avtal

2,3

2,7

3,6

 Löneglidning

1,0

1,0

0,5

Totalt

3,8

3,4

3,5

3,5

3,5

3,5

 Avtal

2,8

2,4

2,7

 Löneglidning

1,0

1,0

0,8

1I samband med att statistikredovisningen avseende kommunala myndigheter

flyttades över från Kommunförbundet och Landstingsförbundet till Statistiska

centralbyrån från och med januari 1999 skedde vissa förändringar avseende

redovisningsmetod och populationsstorlek. Det försvårar redovisningen av

löneutvecklingen inom kommunala myndigheter mellan 1998 och 1999 och har

föranlett förseningar i statistikproduktionen. Den siffra för kommunala

myndigheter som redovisas i tabellen är en uppskattning av utfallet utifrån den

statistik som finns tillgänglig och information från Kommunförbundet.

Källor: Statistiska centralbyrån, Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet

Utfallet för första halvåret i år visar att de totala

löneökningarna liksom löneglidningen varierar

något mellan näringslivet och offentliga

myndigheter. I näringslivet ökade lönerna totalt

sett med något mer än genomsnittet och

löneglidningen beräknades till ca 1 %. Inom

offentliga myndigheter ökade därmed lönerna

totalt sett med något mindre än genomsnittet.

Det är inom primärkommunerna som det har

noterats relativt låga löneökningstal.

Löneglidningen inom primärkommunerna är

negativ för första halvåret i år. Orsaken till det

kan vara att vissa avtalsrevisioner som har

inkluderats i beräkningarna inte har realiserats

ännu.

Mätt som årsgenomsnitt antas lönerna i år öka

med 3,5 % jämfört med förra året, vilket innebär

att löneglidningen förutsätts begränsas till 0,8 %.

Även år 2001 2003, då det saknas avtal för

flertalet löntagare, antas lönerna totalt sett stiga

med 3,5 % per år. Efter år 2001 antas

produktionen stiga i en mer trendmässigt normal

och långsiktigt hållbar tillväxttakt på ca 2 % per

år. Penningpolitiken förutsätts då bedrivas så att

inflationen överensstämmer med Riksbankens

inflationsmål på 2 %. Nominella löneökningar på

3,5 % per år är förenliga med en sådan

utveckling. Reallönerna stiger då i ungefär

samma takt som produktiviteten.

I slutet av mars nästa år löper löneavtalen för i

stort sett hela arbetsmarknaden ut. Det innebär

att avtalsrörelsen inleds i ett skede då

resursutnyttjandet i ekonomin väntas ha stigit till

en nivå som kan innebära att konkurrensen om

tillgänglig arbetskraft resulterar i höga

avtalsmässiga löneökningar. De totala

löneökningarna riskerar då att bli högre än vad

som antas i beräkningarna.

Ett flertal faktorer talar emellertid för att

löneökningarna kan begränsas till 3,5 % per år.

Bland annat väntas pristrycket bli fortsatt lågt i år

och nästa år. Reallönerna, som har ökat snabbt

de senaste åren, beräknas åren 2000 2003 stiga

med i genomsnitt knappt 2 % per år, givet de

nominella löneökningarna och den

prisutveckling som förutses i kalkylen. Det är en

högre årlig löneökningstakt än den

genomsnittliga under perioden 1970 1999.

Diagram 7.1 Nominell och real timlöneutveckling

Procentuell förändring

En annan faktor som talar för måttliga

löneökningar är att det har inrättats en ny

myndighet, Medlingsinstitutet, som har i uppgift

att medla i arbetstvister och verka för en väl

fungerande lönebildning. Därtill har

samarbetsavtal tecknats inom flera

avtalsområden.

Fortsätter inriktningen mot mer koordinerade

avtalsförhandlingar, samordnade lönekrav på

branschnivå och friare lönesättning på lokal nivå

i nästa avtalsrörelse kan det också bidra till en

bättre fungerande lönebildning framöver. Det

löneavtal för sjuksköterskor som slöts i våras

innebar en ökad decentralisering av

löneförhandlingarna. I det löneavtal som

presenterades för lärarna i våras fanns det inga

individuellt garanterade löneökningar och endast

en del av löneutrymmet hade fastställts som en

garanterad löneökning på kommunnivå. De

förhandlande fackförbundens medlemmar

röstade dock nej till förslaget och det är därmed

oklart hur det slutgiltiga avtalet för lärarna

kommer att utformas.

8 Inflation

Inflationstrycket är fortsatt mycket lågt i Sverige.

Låga löneökningar och en stigande

produktivitetstillväxt har dämpat det inhemska

kostnadstrycket hittills i år, vilket har bidragit till

att hålla ned inflationen. Prishöjningarna på

importerade varor, frånsett oljeprodukter, har

också varit låga.

I prognosen antas de internationella priserna

öka framöver men uppgången förblir relativt

modest. Genom att kronan antas stärkas

samtidigt som oljepriset faller tillbaka från

dagens höga nivå ger importprisutvecklingen ett

negativt bidrag till inflationen. Med måttliga

löneökningar och en god produktivitetstillväxt

begränsas också kostnadsökningarna i den

inhemska produktionen. Inflationen, mätt som

förändringen över 12 månader av Riksbankens

mått UND1X, beräknas uppgå till knappt 1,5 %

mot slutet av 2001. Inflationen mätt enligt

konsumentprisindex (KPI) blir något högre

främst till följd av stigande räntekostnader. Den

marginella uppgången i inflationen enligt

UND1X under nästa år förklaras dels av

fördröjda indirekta effekter av det höga oljepriset

i år, dels av att en stark efterfrågetillväxt ger

utrymme för handeln och andra tjänstesektorer

att höja sina marginaler. Inflationen antas under

2002 och åren därefter uppgå till 2 % i enlighet

med inflationsmålet.

Tabell 8.1 Konsumentprisutveckling

Procentuell förändring

1999

2000

2001

2002

2003

KPI, årsgenomsnitt

0,3

1,2

1,4

1,9

2,0

KPI, dec dec

1,2

1,1

1,7

2,0

2,0

UND1X, årsgenomsnitt

1,4

1,3

1,1

UND1X, dec-dec

1,9

1,0

1,3

HIKP, årsgenomsnitt

0,6

1,1

1,1

HIKP, dec dec

1,2

0,9

1,3

NPI, årsgenomsnitt

 1,2

2,5

1,5

NPI, dec dec

 0,5

2,7

1,9

Prisbasbelopp, tkr

36,4

36,6

36,9

37,4

38,0

HIKP, EU, årsgenomsnitt

1,2

2,0

1,8

1,8

1,7

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet

Eventuella bristsituationer på arbetsmarknaden

är den största enskilda osäkerhetsfaktorn i

prognosen. Såvitt kan bedömas utifrån

tillgängliga indikatorer uppträder dock risken för

en mer markerad bristsituation på

arbetsmarknaden först under perioden 2002 och

framåt, även om vissa flaskhalsar gradvis gör sig

påminda tidigare. Det tilltagande

konkurrenstrycket kan medföra att

vinstmarginalerna i näringslivet, trots den starka

efterfrågeutvecklingen, blir oförändrade eller

endast stiger sakta. Oljeprisets utveckling utgör

också en betydande osäkerhetsfaktor i

prognosen.

Importpriser

En stor del av inflationen i Sverige bestäms av

prisutvecklingen på importerade varor. Trots att

oljepriset har fördubblats det senaste året har

inflationen ändå fortsatt att vara mycket låg. Den

låga inflationen tyder på att de indirekta

effekterna av det höga oljepriset ännu inte fullt ut

har slagit igenom i konsumentledet även om låga

prisökningar på övriga importvaror i viss mån

har dämpat den allmänna prisutvecklingen.

Inflationen enligt såväl KPI som UND1X

uppgick i juli till 1,2 %, varav mer än hälften

förklaras av högre priser på bensin och diesel.

Med viss eftersläpning bör oljeprishöjningarna

slå igenom i form av högre priser på

transporttjänster och produkter där oljan är en

viktig insatsvara.

Den globala tillväxten har varit hög hittills i år.

Än så länge har de internationella prisökningarna

varit överraskande låga och de har begränsats till

främst råvaruprodukter. Fortfarande finns det

också betydande kapacitetsreserver på

världsmarknaden inom flertalet sektorer

samtidigt som effekterna av handelsintegrationen

bidrar till att hålla ned företagens

vinstmarginaler.

I prognosen antas de internationella priserna

på bearbetade varor öka snabbare framöver men

uppgången förblir begränsad.

Världsmarknadspriset på bearbetade varor

förväntas öka med 0,6 % innevarande år och med

1,2 % år 2001, mätt som årsgenomsnitt. Allt fler

länder förväntas visserligen närma sig fullt

resursutnyttjande under nästa år men

genomslaget på priserna bedöms ändå bli

begränsat under perioden fram till och med 2001.

I OECD-länderna har det under 1990-talet

etablerats mycket låga inflationsförväntningar

samtidigt som centralbankerna givits större

självständighet. Därigenom kommer inte en

samfälld högkonjunktur på samma sätt som

tidigare att leda till snabbt stigande kostnads-

och prisökningar på världsmarknaden.

Prisutvecklingen på olja utgör ett betydande

osäkerhetsmoment i inflationsbedömningen (se

fördjupningsruta i kapitel 2). Hittills i år har

priset på råolja (Brentolja) i genomsnitt legat på

knappt 28 dollar per fat. I prognosen förutses

priset falla till 26 dollar per fat mot slutet av detta

år och till 24 dollar mot slutet av 2001. Detta är

en betydande upprevidering jämfört med

bedömningen i vårpropositionen. Det fortsatt

höga oljepriset kan förklaras av en oväntad stark

efterfrågeökning på oljeprodukter i världen som

på kort sikt inte kan mötas med

produktionsökningar i oljeländerna.

De svenska importpriserna på bearbetade

varor har ökat långsamt det senaste året tack vare

att kronan apprecierat något. Kronan väntas

stärkas med knappt 2 % ytterligare under nästa

år, vilket tillsammans med fallande oljepriser kan

bidra till att inflationen reduceras med ca 0,6

procentenheter under loppet av nästa år vid fullt

genomslag. Genom att näringslivet bedöms

utnyttja de låga importpriserna till att i viss

omfattning höja vinstmarginalerna, beräknas

dock de sammantagna effekterna på inflationen

enligt KPI bli mindre än 0,6 procentenheter.

Resursläge och enhetsarbetskostnad

Löneökningarna har varit förhållandevis låga

under första halvåret i år. Det finns inte heller

några tecken på att lönerna är på väg att

accelerera. De avtalsförhandlingar som kommer

att föras under innevarande och nästa år kommer

att få avgörande betydelse för löneutvecklingen

framöver. I prognosen antas lönerna öka med

3,5 % per år.

Bristtalen på arbetsmarknaden tyder på att

näringslivet kan få svårare att expandera under

nästa år. Andelen industriföretag som har

svårighet att finna personal med branschspecifik

kompetens har ökat men i ett historiskt

perspektiv är nivåerna fortfarande relativt låga.

Inom tjänstesektorn har också bristen på

arbetskraft börjat öka inom sektorer med relativt

låga kompetenskrav och bristtalen ligger kvar på

höga nivåer inom sektorer med höga

kompetenskrav. Det har också blivit svårare att

rekrytera byggnadsarbetare trots en fortsatt hög

arbetslöshetsnivå i riket som helhet. Mot

bakgrund av den fortsatt snabba

sysselsättningsökningen förutses därför de lediga

resurserna minska ytterligare, vilket ökar risken

för snabbare löneökningar.

Av stor vikt för inflationsutvecklingen är

produktivitetstillväxten i den svenska ekonomin.

Produktivitetstillväxten i näringslivet har inte

förändrats på ett avgörande sätt under det

senaste decenniet även om

produktivitetsökningarna har varit större än

under 1980-talet. Inom industrin har dock

produktivitetstillväxten varit markant bättre än

tidigare främst tack vare en mycket gynnsam

utveckling för teleproduktindustrin (se kapitel

5).

Den kraftiga produktionsökning som förutses

åren 2000 2001 väntas innebära en god

produktivitetsutveckling. Redan under det första

halvåret i år steg produktiviteten rejält enligt de

preliminära nationalräkenskaperna. För industrin

beror den snabba produktivitetstillväxten

framöver på att outnyttjad kapacitet tas i

anspråk, samtidigt som utvecklingen inom

teleproduktindustrin väntas bli fortsatt mycket

gynnsam. Därtill bör det ökade utnyttjandet av

informationsteknik också bidra till den höga

produktivitetstillväxten.

I det övriga näringslivet märks små

förändringar i tillväxten i arbetsproduktiviteten

under de senaste 20 åren. Inom dessa delar av

näringslivet bedöms arbetsproduktiviteten närma

sig den långsiktiga tillväxtpotentialen under

prognosperioden. I år hålls den fortfarande

tillbaka något när främst sektorer med låg

arbetsproduktivitet såsom varuhandel växer

snabbt medan andra sektorer med en hög

arbetsproduktivitet växer relativt sett långsamt.

Ytterligare faktorer som kan bidra till en högre

produktivitetstillväxt är de konkurrensfrämjande

regelreformerna inom vissa sektorer (nu senast

på el- och telemarknaderna) samt en ökad

användning av informationsteknik inom

exempelvis den finansiella sektorn. Den relativt

snabba produktivitetstillväxten bidrar till att den

inhemska inflationen blir måttlig under

prognosperioden.

Vinstmarginaler

Utöver utvecklingen av

arbetskraftskostnaderna bestäms den inhemskt

genererade inflationen huvudsakligen av hur

vinstmarginalerna förändras inom näringslivet.

På kort sikt slår kostnadsökningar i

producentledet normalt inte igenom fullt ut i

konsumentpriserna på grund av att

konkurrensen i såväl producent- som

detaljistledet inte medger en fullständig

övervältring. I normalfallet bör dock

kostnadsökningar på längre sikt leda till

motsvarande höjningar av konsumentpriserna.

På senare år finns det emellertid en tendens att

högre kostnader inte lett till högre

konsumentpriser ens på längre sikt, och således

har vinstmarginalerna i övrigt näringsliv fallit (se

diagram 8.1 på nästa sida).

Avregleringar av tidigare skyddade sektorer

samt en ny konkurrenslagstiftning är viktiga

förklaringar bakom de fallande

vinstmarginalerna. Det mesta talar för att

vinstmarginalen mätt som bruttovinstandel har

nått en ny och lägre jämviktsnivå än tidigare. I

inflationsprognosen bedöms det dock finnas ett

visst behov av att återställa vinstmarginalerna.

Transportföretagen och vissa andra

hemmamarknadsföretag förutses således återta

den tidigare försämringen av vinstmarginalen i

takt med att oljepriset sjunker.

Dessutom är det troligt att det starka

efterfrågeläget utnyttjas av detaljister och

grossister till vissa marginaljusteringar under det

kommande året. Sedan i början på året har också

inflationsförväntningarna stigit hos företagen.

Enligt Konjunkturinstitutets barometer från juli

ligger inflationsförväntningarna i näringslivet på

ett års sikt på mellan 1 och 2 %. Det hårda

konkurrensläget kan dock innebära att sådana

prisförändringar inte realiseras under

prognosperioden. Exempelvis kommer priserna i

konsumentledet sannolikt fortsätta att sjunka på

tele- och energimarknaderna under det närmaste

året bl.a. genom att allt fler konsumenter aktivt

väljer leverantör. Vinstmarginalen i näringslivet

utgör en källa till osäkerhet och mot bakgrund av

den förväntade importprisutvecklingen kan

inflationen bli mycket låg under

prognosperioden. På senare tid har också

hushållens inflationsförväntningar minskat för

nästa år.

Diagram 8.1 Bruttoöverskottsandel i övrigt näringsliv

exklusive fastighets- och småhusverksamhet

Procent

Bostadskostnader

Stigande bostadskostnader ger ett totalt bidrag

till inflationen enligt KPI på 0,4 procentenheter i

år och 0,7 procentenheter nästa år, vilket

huvudsakligen förklaras av stigande

räntekostnader för egnahemsägare. De långa

marknadsräntorna stiger visserligen endast

marginellt under prognosperioden, men i takt

med att hushållen lägger om de fördelaktiga lån

som togs upp under åren 1998 och 1999 då

marknadsräntorna var låga ökar

räntekostnaderna. Detta höjer KPI, men inte

inflationen enligt UND1X från vilken dessa

kostnader exkluderas.

Hyrorna bedöms stiga med måttliga 0,6 %

innevarande år. Den föreslagna sänkningen av

fastighetsskatten skapar förutsättningar för en

återhållsam hyresutveckling även nästa år trots

att övriga kostnader för fastighetsägarna bedöms

stiga något mer än i år. Räntekostnaderna

bedöms bli högre och underhållskostnaderna

ökar när byggkonjunkturen stärks. Dessutom

bidrar de föreslagna höjningarna av energi- och

koldioxidskatter till högre

uppvärmningskostnader. I vissa regioner där

vakanstalen i bostadsbeståndet är fortsatt höga

bör dock hyreshöjningarna bli mycket måttliga.

Diagram 8.2 Konsumentprisutveckling

Årlig procentuell utveckling

Skatter och subventionsförändringar

Taxeringsvärdena för såväl egnahem som

flerfamiljshus skrivs fram med prisutvecklingen

för fastigheter under perioden juli 1996 juni

2000. Samtidigt sänks emellertid fastighetskatten

för flerfamiljshus från 1,2 % till 0,7 % och för

egnahem från 1,5 % till 1,2 % den 1 januari 2001.

Effekten av dessa förändringar på KPI tar i stort

ut varandra.

Andra skatteförändringar som genomförs den

1 januari år 2001, såsom höjda energi- och

koldioxidskatter, beräknas höja KPI, medan

sänkt moms på personbefordran samt de

marginellt sänkta arbetsgivaravgifterna sänker

KPI. Sammantaget beräknas

skatteförändringarna nästa år höja KPI med

knappt 0,2 procentenheter.

I tabell 8.2 nedan framgår i vilken utsträckning

inflationen, enligt KPI och enligt Riksbankens

mått UND1X, påverkas av de föreslagna

skatteförändringarna. I UND1X exkluderas de

direkta effekterna av ändrade skatter och

subventioner från KPI.

Tabell 8.2 Effekter på KPI och UND1X av skatte-

förändringar enligt budgetpropositionen för 2001

Samtliga åtgärder träder i kraft den 1 januari 2001

Åtgärder

KPI

UND1X

Differens1

Höjda taxeringsvärden, egnahem

0,5

0,1

0,4

Sänkt skattesats, egnahem

 0,4

0,0

 0,4

Energi- och koldioxidskatter

0,3

0,1

0,2

Höjda taxeringsvärden

samt sänkt skattesats, hyreshus

 0,1

 0,1

0,0

Sänkt moms på personbefordran

 0,1

0,0

 0,1

Totalt

0,2

0,1

0,1

1 Den korrigering av KPI (avseende förändrade indirekta skatter och

subventioner) som görs för att beräkna UND1X. I UND1X har dessutom

räntekostnader för egnahemsägare exkluderats från KPI.

Källa: Finansdepartementet

9 Hushållens ekonomi och

konsumtionsutgifter

Hushållens reala disponibla inkomster beräknas

öka kraftigt under prognosperioden tack vare

den goda sysselsättningsutvecklingen, den låga

inflationen och beslutade och föreslagna

skattesänkningar. Även hushållens

konsumtionsutgifter väntas växa starkt.

9.1 Hushållens inkomster

Hushållens realinkomstutveckling är för

närvarande mycket stark. Förra året ökade den

reala disponibla inkomsten med nära 3,5 %. Efter

ett antal år med fallande realinkomster översteg

inkomsterna för första gången 1994 års nivå.

I år väntas realinkomsterna förstärkas

ytterligare. Sysselsättningen stiger och den

fortsatt låga inflationen medför att lönesumman

realt sett ökar med nära 5 %.

Transfereringsinkomsterna från den offentliga

sektorn utvecklas något svagare än förra året,

trots det höjda barnbidraget och den kraftiga

ökningen av utbetalningarna från

sjukförsäkringen. Den främsta orsaken är

fallande utbetalningar från

arbetslöshetsförsäkringen till följd av det

förbättrade läget på arbetsmarknaden.

Inkomstskatterna sänktes i år med ca 12

miljarder kronor som ett led i kompensationen

för tidigare höjningar av egenavgifterna.

Därutöver höjdes skiktgränsen för statlig

inkomstskatt.

Sammantaget beräknas den reala disponibla

inkomsten öka med 4,4 % i år. Prognosen

påverkas dock av att nationalräkenskaperna

fr.o.m. i år redovisar Svenska kyrkan som en del

av hushållssektorn. Därmed minskar

hushållssektorns skattebetalningar med ca 10

miljarder kronor enligt nationalräkenskapernas

redovisningsmetod. Motsvarande belopp läggs

till hushållens konsumtionsutgifter. De egentliga

hushållens ekonomi påverkas inte av

omläggningen. Rensar man för Svenska kyrkans

institutionella omklassificering ökar den reala

disponibla inkomsten med 3,4 %.

Även 2001 väntas reallöner och sysselsättning

utvecklas väl, trots att tillväxttakten mattas

något. Det nya studiestödssystemet, som införs

den 1 juli nästa år, samt en ytterligare höjning av

barnbidragen medför att transfereringarnas

bidrag till hushållsinkomsterna stiger. Det

föreslagna andra steget i kompensationen för

egenavgifterna beräknas, tillsammans med en

ytterligare höjning av skiktgränsen för statlig

inkomstskatt samt höjt grundavdrag motsvara

drygt 15 miljarder kronor i skattesänkning.

Prognosen innebär sammantaget att hushållens

reala inkomster ökar med drygt 4 % nästa år,

vilket endast överträffats vid några enstaka

tillfällen de senaste 30 åren.

Under 2002 och 2003 mattas sysselsättnings-

ökningen och de sammanlagda löneinkomsternas

årliga reala tillväxttakt uppgår till ca 2 %. Vid nu

gällande och föreslagna regelsystem för skatter

och transfereringar bedöms hushållens reala

Tabell 9.1 Hushållens disponibla inkomster och konsumtionsutgifter

Miljarder

kronor

Procentuell volymförändring

1999

1999

2000

2001

2002

2003

Lönesumma inkl. sjuklön

849

5,7

4,8

3,4

2,0

1,9

Transfereringar från offentlig sektor

392

1,8

0,4

1,0

0,7

3,5

Räntor och utdelningar, netto

13

 11,4

 3,2

 3,7

6,9

3,3

Övriga inkomster, netto

200

0,7

1,7

1,6

1,3

1,2

Direkta skatter och avgifter

469

3,7

1,6

 0,2

1,2

3,6

Disponibel inkomst före beräkningsteknisk överföring

986

3,3

4,4

(3,4)

4,2

2,2

1,8

Disponibel inkomst efter beräkningsteknisk överföring

4,9

2,3

Hushållens konsumtionsutgifter

997

4,1

4,7

(3,7)

3,4

2,1

2,1

Anm: Utvecklingstalen för år 2000 påverkas av att Svenska kyrkan fr.o.m. i år

ingår i hushållssektorn. Inom parentes redovisas motsvarande utveckling

exklusive

denna effekt. Lönesumma, transfereringar och skatter är deflaterade med KPI.

Disponibel inkomst är deflaterad med implicitprisindex för hushållens

konsumtionsutgifter.

Källor: Konjunkturinstitutet, Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet

inkomster i genomsnitt öka med 2 % per år, dvs.

i ungefär samma takt som

konsumtionsutgifterna. Det innebär att den

relativt låga nivån på hushållssparandet nästa år

består under de därpå följande åren. Inom den

offentliga sektorn skapas samtidigt ett

sparandeöverskott, som kraftigt överstiger det

budgetpolitiska målet om 2 % av BNP. Som ett

beräkningsantagande överförs i kalkylerna detta

överskjutande överskott till hushållssektorn.

Detta innebär inte något ställningstagande till

användningen av det förväntade överskjutande

överskottet. Osäkerheten i kalkylerna är

dessutom stor. Om den ekonomiska

utvecklingen skulle avvika väsentligt från

nuvarande kalkyler påverkas bedömningen av

överskottets storlek.

Tabell 9.2 Hushållens sparande

Procent av disponibel inkomst

1999

2000

2001

2002

2003

Nettosparande före

beräkningstekn. överföring:

exkl. sparande i avtalspens.

 1,1

 1,4

 0,6

 0,4

 0,8

inkl. sparande i avtalspens.

2,1

2,2

2,9

2,9

2,5

Nettosparande efter

beräkningstekn. överföring:

exkl. sparande i avtalspens.

 1,1

 1,4

 0,6

2,2

2,4

inkl. sparande i avtalspens.

2,1

2,2

2,9

5,6

5,7

Finansiellt sparande efter

beräkningstekn. överföring

2,6

2,3

2,3

4,4

4,0

Källor: Konjunkturinstitutet, Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet

9.2 Hushållens konsumtionsutgifter

Hushållens konsumtionsutgifter ökade förra året

med 4,1 % mätt som årsgenomsnitt. Det är den

starkaste tillväxten sedan 1987. (Se diagram 9.1.)

Konsumtionen utvecklades särskilt kraftigt sista

kvartalet 1999, då konsumtionen ökade med

närmare 5 % i årstakt. Under loppet av de två

första kvartalen i år har konsumtionstillväxten

varit fortsatt stark, om än något lugnare än under

slutet av förra året. Hushållssektorns

konsumtionsutgifter växte enligt preliminära

uppgifter med knappt 5 % i årstakt första

halvåret. Därav utgör dock ungefär 1

procentenhet en engångseffekt av att Svenska

kyrkan fr.o.m. i år i nationalräkenskaperna ingår i

hushållssektorn i stället för i kommunsektorn.

Diagram 9.1 Hushållens disponibla inkomst och

konsumtionsutgifter

Miljarder kronor, fasta priser referensår 1999

Den positiva utvecklingen på arbetsmarknaden,

de ökande reala disponibla inkomsterna och

hushållens starka förmögenhetsutveckling under

framför allt förra året har bidragit till den starka

konsumtionstillväxten. Även om utvecklingen

inte kan förväntas bli lika gynnsam för alla dessa

faktorer under innevarande år och nästa år

bedöms förutsättningarna för en fortsatt stark

konsumtion vara goda. I år beräknas hushållens

konsumtionsutgifter öka med drygt 3,5 %

(bortsett från effekten av överföringen av

Svenska kyrkan till hushållssektorn) och nästa år

väntas tillväxten bli knappt 3,5 %.

Enligt Statistiska centralbyråns månatliga

undersökningar av hushållens inköpsplaner

fortsätter hushållen att se mycket optimistiskt på

den närmaste framtiden. Hushållens bild av den

egna ekonomin har varit mycket ljus sedan

början av 1999 och visar inga tecken på att

försämras. Tilltron till minskande arbetslöshet

och förbättrad ekonomi för landet som helhet

ligger kvar på den höga nivå som uppnåddes

under förra året. Förutom den gynnsamma

utvecklingen av sysselsättningen, hushållens

förmögenhet och disponibla inkomst har

sannolikt även de starka offentliga finanserna

bidragit till hushållens växande optimism, och

därmed till den höga konsumtionen, under

senare år.

Den goda sysselsättningsutvecklingen väntas

fortsätta under prognosperioden. Det faktum att

sysselsättningsutsikterna för 2001 har förbättrats

något jämfört med bedömningen i

vårpropositionen bidrar till att även

konsumtionsprognosen för nästa år har

reviderats upp.

Även om den mycket starka tillväxten i

hushållens förmögenhet under förra året bör ha

bidragit till hushållens optimism återspeglas inte

den svagare förmögenhetsutvecklingen hittills i

år i någon försämring av hushållens tillförsikt.

Det är rimligt att anta att hushållen i viss

utsträckning redan väntat sig en avmattning i

tillgångsprisernas utveckling, framför allt

beträffande de tillgångar som vuxit snabbast i

värde under den senaste tiden, och därför inte

förändrat sin positiva grundsyn till följd av första

halvårets mer måttliga börsutveckling. Dessutom

förtjänar det att påpekas att hushållens

förmögenhetsställning alltjämt är mycket stark.

Enligt de preliminära uppgifterna i

Finansinspektionens och Statistiska

centralbyråns sparbarometer minskade

visserligen hushållssektorns samlade finansiella

nettoförmögenhet under loppet av andra

kvartalet med 3,5 %, men den är fortfarande

3,7 % högre än vid årsskiftet och nästan 30 %,

eller 426 miljarder kronor, högre än vid

halvårsskiftet 1999.

Hushållens reala förmögenhet har fortsatt att

utvecklas positivt under det första halvåret i år.

Priserna på sålda småhus svängde kraftigt kring

årsskiftet, till stor del beroende på tillfälliga

effekter, men under våren har

genomsnittspriserna fortsatt att utvecklas i god

takt även om antalet sålda hus har varit relativt

lågt. Under perioden maj juli i år låg

genomsnittspriserna på sålda småhus ca 8 %

högre än under motsvarande period förra året.

De regionala skillnaderna i prisutvecklingen för

småhus är dock mycket stora.

Effekterna på konsumtionen av den samlade

kraftiga förmögenhetsökningen är svåra att

bedöma, men det är rimligt att räkna med att en

viss del av den kraftiga konsumtionsökningen

under senare tid hänger samman med den snabba

ökningen i priserna på aktier och småhus.

Förmögenhetsökningen bidrar sannolikt

fortfarande till konsumtionstillväxten men

effekten kan antas avta successivt framöver då

förmögenheten nu utvecklas långsammare.

Hushållens sparkvot är för närvarande låg (se

diagram 9.2). Sparkvotens nivå måste ses mot

bakgrund av inte bara hushållens positiva

förväntningar och den starka

förmögenhetstillväxten, utan också

konsumtionens sammansättning. Den del av

konsumtionen som växte kraftigast förra året var

varaktiga varor, vilka i viss utsträckning kan

betraktas som investeringar, dvs. en form av

sparande, t.ex. bilar, möbler och vitvaror.

Diagram 9.3 visar utvecklingen för hushållens

konsumtion av bilar och andra varaktiga varor.

Konsumtionen av varaktiga varor exklusive bilar

växte första kvartalet i år med nästan 20 % i

årstakt. Bilkonsumtionen, som förra året ökade

med över 30 %, växte första kvartalet i år med

7 %, vilket även det är en hög tillväxttakt. Som

framgår av diagrammet finns ett cykliskt inslag i

utvecklingen för båda grupperna av varaktiga

varor. Efter den låga konsumtionen under en

stor del av 1990-talet har hushållen ett behov av

att ersätta förslitna kapitalvaror. Detta behov

torde dock mattas av under de närmaste åren.

Diagram 9.2 Hushållens nettosparkvot exklusive sparande i

avtalspensioner

Sparande i förhållande till disponibel inkomst, procent

Hushållens låga sparande kommer också till

uttryck i att skuldsättningen ökar. Hushållens

skulder, uttryckta som andel av den disponibla

inkomsten, har ökat under flera år (se diagram

9.4). Andelen är dock fortfarande betydligt lägre,

och den aktuella konsumtionsuppgången därmed

stabilare, än vad som var fallet i slutet av 1980-

talet.

Som beskrivits i avsnitt 9.1 ovan väntas

hushållens reala disponibla inkomster stiga

kraftigt 2000 2001, bl.a. tack vare en gynnsam

sysselsättningsutveckling och sänkta skatter.

Mot bakgrund av hushållens starka

förmögenhetsställning och optimistiska syn på

den närmaste framtiden väntas en relativt stor

del av inkomstökningarna i år och nästa användas

till ökad konsumtion. Detta innebär att

sparkvoten under dessa år antas förbli relativt låg.

Diagram 9.3 Hushållens konsumtionsutgifter för bilar och

övriga varaktiga varor

Miljarder kronor, fasta priser referensår 1999

Under år 2002 och 2003 emotses fortsatt stora

överskott i de offentliga finanserna. Som nämnts

i avsnitt 9.1 har väntade överskott utöver den

målsatta nivån beräkningstekniskt överförts i sin

helhet till hushållen. Som framgår av den övre

inkomstkurvan i diagram 9.1 innebär detta en

mycket stark real utveckling för den disponibla

inkomsten under dessa år. (Den nedre kurvan

illustrerar utvecklingen exklusive dessa

beräkningstekniska överföringar. På

motsvarande sätt visar diagram 9.2 sparkvoten

för 2002 och 2003 både före och efter de

beräkningstekniska överföringarna.)

Diagram 9.4 Hushållens skuldkvot

Bruttoskuld i förhållande till disponibel inkomst, procent

Det måste dock betonas att hanteringen av dessa

väntade överskott inte är föremål för beslut

förrän längre fram. Hur stora överföringar till

hushållen som kommer att vara möjliga kommer

att bedömas mot bakgrund av det aktuella

konjunkturläget. Det är också rimligt att räkna

med att hushållen, vars konsumtion under en tid

ökat snabbare än inkomsten, på sikt vill öka

sparandets andel av inkomsten till en mer

långsiktigt hållbar nivå. Den medelsiktiga

kalkylen beskriver en balanserad utveckling av

ekonomin i den takt som bedöms som

långsiktigt hållbar och förenlig med

inflationsmålet. När en konjunkturprognos för

år 2002 för första gången utarbetas under nästa år

är det sannolikt att konsumtionsutsikterna för

detta år skulle komma att revideras upp om hela

de nu prognostiserade överskjutande

överskotten faktiskt skulle överföras till

hushållen och revideras ned om överföringarna

helt skulle utebli.

Även om det således ännu inte är klart i hur

stor utsträckning och i vilken form de väntade

överskotten under 2002 och 2003 faktiskt

kommer att komma hushållen till godo är det

ändå rimligt att anta att hushållen räknar med att

få del av dem och i viss mån planerar sin

konsumtion under hela den nu aktuella perioden

därefter. Som nämnts ovan är det emellertid

också rimligt att vänta sig en ökad sparkvot.

Denna prognos stöds av att behovet av att

investera i kapitalvaror, liksom de direkta

effekterna av den snabba förmögenhetstillväxten,

väntas avta successivt.

Sammantaget bedöms förutsättningarna för en

fortsatt stark utveckling av hushållens

konsumtion 2000 2001 vara gynnsamma. Den

väntade goda utvecklingen av sysselsättningen

och den disponibla inkomsten, hushållens

alltjämt mycket goda förmögenhetsställning

samt deras optimistiska förväntningsbild talar för

att konsumtionen kommer att växa starkt både i

år och nästa år. I år väntas hushållens

konsumtionsutgifter växa med 4,7 % totalt och

med 3,7 % om effekten av Svenska kyrkans

överföring rensas bort. Nästa år förutses en

tillväxt på 3,4 %.

Även under 2002 och 2003 ger hushållens

solida förmögenhetsställning,

realinkomstutvecklingen och de starka offentliga

finanserna stöd för en prognos om fortsatt god

tillväxt i hushållskonsumtionen, även om en mer

dämpad sysselsättning bidrar till att tillväxttakten

avtar. För åren 2002 och 2003 beräknas

hushållens konsumtionsutgifter öka med drygt

2 % per år.

10 Investeringar

I år beräknas näringslivet successivt bygga ut

produktionskapaciteten för att möta en allt

högre efterfrågan från såväl inhemska som

internationella marknader. Den starka

konjunkturen har medfört ett ökat

resursutnyttjande och trots en måttlig

prisutveckling förefaller lönsamheten vara god i

stora delar av näringslivet. Industriföretagen har

expansiva investeringsplaner och även inom

övrigt näringsliv bedöms kapaciteten utökas i

betydande omfattning de närmaste åren. Totalt

beräknas näringslivets investeringar, utifrån

redan höga nivåer, öka med ca 7 % i år och med

ca 6 % nästa år.

Enligt de preliminära nationalräkenskaperna

föll investeringarna inom offentliga myndigheter

kraftigt under första halvåret i år. Trots en

förväntad uppgång under årets senare del

beräknas myndigheternas investeringar minska

räknat som årsgenomsnitt. Ökade satsningar på

vägar under nästa år medför att investeringarna

åter växer som årsgenomsnitt.

Tabell 10.1 Bruttoinvesteringar efter näringsgren

Miljarder

kronor

Procentuell förändring

1999

1999

2000

2001

2002

2003

Näringslivet

246

7,6

6,9

6,2

1,2

1,5

 Industri

75

0,6

7,8

8,4

0,6

1,5

 Övrigt

 näringsliv

171

11,0

6,5

5,3

1,5

1,5

Bostäder

32

18,8

4,5

13,7

12,0

12,0

 Nybyggnad

16

21,8

11,0

17,0

 Ombyggnad

16

16,1

 2,0

10,0

Offentliga

myndigheter

49

4,7

 3,2

4,9

2,3

2,4

Totalt

327

8,1

5,1

6,8

2,5

2,8

därav

 maskiner

172

11,5

5,8

6,2

0,9

1,3

 byggnader

112

3,8

3,7

8,3

4,6

4,9

 övrigt

43

6,8

6,2

5,3

3,1

3,0

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet

Antalet påbörjade nybyggnationer av lägenheter

har ökat kraftigt under första halvåret i år. Nivån

är emellertid fortfarande låg i ett historiskt

perspektiv. Det förbättrade läget på

arbetsmarknaden och hushållens allt starkare

ekonomiska ställning talar för ett accelererande

bostadsbyggande de närmaste åren. Den ojämna

regionala utvecklingen av byggandet skapar dock

vissa utbudsrestriktioner som dämpar

uppgången. Antalet påbörjade ombyggnationer

av lägenheter har utvecklats överraskande svagt

inledningsvis i år, vilket bl.a. kan vara resultatet

av en begynnande brist på byggnadsarbetare.

I den medelfristiga kalkylen, dvs. för åren

2002 och 2003, antas BNP växa i en långsiktigt

normal och hållbar takt. Därmed antas BNP-

tillväxten avta något jämfört med åren 2000 och

2001. Eftersom investeringarna i stor

utsträckning påverkas av produktionstillväxten

dämpas även investeringsuppgången 2002 2003.

Bostadsproduktionen förutses i det medelfristiga

perspektivet närma sig en långsiktigt hållbar nivå,

vilket innebär en betydande uppgång från dagens

låga nivå.

10.1 Näringslivet

Industrin

Industrikonjunkturen är mycket stark för

närvarande. Den internationella tillväxten är hög

och svensk exportindustri gynnas av att

industriproduktionen och efterfrågan på

investeringsvaror stiger i för Sverige viktiga

handelsländer. Den svenska

industriproduktionen har också ökat kraftigt

inledningsvis i år. Orderingången till industrin

tyder på en fortsatt produktionsökning under

andra halvåret. Av Konjunkturinstitutets

industribarometer framgår att

kapacitetsutnyttjandet ökat under det senaste

året och att närmare en tredjedel av företagen nu

anser att produktionskapaciteten inte är

tillräcklig.

Bilden av ett mer ansträngt resursläge

stämmer överens med utvecklingen av

kapitalkvoten, dvs. kapitalstocken i relation till

produktionsnivån, som har fallit kraftigt de

senaste åren, se diagram 10.1. En sjunkande kvot

innebär alltså att produktionen ökar i förhållande

till realkapitalstocken, vilket på kort sikt

indikerar ett ökat resursutnyttjande. Barometern

och beräkningar av vinstandelar visar att

lönsamheten är god i industrin, vilket är en viktig

förutsättning för ökade investeringar.

Således förefaller det finnas både ett

betydande behov av och goda förutsättningar för

stigande investeringar inom industrin i år. Enligt

de preliminära nationalräkenskaperna var

investeringsnivån i industrin överraskande låg

första halvåret i år, med en uppgång på knappt

5 % i jämförelse med motsvarande period 1999.

Statistiska centralbyråns investeringsenkät från

maj visar emellertid att industriföretagen har

planer för helåret 2000 som innebär en ökning på

12 % jämfört med 1999, vilket skulle innebära en

kraftig investeringstillväxt andra halvåret i år. Vid

tidigare snabba tillväxtfaser har det dock visat sig

vara svårt för företagen att på kort sikt kunna

realisera sina expansiva investeringsplaner fullt

ut. Sammantaget bedöms därför industrins

investeringar stiga med knappt 8 % i år. Även

nästa år förutses en relativt hög

produktionstillväxt i industrin. Det allt högre

kapacitetsutnyttjandet och en viss förskjutning

av årets planerade investeringar talar för att

investeringarna kommer att växa med ca 8 %

även 2001.

Diagram 10.1 Kapitalkvoten i industrin

Till osäkerheten i prognosen för industrins

investeringar bidrar bl.a. svårigheterna att

bedöma utvecklingen i den cykliska basindustrin.

Konjunkturen i dessa branscher har förbättrats

påtagligt under det senaste året med ökad

produktion, stigande priser på bl.a. papper och

pappersmassa samt ett högt

kapacitetsutnyttjande. Den höga internationella

efterfrågan på vissa insatsvaror kan innebära att

den kapitalintensiva basindustrin utökar

produktionskapaciteten i större omfattning än

vad som har antagits i denna prognos. Samtidigt

bör svårigheterna med att urskilja den långsiktiga

trenden för industrins kapitalkvot framhållas.

Kvoten förefaller ha etablerats på en ny och lägre

nivå under 1990-talets senare hälft, vilket

sannolikt förklaras av den pågående

strukturomvandlingen mot en mer

kunskapsintensiv produktion. Det kan inte

uteslutas att kvoten faller snabbare än vad som

antas i denna prognos med en överskattning av

investeringsutvecklingen som följd.

Övrigt näringsliv

Förra året steg investeringarna inom övrigt

näringsliv med hela 11 %. Den mycket kraftiga

uppgången förklaras dock av tillfälligt höga

fartygs- och flygplansinvesteringar. Exkluderas

dessa var ökningen ändå goda 6 %.

Konjunkturläget har stärkts ytterligare i stora

delar av övrigt näringsliv. Under första halvåret i

år ökade produktionen i tjänstebranscherna med

5 % och antalet sysselsatta med drygt 80 000

personer i jämförelse med motsvarande period

förra året.

De flesta indikatorer tyder på en fortsatt stark

investeringsutveckling i övrigt näringsliv. Under

förra året steg priserna på kommersiella

fastigheter med 3 % i riket som helhet samtidigt

som vakansgraden i storstadsområdena sjönk till

de lägsta nivåerna på tio år. Trots att

fastighetspriserna har fallit något inledningsvis i

år är prisnivån hög, vilket är en viktig

förutsättning för att investeringar i nya

fastigheter ska vara lönsamma. Dessutom

förefaller lönsamheten i tjänstebranscherna ha

förbättrats de senaste åren. Enligt

Konjunkturinstitutets barometer uppger

företagen inom t.ex. handeln att lönsamheten i

dagsläget ligger på en högre nivå än någon gång

under hela 1990-talet samtidigt som antalet

konkurser är det lägsta på mycket länge. Noteras

bör att vinstmarginalerna per producerad enhet

har fallit de senaste åren i tjänstesektorn, vilket

bl.a. har bidragit till den låga inflationen (se

kapitel 8). Den förbättrade lönsamheten torde

således främst förklaras av kraftigt ökade

försäljningsvolymer samt av lägre

kapitalkostnader till följd av räntenedgången

under 1990-talets senare del.

Diagram 10.2 Fastighetsprisstatistik

Index 1981=100

Konjunkturinstitutets barometer visar att det

även finns förväntningar om en fortsatt uppgång

i övrigt husbyggande. Allt fler byggföretag

uppger att lönsamheten är god för närvarande

och att de förutser en ökad produktion de

närmaste åren. Dessutom är orderingången till

arkitekter samt bygg- och annan teknisk

konsultverksamhet mycket hög, vilket normalt

förebådar en investeringsuppgång på ett till två

års sikt.

Tabell 10.2 Övriga näringslivets investeringar

Miljarder

kronor

Procentuell förändring

1999

1998

1999

2000

2001

Jord- och skogsbruk

8

1,6

 7,1

4,0

3,9

Energi och vattenverk

14

3,0

 6,2

4,0

2,9

Byggnadsindustri

10

26,3

22,7

6,1

5,8

Handel

26

30,2

 0,9

7,1

6,2

Finansiell verksamhet

8

24,7

13,5

 2,6

5,1

Företagstjänsteverksamhet

29

25,7

14,0

6,5

4,9

Hushållsverksamhet

10

11,6

9,7

15,0

3,8

Fastighetsverksamhet

15

6,1

1,6

9,3

6,9

Övrig tjänsteverksamhet

50

4,3

28,9

6,2

5,5

 därav transport

27

1,7

53,5

1,6

2,9

 post och tele

15

4,5

6,3

15,6

10,6

Summa

171

13,6

11,0

6,5

5,3

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet

Statistiska centralbyråns investeringsenkät

bekräftar bilden av en stigande

investeringsaktivitet i övrigt näringsliv i år.

Bilden är dock delvis splittrad. Inom

företagstjänster samt post- och telebranscherna

är planerna expansiva. I telebranschen förklaras

uppgången delvis av en fortsatt utbyggnad av

mobiltelefonsystemen och av bredbandsnätet.

Inom finansiell verksamhet och handel är

däremot utbyggnadsplanerna överraskande

svaga. De begränsade investeringsplanerna inom

finansiell verksamhet förklaras sannolikt av

strukturella förändringar till följd av

företagsfusioner och den ökade användningen av

post- och banktjänster över Internet, vilket bl.a.

medför en minskning av antalet bank- och

postkontor. Omställningsarbetet i samband med

millennieskiftet är nu över vilket ytterligare

dämpar investeringsutvecklingen i den finansiella

sektorn. Vad gäller handeln bör det understrykas

att efter den mycket kraftiga uppgången 1998

ligger investeringarna på en hög nivå och redan

fjolårets investeringsnivåer innebär en betydande

utbyggnad av kapaciteten. En viktig förklaring

till de återhållsamma investeringsplanerna enligt

enkäten är att allt färre företag inom handeln

äger fastigheter varvid produktionsökningar i

denna bransch delvis resulterar i ökade

investeringar i fastighetssektorn. Den förväntade

kraftiga uppgången i hushållens konsumtion

bedöms dock medföra ökade och mer

omfattande investeringar inom handeln än vad

enkäten anger både i år och nästa år.

Det bör också nämnas att inom flertalet

branscher steg mjukvaruinvesteringarna, vilka

utgör 13 % av de totala investeringarna, kraftigt

under första halvåret i år enligt

nationalräkenskaperna. Under de närmaste åren

beräknas dessa öka med ca 6 % årligen.

Sammantaget görs bedömningen att behovet

av att utöka produktionskapaciteten generellt

sett är stort och att investeringarna i övrigt

näringsliv i år överstiger fjolårets nivå med

ca 6,5 %.

Av diagram 10.3 framgår att kapitalkvoten i

övrigt näringsliv exklusive småhus och

fastighetsverksamhet successivt har fallit sedan

början av 1980-talet, bortsett från recessionsåren

under 1990-talets första hälft. Den tydliga

nedåtgående trenden förklaras bl.a. av minskade

investeringar i energisektorn och av

kapitalrationaliseringar inom handel och

finansiella tjänster. Det är svårt att avgöra

utvecklingen av kapitalkvoten på sikt men den

kraftiga nedgången förra året bedöms delvis vara

resultatet av ett ökat kapacitetsutnyttjande, vilket

tillsammans med förväntningar om en fortsatt

stark produktionsökning beräknas medföra att

investeringarna inom övrigt näringsliv stiger med

ytterligare ca 5 % nästa år. De positiva utsikterna

för byggsektorn stödjer en sådan prognos.

Diagram 10.3 Kapitalkvoten i övrigt näringsliv exklusive

småhus och fastighetsverksamhet

10.2 Bostäder

Under förra året påbörjades byggnationer av ca

14 000 lägenheter enligt Statistiska centralbyrån,

vilket var en ökning med ca 14 % jämfört med

året innan. Uppgången har fortsatt inledningsvis

i år enligt preliminär statistik från Statistiska

centralbyrån.

Fundamentala faktorer talar för att

bostadsbyggandet tar fart de närmaste åren.

Stigande fastighetspriser på

andrahandsmarknaden och fallande vakanstal

visar att efterfrågan på bostäder är hög redan i

dag (se diagram 10.4). Även om den regionala

fördelningen är ojämn innebär den allt högre

prisnivån att det i många fall är mycket lönsamt

med nybyggnationer. En fortsatt förbättring av

läget på arbetsmarknaden och hushållens allt

starkare ekonomiska ställning bidrar till att höja

efterfrågan ytterligare. Dessutom har räntorna

stabiliserats på en förhållandevis låg nivå.

Diagram 10.4 Antalet outhyrda respektive påbörjade

lägenheter

Tusental

Konjunkturinstitutets barometer visar att

förväntningarna avseende bostadsbyggandet är

mycket positiva avseende andra halvåret i år. I

barometern kan emellertid en besvikelse noteras

i den mening att de positiva förväntningarna

under det senaste året inte har infriats. Det kan

också konstateras att trots många gynnsamma

omständigheter och en i dagsläget hög

efterfrågan är byggandet av bostäder alltjämt på

en mycket låg nivå. Uppgången i antalet

påbörjade lägenheter under förra året och

inledningsvis i år var från den historiskt sett

mycket låga nivå som gällde under större delen

av 1990-talet. Enligt Boverkets bedömningar

skulle det behöva byggas 25 000 30 000

lägenheter årligen för att svara mot den

långsiktiga efterfrågan. Ytterligare en indikator

på att bostadsbyggandet fortfarande är

återhållsamt är att orderingången till

småhusfabrikanterna har minskat något hittills i

år jämfört med första halvåret i fjol.

Det förhållandevis låga bostadsbyggandet

förklaras troligen bl.a. av en låg lönsamhet i

nyproduktionen av hyresrätter samt av vissa

utbudsrestriktioner i form av brist på

byggnadsarbetare och tomtmark. De senare

faktorerna torde i sin tur förklaras av den ojämna

regionala utvecklingen med en mycket hög

efterfrågan i storstadsområdena. Nämnda

utbudsrestriktioner väntas delvis gälla även de

närmaste åren och antalet påbörjade bostäder

beräknas därmed uppgå till 18 000 i år och till

21 000 nästa år, dvs. samma prognos som i

vårpropositionen.

Vissa utbudsrestriktioner kan vara en

förklaring till att antalet inledda

ombyggnationsprojekt har varit överraskande

låga hittills i år. Ytterligare en orsak är sannolikt

att lönsamheten tidigare har varit mycket dålig

hos de allmännyttiga bolagen. De senaste årens

räntenedgång och fallande vakanstal innebär

dock att den finansiella situationen har

förbättrats. Därmed torde antalet inledda

ombyggnationer de närmaste åren överstiga

fjolårets nivå på 21 000 lägenheter. På grund av

det låga utfallet hittills i år och med hänsyn tagen

till vissa utbudsrestriktioner har dock prognosen

för antalet ombyggnationer reviderats ned med

ca 1 000 lägenheter per år jämfört med

vårpropositionen till 22 000 i år och till 25 000

lägenheter nästa år.

I genomsnitt pågår ett nybyggnationsprojekt i

ca 12 månader och ett ombyggnadsprojekt i ca 6

månader. Den kraftiga uppgången av påbörjade

nybyggnationer som har ägt rum inledningsvis i

år påverkar därför successivt volymutvecklingen

i år och delvis även nästa år. Dessutom har

omfattningen av olika projekt samt fördelningen

mellan småhus och lägenheter i flerfamiljshus

betydelse. Sammantaget beräknas

bostadsinvesteringarna öka med omkring 5 % i

år och med 14 % nästa år.

10.3 Lager

Efter en till stora delar ofrivillig

lageruppbyggnad under 1998 ägde en successiv

lageranpassning rum under förra året.

Sammantaget gav lagerinvesteringarna ett

negativt bidrag till BNP-tillväxten på

motsvarande 0,5 % av BNP 1999. Under första

kvartalet i år gav lagerinvesteringarna däremot ett

positivt tillväxtbidrag på 0,7 % av BNP. Den

stora lagerökningen förklaras bl.a. av en oväntat

hög lageruppbyggnad i industrin. Även under

andra kvartalet växte lagren kraftigt, vilket gav

ett positivt BNP-bidrag på motsvarande 0,5 %.

Osäkerheten i utfallet avseende andra kvartalet är

dock mycket stor på grund av att den s.k.

snabbversionen av nationalräkenskaperna som

publiceras i augusti i många avseenden är en

prognos.

Den anpassning som genomfördes i fjol

bedöms i stort sett vara avslutad och

lagerökningen i industrin i början av året antas i

huvudsak vara tillfällig. Under de närmaste åren

väntas det ske en frivillig lageruppbyggnad i

näringslivet som helhet i samband med att

produktionsnivån successivt stiger. Jämfört med

vårpropositionen, då lagerinvesteringarna

beräknades vara tillväxtneutrala fram t.o.m. 2003,

har lagerprognosen reviderats upp något i år,

vilket förklaras av att såväl produktion som

lagerinvesteringarna inom handeln nu förutses

bli högre. Sammantaget väntas

lagerinvesteringarna i år vara något större än

under förra året och BNP-bidraget väntas uppgå

till 0,2 % i år. Nästa år dämpas

produktionsökningen inom såväl industrin som

handeln med en långsammare lagertillväxt som

följd. Därmed beräknas BNP-bidraget bli 0,1 %

år 2001. För 2002 och 2003 antas

lagerinvesteringarna vara av samma

storleksordning som nästa år och därmed vara

tillväxtneutrala.

Den kraftiga lageruppbyggnaden i industrin

inledningsvis i år förklaras av ökade lager inom

läkemedels- och teleproduktindustrierna. Av

Konjunkturinstitutets barometer framgår att i

den kemiska industrin, där produktionen av

läkemedel ingår, har missnöjet med

lagersituationen ökat under första halvåret i år

samtidigt som Statistiska centralbyråns statistik

visar att produktionen sjönk i denna bransch

jämfört med inledningen av 1999. Det

försämrade konjunkturläget kan medföra en

onormalt hög lagerhållning i läkemedelsindustrin

under större delen av innevarande år. Något

liknande missnöje med lagren syns inte i

teleproduktindustrin. Därmed bedöms

lagertillväxten i denna bransch vara temporär och

dessa lager torde därmed justeras ned relativt

snabbt. Konjunkturinstitutets barometer visar att

generellt sett är industriföretagen nöjda med

lagersituationen och mot bakgrund av det starka

konjunkturläget i flertalet branscher bedöms

industrins totala lager växa i takt med

produktionen.

Inom handeln har lagren utvecklats i stort sett

som väntat inledningsvis i år. Det missnöje med

lagerläget som uppstod vid årsskiftet inom

handeln med motorfordon kvarstår dock enligt

Konjunkturinstitutets barometer. I denna

bransch förefaller det alltså finnas behov av att

minska lagren. Sett till handeln som helhet väntas

dock lagren öka något i samband med en

tilltagande inhemsk efterfrågan. På grund av att

handelns försäljning nu förutses bli högre har

lagerinvesteringarna höjts i jämförelse med

prognosen i vårpropositionen.

11 Den offentliga sektorn

Den offentliga sektorns finansiella sparande

beräknas uppgå till ca 3,5 % av BNP i år och

nästa år. Det positiva sparandet bidrar till att

statsskulden sjunker och att den konsoliderade

bruttoskulden understiger 60 % av BNP i år.

Nettoskulden vänds till en positiv finansiell

nettoställning redan nästa år. Även för 2002 och

2003 förutses ett finansiellt sparande på omkring

3,5 % av BNP.

11.1 Den konsoliderade offentliga sektorn

Finansiellt sparande

I år väntas den offentliga sektorns finansiella

sparande uppgå till ca 71 miljarder kronor eller

3,4 % av BNP. Det är en förbättring med 1,5 %

av BNP, jämfört med 1999. Därav svarar lägre

ränteutgifter för nära 1 procentenhet, vilket del-

vis är en följd av att intäkterna från försäljningen

av aktier används till amortering av statsskulden.

De direkta intäkterna från försäljningar av aktier

inkluderas däremot inte i det finansiella

sparandet. Såväl den offentliga sektorns

inkomster som utgifter exklusive räntor minskar

som andel av BNP. En del av nedgången beror

emellertid på att den offentliga sektorns

omslutning reduceras från och med innevarande

år med 0,5 % av BNP till följd av att Svenska

kyrkan skiljs från staten.

Det finansiella sparandet överträffade målen

om balans 1998 och ett överskott på 0,5 % av

BNP 1999. Även i år väntas det finansiella

sparandet överstiga målet om ett överskott på

2 % av BNP. Denna utveckling har skett trots de

skattesänkningar och andra reformer som

genomförts under senare år. Sammantaget

beräknas genomförda reformer under perioden

1998 2000 medföra en budgetbelastning för

staten på ca 3,5 % av BNP år 2000. Det innebär

att den offentliga sektorns finansiella sparande

skulle ha uppgått till ca 7 % av BNP i år i

frånvaro av re

Tabell 11.1 Den offentliga sektorns finanser

Miljarder kronor, löpande priser

1999

2000

2001

2002

2003

Inkomster

1187,8

1218,7

1248,1

1281,2

1335,4

 procent av BNP

60,2

58,9

57,2

56,4

56,5

 Skatter och avgifter

1043,2

1074,9

1110,4

1141,8

1190,7

 procent av BNP

52,9

52,0

50,9

50,3

50,3

 Kapitalinkomster

70,2

67,8

59,2

58,3

61,1

 Övriga inkomster

74,3

76,0

78,5

81,1

83,5

Utgifter

1150,8

1147,4

1172,4

1206,3

1251,2

 procent av BNP

58,4

55,5

53,7

53,1

52,9

 Transfereringar

463,8

464,9

475,7

483,0

506,2

 Konsumtion och investeringar

581,6

596,2

619,9

648,4

674,5

 Ränteutgifter

105,4

86,2

76,8

74,9

70,6

Finansiellt sparande före överföring

36,9

71,3

75,7

74,9

84,1

 procent av BNP

1,9

3,4

3,5

3,3

3,6

Beräkningsteknisk överföring

29,5

36,8

 procent av BNP

1,3

1,6

Finansiellt sparande efter överföring

36,9

71,3

75,7

45,4

47,3

 procent av BNP

1,9

3,4

3,5

2,0

2,0

Finansiell ställning

 Nettoskuld

224,1

10,1

 80,5

 134,4

 188,5

 procent av BNP

11,4

0,5

 3,7

 5,9

 8,0

 Konsoliderad bruttoskuld1

1294,4

1218,5

1162,6

1140,4

1141,5

 procent av BNP

65,6

58,9

53,2

50,2

48,2

Anm: Till följd av att Svenska kyrkan skiljs från staten reduceras inkomster och

 utgifter med 0,5 % av BNP fr.o.m. år 2000.

1 Den konsoliderade skulden är definierad enligt EU:s konvergenskriterier

(Maastricht).

Källor: Konjunkturinstitutet, Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet

former, allt annat lika. Detta reformutrymme har

skapats genom den stabila ekonomiska

utvecklingen med låg inflation och låga räntor.

Nästa år reduceras skatteinkomsterna som

andel av BNP till knappt 51 %. Inkomsterna av

räntor och utdelningar faller nominellt eftersom

AP-fonden överför finansiella tillgångar till ett

värde på 155 miljarder kronor till staten. Då

större delen av dessa tillgångar används för att

minska statsskulden bidrar överföringen också

till sänkta ränteutgifter. Utgifter exklusive räntor

minskar även de som andel av BNP. Det

finansiella sparandet beräknas 2001 till ca 76

miljarder kronor eller 3,5 % av BNP. Av detta är

8 miljarder kronor, eller 0,4 % av BNP, en

tillfällig effekt av skatt på utdelade medel till

företagen från försäkringsbolaget SPP.

Vid hittills beslutade och föreslagna regler

beräknas det finansiella sparandet som andel av

BNP uppgå till 3,3 % 2002 och förstärkas till

3,6 % 2003. Det prognostiserade sparandet

överträffar därmed budgetmålet om ett

överskott på 2 % av BNP med 30 respektive 37

miljarder kronor. Det överskjutande överskottet

antas i kalkylen för perioden 2002 2003

beräkningstekniskt överföras till hushållssektorn.

Statens ränteutgifter, statsskulden och den

offentliga sektorns finansiella ställning är för

åren 2002 och 2003 beräknade med ett antagande

om ett finansiellt sparande som överensstämmer

med saldomålet på 2 % av BNP.

Den finansiella ställningen

Finansiellt sparande är resultatet av alla

transaktioner som påverkar den finansiella

nettoförmögenheten. Det innebär att t.ex.

försäljning av aktier inte påverkar det finansiella

sparandet. Om försäljningsinkomsterna används

för amortering av statsskulden minskar tillgångar

och skulder lika mycket, vilket medför en

oförändrad finansiell nettoställning. Skulle

däremot försäljningsinkomsterna användas till

ökade utgifter minskar det finansiella sparandet.

Eftersom det finansiella sparandet är definierat

som nettot av transaktioner påverkar inte heller

värdeförändringar på tillgångar och skulder det

finansiella sparandet.

Den offentliga skulden påverkas däremot av

anskaffning och försäljning av finansiella

tillgångar samt värdeförändringar. Den offentliga

sektorns konsoliderade bruttoskuld, definierad

enligt de s.k. Maastrichtkriterierna, var vid

utgången av 1999 drygt 65 % av BNP. Genom

de finansiella överskotten och den

skuldminskning som sker till följd av

försäljningar av statens aktieinnehav, beräknas i

år skulden understiga referensvärdet inom EU på

60 % av BNP.

Den offentliga sektorns finansiella nettoskuld,

dvs. skulder minus samtliga finansiella tillgångar,

är väsentligt lägre än den konsoliderade

bruttoskulden. Detta beror huvudsakligen på att

AP-fonden har betydande finansiella tillgångar

vid sidan av statsobligationer. Även staten och

den kommunala sektorn har finansiella tillgångar

i form av t.ex. aktier och utlåning. Nettoskulden

sjunker till följd av överskotten i det finansiella

sparandet och påverkas också av de

värdeförändringar som sker på den offentliga

sektorns innehav av aktier och obligationer.

Genom börsnoteringen av Telia AB stiger det

bokförda värdet av statens aktier med ca 120

miljarder kronor i år. Denna värdeökning

reducerar nettoskulden med motsvarande

belopp, utöver den minskning som sker genom

sparandet. Ett fortsatt högt finansiellt sparande

medför att nettoskulden vänds till en positiv

finansiell ställning redan under 2001. Det

innebär att värdet av den offentliga sektorns

finansiella tillgångar då överstiger skulderna.

Jämförelse med 2000 års ekonomiska

vårproposition

Den offentliga sektorns finansiella sparande år

2000 bedöms nu bli 12 miljarder kronor högre än

vad som beräknades i vårpropositionen.

Förbättringen beror i huvudsak på större

skatteinkomster. Skatteinkomsterna höjs

ytterligare 2001 till följd av att BNP-tillväxten nu

förutses bli högre än tidigare. Därtill kommer i

förhållande till vårpropositionen ett tillfälligt

tillskott på 8 miljarder kronor genom skatt på

utdelade medel från försäkringsbolaget SPP.

Oaktat de nu föreslagna skatteförändringarna

har det finansiella sparandet sedan

vårpropositionen reviderats upp med 20

miljarder kronor eller 1 % av BNP 2001. Även

efter skatteändringarna blir det finansiella

sparandet 5 miljarder kronor högre 2001 jämfört

med vårpropositionen. För åren 2002 och 2003

har det finansiella sparandet reviderats ned med 7

respektive 22 miljarder kronor jämfört med

vårpropositionen. Det innebär en motsvarande

sänkning av den beräkningstekniska

överföringen för dessa år.

Den konsoliderade bruttoskulden har justerats

upp med 20 miljarder kronor 2000 till följd av att

försäljningen av aktier har blivit mindre

omfattande än väntat. För nästa år motverkas

detta delvis av ett högre finansiellt sparande än i

vårpropositionen. Sammantaget har prognosen

för bruttoskulden, avseende 2001, reviderats upp

med 10 miljarder kronor.

Nettoskulden har reviderats ned med ca 64

miljarder kronor för 2000 till följd av att hela

värdet av statens ägande i Telia AB nu redovisas

bland de finansiella tillgångarna. I

vårpropositionen gjordes en mer försiktig

bedömning av marknadsvärdet på grund av den

då rådande osäkerheten kring försäljningen av

aktier i Telia.

Skatter och avgifter

I nationalräkenskaperna redovisas skatterna i

huvudsak när skattskyldigheten uppstår och inte,

som i statsbudgeten, när skatten betalas.

Periodiseringen av inkomstskatterna är dock

ofullständig på grund av att redovisningen

avviker från de slutligt fastställda skatterna.

Därtill kommer att den del av mervärdeskatten

och tullinkomsterna, som ingår som en del av

EU-avgiften, inte redovisas som transaktioner i

den offentliga sektorn utan bokförs som en skatt

till utlandet. De totala skatterna är således större

än den offentliga sektorns skatteinkomster.

De totala skatteinkomsterna har stigit kraftigt

de senaste åren och uppgick 1999 till 53,5 % av

BNP (skattekvoten), se tabell 11.2. I år har

inkomstskatten för hushåll sänkts med ca 12

miljarder kronor genom en skattereduktion för

en fjärdedel av den allmänna pensionsavgiften

och genom en höjning av skiktgränserna för den

statliga skatten. Inkomsterna av bolagsskatten

reduceras under prognosperioden genom en

tidigare beslutad höjning av avsättningen till

periodiseringsfonder och genom att tiden för

återföring till beskattning förlängts från 5 till 6

år. I år har fastighetskatten på hyreshus sänkts till

1,2 % av taxeringsvärdet. Energibeskattningen

har höjts för att finansiera kompetensutveckling i

företagen. Kommunalskatterna har också

förändrats i vissa kommuner och landsting så att

den i genomsnitt, inklusive kyrkoskatten, ökat

från 31,48 % till 31,60 %. Därtill kommer att

Svenska kyrkans skiljande från staten innebär att

kyrkoskatten fr.o.m. 2000 ej längre räknas som

en skatt utan som en medlemsavgift, vilket

sänker den redovisade skattekvoten med 0,5

procentenheter. Sammantaget sjunker

skattekvoten till 52,6 % i år.

För 2001 föreslås nu ytterligare ett steg i

sänkningen av inkomstskatten för hushåll med

samma inriktning som i år samt en höjning av

grundavdraget med 1 200 kronor. Reseavdraget

med bil föreslås höjas med 1 krona per mil.

Sammantaget innebär det att inkomstskatten för

hushåll sänks med 15 miljarder kronor. För att

undvika ett ökat skatteuttag till följd av att

frysningen av taxeringsvärdena upphör nästa år

föreslås förändringar av fastighets- och

förmögenhetsskatterna.

Tabell 11.2 Skatter och avgifter

Procent av BNP

1999

2000

2001

Hushållens direkta skatter och

avgifter

22,4

21,7

20,8

Företagens direkta skatter

3,1

2,9

3,1

Arbetsgivar- och egen-

företagaravgifter

14,9

14,8

14,6

Mervärdesskatt

7,2

7,5

7,5

Fastighetsskatt

1,2

1,1

1,1

Övriga indirekta skatter

4,6

4,6

4,4

Totala skatter och avgifter

53,5

52,6

51,5

 varav till EU

0,6

0,6

0,6

Anm: Till följd av att Svenska kyrkan skiljs från staten reduceras skatterna med

0,5 % av BNP fr.o.m. 2000.

Källor: Konjunkturinstitutet, Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet

Fastighetsskatten föreslås justeras ned från 1,5 %

till 1,2 % av taxeringsvärdet för småhus och från

1,2 % till 0,7 % av taxeringsvärdet för hyreshus.

Därtill föreslås en höjning av fribeloppet i

förmögenhetsskatten till 1 miljon kronor för

ensamstående och till 1,5 miljoner kronor för

sambeskattade. De föreslagna förändringarna av

fastighetsskatten och förmögenhetsskatten

medför sammantagna ett skattebortfall på ca 10

miljarder kronor jämfört med vårpropositionen.

Skatten på realisationsvinster på bostäder föreslås

höjas från 15 % till 20 %. Miljöskatter och

energibeskattningen föreslås höjas med drygt 3

miljarder kronor. Mervärdesskatten på kollektiva

transporter föreslås sänkas från 12 % till 6 %,

vilket motsvarar knappt 1 miljard kronor.

Arbetsgivaravgifterna förslås sänkas med 0,1

procentenhet eller 1 miljard kronor.

Sammantaget innebär de nu föreslagna

skatteförändringarna en skattesänkning på 15

miljarder kronor jämfört med år 2000.

Tillsammans med tidigare beslutade

skatteförändringar reduceras de periodiserade

skatterna med 23 miljarder kronor nästa år.

Skatten på utdelade medel från SPP höjer

tillfälligt skatteinkomsterna med 8 miljarder

kronor eller 0,4 % av BNP nästa år.

Skatteförändringarna och en i förhållande till

BNP långsammare utveckling av viktiga

skattebaser bidrar till att skattekvoten sjunker till

51,5 % nästa år.

Utgifter

År 1999 uppgick de offentliga utgifterna till

motsvarande 58,4 % av BNP (utgiftskvoten).

Det är i nivå med 1990, året innan den

ekonomiska krisen bidrog till att utgiftskvoten

steg till som högst 70 % 1993. Som framgår av

tabell 11.1 sjunker de offentliga utgifterna som

andel av BNP i år och nästa år. Den starka BNP-

tillväxten både ökar nämnaren i utgiftskvoten

och leder till lägre utgifter för arbetslösheten.

Den låga inflationen resulterar i en motsvarande

låg nominell ökning av pensioner och andra

indexerade utgifter. Den minskade statsskulden

och låga räntor medför sänkta ränteutgifter.

Utgifterna sjunker även i reala termer i år, se

tabell 11.3. Av den redovisade reala minskningen

i år på 2,8 % svarar emellertid effekten av att

Svenska kyrkan skilts från staten för 0,8

procentenheter. Exklusive denna effekt och de

kraftigt sänkta ränteutgifterna minskar utgifterna

i reala termer med 0,2 %. Nästa år ökar

utgifterna realt med ca 1 % exklusive

ränteutgifter.

Tabell 11.3 Den offentliga sektorns utgifter

Andel av

utgifter i

procent

Procentuell volym-

förändring

1999

1999

2000

2001

Summa utgifter

100,0

0,5

 2,8

0,1

 exklusive räntor

90,9

1,6

 1,2

1,1

Hushållstransfereringar

34,2

1,9

0,3

1,1

 Pensioner

16,0

0,3

1,4

 Sjukdom

6,8

9,8

5,1

 Arbetsmarknad

4,0

 13,9

 11,3

 Familjer och barn

3,4

3,6

4,0

 Studier

1,3

 9,4

3,9

 Övrigt

2,8

 2,3

 1,3

Övriga transfereringar

5,9

 1,5

 8,1

0,5

 Räntebidrag till

 bostäder

0,6

 32,0

 48,1

 48,5

 BNI-avgiften till EU

0,8

4,7

6,3

10,6

 Bistånd

1,1

5,6

12,3

4,7

Ränteutgifter

9,1

 9,9

 19,2

 12,1

Konsumtion

46,1

1,8

 1,4

0,9

Investeringar

4,7

2,9

 2,0

4,6

Anm: Överföringen av Svenska kyrkan till hushållssektorn påverkar

utvecklingstalen för år 2000. Exkl. påverkan av denna omklassificering

beräknas totala utgifter till 2,0 %, totala utgifter exkl räntor till 0,2 %

och

konsumtionsutgifter till 0,6 %.

Källor: Konjunkturinstitutet, Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet

Transfereringarna till hushållen, som svarar för

34 % av de offentliga utgifterna, ökar realt med

0,3 % i år och med 1 % nästa år. Ålderspensioner

m.m., som utgör nära hälften av

transfereringarna till hushållen, stiger relativt

långsamt i år, delvis till följd av att basbeloppet

indexeras med 1999 års låga inflation. Nästa år

bidrar höjningar av pensionstillskott och

bostadstillägg till en starkare real ökning.

Utbetalningarna från sjukförsäkringen har ökat

kraftigt till följd av ökad sjukfrånvaro och högre

medelersättning per sjukdag. Ökningstakten

väntas avta i år för att sedan stabiliseras. Även

assistansersättningen har ökat kraftigt och

fortsätter att öka i snabb takt. Det förbättrade

läget på arbetsmarknaden medför lägre

kostnader för ersättningarna till arbetslösa. Även

social- och bostadsbidragen väntas minska till

följd av den positiva ekonomiska utvecklingen.

Barnbidragen har höjts i år och en ytterligare

höjning sker nästa år. Utbetalda studiebidrag och

ersättning till personer i kunskapslyftet

minskade kraftigt förra året och fortsätter att

minska i år. Det är en följd av att antalet

studiestödstagare sjunker. Nästa år stiger

utbetalningarna till följd av att de nuvarande

studiestödsformerna ersätts av ett nytt

studiestödssystem den 1 juli 2001. Reformen

innebär bl.a. att den generella bidragsnivån höjs,

vilket ökar de redovisade utbetalningarna i

nationalräkenskaperna eftersom lånedelen i

studiemedelssystemet inte räknas som utgift.

Övriga transfereringar svarar för 6 % av de

offentliga utgifterna och består av subventioner

och andra bidrag till näringslivet och till utlandet.

Transfereringarna till näringslivet innefattar

utgifter för områden som arbetsmarknads-,

regional- och miljöpolitik samt statligt och

kommunalt stöd till t.ex. bostäder och

transportsektorn. Bidragen till näringslivet

minskar relativt kraftigt under prognosperioden.

Det gäller t.ex. räntebidragen till bostäder, som

har minskat från över 35 miljarder kronor 1993

till drygt 7 miljarder kronor 1999. År 2001

beräknas bidragen uppgå till endast 2 miljarder

kronor. Den fortsatta minskningen beror

huvudsakligen på att bidrag lämnas till en stegvis

minskande andel av räntekostnaderna.

Den BNI-baserade EU-avgiften uppgår till ca

10 miljarder kronor i år och den totala EU-

avgiften till drygt 22 miljarder kronor. Skillnaden

mellan dem består i att en del finansieras genom

tullmedel och mervärdesskatt. Som nämnts ovan

bokförs denna del i nationalräkenskaperna som

en skatt till EU och endast BNI-avgiften

redovisas som en utgift för den offentliga

sektorn. I år och nästa år stiger BNI-avgiften

relativt kraftigt delvis till följd av att en större del

av den totala avgiften till EU kommer att baseras

på BNI. Även den totala avgiften ökar starkt i år,

delvis som följd av att valutakurseffekter gav en

tillfälligt låg avgift 1999. Utgifterna för bistånd

ökar också starkt i år efter den

utgiftsbegränsning som gällde förra året.

Den offentliga konsumtionen svarar för 46 %

av de offentliga utgifterna och motsvarar 27 % av

BNP. Den offentliga konsumtionen drogs ned i

samband med konsolideringen av de offentliga

finanserna, men efter ökningar 1998 och 1999

ligger nu den offentliga konsumtionen i fasta

priser drygt 2 % över 1993 års nivå. I år sjunker

den redovisade konsumtionen eftersom Svenska

kyrkan överförts från den offentliga sektorn till

hushållssektorn. Frånsett denna överföring

beräknas konsumtionen inom stat och kommun

sammantaget öka i volym med 0,6 % i år. Nästa

år beräknas den offentliga konsumtionen öka

med ca 1 %, vilket är väsentligt lägre än BNP-

tillväxten på 3,5 %. Som andel av BNP kommer

den offentliga konsumtionen emellertid att

minska med endast en halv procentenhet

eftersom prisutvecklingen för den offentliga

konsumtionen är högre än för BNP.

Finanspolitiken

De prognoser som redovisats i tidigare avsnitt

innebär att den offentliga sektorns finansiella

sparande förbättras med 1,5 % av BNP i år till

omkring 3,5 % av BNP. Även nästa år beräknas

överskottet uppgå till 3,5 % av BNP. Om den

beräkningstekniska överföringen inte beaktas

beräknas överskottet ligga kvar på den nivån

under resten av kalkylperioden. Detta innebär att

de offentliga finansernas effekt på ekonomin

bedöms vara åtstramande i år och i stor sett

neutral de följande åren. Vid en tillväxt i

ekonomin som är högre än den långsiktiga

trenden förstärks de offentliga finanserna i

frånvaro av regeländringar genom de s.k.

automatiska stabilisatorerna. Dessa dämpar den

privata sektorns efterfrågan. Diskretionära

finanspolitiska åtgärder förstärker eller

motverkar de automatiska stabilisatorernas

effekter. I tabell 11.4 redovisas en grov indikator

på den diskretionära finanspolitiken, dvs. den del

av förändringen av det offentliga överskottet

som beror på politiska beslut. Efter justering av

överskottet för konjunkturutveckling,

skatteperiodiseringar m.m. återstår en restpost,

som utgör en grov indikator på den diskretionära

finanspolitikens inriktning. I indikatorn

inkluderas inte bara effekten av de åtgärder som

föreslås i denna proposition, utan även av beslut

som fattats tidigare, men inte träder i kraft förrän

under de redovisade åren. Därutöver inräknas

effekterna av volymfaktorer i

transfereringssystemen, vilka inte direkt beror av

aktiva beslut.

Tabell 11.4 Beräkning av finanspolitikens inriktning

Procent av BNP

1999

2000

2001

2002

2003

Förändring av finansiellt

sparande före överföring

0,0

1,5

0,0

 0,2

0,3

Förklarande faktorer

 Konjunkturläge inkl.

 förändr. av skattebaser

1,6

1,4

0,7

 0,2

0,0

 Periodisering av

 skatteinkomster

 0,9

0,4

0,6

 0,6

 0,2

 Köp och försäljning av

 fastigheter samt

 kapitaltransf., netto

 0,9

0,0

0,0

0,0

0,0

 Kapitalinkomster och

 ränteutgifter, netto

0,0

0,9

0,1

0,1

0,3

Justerat primärt sparande

före överföring1

0,2

 1,1

 1,3

0,5

0,2

Beräkningsteknisk

överföring

 1,3

 0,3

Justerat primärt sparande

efter överföring1

0,2

 1,1

 1,3

 0,8

 0,1

1 Det justerade primära sparandet visar finanspolitikens inriktning. Ett

negativt

tal innebär att inriktningen är expansiv och ett positivt tal att inriktningen

är

kontraktiv.

Källa: Finansdepartementet

Den komponent som hänförs till konjunkturen

beaktar såväl BNP-utvecklingen som de

viktigaste skattebasernas utveckling i förhållande

till BNP. Den del som beror på BNP-

utvecklingen mäts som 75 % av avvikelsen i

BNP-förändring från en antagen trendmässig

utveckling på 2 %.

Hur det offentliga sparandet påverkas av

konjunkturen beror inte bara på BNP-tillväxten

utan också på tillväxtens sammansättning. En

exportledd tillväxt ger lägre skatteinkomster än

om den drivs av privat konsumtion.

Förskjutningar mellan vinster och löner påverkar

också skatteinkomsterna eftersom vinster på

kort sikt är lägre beskattade än löner. Den

kraftiga ökningen av sysselsättningen förra året

ledde till att lönesumman steg mer än BNP.

Detta ökade effekten av konjunkturen på de

offentliga finanserna utöver vad som följde av att

BNP-tillväxten var högre än 2 %. Nästa år väntas

de viktigaste skattebaserna stiga något

långsammare än BNP, vilket dämpar effekten av

tillväxten på de offentliga finanserna.

Den ofullständiga periodiseringen av

skatteinkomsterna för bolag och hushåll i

nationalräkenskaperna innebär att de redovisade

skatterna avviker från de slutligt fastställda

skatterna. För enskilda år kan

periodiseringseffekterna vara betydande, men på

några års sikt bör de jämnas ut. Förra året ökade

de slutliga skatterna betydligt mer än de skatter

som redovisas i nationalräkenskaperna, vilket gör

att förbättringen av det underliggande

sparandet underskattades. I år och nästa år väntas

skatterna enligt nationalräkenskaperna öka mer

än de slutliga skatterna.

Det som i nationalräkenskaperna registreras

som köp och försäljningar av fastigheter är ofta

ett resultat av tillfälliga transaktioner. År 1998

drogs det offentliga sparandet upp av att

bolagiseringen av AP-fondens fastigheter

tillgodoräknades det finansiella sparandet. Det

påverkade förändringen av sparandet mellan

1998 och 1999.

De finansiella överskotten medför att den

offentliga sektorns skuldsättning stadigt avtar.

Därmed minskar räntebördan, vilket ger ett

positivt bidrag till förbättringen av de offentliga

finanserna. Med ett oförändrat överskottsmål

uppstår därmed ett reformutrymme.

Utnyttjandet av detta utrymme registreras i

tabell 11.4 som en minskning av det justerade

primära sparandet och således som en expansiv

inriktning av finanspolitiken. För 2000

finansieras en stor del av skattesänkningarna

genom minskade ränteutgifter på statsskulden.

Som framgår av tabell 11.4 så steg det

justerade primära sparandet som andel av BNP

marginellt år 1999, vilket indikerar en något

kontraktiv finanspolitik förra året. I år och nästa

år har finanspolitiken en expansiv inriktning

enligt den redovisade indikatorn. Detta skall ses

mot bakgrund av att det bedöms finnas lediga

resurser i ekonomin och att det s.k.

produktionsgapet, dvs. skillnaden mellan faktisk

och potentiell produktion, förutses vara slutet

först nästa år. Den upprevidering av BNP som

görs i prognosen bedöms således vara resultatet

av en varaktig återhämtning. Därtill bör beaktas

att hushållens sparkvot har fallit och nu är

mycket låg. Det är därför rimligt att utgå från att

en del av hushållens ökade inkomster kommer

att användas för en gradvis höjning av

sparkvoten. Inflationen och

inflationsförväntningarna är också fortsatt låga.

Finanspolitikens expansiva inriktning bedöms

därför inte öka överhettningsriskerna.

För åren 2002 och 2003 bedöms

finanspolitiken före beräkningsteknisk

överföring bli restriktiv. Räknat efter

beräkningsteknisk överföring skulle

finanspolitiken bli expansiv år 2002. Kalkylerna

för 2002 och 2003 är dock mycket osäkra och

den beräkningstekniska överföringen innebär

inget ställningstagande till hur de överskjutande

överskotten skall användas.

11.2 Den statliga sektorn

Statens finansiella sparande uppgick till 76,5

miljarder kronor förra året och budgetsaldot

visade ett överskott på 82 miljarder kronor.

Statsskulden minskade med 75 miljarder kronor,

efter en stadig ökning mellan 1990 och 1998 med

sammanlagt 900 miljarder kronor.

Statens finansiella sparande kommer att

variera kraftigt under prognosperioden till följd

av den finansiella infasningen av det reformerade

ålderspensionssystemet. Reformen medför en

påtaglig belastning på statens finanser. De

statliga ålderspensionsavgifterna, överföringen av

medel till premiepensionssystemet, reglering av

avgiftsuttaget m.m. medför en årlig

nettoförsvagning av statsfinanserna med 60

miljarder kronor. Därtill kommer att

pensionsutgifter på 7,5 miljarder kronor överförs

till staten från ålderspensionssystemet från och

med 2003. Som kompensation för denna

försvagning har staten under åren 1999 och 2000

tillförts medel från AP-fonden motsvarande 45

miljarder kronor vartdera åren för amortering av

statsskulden. År 2001 sker ytterligare en

överföring på 155 miljarder kronor. Denna

slutliga överföring utgör kompensation även för

tiden därefter.

Överföringen antas till 75 miljarder kronor

bestå av statsobligationer, som inte påverkar det

redovisade budgetsaldot utan skrivs av direkt

mot statsskulden. En del av överföringen 2001

antas bestå av bostadsobligationer, som ska

förvaltas av Riksgäldskontoret till dess

obligationerna förfaller till betalning. Den del av

dessa obligationer som förfaller efter 2001

påverkar därför inte statens budgetsaldo och

statsskulden detta år. I prognosen har antagits att

27 miljarder kronor förfaller 2002 och 5

miljarder kronor förfaller 2003, vilket förbättrar

budgetsaldot med motsvarande belopp. År 2003,

när infasningen av pensionsreformen är slutförd,

beräknas statens sparande visa ett underskott på

nästan 30 miljarder kronor, eller 1,2 % av BNP,

inklusive den beräkningstekniska överföringen.

Överskottet i den offentliga sektorns finansiella

sparande upp-

Tabell 11.5 Statens finanser (exkl. statliga affärsverk och aktiebolag)

Miljarder kronor, löpande priser

1999

2000

2001

2002

2003

Inkomster

738,5

714,7

835,9

700,7

720,5

 Skatter och avgifter

631,7

607,2

620,7

640,1

659,0

 Överföring från AP-fonden

45,0

45,0

155,0

 Övriga inkomster

61,7

62,5

60,2

60,6

61,5

Utgifter

662,0

708,8

678,3

690,9

711,1

 Transfereringar till hushåll, näringsliv och utlandet

290,9

288,6

294,6

295,4

317,8

 Bidrag till kommuner

83,1

81,6

84,2

86,9

79,8

 Ålderspensionsavgifter till pensionssystemet

15,6

19,9

21,2

22,9

24,0

 Premiepensionsmedel

56,0

17,3

19,5

20,4

 Konsumtion och investeringar

175,2

184,5

191,9

198,5

205,3

 Ränteutgifter

97,3

78,3

69,1

67,7

63,8

Finansiellt sparande före överföring

76,5

5,9

157,6

9,8

9,4

 procent av BNP

3,9

0,3

7,2

0,4

0,4

Beräkningsteknisk överföring

29,5

36,8

Finansiellt sparande efter överföring

76,5

5,9

157,6

 19,7

 27,4

 procent av BNP

3,9

0,3

7,2

 0,9

 1,2

Budgetsaldo

82,0

76,2

22,4

1,4

 18,6

 procent av BNP

4,2

3,7

1,0

0,1

 0,8

Statsskuld

1374,2

1275,3

1163,0

1153,1

1164,9

 procent av BNP

69,7

61,7

53,3

50,8

49,3

Källor: Konjunkturinstitutet, Statstiska centralbyrån och Finansdepartementet

kommer i stället i ålderspensionssystemet och i

någon mån i den kommunala sektorn. Detta är

en följd av att pensionsreformen innebär en

mycket stor omfördelning av det offentliga

finansiella sparandet från staten till

ålderspensionssystemet.

Genom försäljningar av statens aktier blir

amorteringen av statsskulden sammantaget

under perioden 2000 2003 något större än de

finansiella överskotten. Statsskulden beräknas

minska med drygt 200 miljarder kronor mellan

1999 och 2003 till motsvarande 49,3 % av BNP.

Normalt är budgetsaldot något lägre än det

finansiella sparandet på grund av att staten har

viss utlåning, t.ex. studielån. Justerat för tillfälliga

effekter av överföringar från AP-fonden och

försäljningar av statliga aktier visar budgetsaldot

för åren 2002 och 2003 underskott på 40

miljarder kronor efter den beräkningstekniska

överföringen. Staten har således ett

underliggande lånebehov och statsskulden

kommer att öka när de tillfälliga faktorerna faller

bort. Överskotten i den offentliga sektorn

kommer i stället att användas till att bygga upp

pensionsfonderna inför de stora

pensionsavgångar som kommer nästa

decennium.

Den statliga konsumtionen svarar för en

fjärdedel av statens utgifter och ca 8 % av BNP.

Den statliga konsumtionen sjönk oväntat med ca

3 % i volym första halvåret enligt

nationalräkenskapernas preliminära utfall. De

preliminära utfallen har visat sig vara osäkra och

genomgår ofta stora revideringar. Statens

budgetutfall för första halvåret tyder inte på en

nedgång i den statliga konsumtionen. För helåret

2000 tyder de prognoser som kan göras utifrån

statsbudgeten inte heller på någon minskning.

Mot denna bakgrund bedöms den statliga

konsumtionen vara oförändrad i år. För perioden

2001 2003 förutses en ökning i volym med

0,5 % per år.

11.3 Ålderspensionssystemet

År 1999 understeg avgiftsintäkterna till den

allmänna tilläggspensionen (ATP) de utbetalda

pensionerna med 24 miljarder kronor. Detta

underskott finansierades med AP-fondens

direktavkastning i form av utdelningar och

ränteinkomster, som sammantagna uppgick till

37 miljarder kronor. Överföringen till staten på

45 miljarder kronor (se kapitel 11.2) medförde

att det finansiella sparandet visade ett underskott

på 36,7 miljarder kronor. Trots detta underskott

ökade värdet av AP-fondens tillgångar till följd

av värdestegringar på aktier.

Tabell 11.6 Ålderspensionssystemet

Miljarder kronor, löpande priser

1999

2000

2001

2002

2003

Inkomster

148,2

237,5

200,2

208,9

219,4

 Avgifter

111,0

149,5

156,4

162,8

169,3

 Premie-

 pensionsmedel

56,0

17,3

19,5

20,4

 Räntor, utdel-

 ningar m.m.

37,1

31,9

26,4

26,5

29,7

Utgifter

184,9

185,1

299,7

150,8

151,1

 Pensioner

135,0

138,8

143,4

149,5

149,7

 Överföring till

 staten

45,0

45,0

155,0

 Övriga utgifter

4,9

1,3

1,3

1,3

1,4

Finansiellt

sparande

 36,7

52,4

 99,5

58,1

68,3

 procent av BNP

 1,9

2,5

 4,6

2,6

2,9

 AP-fonden

 3,4

 119,4

35,0

43,1

 Premiepensions

 myndigheten

55,8

19,9

23,1

25,1

Källor: Konjunkturinstitutet, Riksgäldskontoret, Statistiska centralbyrån och

Finansdepartementet

Ålderspensionsreformen innebär att AP-fonden

fr.o.m. år 1999 har en delvis ny roll. Fonden

finansierar numera inkomstbaserade

ålderspensioner inom det reformerade

pensionssystemets s.k. fördelningsdel.

Finansieringsansvaret för förtids- och

efterlevandepension har förts över till

statsbudgeten. Vidare medför reformen att

fondens avgiftsinkomster förstärks genom att

det införs statliga ålderspensionsavgifter på vissa

transfereringar m.m., som betalas över

statsbudgeten. Nivåerna för allmänna

pensionsavgiften och ålderspensionsavgiften

höjdes fr.o.m. 2000 till 7 % respektive 10,21 %.

Höjningen av ålderspensionsavgiften med 3,81

procentenheter kompenseras av motsvarande

lägre arbetsgivaravgifter till staten så att det

samlade avgiftsuttaget i stort sett är oförändrat.

Därigenom sker en avgiftsväxling mellan staten

och ålderspensionssystemet med motsvarande ca

30 miljarder kronor.

Vid sidan av AP-fonden sker en

förmögenhetsuppbyggnad inom

premiepensionssystemet. De medel som avsätts

motsvarar intjänad premiepensionsrätt och

placeras först i Riksgäldskontoret och därefter

hos den fondförvaltare som den enskilde själv

väljer. Genom att den statliga

Premiepensionsmyndigheten (PPM) formellt är

ägare av fondandelarna kommer sparandet i

premiepensionssystemet att i

nationalräkenskaperna inräknas i den offentliga

sektorn. Under år 2000 överförs retroaktiva

premiepensionsmedel avseende inkomståren

1995-1998 från den tillfälliga förvaltningen hos

Riksgäldskontoret till PPM, sammanlagt 56

miljarder kronor. Det sparande som sker inom

premiepensionssystemet motsvaras således av ett

reducerat sparande inom staten. Medel

motsvarande premiepensionsrätten överförs till

PPM först andra året efter inkomståret. Från och

med inkomståret 1999 har den intjänade

premiepensionsrätten höjts från 2 % till 2,5 % av

pensionsgrundande inkomster och belopp.

På grund av infasningen av pensionsreformen

reduceras AP-fondens finansiella sparande åren

1999 2001. När infasningen är över år 2002

beräknas sparandet i pensionssystemet, dvs. AP-

fonden och premiepensionssystemet, uppgå till

2,6 % av BNP. År 2003 stiger sparandet till 2,9%

av BNP till följd av att staten övertar utgifter för

7,5 miljarder kronor för bosättningsbaserad

folkpension. Det innebär att mer än hela

överskottsmålet på 2 % av BNP för den

offentliga sektorn ligger i pensionssystemet och

används för att bygga upp pensionsfonderna.

11.4 Kommunsektorn

Den gynnsamma utvecklingen av

skatteinkomster och statsbidrag skapar ett

utrymme för fortsatt tillväxt av kommunal

konsumtion i år och nästa år. Kommunsektorn

som helhet beräknas klara balanskravet från och

med år 2000.

Enligt kommunallagen är primärkommuner

och landsting skyldiga att uppnå ekonomisk

balans från och med år 2000. Om utfallet visar

att kostnaderna överstiger intäkterna skall

underskottet täckas inom två år. Bedömningen

av hur kommunsektorns konsumtionsutgifter

utvecklas har gjorts med beaktande av

balanskravet och under förutsättning att den

kommunala skattesatsen är oförändrad.

Inkomsterna i kommunsektorn fortsätter att

utvecklas starkt i år och nästa år. Skatteintäkterna

väntas fortsätta att öka på grund av den kraftiga

sysselsättningsökningen. Den genomsnittliga

skatten för primärkommuner och landsting år

2000 är 30,38 % och den beräknas ligga kvar på

en oförändrad nivå under hela perioden fram till

och med 2003. Primärkommunerna har, sedan

sanktionerna mot kommunalskattehöjningar

som upphörde att gälla vid utgången av 1999,

höjt skattesatsen med i genomsnitt 1 öre.

Landstingen har höjt med 8 öre i genomsnitt.

Skatteinkomsterna ökar kraftigt fram till och

med 2003. En del av denna ökning beror

emellertid på förändringar i

inkomstbeskattningen, som sammantaget ökar

kommunsektorns skatteunderlag. Det generella

statsbidraget har reglerats i motsvarande grad.

Minskningen av det generella statsbidraget 2003

motsvaras av en lika stor höjning av

skatteinkomsterna till följd av att

garantipensionen blir skattepliktig.

Tabell 11.7 Kommunsektorns finanser

Miljarder kronor, löpande priser

1999

2000

2001

2002

2003

Inkomster

450,9

471,0

491,8

503,1

521,8

 Skatter

316,0

338,1

354,5

361,8

386,5

 Statsbidrag 1

83,1

81,5

84,2

86,9

79,8

 Skatter och stats-

 bidrag, % av BNP

20,2

20,32

20,1

19,8

19,7

 Övrigt

51,8

51,3

53,0

54,3

55,5

Utgifter

453,7

458,0

474,1

496,0

515,4

 Konsumtion

378,3

381,6

396,2

416,5

434,1

 Volymförändring3

2,0

 1,94

1,0

1,2

1,1

 Övrigt

75,4

76,4

77,9

79,5

81,3

Finansiellt sparande

 2,9

13,0

17,6

7,1

6,5

Anm: Kommunsektorn redovisas exkl. Svenska kyrkan fr.o.m. år 2000.

1 Statsbidrag redovisas netto efter avdrag för primärkommunernas och

landstingens avgifter till det kommunala momssystemet.

2 Efter överföringen av kyrkan till hushållssektorn. Inkl. kyrkan uppgår andelen

till 20,8 %.

3 Årlig procentuell förändring av konsumtionsutgifter i fasta priser.

4 Effekten av överföringen av kyrkan från kommunsektorn till hushållens ideella

organisationer uppgår till 2,7 % av konsumtionsutgifterna. Exkl. överföringen

blir utvecklingstakten 0,7 %.

Källor: Konjunkturinstitutet, Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet

Statsbidragen till primärkommuner och

landsting har höjts i flera steg med början under

1997. I år är statsbidragen till primärkommuner

och landsting 20 miljarder kronor högre än 1996.

Regleringen av förändringar i

inkomstbeskattningen har då inte beaktats. För

2001 föreslår regeringen att statsbidragen höjs

med ytterligare 4 miljarder kronor. Av dessa

avser 1 miljard kronor den satsning på vård och

omsorg som aviserades redan i

budgetpropositionen för 2000.

Kommunsektorns skatteinkomster och

statsbidrag som andel av BNP, den s.k.

kommunala skattekvoten, ökar från 20,2 % 1999

till 20,8 % 2000, exklusive effekten av

överföringen av Svenska kyrkan från

kommunsektorn till hushållens ideella

organisationer.

I år och nästa år förstärks

primärkommunernas och landstingens

inkomster genom en tillfällig överföring av

statlig inkomstskatt motsvarande ca 1,3 miljarder

kronor per år. Satsningen på skolan i form av

ökade statsbidrag är beräknad till 0,5 miljarder

kronor 2001, 1,5 miljarder kronor 2002 och 2,5

miljarder kronor 2003. I kalkylen har vidare

hänsyn tagits till de reformer inom

familjepolitiken som regeringen aviserar.

Enligt nationalräkenskaperna ökade

kommunsektorns konsumtionsutgifter första

halvåret i år med 0,1 % i volym, jämfört med

motsvarande period förra året. Med anledning

av utfallet har konsumtionsprognosen reviderats

ned för i år i förhållande till prognosen i

vårpropositionen. Mätt som årsgenomsnitt

beräknas konsumtionen öka med 0,7 % mellan

1999 och 2000, varav primärkommunerna väntas

växa med 0,3 % och landstingen 1,6 %. Om

hänsyn tas till överföringen av Svenska kyrkan

från kommunsektorn till hushållens ideella

organisationer minskar konsumtionsvolymen i år

med 1,9 %.

Tabell 11.8 Konsumtionsutgifter i kommuner och landsting

Procentuell volymförändring

2000

2001

2002

2003

Primärkommuner

Konsumtionsutgifter

0,3

1,1

1,6

1,0

Produktion

0,4

1,2

1,6

1,1

Arbetade timmar

0,5

0,9

1,4

0,9

Landsting

Konsumtionsutgifter

1,6

0,9

0,3

1,2

Produktion

1,3

0,7

0,8

0,8

Arbetade timmar

0,8

0,5

0,5

0,5

Källor: Statistiska centralbyrån, Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet

Mellan 2000 och 2003 bedöms det finansiella

utrymmet i primärkommunerna tillåta en

genomsnittlig konsumtionsökning i volym med

1,0 % per år. Rensas konsumtionsutgifterna för

effekten av nedtrappningen av kunskapslyftet

erhålls en utvecklingstakt på i genomsnitt 1,4 %

per år 2002 2003. Satsningen på ökad lärartäthet

i skolan väntas bidra med ca två tiondelar högre

konsumtionstillväxt 2002 respektive 2003.

Landstingen förväntas dämpa

konsumtionstillväxten för perioden 2001 2002,

jämfört med 2000, för att klara balanskravet.

Trots detta beräknas konsumtionsvolymen

kunna öka med 0,8 % i genomsnitt per år 2001

2003.

Det finansiella sparandet i kommunsektorn

beräknas i år uppgå till 13 miljarder kronor och

nästa år till 18 miljarder kronor. Därav beror ca

10 respektive ca 5 miljarder kronor på tillfälligt

höga skatteinkomster till följd av

slutavräkningen av skatter avseende åren 1999

och 2000. Primärkommuner och landsting

förväntas inte öka sina utgifter till följd av de

tillfälligt högre inkomsterna utan i stället anpassa

utgifterna till den varaktiga inkomstnivån. Det

finansiella sparandet bedöms vara tillräckligt

högt för att primärkommunerna ska klara

balanskravet från år 2000, medan landstingen

beräknas uppfylla kravet på ekonomisk balans

först år 2001.

Statens finansiella sparande och budgetsaldo

eftersom lånet motsvaras av en fordran. Kon-

staterade förluster på utlåning ska emellertid re-

Finansiellt sparande definieras av ett

internationellt regelverk för nationalräkenskaper.

Ett detaljerat regelverk finns för EU, ENS 1995,

som alla medlemsländer är förbundna att följa.

Det finansiella sparandet är nettot av

transaktioner som påverkar en sektors finansiella

förmögenhet. Den förändring av den finansiella

förmögenheten som uppstår till följd av

omvärderingar av tillgångar och skulder

inkluderas inte i det finansiella sparandet. Detta

förhållande följer av att definitionen baseras på

transaktioner mellan två parter.

Statens budgetsaldo är ett inhemskt mått, som

visar det statliga lånebehovet eller amortering av

statsskulden. Liknande inhemska mått finns i

andra länder, men är inte jämförbara beroende på

skilda institutionella förhållanden.

Den principiella skillnaden för svenska

förhållanden mellan statens finansiella sparande

och statsbudgetens saldo är att i det finansiella

sparandet tas hänsyn till förändringar av både

finansiella tillgångar och skulder medan

budgetsaldot endast avspeglar förändringen av

statsskulden. Denna skillnad medför att

amorteringar av statsskulden som finansieras

genom avyttring av finansiella tillgångar inte

inkluderas i det finansiella sparandet, eftersom

förmögenheten inte påverkas av en sådan

transaktion. Den skuldökning som uppstår

genom statlig utlåning, t.ex. studielån, påverkar

inte heller det finansiella sparandet

ducera det finansiella sparandet.

Förutom den principiella skillnaden mellan

begreppen finns även andra skillnader som beror

på olika periodiseringar av i synnerhet skatter

och räntor mellan nationalräkenskaperna och

budgetredovisningen. Vad beträffar statens

ränteutgifter finns även en skillnad vad avser

bokföringen av realiserade kurs- och

valutaförändringar. Dessa påverkar budgetsaldot

men inte det finansiella sparandet, eftersom även

realiserade kursförändringar betraktas som

värdeförändringar i nationalräkenskaperna.

Skillnaden mellan begreppen beror inte på om

en inkomst eller utgift är tillfällig utan endast hur

den påverkar den finansiella ställningen. Därför

kan man tala om ett underliggande finansiellt

sparande likväl som ett underliggande

budgetsaldo, där man rensar för tillfälliga

faktorer.

I tabellen redovisas skillnaden mellan statens

finansiella sparande och budgetsaldo.

Statsskulden påverkas förutom av budgetsaldot

även av skulddispositioner, som huvudsakligen

består av icke realiserade valutakursförändringar

på skulder i utländsk valuta. För 2001 är

skulddispositionerna särskilt stora. Det beror på

att överföringen av statsobligationer från AP-

fonden skrivs av direkt mot statsskulden i stället

för att redovisas i budgetsaldot. Detta ökar

skillnaden mellan finansiellt sparande och

budgetsaldot eftersom överföringen från AP-

fonden tillgodoräknas statens finansiella

sparande.

Finansiellt sparande och budgetsaldo

Mdkr

1999

2000

2001

2002

2003

Finansiellt sparande

76

6

158

 20

 27

Effekt av överföringar

från AP-fonden

 127

27

5

Studielån o. återbetalning

 8

 8

 9

 8

 8

Försäljning av aktier

75

15

15

15

Kurs och valutaförändr.

 4

 9

 12

 9

 5

Periodiseringar

6

3

 2

 3

3

Övrigt

11

11

0

 1

 1

Budgetsaldo=Minskat

lånebehov

82

76

22

1

 19

Skulddispositioner=Ökat

lånebehov

7

 23

 90

 9

 7

Förändring av stats-

skulden

 75

 99

 112

 10

12

Statsskuld, nivå

1374

1275

1163

1153

1165

Källor: Statistiska centralbyrån och Finansdepartementet

12 Utvärdering av

konjunkturprognoser

Finansdepartementets konjunkturbedömningar

ligger till grund för beslut om statsbudgeten och

den ekonomiska politikens inriktning. Vikten av

hög prognosprecision har ökat i takt med att

målen för den ekonomiska politiken i allt högre

grad kopplas till den förväntade utvecklingen av

ett antal makroekonomiska variabler. Det är

därför viktigt att kontinuerligt utvärdera

prognoserna, i syfte att förbättra precisionen i

dessa. Att diskutera Finansdepartementets

prognoser i förhållande till bedömningar som

görs av andra prognosmakare ger också viktiga

insikter om huruvida det finns gemensamma

tendenser, om hur olika förutsättningar för

prognosarbetet kan påverka resultatet och om

hur stora prognosfel som kan betraktas som

normala.

Nedan diskuteras därför dels hur och varför

Finansdepartementets prognoser avseende 1999

successivt reviderades från och med våren 1998,

dels vissa skillnader och likheter som kan

urskiljas mellan Finansdepartementet och andra

prognosmakare under 1990-talet.

Sammantaget kan konstateras att

konjunkturbedömarna i genomsnitt gör likartade

prognosfel. Finansdepartementets prognoser står

sig väl i relation till andra bedömares i fråga om

precision, även om tillväxten har överskattats i

något högre grad än av övriga prognosmakare.

Både Statistiska centralbyrån, som sammanställer

utfallet, och prognosinstituten tycks ha svårt att

på ett tidigt stadium skatta styrkan i upp- och

nedgångar i konjunkturen, vilket bidrar till att

prognosprecisionen försämras. Ytterligare

utfallsinformation bidrar i betydande omfattning

till precisionen i bedömningarna.

12.1 Finansdepartementets prognoser

Prognoser avseende 1999

År 1999 karakteriserades av stark ekonomisk

tillväxt, en positiv utveckling på

arbetsmarknaden och ett mycket måttligt

pristryck. Att utvecklingen skulle bli så positiv

förutsågs inte av någon prognosmakare förrän

under hösten 1999, till stor del på grund av

osäkerheten avseende Asienkrisens

spridningseffekter och effekterna av den

finansiella krisen i Ryssland hösten 1998. I tabell

12.1 återfinns utfall samt Finansdepartementets

prognosfel för ett antal variabler i fyra prognoser

avseende 1999.

På våren 1998 bedömdes förutsättningarna för

en stark svensk konjunktur vara goda.

Asienkrisens effekt på den reala globala tillväxten

väntades bli relativt begränsad, bl.a. på grund av

att det försvagade pristrycket väntades leda till en

lättare penningpolitik såväl i Förenta staterna

som i Europa. Därmed väntades svensk export

återhämta sig redan under 1999. Den inhemska

efterfrågan förutsågs fortsätta att stärkas, bl.a. på

grund av en stark sysselsättningsutveckling, låg

inflation och låga räntor. Det starka

efterfrågeläget beräknades även tillsammans med

den låga räntenivån inverka positivt på

bruttoinvesteringarna. Den sammantagna

konjunkturbild som målades upp i detta läge

överensstämde relativt väl med årsutfallet för

1999, även om förstärkningen av den inhemska

efterfrågan underskattades samtidigt som den

internationella utvecklingen blev något sämre än

väntat. Det grundläggande inflationstrycket i

ekonomin, som bl.a. tar sig uttryck i handelns

marginaler, överskattades dock trots ett

antagande om att löneökningarna skulle

begränsas till 3 % per år, vilket var lägre än

utfallet.

I budgetpropositionen för 1999, som gjordes på

hösten 1998, konstaterades att den

internationella konjunkturen hade dämpats

ytterligare. Samtidigt bedömdes

förutsättningarna för den inhemska efterfrågan

ha förbättrats, bl.a. på grund av hushållens

stärkta förmögenhetsställning. BNP-tillväxten

justerades marginellt i fel riktning, men

precisionen avseende dess sammansättning

förbättrades. Det hade blivit tydligare att

pristrycket i ekonomin var mycket lågt och

inflationsprognosen reviderades ned. Inga större

korrigeringar gjordes avseende arbetsmarknaden.

Bilden förändrades därefter markant. I

samband med konvergensprogrammet i december

presenterades en prognos där oron över

avmattningen i viktiga handelsländer, och en

därmed svagare svensk industrikonjunktur, hade

tilltagit. Sveriges BNP-tillväxt reviderades

därmed ned betydligt för 1999. Avmattningen i

Europa förutsågs korrekt, men utvecklingen blev

avsevärt bättre än väntat i andra regioner. Trots

en stark utveckling av nyanmälda lediga platser

beräknades även sysselsättningstillväxten bli

lägre än i tidigare prognoser på grund av

konjunkturförsvagningen.

Konsumtionsutgifterna bedömdes liksom

tidigare ha goda utsikter att växa snabbt, även om

tillväxten reviderades ned till följd av de

förväntade spridningseffekterna av den

internationella avmattningen. Utvecklingen kom

därmed att underskattas mer än i tidigare

prognoser.

Under våren 1999 fortsatte

industrikonjunkturen att försämras som väntat.

Orderingång och export visade en mycket svag

utveckling. Tudelningen mellan negativa företag

och optimistiska konsumenter var mycket

påtaglig i barometrarna, vilket framgår av

diagram 12.1. En försvagning av efterfrågan på

arbetskraft bedömdes komma under andra

halvåret 1999. Förväntningen att

sysselsättningstillväxten skulle försvagas fann

stöd i det att nyanmälda lediga platser visade en

viss nedgång. Nedgången skulle dock visa sig

vara kortvarig. Inflationsprognosen låg som

helhet väl i linje med årsutfallet, men det

inhemska pristrycket överskattades fortfarande.

Decemberprognosen låg därmed i stora drag fast,

även om skillnaderna i utsikter för hushåll och

industri betonades ytterligare.

Diagram 12.1 Tillförsiktsindikatorer

Nettotal

Under tiden efter vårpropositionen 1999 blev

tecknen allt tydligare på att arbetsmarknaden,

industrins orderingång och exporten utvecklades

gynnsammare än väntat, samtidigt som

hushållens förväntningar blev allt mer positiva. I

budgetpropositionen för 2000 tecknades slutligen

bilden av att svensk ekonomi befann sig i en

snabb expansionsfas, bl.a. till följd av en mycket

stark och sysselsättningsfrämjande utveckling av

hushållens konsumtionsutgifter, ett globalt sett

dämpat pristryck och en framgångsrik

teleproduktsektor. Sannolikt bidrog inte bara

den goda utvecklingen av sysselsättningen och

disponibelinkomsterna utan även den starka

förmögenhetstillväxten i hushållssektorn under

loppet av 1999 som inte förutsetts i

prognoserna och vars effekter kan ha

underskattats till att hushållens konsumtion

fortfarande underskattades.

Diagram 12.2 Finansdepartementets prognosfel avseende

1999

Procentenheter

Tabell 12.1 Finansdepartementets prognosfel avseende

1999

Årlig procentuell förändring, Procentenheter

där ej annat anges

Prognosfel

Utfall

Våp

1998

BP

1999

Våp

1999

BP

2000

BNP

3,8

 0,7

 0,8

 1,6

 0,2

Hushållens konsumtion

4,1

 1,6

 1,2

 1,5

 1,0

Offentlig konsumtion

1,8

 1,2

 1,0

 0,8

 0,2

Bruttoinvesteringar

8,1

 0,5

 0,1

 3,3

 1,7

Lager

 0,5

0,5

0,5

 0,2

0,1

Export

5,2

1,5

0,6

 1,6

 0,2

Import

5,0

2,0

2,1

 2,1

 1,8

Sysselsättning

2,2

 0,7

 0,7

 0,8

0,5

Öppen arbetslöshet 1

5,6

0,1

0,1

0,2

 0,2

Arb.marknadspol. prog.1

3,1

0,9

0,8

0,5

0,2

KPI 2

0,3

0,9

0,4

 0,1

0,0

KPI (dec dec)

1,2

0,3

 0,1

 0,7

 0,3

Världsmarknadstillväxt3

5,5

1,8

0,7

 1,7

 1,3

TCW-index 2

124,8

 5,3

 4,4

 2,1

 0,2

Svensk kortränta, 6mån2

3,25

1,4

1,1

 0,1

 0,1

Anm: I maj 1999 lades nationalräkenskaperna om enligt det europeiska

nationalräkenskapssystemet från 1995. Prognoser gjorda före maj 1999 är

anpassade till FN:s System of National Accounts från 1968. Prognoserna

avseende 1999 kan endast utvärderas mot det nya systemet eftersom

utfallsberäkningar för 1999 endast finns i detta. Det är svårt att avgöra hur

stora effekterna på tillväxttakterna av omläggningen är, men de bedöms vara

förhållandevis små.

1 Andel av arbetskraften

2 Årsgenomsnitt

3 Ökning av total import av bearbetade varor i handelsländerna, viktat för

respektive lands andel av svensk export.

Jämförelse med tidigare prognoser

En tillbakablick på Finansdepartementets

prognoser de senaste 10 åren visar att prognosen

för 1999 var något sämre än genomsnittet för

den tidigare perioden avseende BNP-tillväxten,

men bättre vad gäller inflation och sysselsättning

(se diagram 12.3). Att KPI-prognosen

förbättrats torde till stor del bero på att

prisstabiliteten ökat.

Diagram 12.3 Finansdepartementets genomsnittliga

absoluta prognosfel avseende tre prognosvariabler

Procentenheter

Som framgår av diagram 12.4 tycks

bruttoinvesteringar, för vilka tillväxttakten

svänger kraftigt i olika konjunkturfaser, vara den

mest svårprognostiserade av

försörjningsbalansens poster. Utrikeshandeln är

också svårbedömd, men eftersom export och

import ofta över- respektive underskattas

samtidigt är prognosfelet avseende nettobidraget

till BNP-tillväxten begränsat.

Konsumtionsutgifterna visar en mer stabil

utveckling över tiden, men den mycket kraftiga

uppgången i den privata konsumtionen 1999

underskattades så sent som i

budgetpropositionen för 2000. Intressant nog

var prognoserna för de historiskt sett mest

felbedömda variablerna överlag bättre för 1999

än tidigare under 1990-talet.

Diagram 12.4 Finansdepartementets genomsnittliga

absoluta prognosfel avseende försörjningsbalansen

Procentenheter

Informationens betydelse för precisionen

En viktig utgångspunkt i prognosarbetet är

tillgänglig information i utfall och indikatorer. I

nedanstående diagram (12.5) framgår hur

Finansdepartementets genomsnittliga

prognosprecision avseende BNP-tillväxten har

förbättrats ju kortare prognoshorisonten har

varit. Mellan prognostillfällena har oftast två

kvartalsräkenskaper publicerats, och de

genomsnittliga prognosfelen minskat påtagligt.

Diagram 12.5 Finansdepartementets genomsnittliga

absoluta prognosfel avseende BNP-tillväxten vid olika

horisonter 1990 99

Procentenheter

12.2 Jämförelse med andra prognosmakare

Vid en prognosutvärdering är det frestande att

jämföra resultatet med det som uppnåtts av

andra bedömare. Detta väntas inte enbart ge en

uppfattning om vilken konjunkturbedömare som

är mest tillförlitlig, utan även om hur stora

prognosfel som kan betraktas som normala.

Att jämföra konjunkturbedömare är dock inte

oproblematiskt. En anledning till att prognoser

sällan är direkt jämförbara är att de inte utarbetas

vid samma tidpunkt. Eftersom data publiceras

löpande har bedömarna haft tillgång till olika

mycket information. Vissa enstaka händelser kan

också visa sig avgörande, exempelvis beslutet att

Sverige skulle gå över till flytande växelkurs i

november 1992. Dessutom kan

prognosinstitutens syften och metoder skilja sig

åt. Ett exempel är att Finansdepartementets

prognoser baseras på beslutad och föreslagen

finanspolitik, medan många andra

prognosmakare ofta baserar beräkningar på egna

bedömningar om t.ex. kommande

skatteförändringar. Konjunkturinstitutet, vars

prognoser baseras på gällande beslut, har en

informationsnackdel i de prognoser som

publiceras före vår- och budgetpropositioner.

En jämförelse av olika prognosmakare blir

således aldrig helt rättvisande. Detta hindrar inte

att en diskussion om resultat, förutsättningar och

gemensamma tendenser kan ge viktiga insikter. I

detta syfte jämförs nedan ett antal

prognosmakares precision avseende BNP-

tillväxt, inflation och öppen arbetslöshet i

Sverige, både avseende 1999 och den senaste 10-

årsperioden. I budgethänseende är även

prognoser på efterfrågans sammansättning av

intresse. En genomgång av prognoser på

försörjningsbalansens poster ligger utanför

ramen för denna jämförelse, men berörs kort

nedan.

Utvärderingen avser höst- och vårprognoser

för såväl innevarande som påföljande år. För att i

möjligaste mån undvika att någon

prognosmakare har för- eller nackdelar av

informationsläget, har en likartad genomsnittlig

publiceringstidpunkt eftersträvats så långt detta

varit möjligt.

Konjunkturbedömare möts ofta av en

betydande skepsis avseende prognosernas

tillförlitlighet. I syfte att undersöka nyttan med

att alls göra konjunkturbedömningar ingår även

en s.k. naiv prognos i jämförelsen. Denna har

konstruerats så att tillväxten ett år antas bli

densamma som under föregående år.

Prognoserna jämförs med det första

preliminära nationalräkenskapsutfall som

presenteras i mars påföljande år eftersom

utvärderingen görs med avseende på hur väl

prognosmakarna tolkar tillgänglig information.

Utfallsrevideringar sker till följd av att ny

information tillkommit eller att definitioner

ändrats, något som sällan eller aldrig är känt i

förväg av prognosmakarna. Prognoser och utfall

har hämtats ur Konjunkturinstitutets

prognosdatabas.

För att inte ett prognosinstitut som kraftigt

över- eller underskattar utvecklingen olika år ska

framstå som träffsäkert, har genomsnittliga

absoluta avvikelser gentemot utfall använts i

utvärderingen. Till viss del diskuteras även om

prognosmakarna har en tendens att göra alltför

positiva eller negativa prognoser. En sådan

tendens kallas här bias och mäts med

genomsnittlig avvikelse.

Tabell 12.2 Utvärderade prognosinstitut och genomsnittlig

publiceringstidpunkt för utvalda prognoser 1990 99

Genomsnittlig

publiceringsvecka

Prognosinstitut

Vår

Höst

Finansdepartementet

FiD

16

46

Konjunkturinstitutet

KI

14

46

Industriförbundet

IF

16

44

Handelns utredningsinstitut

HUI

12

41

Landsorganisationen

LO

20

46

Merita-Nordbanken

MNB

14

45

SEB

SEB

16

40

Svenska Handelsbanken

SHB

15

43

Föreningssparbanken

FSB

16

43

Tjänstemännens centralorganisation

TCO

21

46

OECD

OE

23

49

Anm: Tidpunkten för publicering av utfall för nationalräkenskaperna har

varierat under 1990-talet. 1999 publicerades utfall under följande veckor:

fjärde kvartalet 1998 v. 10, första kvartalet 1999 v. 24, snabbversion andra

kvartalet v. 32 och andra kvartalet 1999 v. 39.

Prognoser avseende 1999

Samtliga konjunkturbedömare gav länge en

alltför pessimistisk syn på den ekonomiska

utvecklingen för 1999. Bedömningarna styrdes i

hög grad av de förväntade effekterna på svenska

exportmarknader av Asienkrisen och den

finansiella krisen i Ryssland hösten 1998.

Osäkerheten om hur detta skulle påverka den

inhemska efterfrågan var mycket stor.

Prognoserna på BNP-tillväxten reviderades

successivt under loppet av 1998 och 1999 enligt

ett snarlikt mönster av samtliga bedömare, vilket

framgår av diagram 12.6. Likartade revideringar

är naturliga mot bakgrund av att

prognosmakarna kontinuerligt får tillgång till

samma information. Ett följa-John-beteende

kan dock också tänkas uppstå i det att

prognosmakarna påverkas av varandra och den

allmänna debatten i massmedia och inom

branschorganisationer.

Under 1998 och före vårpropositionen 1999

var de flesta prognosmakare mer pessimistiska än

Finansdepartementet avseende BNP-tillväxten.

Framför allt Industriförbundet och

Handelsbanken gjorde mycket försiktiga

bedömningar av den ekonomiska utvecklingen.

MNB var i april först med att revidera upp sin

prognos medan SEB var först med att i maj

presentera en BNP-prognos över 3 %. Vid denna

tidpunkt indikerade industribarometern en

återhämtning i industrikonjunkturen och

arbetsmarknaden hade fortsatt att utvecklas

starkt. Denna ytterligare information torde ha

varit av stor vikt på våren 1999. Den största

uppjusteringen gjordes av Industriförbundet,

som ändrade sin tillväxtprognos från 1,5 % i

februari till 3,5 % i september. Under hösten och

före det preliminära utfallet i mars 2000

medförde revideringarna att tillväxten i flera fall

överskattades av Föreningssparbanken så sent

som i februari 2000 med 0,4 procentenheter.

Diagram 12.6 Revideringar från föregående prognostillfälle

av BNP-tillväxten 1999

Procentenheter

Skillnaderna i prognosfel avseende BNP-

tillväxten är överlag små. Samtliga

prognosmakare underskattade uppgången i den

ekonomiska aktiviteten. Samtidigt överskattades

inflationen, framför allt under våren 1998.

Därefter reviderades inflationsförväntningarna

successivt ned. Även den öppna arbetslösheten

bedömdes ända fram till hösten 1999 bli högre

än den sedan blev, sannolikt främst till följd av

att den sysselsättningsintensiva inhemska

efterfrågan underskattades.

Finansdepartementets relativt goda prognoser

under 1998 på den öppna arbetslösheten byggde

på ett för högt antagande avseende antal

deltagare i arbetsmarknadspolitiska program och

en för svag sysselsättningsutveckling. I ljuset av

ovanstående prognosfel står det klart att svensk

ekonomi fungerade betydligt bättre under 1999

än alla prognosmakare väntade sig.

För att ge en enkel överblick över de olika

prognosmakarnas precision avseende BNP,

inflation och arbetslöshet 1999 visas de absoluta

medelprognosfelen för dessa variabler i ett och

samma diagram nedan (trots att de olika

variablerna naturligtvis inte är summerbara).

Påpekas bör att den viktigaste brytpunkten för

precisionsförbättrande information för 1999 var i

april/maj samma år. Framför allt bankerna kan i

jämförelsen ha gynnats av detta, eftersom de

presenterade sina vårprognoser senare än övriga

bedömare.

Diagram 12.7 Genomsnittliga absoluta prognosfel för 1999

Procentenheter

Prognoser under perioden 1990 99

En jämförelse med prognoser som gjorts de

senaste tio åren tyder på att den turbulenta

internationella utvecklingen och den

exceptionellt starka utvecklingen av den

inhemska efterfrågan under 1999 försämrade

förutsättningarna att göra goda prognoser,

åtminstone för BNP. Inflationsprognoserna var

istället bättre, sannolikt till följd av att

prisstabiliteten ökat kraftigt på senare år. I tabell

12.3 nedan visas de genomsnittliga prognosfel

som bedömarna gjorde under hela årtiondet

avseende BNP, arbetslöshet och inflation.

Den genomsnittliga prognosprecisionen är

mycket likartad mellan de olika

prognosinstituten. Skillnaden mellan det högsta

och det lägsta genomsnittliga prognosfelet på

BNP-tillväxten är 0,3 procentenheter för

perioden som helhet. För enstaka år kan dock de

genomsnittliga felbedömningarna variera mer.

Krisåren i början av 1990-talet samt 1999 tycks

ha orsakat prognosmakarna störst problem.

En orsak till att likheterna är större då hela

1990-talet studeras är att enstaka sämre

prognoser får mindre genomslag under en längre

period. Dessutom har enstaka prognosinstitut i

mindre utsträckning gynnats av ett fördelaktigt

informationsläge, eftersom de

publiceringstidpunkter som valts i genomsnitt är

mer likartade.

En anledning till att resultaten av en

jämförelse av BNP-prognoser bör tolkas med

försiktighet är att det är aggregatet som studeras.

Det är fullt möjligt att en prognosmakare gjort

felaktiga bedömningar av efterfrågans

sammansättning men ändå gjort en "god" BNP-

prognos. Liksom för BNP gör prognosinstituten

mycket likartade fel vad gäller

försörjningsbalansens poster.

Tabell 12.3 Genomsnittliga medelfel (bias) och

genomsnittliga absoluta medelfel avseende 1990 1999

Procentenheter

BNP

Inflation

Arbetslöshet

Absolut

medel-

fel

Medel-

fel

(bias)

Absolut

medel-

fel

Medel-

fel

(bias)

Absolut

medel-

fel

Medel-

fel

(bias)

FiD

0,8

0,5

0,8

0,1

0,8

 0,6

KI

0,8

0,4

0,7

0,2

0,6

 0,2

IF

0,7

 0,6

0,8

0,4

0,5

0,2

HUI

1,0

0,5

1,0

0,3

0,7

 0,5

LO

0,8

0,5

0,9

 0,4

0,7

 0,3

MNB

0,7

0,4

0,7

0,2

0,5

 0,2

SEB

0,7

0,3

1,0

0,3

0,5

 0,1

SHB

0,7

0,3

0,8

0,2

0,6

 0,2

FSB

0,7

0,3

0,9

0,4

0,7

 0,2

TCO

0,8

0,4

0,9

0,4

0,5

 0,3

OECD

0,8

0,3

Naiv

1,4

0,0

2,1

0,7

1,2

 0,5

Anm: OECD:s prognoser avseende inflation och arbetsmarknad är inte

jämförbara eftersom de baseras på andra definitioner.

Genomsnitten avser de absoluta fel som gjorts i följande fyra prognoser per

prognostiserat år under perioden 1990 99: hösten och våren året före och

hösten och våren samma år.

Källor: Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet

Utöver att visa på hur väl en prognosmakare har

lyckats under en period som helhet, är det också

intressant att se om dennes genomsnittliga

prognosprecision försämras eller förbättras över

tiden. I tabell 12.4 nedan visas femåriga glidande

medelvärden för prognosfel på BNP-tillväxten.

Påpekas bör att eftersom de genomsnittliga

prognosfelen är så pass likartade kan en enstaka

mindre bra prognos leda till ett kraftigt fall i

rangordningen. Finansdepartementet, som

missbedömde utvecklingen 1996, har förbättrat

sin relativa position något de senaste åren.

Tabell 12.4 Genomsnittligt absolut prognosfel avseende

BNP-tillväxten

Procentenheter, fem års glidande medelvärde

1995

1996

1997

1998

1999

FiD

0,9

0,9

0,7

0,5

0,6

KI

1,0

0,9

0,7

0,5

0,5

IF

0,6

0,6

0,6

0,7

0,8

HUI

1,2

1,2

0,9

0,6

0,7

LO

1,1

0,9

0,7

0,5

0,5

MNB

0,9

0,9

0,6

0,4

0,5

SEB

0,9

0,8

0,6

0,5

0,5

SHB

0,8

0,8

0,6

0,4

0,6

FSB

0,8

0,8

0,7

0,6

0,6

TCO

1,0

0,9

0,7

0,5

0,6

Naiv

1,7

1,7

1,7

1,7

1,0

Anm: Avser fyra prognoser per prognosår, dvs. 1995 års glidande medelvärde

visar det genomsnittliga absoluta prognosfel som gjorts i prognoser på vår och

höst för nästkommande år och på vår och höst för innevarande år mellan 1991

och 1995. För IF saknas vissa observationer.

Källor: Konjunkturinstitutet och Finansdepartementet

Diagram 12.8 Genomsnittligt absolut prognosfel avseende

BNP-tillväxten, vissa prognosmakare

Procentenheter, fem års glidande medelvärde

Ovan konstaterades att alla prognosmakare länge

gjorde en alltför pessimistisk bedömning av 1999

års utveckling. För 1990-talet som helhet är

bilden den motsatta. Alla prognosmakare utom

Industriförbundet har haft en tendens att

överskatta BNP-tillväxten. IF överskattade inte

tillväxten i lika hög grad som övriga bedömare

under krisåren i början av 1990-talet, men

missade i större utsträckning

konjunkturförstärkningen under 1994 och 1995.

Samma mönster upprepade sig 1996 och 1997.

Finansdepartementets positiva bias är något

högre än övriga prognosmakares (se tabell 12.3

och diagram 12.9).

Diagram 12.9 Finansdepartementets genomsnittliga

prognosfel (bias) avseende BNP-tillväxten 1970 99

Procentenheter, fem års glidande medelvärde

Under 1990-talet har prognosmakarna i

allmänhet överskattat utvecklingen i perioder av

avmattning och underskattat den i

återhämtningsfaser. Detta kan ha att göra med en

viss försiktighet vid tolkningen av ny

information och en benägenhet att undvika stora

prognosrevideringar. Dessa tendenser bidrar

också till att vändpunkter uppfattas alltför sent.

Den djupa krisen i början av 1990-talet är

därmed sannolikt den främsta orsaken till att

flertalet prognosmakare uppvisar en positiv bias

för årtiondet som helhet.

Det förtjänar att påpekas att även

sammanställarna av nationalräkenskaperna har

svårt att beräkna styrkan i konjunkturens

svängningar. Till följd av att primärstatistiken

inte är heltäckande och att

avstämningsproblemen är stora har

kvartalsräkenskaperna i viss mån karaktären av

bedömning och prognos. De mer grundliga

årsberäkningarna, som delvis baseras på andra

källor och metoder, innehåller ofta revideringar.

I diagram 12.10 nedan framgår att det reviderade

utfallet visar större svängningar i konjunkturen

än det preliminära. Denna utvärdering baseras

som nämnts ovan på det första preliminära

utfallet.

Diagram 12.10 Preliminärt och reviderat utfall avseende

BNP-tillväxten

Procent

Sammanfattningsvis kan konstateras att

prognosmakarna i genomsnitt gör mycket

likartade prognosfel, vilket utöver att de har

samma information även skulle kunna tyda på att

de påverkas av varandra. Alla prognosmakare gör

dock bättre prognoser än en s.k. naiv prognos,

vilket innebär att konjunkturbedömningar har

ett värde. Finansdepartementets prognoser står

sig väl i relation till övriga prognoser i fråga om

precision men har haft en tendens att överskatta

tillväxten i något högre grad. Precisionen i

prognoserna ökar i samband med att

prognoshorisonten blir kortare och mer

information blir tillgänglig i form av utfall och

indikatorer. Gemensamt för alla prognosmakare

är att de tycks ha svårt att på ett tidigt stadium

uppfatta vändningar i konjunkturen.

 Utfall och prognos avseende antalet sysselsatta i olika branscher bygger

på sysselsättningsstatistik från Statistiska centralbyråns

arbetskraftsundersökning, AKU. Denna statistik avviker ibland kraftigt

från vad som redovisas enligt SCB:s kortperiodiska

sysselsättningsstatistik och nationalräkenskaperna vad gäller utvecklingen

i olika branscher. Det senaste året har dessutom utvecklingen i ekonomin

som helhet varierat mellan de olika statistikkällorna. AKU redovisar en

svagare utveckling än de övriga statistikkällorna. Vad gäller olika

branscher redovisar AKU i år en svagare utveckling än den kortperiodiska

sysselsättningsstatistiken inom samtliga branscher utom statliga

myndigheter. Det bör dock noteras att den kortperiodiska

sysselsättningsstatistiken endast redovisar utvecklingen av antalet

anställda.

 Mätt som antalet arbetade timmar enligt nationalräkenskaperna

dividerat med antalet sysselsatta enligt AKU.

 I UND1X har räntekostnader för egnahemsägare och de direkta

effekterna av ändrade skatter och subventioner exkluderats från KPI.

Riksbanken deklarerade förra året att utformningen av penningpolitiken

baseras på bedömningen av UND1X på upp till två års sikt.

 Vid tolkningen av nationalräkenskapernas uppgifter om

bilkonsumtionen bör man ta hänsyn till att den andel av hushållens

personbilsregistreringar som avser direktimporterade fordon vuxit

mycket kraftigt sedan mitten av förra året. Dessa bilinköp bokförs inte

som bilkonsumtion i nationalräkenskaperna utan ingår i en samlingspost

tillsammans med annan konsumtion som svenska hushåll företar i

utlandet. Under första halvåret i år omfattade privatimporten ca 23 000

(drygt 25 %) av hushållens totalt knappt 90 000 personbilsregistreringar.

Som jämförelse kan nämnas att av de knappt 75 000

personbilsregistreringar som hushållen gjorde under första halvåret förra

året avsåg knappt 13 000 (ca 17 %) privatimporterade fordon.

 Till följd av förseningar av publiceringen av Statistiska centralbyråns

statistik är osäkerheten om industrins kapacitetsutnyttjandet mycket stor.

 Från och med i år skiljs Svenska kyrkan från staten. I

nationalräkenskaperna har kyrkan tidigare förts till kommunsektorn.

Fortsättningsvis kommer kyrkan att föras till hushållens ideella

organisationer.

 Exkl. effekten av överföringen av Svenska kyrkan från staten till

hushållens ideella organisationer. Om överföringen beaktas minskade

konsumtionsvolymen med 2,5 %.

 I nationalräkenskaperna förs skillnaden mellan preliminära och

definitiva skattemedel till året efter det aktuella inkomståret.

Primärkommuner och landsting blir då antingen återbetalningsskyldiga

eller erhåller ytterligare skattemedel. Betalningarna sker i januari året

därpå.

 Eftersom det inte finns något utfall för innevarande år när prognoser för

nästa år görs, har Finansdepartementets prognos för innevarande år då

använts.

 Vid bearbetningen har vissa kompletteringar till databasen gjorts av

Finansdepartementet. Vissa uppgifter saknas, framför allt avseende öppen

arbetslöshet och inflation. För vissa prognosmakare är därmed antal

observationer marginellt färre.

PROP. 2000/2001:1 BILAGA 2

PROP. 2000/2001:1 BILAGA 2

2

3

PROP. 2000/2001:1 BILAGA 2

PROP. 2000/2001:1 BILAGA 2

10

9

PROP. 2000/2001:1 BILAGA 2

PROP. 2000/2001:1 BILAGA 2

34

33

PROP. 2000/2001:1 BILAGA 2

PROP. 2000/2001:1 BILAGA 2

38

37

PROP. 2000/2001:1 BILAGA 2

PROP. 2000/2001:1 BILAGA 2

50

49

PROP. 2000/2001:1 BILAGA 2

PROP. 2000/2001:1 BILAGA 2

52

53

PROP. 2000/2001:1 BILAGA 2

PROP. 2000/2001:1 BILAGA 2

76

75