Regeringens proposition

2000/01:97

Vissa ändringar i alkohollagen

Prop.

2000/01:97

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 15 mars 2001

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

 Lars Engqvist

 (Socialdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås vissa ändringar i alkohollagen (1994:1738). Reglerna

för försäljning av öl skärps i syfte att komma till rätta med vissa konstaterade

 problem. Den som säljer eller serverar öl åläggs bl.a. en skyldighet att utöva

särskild tillsyn över denna verksamhet och kommunerna får möjlighet att ta ut

avgifter för tillsynen av dem som bedriver servering av eller detaljhandel med

öl. Näringsidkaren skall också anmäla verksamheten hos den kommun där

försäljningen eller serveringen sker. Den tid som kommunen kan meddela förbud

mot att sälja öl för den som inte följer reglerna utökas från sex månader till

tolv månader. Rätten till ölservering i samband med ambulerande korv- och

glassförsäljning eller liknande avskaffas. Den straffbestämmelse som gäller

innehav av spritdrycker, vin och starköl i uppenbart syfte att olovligen sälja

dem utökas till att även omfatta öl.

Förutsättningarna för serveringstillstånd föreslås bli förändrade i vissa

avseenden. Innehavare av tillstånd för tillfällig servering i slutet sällskap

får i fortsättningen endast göra sina inköp hos Systembolaget AB. För vissa

privata arrangemang tas kravet på serveringstillstånd bort helt. Beträffande

tillstånd för servering till allmänheten föreslås att vägledande för

tillståndsmyndighetens prövning vid bestämmandet av serveringstid skall vara

risken för alkoholpolitiska olägenheter. Bestämmelserna om tid för servering av

öl tas bort.

För att förhindra kringgående av förbudet mot att överlämna alkoholdrycker till

ungdomar föreslås att förbudet även omfattar när någon bjuder på alkoholdryck

för förtäring på stället om detta med hänsyn till den bjudnes ålder och

omständigheterna i övrigt är uppenbart oförsvarligt. Vidare föreslås att vid

bedömning av om vissa brott är att anse som grova särskilt skall beaktas om

verksamheten varit inriktad mot ungdomar. Systembolaget AB föreslås få rätt att

anordna auktioner på spritdrycker, vin och starköl för annans räkning samt att

anordna provning av spritdrycker, vin och starköl för allmänheten. Systembolaget

 AB föreslås också få ha öppet i sina butiker på lördagar längst till klockan

15.00 i hela landet.

Ett nytt krav på att registrera alla transaktioner i kassaregister införs för

alla innehavare av serveringstillstånd utom för dem som endast har tillstånd för

 tillfällig servering i slutet sällskap. I fråga om tillsyn och register

föreslås olika regelförändringar i syfte att underlätta för kommunerna att

själva ta in de uppgifter som behövs för tillståndsprövning och tillsyn.

De nya reglerna föreslås träda i kraft den 1 juli 2001. Detta gäller dock inte

bestämmelserna om kassaregister. Dessa bestämmelser föreslås träda i kraft den 1

 juli 2003.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 5

2 Lagtext 6

2.1 Förslag till lag om ändring i alkohollagen (1994:1738) 6

2.2 Förslag till lag om ändring i skatteregisterlagen

(1980:343) 19

3 Ärendet och dess beredning 20

4 Vissa bestämmelser i alkohollagen 21

4.1 Nuvarande ordning 21

4.1.1 Gällande bestämmelser i alkohollagen 22

4.2 Vissa försäljningsregler för Systembolaget AB m.m. 26

4.2.1 Auktioner, provningar och returförsäljning

av alkoholdrycker m.m. 26

4.2.2 Lördagsöppet 28

4.3 Verkställighet av beslut enligt alkohollagen 29

4.4 Rätt att överklaga beslut 31

5 Serveringsbestämmelser 33

5.1 Serveringstider 33

5.2 Allsidig matlagning 38

5.3 Tillfälliga tillstånd 40

5.4 Lämplighetskravet m.m. 45

5.5 Anställd personal 48

5.6 Gemensam serveringslokal 51

5.7 Alkoholpolitiska olägenheter 52

5.8 Serveringstillstånd efter konkurs 54

5.9 Representationsrätt för tillståndshavare 56

5.10 Restaurangrapporten 57

5.11 Tillsynsavgifter för servering av spritdrycker, vin och starköl 58

5.12 Kassaregister 60

6 Tillsyn över folkölsförsäljningen 62

7 Vissa sanktioner och straffbestämmelser 71

7.1 Olovligt innehav av alkoholdrycker 71

7.2 Grovt brott 72

7.3 Att bjuda underårig på alkoholdryck 72

7.4 Aktivt kol m.m. 73

8 Register m.m. 75

9 Ekonomiska och andra konsekvenser 81

10 Ikraftträdande m.m. 83

10.1 Serveringsbestämmelser 83

10.2 Partihandel med alkoholdrycker 83

11 Författningskommentar 84

11.1 Förslaget till lag om ändring i alkohollagen (1994:1738) 84

11.2 Förslaget till lag om ändring i skatteregisterlagen (1980:343) 91

Bilaga 1 Sammanfattning av betänkandet (SOU 2000:59) Bestämmelser om

alkoholdrycker 92

Bilaga 2 Alkoholutredningens lagförslag 95

Bilaga 3 Effekter av lördagsöppna systembolagsbutiker. Uppföljning av de

första tio månaderna 120

Bilaga 4 Attityder till lördagsöppet 1999 och 2000 156

Bilaga 5 Lagrådsremissens lagförslag 163

Bilaga 6 Lagrådets yttrande 177

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 15 mars 2001 179

Rättsdatablad 180

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

dels antar regeringens förslag till

1. lag om ändring i alkohollagen (1994:1738),

2. lag om ändring i skatteregisterlagen (1980:343),

dels godkänner vad regeringen föreslår om detaljhandelsbolagets öppettider på

lördagar (avsnitt 4.2.2.).

2

Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om ändring i alkohollagen (1994:1738)

Härigenom föreskrivs i fråga om alkohollagen (1994:1738)1

dels att 12 kap. 4 och 8-10 §§ skall upphöra att gälla,

dels att i 2 kap. 1, 3 och 5 §§, 7 kap. 3, 4, 18 och 22 §§ och 8 kap. 1 och 5 §§

 ordet "Alkoholinspektionen" skall bytas ut mot "Statens folkhälsoinstitut",

dels att den nuvarande 12 kap. 7 § skall betecknas 12 kap. 4 §,

dels att 3 kap. 9 §, 4 kap. 1, 5 och 6 §§, 5 kap. 1, 3 och 6 §§, 6 kap. 1 och

3-5 §§, 7 kap. 5, 8, 13, 19 och 21 §§, 8 kap. 2 §, 9 kap. 2 §, 10 kap. 3 och 5-7

 §§ och 12 kap. 1-3, 5 och 6 §§ samt punkt 2 i ikraftträdande- och

övergångsbestämmelserna till lagen (1999:1001) om ändring i nämnda lag skall ha

följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas två nya paragrafer, 6 kap. 1 a § och 8 kap. 5

 a §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 kap.

9 §

Det är förbjudet att som ombud eller på därmed jämförligt sätt anskaffa

alkoholdrycker till den som enligt 8 § inte har rätt att få sådan vara utlämnad

till sig. Det är också förbjudet att i större omfattning tillhandagå annan med

att anskaffa alkoholdrycker.

Spritdrycker, vin eller starköl får inte överlämnas som gåva eller lån till den

som inte har fyllt 20 år. Öl får inte överlämnas som gåva eller lån till den som

 inte har fyllt 18 år. Vad nu sagts gäller inte när någon bjuder av en

alkoholdryck för förtäring på stället.

Spritdrycker, vin eller starköl får inte överlämnas som gåva eller lån till den

som inte har fyllt 20 år. Öl får inte överlämnas som gåva eller lån till den som

 inte har fyllt 18 år.

Andra stycket gäller inte när någon bjuder på en alkoholdryck för förtäring på

stället. Spritdrycker, vin eller starköl får dock inte bjudas den som inte fyllt

 20 år, om det med hänsyn till den bjudnes ålder och omständigheterna i övrigt

är uppenbart oförsvarligt. Detsamma gäller i fråga om öl beträffande den som

inte fyllt 18 år.

4 kap.

1 §2

Partihandel med spritdrycker, vin eller starköl får bedrivas endast av den som

har godkänts som upplagshavare eller registrerats som varumottagare för sådana

varor enligt 9 eller 12 § lagen (1994:1564) om alkoholskatt. Av detta följer att

 rätten till partihandel endast avser den dryck som omfattas av godkännandet som

 upplagshavare eller registreringen som varumottagare enligt bestämmelserna i

lagen om alkoholskatt.

Utöver vad som anges i första stycket får partihandel med spritdrycker, vin och

starköl bedrivas av detaljhandelsbolaget i enlighet med vad som anges i 5 kap. 1

 § tredje stycket.

Trots bestämmelserna i första stycket får innehavare av serveringstillstånd

sälja enstaka varor som omfattas av tillståndet till någon som har rätt att

bedriva partihandel med sådana varor.

5 §3

Den som är berättigad att bedriva partihandel får sälja varorna till

detaljhandelsbolaget, till annan som är berättigad att bedriva partihandel med

motsvarande varor och till den som har meddelats serveringstillstånd för sådana

varor. Den som är berättigad att bedriva partihandel får också exportera varorna

 eller sälja dem till den som fått sådant särskilt tillstånd till inköp av

varorna som avses i 4 §. Försäljning får även ske till den som har tillstånd

enligt lagen (1999:446) om proviantering av fartyg och luftfartyg.

Den som har rätt att bedriva partihandel får sälja varorna till

detaljhandelsbolaget, till annan som har rätt att bedriva partihandel med

motsvarande varor och till den som har meddelats serveringstillstånd för sådana

varor. Detta gäller dock inte i fråga om sådant serveringstillstånd som endast

avser servering i slutet sällskap vid ett enstaka tillfälle eller under en

enstaka tidsperiod. Den som har rätt att bedriva partihandel får också exportera

 varorna eller sälja dem till den som fått sådant särskilt tillstånd till inköp

av varorna som avses i 4 §. Försäljning får även ske till den som har tillstånd

enligt lagen (1999:446) om proviantering av fartyg och luftfartyg.

Endast den som är berättigad att bedriva partihandel får omförpacka eller

buteljera varorna.

Endast den som har rätt att bedriva partihandel får förpacka om eller buteljera

varorna.

6 §4

6 §4Överlåts rörelse vari ingår verksamhet som är tillståndspliktig enligt denna

 lag eller för vilken det krävs godkännande eller registrering som anges i 1 §

första stycket, får överlåtaren sälja sitt lager av spritdrycker, vin eller

starköl till sin efterträdare, om denne har beviljats tillstånd som gäller för

verksamheten eller, i fråga om partihandel, är berättigad att bedriva

verksamheten.

Överlåts en rörelse där det ingår verksamhet som är tillståndspliktig enligt

denna lag eller för vilken det krävs godkännande eller registrering som anges i

1 § första stycket, får överlåtaren sälja sitt lager av spritdrycker, vin eller

starköl till sin efterträdare, om denne har beviljats tillstånd som gäller för

verksamheten eller, i fråga om partihandel, har rätt att bedriva verksamheten.

Konkursbo eller dödsbo får utan hinder av bestämmelserna i denna lag sälja

spritdrycker, vin eller starköl till den som är berättigad att bedriva

partihandel med sådana drycker eller till detaljhandelsbolaget. Motsvarande

gäller då en verksamhet måste avvecklas till följd av att tillståndet eller

godkännande eller registrering som avses i 1 § första stycket återkallats eller

att det finns andra tvingande skäl.

Ett konkursbo eller dödsbo eller, i fråga om utmätt egendom, en

kronofogdemyndighet får utan hinder av bestämmelserna i denna lag sälja

spritdrycker, vin eller starköl till den som har rätt att bedriva partihandel

med sådana drycker eller till detaljhandelsbolaget. Motsvarande gäller då en

verksamhet måste avvecklas till följd av att tillståndet eller godkännande eller

 registrering som avses i 1 § första stycket återkallats eller att det finns

andra tvingande skäl.

Bestämmelserna i första och andra styckena gäller i tillämpliga delar även i

fråga om öl.

5 kap.

1 §5

För detaljhandel med spritdrycker, vin och starköl skall det finnas ett särskilt

 för ändamålet bildat aktiebolag (detaljhandelsbolaget), som staten äger.

Detaljhandelsbolaget får inte exportera eller tillverka drycker som anges i

första stycket. Detaljhandelsbolaget får importera sådana drycker endast för att

 kunna fullgöra den skyldighet som anges i 5 §.

Detaljhandelsbolaget får inte bedriva annan partihandel än försäljning till dem

som har serveringstillstånd.

Detaljhandelsbolaget får inte bedriva annan partihandel än försäljning till dem

som har serveringstillstånd. Vad nu sagts gäller inte försäljning av enstaka

partier av varor till någon som har rätt att bedriva partihandel.

Bestämmelser om detaljhandelsbolagets verksamhet och drift samt om särskild

kontroll från statens sida skall tas in i ett avtal som upprättas mellan staten

och bolaget.

3 §

Försäljning får ske antingen som försäljning till avhämtning eller genom

försändning på rekvisition.

Försäljning får ske antingen som försäljning till avhämtning eller genom

försändning på rekvisition. Försäljning får även ske vid auktion av

spritdrycker, vin och starköl för annans räkning enligt riktlinjer i avtalet

mellan staten och detaljhandelsbolaget.

Detaljhandelsbolaget får utan hinder av 6 kap. 1 § första stycket bedriva

provning av alkoholdrycker för allmänheten enligt riktlinjer i avtalet mellan

staten och bolaget.

6 §

Detaljhandel med öl är, med de inskränkningar som föreskrivs i denna lag,

tillåten under villkor att verksamheten bedrivs i en lokal som är godkänd som

livsmedelslokal enligt bestämmelser vilka meddelats med stöd av 22 § tredje

stycket livsmedelslagen (1971:511) samt att försäljning av matvaror bedrivs i

lokalen. Utan hinder av vad nu sagts får detaljhandel med öl bedrivas av

detaljhandelsbolaget samt av tillverkare av öl eller lättdrycker.

Detaljhandel med öl är, med de inskränkningar som föreskrivs i denna lag,

tillåten under villkor att verksamheten bedrivs i en lokal som är godkänd som

livsmedelslokal enligt bestämmelser vilka meddelats med stöd av 22 § tredje

stycket livsmedelslagen (1971:511) samt att försäljning av matvaror bedrivs i

lokalen. Utan hinder av vad nu sagts får detaljhandel med öl bedrivas av

detaljhandelsbolaget samt av tillverkare av öl.

Den som bedriver detaljhandel med öl skall anmäla verksamheten hos den kommun

där försäljningen sker. Anmälan skall göras senast när verksamheten påbörjas.

Den som bedriver detaljhandel med öl skall utöva särskild tillsyn (egentillsyn)

över försäljningen. För tillsynen skall det finnas ett för verksamheten lämpligt

 program.

6 kap.

1 §6

Servering av spritdrycker, vin och starköl får ske endast om tillstånd har

meddelats (serveringstillstånd).

Servering av öl är, med de inskränkningar som föreskrivs i denna lag, tillåten

under villkor att verksamheten bedrivs i en lokal som är godkänd som

livsmedelslokal enligt bestämmelser vilka meddelats med stöd av 22 § tredje

stycket livsmedelslagen (1971:511) samt att servering av mat samtidigt bedrivs i

 lokalen.

Utan hinder av vad som föreskrivs i andra stycket får öl serveras av den som

enligt 23 § nämnda lag har meddelats särskilt tillstånd att yrkesmässigt hantera

 livsmedel samt av den som har meddelats serveringstillstånd.

Serveringstillstånd krävs dock inte för servering som ordnas

1. utan vinstintresse,

2. i andra lokaler än där det bedrivs yrkesmässig försäljning av alkoholdrycker

eller lättdrycker,

3. vid ett enstaka tillfälle för vissa i förväg bestämda personer, och

4. utan annan kostnad för deltagarna än kostnaden för inköp av dryckerna.

1 a §

Servering av öl är, med de inskränkningar som föreskrivs i denna lag, tillåten

om verksamheten bedrivs i en lokal som är godkänd som livsmedelslokal enligt

bestämmelser som meddelats med stöd av 22 § tredje stycket livsmedelslagen

(1971:511) och där mat samtidigt serveras.

Utan hinder av första stycket får öl serveras i sådana fall som anges i 1 §

andra stycket samt av den som har serveringstillstånd.

Den som bedriver servering av öl skall anmäla verksamheten hos den kommun där

försäljningen sker. Anmälan skall göras senast när verksamheten påbörjas. Vad nu

 sagts gäller inte i fall som avses i 1 § andra stycket eller den som har

serveringstillstånd.

Den som är anmälningsskyldig enligt tredje stycket skall utöva särskild tillsyn

(egentillsyn) över serveringen. För tillsynen skall det finnas ett för

verksamheten lämpligt program.

3 §

På serveringsställe där serveringstillstånd gäller skall tillståndshavaren eller

 av honom utsedd serveringsansvarig person utöva tillsyn över serveringen och

vara närvarande under hela serveringstiden.

Den som är serveringsansvarig skall med hänsyn till sina egenskaper och övriga

omständigheter vara lämplig för uppgiften.

Tillståndshavaren skall till tillståndsmyndigheten anmäla den eller de personer

som har utsetts att ansvara för alkoholserveringen.

För servering av spritdrycker, vin eller starköl får endast anlitas personal som

 är anställd av tillståndshavaren. Restaurangskolor med serveringstillstånd får

dock i utbildningssyfte anlita restaurangskolans elever.

För servering av spritdrycker, vin och starköl får endast sådan personal anlitas

 som är anställd av tillståndshavaren eller som är inhyrd från ett

bemanningsföretag. Restaurangskolor med serveringstillstånd får dock i

utbildningssyfte anlita restaurangskolans elever.

4 §

Om inte tillståndsmyndigheten beslutar annat får servering av öl påbörjas

tidigast klockan 07.00 och servering av andra alkoholdrycker tidigast klockan

11.00. Om inte tillståndsmyndigheten beslutar annat skall servering av

alkoholdrycker avslutas senast klockan 01.00. Vad nu sagts gäller inte för

hotellrum med minibar.

Om inte tillståndsmyndigheten beslutar annat får servering av spritdrycker, vin

och starköl påbörjas tidigast klockan 11.00 och avslutas senast klockan 01.00.

Vid prövningen skall risken för alkoholpolitiska olägenheter särskilt beaktas.

Serveringsställe skall vara utrymt senast 30 minuter efter serveringstidens

utgång.

Bestämmelserna i första stycket gäller inte hotellrum med minibar.

5 §7

Den som har serveringstillstånd får köpa spritdrycker, vin och starköl som

behövs för rörelsen endast av någon som är berättigad att bedriva partihandel

med varan eller av detaljhandelsbolaget.

Den som har serveringstillstånd får köpa spritdrycker, vin och starköl som

behövs för rörelsen endast av den som har rätt att bedriva partihandel med varan

 eller av detaljhandelsbolaget. Den som har tillstånd för servering i slutet

sällskap vid ett enstaka tillfälle eller under en enstaka tidsperiod får dock

göra motsvarande inköp endast hos detaljhandelsbolaget.

7 kap.

5 §

Serveringstillstånd kan meddelas för servering till allmänheten eller i

förening, företag eller annat slutet sällskap. Tillstånd kan avse servering året

 runt, årligen under en viss tidsperiod, under en enstaka tidsperiod eller vid

ett enstaka tillfälle.

Serveringstillstånd kan meddelas för servering till allmänheten eller i

förening, företag eller annat slutet sällskap. Tillstånd kan avse servering året

 runt eller årligen under en viss tidsperiod (stadigvarande tillstånd).

Tillstånd kan även avse en enstaka tidsperiod eller ett enstaka tillfälle.

Tillstånd, som avser servering året runt eller årligen under en viss tidsperiod

gäller tills vidare. Tillståndsmyndigheten får dock om det finns särskilda skäl

begränsa tillståndets giltighet till viss tid.

Stadigvarande tillstånd gäller tills vidare. Tillståndsmyndigheten får dock om

det finns särskilda skäl begränsa tillståndets giltighet till viss tid.

I samband med beslut om serveringstillstånd eller senare får

tillståndsmyndigheten meddela de villkor som behövs.

8 §

Tillstånd för servering till allmänheten året runt eller årligen under viss

tidsperiod får meddelas endast om serveringsstället har ett kök för allsidig

matlagning och tillhandahåller lagad mat. Serveringsstället skall ha ett med

hänsyn till omständigheterna tillräckligt antal sittplatser för gäster.

Tillstånd för servering till allmänheten året runt eller årligen under viss

tidsperiod får meddelas endast om serveringsstället har ett kök för allsidig

matlagning och tillhandahåller lagad mat. Serveringsstället skall ha ett med

hänsyn till omständigheterna tillräckligt antal sittplatser för gäster.

Serveringsstället skall även vara lämpligt för sitt ändamål ur

brandsäkerhetssynpunkt.

Tillstånd för servering till allmänheten under en enstaka tidsperiod eller vid

ett enstaka tillfälle får meddelas om serveringsstället tillhandahåller lagad

mat. Detsamma gäller beträffande tillstånd för servering i slutet sällskap.

Om det finns en drinkbar skall den vara en mindre väsentlig del av

serveringsstället, inrättad i nära anslutning till matsal.

Utan hinder av första och andra styckena får tillstånd meddelas för servering av

 vin och starköl i foajé till teater eller konsertlokal. Servering får dock

endast ske under pauser i föreställningen.

Servering av alkoholdrycker från minibar på hotellrum får ske på hotell med

serveringstillstånd. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande,

Alkoholinspektionen får meddela närmare bestämmelser om serveringen.

Servering av alkoholdrycker från minibar på hotellrum får ske på hotell med

serveringstillstånd. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Statens

folkhälsoinstitut får meddela närmare bestämmelser om serveringen.

13 §

Ansökan om serveringstillstånd görs skriftligen hos kommunen.

Kommunen får ta ut avgift för prövningen enligt grunder som beslutas av

kommunfullmäktige.

Kommunen får även ta ut avgift för tillsyn enligt 8 kap. av den som har

serveringstillstånd.

Kommunen får även ta ut avgift för tillsyn enligt 8 kap. av den som har

serveringtillstånd och av den som bedriver anmälningspliktig servering av eller

detaljhandel med öl.

19 §

Kommunen skall återkalla serveringstillstånd om

1. det inte endast tillfälligt uppkommer sådana olägenheter som avses i 6 kap. 2

 §,

1. tillståndet inte längre utnyttjas,

2. tillståndshavaren inte följer de för servering eller serveringstillstånd

gällande bestämmelserna i denna lag eller föreskrifter eller villkor meddelade

med stöd av denna lag, eller

2. det inte endast tillfälligt uppkommer sådana olägenheter som avses i 6 kap. 2

 §,

3. de förutsättningar som gäller för meddelande av tillstånd enligt 7 och 8 §§

inte längre föreligger

3. tillståndshavaren inte följer de för servering eller serveringstillstånd

gällande bestämmelserna i denna lag eller föreskrifter eller villkor meddelade

med stöd av denna lag,

4. de förutsättningar som gäller för meddelande av tillstånd enligt 7 och 8 §§

inte längre föreligger, eller

5. tillståndshavaren tillåter brottslig verksamhet på serveringsstället.

21 §

Föranleder detaljhandel med eller servering av öl olägenheter i fråga om ordning

 och nykterhet eller följs inte bestämmelserna i denna lag, får kommunen

förbjuda den som bedriver försäljningen att fortsätta verksamheten eller, om

förbud får anses vara en alltför ingripande åtgärd, meddela honom varning.

Ett förbud enligt första stycket kan inskränkas till att gälla för vissa närmare

 angivna tider eller under vissa närmare angivna omständigheter. Förbud gäller i

 sex månader, räknat från det att den som bedriver försäljningen fått del av

beslutet.

Ett förbud enligt första stycket kan inskränkas till att gälla för vissa närmare

 angivna tider eller under vissa närmare angivna omständigheter. Förbud meddelas

 för en tid av sex månader eller, vid upprepad eller allvarlig försummelse, tolv

 månader räknat från det att den som bedriver försäljningen fått del av

beslutet.

Den kommun där försäljningsstället är beläget beslutar om ingripande enligt

denna paragraf. Saknas fast försäljningsställe beslutar den kommun som avses i

12 § andra stycket.

8 kap.

2 §

På begäran av någon annan tillsynsmyndighet skall kommunen lämna de uppgifter

som myndigheten behöver för sin tillsyn.

På begäran av någon annan tillsynsmyndighet skall kommunen lämna de uppgifter

som myndigheten behöver för sin tillsyn. Kommunen skall även på begäran av

skattemyndighet eller Tullverket lämna de uppgifter som behövs för beskattning

eller påförande av tull.

Polismyndigheten skall underrätta andra tillsynsmyndigheter om förhållanden som

är av betydelse för dessa myndigheters tillsyn.

Kronofogdemyndigheten skall underrätta vederbörande tillståndsmyndighet om en

tillståndshavare brister i sina skyldigheter att erlägga skatter eller

socialavgifter. På begäran av länsstyrelsen skall sådan underrättelse ges till

denna.

På begäran av tillståndsmyndighet eller länsstyrelse skall skattemyndigheter och

 andra myndigheter som uppbär eller driver in skatter eller avgifter lämna

uppgifter som tillståndsmyndigheten eller länsstyrelsen behöver för sin

tillståndsprövning eller tillsyn.

På begäran av en tillsynsmyndighet skall polismyndigheter samt skattemyndigheter

 och andra myndigheter som uppbär eller driver in skatter eller avgifter lämna

uppgifter som tillsynsmyndigheten behöver för sin tillståndsprövning eller

tillsyn.

5 a §

Den som har tillstånd för servering av spritdrycker, vin eller starköl till

allmänheten eller stadigvarande tillstånd för servering i slutet sällskap är

skyldig att registrera all försäljning i kassaregister och att vid varje

försäljning ta fram och erbjuda kunden ett av registret framställt kvitto.

Tillståndsmyndigheten får medge undantag för servering inom ideella föreningar

eller liknande slutna sällskap.

Kassaregister skall på ett tillförlitligt sätt visa alla transaktioner som

gjorts. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela

föreskrifter om kassaregister.

9 kap.

2 §8

Alkoholinspektionens och kommunens beslut får överklagas till allmän

förvaltningsdomstol. Det överklagade beslutet får inte ändras utan att den

beslutande myndigheten har lämnats tillfälle att yttra sig.

Alkoholinspektionen respektive kommunen får överklaga domstolens beslut.

Statens folkhälsoinstituts eller en kommuns beslut enligt denna lag eller enligt

 föreskrifter som meddelats med stöd av lagen får överklagas hos allmän

förvaltningsdomstol. Detsamma gäller beslut om rättelse enligt 28 §

personuppgiftslagen (1998:204) och om information som skall lämnas enligt 26 §

samma lag.

Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

Bestämmelser om överklagande av beskattningsmyndighetens beslut finns i 35 §

lagen (1994:1564) om alkoholskatt.

10 kap.

3 §

Är brott som anges i 1 eller 2 § grovt, döms till fängelse i högst fyra år. Vid

bedömande av om brottet är grovt skall särskilt beaktas om gärningen har utgjort

 led i en verksamhet som bedrivits yrkesmässigt eller i större omfattning.

Är brott som anges i 1 eller 2 § grovt, döms till fängelse i högst fyra år. Vid

bedömande av om brottet är grovt skall särskilt beaktas om gärningen har utgjort

 led i en verksamhet som bedrivits yrkesmässigt eller i större omfattning eller

har varit inriktad mot ungdomar.

5 §

Den som innehar spritdrycker, vin eller starköl i uppenbart syfte att olovligen

sälja dem döms för olovligt innehav av alkoholdrycker till böter eller fängelse

i högst ett år.

Den som innehar alkoholdrycker i uppenbart syfte att olovligen sälja dem döms

för olovligt innehav av alkoholdrycker till böter eller fängelse i högst ett år.

6 §

Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet anskaffar alkoholdrycker åt annan i

strid med 3 kap. 9 § döms för olovligt anskaffande av alkoholdrycker till böter

eller fängelse i högst två år eller, om brottet är grovt, till fängelse i högst

fyra år.

Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet anskaffar, överlämnar eller bjuder på

alkoholdrycker i strid med 3 kap. 9 § döms för olovligt anskaffande av

alkoholdrycker till böter eller fängelse i högst två år eller, om brottet är

grovt, till fängelse i högst fyra år.

7 §

Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet säljer eller utlämnar alkoholdrycker i

strid med 3 kap. 8 § till någon som inte har uppnått föreskriven ålder eller som

 är märkbart påverkad av alkohol eller annat berusningsmedel, eller vid

partihandel underlåter att på sätt som föreskrivs i 4 kap. 7 § första stycket

förvissa sig om att köparen har rätt att återförsälja eller inköpa varan, döms

för olovlig dryckeshantering till böter eller fängelse i högst sex månader.

Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet säljer eller utlämnar alkoholdrycker i

strid med 3 kap. 8 § till någon som inte har uppnått föreskriven ålder eller som

 är märkbart påverkad av alkohol eller annat berusningsmedel, eller vid

partihandel underlåter att på sätt som föreskrivs i 4 kap. 7 § förvissa sig om

att köparen har rätt att återförsälja eller inköpa varan, döms för olovlig

dryckeshantering till böter eller fängelse i högst sex månader.

För olovlig dryckeshantering döms också den som försäljer öl i strid med förbud

som meddelats enligt 7 kap. 21 § eller tillåter alkoholförtäring i strid med 6

kap. 9 §.

12 kap.

1 §

Alkoholinspektionen skall för de ändamål som anges i 2 § föra ett register med

hjälp av automatisk databehandling.

Statens folkhälsoinstitut skall för de ändamål som anges i 2 § föra ett centralt

 register med hjälp av automatiserad behandling.

2 §

Registret får användas för

1. handläggning av ärenden om tillstånd,

2. tillsyn över tillståndshavares verksamhet samt

3. uppföljning och utvärdering av lagens tillämpning samt framställning av

statistik.

Registret får användas för tillsyn, uppföljning och utvärdering av lagens

tillämpning samt framställning av statistik.

3 §

Registret får innehålla uppgifter om

1. den som har tillstånd,

2. den som har haft tillstånd,

3. den vars ansökan om tillstånd är föremål för prövning och

4. den som tidigare har ansökt om tillstånd men vars ansökan har avslagits,

avvisats eller avskrivits.

Regeringen får meddela föreskrifter om registrering av uppgifter i fråga om

olika företrädare för en verksamhet.

Registret får innehålla uppgifter om dem som har tillstånd enligt denna lag samt

 om dem som har rätt att bedriva partihandel enligt 4 kap. 1 § första stycket.

I registret får behandlas uppgifter om

1. namn eller firma, person-, samordnings-, registrerings- eller

organisationsnummer, adress och telefonnummer och

2. den verksamhet som tillståndet avser och om villkor som har meddelats för

denna.

5 §9

I registret får vidare anges tillståndsmyndighetens och domstols beslut i

ärenden enligt lagen och de bestämmelser som har tillämpats.

Registret får också innehålla uppgift om tidpunkt för förhållanden som har

registrerats och tekniska och administrativa uppgifter, om uppgifterna behövs

för att tillgodose ändamålet med registret.

Riksskatteverket och skattemyndighet som anges i 8 kap. 1 a § andra stycket får

för sin tillsyn enligt denna lag ha direktåtkomst till uppgifter om

serveringstillstånd i registret.

6 §10

Registeruppgift som inte behövs för handläggning av ett ärende eller för tillsyn

 enligt lagen skall gallras under femte kalenderåret efter det att uppgiften

registrerats.

Om tillstånd återkallas eller om sökt tillstånd vägras skall så snart beslutet

vunnit laga kraft alla uppgifter utom sådana som avses i 4 § första stycket 1

och 6 samt 5 § gallras ur registret.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter

 om undantag från gallring för att bevara ett urval av material för forskningens

 behov. Sådant material skall lämnas över till en arkivmyndighet.

Bestämmelserna i personuppgiftslagen (1998:204) om rättelse och skadestånd

gäller även vid behandling av personuppgifter enligt denna lag.

2. Partihandelstillstånd, som före ikraftträdandet har meddelats annan än den

som avses i 4 kap. 1 § första stycket i dess nya lydelse, skall efter

ikraftträdandet fortfarande gälla, dock längst till utgången av år 2001. Härvid

gäller 7 kap. 1 § tredje stycket och 4 § samt 8 kap. 1 § i paragrafens lydelse

före ikraftträdandet. Tullverket får ha terminalåtkomst till uppgifter om sådana

 tillstånd i Alkoholinspektionens register.

2. Partihandelstillstånd, som före ikraftträdandet har meddelats annan än den

som avses i 4 kap. 1 § första stycket i dess nya lydelse, skall efter

ikraftträdandet fortfarande gälla, dock längst till utgången av år 2003. Härvid

gäller 7 kap. 1 § tredje stycket och 4 § samt 8 kap. 1 § i paragrafens lydelse

före ikraftträdandet. Tullverket får ha direktåtkomst till uppgifter om sådana

tillstånd i Alkoholinspektionens register.

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2003 i fråga om 8 kap. 5 a § och i övrigt

 den 1 juli 2001.

2. I fråga om uppgifter som fram till och med den 30 juni 2001 tillförts det

register som avses i 12 kap. 1 § gäller äldre bestämmelser. Härvid skall vad som

 sägs om Alkoholinspektionen i stället avse Statens folkhälsoinstitut.

3. Den som den 1 juli 2001 redan bedriver servering av eller detaljhandel med

öl, skall senast den 1 januari 2002 göra sådan anmälan som avses i 5 kap. 6 §

andra stycket eller 6 kap. 1 a § tredje stycket.

2.2

Förslag till lag om ändring i skatteregisterlagen (1980:343)

Härigenom föreskrivs att i 7 § skatteregisterlagen (1980:343)1 ordet

"Alkoholinspektionen" skall bytas ut mot "Statens folkhälsoinstitut".

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2001.

3 Ärendet och dess beredning

Regeringen beslutade den 12 mars 1998 att tillkalla en särskild utredare med

uppdrag att se över vissa bestämmelser i alkohollagen (1994:1738) och i lagen

(1961:181) om försäljning av teknisk sprit m.m. samt att utarbeta förslag till

ny lagstiftning för handeln med teknisk sprit och alkoholhaltiga preparat.

Utredningen har arbetat under namnet Alkoholutredningen och har tidigare

avlämnat delbetänkandet Alkoholpolitikens medel - Införsel av och partihandel

med spritdrycker, vin och starköl (SOU 1998:156). Detta betänkande har

behandlats i propositionen Vissa alkoholfrågor, m.m. (prop. 1998/99:134).

I maj 2000 har Alkoholutredningen överlämnat betänkandena Bestämmelser om

alkoholdrycker (SOU 2000:59) och Bestämmelser om teknisk sprit m.m. (SOU

2000:60). Utredningen har därigenom slutfört sitt uppdrag.

I propositionen behandlar regeringen, med ett undantag, de förslag som har

lämnats i betänkandet Bestämmelser om alkoholdrycker. Utredningens förslag i

betänkandet om ändrade definitioner för olika alkoholdrycker kräver enligt

regeringen ytterligare överväganden. Med hänsyn härtill väljer regeringen att

återkomma till denna fråga vid ett senare tillfälle. Motsvarande gäller de

förslag som Alkoholutredningen har presenterat i betänkandet Bestämmelser om

teknisk sprit m.m.

En sammanfattning av förslagen i betänkandet Bestämmelser om alkoholdrycker

finns i bilaga 1. De lagförslag som lades fram i betänkandet finns i bilaga 2.

Betänkandet har remissbehandlats och en sammanställning av inkomna

remissyttranden finns tillgänglig i Socialdepartementet (dnr S/2000/4224/FH).

Riksdagen beslöt den 19 november 1999 (prop. 1998/99:134 Vissa alkoholfrågor

m.m., bet. 1999/2000:SoU4, rskr. 1999/2000:42) att Systembolaget AB på försök

får ha öppet på lördagar längst till kl. 15.00 i vissa områden i landet.

Försöket med lördagsöppet skulle följas löpande och utvärderas vetenskapligt

efter ett år. Resultatet av utvärderingen skulle därefter redovisas för

riksdagen som underlag för ett slutligt ställningstagande i frågan om

lördagsöppet. En delrapport från forskarna Thor Norström och Ole-Jörgen[REDACTED_EFTERNAMN] som

 redovisar effekterna av lördagsöppna systembolagsbutiker under försökets första

 tio månader finns i bilaga 3.

Inom ramen för utvärderingen av försöket med lördagsöppna systembolagsbutiker

har forskarna även genomfört två opinionsundersökningar. Denna rapport redovisas

 i bilaga 4.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 15 februari 2001 att inhämta Lagrådets yttrande över de

 förslag som finns i bilaga 5. Lagrådet har i allt väsentligt godtagit förslagen

 men har förordat vissa ändringar av huvudsakligen lagteknisk natur. Lagrådets

yttrande finns i bilaga 6.

Regeringen har i propositionen följt Lagrådets förslag. Därutöver har vissa

ändringar jämfört med lagrådsremissen gjorts. Bl.a. har förslaget om en yttersta

 tidsram inom vilken serveringstiderna skall ligga ändrats. I

författningskommentaren till de lagrum som ändrats med anledning av Lagrådets

synpunkter har detta angetts.

4 Vissa bestämmelser i alkohollagen

4.1 Nuvarande ordning

Den 1 januari 1995 ersattes lagen (1977:293) om handel med drycker (LHD) samt

lagen (1977:292) om tillverkning av drycker, m.m. (LTD) med alkohollagen

(1994:1738). Alkohollagen kompletterades med alkoholförordningen (1994:2046) och

 förordningen (1994:2047) med instruktion för Alkoholinspektionen. Samtidigt

trädde ett nytt avtal mellan staten och Systembolaget AB i kraft (tillkännagivet

 i SFS 2000:383).

De största förändringarna som denna reform medförde var att de dittillsvarande

monopolen för import, export, tillverkning och partihandel med spritdrycker, vin

 och starköl ersattes med ett tillståndssystem och att Alkoholinspektionen

inrättades för tillståndsgivning och tillsyn. Vidare överfördes länsstyrelsernas

 hantering av serveringstillstånd till kommunerna och det kommunala vetot

avskaffades. En annan förändring var att tillståndskravet för försäljning av

folköl ersattes med bestämmelser om att servering av och detaljhandel med öl

fick bedrivas under förutsättning att vissa villkor var uppfyllda.

Ytterligare förändringar på det alkoholpolitiska området kom genom propositionen

 1998/99:134 Vissa alkoholfrågor, m.m. Däri föreslogs att de särskilda

partihandelstillstånden skulle avskaffas och rätten till partihandel och import

i stället knytas till vissa förutsättningar i lagen (1994:1564) om alkoholskatt.

 Gåvoförsändelser med alkoholdrycker föreslogs bli tillåtna under förutsättning

att det handlar om enstaka försändelser från en enskild person i ett annat land

till en enskild person i Sverige som fyllt 20 år. Köp och innehav av olovligt

tillverkad sprit skulle kriminaliseras. Gällande regler i lagen (1978:763) med

vissa bestämmelser om marknadsföring av alkoholdrycker skulle arbetas in i

alkohollagen och en särskild bestämmelse skulle införas om att alkoholreklamen

inte får rikta sig särskilt till eller skildra barn och ungdomar. Riksdagen

beslutade i enlighet med propositionen och de nya reglerna trädde i kraft 1

januari 2000 (bet. 1999/2000:SoU4, rskr. 1999/2000:42).

Riksdagen beslutade också i detta sammanhang att Systembolaget AB skulle få rätt

 att direktimportera spritdrycker, vin och starköl i samband med beställningar

från privatkunder. För att ytterligare stärka Systembolaget AB:s service beslöts

 även att bolagets butiker från och med den 1 januari 2000 får hålla öppet till

klockan 20.00 måndag till fredag och inför storhelger på lördagar. Vidare skulle

 en försöksverksamhet inledas med lördagsöppna systembutiker i vissa delar av

landet samt antalet butiker utökas med en ny form av mindre butiker med

begränsat sortiment.

I den ovannämnda propositionen anförde regeringen också att det fanns anledning

att begränsa antalet centrala myndigheter inom det drogpolitiska området. En

organisationskommitté tillsattes med uppgift att ombilda Folkhälsoinstitutet

till en ny myndighet med tydligare uppgifter av stabsmyndighetskaraktär på

folkhälsoområdet (dir. 1999:56). Alkoholinspektionen skall i samband med detta

upphöra som egen myndighet och ingå i ett ombildat Folkhälsoinstitut. Kommittén

överlämnade den 1 juni 2000 betänkandet Statens folkhälsoinstitut - roll och

uppgifter (SOU 2000:57). I betänkandet föreslår kommittén att det ombildade

Folkhälsoinstitutet bl.a. skall ta över Alkoholinspektionens kvarvarande

uppgifter och vara central tillsyns- och uppföljningsmyndighet när det gäller

bestämmelserna i alkohollagen. Folkhälsoinstitutet skall ansvara för

föreskrifter, allmänna råd m.m. i syfte att se till att lagtillämpningen blir så

 riktig och enhetlig som möjligt enligt lagstiftarens intentioner. Det ombildade

 Folkhälsoinstitutet skall fungera fullt ut från den 1 juli år 2001.

4.1.1 Gällande bestämmelser i alkohollagen

Alkohollagen är indelad i kapitel. Nedan följer en kort beskrivning av de

grundläggande bestämmelserna.

1 kap. Inledande bestämmelser

I detta kapitel finns definitioner som gäller de produkter och benämningar m.m.

som regleras i lagen. Det anges att sprit är en vätska som innehåller över 2,25

volymprocent alkohol och att alkoholdryck är en dryck med samma alkoholhalt.

Spritdryck är en alkoholdryck som innehåller sprit. Med alkohol avses

etylalkohol. Alkoholdrycker indelas i spritdrycker, vin, starköl och öl.

Vin är en alkoholdryck som har framställts genom jäsning av druvor, druvmust,

bär, frukt eller andra växtdelar samt vissa andra alkoholdrycker med högst 22

volymprocent alkohol. Öl är en jäst, odestillerad dryck där torkad eller rostad

malt är den huvudsakliga råvaran och vars alkoholhalt överstiger 2,25 men inte

3,5 volymprocent. Starköl definieras på samma sätt som öl med den skillnaden att

 alkoholhalten är högre än 3,5 volymprocent. Med lättdryck avses en dryck som

antingen är helt alkoholfri eller innehåller högst 2,25 volymprocent alkohol.

Tillverkare kallas den som yrkesmässigt tillverkar sprit eller alkoholdrycker.

Med tillverkning av sprit förstås varje förfarande varigenom alkohol i en

koncentration av mer än 2,25 volymprocent framställs eller utvinns och som inte

är vin, starköl eller öl. Med mäsk avses en jäsande vätska som blir sprit om den

 får fortsätta att jäsa.

Med begreppet försäljning enligt alkohollagen menas all form av

tillhandahållande av dryck mot ersättning. Försäljning till konsument benämns

detaljhandel och försäljning för förtäring på stället kallas servering. Annan

försäljning benämns partihandel, varmed avses försäljning av alkoholdrycker till

 Systembolaget, annan partihandlare eller innehavare av serveringstillstånd.

2 kap. Tillverkning m.m.

För att bedriva tillverkning av sprit eller alkoholdrycker krävs

tillverkningstillstånd, om det inte gäller tillverkning av vin, starköl eller öl

 i hemmet för eget behov.

3 kap. Allmänna bestämmelser för försäljning

Här finns framför allt bestämmelserna om åldersgränser för detaljhandel med och

servering av alkoholdrycker. Vid detaljhandel med spritdrycker, vin och starköl

får varor inte säljas eller lämnas ut till den som inte har fyllt 20 år.

Motsvarande gäller vid detaljhandel med folköl och servering av alkoholdrycker i

 fråga om den som inte har fyllt 18 år. Den som lämnar ut alkoholdrycken skall

förvissa sig om att mottagaren har uppnått föreskriven ålder. Alkoholdrycker får

 inte heller lämnas ut till den som är märkbart påverkad av alkohol eller annat

berusningsmedel. Det är också förbjudet att anskaffa alkoholdrycker till den som

 inte har rätt att köpa varan själv. Spritdrycker, vin eller starköl får

överlämnas som gåva endast till den som har fyllt 20 år eller om gåvan gäller öl

 18 år.

Enligt 3 kap. 4 § skall den som tar befattning med försäljning av alkoholdrycker

 se till att ordning och nykterhet råder på försäljningsstället.

4 kap. Partihandel m.m.

Partihandel med spritdrycker, vin eller starköl får bedrivas endast av den som

har godkänts som upplagshavare eller registrerats som varumottagare för sådana

varor enligt bestämmelser i lagen om alkoholskatt.

Bestämmelser om alkoholreklam m.m. har förts in under rubriken Särskilda

bestämmelser för marknadsföring. Liksom tidigare gäller principiellt förbud mot

reklam för spritdrycker, vin och starköl med undantag för facktidskrifter och

annonsering på försäljningsställe. Marknadsföring av alkoholdrycker får inte

rikta sig särskilt till eller skildra barn och ungdomar. Det s.k. gåvoförbudet

återfinns numera i 4 kap. 9 §. Förbudet innebär att det inte är tillåtet att

lämna en alkoholdryck som gåva i samband med försäljning av andra varor än

alkoholdrycker eller vid marknadsföring av tjänster. Den som tillverkar, säljer

eller förmedlar försäljning av alkoholdrycker får i sin rörelse lämna sådan

dryck som gåva endast i form av varuprov.

5 kap. Detaljhandel

I kapitlet anges detaljhandelsbolagets olika försäljningsformer. Närmare

bestämmelser om bolagets verksamhet regleras även i avtal mellan staten och

Systembolaget AB.

Detaljhandel med folköl får bedrivas i lokal som är godkänd som livsmedelslokal

om försäljning av matvaror bedrivs i lokalen.

6 kap. Servering

Servering av spritdrycker, vin och starköl får ske endast om serveringstillstånd

 har meddelats. För servering av öl gäller att verksamheten får bedrivas i en

lokal som är godkänd som livsmedelslokal om servering av mat samtidigt bedrivs i

 lokalen. För all servering av alkoholdrycker gäller att den skall ske med

återhållsamhet och inte får föranleda olägenheter i fråga om ordning och

nykterhet.

På serveringsställe med serveringstillstånd skall tillståndshavaren eller av

honom utsedd serveringsansvarig person utöva tillsyn över serveringen och vara

närvarande under hela serveringstiden. För servering av spritdrycker, vin och

starköl gäller att all personal måste vara anställd av tillståndshavaren.

Spritdrycker, vin eller starköl får inte medföras till (för förtäring) eller

från en restaurang med serveringstillstånd. På serveringsställe utan

serveringstillstånd får spritdrycker, vin och starköl inte heller förvaras eller

 förtäras. Den som har serveringstillstånd får köpa spritdrycker, vin eller

starköl som behövs för rörelsen endast av någon som är berättigad att bedriva

partihandel med varan eller av Systembolaget.

Enligt 6 kap. 4 § får, om inte tillståndsmyndigheten beslutar annat, servering

av spritdrycker, vin eller starköl påbörjas tidigast klockan 11.00 och avslutas

senast klockan 01.00. Serveringstiderna regleras alltså av

tillståndsmyndigheten, dvs. kommunen.

7 kap. Tillstånd m.m.

Tillverkningstillstånd och inköpstillstånd meddelas av Alkoholinspektionen.

Serveringstillstånd meddelas av den kommun där serveringsstället är beläget och

kan gälla för servering av spritdrycker, vin eller starköl till allmänheten

eller till förening, företag eller annat slutet sällskap. Tillståndet kan avse

tillfällig eller stadigvarande servering. För tillstånd krävs att sökanden visar

 att han är lämplig att utöva verksamheten. För stadigvarande servering till

allmänheten krävs dessutom att lokalen har ett kök för allsidig matlagning och

tillhandahåller lagad mat. En ansökan om serveringstillstånd kan avslås om

serveringen befaras medföra olägenheter från alkoholpolitisk synpunkt. Kommunen

har rätt att ta ut avgift för tillståndsprövning och tillsyn.

Tillståndsmyndigheten skall återkalla tillståndet bl.a. om tillståndshavaren

inte följer de för tillståndet gällande bestämmelserna.

Kommunen kan förbjuda den som bedriver detaljhandel med eller servering av öl

att fortsätta denna verksamhet bl.a. om bestämmelserna i alkohollagen inte

följs. Ett sådant försäljningsförbud gäller i sex månader.

8 kap. Tillsyn m.m.

I detta kapitel regleras huvuddragen i tillsynen enligt alkohollagen. Det är

f.n. Alkoholinspektionen som utövar central tillsyn över efterlevnaden av

bestämmelserna i alkohollagen och som också meddelar allmänna råd och

föreskrifter. Den regionala tillsynen utövas av länsstyrelserna. I detta ligger

också tillsyn över kommunernas tillämpning av lagen. Den lokala tillsynen över

efterlevnaden av bestämmelserna om servering av alkoholdrycker och detaljhandel

med folköl ankommer på kommunen och polismyndigheten. I dessa sammanhang är det

kommunen som har huvudansvaret för den fortlöpande tillsynen.

Tillstånds- och tillsynsmyndigheter, dvs. Alkoholinspektionen, kommunen,

länsstyrelsen och polismyndigheten, har en underrättelseskyldighet, dvs. de

skall informera varandra. Vidare har kronofogde- och skattemyndigheter viss

skyldighet att lämna uppgifter som behövs för tillståndsprövning och tillsyn.

En tillståndshavare är skyldig att lämna tillträde till lokalen m.m., och

bokföring i rörelse som är tillståndspliktig skall vara så utformad att kontroll

 av verksamheten är möjlig. Tillståndshavaren är dessutom skyldig att lämna

statistiska uppgifter om försäljningen av spritdrycker, vin och starköl.

Motsvarande gäller den som är berättigad att bedriva partihandel med

spritdrycker, vin och starköl. Tillsynsmyndighet kan begära upplysningar och

handlingar och göra inspektioner även hos den som bedriver detaljhandel med

eller servering av folköl. Polismyndigheten skall lämna det biträde som behövs

för tillsynen.

9 kap. Överklagande

Beslut enligt lagen gäller omedelbart, om inte något annat anges i beslutet.

Både Alkoholinspektionens och kommunens beslut får överklagas till

förvaltningsdomstol, dvs. länsrätt. Prövningstillstånd krävs vid överklagande

till kammarrätten.

10 kap. Ansvar m.m.

I detta kapitel finns straffbestämmelserna i alkohollagen, vilka huvudsakligen

tar sikte på olovlig tillverkning och olovlig försäljning av alkoholdrycker.

Även förvärv och innehav av olovligt tillverkad sprit liksom innehav av

spritdrycker, vin eller starköl i uppenbart syfte att olovligen sälja dem är

straffbart.

Den som säljer eller lämnar ut alkoholdryck till någon som inte har uppnått

föreskriven ålder eller som är märkbart påverkad av alkohol eller annat

berusningsmedel kan dömas för olovlig dryckeshantering. Detsamma gäller bl.a.

den som säljer öl i strid med av kommunen meddelat försäljningsförbud. Att

uppsåtligen eller av oaktsamhet anskaffa alkoholdrycker till någon som inte har

rätt att själv införskaffa drycken (s.k. langning) är straffbart som olovligt

anskaffande av alkoholdrycker. I detta fall kan, om brottet är grovt, dömas till

 fängelse i högst fyra år.

11 kap. Förverkande

Sprit, alkoholdrycker, mäsk, destillationsapparater, filtreringsmedel m.m. som

varit föremål för brott enligt bestämmelserna i 10 kap. skall förklaras

förverkade. De kan därmed också tas i beslag enligt rättegångsbalken.

12 kap. Register

Ett centralt register skall finnas hos Alkoholinspektionen med uppgifter rörande

 tillverknings- och serveringstillstånd. I kapitlet regleras bl.a. vilka

uppgifter om fysiska och juridiska personer som registret får innehålla.

4.2 Vissa försäljningsregler för Systembolaget AB m.m.

4.2.1 Auktioner, provningar och returförsäljning av alkoholdrycker m.m.

Regeringens förslag: Systembolaget AB ges rätt att sälja spritdrycker, vin och

starköl vid auktion för annans räkning. Närmare riktlinjer ges i avtalet mellan

staten och bolaget. Systembolaget AB ges också rätt att ordna provningar av

alkoholdrycker för allmänheten enligt riktlinjer i avtalet mellan staten och

bolaget. Vidare skall returförsäljning av enstaka partier av varor få ske till

någon som har rätt att bedriva partihandel med sådana varor. Även innehavare av

serveringstillstånd ges rätt till sådan återförsäljning. Kronofogdemyndigheten

ges rätt att sälja utmätta alkoholvaror.

Alkoholutredningens förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Riksskatteverket påpekar att det bör klargöras om

returförsäljning från Systembolaget är avdragsgill för upplagshavarna enligt 32

§ a eller c i alkoholskattelagen. Eftersom det finns utrymme för försäljning

till annan än den ursprunglige säljaren är det svårt att använda begreppet

återgång av köp i de fallen. Avdragsrätt torde dock alltid föreligga enligt c.

Riksskatteverket påpekar vidare att egendom som säljs på exekutiv auktion inte

alltid är utmätt och att bestämmelsen bör omarbetas till att omfatta samtliga

fall. Sprit vanligen i första hand

länsstyrelserna. Regeringen, som också hänvisar till vad som anförts om sanktion

 mot kommunalt domstolstrots, anser inte att det finns skäl att överväga några

särregler för alkoholområdet.

5 Serveringsbestämmelser

5.1 Serveringstider

Regeringens förslag: Vägledande för tillståndsmyndighetens prövning vid

bestämmandet av serveringstid skall vara risken för alkoholpolitiska

olägenheter. Bestämmelsen om tider för servering av öl slopas och eventuella

olägenheter i samband med ölservering får mötas med förbud i enskilda fall.

Regeringens bedömning: Statens folkhälsoinstitut bör få i uppdrag att i

samarbete med företrädare för restaurangnäringen, de fackliga organisationerna,

polismyndigheten och kommunerna utarbeta ett gemensamt åtgärdsprogram.

Programmet bör syfta till att åstadkomma en ansvarsfull hantering av

alkoholdrycker, tidigareläggning av restaurangvanor, rökfrihet på

serveringsställen och till att motverka förekomsten av narkotika på

serveringsställen.

Alkoholutredningens förslag: Servering av spritdrycker, vin och starköl till

allmänheten skall avslutas senast klockan 03.00 i hela landet.

Tillståndsmyndigheten beslutar dock om stängningstid.

Remissinstanserna: Följande remissinstanser avstyrker förslaget att avskaffa

normaltiden för servering. Alkoholinspektionen, Arboga kommun, Blåbandsrörelsen,

 Borlänge kommun, Brottsförebyggande rådet, Folkhälsoinstitutet, Föreningen

Länsstyrelsernas Alkoholhandläggare, IOGT-NTO, Kommunala alkoholhandläggares

förening, Länsrätten i Stockholms län, Länsstyrelsen i Gävleborgs län,

Länsstyrelsen i Kronobergs län, Länsstyrelsen i Stockholms län, Länsstyrelsen i

Västra Götalands län, Malmö kommun, Munkfors kommun, Sotenäs kommun, Sveriges

Landsråd för alkohol- och narkotikafrågor, Södertälje kommun, Tanums kommun,

Ungdomens nykterhetsförbund, Årjängs kommun, Örebro kommun och Östersunds

kommun. De anser att den nuvarande normaltiden långt ifrån spelat ut sin roll.

Tvärtom är den norm i ett stort antal kommuner och det kan befaras att den

föreslagna sluttiden för servering i stället kommer att uppfattas som normaltid.

 En förändring skulle leda till att serveringstiderna förlängs i de flesta fall,

 och det har inte varit avsikten med förslaget. Farhågor för att brottsligheten

skall öka har också framförts.

Följande remissinstanser har riktat kritik mot förslaget att inskränka

serveringstiden till kl. 03.00. Föreningen Länsstyrelsernas Alkoholhandläggare,

Göteborgs kommun, Helsingborgs kommun, Huddinge kommun, Kalmar kommun,

Länsstyrelsen i Västra Götalands län, Malmö kommun, Polismyndigheten i Skåne

län, Riksrevisionsverket, ett antal skånska restauranger och nattklubbar

inklusive drygt 8 000 namnunderskrifter från kroggäster, Sotenäs kommun,

Stockholms kommun, Svenska Kommunförbundet, Tanums kommun och Uppsala kommun.

Skälen för deras kritik är främst att kommunerna anses ha kännedom om

förhållandena på orten och därmed också vilken serveringstid som fungerar bäst i

 det enskilda fallet. Serveringstid till kl. 05.00 har fungerat bra på olika

orter i Skåne och där utgör också närheten till danska serveringsställen att

restaurangägarna utsätts för konkurrens. Antalet svartklubbar befaras öka om

serveringstiderna minskas. Risken för ordningsstörningar ökar också om alla

krogar stänger kl. 03.00 då alla kroggäster skall ta sig hem vid denna tidpunkt.

 Konsekvenserna av en kortare serveringstid har inte analyserats tillräckligt

ingående. En ändring kan medföra ökad alkoholförtäring utanför samhällets

kontroll och ökad organiserad kriminalitet. Arboga kommun och Polismyndigheten i

 Halland anser att den maximala serveringstiden bör begränsas till kl. 02.00.

Polismyndigheten i Stockholms län anser att den maximala serveringstiden skulle

kunna begränsas mer, exempelvis till kl. 01.00. Föreningen Länsstyrelsernas

Alkoholhandläggare anser att kommunerna bör ges rätt att besluta om

serveringstid före kl. 11.00. Rikspolisstyrelsen anser att det är tveksamt om en

 lagbestämmelse om tidsram för serveringstillstånd verkligen behövs.

Alkoholpolitik och utskänkningstillstånd har stor betydelse för polisens

resursåtgång - och polisen är underdimensionerad. Vad som är lämplig sluttid

varierar avsevärt, bl.a. på grund av lokala förhållanden. Det finns en risk för

att lagförslaget uppfattas så att servering normalt skall få fortgå till kl.

03.00, även på platser där det vore lämpligare med 01.00 eller ännu tidigare som

 normaltid. Ett lokalt ansvar, där betydande hänsyn tas även till

brottsförebyggande aspekter, kan leda till bättre förhållanden. Länsstyrelsen i

Stockholms län ser inga hinder för att låta serveringen börja redan före kl.

11.00. Svenska bryggareföreningen anser att tidsgränserna för servering borde

slopas helt och att serveringstiderna borde överlåtas helt åt kommunerna att

bestämma.

Följande remissinstanser avstyrker att den s.k. utrymningstiden avskaffas och

att kommunen i stället ges rätt att besluta om stängningstid.

Alkoholinspektionen, Borlänge kommun, Föreningen länsstyrelsernas

alkoholhandläggare, Kalmar kommun, Kommunala alkoholhandläggares förening,

Länsgruppen i Kalmar län, Länsstyrelsen i Gävleborgs län, Länsstyrelsen i

Stockholms län, Länsstyrelsen i Västra Götalands län, Malmö kommun,

Polismyndigheten i Stockholms län, Årjängs kommun, Örebro kommun och Östersunds

kommun. Skälen för deras avstyrkande är främst att kontrollen försvåras. Det kan

 befaras att gästerna gör stora beställningar omedelbart före serveringstidens

slut, och det går inte vid en inspektion att klargöra när alkoholdrycken

försålts. Det öppnar för oseriösa tillståndshavare att servera även efter

serveringstidens utgång. Även seriösa tillståndshavare kan få problem med

upprörda gäster som ifrågasätter att de inte blir serverade. Eftersom den

personal som behövs nattetid medför en stor kostnad är det också tveksamt om en

seriös tillståndshavare har ekonomisk möjlighet att ha sitt ställe öppet som

"värmestuga" utan servering. Någon remissinstans har också framfört att det kan

befaras öka narkotikaförsäljningen i krogmiljön och att risken för störningar av

 de närboende ökar. Karlstads kommun anser att kommunerna bör få bestämma lite

senare stängningstid än dagens 30 minuter efter serveringstidens slut.

Länsstyrelsen i Kronobergs län anser att nuvarande ordning bör finnas kvar, men

att tillsynsmyndigheten skall ges rätt att meddela förlängd stängningstid om

särskilda skäl finns. Alkoholinspektionen, Borlänge kommun, Blåbandsrörelsen,

IOGT-NTO, Kommunala alkoholhandläggare förening och Örebro kommun anser att

tidsbegränsningarna kring folkölsförsäljning inte skall slopas utan följa övrig

servering. Kalmar kommun anser att tiden för servering och detaljhandel med

folköl bör vara begränsad till kl. 07.00-01.00.

Skälen för regeringens förslag och bedömning: Frågan om restaurangernas

öppethållande har betydelse dels för boende i serveringsställets närhet,

eftersom det finns en påtaglig störningsrisk från restauranger med

serveringstillstånd, dels för polisens arbete med att upprätthålla ordning och

säkerhet. Frågan har vidare en rent alkoholpolitisk betydelse eftersom ökad

tillgång på alkoholdrycker ofta leder till ökad alkoholkonsumtion och därmed

ökade skadeverkningar.

Den nuvarande bestämmelsen om serveringstider i 6 kap. 4 § alkohollagen

(1994:1738) kan kritiseras från den synpunkten att den i realiteten är tämligen

innehållslös. Om tillståndsmyndigheten finner att andra tider än de som anges i

lagtexten bör gälla, är den fri att besluta om detta. Lagtexten innehåller inga

begränsningar härvidlag. Inte heller anges några kriterier för när de angivna

tiderna kan få frångås av tillståndsmyndigheten.

Allt fler kommuner beslutar om andra serveringstider, främst senare sluttider,

än de som anges i lagstiftningen. Denna utveckling förstärks av att

restaurangföretag som inte medgetts den senare sluttiden genom överklagande ändå

 kan lyckas genomdriva detta. Om denna utveckling skall accepteras förefaller

det mest ändamålsenligt att helt ta bort tidsangivelsen ur själva lagtexten.

Frågan om när servering tidigast får påbörjas och när den senast skall avslutas

skulle därmed helt bli en fråga för tillståndsmyndigheten. Detta skulle dock

kunna öppna för en utveckling som i förlängningen kan medföra att

alkoholservering får pågå dygnet runt.

De uppgifter som Alkoholutredningen inhämtat om erfarenheterna av de sena

stängningstiderna tyder på ett samband med ordningsstörningar sent på natten i

de aktuella områdena. Detta har bl.a. framhållits från polismyndigheten i

Stockholm. Det finns dock skäl att framhålla att restauranger med utsträckt

serveringstid ofta ligger i centrala områden där mycket folk passerar. Den

tillgängliga utredningen tillåter inte slutsatsen att de sena öppettiderna i sig

 leder till större antal våldsbrott eller ordningsstörningar. Man kan däremot

skönja en viss förskjutning av sådana störningar mot senare tid på natten. Inte

heller detta behöver dock nödvändigtvis knytas direkt till de utsträckta

serveringstiderna. Det har på senare år skett en allmän förskjutning mot allt

senare tid på dygnet av nöjeslivet i städerna. Detta påverkar självfallet

krogarna att vilja hålla öppet längre än tidigare. Allmänt sett kan sägas att en

 förskjutning mot allt senare serveringstider är en tydlig trend i hela riket.

Inom sjukvården tycker man sig vidare ha iakttagit ett ökat antal yngre personer

 vilka varit påverkade av alkohol och som tagits in för vård allt senare på

natten. Även detta har framförts som ett skäl mot utsträckta serveringstider.

Sambandet är dock inte helt klarlagt.

Alkoholutredningen konstaterar sammanfattningsvis att det inte går att uttala

sig med absolut bestämdhet när det gäller effekterna av de utsträckta

serveringstiderna. Det finns utrymme för olika uppfattningar och tolkningar.

Detta innebär också att det inte finns något entydigt svar på frågan hur en

lagbestämmelse om serveringstider bäst bör utformas. Det blir ytterst fråga om

en politisk bedömning av lämpligheten av olika lösningar.

Regeringen finner för sin del rimligt att ta som utgångspunkt nuvarande

bestämmelse i 6 kap. 4 § alkohollagen som innebär en huvudregel om viss senaste

sluttid, klockan 01.00, även om tillståndsmyndigheten kan avvika från denna. När

 denna möjlighet öppnades för tillståndsmyndigheten förutsågs knappast att de

serveringstider som skulle beslutas av kommunerna skulle avvika i mera betydande

 grad från de tider som anges i lagtexten. Den faktiska utvecklingen har

emellertid gått i en riktning som riskerar att göra lagens huvudregel till ett

undantag. Regeringen anser därför att bestämmelsen bör skärpas på så sätt att

lagtexten anger kriterier för prövningen av när serveringen av spritdrycker, vin

 och starköl får påbörjas och avslutas. Vägledande för tillståndsmyndighetens

prövning vid bestämmandet av serveringstid skall vara risken för

alkoholpolitiska olägenheter. Detta skall, bl.a. för att motverka obefogade

överklaganden, framgå av själva lagtexten.

Det skulle enligt regeringens uppfattning vara önskvärt om

tillståndsmyndigheten, dvs. kommunen, med rättsligt bindande verkan hade

befogenhet att ange det antal serveringsställen som maximalt kunde tillåtas med

sena serveringstider i kommunen. Konstruktionen av en sådan lagstiftning behöver

 dock utredas vidare innan regeringen är beredd att ta ställning till denna

fråga .

När det gäller serveringstidens början kan regeringen konstatera att det inte

finns några allmänna önskemål om ytterligare tidigareläggning av serveringens

början (f.n. klockan 11.00). Det har emellertid uppstått en viss osäkerhet om

vilka serveringstider som bör meddelas inrikes trafikservering. Samtidigt med

alkohollagens ikraftträdande avskaffades särregleringen för inrikes

trafikservering, i vilken tidigare fanns möjlighet att servera alkoholdrycker

dygnet runt. I alkohollagen gäller att trafikservering skall bedömas efter samma

 regler som övrig alkoholservering. En av anledningarna till denna förändring

var att de olika serveringsformerna ibland kan vara svåra att skilja åt.

Regeringen finner inte skäl att återgå till tidigare regler för serveringstider

i inrikes trafik, utan samma tidsreglering som gäller för annan servering av

spritdrycker, vin och starköl bör gälla även för trafikserveringen. Regeringen

anser även att klockan 11.00 fortfarande får anses som en väl avvägd tidpunkt

för alkoholserveringens början avseende tillstånd för servering till

allmänheten. När det gäller vinprovningar i utbildningssyfte eller som ett

inslag i utbildningen vid restaurangskolor, vilka avses äga rum före klockan

11.00 kan särskilt tillstånd för servering i slutet sällskap sökas hos kommunen,

 om den tidigare tidpunkten bedöms som angelägen.

Restaurangkulturen är viktig för allmänhetens attityder och hållning till

alkohol. Den svenska restaurangnäringen har därför en viktig roll att spela när

det gäller att skapa förståelse för ett ansvarsfullt och måttligt bruk av

alkoholdrycker samt motverka missbruk och de sociala eller medicinska problem

som följer i dess spår.

Inom den svenska restaurangnäringen pågår ett seriöst arbete för att etablera

goda restaurangvanor och en ansvarsfull hantering av alkoholdrycker på

serveringsställen. På många platser sker också ett viktigt arbete från

restaurangnäringens sida för att tillsammans med polismyndigheter och sociala

myndigheter förebygga också andra problem som är kopplade till delar av

restaurang- och nöjeslivet. Det gäller till exempel förekomsten av narkotika,

diskriminering, bråk i restaurangköer och störning av ordningen kring nattöppna

restauranger.

Ytterligare en fråga som rör restaurangmiljön och som har aktualiserats av bl.a.

 Folkhälsokommittén i betänkandet Hälsa på lika villkor - nationella mål för

folkhälsan (SOU 2000:91) gäller tobaksrökningen på serveringsställen. Kommittén

har i betänkandet föreslagit ett förbud mot rökning på serveringsställen.

För att åstadkomma en bättre restaurangmiljö och restaurangkultur bör Statens

folkhälsoinstitut få i uppdrag att tillsammans med representanter för

restaurangnäringen, de fackliga organisationerna, polismyndigheten och

kommunerna utarbeta ett gemensamt åtgärdsprogram. Programmet bör syfta till att

på serveringsställen åstadkomma en ansvarsfull hantering av alkoholdrycker, en

effektivare bekämpning av förekomsten av narkotika på restauranger samt rökfria

serveringsställen. Programmet skall också visa på åtgärder som kan bryta den

trend som blir alltmer tydlig inom restauranglivet, nämligen att alkohol dricks

allt senare och under fler timmar på dygnet. Programmet skall således ange vilka

 åtgärder som behövs för att

 tidigarelägga restaurangvanorna och därmed minska behovet av sena

serveringstider,

 minska riskerna för bråk och våld genom att exempelvis komma ifrån

provocerande kösystem,

 skapa ett effektivare samarbete mellan restaurangföretagare och polisen i

kampen mot förekomsten av narkotika på restauranger,

 förbereda övergången till rökfria serveringsställen.

Statens folkhälsoinstitut bör fortlöpande redovisa uppdraget till regeringen och

 senast den 1 december 2002 avge en rapport.

Regeringen anser vidare att servering av öl inte bör omfattas av regler om

serveringstider. För servering av öl erfordras inte serveringstillstånd utan

endast att vissa i lagen särskilt angivna krav är uppfyllda. Regeringen anser

liksom Alkoholutredningen att eventuella olägenheter som skulle kunna uppkomma

på grund av ölservering vid olämpliga tider kan mötas med förbud under viss tid

att servera öl enligt 7 kap. 21 § alkohollagen. Som framgår av avsnitt 6

föreslår regeringen att den tid under vilken ett sådant förbud kan gälla utökas

från sex till tolv månader. Det finns inte något behov av att utöver detta

reglera de allmänna serveringstiderna för öl.

5.2 Allsidig matlagning

Regeringens bedömning: Alkohollagens (1994:1738) krav på att serveringsstället

skall ha ett kök för allsidig matlagning och tillhandahåller lagad mat bör inte

ändras.

Alkoholutredningens förslag: För tillstånd till servering av spritdrycker, vin

och starköl till allmänheten skall endast krävas att serveringsstället är

godkänt som livsmedelslokal och tillhandahåller ett brett utbud av lagad mat.

Remissinstanserna: Följande remissinstanser har riktat kritik mot förslaget.

Alkoholinspektionen, Arboga kommun, Borlänge kommun, Folkhälsoinstitutet,

Huddinge kommun, IOGT-NTO, Kalmar kommun, Kammarrätten i Stockholm, Karlstads

kommun, Kommunala alkoholhandläggares förening, Kristinehamns kommun, Krokoms

kommun, Kungälvs kommun, Livsmedelshandlareförbundet, Länsrätten i Stockholms

län, Länsstyrelsen i Gävleborgs län, Länsstyrelsen i Kronobergs län,

Länsstyrelsen i Stockholms län, Länsstyrelsen i Västra Götalands län, Malmö

kommun, Polismyndigheten i Stockholms län, Sundsvalls kommun, Sveriges Landsråd

för alkohol- och narkotikafrågor, Systembolaget AB, Trelleborgs kommun, Verdandi

 i Hultsfred, Årjängs kommun, Örebro kommun, och Östersunds kommun. Kritiken

gäller främst att begreppen "allsidig matlagning", "fast organisation och

beredning" och "brett utbud av lagad mat" är vaga och opreciserade och att den

föreslagna bestämmelsen av den anledningen skulle leda till

tillämpningssvårigheter samtidigt som många gatukök uppfyller de krav som

ställs. Många gatukök klarar också att bereda eller laga till maten på olika

sätt. Kritik riktas också mot att det i motiven framförs ett krav på exempelvis

tillhandahållande av desserter, vilket utesluter restauranger med inriktning på

en annan matkultur än den som fastställts i de traditionella stadshotellen.

Kritik riktas också mot att cateringbeställning av mat enligt förslaget är

tillräckligt. Det finns inget krav på att maten skall ha beretts på stället. Den

 som vill servera alkohol kan låna en närliggande restaurangs matsedel och

skicka över någon att hämta mat om en gäst skulle beställa sådan.

Tillsynsmyndighetens tillsyn över matutbudet skulle i realiteten vara

verkningslös med det lagda förslaget. Antalet serveringstillstånd skulle öka och

 alkoholförtäringen med dem, liksom behovet av tillsyn och därmed kommunens

kostnader. Att bevisa en överträdelse av en tillståndshavare som normalt inte

har intresse av att servera mat blir svårt. Några framhåller dock att det vore

önskvärt att ändra de nuvarande bestämmelserna på sådant sätt att de inte

hindrar ny teknik. Andra påpekar att de höga kostnader som är förbundna med ett

komplett restaurangkök i viss mån garanterar att den blivande tillståndshavaren

har för avsikt att vara seriös. Systembolaget AB påpekar också att om

serveringstillstånd ges till försäljare av enbart snacks eller mat för

avhämtning föreligger risk för att det utvecklas till en illegal

detaljhandelskanal. Södertälje kommun tillstyrker förslaget, då det öppnar

möjlighet för nya aktörer med tillfredsställande matutbud att få

serveringstillstånd och det inte finns alkoholpolitiska skäl att hindra en sådan

 utveckling.

Skälen för regeringens bedömning: Sambandet mellan utskänkning och matservering

är en av de äldsta och principiellt viktigaste reglerna i den svenska

alkohollagstiftningen. Huvudskälen till att bestämmelsen infördes var att

berusningen av alkoholförtäring blev mindre om drycken förtärdes tillsammans med

 lagad mat och att sambandet med matservering hade en allmänt återhållande

effekt på alkoholdrickandet.

Kopplingen mellan mat- och alkoholservering har sett olika ut genom åren. En

erfarenhet som tillämpande myndigheter har gjort på detta område är att oavsett

var man drar gränsen för lagens matkrav så kommer denna gräns ständigt att

ifrågasättas. En återgång till måltidstvång, matandelar eller till vad som är en

 "egentlig" restaurang medför att vi i stället får tillbaka de gamla problem som

 ledde till dessa reglers avskaffande. En fördel med dagens lagstiftning är att

det är restauranglokalens beskaffenhet som är avgörande i detta sammanhang samt

att detta går att uttrycka i begripliga termer.

I 7 kap. 8 § alkohollagen (1994:1738) anges att tillstånd för alkoholservering

till allmänheten får meddelas om serveringsstället har ett kök för allsidig

matlagning och tillhandahåller lagad mat. Exakt vad dessa begrepp innebär är

inte angivet i lagtexten. Ett resonemang om begreppen förs emellertid i

förarbetena. Alkoholinspektionen och rättspraxis har därefter ytterligare

förtydligat innebörden. Vägledande för utvecklingen av kravet på restaurangkök

är Alkoholpolitiska kommissionens uttalande i sina allmänna överväganden (SOU

1993:50 s. 115) om att "höga krav skall fortfarande ställas på restaurangernas

kapacitet för matlagning" och att "köksutrustningen skall vara av sådan

beskaffenhet att lagad mat i tillräcklig omfattning kan tillredas av råvaror"

samt att "vanliga lägenhetsspisar och mikrovågsugnar för uppvärmning av

prefabricerade maträtter kan exempelvis inte anses tillräckliga". Dessa

kommentarer återkommer i propositionen Förslag till alkohollag (prop.

1994/95:89), i Alkoholinspektionens allmänna råd och i domstolarnas

beslutsmotiveringar. Efter Regeringsrättens vägledande domar har det ytterligare

 klarlagts var gränsen går för begreppet allsidig matlagning. Matregeln har dock

 ofta getts en så restriktiv tolkning att t.ex. stekbord har blivit ett

oundgängligt krav, trots att det inte finns något krav i lagstiftning och

förarbeten om att restaurangerna måste servera stekta maträtter.

Alkoholutredningen ifrågasätter om dessa begränsningar bör gälla även framöver.

Det gäller särskilt uttalandet om råvaror, vilket i princip utestänger alla

lokaler som inte är godkända som "fullständigt restaurangkök" enligt vedertagen

praxis. Ny köksutrustning utvecklas hela tiden som mycket väl uppfyller kraven

för att kunna producera ett brett och varierat matutbud. Det finns t.ex. numera

s.k. konvektionsugnar som klarar mycket högt ställda krav på "allsidig

matlagning". Utredningen föreslår därför att kravet på kök skall slopas och vill

 istället att tonvikten mer skall läggas vid själva matserveringen än vid

köksutrustningen. Serveringsstället skall istället tillhandahålla ett brett

utbud av lagad mat.

Med utgångspunkt i att det även i fortsättningen skall finnas ett samband mellan

 mat och alkoholservering finns enligt regeringens uppfattning anledning att

framhålla fördelarna med att knyta förutsättningarna till själva

serveringsstället. Sådana krav är lätta att kontrollera om de är uppfyllda, och

tillståndsmyndighetens bedömning kan lätt förutses, vilket är en fördel ur

rättssäkerhetssynpunkt.

Enligt regeringens mening måste en lokal för att kunna godtas för servering av

spritdrycker, vin och starköl till allmänheten, precis som anges i

författningskommentaren i propositionen till alkohollagen, vara godkänd som

livsmedelslokal enligt 22 § tredje stycket livsmedelslagen. Därmed finns

allmänna förutsättningar för en god livsmedelshygien. Det är också enligt

regeringens uppfattning rimligt att serveringsstället för att kunna erbjuda sina

 gäster lagad mat har ett kök som möjliggör allsidig matlagning. I övrigt bör

restauranglokalen ha en sådan utformning att servering av måltider kan ske. Det

skall till exempel finnas en särskild matsal eller avdelning i lokalen som är

inredd och utrustad för matservering med ett med hänsyn till omständigheterna

tillräckligt antal sittplatser för gäster. Serveringstillstånd skall inte heller

 i fortsättningen ges till gatukök och liknande miljöer.

En majoritet av remissinstanserna har också avstyrkt utredningens förslag att

inte ha några särskilda krav på köksutrustning för att få ett

serveringstillstånd. Alkoholinspektionen menar att utredningens ambition att

lägga tonvikten mer på matserveringen än vid köksutrustningen är god men att

följden kan bli att det blir möjligt att öppna serveringsställen som i praktiken

 endast tillhandahåller drycker. Göteborgs kommun menar att kopplingen mellan

mat och servering försvagas så att den i praktiken inte längre kvarstår. Flera

kommuner och länsstyrelser ser också med oro en framtid där antalet

serveringsställen med serveringstillstånd skulle komma att öka kraftigt om

utredningens förslag förverkligades. Regeringen instämmer i dessa farhågor och

vill därför inte nu föreslå någon ändring av nuvarande bestämmelse. Statens

folkhälsoinstitut bör dock få i uppdrag att närmare följa utvecklingen när det

gäller sambandet mellan mat- och alkoholservering men även försöka beskriva de

alkoholpolitiska konsekvenserna av att t.ex. slopa nuvarande krav på att

serveringsstället har ett kök för allsidig matlagning.

5.3 Tillfälliga tillstånd

Regeringens förslag: Innehavare av tillstånd för tillfällig servering i slutet

sällskap får i fortsättningen köpa spritdrycker, vin och starköl endast hos

Systembolaget AB. Kravet på serveringstillstånd tas bort i fråga om servering

som ordnas utan vinstintresse, vid ett enstaka tillfälle för vissa i förväg

bestämda personer, inte medför andra kostnader för deltagarna än kostnaden för

inköp av dryckerna och ordnas i andra lokaler än sådana där det bedrivs

yrkesmässig försäljning av alkoholdrycker eller lättdrycker.

Regeringens bedömning: Tillfälligt tillstånd för servering till allmänheten bör

inte förbehållas endast innehavare av stadigvarande serveringstillstånd.

Alkoholutredningens förslag: Överensstämmer i stort sett med regeringens.

Utredningen föreslog dock också att tillfälliga tillstånd för servering till

allmänheten endast skall kunna meddelas innehavare av stadigvarande

serveringstillstånd till allmänheten.

Remissinstanserna: Kammarrätten i Jönköping avstyrker förslaget att endast den

som har stadigvarande serveringstillstånd skall kunna få tillfälligt tillstånd.

Vad utredningen anfört till stöd för begränsningen, bl.a. om snedvridning av

konkurrens, övertygar inte om att kravet är sakligt motiverat. Malmö kommun och

Svenska Kommunförbundet anför att förslaget inte får inkräkta på föreningars

(exempelvis idrottsklubbars) möjligheter att få tillfälliga tillstånd för

servering till allmänheten. Sprit 

t.ex. när det gäller alkoholpolitiska program och hur länge alkoholservering

skall få bedrivas.

Genom kommunallagen (1991:900) regleras kommunernas allmänna befogenheter.

Kommunerna har exempelvis rätt att fastställa kommunalskatt och nivån på

kommunala avgifter av olika slag, t.ex. barnomsorgsavgifter. Även här gäller

givetvis självkostnadsprincipen, men en högre ambitionsnivå (exempelvis

personaltäthet) när det gäller barnomsorgen kan avspegla sig i högre avgifter.

Från kommunalt håll framhålls att samma principiella regler bör gälla för

avgiftsuttaget enligt alkohollagen, dvs. att det är kommunen som avgör

arbetsinsatsens omfattning och hur stor del av kostnaderna som skall täckas

genom avgifter.

Det finns kommuner som tar ut avgifter enligt alkohollagen för att täcka andra

kostnader. Ett sådant förfaringssätt strider mot kommunallagens bestämmelse om

att en kommun inte får ta ut högre avgift än vad som svarar mot kostnaderna för

de tjänster som är förknippade med avgiften (8 kap. 3 c § kommunallagen). Sådana

 överuttag kan rättas till genom laglighetsprövning och medför i princip

återbetalningsskyldighet. För allt avgiftsuttag enligt kommunallagens

självkostnadsprincip gäller att beräkningen av avgifter och kostnader måste vara

 försvarlig, och att avgifterna korresponderar mot motiverade kostnader som

föranleds av den berörda verksamheten.

Regeringen anser inte att det bör göras någon ändring av bestämmelsen om

kommunernas avgiftsuttag i alkohollagen i ifrågavarande hänseende.

Kommunallagens bestämmelser bör alltså gälla. Det finns skäl att i det

sammanhanget framhålla möjligheten att begära laglighetsprövning av beslut om

avgiftstaxor som inte uppfyller lagstadgade krav och få sådana beslut upphävda.

Exempelvis får tillsynsavgifter som baseras på restaurangernas försäljning av

alkoholdrycker inte konstrueras så att avgiften är att betrakta som ett

skatteuttag, utan någon koppling till de verkliga kostnaderna. Då försäljningen

av alkoholdrycker i de s.k. restaurangrapporterna numera redovisas inte enbart i

 kronor utan även i volymer, finns dessutom möjlighet att basera avgiftsuttaget

på volymen såld alkohol i stället för på försäljningspris.

5.12 Kassaregister

Regeringens förslag: Innehavare av serveringstillstånd enligt alkohollagen

(1994:1738) skall vara skyldiga att registrera all försäljning i ett

kassaregister samt erbjuda kunden kvitto. Undantagna är innehavare av

tillfälliga tillstånd till servering i slutet sällskap. Tillståndsmyndigheten

skall även kunna medge undantag för vissa stadigvarande slutna sällskap, såsom

ideella föreningar och liknande. Statens folkhälsoinstitut meddelar närmare

föreskrifter om kassaregister.

Alkoholutredningens förslag: Överensstämmer i stort sett med regeringens.

Remissinstanserna: Kalmar kommun, Kommunala alkoholhandläggares förening och

Krokoms kommun anser att ikraftträdandet av bestämmelserna om kassaregister bör

tidigareläggas. Blåbandsrörelsen motsätter sig undantag från skyldigheten att

registrera all försäljning i kassaregister och erbjuda kunden kvitto. Borlänge

kommun, Kommunala alkoholhandläggares förening, Länsstyrelsen i Kronobergs län

samt Sundsvalls och Södertälje kommuner anser att det skall föreligga skyldighet

 att faktiskt ge kunden ett kvitto, inte bara att erbjuda det.

Ekobrottsmyndigheten anför att kravet på registrering i kassaregister måste

kombineras med en skyldighet att bevara informationen i 10 år. Enligt nuvarande

lagstiftning är det inte bokföringsbrott, men möjligen försvårande av

skattekontroll, att inte bevara informationen. En precisering av 8 kap. 5 §

alkohollagen är nödvändig. Det finns inte något skäl till varför försvårande av

skattekontroll kan komma i fråga beträffande kassaregistren men inte beträffande

 övriga specialkrav som ställs på en tillståndshavares bokföring. Vilka

sanktioner som kan användas måste utvecklas. En tredskande tillståndshavare bör

kunna meddelas varning och ytterst drabbas av återkallelse av

serveringstillståndet. Ett system för typgodkännande av kassaregister bör i vart

 fall tas fram om förslaget genomförs. Föreningen länsstyrelsernas

alkoholhandläggare anser att en ansökan om typgodkända kassaregister snarast bör

 överlämnas till EG-kommissionen. Kalmar, Sundsvalls och Södertälje kommuner

samt Kommunala alkoholhandläggares förening anser att det måste införas en

bestämmelse om att registrering i kassaregistret skall ske omgående vid

försäljning. I dag förekommer att registrering sker i efterhand eller att

påståenden om att så kommer att göras framförs vid inspektioner. Kalmar kommun

anför dessutom att en näringsidkare som inte följer bestämmelserna om

kassaregister bör kunna få sitt tillstånd återkallat. Karlstads och Uppsala

kommuner anser att kassaapparaterna skall vara godkända och inte gå att

manipulera. Reglerna för kassarutiner skall vara tydliga och det skall finnas en

 skyldighet att ge alla kvitton. Försäljningen skall registreras direkt. Krokoms

 kommun, Länsstyrelserna i Kronobergs, Stockholms och Västra Götalands län,

Polismyndigheten i Stockholms län samt Sundsvalls och Södertälje kommuner, anför

 att kassaregistren bör vara typgodkända. Malmö kommun påtalar vikten av ett

fortsatt arbete för att få fram typgodkända kassaregister. Riksskatteverket

anför att Statens folkhälsoinstitut bör bemyndigas att meddela föreskrifter om

kassaregister. RSV förutsätter dock att föreskrivet informationsförfarande först

 skall genomföras så att det inte uppstår EG-rättsliga komplikationer.

Föreskrifterna bör omfatta det som nämns i SAMEB:s skrivelse om utformningen av

kassakvittot. Folkhälsoinstitutets föreskrifter bör ges ut i samråd med RSV.

Företag som utför service på kassaapparater bör vara godkända. Systembolaget AB

anför att bestämmelserna sannolikt kommer att få betydligt bättre

genomslagskraft om krav på viss teknisk standard av kassaapparaterna kan

ställas.

Skälen för regeringens förslag: Den i särklass vanligaste orsaken till

återkallelser av serveringstillstånd är ekonomisk misskötsamhet av olika slag.

Kraven på ekonomisk lämplighet hos tillståndshavare infördes i lagen om handel

med drycker (LHD) och skärptes i alkohollagen (1994:1738), vilket bl.a. framgår

av förarbetena till 7 kap. 7 § (prop. 1994/95:89 s. 103 f.). Ett avsnitt ur

denna text lyder:

"En viktig del av en rörelses skötsel är bokföringen. Den ligger till grund för

bl.a. inkomsttaxering, redovisning av mervärdeskatt och löner, källskatt,

arbetsgivaravgifter och kontrolluppgifter för anställda. En riktig bokföring är

således ett krav för att en rörelse skall kunna skötas på ett seriöst sätt. En

bristfällig bokföring eller avsaknad av bokföring kan föranleda att en

tillståndshavare bedöms som olämplig att fortsätta den tillståndspliktiga

verksamheten."

Enligt 7 kap. 7 § alkohollagen gäller höga krav på den sökandes personliga

lämplighet, inte minst i ekonomiskt avseende, för att beviljas och kunna behålla

 ett serveringstillstånd. Alkohollagen ställer också större krav på

tillståndshavare när det gäller bokföringens beskaffenhet än vad som följer av

sedvanliga regler för bokföring. T.ex. gäller att bokföringen skall vara så

utformad att all försäljning av alkoholdrycker, för vart och ett av de

förekommande varuslagen, redovisas. Det säger sig självt att utan ett fungerande

 kassaregister är det svårt att efterleva dessa bestämmelser.

Regeringen anser det därför befogat att uppställa ett formellt krav på att alla

transaktioner skall registreras i ett kassaregister. Det skulle dock föra

alltför långt att uppställa detta krav för alla innehavare av

serveringstillstånd. När det gäller slutna sällskap kan skyldighet att ha

kassaregister te sig onödigt betungande i vissa fall. Kassaregister bör främst

krävas för sådana stadigvarande slutna sällskap som driver en restaurangliknande

 verksamhet. Detta bör emellertid kunna beaktas genom att tillståndsmyndigheten

kan medge undantag från krav på kassaregister för bl.a. servering inom ideella

föreningar eller liknande slutna sällskap. Vidare bör innehavare av tillfälliga

tillstånd för servering i slutet sällskap vara undantagna från kravet.

Det finns i dag ingen laglig skyldighet att lämna kvitton i samband med

kontantförsäljning, men det betraktas som god redovisningssed att göra det.

Sveriges Hotell 

servering till underåriga, ordning och nykterhet etc. De alkoholpolitiska

olägenheter som restaurangtillsynen skall komma till rätta med finns på

serveringsställena och i deras omedelbara närhet. Så förhåller det sig inte med

de problem som detaljhandel med folköl kan medföra. Oordning och onykterhet i

livsmedelsbutiker som säljer folköl är ett nästan okänt begrepp. Detta beror

givetvis på att det inhandlade folkölet konsumeras på annan plats än inne i

butiken. Inköpet kan inträffa när som helst under butikens öppettid, som ofta

uppgår till 10-12 timmar per dag. Det finns också butiker som har öppet dygnet

runt. Köpet är över på någon minut. Det säger sig själv att det inte går att

övervaka folkölsförsäljningen annat än stickprovsvis, och att endast en bråkdel

av all folkölsförsäljning är möjlig att kontrollera om inte avsevärda resurser

tas i anspråk för detta.

Tillsynen bör därför utformas annorlunda än den traditionella

restaurangtillsynen. Det ligger nära till hands att jämföra med hur

livsmedelstillsynen bedrivs. I de flesta fall torde det också vara samma

tillsynsobjekt det handlar om. Kontroll av livsmedelshanteringen och

folkölsförsäljningen kan inte göras annat än stickprovsvis och med tonvikt på

information och rådgivning. I livsmedelstillsynen har företagens

egenkontrollprogram stor betydelse för livsmedelshygienen. Det handlar om en

egen kvalitetssäkring av verksamheten. Programmen beskriver vanligen hur

utbildning, personalhygien, rengöring och kontrollmätningar skall utföras och

syftar bl.a. till att uppnå en hög professionell standard hos

livsmedelsföretagen. Egenkontrollprogrammen fastställs och kontrolleras av

kommunens miljöförvaltning.

Det största problemet med folkölsförsäljningen är att det på många håll är

alltför lätt för ungdomar under 18 år att komma över folköl.

Personalomsättningen i butiker som säljer bl.a. folköl är mycket hög.

Introduktionen av nyanställd personal och tillfälliga vikarier är mycket olika

inom branschen. Arbete som expedit i en livsmedelsbutik är det första

tillfälliga arbetet för många ungdomar. Det är mycket man måste lära sig om

prismärkning, kassahantering m.m. och det är lätt att glömma bort att det finns

lagregler som gäller folkölsförsäljningen. Det kan också uppstå situationer där

det kan vara svårt för den unga expediten att neka andra ungdomar att inhandla

folköl även om en expedit som säljer folköl till underåriga kan straffas för

detta.

De butiker som har rätt att sälja folköl omfattas i regel av en skyldighet att

utarbeta egenkontrollprogram enligt livsmedelslagstiftningen. Regeringen anser

att butiker och serveringar som har rätt att bedriva detaljhandel med eller

servering av folköl bör åläggas skyldighet att utöva särskild tillsyn över denna

 verksamhet samt att utarbeta särskilda egentillsynsprogram för detta. Dessa

program bör beskriva bl.a. hur personalen skall få information om alkohollagens

bestämmelser samt vilka rutiner som skall tillämpas vid försäljning av folköl.

Ansvaret och formerna för ålderskontrollen bör särskilt behandlas. Programmet

kan också ange t.ex. en försäljningsansvarig person, som fyllt 18 år och vars

uppgift är att finnas till hands vid eventuella problem med försäljningen av

folköl. Kontroll av egentillsynsprogrammen kan samordnas med den kommunala

livsmedelstillsynen, men även utföras inom annan kommunal verksamhet.

Det bör framhållas att försummelse i fråga om egentillsynen eller i fråga om

utarbetande av egentillsynsprogram kan komma att utgöra grund för beslut om

förbud mot försäljning av öl enligt 7 kap. 21 § alkohollagen.

Den kommunala tillsynen

Förutom kontroll av egentillsynsprogram bör huvudinriktningen av den kommunala

tillsynen över folkölsförsäljningen vara rådgivning och information.

Erfarenheter och kunskaper från livsmedelstillsynen bör så långt som möjligt tas

 till vara. Kommunen kan även ta fram ett informationsmaterial om alkohollagens

bestämmelser, där det tydligt framgår vilka krav som gäller för rätt att sälja

folköl och vilka skyldigheter som följer med denna rättighet. Informationen bör

även innehålla en objektiv beskrivning av de skadeverkningar som kan uppkomma

hos ungdomar vid folkölskonsumtion. Det har visat sig, bl.a. i

Alkoholutredningens enkät, att de allra flesta butiksinnehavare vill följa

gällande regler och slutar med otillåten ölförsäljning om de upplyses om att de

inte har laglig rätt att sälja folköl.

Regeringen vill här lyfta fram vad Alkoholinspektionen har anfört om hur

kommunernas tillsyn över detaljhandeln av folköl kan utformas.

 Kartlägga antalet ölförsäljningsställen i kommunen.

 Kontrollera att försäljningsställena uppfyller grundförutsättningarna för att

få sälja öl.

 Informera om vikten av att åldersbestämmelserna efterlevs och att köp ska

nekas om det finns misstanke om langning.

 Ta fram och sprida informationsmaterial med exempel på bra

egentillsynsprogram, gärna i samarbete med livsmedelsbranschen och

bryggerinäringen.

 Samarbete med andra myndigheter, främst polisen, och livsmedelshandeln.

 Kontinuerlig uppföljning och utvärdering av effekterna av tillsynen.

Ett återkommande svar från kommuner på frågan varför öltillsynen är eftersatt är

 att det saknas resurser för att kunna genomföra densamma. I de flesta kommuner,

 som bedriver någon form av tillsyn, sker det genom fältassistenter eller

liknande personal som en bisyssla till deras egentliga arbetsuppgifter. I några

större kommuner driver man s.k. folkölsprojekt med projektmedel från

Folkhälsoinstitutet eller från annat håll eller genom tillfälliga anslag. Att

arbetet med folköl sker just i projektform beror på att man i den hårt

ansträngda kommunala ekonomin inte har lyckats avsätta skattemedel för någon

regelbunden tillsynsverksamhet. Tillsynen över restauranger med servering av

spritdrycker, vin och starköl kan kommunerna finansiera genom att ta ut

tillsynsavgifter, se 7 kap. 13 § alkohollagen. Motsvarande möjlighet till

avgiftsuttag finns inte när det gäller folkölstillsynen.

I Alkoholutredningens enkät till landets kommuner framgår det att problemen med

ungdomars folkölskonsumtion och bristande tillsynsresurser är störst i de större

 kommunerna. I de mindre kommunerna är tillsynen oftast informell och man har

nästan aldrig konstaterat försäljning till underåriga. Illegal ölförsäljning

förekommer inte heller. I de större kommunerna är det vanligare med såväl

försäljning till underåriga som illegal försäljning. Tillsyn förekommer oftast

inte, eller består av en begränsad engångsinsats. I Stockholm, Malmö och Uppsala

 har bedrivits tillfälliga folkölsprojekt vilka samtliga på grund av bristande

resurser dock har lagts ned. Många kommuner anger att folkölstillsynen är

eftersatt på grund av bristande resurser. Flera av dessa har genom Svenska

Kommunförbundet begärt hos regeringen att möjlighet att ta ut tillsynsavgifter

för folkölstillsyn skall införas i alkohollagen. Även Stockholms kommun har

skrivit till Socialdepartementet i detta ärende.

Ett av flera problem för kommunerna med folkölsförsäljningen är att man inte vet

 vilka butiker som har rätt att sälja folköl utan att först genomföra en

kartläggning. I större kommuner kan detta vara ett omfattande arbete. Det räcker

 inte med att ta reda på vilka butiker som är godkända som livsmedelslokaler i

kommunen; dels därför att lokaler kan ha gamla godkännanden som inte längre

gäller, dels därför att ingen ölförsäljning bedrivs i lokalerna. Därför måste i

regel samtliga godkända livsmedelslokaler besökas för en närmare kontroll. Det

finns dock inga belägg för att de som säljer folköl utan laglig rätt oftare

skulle bryta mot åldersgränsen än de "lagliga" butikerna. Däremot är de svårare

att ingripa mot när det väl inträffar. Bestämmelserna om tillsyn och förbud i

alkohollagen riktar sig endast mot dem som uppfyller kraven i 5 kap. 6 §

alkohollagen och således har rätt att sälja folköl. Precis som när det gäller

illegala spritklubbar är den olagliga ölförsäljningen en fråga för polis och

åklagare, där kommunen endast kan bistå med vissa uppgifter.

I debatten framförs ibland att tillståndsplikten för folköl bör återinföras. Som

 skäl anförs oftast problemen med butikernas bristande ålderskontroll, men också

 att butikerna då kan registreras så att kommunen kan hålla reda på var den

lagliga ölförsäljningen bedrivs. I vad mån ålderskontrollen skulle förbättras om

 tillståndsplikten återinförs kan diskuteras. Det finns inget belägg för att

åldersgränsen respekterades bättre tidigare. Ett återinförande av

tillståndsplikten riskerar att bli ett slag i luften och att medföra ökad

kommunal byråkrati.

Ett förslag som också har framförts är att man bör ålägga partihandlarna en

skyldighet att kontrollera att en butik har rätt att sälja öl. Detta är dock

svårt av flera skäl. En svårighet består i att alkohollagen inte innehåller

någon reglering av partihandel med folköl. Det finns därför inga tillförlitliga

uppgifter om vilka som partihandlar med öl. Inte heller finns möjlighet att

tillgripa administrativa sanktioner mot sådana handlare. En skyldighet av

angivet slag skulle därför behöva straffsanktioneras. Detta finner regeringen

inte rimligt, särskilt som partihandlarna skulle ha minst lika stora svårigheter

 som kommunen att kontrollera vilka butiker som faktiskt uppfyller kraven för

att sälja öl. Härtill kommer de uppenbara svårigheterna att övervaka

efterlevnaden av en sådan bestämmelse. Enligt regeringens mening är detta därför

 inte en framkomlig väg.

En annan möjlighet är att införa en anmälningsplikt för ölförsäljning i

alkohollagen. Lagtekniskt skulle en sådan regel kunna utformas så att den som

har en godkänd livsmedelslokal och bedriver försäljning av matvaror eller

serverar mat måste anmäla till kommunen att han har för avsikt att detaljhandla

med eller servera folköl. Anmälningsplikten skulle göra det möjligt för kommunen

 att utan ett omfattande kartläggningsarbete bygga upp ett kommunalt register

över försäljare av folköl. Regeringen anser mot bakgrund av de brister som finns

 när det gäller handlarnas ålderskontroll att det bör införas en särskild

anmälningsplikt för detaljhandel med eller servering av folköl. På så sätt får

kommunen kännedom om de näringsidkare som i kommunen säljer eller serverar

folköl så att de kan bli föremål för tillsyn.

Regeringen har i det föregående funnit att de som säljer eller serverar folköl

bör åläggas att utöva egentillsyn, vilken skall bygga på ett för verksamheten

lämpligt egentillsynsprogram. Programmet kan granskas av kommunen och diskuteras

 med den som svarar för försäljningen eller serveringen. Detta bör enligt

regeringens mening underlätta för kommunen att genomföra en tillsyn med den

nämnda inriktningen samt att ställa krav på kontrollåtgärder bl.a. för att

förhindra försäljning till ungdomar och försvåra langning. Det bör erinras om

att försummelser i fråga om egentillsynen avses kunna utgöra grund för förbud

mot försäljning av öl, vilket ökar kommunens påtryckningsmöjligheter. Tillsynen

bör alltså kunna såväl förenklas som effektiviseras.

När det gäller frågan om införande av särskilda tillsynsavgifter för folköl gör

regeringen följande överväganden. Kommunal tillsyn finns på många områden,

ibland med möjlighet att ta ut tillsynsavgift, ibland inte. När det gäller

alkoholområdet hade kommunen redan tidigare, tillsammans med länsstyrelsen och

polismyndigheten, ansvar för tillsyn över försäljning och servering av folköl.

Alkohollagen innebar alltså formellt sett ingen förändring för kommunerna i

detta avseende. Emellertid har svårigheterna att utöva tillsyn på folkölsområdet

 blivit större sedan den särskilda tillståndsplikten avskaffades och ersattes

med vissa i lagen direkt angivna förutsättningar för rätt till

folkölsförsäljning. Den bristfälliga ålderskontrollen vid ölförsäljning i

livsmedelsbutikerna är dessutom väl känd. Detta talar för att kommunerna bör ges

 rätt att ta ut en särskild tillsynsavgift för att möjliggöra ökade

tillsynsinsatser. Minderårigas fortsatt höga konsumtion av folköl och att

missbruket av folköl har gått allt längre ned i åldrarna är oroande. Denna

utveckling måste brytas. En mer aktiv kommunal tillsyn av butikernas

folkölsförsäljning är enligt regeringens uppfattning angelägen. Ungdomars

missbruk av folköl måste naturligtvis också ses i ett vidare perspektiv och

mötas med insatser på flera områden.

Regeringen föreslår mot den beskrivna bakgrunden att kommunerna ges möjlighet ta

 ut en avgift för tillsynen av dem som bedriver anmälningspliktig servering av

eller detaljhandel med öl. De närmare grunderna för dessa avgifter får beslutas

av kommunfullmäktige under iakttagande av bl.a. självkostnads- och

likställighetsprinciperna. Vidare avser regeringen att ge Statens

folkhälsoinstitut i uppdrag att närmare följa folkölsförsäljningens utveckling

när det gäller ungdomar och utvärdera tillämpningen och effekterna av

alkohollagens bestämmelser avseende folköl.

Sanktioner

Enligt 7 kap. 21 § alkohollagen får kommunen förbjuda fortsatt detaljhandel med

eller servering av folköl eller meddela varning om bestämmelserna i alkohollagen

 inte följs. Flera kommuner har ifrågasatt varför förbudet mot fortsatt

försäljning av folköl är fixerat vid sex månader. Vad som framför allt avses är

att olägenheter kan inträffa under evenemang som går att avgränsa i tid. Det

finns, menar man, i sådana fall inte anledning att befara att dessa

missförhållanden kommer att bestå efter evenemangets upphörande. Enligt

regeringens mening bör det dock inte införas en ordning där olika typer av

försummelser vid försäljning eller servering av öl skall vägas noga i tid, med

risk för ökat processande och kostnader.

Enligt regeringens uppfattning finns det dock skäl att överväga en möjlighet

till längre tids förbud vid särskilt allvarliga eller upprepade överträdelser av

 gällande regler. Detta utgör en kännbar sanktion, vilket skulle kunna

underlätta för den kommunala tillsynsmyndigheten att få rättelse till stånd.

Regeringen föreslår att förbud mot försäljning av folköl i sådana fall skall

kunna meddelas för en tid av tolv månader. Även denna tid bör vara fast.

Förbudet skall alltså bara kunna gälla i antingen sex eller tolv månader.

7 Vissa sanktioner och straffbestämmelser

7.1 Olovligt innehav av alkoholdrycker

Regeringens förslag: Ansvar för olovligt innehav utökas från att omfatta

spritdrycker, vin och starköl till att omfatta även öl.

Alkoholutredningens förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Inga synpunkter.

Skälen för regeringens förslag: S.k. olovligt innehav av alkoholdrycker enligt

10 kap. 5 § alkohollagen omfattar endast spritdrycker, vin och starköl. Detta

har lett till att beslag av folköl, som innehafts i uppenbart syfte att

olovligen försäljas, har lämnats tillbaka till butiksinnehavaren. Åklagaren

gjorde då den bedömningen av alkohollagens bestämmelser när det gäller olovlig

folkölsförsäljning att beslag får göras endast av de ölflaskor och burkar som

bevisligen har sålts. Det spelar sedan ingen roll hur stort lager av folköl som

finns till försäljning i lokalen. För att underlätta möjligheterna till

ingripande i sådana fall anser regeringen att brottet olovligt innehav av

alkoholdrycker bör utvidgas från att omfatta endast spritdrycker, vin och

starköl till att gälla alla alkoholdrycker, dvs. även folköl. Förutsättning är,

liksom för de starkare alkoholdryckerna, att det kan styrkas att ölet innehas i

uppenbart syfte att olovligen säljas.

7.2 Grovt brott

Regeringens förslag: Vid bedömningen av om bl.a. olovlig försäljning av sprit

eller alkoholdrycker är att anse som grovt brott skall det särskilt beaktas om

brottet varit inriktat mot ungdomar.

Alkoholutredningens förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Riksåklagaren är inte övertygad om att uppräkningen av

försvårande omständigheter i 10 kap. 3 § alkohollagen behöver utökas.

Uppräkningen där är inte uttömmande och att brottslighet riktas mot särskilt

utsatta grupper skall beaktas oavsett vilket brott det är fråga om. Om det ändå

tas med i uppräkningen skall en åldersgräns anges. Tingsrätten i Umeå anser att

det får större genomslag om det vid straffmätningen beaktas att brottet riktats

mot ungdomar, i stället för vid bedömningen av brottets svårighetsgrad. Därför

bör en ändring göras i 10 kap. 2 § alkohollagen i stället för i 10 kap. 3 §.

Skälen för regeringens förslag: Alkohollagstiftningen är en skyddslagstiftning

vars viktigaste syfte är skyddet för ungdomen. Detta kommer till uttryck bl.a.

genom bestämmelser om åldersgränser för inköp och servering av alkoholdrycker

och genom att det är straffbart att anskaffa alkoholdrycker till den som är

underårig (s.k. langning). Olovlig försäljning av sprit eller alkoholdrycker

till ungdomar är därför en allvarlig företeelse, särskilt om sådan försäljning

sker systematiskt. Enligt regeringens mening bör en medveten inriktning mot

ungdomar som kundkrets oftast medföra att brottet anses som grovt. Detta är i

och för sig möjligt redan med stöd av gällande bestämmelser. Regeringen anser

emellertid att det finns skäl att markera att inriktning mot ungdomar är en

sådan omständighet som särskilt bör beaktas vid bedömningen av brottets

svårhetsgrad. Detta understryker ett av alkohollagstiftningens viktigaste syften

 och kan bidra till ökad medvetenhet om vikten av att ingripa kraftfullt mot

detta slag av brottslighet.

7.3 Att bjuda underårig på alkoholdryck

Regeringens förslag: Förbudet mot att anskaffa alkoholdrycker till underåriga

utökas till att omfatta även att bjuda för förtäring på stället, om det med

hänsyn till den bjudnes ålder och omständigheterna i övrigt är uppenbart

oförsvarligt.

Alkoholutredningens förslag: Utredningens förslag överensstämmer med

regeringens. Utredningen föreslog dock en annan utformning av bestämmelsen i 3

kap. 9 § alkohollagen.

Remissinstanserna: Alkoholinspektionen och Blåbandsrörelsen anför att

upprätthållandet av åldersgränser på en restaurang åvilar tillståndshavaren. För

 att förslaget inte skall leda till missförstånd krävs att bestämmelsen enligt

förslaget kompletteras med att man inte får bjuda ungdomar under 18 år på en

alkoholdryck på ett serveringsställe. Kalmar kommun anför att det skall införas

ett förbud mot att bjuda underårig på alkohol på ett serveringsställe.

Domstolsverket anser att man inte bör införa en straffbestämmelse utifrån ett

mängdresonemang. "Mer än obetydlig omfattning" bör ersättas av

"berusningssyfte". IOGT-NTO, Karolinska Institutet och Sveriges landsråd för

alkohol- och narkotikafrågor anför att ungdomar under 18 års ålder inte ens i

obetydlig omfattning skall få bjudas på alkohol. Polismyndigheten i Stockholms

län anför att som förslaget nu är utformat torde flera vuxna kunna bjuda samme

ungdom på var för sig obetydlig mängd. Riksåklagaren anför att bestämmelsen inte

 kan godtas i föreslagen utformning. Det straffbara området skall begränsas till

 bjudande som sker i sådana former att den som bjuds därmed riskerar att skadas

på något sätt.

Skälen för regeringens förslag: Det är självklart inte meningen att alkohollagen

 skall tillåta att förbudet mot att överlämna alkoholdrycker till ungdomar

kringgås genom att ungdomar i stället bjuds på stora mängder alkohol "för

förtäring på stället". Bestämmelsen i 3 kap. 9 § alkohollagen har mot den

bakgrunden fått en olycklig utformning och bör enligt regeringens mening

reformeras. Ett totalt förbud skulle emellertid leda för långt. Det skulle t.ex.

 medföra förbud att servera nattvardsvin till unga, att bjuda unga deltagare på

champagne vid en bröllopsfest och att låta sina barn ens i de övre tonåren få

smaka på ett glas vin till maten.

Regeringen föreslår därför att förbudet mot att lämna alkoholdrycker till

underåriga skall omfatta även fallet då någon bjuder för förtäring på stället,

om det med hänsyn till den bjudnes ålder och omständigheterna i övrigt är

uppenbart oförsvarligt. Vad som är uppenbart oförsvarligt får överlämnas till

rättstillämpningen att bedöma. Den unge får naturligtvis inte bjudas på sådana

mängder att han eller hon riskerar att skadas, utnyttjas eller annars fara illa.

 Någon exakt mängd alkohol som den unge kan bjudas kan inte anges utan måste

vara beroende av den unges ålder och mognad, situationen under vilken han eller

hon bjuds och hur han eller hon som individ reagerar på alkohol. Exempel på

uppenbart oförsvarligt bjudande är att låta ungdomar delta i spritfester och

liknande. Även ett ofta återkommande bjudande av alkohol kan vara uppenbart

oförsvarligt. Ett regelbundet alkoholintag är ofta skadligt för ungdomar, även

om mängden alkohol vid varje tillfälle är liten. Enligt regeringens mening får

vissa sådana förfaranden bedömas som så allvarliga att de bör leda till

fängelsestraff, t.ex. om någon medvetet inriktar sig på att locka ungdomar att

dricka sig berusade.

Som en konsekvens av förslaget bör även straffbestämmelsen i 10 kap. 6 §

förtydligas så att olovligt anskaffande av alkoholdrycker även innefattar att

överlämna eller bjuda på alkoholdryck i strid med den nya lydelsen i 3 kap. 9 §.

7.4 Aktivt kol m.m.

Regeringens bedömning: Ingen ändring bör göras i alkohollagen när det gäller

hanteringen av aktivt kol.

Alkoholutredningens förslag: Innehav av aktivt kol i uppenbart syfte att

olovligen tillverka sprit eller spritdrycker straffbeläggs. Vidare införs en ny

bestämmelse om att försäljning och marknadsföring av aktivt kol inte får ske på

ett sådant sätt att det kan förknippas med olovlig tillverkning av sprit eller

spritdrycker.

Remissinstanserna: Blåbandsrörelsen och Sveriges landsråd för alkohol- och

narkotikafrågor noterar med tillfredsställelse utredningens förslag och förordar

 att också ett marknadsförings- och reklamförbud införs. Konsumentverket

avstyrker den föreslagna lagstiftningen för marknadsföring av aktivt kol. Det är

 numera ovanligt med annonser för aktivt kol i periodiska tidskrifter. Mindre

postorderföretag har dock sådan marknadsföring på Internet. Det är i många

annonser mycket svårt att avgöra vem företagen riktar sin marknadsföring och

försäljning till och vad aktivt kol skall användas till. Det ifrågasätts om

sanktionen marknadsstörningsavgift kan bli verkningsfull. De företag som

marknadsför och säljer aktivt kol är oftast mindre. Marknadsstörningsavgiften

skulle stanna på 5 000 kr, och sanktionen har då inte kännbar verkan. Rekvisitet

 "förknippas med olovlig tillverkning" är inte tillräckligt tydligt för att det

skall kunna anknytas till eller ha ett direkt samband med försäljning och

marknadsföring av produkter för olovlig tillverkning. Marknadsdomstolen anför

att innebörden av uttrycket "kan förknippas med" är obestämd. Aktivt kol har

legala användningsområden och marknadsföring måste kunna äga rum. Riksåklagaren

anser att den föreslagna straff- och förverkandebestämmelsen inte behövs

eftersom innehav av aktivt kol i uppenbart syfte att olovligen tillverka sprit

är förberedelse till tillverkning. Sprit & Vinleverantörsföreningen avstyrker

och anför att förslaget varit absurt om normala skattesatser och normal

dryckeskultur kännetecknat samhället samt ifrågasätter om man inte lika gärna

skulle kunna införa motsvarande bestämmelser för jäst och essenser. Tingsrätten

i Umeå finner det särskilt angeläget att förslagen om aktivt kol genomförs.

Skälen för regeringens bedömning: Genom åren har många förslag presenterats för

att komma åt hanteringen av aktivt kol och dess användning vid olovlig

sprittillverkning. Problemet är att aktivt kol har ett mycket stort legalt

användningsområde, framför allt vid industriell vatten- och luftrening, som

omsätter över 100 000 ton per år. Att införa en tillståndsplikt för användning

av aktivt kol har tidigare ansetts alltför långtgående. Det skulle bl.a.

innebära att en relativt omfattande byråkrati byggs upp, som skulle drabba den

legala handeln. Ett tillståndssystem för handel med aktivt kol ter sig också

tveksamt från EG-rättslig synpunkt.

Att återinföra det förbud som fanns före 1995 mot försäljning av aktivt kol är

knappast heller en framkomlig väg. Det förekom att säljarna gick fria om de hade

 försett förpackningarna med aktivt kol med en varningstext, där det framgick

att kolet inte fick användas vid olovlig sprittillverkning. Den privata handeln

med aktivt kol kunde därför fortsätta, och t.o.m. utvecklas, trots förbudet.

Den s.k. Svartspritsgruppen under Rikspolisstyrelsens ledning anvisade två andra

 vägar, se promemorian Svartsprit och ungdomar (Ds 1997:8). Den ena var att

införa en skyldighet att föra bok för dem som säljer aktivt kol.

Bokföringsplikten skulle omfatta förteckning över till vem försäljning har

skett, hur mycket, och när. Tillsynsmyndigheten kunde genom bokföringsplikten få

 en överblick över handeln med aktivt kol och därigenom kunna initiera åtal för

förberedelse eller medverkan till olovlig sprittillverkning. Någon slags

kontroll av bokföringsplikten måste emellertid göras för att inte bestämmelsen

skall bli meningslös. Ett sådant system påminner starkt om tillståndsplikt, och

skulle även drabba den legitima handeln. Med tanke på hur omfattande den totala

handeln med aktivt kol i Sverige är skulle även skyldighet att föra bok leda

till en relativt omfattande byråkrati, vars alkoholpolitiska effekt kan

diskuteras.

Den andra väg som har föreslagits av Svartspritsgruppen är att polis och

åklagare använder sig av ansvarsbestämmelsen i 10 kap. 9 § alkohollagen som

handlar om förberedelse till olovlig sprittillverkning. Inte heller

Riksåklagaren anser att den av Alkoholutredningen föreslagna straffbestämmelsen

behövs eftersom innehav av aktivt kol i uppenbart syfte att olovligen tillverka

sprit är förberedelse till olovlig sprittillverkning. Enligt regeringens

uppfattning borde ansvar för förberedelse till olovlig sprittillverkning komma i

 fråga vid innehav av stora mängder aktivt kol utan annat rimligt

användningsområde, framför allt om den misstänkte dessutom innehar såväl

destillationsapparat som aktivt kol och olika ingredienser för

sprittillverkning. Även mängden aktivt kol har betydelse, eftersom

privatpersoner sällan har legitimt behov av annat än små kvantiteter.

När det gäller försäljning av aktivt kol vill regeringen framhålla att

medverkansbestämmelserna i 23 kap. brottsbalken synes kunna bli tillämpliga om

den som säljer kolet vet om eller inser att kolet skall användas för olovlig

tillverkning av sprit eller alkoholdrycker. Privatpersoner har i princip inte

anledning att köpa större mängder aktivt kol. Sker dessutom samtidigt inköp av

andra tillbehör eller ingredienser med anknytning till sprittillverkning står

syftet tämligen klart.

I detta sammanhang aktualiseras dessutom frågan om möjligheterna att ingripa mot

 marknadsföring och försäljning av aktivt kol tillsammans med andra produkter

som ofta förknippas med tillverkning av spritdrycker. Konsumentverket avstyrker

dock Alkoholutredningens lagförslag om att försäljning och marknadsföring av

aktivt kol inte får ske på sådant sätt att det kan förknippas med olovlig

tillverkning av sprit eller spritdrycker. Verket menar att det numera är

ovanligt med annonser för aktivt kol och att det är mycket svårt att avgöra till

 vem företagaren riktar sin marknadsföring och försäljning och vad det aktiva

kolet skall användas till. Rekvisitet "förknippas med olovlig tillverkning" är

heller inte tillräckligt tydligt för att det skall kunna anknytas till eller ha

ett direkt samband med försäljning och marknadsföring av produkter för olovlig

tillverkning. Med hänsyn till den kritik som har framförts vid

remissbehandlingen är regeringen inte beredd att nu föreslå några

lagförändringar när det gäller hanteringen av aktivt kol.

8 Register m.m.

Regeringens förslag: Centralt skall det finnas endast ett register över

innehavare av serveringstillstånd m.fl. jämte försäljningsvolymer m.m., vilket

är avsett för uppföljning och utvärdering samt statistik. Kommunerna ges ökade

möjligheter att själva ta in uppgifter, bl.a. om domar i brottmål.

Alkoholutredningens förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Alkoholinspektionen anser att ett tillägg måste göras i 12

kap. 3 § alkohollagen, så att det finns ett tydligt stöd för att registrera

uppgifter i de fall tillstånd, medgivande eller registrering upphört. 6 § bör av

 integritetsskäl regleras på sätt liknande det i nuvarande 12 kap. 4 § i

alkohollagen och 7 § i alkoholförordningen. IOGT-NTO anför att det bör finnas

ett centralt register som bl.a. kan förse tillståndsmyndigheten med uppgifter om

 personer som tidigare haft tillstånd och om tillstånd finns beviljade för samma

 person i flera kommuner. Justitieombudsmannen anför att kronofogdemyndighetens

skyldighet att agera självmant enligt 8 kap. 2 § hänger i luften.

Kronofogdemyndigheten har ingen vetskap om vilka som har tillstånd såvida inte

kommunerna upplyser om det. I praktiken löses det i vissa fall genom att

kommunen begär in uppgifter från kronofogdemyndigheten. Frågan kan lösas genom

att skyldigheten för kronofogdemyndigheten att agera självmant slopas och den

kommunala myndigheten utnyttjar sin möjlighet att inhämta uppgifter. Länsrätten

i Stockholms län anför att det är tveksamt att låta kommunerna få direktåtkomst

till belastnings- och misstankeregistren. Behovet kan tillgodoses genom

inhämtande av polismyndighetens yttrande. Länsstyrelsen i Stockholms län anför

att kommunerna bör åläggas att hålla ett register över vilka som erhållit

serveringstillstånd. Riksskatteverket anser att det centrala alkoholregistret

över serveringstillstånd bör få användas för skattemyndighetens alkoholrättsligt

 betingade tillsyn över upplagshavarnas partihandelsverksamhet. Det är viktigt

att ändamålsbestämmelsen rörande skattemyndigheternas tillsyn får rätt

utformning. Skattemyndigheternas tillsyn utgörs inte av tillsyn över

tillståndshavares verksamhet. Registret får lämnas ut på ADB för

beskattningsändamål, och så bör vara fallet även för alkoholtillsyn.

Riksskatteverket bör också få rätt att samköra uppgifterna med uppgifter i andra

 register. Det bör finnas en samsyn med punktskatteutredningen. Det kan

ifrågasättas om uppgifter som inte behövs för skattekontroll skall inhämtas av

RSV. Med vilken frekvens upplysningarna skall lämnas är värt att analysera

ytterligare. Riksåklagaren avstyrker med bestämdhet att kommunerna får tillgång

till misstankeregistret. Det är mycket viktigt för det brottsförebyggande

arbetet att uppgifter därifrån inte sprids. Riksåklagaren är heller inte

övertygad om att kommunens behov av uppgifter ur belastnings- och

misstankeregistren är sådant att hänsynen till den enskildes integritet skall få

 vika. Polismyndighetens uppgiftsskyldighet gör att kommunerna ändå har utförlig

 information. Sprit & Vinleverantörsföreningen anför att ett centralt register

är ett större problem än utredningen ger vid handen. Det är särskilt viktigt att

 registret alltid är uppdaterat, då det åligger partihandlarna att kontrollera

att deras kunder har tillstånd. Statskontoret anser att det är tveksamt från

integritetssynpunkt att låta 289 kommuner i stället för en myndighet få tillgång

 till polisens sekretessbelagda register. Spridningsrisken för känsliga

uppgifter ökar samtidigt som kontrollmöjligheterna avseende sekretessen minskar.

 I stället borde polismyndighetens yttrande i ärendet vara tillräckligt. Även

effektivitetsskäl talar för en sådan lösning. Sveriges landsråd för alkohol- och

 narkotikafrågor anser att det bör finnas ett kommunalt register också över alla

 som serverar folköl. Östersunds kommun anser att kommunen skall ha samma rätt

som Alkoholinspektionen i dag har att ta del av kriminal- och misstankeregister.

Skälen för regeringens förslag: Med stöd av regleringen i 12 kap. alkohollagen

har Alkoholinspektionen byggt upp ett omfattande register över innehavare av

tillverknings- och partihandelstillstånd. Parallellt med detta utvecklar man

också ett register med motsvarande uppgifter om innehavare av

serveringstillstånd. Registret är i denna del komplett avseende

serveringsställets belägenhet (kommuntillhörighet), tillståndets omfattning,

tillståndshavare samt uppgifter om försäljningen av alkoholdrycker. När det

gäller tillståndshavare är det den juridiska personen (registreringsnumret för

aktie-, handels-, kommanditbolag eller enskild firma) som avses och

försäljningssiffrorna är hämtade från uppgifterna i den s.k.

restaurangrapporten. För vissa kommuner finns dessutom personuppgifter avseende

ägare, styrelseledamöter, bolagsmän m.fl. Registret består med andra ord av en

fullt utbyggd statistikdel och en personuppgiftsdel under uppbyggnad.

Som en följd av att de särskilda tillstånden för partihandel med spritdrycker,

vin och starköl togs bort vid årsskiftet 1999/2000 har Alkoholinspektionen i

princip inte längre något tillstånds- eller tillsynsansvar över enskilda aktörer

 på detta område. Alkoholinspektionens uppgifter i övrigt kommer att övertas av

Statens folkhälsoinstitut. Behovet av ett register med fullständiga

personuppgifter avseende tillverkning m.m. kan enligt regeringen ifrågasättas.

Registret bör innehålla uppgifter om den som har tillverknings- eller

inköpstillstånd samt om den som har rätt att bedriva partihandel. Ändamålet med

registret bör begränsas till tillsyn, uppföljning och utvärdering av lagens

tillämpning samt framställning av statistik.

När det gäller registret över serveringstillstånd har ett sådant funnits sedan

lång tid tillbaka för forsknings- och statistikändamål. Alkoholinspektionen

arbetar f.n. med att komplettera detta register med personuppgifter för

tillståndshavare och personer med betydande inflytande i rörelsen. Den nya

myndigheten har för egen del ingen användning för sådana uppgifter, eftersom det

 inte ingår i den framtida myndighetens huvudsakliga ansvarsområde att arbeta

med enskilda tillstånds- eller tillsynsärenden. Den ursprungliga tanken var

emellertid att personregistret skulle kunna samköras med andra register, framför

 allt med polisens register. Denna fråga aktualiserades också av

Branschsaneringsutredningen i betänkandet Branschsanering och andra metoder mot

ekobrott (SOU 1997:111) och togs upp i regleringsbrevet till Alkoholinspektionen

 inför budgetåret 1999. Resultatet av samkörningen skulle efter bearbetning av

inspektionen sändas ut till berörda kommuner för kännedom och eventuella

åtgärder. Personuppgiftsdelen av restaurangregistret är dock långt ifrån

komplett. Registret omfattar f.n. ca 10 000 tillståndshavare avseende

stadigvarande tillstånd. Antalet berörda personer kan uppskattas till ca fyra

stycken i genomsnitt per tillstånd, dvs. totalt ca 40 000 namn och personnummer,

 varav i dag endast ca en tiondel har registrerats av inspektionen. Dessa

personer byts dessutom kontinuerligt ut mot andra och registret behöver därför

ständigt uppdateras för att vara aktuellt.

Ett nationellt tillstånds- och statistikregister behövs för att man skall kunna

följa alkoholkonsumtionens utveckling, nationellt, regionalt och lokalt samt för

 forsknings- och statistikändamål. Det kommer också att ligga i Statens

folkhälsoinstituts övergripande uppgifter att ha ett statistik- och

uppföljningsansvar över alkoholflödet i landet. Med de tillståndsuppgifter från

kommuner och försäljningssiffror från tillståndshavare och leverantörer, som

lämnas i dag, har dessutom Alkoholinspektionen redan i dag ett fullt utbyggt

register för dessa ändamål. Därigenom kan man följa såväl serveringstillståndens

 utbredning som restaurangkonsumtionens utveckling samt hur import- och

exporthandeln med spritdrycker, vin och starköl utvecklas.

Regeringen anser mot denna bakgrund att den del av Alkoholinspektionens register

 som avser uppgifter om innehavare av serveringstillstånd jämte uppgifter om

tillståndets omfattning och villkor för detta, serveringsställets belägenhet

samt försäljningsvolymer bör behållas främst för tillsyn, uppföljning och

forskning. Ett sådant register fyller också en praktisk funktion genom att det

lätt kan kontrolleras t.ex. om någon har tillstånd i mer än en kommun. Registret

 bör bygga på kommunernas uppgifter om meddelade och återkallade tillstånd samt

den s.k. restaurangrapporten. Liksom nu bör dessa uppgifter kompletteras med

uppgifter om försäljningsvolymer från bl.a. partihandlare och tillverkare. Det

bör bli en uppgift för Statens folkhälsoinstitut att i fortsättningen föra detta

 register.

Frågan gäller emellertid om det centrala registret bör begränsas till nu angivna

 uppgifter eller om ambitionen bör ställas högre, att t.ex. registret

kompletteras med uppgifter om personer med betydande inflytande i rörelsen.

Syftet härmed skulle vara att göra registret mer användbart som hjälpmedel för

kommunerna vid deras löpande tillsyn och vandelsprövning.

Ett sätt att förenkla inhämtandet av personuppgifter till det centrala registret

 skulle vara att via datamedium överföra dessa från Patent- och

registreringsverkets (PRV) aktiebolags- och handelsbolagsregister. Därmed fångar

 man upp styrelseledamöter och bolagsmän men inte delägare eller andra personer

med betydande inflytande i rörelsen. Även en sådan registerhållning kräver dock

kontinuerlig uppföljning. Det finns dessutom i dag inget hinder för kommunerna

att själva ta in dessa uppgifter. Många kommuner gör det redan genom att de via

datakommunikation är uppkopplade mot PRV:s register.

Så gott som alla kommuner har i dag lagt upp egna register över

serveringstillstånden i kommunen. Detta är nödvändigt bl.a. för att kunna hålla

reda på vilka tillståndshavare man enligt alkohollagen är skyldig att utöva

tillsyn över. Det behövs även för vissa lokala statistikbehov m.m. Det finns

inget gemensamt registersystem för kommunerna och vilka uppgifter som

registreras styrs ofta av lokala behov. Sedan personuppgiftslagens tillkomst är

det bestämmelserna i denna som styr vad kommunen får registrera.

Enligt regeringens mening ter det sig högst tveksamt om den förhållandevis stora

 arbetsinsats som det skulle innebära för det nya Statens folkhälsoinstitut att

hålla registret aktuellt på nu angivet sätt är motiverad med hänsyn till

kommunernas löpande lämplighetsprövning. Kommunernas strategier för tillsyn

varierar men synes sällan grunda sig på regelbunden uppföljning av alla

förändringar av styrelseledamöter m.fl. Risken är dessutom stor för fortsatta

problem med en registerhållning av denna omfattning med det ansvar den innebär

för Statens folkhälsoinstitut. Regeringen anser därför att det centrala

registret bör begränsas till de uppgifter som nämns i det föregående.

Med denna bedömning uppkommer frågan om det finns behov av att stärka

kommunernas möjligheter att själva ta in de uppgifter de behöver för

tillståndsprövning och löpande lämplighetsprövning. Frågan uppkommer främst

beträffande de belastningsuppgifter avseende tillståndshavare som f.n.

registreras av Alkoholinspektionen. Uppgifter i de register som förs av

Rikspolisstyrelsen är sekretessbelagda och kommunerna har i dag ingen möjlighet

att begära sådana uppgifter.

Regeringen vill i denna del framhålla att kommunerna har det fulla ansvaret för

tillståndsgivning, löpande lämplighetsprövning och tillsyn när det gäller

servering av spritdrycker, vin och starköl. Det vore inte rimligt om dessa

beslut skulle fattas på ett ofullständigt underlag och därmed riskera att komma

i strid med lagstiftarens intentioner. Att vissa brott anses vara av betydelse

för lämplighetsprövningen enligt alkohollagen framgår indirekt av

alkoholförordningens bestämmelser om registrering. Enligt regeringens

uppfattning måste därför säkerställas att kommunerna, om de inte kan få

uppgifterna från det centrala registret, kan få dessa uppgifter på annat sätt.

Detta kan ske genom en ändring i förordningen om belastningsregister. Regeringen

 anser att en sådan ändring bör genomföras. Det finns i det sammanhanget skäl

att erinra om att det enligt 9 kap. 24 § sekretesslagen (1980:100) gäller

sekretess till skydd för enskild i sådana ärenden hos kommunen. Dock bör

kommunen inte som utredningen föreslår få tillgång till polisens

misstankeregister. Det är mycket viktigt för det brottsförebyggande arbetet att

uppgifter därifrån inte sprids.

Kommunens rätt att från polismyndigheten få vissa uppgifter som behövs för

tillstånds- och lämplighetsprövning samt tillsyn bör dessutom utvidgas.

Visserligen gäller redan enligt 8 kap. 2 § alkohollagen att polismyndigheten

skall underrätta bl.a. kommunen om förhållanden som är av betydelse för dess

tillsyn. Genom ett tillägg i fjärde stycket i samma paragraf klargörs dock att

polismyndigheten också skall lämna behövliga uppgifter på begäran av kommunen.

Det kan röra sig om polisens iakttagelser angående t.ex. missbruk eller

oegentligheter av olika slag.

Regeringen vill avslutningsvis betona att förändringen av det centrala registret

 inte får innebära någon ambitionssänkning när det gäller den s.k.

vandelsprövningen av innehavarna av serveringstillstånd. Liksom tidigare gäller

att kontroll skall ske inte endast då tillstånd beviljas utan också fortlöpande.

 Vilka som ingår i kretsen personer med betydande inflytande i rörelsen liksom

belastningsuppgifter rörande dessa bör sålunda följas upp vid regelbundet

återkommande tillfällen. Enligt regeringens mening kan det vara lämpligt att

göra en sådan kontroll åtminstone en gång om året. Det är en angelägen uppgift

för Statens folkhälsoinstitut att i allmänna råd närmare ta upp frågan om

formerna för kommunernas tillsyn över innehavare av serveringstillstånd.

Regeringen vill dessutom framhålla vikten av att länsstyrelserna i sin tillsyn

uppmärksammar eventuella problem på området och gör de påpekanden som erfordras

till kommunerna.

I det centrala registret kommer fortsättningsvis endast uppgifter om

tillståndshavares namn eller firma, adressuppgifter samt den verksamhet som

tillståndet avser att behandlas. Registret kommer inte att innehålla

integritetskänsliga uppgifter. Det finns därför inte skäl att ha särskilda

gallringsbestämmelser för registret i dess nya form. I stället blir

bestämmelserna om bevarande och gallring i arkivlagen (1990:782) och i

arkivförordningen (1991:446) tillämpliga.

Personuppgiftslagens (1998:204) bestämmelser om rättelse och skadestånd skall

tillämpas också vad gäller det centrala registret.

Som nämnts tidigare behandlar kommunerna personuppgifter i sin tillstånds- och

tillsynsverksamhet. För denna behandling gäller personuppgiftslagen (1998:204) i

 den mån inte Datainspektionen meddelat ett tillstånd som fortfarande gäller

eller det i en lag eller förordning finns avvikande bestämmelser.

Datainspektionens tillstånd förfaller den 1 oktober i år varvid

personuppgiftslagen blir tillämplig också avseende den behandling av

personuppgifter som tidigare omfattades av tillståndet.

Fråga är om det finns skäl att särreglera kommunernas personuppgiftsbehandling

inom detta område. Regeringen har i tidigare sammanhang uttalat att en

målsättning bör vara att, i de fall myndighetsregister med ett stort antal

registrerade och ett särskilt känsligt innehåll inrättas, bestämmelser skall

meddelas i lag (prop. 1990/91:60 s. 58). Regeringen tillade att detta gäller

särskilt i de fall uppgifterna sprids externt i en icke obetydlig omfattning.

Riksdagen har instämt i regeringens uttalanden (KU 1990:91:11 s. 11). I

förarbetena till personuppgiftslagen upprepade regeringen sin inställning (prop.

 1997/98:44 s. 41), liksom också i förarbetena till lagen om fastighetsregister

(prop. 1999/2000:39 s. 79).

Den behandling av personuppgifter som kommunerna utför i sin tillstånds- och

tillsynsverksamhet kan enligt regeringens mening inte anses omfatta ett stort

antal registrerade. Som mest rör det sig om drygt 1 500 serveringstillstånd i en

 kommun. Uppskattningsvis är i genomsnitt fyra personer registrerade per

tillstånd. Några exakta uppgifter om hur många som säljer eller serverar öl utan

 att ha tillstånd att servera spritdrycker, vin eller starköl finns inte.

Antalet registrerade på grund av sådan försäljning eller servering torde dock i

vart fall inte nämnvärt överstiga det antal personer som registrerats på grund

av innehav av serveringstillstånd. Som mest torde det röra sig om omkring 2 500

ölförsäljare i en kommun. I de register kommunerna för över personer som har

serveringstillstånd finns enligt vad regeringen erfarit endast uppgifter om

tillståndshavarens namn och person- eller organisationsnummer samt adress. I de

fall tillståndshavaren är ett företag förekommer också att kommunerna i sina

register för in uppgifter om företagets ägares namn. En del kommuner för också

in uppgifter om datum för det senaste tillsynsbesöket i registret. Sådana

uppgifter är inte särskilt känsliga. Extern spridning av dem sker i viss mån

till andra tillsynsmyndigheter enligt alkohollagen. Övriga uppgifter av

betydelse för tillstånds- och tillsynsverksamheten finns endast i de akter som

upprättats över tillståndshavarna.

Sammanfattningsvis anser regeringen att personuppgiftslagen ger ett fullgott

integritetsskydd i kommunernas verksamhet såvitt avser tillsyn och

tillståndsgivning inom alkoholområdet. Någon särreglering, vare sig i lag eller

förordning, av kommunernas behandling av personuppgifter anser regeringen inte

att det finns behov av.

Att Statens folkhälsoinstituts och kommunens beslut om rättelse av och

information i fråga om personuppgifter i registren kan överklagas följer av

förslaget till 9 kap. 2 § alkohollagen.

9 Ekonomiska och andra konsekvenser

Regeringens förslag innebär inte några nya offentliga åtaganden. I de allra

flesta fall handlar det om förtydliganden och preciseringar av gällande regler.

Enligt regeringens mening ligger förslagen huvudsakligen inom ramen för de

uppgifter som redan åvilar berörda myndigheter. Förslagen medför inte enligt

regeringens uppfattning några ökade kostnader för tillämpning av bestämmelserna.

 Regeringen erinrar också om att kommunerna kan finansiera arbetet med

serveringstillstånd genom avgifter för tillståndsprövning och tillsyn. När det

gäller tillsyn över folkölsförsäljningen ges kommunerna en möjlighet att ta ut

avgifter för kostnaderna för denna tillsyn.

När det gäller konsekvenserna för den kommunala självstyrelsen erinras om att

det är kommunerna som har ansvaret för beslut om serveringstillstånd och för

tillsyn över servering och folkölsförsäljning. Flera av regeringens förslag

syftar till att stärka och underlätta kommunernas tillsynsroll på det här

området.

Alkohollagen innehåller redan i dag bestämmelser som skall motverka brottslighet

 och främja brottsförebyggande verksamhet. Flera av förslagen syftar till att

genom förtydliganden och kompletteringar av gällande bestämmelser underlätta

arbetet för bl.a. polis och åklagare. Förbudet mot att överlämna alkoholdrycker

till ungdomar föreslås omfatta även det fallet att någon bjuder för förtäring på

 stället, om det med hänsyn till den bjudnes ålder och omständigheterna i övrigt

 är uppenbart oförsvarligt. Förslaget motiveras av svårigheter som åklagare och

polis mött när det gäller att föra sådana brott till åtal. Innehavare av

serveringstillstånd föreslås med vissa undantag bli skyldiga att registrera all

försäljning i kassaregister och tillhandahålla kunden kvitto. Olovligt innehav

av alkoholdrycker i uppenbart syfte att olovligen sälja dem föreslås utvidgas

till att även omfatta öl. Avsikten är att underlätta ingripanden mot olovlig

försäljning av öl och även möjliggöra beslag.

Regeringens förslag angående register avser att stärka skyddet för den

personliga integriteten genom att den omfattande centrala registreringen av

personuppgifter begränsas och inte längre skall omfatta känsliga

personuppgifter. Härigenom minskar risken att sådana uppgifter återges felaktigt

 eller sprids till fler än nödvändigt. För att tillståndsmyndigheterna ändå

skall kunna fullgöra sin skyldighet att fortlöpande göra en vandelsprövning

föreslås att dessa ges rätt att få relevanta uppgifter direkt från polisens

belastningsregister.

Effekter av betydelse för små företags arbetsförutsättningar m.m.

Några av regeringens förslag underlättar arbetsförutsättningarna för små

företag. Skyldigheten för restaurangföretag att lämna statistiska uppgifter om

försäljningen (den s.k. restaurangrapporten) förenklas. Enligt de nya reglerna

skall rapporten bara lämnas en gång om året i stället för två. Ett tillägg görs

i alkohollagen som gör det möjligt att anlita tillfällig personal från s.k.

bemanningsföretag.

Krav på egentillsyn införs vid detaljhandel med och servering av öl. Detta får

dock ses som en precisering av skyldigheter som redan åvilar de berörda

näringsidkarna enligt livsmedelslagen. Det betyder i praktiken att

näringsidkaren till sitt egentillsynsprogram enligt livsmedelslagen även skall

foga uppgifter bl.a. om hur ålderskontroll vid försäljning av folköl sker och

hur personalen utbildas. Kommunerna ges också möjlighet att ta ut en smärre

avgift som motsvarar kommunens självkostnad för tillsynen över

folkölsförsäljningen. Detta motiveras av de brister (se beskrivningen i avsnitt

6) som i dag finns när det gäller handlarnas ålderskontroll vid försäljning av

öl och ger kommunen de resurser den behöver för att på ett bättre sätt än

hittills sköta sina tillsynsuppgifter. Det är inte acceptabelt att vid

inköpskontroller, som har redovisats från olika undersökningar, upp till 60-70

procent av de underåriga ungdomar som försöker köpa folköl också får göra det.

Detta visar att handeln inte lever upp till det ansvar man har enligt

alkohollagen, när det gäller att förhindra att ungdomar under 18 år får köpa

folköl. Kommunens uppgift i förhållande till detaljhandeln blir information,

rådgivning och kontroll av egentillsynsprogrammen. Med normal ambitionsnivå,

motsvarande att kommunen antas besöka varje försäljningsställe ungefär en gång

per år, kan en årlig tillsynsavgift uppskattas till ca 500-800 kronor per

försäljningsställe. Tillsynsavgift kan självklart endast tas ut om

tillsynsverksamhet bedrivs i kommunen. Den som bedriver detaljhandel med eller

servering av öl skall dessutom anmäla verksamheten hos den kommun där

försäljningen sker. Denna anmälningsskyldighet bedöms dock som en mycket ringa

insats från näringsidkarens sida men är nödvändig om kommunen skall kunna ta ut

en avgift från företagaren och kunna bedriva en effektiv tillsyn. Anmälan bör

kunna ske på enklast möjliga sätt och även kunna tas upp på telefon eller göras

över nätet. Kommunen måste självklart informera handlarna om

anmälningsskyldigheten och de som vid lagens ikraftträdande säljer eller

serverar öl får ytterligare sex månader från lagens ikraftträdande på sig att

göra anmälan. Om anmälan uteblir kan i förlängningen kommunen förbjuda handlaren

 att sälja folköl. Olika alternativ till lösning diskuteras i avsnitt 6. Den

bristfälliga ålderskontrollen vid folkölsförsäljning är väl dokumenterad liksom

att missbruket av folköl gått allt längre ned i åldrarna. Folköl är den

vanligaste alkoholdrycken som konsumeras av ungdomar i åldersgruppen 15-19 år.

Att komma tillrätta med dessa problem enbart med frivilliga åtgärder har under

de senaste sex åren inte visat sig möjligt. Därför bedömer regeringen det som

nödvändigt att reglerna för folkölsförsäljningen och tillsynen ytterligare

skärps enligt här redovisat förslag.

Att rätten till ölservering i samband med ambulerande korv- och glassförsäljning

 eller liknande avskaffas innebär att den lokala livsmedelsbutiken gynnas. Den

ambulerande korvförsäljaren får i fortsättningen nöja sig med att sälja lättöl

istället för folköl. Problem med folkölsförsäljning till ungdomar från

ambulerande försäljare har rapporterats framför allt från folkölsprojekt i

Skåne.

Kravet på obligatorisk registrering av all försäljning i kassaregister kan

medföra något ökade krav för en del mindre serveringsrörelser men motiveras av

dess betydelse för att motverka ekonomisk brottslighet.

10 Ikraftträdande m.m.

10.1 Serveringsbestämmelser

Regeringens förslag: Förändringarna i alkohollagen skall träda i kraft den 1

juli 2001. Detta gäller dock inte bestämmelserna om kassaregister som istället

skall träda i kraft den 1 juli 2003.

Alkoholutredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens.

Utredningen har, som tidigare redovisats, föreslagit begränsningar när det

gäller sena tider för servering av spritdrycker, vin och starköl. Som en följd

det förslaget har utredningen också föreslagit en särskild tidpunkt för

ikraftträdandet av en sådan bestämmelse.

Remissinstanserna: Kammarrätten i Stockholm anför att den nya bestämmelsen om

att försäljning får ske längst till kl. 03.00, skall gälla även för dem som före

 ikraftträdandet fått tillstånd som gäller för tid efter lagens ikraftträdande.

Det kan möjligen strida mot principen att gynnande beslut inte får ändras

retroaktivt annat än om vissa förutsättningar är uppfyllda.

Skälen för regeringens förslag: Den nya regeln om kassaregister m.m. kan inte

träda i kraft omedelbart. Närmare föreskrifter behöver dessförinnan utfärdas av

Statens folkhälsoinstitut. En övergångstid på två år är enligt regeringens

uppfattning lämpligt avvägd.

Efter ikraftträdandet av den nya lagen kommer inte längre belastningsuppgifter

m.m. att tillföras det centrala register som för närvarande finns hos

Alkoholinspektionen. En registerhållning av mera begränsad omfattning skall ske

hos Statens folkhälsoinstitut. Det befintliga registret hos Alkoholinspektionen

bör dock enligt regeringens uppfattning behållas för forskningsändamål m.m och

tas över av Statens folkhälsoinstitut. Härvid bör tidigare meddelade

föreskrifter om bl.a. gallring fortsätta att gälla.

Den som den 1 juli 2001 redan bedriver servering av eller detaljhandel med öl

skall senast den 1 januari 2002 anmäla verksamheten hos den kommun där

försäljningen sker.

10.2 Partihandel med alkoholdrycker

Regeringens förslag: Ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna till lagen

(1999:1001) om ändring i alkohollagen (1994:1738) ändras på så sätt att den som

har medgivits rätt att bedriva partihandel med alkoholdrycker med stöd av

tidigare gällande bestämmelser ges möjlighet att fortsätta sin verksamhet till

utgången av år 2003.

Alkoholutredningen: Hade inget förslag i denna del.

Remissinstanserna: Några remissinstanser, bl.a. Alkoholinspektionen, har påtalat

 att ett 70-tal partihandlare som fortfarande saknar godkännande eller

registrering enligt lagen om alkoholskatt riskerar att tvingas upphöra med sin

partihandelsverksamhet.

Skälen för regeringens förslag: Genom lagen (1999:1001) om ändring i

alkohollagen (1994:1738) ersattes tillstånden för partihandel med alkoholdrycker

 med en koppling till godkännande som upplagshavare eller registrering som

varumottagare enligt lagen (1994:1564) om alkoholskatt (prop. 1998/99:134, bet.

1999/2000:SoU4, rskr. 1999/2000:42). Av ikraftträdande- och

övergångsbestämmelserna till ändringslagen följer att partihandelstillstånd som

före den 1 januari 2000 har meddelats annan än den som är godkänd som

upplagshavare eller registrerad som varumottagare enligt lagen om alkoholskatt

skall fortsätta att gälla, dock längst till utgången av år 2001. Det har

upplysts att det fortfarande finns ett antal näringsidkare som innehar

partihandelstillstånd för alkoholdrycker och som saknar godkännande eller

registrering enligt lagen om alkoholskatt. Enligt regeringen bör dessa

näringsidkare skäligen kunna fortsätta sin verksamhet även efter utgången av år

2001. Övergångstiden för dem bör därför förlängas till utgången av år 2003. I

stället för Alkoholinspektionen kommer Statens folkhälsoinstitut att ha att

utöva tillsyn över dessa tillståndshavare. Tillsynsavgifter skall tas ut även i

fortsättningen.

11 Författningskommentar

11.1 Förslaget till lag om ändring i alkohollagen (1994:1738)

3 kap.

9 §

I tredje stycket har förts in en bestämmelse om att underåriga inte får bjudas

på alkoholdryck för förtäring på stället om det med hänsyn till den bjudnes

ålder och omständigheterna i övrigt är uppenbart oförsvarligt. Avsikten med det

nu föreslagna förbudet är att förhindra att unga bjuds på sådana mängder alkohol

 att de riskerar att skadas, utnyttjas eller annars fara illa. Någon exakt mängd

 alkohol som den unge kan bjudas på kan inte anges utan måste vara beroende av

den unges ålder och mognad, situationen under vilken han eller hon bjuds och hur

 han eller hon som individ reagerar på alkohol. Med förtäring på stället avses

att förtäringen sker i omedelbar anslutning till bjudandet av drycken. Att

"bjuda på" alkoholdryck som tas med för senare förtäring är generellt förbjudet

och omfattas inte av undantaget. Överträdelser av 9 § är straffbelagda i 10 kap.

 6 § och kan i grova fall medföra fängelse i upp till fyra år. Även

överträdelser som består i att bjuda ungdomar på alkohol bör kunna bedömas som

grovt brott, t.ex. om någon medvetet inriktar sig på att locka ungdomar att

dricka sig berusade, se 10 kap. 3 §. Ringa gärningar skall dock inte föranleda

straff, jämför 10 kap. 8 §. Se även allmänna överväganden i avsnitt 7.3.

4 kap.

1 §

Paragrafen har försetts med ett nytt tredje stycke om att innehavare av

serveringstillstånd får rätt att sälja tillbaka varor som omfattas av

serveringstillståndet till partihandlare. (Även Systembolaget AB, se 5 kap. 1 §

tredje stycket, har getts motsvarande rätt.) Syftet med bestämmelsen är att ge

innehavare av serveringstillstånd möjlighet att sälja enstaka varor de inte

kunnat avyttra på vanligt sätt åter till den partihandlare de inköpt varan av

eller till annan partihandlare. Det är alltså endast fråga om försäljning till

någon som har rätt att handla med varorna, inte till en konsument. Se även

allmänna överväganden i avsnitt 4.2.

5 §

Rätten för tillverkare och partihandlare att sälja spritdrycker, vin och starköl

 till innehavare av tillstånd för tillfällig servering i slutet sällskap tas

bort. Innehavare av sådana tillstånd blir därigenom hänvisade till Systembolaget

 AB för inköp av dryckerna. Se även allmänna överväganden i avsnitt 5.3.

6 §

I första stycket har språket moderniserats. Någon ändring i sak är inte avsedd.

Andra stycket har kompletterats i syfte att ge möjlighet för kronofogdemyndighet

 att sälja utmätta alkoholdrycker till någon som är berättigad att bedriva

partihandel eller till Systembolaget AB. Se även allmänna överväganden i avsnitt

 4.2.

5 kap.

1 §

Genom ett tillägg i tredje stycket ges Systembolaget AB rätt till försäljning av

 enstaka partier av varor till någon som har rätt att bedriva partihandel med

sådana varor. Jämför kommentaren till 4 kap. 1 §. Se även allmänna överväganden

i avsnitt 4.2.

3 §

I första stycket har införts en möjlighet till en ny försäljningsform för

Systembolaget AB. För annan persons räkning får Systembolaget AB bedriva

försäljning av spritdrycker, vin och starköl genom auktion. Att enskilda har

rätt att låta Systembolaget AB anordna auktioner för att sälja sådana drycker i

de enskildas ägo är en självklar följd av denna bestämmelse. Någon särreglering

av de enskildas rätt i detta avseende anses därför inte behövlig. I ett nytt

andra stycke ges möjlighet för bolaget att bedriva provning av alkoholdrycker

för allmänheten. Det förutsätts att avtalet mellan staten och Systembolaget AB

kompletteras med närmare riktlinjer för dessa nya verksamheter. Se även allmänna

 överväganden i avsnitt 4.2.

6 §

I första stycket utgår undantaget för tillverkare av lättdrycker att få bedriva

detaljhandel med öl utan någon koppling till matvaror.

Enligt det nya andra stycket skall den som bedriver detaljhandel med öl anmäla

verksamheten hos den kommun där försäljningen sker. Anmälan skall göras senast

när verksamheten påbörjas. Den som redan bedriver detaljhandel med öl skall göra

 sådan anmälan senast den 1 december 2001, se ikraftträdande- och

övergångsbestämmelserna.

I ett nytt tredje stycke införs en skyldighet för den som bedriver detaljhandel

med öl att utöva särskild tillsyn över försäljningen. För denna egentillsyn

skall finnas ett tillsynsprogram som är lämpligt för verksamheten. Dessa program

 kan t.ex. innehålla regler för hur personalen skall få information om

alkohollagens bestämmelser samt vilka rutiner som skall tillämpas vid

försäljning av öl. Kontroll av egentillsynsprogrammen kan samordnas med den

kommunala livsmedelstillsynen, men kan även utföras inom annan kommunal

verksamhet. Se även allmänna överväganden i avsnitt 6.

6 kap.

1 §

Bestämmelserna för servering av öl har flyttats till 1 a §.

I ett nytt andra stycke görs undantag från kravet på serveringstillstånd för

enstaka helt privata arrangemang, där serveringen av spritdrycker, vin eller

starköl bedrivs till självkostnadspris. I detta sammanhang avses med

självkostnadspris att deltagarna inte betalar mer för dryckerna än inköpspriset

för dessa. Något kommersiellt utbyte av alkoholserveringen får inte finnas.

Serveringen skall ske till i förväg bestämda deltagare och arrangemanget får

inte anordnas i lokaler där det bedrivs yrkesmässig försäljning av

alkoholdrycker eller lättdrycker. Kraven ställs upp för att försvåra uppkomsten

och underlätta kontrollen av s.k. svartklubbar. Se även allmänna överväganden i

avsnitt 5.3.

1 a §

Bestämmelserna för servering av öl placeras i en egen paragraf. Det tidigare

undantaget från kravet på godkänd livsmedelslokal för den som yrkesmässigt

hanterar livsmedel enligt 23 § livsmedelslagen avskaffas. Detta betyder att

exempelvis ambulerande korv- och glassförsäljare inte längre har rätt att

servera öl. I övrigt är förutsättningarna för att öl skall få serveras

oförändrade. Enligt andra stycket får servering av öl dessutom ske på samma

villkor som anges i 1 § andra stycket, dvs. arrangemang där serveringstillstånd

inte krävs, och av den som har meddelats serveringstillstånd.

Enligt tredje stycket skall den som bedriver servering av öl anmäla verksamheten

 hos den kommun där försäljningen sker. Anmälan skall göras senast när

verksamheten påbörjas. Anmälningsskyldigheten gäller inte den som har

serveringstillstånd. Inte heller föreligger någon anmälningsskyldighet i de fall

 som avses i 6 kap. 1 § andra stycket, dvs. i de situationer när

serveringstillstånd inte krävs för servering av spritdrycker, vin eller starköl.

I fjärde stycket införs skyldighet för den som bedriver servering av öl att, på

motsvarande sätt som anges i 5 kap. 6 § andra stycket, utöva särskild tillsyn

över serveringen. Även för denna egentillsyn skall finnas ett för verksamheten

lämpligt tillsynsprogram. Se vidare kommentaren till nämnda paragraf ovan samt

allmänna överväganden i avsnitt 6.

3 §

Ändringen i fjärde stycket gör det möjligt för tillståndshavaren att hyra in

t.ex. köks- och serveringspersonal från bemanningsföretag. Den nya möjligheten

att kunna hyra in olika personalkategorier medför ingen ändring av

tillståndshavarens ansvar för ordning och nykterhet. Det är fortfarande

tillståndshavaren som skall se till att alkohollagens regler följs och

eventuella missförhållanden kan liksom tidigare leda till återkallelse av

serveringstillståndet. Se även allmänna överväganden i avsnitt 5.5.

4 §

Bestämmelsen om serveringstider för öl utmönstras med hänsyn till att

ölservering inte är tillståndspliktig verksamhet. Eventuella olägenheter som

uppkommer med servering av öl vid olämpliga tider kan mötas med förbud enligt 7

kap. 21 §.

I första stycket anges att risken för alkoholpolitiska olägenheter skall beaktas

 särskilt vid beslut om serveringtid. Härvid bör polismyndighetens och

miljöförvaltningens yttranden ges stor tyngd. I övrigt har endast redaktionella

ändringar gjorts i paragrafen. Se även allmänna överväganden i avsnitt 5.1.

5 §

En bestämmelse har införts om att innehavare av tillstånd för tillfällig

servering i slutet sällskap endast får inhandla spritdrycker, vin och starköl

som omfattas av tillståndet på Systembolaget AB. Se även kommentaren till 4 kap.

 5 § ovan samt allmänna överväganden i avsnitt 5.3.

7 kap.

5 §

I första stycket klargörs att "tillstånd för servering året runt eller årligen

under viss tidsperiod" benämns "stadigvarande tillstånd". I övrigt har endast

gjorts redaktionella ändringar utan att någon ändring i sak är avsedd.

8 §

I första stycket har lagts till att serveringsstället skall vara lämpligt för

sitt ändamål ur brandsäkerhetssynpunkt, se avsnitt 5.4.

13 §

I tredje stycket införs en möjlighet för kommunen att ta ut avgift för tillsyn

över servering och detaljhandel med öl. Se även allmänna överväganden i avsnitt

6.

19 §

I punkten 1 tas in en ny bestämmelse om att kommunen skall återkalla

serveringstillstånd om tillståndet inte längre utnyttjas. Nu befintliga punkter

får därför ändrad numrering. Som ytterligare ny grund för återkallelse förs som

punkt 5 in att tillståndshavaren tillåter brottslig verksamhet på

serveringsstället. Med brottslig verksamhet avses t.ex. narkotikabrott, dobbleri

 och brott mot lotterilagen (1994:1000), koppleri, häleri och därmed jämförlig

allvarlig brottslighet. Återkallelse kan inte komma i fråga om brottsligheten

förekommit i serveringslokalen utan tillståndshavarens vetskap eller om han

gjort vad som rimligen kunnat krävas av honom för att förhindra att lokalen

använts för brottslig verksamhet. Föreligger medverkansansvar för

tillståndshavaren i nämnda fall föreligger normalt grund för återkallelse av

tillståndet redan enligt den nuvarande punkten 3. Se även allmänna överväganden

i avsnitt 5.4.

21 §

Möjligheten att meddela förbud mot detaljhandel med eller servering av öl

utökas, vid upprepad eller allvarlig försummelse, till att kunna avse en tid av

tolv månader. I normalfallet skall försäljningsförbud meddelas för sex månader.

Förbudet skall meddelas för en tid om antingen sex eller tolv månader. Se även

allmänna överväganden i avsnitt 6.

8 kap.

2 §

Tillägget i första stycket föranleds av att motsvarande bestämmelse i 12 kap.

upphävs. I fjärde stycket klargörs att polismyndigheten, förutom den skyldighet

som myndigheten ålagts i andra stycket att självmant underrätta andra

tillsynsmyndigheter om förhållanden som är av betydelse för dessa myndigheters

tillsyn, också skall lämna uppgifter på begäran av tillståndsmyndigheten. Det

kan härvid röra sig såväl om polisens iakttagelser angående t.ex. missbruk eller

 oegentligheter av olika slag som om personuppgifter från belastningsregistret i

 den mån detta medges i registerförfattningen. Se även allmänna överväganden i

avsnitt 8.

Ändringarna i fjärde stycket är föranledda också av att Riksskatteverket inte är

 tillståndsmyndighet enligt alkohollagen. Genom ändringarna ges emellertid

verket i egenskap av tillsynsmyndighet befogenhet att begära in uppgifter av

betydelse för den tillsyn som skall utövas enligt 1 a § andra stycket.

5 a §

I paragrafens första stycke anges att innehavare av serveringstillstånd skall

vara skyldiga att registrera all försäljning i ett kassaregister samt att

erbjuda kunden kvitto. Med all försäljning avses försäljning av mat och dryck

samt ersättning för andra varor och tjänster som tillhandahålls av

tillståndshavaren. Undantagna från dessa krav är innehavare av tillstånd för

tillfällig servering i slutna sällskap. Tillståndsmyndigheten kan även medge

undantag för vissa slag av slutna sällskap med stadigvarande tillstånd, såsom

ideella föreningar och liknande.

I andra stycket anges att närmare bestämmelser om kassaregistrets konstruktion

m.m. får meddelas i förordning eller föreskrifter. Stycket är utformat i

enlighet med Lagrådets förslag. Se även allmänna överväganden i avsnitt 5.12.

9 kap.

2 §

I paragrafens tidigare lydelse angavs att Alkoholinspektionens och kommunens

beslut fick överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Alkoholinspektionen

kommer att upphöra som en egen myndighet den 1 juli 2001. Statens

folkhälsoinstitut kommer då att överta inspektionens uppgifter. Paragrafen har

ändrats till följd av detta.

I första stycket angavs att det överklagade beslutet inte fick ändras utan att

den beslutande myndigheten har lämnats tillfälle att yttra sig. Mot bakgrund av

de regler som numera gäller i förvaltningsprocessen är nämnda regel obehövlig

och har därför utgått.

Enligt andra stycket i dess tidigare lydelse fick Alkoholinspektionen respektive

 kommunen överklaga domstolens beslut. Någon särskild regel om att beslutande

förvaltningsmyndighet, som numera alltid är den enskildes motpart i processen i

allmän förvaltningsdomstol, har rätt att överklaga domstolens beslut behövs

inte. Av 33 § andra stycket förvaltningsprocesslagen följer att den som beslutet

 angår har rätt att överklaga beslutet, om detta har gått honom emot.

Hänvisningen i fjärde stycket till lagen (1994:1564) om alkoholskatt är

obehövlig och har därför utgått.

Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Se även allmänna

överväganden i avsnitt 8.

10 kap.

3 §

Paragrafen innehåller bestämmelser bl.a. om förutsättningarna för att döma till

ansvar för grovt brott vad gäller vissa gärningar.

Vid bedömningen av om bl.a. olovlig försäljning av alkoholdrycker är att anse

som grovt brott skall särskilt beaktas om brottet varit inriktat mot ungdomar.

Det var i och för sig redan tidigare möjligt att beakta detta, men med det

tillägg som gjorts i lagtexten markeras inriktning mot ungdomar som en sådan

omständighet som särskilt bör beaktas vid bedömningen av brottets

svårighetsgrad. Detta understryker ett av alkohollagstiftningens viktigaste

syften, nämligen skyddet för ungdomen. Se även allmänna överväganden i avsnitt

7.2.

5 §

Kriminaliseringen av olovligt innehav av alkoholdrycker utvidgas från att

omfatta endast spritdrycker, vin och starköl till att även gälla öl. Därmed

finns möjlighet för polismyndigheten att beslagta öl, som innehas i uppenbart

syfte att olovligen försäljas. Förutsättning är, liksom för de starkare

alkoholdryckerna, att det kan styrkas att ölet innehas i uppenbart syfte att

säljas olovligen. Se även allmänna överväganden i avsnitt 6.

6 §

Paragrafen har ändrats redaktionellt i förtydligande syfte och för att bättre

överensstämma med uttryckssättet i 3 kap. 9 §.

7 §

Andra stycket i 4 kap. 7 § har upphävts genom lagen (1999:1001) om ändring i

alkohollagen (1994:1738). Hänvisningen i förevarande paragrafs första stycke

till 4 kap. 7 § har på grund av ett förbiseende inte kommit att ändras i det

sammanhanget. Denna ändring görs i stället nu.

12 kap.

1 §

Ändringen är föranledd bl.a. av att Statens folkhälsoinstitut tar över

Alkoholinspektionens uppgifter. Dessutom har en språklig ändring gjorts för att

uppnå en bättre överensstämmelse med regleringen i personuppgiftslagen

(1998:204).

2 §

I paragrafen anges att det centrala registret i fortsättningen skall användas

för tillsyn, uppföljning och utvärdering samt för framställning av statistik.

Därigenom kan man följa såväl serveringstillståndens utbredning som

restaurangkonsumtionens utveckling samt hur import- och exporthandeln med

spritdrycker, vin och starköl utvecklas. Se även allmänna överväganden i avsnitt

 8.

3 §

I paragrafen anges vilka uppgifter som får registreras. Se även ikraftträdande-

och övergångsbestämmelserna.

5 §

Denna paragraf motsvarar i huvudsak den tidigare 8 a §.

6 §

I paragrafen föreskrivs att bestämmelserna i personuppgiftslagen (1998:204) om

rättelse och skadestånd även gäller vid behandling av personuppgifter enligt

alkohollagen. Se även 9 kap. 2 §.

Ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna till lagen (1999:1001) om ändring i

alkohollagen (1994:1738)

Ändringen i andra punkten är föranledd av att innehavare av

partihandelstillstånd som den 1 juli 2001 ännu inte är godkända som

upplagshavare eller registrerade som varumottagare enligt lagen om alkoholskatt

skäligen bör kunna få fortsätta sin verksamhet till utgången av år 2003, se

avsnitt 10.2. I övrigt har endast en redaktionell ändring gjorts.

Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

1.

Statens folkhälsoinstitut behöver utfärda närmare föreskrifter innan den nya

regeln om kassaregister m.m. kan träda i kraft. En övergångstid på två år har

bedömts som lämpligt avvägd och 8 kap. 5 a § skall därför träda i kraft först

den 1 juli 2003. Lagändringarna i övrigt föreslås träda i kraft den 1 juli 2001.

2.

Efter den 30 juni 2001 kommer inte längre belastningsuppgifter m.m. att

tillföras det centrala register som f.n. finns hos Alkoholinspektionen. En

registerhållning av mera begränsad omfattning skall ske hos Statens

folkhälsoinstitut. Det befintliga registret hos Alkoholinspektionen bör dock

behållas för forskningsändamål m.m. och tas över av Statens folkhälsoinstitut.

Härvid bör tidigare meddelade föreskrifter om bl.a. gallring fortsätta att

gälla.

3.

Den som den 1 juli 2001 redan bedriver servering av eller detaljhandel med öl,

skall senast den 1 januari 2002 göra sådan anmälan som avses i 5 kap. 6 § andra

stycket eller 6 kap. 1 a § tredje stycket.

11.2 Förslaget till lag om ändring i skatteregisterlagen (1980:343)

7 §

Ändringen är föranledd av att Statens folkhälsoinstitut tar över

Alkoholinspektionens uppgifter på området.

Sammanfattning av betänkandet (SOU 2000:59) Bestämmelser om alkoholdrycker

Alkoholutredningen har haft i uppdrag dels att utarbeta en ny reglering för

teknisk sprit och alkoholhaltiga preparat, dels att undersöka tillämpningen av

vissa bestämmelser om alkoholdrycker och vid behov föreslå ändringar eller

förtydliganden. I detta betänkande redovisas den del av utredningens uppdrag som

 rör bestämmelser om alkoholdrycker. Utredningens förslag rörande teknisk sprit

och alkoholhaltiga preparat, regler för tillverkning av sprit m.m. redovisas i

utredningens samtidigt avgivna betänkande SOU 2000:60 Bestämmelser om teknisk

sprit m.m.

Reglerna om teknisk sprit och alkoholhaltiga preparat föreslås av utredningen

bli inarbetade i alkohollagen. Ett för de båda betänkandena gemensamt förslag

till lag om ändring i alkohollagen har därför utarbetats. Det gemensamma

lagförslaget redovisas i båda betänkandena.

Såvitt gäller bestämmelser om alkoholdrycker har Alkoholutredningen inte haft i

uppdrag att göra någon allmän översyn av gällande regler eller ifrågasätta

grunderna för den nuvarande lagstiftningen. De förslag som utredningen lägger

fram har därför utformats med hänsyn till att de skall ligga i linje med

alkohollagens allmänna inriktning och system och till att de inte får undergräva

 eller försvåra den beslutade svenska alkoholpolitiken. Inom denna ram har

utredningen sökt efter ändamålsenliga och rimliga lösningar på de frågor som

omfattas av uppdraget och föreslår på många punkter förtydliganden eller

förändringar som skall underlätta tillämpningen av alkohollagen och göra den mer

 anpassad till dagens krav.

Utredningen föreslår i huvudsak följande.

Definitionerna av sprit och olika slag av alkoholdrycker förtydligas och

avgränsas klarare i förhållande till varandra. Det gäller definitionerna av

sprit, alkoholdryck, spritdryck och vin. Fruktvin införs som ny beteckning för

vin som framställts genom jäsning av andra naturliga ämnen eller substanser än

druvor eller druvmust.

Skyddet för ungdomen är ett av alkohollagstiftningens viktigaste syften. För att

 hindra kringgående av förbudet mot att överlämna alkoholdrycker till ungdomar

föreslås en annorlunda utformning av det nuvarande undantaget från förbudet.

Förbudet kommer därmed att omfatta även det fallet att någon bjuder av en

alkoholdryck för förtäring på stället, om detta sker i mer än obetydlig

omfattning. Vidare föreslås att vid bedömning av om vissa brott, bl.a. olovlig

försäljning av alkoholdrycker, är att anse som grova, särskilt skall beaktas om

verksamheten varit inriktad mot ungdomar.

Systembolaget ges rätt att anordna auktioner på spritdrycker, vin och starköl

för annans räkning. Bolaget ges också rätt att anordna provning av spritdrycker,

 vin och starköl för allmänheten. Närmare riktlinjer förutsätts ges i avtalet

mellan staten och bolaget. Möjlighet till returförsäljning av enstaka partier

och produkter införs.

Reglerna för detaljhandel med öl skärps i syfte att komma till rätta med vissa

konstaterade problem, dvs. när ölförsäljning sker utan att kraven härför är

uppfyllda och när ålderskontrollen negligeras. I första hand föreslås skärpta

regler för när rätt att sälja öl skall föreligga. Avsikten är att endast

egentliga matvaruaffärer skall få sälja öl. Vidare åläggs den som säljer öl en

skyldighet att utöva särskild tillsyn över denna verksamhet. För denna s.k.

egentillsyn skall finnas ett för verksamheten lämpligt egentillsynsprogram. Den

som inte följer reglerna kan av kommunen meddelas förbud mot att sälja öl. Denna

 tid utökas från nuvarande sex månader till - i allvarliga fall - tolv månader.

Krav på egentillsyn införs även för servering av öl.

Den straffbestämmelse som gäller innehav av spritdrycker, vin och starköl i

uppenbart syfte att olovligen sälja dem utökas till att även omfatta öl. Därmed

kan öl också tas i beslag.

Förutsättningarna för serveringstillstånd förändras i flera avseenden. Det

nuvarande kravet på s.k. restaurangkök för tillstånd till stadigvarande

servering av spritdrycker, vin och starköl till allmänheten ersätts med ett

allmänt krav på godkänd livsmedelslokal i förening med krav på att

serveringsstället tillhandahåller ett brett utbud av lagad mat. Avsikten är att

göra bestämmelsen neutral till vilken matlagningsteknik som används.

Kravet på tillståndshavarens personliga lämplighet förtydligas såvitt avser

kunskaper i bokföring, redovisning och skattelagstiftning. Möj ligheterna att få

 tillstånd för tillfällig servering till allmänheten inskränks till dem som

redan har motsvarande stadigvarande tillstånd.

Innehavare av tillstånd för tillfällig servering i slutet sällskap får i

fortsättningen endast göra sina inköp hos Systembolaget.

För vissa privata arrangemang tas kravet på serveringstillstånd bort helt.

Förutsättning är att serveringen anordnas i privat regi utan vinstintresse, att

den anordnas vid ett enstaka tillfälle för vissa i förväg bestämda personer, och

 att den sker utan annan kostnad för deltagarna än kostnaden för inköp av

dryckerna.

Reglerna om serveringstider förändras på så sätt att tillståndsmyndigheten, dvs.

 kommunen, beslutar om såväl serveringstid som s.k. stängningstid. Beträffande

tillstånd för servering till allmänheten föreslås dock en yttersta tidsram inom

vilken serveringstiderna skall ligga. Denna tidsram sträcker sig från kl. 11.00

till kl. 03.00. Bestämmelserna om tid för servering av öl tas bort.

Ett nytt krav på att registrera alla transaktioner i kassaregister införs för

alla innehavare av serveringstillstånd utom för dem som endast har tillstånd för

 tillfällig servering i slutet sällskap. Dispens skall dock kunna ges till

ideella föreningar och liknande slutna sällskap.

Beträffande övriga regler om serveringstillstånd föreslås bl.a. följande. Det

nuvarande kravet på att för servering endast får anlitas personal som är

anställd av tillståndshavaren tas bort. Det blir härigenom möjligt att anlita

personal från personalpooler, m.m. Kommunen ges i stället möjlighet att ålägga

en tillståndshavare att under en tid av längst sex månader anmäla all personal

till tillståndsmyndigheten. Nya regler införs för det fallet att flera har

tillstånd till servering i samma lokal eller utrymme. Innehavare av

serveringstillstånd ges rätt att avhända sig osålda partier och enstaka

produkter genom att sälja dem till en partihandlare. Den s.k.

restaurangrapporten förenklas och skall bara lämnas en gång om året. Enligt

utredningen bör övervägas att längre fram helt avskaffa restaurangrapporten.

I fråga om tillsyn och register föreslås olika regelförändringar vilka syftar

till att underlätta för kommunerna att själva ta in de uppgifter som behövs för

tillståndsprövning och tillsyn. Utredningen betonar att kontrollen skall ske

fortlöpande. Det centrala register som f.n. finns hos Alkoholinspektionen

begränsas till uppgifter som behövs för uppföljning och utvärdering samt för

framställning av statistik.

Alkohollagstiftningen bygger på att olovlig tillverkning och försälj ning av

sprit och spritdrycker skall kunna förhindras. För att göra kontrollen mer

effektiv föreslås vissa nya regler rörande aktivt kol. Innehav av aktivt kol i

uppenbart syfte att olovligen tillverka sprit eller spritdrycker blir

straffbart, på samma sätt som olovligt innehav av destillationsapparat. Kolet

skall då också förverkas. Vidare förbjuds sådan försäljning och marknadsföring

av aktivt kol som sker på ett sätt som kan förknippas med olovlig tillverkning

av sprit eller spritdryck. Den senare regeln sanktioneras genom bestämmelser i

marknadsföringslagen.

Alkoholutredningens lagförslag

12 Förslag till lag om ändring i alkohollagen (1994:1738)

Härigenom föreskrivs i fråga om alkohollagen (1994:1738)

dels att 2 kap. 4 §, 7 kap. 1-4 §§ och 12 kap. 4 och 8-10 §§ skall upphöra att

gälla,

dels att rubrikerna närmast före 7 kap. 1 och 5 §§ skall upphöra att gälla,

dels att i 7 kap. 22 §, 8 kap. 1 § och 12 kap. 1 § ordet "Alkoholinspektionen"

skall bytas ut mot "Stabsmyndigheten",

dels att den nuvarande 12 kap. 7 § skall betecknas 12 kap. 4 §,

dels att 1 kap. 1-5 §§, 2 kap. 1-3 och 5 §§, 3 kap. 9 §, 4 kap. 1, 4-6 och 12

§§, 5 kap. 1, 3 och 6 §§, 6 kap. 1 och 3-5 §§, 7 kap. 5, 7, 8, 10 och 18-21 §§,

8 kap. 1 a, 2, 4 och 5 §§, 9 kap. 2 §, 10 kap. 1 a, 2, 3, 5, 6 och 8-10 §§, 11

kap. 2 § och 12 kap. 2, 3, 5 och 6 §§ skall ha följande lydelse,

dels att rubrikerna till 3 och 7 kap. skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas ett nytt kapitel, 2 a kap., av följande

lydelse,

dels att det i lagen skall införas tolv nya paragrafer, 1 kap. 5 a och 7 a-c

 §§, 2 kap. 1 a och 6 §§, 4 kap. 11 a §, 6 kap. 1 a §, 8 kap. 2 a § och 10 kap.

2 a, 7 a och 7 b §§ av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

1 §6

Denna lag gäller tillverkning, marknadsföring och införsel av alkoholdrycker och

 handel med sådana varor. Lagen gäller också tillverkning av sprit.

Bestämmelser om införsel och försäljning av teknisk sprit finns i lagen

(1961:181) om försäljning av teknisk sprit m.m.

Denna lag gäller tillverkning, marknadsföring och införsel av alkoholdrycker och

 handel med sådana varor. Lagen gäller också tillverkning av sprit samt handel

med sprit och med alkoholhaltiga preparat.

2 §

Med sprit förstås en vätska som innehåller alkohol i en koncentration av mer än

2,25 volymprocent. Med tillverkning av sprit förstås varje förfarande, varigenom

 alkohol i sådan koncentration framställs eller utvinns. Vin, starköl och öl

anses dock inte som sprit. Inte heller utgör framställning av sådan dryck

tillverkning av sprit.

Med mäsk förstås en jäsande vätska som blir sprit om den får fortsätta att jäsa.

Med alkohol avses i denna lag etylalkohol.

Med sprit förstås en vätska som innehåller alkohol (etylalkohol) i en

koncentration av mer än 2,25 volymprocent. Vin, fruktvin, starköl och öl anses

inte som sprit. En vätska som innehåller alkohol som uppkommit enbart genom

jäsning anses inte heller som sprit.

Sprit som uteslutande är avsedd att användas för tekniskt, industriellt,

medicinskt eller därmed jämförligt ändamål benämns teknisk sprit.

Med mäsk förstås en jäst vätska som innehåller mer än 2,25 volymprocent alkohol

och som inte är vin, fruktvin, starköl eller öl.

3 §

Med alkoholdryck förstås en dryck som innehåller mer än 2,25 volymprocent

alkohol. Alkoholdrycker delas i denna lag in i spritdrycker, vin, starköl och

öl.

Med alkoholdryck förstås en vara som är avsedd att drickas och som innehåller

mer än 2,25 volymprocent alkohol. Som alkoholdrycker räknas spritdrycker, vin,

fruktvin, starköl och öl.

4 §

Med spritdryck förstås en alkoholdryck som innehåller sprit

Som spritdryck anses även en alkoholdryck som utgör en blandning av spritdryck

och annan dryck. Detta gäller dock inte sådana drycker som avses i 5 § andra

stycket eller 5 a § andra stycket.

5 §

Med vin förstås en alkoholdryck som är framställd genom jäsning av druvor eller

druvmust eller av bär, frukt eller andra växtdelar samt andra alkoholdrycker som

 innehåller högst 22 volymprocent alkohol och som inte är spritdryck, starköl

eller öl

Med vin förstås en alkoholdryck som är framställd genom jäsning av druvor eller

druvmust.

Som vin anses även vin med en tillsats av sprit eller spritdryck under

förutsättning att alkoholkoncentrationen inte överstiger 22 volymprocent.

5 a §

Med fruktvin förstås en alkoholdryck som är framställd genom jäsning av bär,

frukt, växtdelar eller andra naturliga ämnen eller substanser.

Som fruktvin anses även fruktvin med en tillsats av sprit eller spritdryck,

under förutsättning att alkoholkoncentrationen inte överstiger 22 volymprocent.

Bestämmelser om vin i denna lag gäller, om inte annat sägs, även fruktvin.

7 a §

Med alkoholhaltigt preparat förstås en produkt som färdigställts för slutlig

användning och som innehåller mer än 2,25 volymprocent etylalkohol.

Som alkoholhaltiga preparat räknas inte teknisk sprit, alkoholdrycker enligt 3-6

 §§ eller läkemedel enligt läkemedelslagen (1992:859).

7 b §

Med denaturering förstås ett förfarande varigenom ett eller flera ämnen sätts

till sprit, eller en vara som innehåller sprit, för att göra spriten eller varan

 otjänlig för förtäring.

7 c §

Med tillverkning av sprit förstås varje förfarande varigenom sprit framställs

eller utvinns.

Blandning av spritdryck för förtäring på stället anses inte som tillverkning av

sprit eller spritdryck.

Med tillverkning av sprit likställs återvinning av sprit samt borttagning eller

försvagning av denaturering och andra förfaranden med teknisk sprit eller

alkoholhaltiga preparat i syfte att göra dem tjänliga för förtäring.

2 kap.

1 §7

Sprit och spritdrycker får inte tillverkas utan tillstånd

(tillverkningstillstånd).

Apparat som uppenbarligen är ägnad för tillverkning av sprit

(destillationsapparat) och del till sådan apparat (apparatdel) får endast

tillverkas för, överlåtas till eller innehas av den som har tillstånd enligt

denna lag att tillverka sprit eller spritdrycker.

Vad som sägs i andra stycket gäller inte om Alkoholinspektionen har medgivit

undantag från kravet på tillstånd. Ett sådant medgivande får ges tills vidare

eller för viss tid och får återkallas om förhållandena föranleder det.

Sprit och spritdrycker får endast tillverkas av den som enligt 9 § första

stycket 1 lagen (1994:1564) om alkoholskatt godkänts som upplagshavare för

tillverkning eller bearbetning av sprit respektive spritdrycker.Den som inte har

 fyllt 20 år eller som har förvaltare enligt 11 kap. 7 § föräldrabalken får inte

 bedriva tillverkning enligt första stycket

1 a §

Apparat som uppenbarligen är ägnad för tillverkning av sprit

(destillationsapparat) och del till sådan apparat (apparatdel) får endast

tillverkas för, överlåtas till eller innehas av den som har rätt att tillverka

sprit eller spritdrycker.

Regeringen får i fråga om vissa slag av verksamhet föreskriva undantag från

bestämmelsen i första stycket.

2 §

Vin, starköl eller öl får inte tillverkas utan tillstånd om det inte gäller

tillverkning i hemmet för eget behov.

Vin, starköl eller öl får endast tillverkas av den som enligt 9 § första stycket

 1 lagen (1994:1564) om alkoholskatt godkänts som upplagshavare för tillverkning

 eller bearbetning av respektive vara.

Den som inte har fyllt 20 år eller som har förvaltare enligt 11 kap. 7 §

föräldrabalken får inte bedriva tillverkning enligt första stycket.

Vad som föreskrivs i första och andra styckena gäller inte tillverkning i hemmet

 för eget behov.

3 §

Närmare bestämmelser om tillverkning av alkoholdrycker och sprit meddelas av

regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Alkoholinspektionen.

Närmare bestämmelser om tillverkning av alkoholdrycker och sprit meddelas av

regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer.

5 §

Tillverkare av sprit får förfoga över av honom tillverkad sprit endast för

export och, efter medgivande av Alkoholinspektionen, för användning i egen

rörelse samt för försäljning enligt lagen (1961:181) om försäljning av teknisk

sprit m.m.

Tillverkare av sprit får förfoga över av honom tillverkad sprit endast för

användning i egen rörelse samt för försäljning enligt reglerna i 2 a kap.

6 §

Överlåts rörelse vari ingår verksamhet för vilken det krävs godkännande som

anges i 1 § första stycket för sprit, får överlåtaren sälja sitt lager av sprit

till sin efterträdare, om denne är berättigad att bedriva verksamheten.

Konkursbo eller dödsbo får utan hinder av bestämmelserna i denna lag sälja sprit

 till den som enligt 2 a kap. 5 § är berättigad att bedriva handel med sprit.

Motsvarande gäller då en verksamhet måste avvecklas till följd av att

godkännande som avses i 1 § första stycket återkallats eller då det finns andra

tvingande skäl.

2 a kap. Handel med teknisk sprit och med alkoholhaltiga preparat.

Teknisk sprit

1 §

Teknisk sprit får inte köpas, föras in, säljas eller föras ut om det inte

föreligger rätt till det enligt denna lag. Första stycket gäller inte sprit som

är fullständigt denaturerad i enlighet med kommissionens förordning (EEG) nr

3199/93 av den 22 november 1993 om ömsesidigt erkännande av förfaranden för att

fullständigt denaturera alkohol för att erhålla punktskattebefrielse8.

2 §

Teknisk sprit som skall användas eller säljas inom landet skall vara denaturerad

 på ett sätt som så långt möjligt försvårar förtäring av spriten utan att hindra

 den avsedda användningen.

Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Stabsmyndigheten meddelar

närmare föreskrifter om denaturering enligt första stycket och om i vilka fall

denaturering får underlåtas.

3 §

Vid försäljning av teknisk sprit är säljaren skyldig att förvissa sig om att

köparen har rätt att återförsälja eller köpa in varan.

4 §

Försäljning av teknisk sprit skall skötas på ett sådant sätt att otillåten

användning av spriten förhindras. Risken för att spriten utnyttjas för

missbruksändamål skall särskilt beaktas.

5 §

Handel med teknisk sprit får bedrivas endast av den som har godkänts som

upplagshavare för sådan sprit enligt 9 § första stycket 1 eller 2 lagen

(1994:1564) om alkoholskatt.

Den som inte har fyllt 20 år eller som har förvaltare enligt 11 kap. 7 §

föräldrabalken får inte bedriva handel enligt första stycket.

6 §

Den som har rätt att bedriva handel med teknisk sprit får i sin verksamhet köpa,

 föra in, sälja och föra ut varorna.

Försäljning får ske till den som enligt 5, 8 eller 10 § har rätt att köpa

teknisk sprit.

7 §

Bestämmelserna i 2 kap. 6 § gäller i tillämpliga delar även i fråga om rörelse

vari ingår verksamhet för vilken det krävs godkännande som anges i 5 § första

stycket.

8 §

Den som inte har rätt att bedriva handel med teknisk sprit får efter medgivande

av Riksskatteverket köpa teknisk sprit för sådan användning som anges i 20 §

första stycket e-j och l lagen (1994:1564) om alkoholskatt. Medgivande får även

ges till inköp av teknisk sprit för yrkesmässig användning eller återförsäljning

 som drivmedel.

Den som enligt första stycket har rätt att köpa teknisk sprit får i sin

verksamhet föra in vad han har rätt att köpa.

9 §

Vid medgivande enligt 8 § skall Riksskatteverket, med tillämpning av de

föreskrifter som avses i 2 § andra stycket, ange användningsområde för medgivna

inköp och om inköp får ske av odenaturerad eller endast av på visst sätt

denaturerad sprit.

Medgivande enligt 8 § meddelas för viss tidsperiod, längst tre år.

10 §

Teknisk sprit får i begränsad kvantitet köpas av

a) näringsidkare för användning i viss yrkesverksamhet i andra fall än som avses

 i 8 §, och

b) grundskolor, årskurs 7-9, och gymnasieskolor samt andra skolor på motsvarande

 nivå för användning i undervisningsverksamhet.

Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Stabsmyndigheten meddelar

närmare föreskrifter om inköp enligt första stycket

11 §

I fråga om apoteks försäljning och utlämnande av teknisk sprit gäller de

föreskrifter som meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer.

12 §

Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Stabsmyndigheten får meddela

ytterligare föreskrifter om försäljning och inköp av teknisk sprit.

Alkoholhaltiga preparat

13 §

Alkoholhaltiga preparat får, med de begränsningar som anges i denna lag, säljas

inom landet under de villkor som gäller för handel i allmänhet.

14 §

Alkoholhaltiga preparat får inte säljas eller lämnas ut om det finns särskild

anledning att anta att varan är avsedd att användas i berusningssyfte.

15 §

Alkoholhaltiga preparat som kan befaras komma att missbrukas får inte ha en

sådan sammansättning eller så hög alkoholhalt att de, om de konsumeras, medför

allvarlig fara för liv eller hälsa.

16 §

Alkoholhaltiga preparat som inte är avsedda för förtäring får inte genom smak,

färg, förpackningsutformning eller liknande, medföra risk för förväxling med

alkoholdryck eller på annat sätt uppmuntra till förtäring.

17 §

Alkoholhaltiga preparat som inte är avsedda för förtäring och som skall användas

 eller säljas inom landet skall vara denaturerade på ett sätt som så långt

möjligt hindrar att de konsumeras.

Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Stabsmyndigheten meddelar

närmare föreskrifter om denaturering enligt första stycket och i vilka fall

denaturering får underlåtas.

18 §

Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Stabsmyndigheten får, om det

behövs för att skydda liv eller hälsa, meddela föreskrifter om villkor för

försäljning av alkoholhaltiga preparat som inte uppfyller kraven i 15-17 §§. Om

det finns synnerliga skäl får även meddelas föreskrifter om förbud mot

försäljning.

19 §

Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Stabsmyndigheten får meddela

ytterligare föreskrifter om försäljning av alkoholhaltiga preparat.

3 kap. Allmänna bestämmelser för försäljning

3 kap. Allmänna bestämmelser för försäljning av alkoholdrycker

9 §

Det är förbjudet att som ombud eller på därmed jämförligt sätt anskaffa

alkoholdrycker till den som enligt 8 § inte har rätt att få sådan vara utlämnad

till sig. Det är också förbjudet att i större omfattning tillhandagå annan med

att anskaffa alkoholdrycker.

Spritdrycker, vin eller starköl får inte överlämnas som gåva eller lån till den

som inte har fyllt 20 år. Öl får inte överlämnas som gåva eller lån till den som

 inte har fyllt 18 år. Vad nu sagts gäller inte när någon bjuder av en

alkoholdryck för förtäring på stället.

Spritdrycker, vin eller starköl får inte överlämnas som gåva eller lån till den

som inte har fyllt 20 år. Öl får inte överlämnas som gåva eller lån till den som

 inte har fyllt 18 år. Detsamma gäller om någon bjuder av en alkoholdryck för

förtäring på stället, om det sker i mer än obetydlig omfattning.

4 kap.

1 §9

Partihandel med spritdrycker, vin eller starköl får bedrivas endast av den som

har godkänts som upplagshavare eller registrerats som varumottagare för sådana

varor enligt 9 eller 12 § lagen (1994:1564) om alkoholskatt. Av detta följer att

 rätten till partihandel endast avser den dryck som omfattas av godkännandet som

 upplagshavare eller registreringen som varumottagare enligt bestämmelserna i

lagen om alkoholskatt.

Utöver vad som anges i första stycket får partihandel med spritdrycker, vin och

starköl bedrivas av detaljhandelsbolaget i enlighet med vad som anges i 5 kap. 1

 § tredje stycket.

Utan hinder av första stycket får innehavare av serveringstillstånd sälja

tillbaka varor som omfattas av tillståndet till någon som har rätt att bedriva

partihandel.

4§

Tillstånd får ges till inköp av spritdrycker, vin eller starköl som används i

teknisk, industriell, medicinsk, vetenskaplig eller liknande verksamhet.

Inköpstillstånd medför rätt att köpa in varorna hos den som är berättigad att

bedriva partihandel med sådana varor.

Den som inte har rätt att bedriva partihandel med spritdrycker, vin eller

starköl får efter medgivande av Riksskatteverket köpa sådana alkoholdrycker av

den som har rätt att bedriva partihandel med respektive vara. Medgivande får

lämnas för inköp för sådan användning som anges i 20 § första stycket e-j och l

lagen (1994:1564) om alkoholskatt.

Vid medgivande enligt första stycket skall Riksskatteverket ange vilken dryck

som avses och användningsområde för medgivna inköp.

Medgivande enligt första stycket meddelas för viss tidsperiod, längst tre år.

5 §10

Den som är berättigad att bedriva partihandel får sälja varorna till

detaljhandelsbolaget, till annan som är berättigad att bedriva partihandel med

motsvarande varor och till den som har meddelats serveringstillstånd för sådana

varor. Den som är berättigad att bedriva partihandel får också exportera varorna

 eller sälja dem till den som fått sådant särskilt tillstånd till inköp av

varorna som avses i 4 §. Försäljning får även ske till den som har tillstånd

enligt lagen (1999:446) om proviantering av fartyg och luftfartyg.

Den som är berättigad att bedriva partihandel får sälja varorna till

detaljhandelsbolaget, till annan som är berättigad att bedriva partihandel med

motsvarande varor och till den som har meddelats serveringstillstånd för sådana

varor. Detta gäller dock inte i fråga om sådant serveringstillstånd som endast

avser servering i slutet sällskap vid ett enstaka tillfälle eller under en

enstaka tidsperiod. Den som är berättigad att bedriva partihandel får också

exportera varorna eller sälja dem till den som enligt 4 § har rätt att köpa

varorna. Försäljning får även ske till den som har tillstånd enligt lagen

(1999:446) om proviantering av fartyg och luftfartyg.

Endast den som är berättigad att bedriva partihandel får omförpacka eller

buteljera varorna.

6§11

Överlåts rörelse vari ingår verksamhet som är tillståndspliktig enligt denna lag

 eller för vilken det krävs godkännande eller registrering som anges i 1 §

första stycket, får överlåtaren sälja sitt lager av spritdrycker, vin eller

starköl till sin efterträdare, om denne har beviljats tillstånd som gäller för

verksamheten eller, i fråga om partihandel, är berättigad att bedriva

verksamheten.

Konkursbo eller dödsbo får utan hinder av bestämmelserna i denna lag sälja

spritdrycker, vin eller starköl till den som är berättigad att bedriva

partihandel med sådana drycker eller till detaljhandelsbolaget. Motsvarande

gäller då en verksamhet måste avvecklas till följd av att tillståndet eller

godkännande eller registrering som avses i 1 § första stycket återkallats eller

att det finns andra tvingande skäl

Konkursbo eller dödsbo eller, i fråga om utmätt egendom, kronofogdemyndighet får

 utan hinder av bestämmelserna i denna lag sälja spritdrycker, vin eller starköl

 till den som är berättigad att bedriva partihandel med sådana drycker eller

till detaljhandelsbolaget. Motsvarande gäller då en verksamhet måste avvecklas

till följd av att tillståndet eller godkännande eller registrering som avses i 1

 § första stycket återkallats eller att det finns andra tvingande skäl.

Bestämmelserna i första och andra styckena gäller i tillämpliga delar även i

fråga om öl.

11 a §

Försäljning och marknadsföring av aktivt kol får inte ske på ett sådant sätt att

 det kan förknippas med olovlig tillverkning av sprit eller spritdryck.

12 §12

En handling som strider mot 8-11 §§ skall vid tillämpningen av 4, 14 och 19 §§

marknadsföringslagen (1995:450) anses vara otillbörlig mot konsumenter och, i

fall som avses i 9 §, även mot näringsidkare. En handling som strider mot 10 §

kan medföra marknadsstörningsavgift enligt bestämmelserna i 22-28 §§

marknadsföringslagen.

En handling som strider mot 8-11 a §§ skall vid tillämpningen av 4, 14 och 19 §§

 marknadsföringslagen (1995:450) anses vara otillbörlig mot konsumenter och, i

fall som avses i 9 §, även mot näringsidkare. En handling som strider mot 10 §

kan medföra marknadsstörningsavgift enligt bestämmelserna i 22-28 §§

marknadsföringslagen.

5 kap.

1 §13

För detaljhandel med spritdrycker, vin och starköl skall det finnas ett särskilt

 för ändamålet bildat aktiebolag (detaljhandelsbolaget), som staten äger.

Detaljhandelsbolaget får inte exportera eller tillverka drycker som anges i

första stycket. Detaljhandelsbolaget får importera sådana drycker endast för att

 kunna fullgöra den skyldighet som anges i 5 §.

Detaljhandelsbolaget får inte bedriva annan partihandel än försäljning till dem

som har serveringstillstånd.

Detaljhandelsbolaget får inte bedriva annan partihandel än försäljning till dem

som har serveringstillstånd. Vad nu sagts gäller inte returförsäljning av

enstaka partier och produkter.

Bestämmelser om detaljhandelsbolagets verksamhet och drift samt om särskild

kontroll från statens sida skall tas in i ett avtal som upprättas mellan staten

och bolaget.

3 §

Försäljning får ske antingen som försäljning till avhämtning eller genom

försändning på rekvisition

Försäljning får ske antingen som försäljning till avhämtning eller genom

försändning på rekvisition. Försäljning får även ske vid auktion av

spritdrycker, vin och starköl för annans räkning enligt riktlinjer i avtalet

mellan staten och bolaget.

Detaljhandelsbolaget får utan hinder av 6 kap. 1 § bedriva provning av

alkoholdrycker för allmänheten enligt riktlinjer i avtalet mellan staten och

bolaget.

6 §

Detaljhandel med öl är, med de inskränkningar som föreskrivs i denna lag,

tillåten under villkor att verksamheten bedrivs i en lokal som är godkänd som

livsmedelslokal enligt bestämmelser vilka meddelats med stöd av 22 § tredje

stycket livsmedelslagen (1971:511) samt att försäljning av matvaror bedrivs i

lokalen. Utan hinder av vad nu sagts får detaljhandel med öl bedrivas av

detaljhandelsbolaget samt av tillverkare av öl eller lättdrycker.

Detaljhandel med öl är, med de inskränkningar som föreskrivs i denna lag,

tillåten under villkor att verksamheten bedrivs i en lokal som är godkänd som

livsmedelslokal för stadigvarande hantering av egentliga matvaror enligt

bestämmelser vilka meddelats med stöd av 22 § tredje stycket livsmedelslagen

(1971:511). I lokalen skall i betydande omfattning bedrivas försäljning av

egentliga matvaror. Utan hinder av vad nu sagts får detaljhandel med öl bedrivas

 av detaljhandelsbolaget samt av tillverkare av öl.

Den som bedriver detaljhandel med öl skall utöva särskild tillsyn (egentillsyn)

över försäljningen. För egentillsynen skall finnas ett för verksamheten lämpligt

 egentillsynsprogram.

6 kap.

1 §

Servering av spritdrycker, vin och starköl får ske endast om tillstånd har

meddelats (serveringstillstånd).

Servering av öl är, med de inskränkningar som föreskrivs i denna lag, tillåten

under villkor att verksamheten bedrivs i en lokal som är godkänd som

livsmedelslokal enligt bestämmelser vilka meddelats med stöd av 22 § tredje

stycket livsmedelslagen (1971:511) samt att servering av mat samtidigt bedrivs i

 lokalen.Utan hinder av vad som föreskrivs i andra stycket får öl serveras av

den som enligt 23 § nämnda lag har meddelats särskilt tillstånd att yrkesmässigt

 hantera livsmedel samt av den som har meddelats serveringstillstånd

Serveringstillstånd krävs dock inte för servering som

1) anordnas i privat regi utan vinstintresse,

2) anordnas vid ett enstaka tillfälle för vissa i förväg bestämda personer, och

3) sker utan annan kostnad för deltagarna än kostnaden för inköp av dryckerna.

1 a §

Servering av öl är, med de inskränkningar som föreskrivs i denna lag, tillåten

under villkor att verksamheten bedrivs i en lokal som är godkänd som

livsmedelslokal enligt bestämmelser vilka meddelats med stöd av 22 § tredje

stycket livsmedelslagen (1971:511) samt att servering av mat samtidigt bedrivs i

 lokalen.

Utan hinder av vad som föreskrivs i första stycket får öl serveras i sådana fall

 som anges i 1 § andra stycket samt av den som har meddelats

serveringstillstånd.

Den som bedriver servering av öl skall utöva särskild tillsyn (egentillsyn) över

 serveringen. För egentillsynen skall finnas ett för verksamheten lämpligt

egentillsynsprogram.

3 §

På serveringsställe där serveringstillstånd gäller skall tillståndshavaren eller

 av honom utsedd serveringsansvarig person utöva tillsyn över serveringen och

vara närvarande under hela serveringstiden.

Den som är serveringsansvarig skall med hänsyn till sina egenskaper och övriga

omständigheter vara lämplig för uppgiften.

Tillståndshavaren skall till tillståndsmyndigheten anmäla den eller de personer

som har utsetts att ansvara för alkoholserveringen.

För servering av spritdrycker, vin eller starköl får endast anlitas personal som

 är anställd av tillståndshavaren. Restaurangskolor med serveringstillstånd får

dock i utbildningssyfte anlita restaurangskolans elever.

Tillståndshavaren kan åläggas att, under en tid av längst sex månader, anmäla

all personal till tillståndsmyndigheten.

4 §

Om inte tillståndsmyndigheten beslutar annat får servering av öl påbörjas

tidigast klockan 07.00 och servering av andra alkoholdrycker tidigast klockan

11.00. Om inte tillståndsmyndigheten beslutar annat skall servering av

alkoholdrycker avslutas senast klockan 01.00. Vad nu sagts gäller inte för

hotellrum med minibar.

Serveringsställe skall vara utrymt senast 30 minuter efter serveringstidens

utgång

Tillståndsmyndigheten beslutar, med de begränsningar som anges i andra stycket,

om när servering får påbörjas och när den senast skall avslutas. Vid prövningen

skall särskilt beaktas risken för alkoholpolitiska olägenheter.

Tillståndsmyndigheten beslutar även om när ett serveringsställe senast skall

vara utrymt.

Servering av spritdrycker, vin och starköl till allmänheten får inte påbörjas

tidigare än klockan 11.00 och får inte pågå längre än till senast klockan 03.00.

Bestämmelserna i första och andra styckena gäller inte för hotellrum med

minibar.

5 §14

Den som har serveringstillstånd får köpa spritdrycker, vin och starköl som

behövs för rörelsen endast av någon som är berättigad att bedriva partihandel

med varan eller av detaljhandelsbolaget.

Den som har serveringstillstånd får köpa spritdrycker, vin och starköl som

behövs för rörelsen endast av någon som är berättigad att bedriva partihandel

med varan eller av detaljhandelsbolaget. Den som beviljats tillstånd för

servering i slutet sällskap vid ett enstaka tillfälle eller under en enstaka

tidsperiod får dock endast göra motsvarande inköp hos detaljhandelsbolaget.

7 kap. Tillstånd m.m.

7 kap. Serveringstillstånd m.m.

5 §

Serveringstillstånd kan meddelas för servering till allmänheten eller i

förening, företag eller annat slutet sällskap. Tillstånd kan avse servering året

 runt, årligen under en viss tidsperiod, under en enstaka tidsperiod eller vid

ett enstaka tillfälle.

Tillstånd, som avser servering året runt eller årligen under en viss tidsperiod

gäller tills vidare. Tillståndsmyndigheten får dock om det finns särskilda skäl

begränsa tillståndets giltighet till viss tid.

Serveringstillstånd kan meddelas för servering till allmänheten eller i

förening, företag eller annat slutet sällskap. Tillstånd kan avse servering året

 runt eller årligen under en viss tidsperiod (stadigvarande tillstånd).

Tillstånd kan även avse en enstaka tidsperiod eller ett enstaka tillfälle.

Stadigvarande tillstånd gäller tills vidare. Tillståndsmyndigheten får dock om

det finns särskilda skäl begränsa tillståndets giltighet till viss tid.

Tillstånd för servering till allmänheten under en enstaka tidsperiod eller vid

ett enstaka tillfälle får beviljas endast den som innehar ett stadigvarande

tillstånd av motsvarande slag.

I samband med beslut om serveringstillstånd eller senare får

tillståndsmyndigheten meddela de villkor som behövs.

7 §

Serveringstillstånd får meddelas endast den som visar att han med hänsyn till

sina personliga och ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt är

lämplig att utöva verksamheten. Sökanden skall också visa att serveringsstället

uppfyller kraven i 8 §.

Serveringstillstånd får meddelas endast den som visar att han med hänsyn till

sina kunskaper, sina personliga och ekonomiska förhållanden och omständigheterna

 i övrigt är lämplig att utöva verksamheten. Sökanden skall också visa att

serveringsstället uppfyller kraven i 8 §.

Vid tillståndsprövningen skall särskild hänsyn tas till om sökanden är laglydig

och benägen att fullgöra sina skyldigheter mot det allmänna.

8 §

Tillstånd för servering till allmänheten året runt eller årligen under viss

tidsperiod får meddelas endast om serveringsstället har ett kök för allsidig

matlagning och tillhandahåller lagad mat. Serveringsstället skall ha ett med

hänsyn till omständigheterna tillräckligt antal sittplatser för gäster.

Tillstånd för servering till allmänheten året runt eller årligen under viss

tidsperiod får meddelas endast om serveringsstället är godkänt som

livsmedelslokal enligt bestämmelser vilka meddelats med stöd av 22 § tredje

stycket livsmedelslagen (1971:511) och under hela serveringstiden

tillhandahåller ett brett utbud av lagad mat. Serveringsstället skall ha ett med

 hänsyn till omständigheterna tillräckligt antal sittplatser för gäster.

Tillstånd för servering till allmänheten under en enstaka tidsperiod eller vid

ett enstaka tillfälle får meddelas om serveringsstället tillhandahåller lagad

mat. Detsamma gäller beträffande tillstånd för servering i slutet sällskap.

Om det finns en drinkbar skall den vara en mindre väsentlig del av

serveringsstället, inrättad i nära anslutning till matsal.

Utan hinder av första och andra styckena får tillstånd meddelas för servering av

 vin och starköl i foajé till teater eller konsertlokal. Servering får dock

endast ske under pauser i föreställningen.

Servering av alkoholdrycker från minibar på hotellrum får ske på hotell med

serveringstillstånd. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande,

Alkoholinspektionen får meddela närmare bestämmelser om serveringen.

Servering av alkoholdrycker från minibar på hotellrum får ske på hotell med

serveringstillstånd. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande,

Stabsmyndigheten får meddela närmare bestämmelser om serveringen.

10 §

Serveringstillstånd skall avse viss lokal eller annat avgränsat utrymme.

Serveringstillstånd skall avse viss lokal eller annat avgränsat utrymme. Om

flera har serveringstillstånd avseende samma lokal svarar varje tillståndshavare

 för att ordning och nykterhet upprätthålls under den tid han bedriver

servering.

18 §15

Alkoholinspektionen skall återkalla tillverkningstillstånd eller inköpstillstånd

 om

1. tillståndet inte längre utnyttjas,

2. tillståndshavaren inte följer de för tillståndet gällande bestämmelserna i

denna lag eller föreskrifter eller villkor meddelade med stöd av denna lag,

eller

3. de förutsättningar som gäller för meddelande av tillståndet inte längre

föreligger.

Medgivande enligt 2 a kap.8 § och 4 kap. 4 § får återkallas av

Riksskatteverket om det finns skäl att befara att teknisk sprit eller

alkoholdrycker som har inköpts i enlighet med medgivandet används på otillåtet

sätt.

19 §

Kommunen skall återkalla serveringstillstånd om

1. det inte endast tillfälligt uppkommer sådana olägenheter som avses i 6 kap. 2

 §,

2. tillståndshavaren inte följer de för servering eller serveringstillstånd

gällande bestämmelserna i denna lag eller föreskrifter eller villkor meddelade

med stöd av denna lag, eller

3. de förutsättningar som gäller för meddelande av tillstånd enligt 7 och 8 §§

inte längre föreligger.

Om flera har serveringstillstånd avseende samma lokal eller utrymme skall

återkallelse enligt första stycket 1 ske i förhållande till var och en av dem.

20 §

I stället för återkallelse enligt 18 eller 19 § kan tillståndshavaren meddelas

varning, om varning av särskilda skäl kan anses vara en tillräcklig åtgärd.

I stället för återkallelse enligt 19 § kan tillståndshavaren meddelas varning,

om varning av särskilda skäl kan anses vara en tillräcklig åtgärd.

21 §

Föranleder detaljhandel med eller servering av öl olägenheter i fråga om ordning

 och nykterhet eller följs inte bestämmelserna i denna lag, får kommunen

förbjuda den som bedriver försäljningen att fortsätta verksamheten eller, om

förbud får anses vara en alltför ingripande åtgärd, meddela honom varning.

Ett förbud enligt första stycket kan inskränkas till att gälla för vissa närmare

 angivna tider eller under vissa närmare angivna omständigheter. Förbud gäller i

 sex månader, räknat från det att den som bedriver försäljningen fått del av

beslutet.

Ett förbud enligt första stycket kan inskränkas till att gälla för vissa närmare

 angivna tider eller under vissa närmare angivna omständigheter. Förbud meddelas

 för en tid av sex månader eller, vid upprepad eller allvarlig försummelse, tolv

 månader räknat från det att den som bedriver försäljningen fått del av

beslutet.

Den kommun där försäljningsstället är beläget beslutar om ingripande enligt

denna paragraf. Saknas fast försäljningsställe beslutar den kommun som avses i

12 § andra stycket.

8 kap.

1 a §16

För tillsyn över efterlevnaden av bestämmelserna för marknadsföring i 4 kap.

8-11 och 13 §§ finns särskilda regler i marknadsföringslagen (1995:450).

Tillsynen över efterlevnaden av bestämmelserna i 4 kap. 8-11 §§ gentemot den som

 har serveringstillstånd får, i fråga om marknadsföring på serveringsställen,

utövas också av kommunen. För kommunens tillsyn gäller inte 4 kap. 12 §.

Beskattningsmyndigheten (Skattemyndigheten i Gävle) utövar tillsyn över

efterlevnaden av bestämmelserna i 4 kap. 5 §. Beskattningsmyndigheten får uppdra

 åt Skattemyndigheten i Stockholm, Skattemyndigheten i Göteborg eller

Skattemyndigheten i Malmö att utöva tillsyn i dess ställe.

För tillsyn över efterlevnaden av bestämmelserna för marknadsföring i 4 kap.

8-11 a och 13 §§ finns särskilda regler i marknadsföringslagen (1995:450).

Tillsynen över efterlevnaden av bestämmelserna i 4 kap. 8-11 §§ gentemot den som

 har serveringstillstånd får, i fråga om marknadsföring på serveringsställen,

utövas också av kommunen. För kommunens tillsyn gäller inte 4 kap. 12 §.

Riksskatteverket utövar tillsyn över efterlevnaden av bestämmelserna i 2 kap. 1,

 2, 5 och 6 §§, 2 a kap. 3-10 §§ samt 4 kap. 1 och 4-7 §§. Riksskatteverket får

uppdra åt Skattemyndigheten i Stockholm, Skattemyndigheten i Malmö,

Skattemyndigheten i Göteborg eller Skattemyndigheten i Gävle, att utöva tillsyn

i dess ställe.

2 §

På begäran av någon annan tillsynsmyndighet skall kommunen lämna de uppgifter

som myndigheten behöver för sin tillsyn.

På begäran av någon annan tillsynsmyndighet skall kommunen lämna de uppgifter

som myndigheten behöver för sin tillsyn. Kommunen skall även på begäran av

skatte- eller tullmyndighet lämna de uppgifter som behövs för beskattning eller

påförande av tull.

Polismyndigheten skall underrätta andra tillsynsmyndigheter om förhållanden som

är av betydelse för dessa myndigheters tillsyn.

Kronofogdemyndigheten skall underrätta vederbörande tillståndsmyndighet om en

tillståndshavare brister i sina skyldigheter att erlägga skatter eller

socialavgifter. På begäran av länsstyrelsen skall sådan underrättelse ges till

denna.

På begäran av tillståndsmyndighet eller länsstyrelse skall skattemyndigheter och

 andra myndigheter som uppbär eller driver in skatter eller avgifter lämna

uppgifter som tillståndsmyndigheten eller länsstyrelsen behöver för sin

tillståndsprövning eller tillsyn.

På begäran av tillsynsmyndighet skall polismyndigheter samt skattemyndigheter

och andra myndigheter som uppbär eller driver in skatter eller avgifter lämna

uppgifter som tillsynsmyndigheten behöver för sin tillståndsprövning eller

tillsyn.

2 a §

Statliga och kommunala myndigheter skall underrätta Stabsmyndigheten om de i sin

 verksamhet får kännedom om något som kan ha betydelse för tillämpningen av 2 a

kap. Detsamma gäller om de får kännedom om att ett alkoholhaltigt preparat

används eller kan komma att användas i missbrukssyfte.

4 §17

Om en tillsynsmyndighet begär det skall en tillståndshavare lämna tillträde till

 driftsställe med tillhörande lokaler och tillhandahålla handlingar som rör

verksamheten samt utan ersättning hjälpa till vid tillsynen, lämna varuprover

som behövs och redovisa uppgifter om verksamhetens omfattning och utveckling.

Vad som sägs i första stycket gäller även i förhållande mellan den som är

berättigad att bedriva partihandel enligt 4 kap. 1 § första stycket och

skattemyndighet som anges i 1 a § andra stycket

Vad som sägs i första stycket gäller även den som berättigad att

1. tillverka sprit och spritdrycker enligt 2 kap. 1 §,

2. tillverka vin, starköl och öl enligt 2 kap. 2 § såvitt avser annat än

tillverkning i hemmet för eget behov,

3. handla med teknisk sprit enligt 2 a kap. 6 §,

4. köpa teknisk sprit enligt 2 a kap. 8 eller 10 §,

5. bedriva partihandel enligt 4 kap. 1 § första stycket, eller

6. köpa alkoholdrycker enligt 4 kap. 4 §

Med tillsynsmyndighet avses härvid myndighet som anges i a § andra stycket.

5 §18

Bokföring i rörelse som är tillståndspliktig skall vara så utformad att kontroll

 av verksamheten är möjlig. Den som driver rörelsen är skyldig att på anfordran

av en tillsynsmyndighet förete bokföringshandlingarna. Tillståndshavare och den

som enligt 4 kap. 1 § första stycket är berättigad att bedriva partihandel är

skyldiga att lämna statistiska uppgifter i enlighet med de föreskrifter som

regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Alkoholinspektionen meddelar.

Bokföring i rörelse vari bedrivs tillverkning, försäljning eller inköp av

teknisk sprit, spritdrycker, vin eller starköl skall vara så utformad att

kontroll av verksamheten är möjlig. Den som driver rörelsen är skyldig att på

anfordran av en tillsynsmyndighet förete bokföringshandlingarna. Den som har

serveringstillstånd och den som avses i 4 § andra stycket 1-3 och 5 är skyldiga

att lämna statistiska uppgifter i enlighet med de föreskrifter som regeringen

eller, efter regeringens bemyndigande, Stabsmyndigheten meddelar.

Den som har tillstånd för servering av spritdrycker, vin eller starköl till

allmänheten eller stadigvarande tillstånd för servering i slutet sällskap är

skyldig att registrera all försäljning i kassaregister och att vid varje

försäljning ta fram ett av registret framställt kvitto som tillhandahålls

kunden. Tillståndsmyndigheten får medge undantag för ideell förening och

liknande slutet sällskap.

Kassaregister som avses i andra stycket skall på ett tillförlitligt sätt utvisa

alla transaktioner som gjorts. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande,

 Stabsmyndigheten meddelar närmare föreskrifter om kassaregister.

9 kap.

2 §19

Alkoholinspektionens och kommunens beslut får överklagas till allmän

förvaltningsdomstol. Det överklagade beslutet får inte ändras utan att den

beslutande myndigheten har lämnats tillfälle att yttra sig. Alkoholinspektionen

respektive kommunen får överklaga domstolens beslut.

Kommunens beslut samt Riksskatteverkets beslut enligt 2 a kap. 8 §, 4 kap. 4 §

och7 kap. 18 § får överklagas till allmän förvaltningsdomstol.

Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

Bestämmelser om överklagande av beskattningsmyndighetens beslut finns i 35 §

lagen (1994:1564) om alkoholskatt

Bestämmelser om överklagande av Riksskatteverkets beslut i andra fall än som

sägs i första stycket finns i 35 § lagen (1994:1564) om alkoholskatt.

10 kap.

1 a §20

Den som tillverkar, överlåter eller innehar destillationsapparat eller

apparatdel i strid med 2 kap. 1 § andra stycket döms till böter eller fängelse i

 högst ett år.

Den som tillverkar, överlåter eller innehar destillationsapparat eller

apparatdel i strid med 2 kap. 1 a § första stycket döms till böter eller

fängelse i högst ett år. Till samma påföljd döms den som innehar aktivt kol i

uppenbart syfte att olovligen tillverka sprit eller spritdrycker.

2 §

Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet

1. säljer alkoholdrycker utan tillstånd eller, om tillstånd inte behövs, utan

rätt enligt denna lag,

2. serverar spritdrycker, vin eller starköl som har anskaffats på annat sätt än

som säg i 6 kap. 5 §, döms för olovlig försäljning av alkoholdrycker till böter

eller fängelse i högst två år.

Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet

1. säljer sprit utan rätt enligt denna lag,

2. säljer alkoholdrycker utan tillstånd eller, om tillstånd inte behövs, utan

rätt enligt denna lag,

3. serverar spritdrycker, vin eller starköl som har anskaffats på annat sätt än

som sägs i 6 kap. 5 §, döms för olovlig alkoholförsäljning till böter eller

fängelse i högst två år.

2 a §

Den som förvärvar, innehar, forslar, döljer eller förvarar olovligt såld teknisk

 sprit döms till böter eller fängelse i högst två år.

3 §

Är brott som anges i 1 eller 2 § grovt, döms till fängelse i högst fyra år. Vid

bedömande av om brottet är grovt skall särskilt beaktas om gärningen har utgjort

 led i en verksamhet som bedrivits yrkesmässigt eller i större omfattning.

Är brott som anges i 1, 2 eller 2 a § grovt, döms till fängelse i högst fyra år.

 Vid bedömande av om brottet är grovt skall särskilt beaktas om gärningen har

utgjort led i en verksamhet som bedrivits yrkesmässigt eller i större omfattning

 eller har varit inriktad mot ungdomar.

5 §

Den som innehar spritdrycker, vin eller starköl i uppenbart syfte att olovligen

sälja dem döms för olovligt innehav av alkoholdrycker till böter eller fängelse

i högst ett år.

Den som innehar alkoholdrycker i uppenbart syfte att olovligen sälja dem döms

för olovligt innehav av alkoholdrycker till böter eller fängelse i högst ett år.

6 §

Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet anskaffar alkoholdrycker åt annan i

strid med 3 kap. 9 § döms för olovligt anskaffande av alkoholdrycker till böter

eller fängelse i högst två år eller, om brottet är grovt, till fängelse i högst

fyra år.

Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet anskaffar, överlämnar eller bjuder på

alkoholdrycker i strid med 3 kap. 9 § döms för olovligt anskaffande av

alkoholdrycker till böter eller fängelse i högst två år eller, om brottet är

grovt, till fängelse i högst fyra år.

7 a §

Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet säljer teknisk sprit eller

alkoholhaltiga preparat utan sådan denaturering som anges i 2 a kap. 2 eller 17

§ döms till böter eller fängelse i högst sex månader. Till samma påföljd döms

den som säljer alkoholhaltiga preparat i strid med 2 a kap. 14 § eller

föreskrifter enligt 2 a kap. 18 eller 19 §.

7 b §

Den som lämnar oriktig uppgift i ansökan om medgivande enligt 2 a kap. 8 § eller

 4 kap. 4 § eller i samband med köp enligt 2 a kap. 10 § döms, om inte uppgiften

 saknar betydelse, till böter eller fängelse i högst ett år.

8 §

Är gärning som avses i 1, 2 och 4-7 §§ att anse som ringa, skall inte dömas till

 straff

Är gärning som avses i 1-2 a och 4-7 b §§ att anse som ringa, skall inte dömas

till straff.

9 §21

För försök eller förberedelse till brott som avses i 1, 2 och 6 §§ döms till

ansvar enligt 23 kap. brottsbalken. Detta gäller dock inte gärningar som avses i

 1 § 3 och endast gäller förvärv eller innehav för personligt bruk

För försök eller förberedelse till brott som avses i 1-2 a och 6 §§ döms till

ansvar enligt 23 kap. brottsbalken. Detta gäller dock inte gärningar som avses i

 1 § 3 och 2 a § och endast gäller förvärv eller innehav för personligt bruk.

Den till vilken lagligen framställda alkoholdrycker har anskaffats för

personligt bruk skall vara fri från ansvar för medverkan till brott som avses i

detta kapitel.

10 §

Bestämmelser om ansvar för olovlig införsel och utförsel av alkoholdrycker finns

 i lagen (1960:418) om straff för varusmuggling.

Bestämmelser om ansvar för olovlig införsel och utförsel av teknisk sprit,

alkoholhaltiga preparat och alkoholdrycker finns i lagen (1960:418) om straff

för varusmuggling.

11 kap.

2 §22

Har sprit eller alkoholdrycker olovligen tillverkats skall även

destillationsapparater, apparatdelar och redskap som har använts vid

tillverkningen, råämnen som uppenbarligen varit avsedda för tillverkningen och

beredningen samt kärl och emballage som varorna har förvarats i, förklaras

förverkade. Likaså skall förråd av renings- och filtreringsmedel vilka

uppenbarligen avsetts för rening eller filtrering av olovligen tillverkad sprit

förklaras förverkat.

Destillationsapparater och apparatdelar som har varit föremål för brott enligt

10 kap. 1 a § eller värdet därav samt utbyte av sådant brott skall förklaras

förverkade.

Destillationsapparater, apparatdelar och aktivt kol som har varit föremål för

brott enligt 10 kap. 1 a § eller värdet därav samt utbyte av sådant brott skall

förklaras förverkade.

12 kap.

2 §

Registret får användas för

1. handläggning av ärenden om tillstånd,

2. tillsyn över tillståndshavares verksamhet samt

3. uppföljning och utvärdering av lagens tillämpning samt framställning av

statistik.

Registret får användas för uppföljning och utvärdering av lagens tillämpning

samt framställning av statistik.

3 §

Registret får innehålla uppgifter om

1. den som har tillstånd,

2. den som har haft tillstånd,

3. den vars ansökan om tillstånd är föremål för prövning och

4. den som tidigare har ansökt om tillstånd men vars ansökan har avslagits,

avvisats eller avskrivits.

Regeringen får meddela föreskrifter om registrering av uppgifter i fråga om

olika företrädare för en verksamhet.

Registret får innehålla uppgifter om dem som har tillstånd samt om dem som anges

 i 8 kap. 4 § andra stycket.

I registret får behandlas uppgifter om

1. namn eller firma, person, registrerings- eller organisationsnummer, adress

och telefonnummer och

2. den verksamhet som tillståndet avser och om villkor som har meddelats för

denna.

5 §

I registret får vidare anges tillståndsmyndighetens och domstols beslut i

ärenden enligt lagen och de bestämmelser som har tillämpats.

Registret får också innehålla uppgift om tidpunkt för förhållanden som har

registrerats och tekniska och administrativa uppgifter, om uppgifterna behövs

för att tillgodose ändamålet med registret.

Riksskatteverket får för sin tillsyn enligt denna lag ha terminalåtkomst till

uppgifter om serveringstillstånd.

6 §

Registeruppgift som inte behövs för handläggning av ett ärende eller för tillsyn

 enligt lagen skall gallras under femte kalenderåret efter det att uppgiften

registrerats.

Om tillstånd återkallas eller om sökt tillstånd vägras skall så snart beslutet

vunnit laga kraft alla uppgifter utom sådana som avses i 4 § första stycket 1

och 6 samt 5 § gallras ur registret.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter

 om undantag från gallring för att bevara ett urval av material för forskningens

 behov. Sådant material skall lämnas över till en arkivmyndighet.

Kommunen får behandla de personuppgifter som behövs för tillståndsprövning och

tillsyn enligt denna lag. För sådan behandling gäller bestämmelserna i

personuppgiftslagen (1998:204).

___________________

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2003 i fråga om 8 kap. 5 § andra stycket

och i övrigt den 1 juli 2001. Genom lagen upphävs lagen (1961:181) om

försäljning av teknisk sprit m.m.

2. Serveringstillstånd som har meddelats före den 1 juli 2001 och som inte

uppfyller villkoren i 6 kap. 4 § andra stycket, skall anses meddelat för

servering under längst den tid som anges där.

3. I fråga om uppgifter som fram till den 30 juni 2001 tillförts det register

som avses i 12 kap. 1 § gäller äldre bestämmelser. Härvid skall vad som sägs om

Alkoholinspektionen i stället avse Stabsmyndigheten.

4. Inköpstillstånd avseende teknisk sprit som har meddelats före den 1 juli 2001

 skall fortsätta att gälla tills de löper ut, dock längst till den 30 juni 2002

1 Senaste lydelse av

2 kap. 1 § 1996:940 8 kap. 5 § 1999:1002

7 kap. 3 § 1999:1001 12 kap. 8 § 2000:484

7 kap. 18 § 1999:1001 12 kap. 8 a § 2000:483.

7 kap. 22 § 1999:1001

8 kap. 1 § 1999:1001

2 Senaste lydelse 1999:1001.

3 Senaste lydelse 1999:1001.

4 Senaste lydelse 1999:1001.

5 Senaste lydelse 1999:1001.

6 Ändringen innebär bl.a. att tredje stycket upphävs.

7 Senaste lydelse 1999:1001.

8 Senaste lydelse 1999:1001. Ändringen innebär bl.a. att andra och fjärde

styckena upphävs.

9 Ändringen innebär bl.a. att andra stycket upphävs.

10 Ändringen innebär bl.a. att andra och tredje styckena upphävs.

1 Lagen omtryckt 1983:143.

Senaste lydelse av 7 § 2000:1381.

6 Senaste lydelse 1999:1001.

7 Senaste lydelse 1996:940

8 EGT L 288, 23.11.1993, s. 12 (Celex 31993R3199).

9 Senaste lydelse 1999:1001.

10 Senaste lydelse 1999:1001.

11 Senaste lydelse 1999:1001.

12 Senaste lydelse 1999:1001.

13 Senaste lydelse 1999:1001.

14 Senaste lydelse 1999:1001.

15 Senaste lydelse 1999:1001.

16 Senaste lydelse 1999:1001. Paragrafen föreslås ändrad i prop. 1999/2000:105.

17 Senaste lydelse 1999:1001. Paragrafen föreslås ändrad i prop. 1999/2000:105.

18 Senaste lydelse 1999:1002.

19 Senaste lydelse 1999:1001.

20 Senaste lydelse 1996:940.

21 Senaste lydelse 1999:1001.

22 Senaste lydelse 1996:940.

Prop. 2000/01:97

91

1

Prop. 2000/01:97

Bilaga 1

94

Prop. 2000/01:97

Bilaga 1

92

Prop. 2000/01:97

Bilaga 2

119

Prop. 2000/01:97

Bilaga 2

95