Regeringens proposition

 1992/93:206

 om ändringar i lagstiftningen för

 värdepappersfonder, Allmänna pensionsfonden m.m.

 Regeringen föreslår riksdagen att anta de förslag som har

 tagits upp i bifogade utdrag ur regeringsprotokollet den 25

 mars 1993.

 På regeringens vägnar

 Carl[REDACTED_EFTERNAMN]

 Bo[REDACTED_EFTERNAMN]

 Propositionens huvudsakliga innehåll

 Propositionen innehåller förslag till ändringar i

 lagstiftningen för värdepappersfonder. Bl.a. föreslås att

 fondbolag under vissa förutsättningar - och efter tillstånd

 från Finansinspektionen - skall få möjlighet att lägga samman

 resp. dela fonder.

 Det föreslås att värdepappersbolag undantas från

 aktiebolagslagens låneförbud. I stället tas det i lagen om

 värdepappersrörelse, som reglerar värdepappersbolagens

 verksamhet, in kreditjävsbestämmelser motsvarande de regler

 som finns i bankrörelselagen och lagen om kreditmarknadsbolag.

 Aktiekontolagen förelås ändrad så att det i lagen anges att

 Riksbanken och Riksgäldskontoret blir kontoförande institut

 inom sina verksamhetsområden.

 I propositionen läggs också fram förslag till ändringar i

 reglementet för AP-fonden. Bl.a. föreslås att målet för

 fondstyrelsernas förvaltning av fondmedlen renodlas med en

 koncentrering på kravet om långsiktigt hög avkastning. Varje

 fondstyrelse skall fastställa närmare mål för sin place-

 ringsverksamhet och göra en resultatuppföljning av

 verksamheten. Denna skall redovisas årligen till regeringen.

 Vidare föreslås förenklingar av de detaljerade

 placeringsbestämmelser som nu gäller för första-tredje fond-

 styrelserna.

 Beträffande lagen om allemanssparande föreslås att den avgift

 som får tas ut vid överföring av sparmedel inom allemans-

 sparandet höjs från 100 till 150 kronor.

 1 Förslag till

 Lag om inkomstbeskattning vid ombildning av

 värdepappersfond

 Härigenom föreskrivs följande.

 1 § Vid sammanläggning eller delning av värdepappersfond

 enligt 33 a § lagen (1990:1114) om värdepappersfonder skall

 skattepliktig intäkt inte anses uppkomma för andelsägarna. Har

 en sådan ombildning skett skall de nya andelarna anses

 förvärvade till det anskaffningsvärde som sammanlagt gällde

 för de äldre andelarna. Om en fond har delats och den skatts-

 kyldige erhållit andelar i mer än en nybildad fond skall det

 anskaffningsvärde som gällde för de äldre andelarna fördelas

 på de nya andelarna i förhållande till dessa nybildade fonders

 värde vid delningen.

 2 § En sammanläggning eller delning av värdepappersfond skall

 inte medföra uttagsbeskattning enligt punkt 1 fjärde stycket

 av anvisningarna till 22 § kommunalskattelagen (1928:370). Vid

 en sådan ombildning skall en nybildad fonds tillgångar behålla

 sina tidigare anskaffningsvärden.

 Rättigheter och skyldigheter i fråga om skatt som är

 hänförliga till tiden före ombildningen och som inte

 utnyttjats eller fullgjorts övergår till nybildad fond. Vid

 delning fördelas dessa rättigheter och skyldigheter mellan de

 nybildade fonderna i förhållande till deras värde vid

 delningen.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1993 och tillämpas första

 gången vid 1994 års taxering.

 2 Förslag till

 Lag om ändring i lagen (1983:1092) med reglemente för

 Allmänna pensionsfonden

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1983:1092) med

 reglemente för Allmänna pensionsfonden1

 dels att 17-20, 40 och 42 §§ skall upphöra att gälla,

 dels att rubriken närmast före 40 § skall utgå,

 dels att 1, 11, 15 a, 16, 21, 24, 25, 30, 32, 34, 43 och

 44 §§ skall ha följande lydelse,

 dels att punkterna 2 och 4 i övergångsbestämmelserna till

 lagen (1991:1857) om ändring i nämnda lag skall ha följande

 lydelse,

 dels att det i lagen skall föras in tre nya paragrafer, 7 a,

 16 a och 45 §§ samt närmast före 45 § en ny rubrik av följande

 lydelse.

 Nuvarande lydelse Förslagen lydelse

 1 §

 De penningmedel, som enligt 4 kap. 3 § lagen (1981:691) om

 socialavgifter skall föras till Allmänna pensionsfonden, skall

 förvaltas av första-femte fondstyrelserna.

 Bestämmelser om Bestämmelser om första-tredje

 första-tredje fondstyrelserna fondstyrelserna finns i 2-16,

 finns i 2-25 och 44 §§ samt 21-25, 44 och 45 §§ samt om

 om fjärde och femte fond- fjärde och femte fondstyrelserna

 styrelserna i 26, 28-30, i 26, 28-30, 32-35, 37, 39 och

 32-35, 37, 39, 40 och 43-45 §§.

 42-44 §§.

 7 a §

 En styrelseledamot får inte

 handlägga en fråga om avtal

 mellan honom och fondstyrelsen.

 Han får inte heller handlägga en

 fråga om avtal mellan

 fondstyrelsen och tredje man, om

 han i frågan har ett väsentligt

 intresse som kan strida mot

 fondstyrelsens. Med avtal

 jämställs rättegång och annan

 talan.

 1Lagen omtryckt 1991:1857.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 11 §

 Fondstyrelserna skall, inom Fondstyrelserna skall förvalta

 ramen för vad som är anförtrodda medel på sådant sätt

 förenligt med den allmänna att de blir till största möjliga

 ekonomiska politiken och med nytta för försäkringen för

 beaktande av kreditmarknadens tilläggspension.

 funktionssätt, förvalta

 anförtrodda medel på sådant

 sätt att de blir till största

 möjliga gagn för försäkringen

 för tilläggspension.

 Fondmedlen skall placeras så Fondmedlen skall placeras så

 att kraven på god avkastning, att kraven på långsiktigt hög

 tillfredsställande avkastning, tillfredsställande

 betalningsberedskap och betalningsberedskap och

 betryggande säkerhet riskspridning samt betryggande

 tillgodoses. säkerhet tillgodoses.

 Fondstyrelserna får uppdra åt

 värdepappersinstitut eller annan

 kapitalförvaltare att förvalta

 vissa fondmedel.

 Varje fondstyrelse skall

 fastställa närmare mål för sin

 placeringsverksamhet.

 15 a §

 En fondstyrelse får förvärva fast egendom, tomträtt eller

 bostadsrätt för att bereda styrelsen lokaler för verksamheten

 eller för att bereda bostad åt någon som är anställd hos

 fondstyrelsen.

 En styrelse får dessutom, för att tillgodose kravet på en

 ändamålsenlig förvaltning av de medel som styrelsen förvaltar,

 själv eller genom bolag som i sin helhet innehas av

 fondstyrelsen eller flera fondstyrelser gemensamt

 1. förvärva och till nyttjande upplåta fast egendom eller

 tomträtt samt

 2. förvärva aktier i ett bolag som har till ändamål att äga

 eller förvalta sådan egendom (fastighetsbolag).

 Det sammanlagda värdet av Det sammanlagda marknadsvärdet

 varje fondstyrelses innehav av varje fondstyrelses innehav

 av tillgångar som förvärvats av tillgångar som förvärvats

 enligt andra stycket får enligt andra stycket får uppgå

 uppgå till belopp som motsva- till ett belopp som motsvarar

 rar högst fem procent av det högst fem procent av det totala

 totala anskaffningsvärdet av marknadsvärdet av de tillgångar

 de tillgångar som styrelsen som styrelsen förvaltar. Om

 förvaltar. Vid beräkningen denna gräns efter förvärvet

 skall tillgångar som förvär- kommer att överskridas, skall

 vats enligt 1 tas upp till innehavet avvecklas i motsva-

 anskaffningskostnaden och rande mån så snart det är lämp-

 tillgångar som förvärvats ligt.

 enligt 2 till den andel av

 anskaffningskostnaderna för

 fastigheterna i bolaget som

 motsvarar styrelsens innehav

 av aktier i bolaget.

 16 §

 Fondstyrelsernas räkenskapsår är kalenderår.

 Varje fondstyrelse skall Varje fondstyrelse skall före

 före den 1 april varje år den 1 april varje år lämna

 redovisa för sin förvaltning årsredovisning. Denna består av

 under föregående räkenskapsår resultaträkning och

 genom att lämna balansräkning samt för-

 förvaltningsberättelse med valtningsberättelse. Årsredovis-

 resultaträkning samt ningen skall upprättas i

 balansräkning avseende enlighet med god redovis-

 ställningen vid årets utgång. ningssed.

 I balansräkningen skall

 tillgångarna tas upp till

 anskaffningskostnaden. En

 osäker fordran skall dock tas

 upp till det belopp som kan

 beräknas komma att inflyta.

 En värdelös fordran får inte

 tas upp som tillgång.

 Till förvaltningsberättelsen

 skall också fogas

 resultaträkning och

 balansräkning som är

 uppställda efter reala

 principer.

 16 a §

 Varje fondstyrelse skall

 samtidigt med att årsredovisning

 och revisionsberättelse

 överlämnas till regeringen

 enligt 25 § också överlämna en

 egen utvärdering av styrelsens

 förvaltning av fondmedlen

 (resultatuppföljning) med

 utgångspunkt i de närmare mål

 för placeringsverksamheten som

 fastställts enligt 11 § fjärde

 stycket.

 21 §

 För varje fondstyrelse För varje fondstyrelse utser

 förordnar regeringen fyra regeringen två revisorer att

 revisorer att granska granska styrelsens förvaltning.

 styrelsens förvaltning. Av Minst en av revisorerna skall

 revisorerna utses en på vara auktoriserad.

 förslag av

 finansinspektionen och två

 efter samråd med de

 sammanslutningar som enligt

 4 § får föreslå ledamöter i

 fondstyrelsen. De revisorer

 som utses utan samråd skall

 vara gemensamma.

 Den revisor som utsetts utan Regeringen utser en av de auk-

 förslag eller samråd skall toriserade revisorerna att sam-

 som ordförande leda ordna revisionen av

 revisionen. fondstyrelsernas förvaltning.

 Revisorerna får vid fullgörandet av sitt uppdrag anlita

 biträde.

 24 §

 För varje kalenderår skall För varje kalenderår skall revi-

 revisorerna avge en revi- sorerna avge en revi-

 sionsberättelse, som skall sionsberättelse, som skall

 överlämnas till fondstyrelsen överlämnas till fondstyrelsen

 inom fjorton dagar efter det inom fjorton dagar efter det att

 att förvaltningsberättelsen årsredovisningen enligt 16 § har

 enligt 16 § har kommit kommit revisorerna till handa.

 revisorerna till handa.

 Revisionsberättelsen skall Revisionsberättelsen skall

 innehålla en redogörelse för innehålla en redogörelse för om-

 omfattningen och resultatet fattningen och resultatet av

 av revisorernas granskning revisorernas granskning och

 och inventering av de under inventering av de under

 styrelsens förvaltning stå- styrelsens förvaltning stående

 ende tillgångarna samt tillgångarna samt uppgift om

 uppgift om anmärkning före- anmärkning föreligger mot års-

 ligger mot förvaltningsbe- redovisningen, fondstyrelsens

 rättelsen med resul- bokföring eller i övrigt mot

 taträkning, mot balansräk- fondstyrelsens förvaltning. Om

 ningen, mot fondstyrelsens det föreligger anledning till

 bokföring eller i övrigt mot anmärkning skall den anges i

 fondstyrelsens förvaltning. revisionsberättelsen.

 Om det föreligger anledning Revisorerna får också meddela de

 till anmärkning skall den erinringar i berättelsen som de

 anges i revisionsberättelsen. anser påkallade.

 Revisorerna får också meddela

 de erinringar i berättelsen

 som de anser påkallade.

 En revisor som är av skiljaktig mening eller i övrigt finner

 särskilt uttalande påkallat får ange detta i

 revisionsberättelsen, om han inte avger en särskild sådan

 berättelse.

 25 §

 Sedan revisionsberättelsen Sedan revisionsberättelsen har

 har kommit fondstyrelsen till kommit fondstyrelsen till handa,

 handa, skall styrelsen genast skall styrelsen genast överlämna

 överlämna årsredovisningen och

 förvaltningsberättelsen och revisionsberättelsen till

 revisionsberättelsen till regeringen, som senast den 15

 regeringen, som senast den 15 oktober samma år skall avgöra

 oktober samma år skall avgöra frågan om fastställelse av

 frågan om fastställelse av balansräkningen.

 balansräkningen.

 30 §

 Var och en av fjärde och femte fondstyrelserna skall bestå av

 fjorton ledamöter som förordnas av regeringen. Av ledamöterna

 utses två efter förslag av sammanslutningar som företräder

 kommunerna, tre efter förslag av rikssammanslutningar av

 arbetsgivare, fem efter förslag av rikssammanslutningar av

 arbetstagare och två efter förslag av rikssammanslutningar

 inom kooperationen.

 Om förslag inte avges,

 förordnar regeringen

 ledamöter ändå.

 För varje ledamot utses i

 samma ordning en suppleant.

 Ledamöter och suppleanter

 skall vara bosatta i Sverige

 och får inte vara underåriga

 eller ha förvaltare enligt 11

 kap. 7 § föräldrabalken.

 32 §

 Ledamöter och suppleanter i

 fjärde och femte

 fondstyrelserna förordnas för

 tiden intill dess balansräk-

 ning har fastställts under

 tredje året efter det då

 förordnandet meddelades.

 Om en ledamot eller suppleant entledigas eller avlider eller

 om hans uppdrag av annat skäl upphör under den tid för vilken

 han blivit förordnad, skall för den återstående tiden i hans

 ställe en ny ledamot respektive suppleant förordnas i den

 ordning som anges i 30 §.

 34 §

 Fondstyrelserna skall, inom Fondstyrelserna skall, inom

 ramen för vad som gagnar ramen för vad som är till nytta

 försäkringen för för försäkringen för

 tilläggspension och är tilläggspension, förvalta

 förenligt med den allmänna anförtrodda medel genom place-

 ekonomiska politiken samt med ringar på riskkapitalmarknaden.

 beaktande av kreditmarknadens

 funktionssätt, förvalta

 anförtrodda medel genom

 placeringar på riskkapital-

 marknaden. Placeringarna

 skall syfta till att

 förbättra riskkapital-

 försörjningen till gagn för Fondmedlen skall placeras så

 svensk produktion och att kraven på långsiktigt hög

 sysselsättning. avkastning och

 Fondmedlen skall placeras så tillfredsställande riskspridning

 att kraven på god avkastning, tillgodoses.

 långsiktighet och

 riskspridning tillgodoses.

 43 §

 Föreskrifterna i 5 § andra Föreskrifterna i 4 §

 stycket, 7-10 §§, 12 a §, andra-fjärde styckena, 5 §

 14 §, 15 §, 15 a § första första och andra styckena,

 stycket, 16 § samt 22-25 §§ 7-10 §§, 11 § tredje och fjärde

 gäller också i fråga om styckena, 12 a §, 14 §, 15 §, 15

 fjärde och femte a § första stycket, 16 §, 16

 fondstyrelserna. a §, samt 21-25 §§ gäller också

 i fråga om fjärde och femte

 fondstyrelserna.

 44 §

 Ledamöter och suppleanter i Ledamöter och suppleanter i en

 fondstyrelserna samt de fondstyrelse, revisorerna för

 arbetstagare och styrelsen samt de arbetstagare

 uppdragstagare hos styrelsen och uppdragstagare hos styrelsen

 som styrelsen bestämmer skall som styrelsen bestämmer skall

 skriftligen anmäla sitt skriftligen anmäla sitt innehav

 innehav och ändring i och ändring i innehavet av

 innehavet av fondpapper som fondpapper som anges i 2 §

 anges i 2 § insiderlagen insiderlagen (1990:1342).

 (1990:1342).

 Styrelsen bestämmer hur anmälan enligt första stycket skall

 ske.

 V Sammanställning och

 redovisning

 45 §

 Regeringen skall årligen göra en

 sammanställning av

 fondstyrelsernas

 årsredovisningar och göra en

 utvärdering av fondstyrelsernas

 förvaltning av fondkapitalet.

 Sammanställningen, fondstyrel-

 sernas årsredovisningar och

 regeringens utvärdering skall

 överlämnas till riksdagen senast

 den 15 oktober året efter

 räkenskapsåret.

 Övergångsbestämmelser

 (1991:1857)

 2. De tillgångar och skulder som första-femte

 löntagarfondstyrelserna förvaltar skall från och med den 1

 januari 1992 förvaltas av en avvecklingsstyrelse.

 Avvecklingsstyrelsen skall bestå av fem ledamöter. För

 ledamöterna skall finnas två suppleanter. Regeringen förordnar

 ledamöter och suppleanter. Av ledamöterna förordnas en till

 ordförande och en till vice ordförande.

 Riksförsäkringsverket skall under år 1992 till

 avvecklingsstyrelsen överföra de kvarstående medel som

 löntagarfondstyrelserna enligt den upphävda 27 § lagen

 (1983:1092) med reglemente för Allmänna pensionsfonden haft

 rätt att rekvirera hos verket.

 Föreskrifterna i 4 § fjärde Föreskrifterna i 4 § fjärde

 stycket, 5 § första och andra stycket, 5 § första och andra

 styckena, 7-10 §§, 12 a §, 14 styckena, 7-10 §§, 12 a §, 14 §,

 §, 15 §, 15 a § första 15 §, 15 a § första stycket, 16

 stycket, 16 § första-tredje § första och andra styckena,

 styckena, 22-25 §§, 29 §, 39 22-25 §§, 29 §, 39 och 44 §§

 och 44 §§ lagen (1983:1092) lagen (1983:1092) med reglemente

 med reglemente för allmänna för Allmänna pensionsfonden

 pensionsfonden gäller också i gäller också i fråga om

 fråga om avvecklingsstyrel- avvecklingsstyrelsen.

 sen.

 4. För avvecklingsstyrelsen 4. Föreskrifterna om revisorer i

 förordnar regeringen tre 21 § gäller också i fråga om

 revisorer att granska sty- avvecklingsstyrelsen.

 relsens förvaltning. Av

 revisorerna utses en på för-

 slag av finansinspektionen.

 Revisorer får vara gemensamma

 för fjärde och femte

 fondstyrelsen och avveck-

 lingsstyrelsen.

 Regeringen utser en av de

 utan förslag utsedda reviso-

 rerna att som ordförande leda

 revisionen.

 Riksrevisionsverket skall

 årligen avge utlåtande över

 avvecklingsstyrelsens för-

 valtning av medel. Utlåtandet

 skall överlämnas till

 regeringen före den 15 maj

 året efter räkenskapsåret.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1993.

 2. 17 § i sin tidigare lydelse tillämpas dock i fråga om

 räkenskapsåret 1992.

 3. I fråga om återlån och lån till kreditinrättning på grund

 av återlån som har beviljats eller sökts före ikraftträdandet

 gäller äldre föreskrifter.

 3 Förslag till

 Lag om ändring i aktiekontolagen (1989:827)

 Härigenom föreskrivs att 3 kap. 1 och 3 §§ aktiekontolagen

 (1989:827) skall följande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 3 kap.

 1 §1

 Tillstånd att vara Sveriges riksbank och Riksgälds-

 kontoförande institut kontoret är inom sina verksam-

 meddelas av regeringen eller hetsområden kontoförande

 den myndighet som regeringen institut. Tillstånd för någon

 bestämmer. annan att vara kontoförande

 institut ges av regeringen eller

 den myndighet som regeringen

 bestämmer.

 Av de kontoförande instituten skall minst ett vara helägt

 dotteraktiebolag till värdepapperscentralen.

 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

 ge kontoförande institut tillstånd att sätta annan i sitt

 ställe.

 3 §

 Kontoförande institut står Andra kontoförande institut än

 under tillsyn av Sveriges riksbank och Riksgälds-

 bankinspektionen. Instituten kontoret står under tillsyn av

 skall lämna inspektionen de Finansinspektionen och skall

 upplysningar om sin lämna inspektionen de upplys-

 verksamhet och därmed ningar om sin verksamhet och

 sammanhängande omständigheter därmed sammanhängande omstän-

 som inspektionen begär. digheter som inspektionen begär.

 Tillstånd att vara kontoförande institut kan återkallas av

 regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer, om

 det kontoförande institutet genom att överträda denna lag

 eller på annat sätt visar sig olämpligt att utöva verksamhet

 som sådant institut.

 Ett beslut om återkallelse av tillstånd att vara kontoförande

 institut får fattas att gälla tills vidare i avvaktan på att

 ärendet avgörs.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1993.

 1Senaste lydelse 1991:205.

 4 Förslag till

 Lag om ändring i lagen (1990:1114) om värdepappersfonder

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1990:1114) om

 värdepappersfonder

 dels att rubriken närmast före 33 § skall lyda "Upphörande

 och överlåtelse av fondverksamhet m.m.",

 dels att det i lagen skall föras in en ny paragraf, 33 a §,

 av följande lydelse.

 uvarande lydelse Föreslagen lydelse

 33 a §

 Ett fondbolag får efter

 tillstånd av Finansinspektionen

 lägga samman värdepappersfonder.

 Tillstånd till en

 sammanläggning skall lämnas om

 1. åtgärden kan anses förenlig

 med fondandelsägarnas intressen,

 2. de fonder som skall läggas

 samman har placeringsinriktning

 och fondbestämmelser som är

 likartade, samt

 3. sammanläggningen inte är

 olämplig från allmän synpunkt.

 Ett fondbolag får efter

 tillstånd av Finansinspektionen

 dela en värdepappersfond.

 Tillstånd till en delning skall

 lämnas om åtgärden kan anses

 förenlig med fondandelsägarnas

 intressen.

 Ett fondbolag som fått till-

 stånd till sammanläggning eller

 delning skall genast underrätta

 andelsägarna om den planerade

 åtgärden och inspektionens

 beslut. Denna information skall

 också finnas att tillgå hos

 fondbolaget och förvaringsinsti-

 tutet. En sammanläggning eller

 delning får verkställas tidigast

 efter tre månader från dagen för

 Finansinspektionens beslut.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1993.

 5 Förslag till

 Lag om ändring i lagen (1990:1115) om ikraftträdande av lagen

 (1990:1114) om värdepappersfonder

 Härigenom föreskrivs att det i lagen (1990:1115) om

 ikraftträdande av lagen (1990:1114) om värdepappersfonder

 skall föras in en ny paragraf, 8 §, av följande lydelse.

 uvarande lydelse Föreslagen lydelse

 8 §

 Fordran på grund av en utdel-

 ningskupong till fondandelsbevis

 enligt aktiefondslagen

 (1974:931)

 preskriberas tre år efter

 förfallodagen.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1994.

 2. Fordran på utdelning enligt utdelningskupong till

 fondandelsbevis för vilken preskription enligt äldre

 bestämmelser inte inträtt när denna lag träder i kraft

 preskriberas vid utgången av år 1996.

 6 Förslag till

 Lag om ändring i lagen (1991:981) om värdepappersrörelse

 Härigenom föreskrivs att det i lagen (1991:981) om

 värdepappersrörelse skall införas en ny paragraf, 3 kap.

 7 a §, av följande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 3 kap.

 7 a §

 Vid kreditgivning enligt 4 §

 andra stycket gäller i stället

 för bestämmelserna i 12 kap. 7 §

 aktiebolagslagen (1975:1385)

 följande för värdepappersbolag.

 Ett värdepappersbolag får inte

 på andra villkor än sådana som

 bolaget normalt ställer upp

 lämna kredit till

 1. en styrelseledamot,

 2. en person som ensam eller i

 förening med någon annan får

 avgöra kreditärenden som ankom-

 mer på styrelsen,

 3. en anställd som har en

 ledande ställning inom bolaget,

 4. någon annan aktieägare än

 staten med ett aktieinnehav som

 motsvarar minst tre procent av

 hela aktiekapitalet,

 5. den som är make eller sambo

 till någon som avses i 1-4 eller

 6. en juridisk person i vilken

 någon som avses i 1-5 har ett

 väsentligt ekonomiskt intresse i

 egenskap av delägare eller med-

 lem.

 Finansinspektionen prövar om

 en anställd har sådan ledande

 ställning som avses i andra

 stycket 3.

 Värdepappersbolagets styrelse

 skall avgöra ärenden om kredit

 till de personer och företag som

 avses i andra stycket. Bolaget

 skall föra in uppgifter om

 sådana krediter i en

 förteckning. Regeringen eller,

 efter regeringens bemyndigande,

 Finansinspektionen får meddela

 föreskrifter om vilka uppgifter

 som skall antecknas i

 förteckningen.

 Andra-fjärde styckena

 tillämpas också på krediter mot

 säkerhet av borgen eller

 fordringsbevis som utfärdas av

 någon som avses i andra stycket.

 Detsamma gäller för en fordran

 som bolaget förvärvar och för

 vilken någon som avses i andra

 stycket är betalningsskyldig.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1993.

 7 Förslag till

 Lag om ändring i lagen (1992:1627) om ändring i lagen

 (1983:1092) med reglemente för Allmänna pensionsfonden

 Härigenom föreskrivs

 dels att 12 § lagen (1983:1092) med reglemente för Allmänna

 pensionsfonden1 i paragrafens lydelse enligt lagen (1992:1627)

 om ändring i nämnda lag skall ha följande lydelse,

 dels att ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna till

 lagen (1992:1627) om ändring i lagen (1983:1092) med

 reglemente för Allmänna pensionsfonden skall ha följande

 lydelse.

 Nuvarande lydelse2 Föreslagen lydelse

 12 §

 Varje fondstyrelse får Varje fondstyrelse får placera

 placera de medel som de medel som styrelsen förvaltar

 styrelsen förvaltar i

 1. i obligationer utfärdade 1. skuldförbindelser med låg

 av staten, kommuner eller kreditrisk,

 därmed jämförliga

 samfälligheter, Sveriges

 allmänna hypoteksbank,

 Konungariket Sveriges

 stadshypotekskassa, Svenska

 bostadskreditkassan, Svenska

 skeppshypotekskassan eller

 Skeppsfartens

 sekundärlånekassa eller av

 kreditmarknadsbolag,

 2. i obligationer 2. andra skuldförbindelser

 garanterade av staten, utfärdade av svenska aktiebolag

 kommuner eller därmed eller ekonomiska föreningar,

 jämförliga samfälligheter, till belopp som sammanlagt

 motsvarar högst fem procent av

 det totala marknadsvärdet av de

 tillgångar som styrelsen

 förvaltar.

 3. i obligationer och andra

 för den allmänna rörelsen

 avsedda skuldförbindelser som

 har offentligen utbjudits av

 svenska bankaktiebolag,

 värdepappersbolag eller

 Nordiska investeringsbanken

 med undantag av konvertibla

 skuldebrev, skuldebrev

 förenade med optionsrätt till

 nyteckning och sådana

 obligationer med längre

 löptid än ett år, som har

 utfärdats av bankaktiebolag,

 sparbanker eller centrala

 föreningsbanker,

 1Lagen omtryckt 1991:1857.

 2Lydelse enligt 1992:1627.

 4. i andra skuldförbindelser

 utfärdade av

 a) staten, kommuner eller

 därmed jämförliga

 samfälligheter, Riksbanken,

 bankaktiebolag, sparbanker,

 centrala föreningsbanker

 eller andra

 kreditinrättningar som rege-

 ringen godkänner,

 b) bolag, föreningar eller

 stiftelser som i 2 § första

 stycket 1 sägs, såvida

 staten, en kommun eller en

 därmed jämförlig samfällighet

 har iklätt sig borgen för

 förbindelserna,

 c) svenska aktiebolag eller

 ekonomiska föreningar utan

 borgensåtaganden enligt b),

 till belopp som sammanlagt

 motsvarar högst fem procent

 av anskaffningsvärdet av de

 tillgångar som styrelsen

 förvaltar,

 5. i skuldförbindelser

 utfärdade av en annan

 fondstyrelse,

 6. i fordringar hos

 kreditinrättningar i enlighet

 med bestämmelserna om

 återlån,

 7. i aktier utgivna av

 PenningmarknadsCentralen PmC

 Aktiebolag samt

 8. i obligationer och andra

 för den allmänna rörelsen

 avsedda skuldförbindelser som

 är utställda i utländsk

 valuta och som har offent-

 ligen utbjudits av ett emis-

 sionsinstitut, dock med

 undantag av konvertibla

 skuldebrev och skuldebrev

 förenade med optionsrätt till

 nyteckning.

 Det sammanlagda värdet av Skuldförbindelser enligt

 varje fondstyrelses innehav första stycket 1 får vara

 av tillgångar som förvärvats utställda i utländsk valuta.

 enligt första stycket 8 får Sådana skuldförbindelser skall

 uppgå till ett belopp som vara föremål för handel på en

 motsvarar högst tio procent svensk eller utländsk börs, en

 av det totala auktoriserad marknadsplats eller

 anskaffningsvärdet av de någon annan reglerad marknad.

 tillgångar som styrelsen Det sammanlagda marknadsvärdet

 förvaltar. av varje fondstyrelses innehav

 av skuldförbindelser i utländsk

 valuta får uppgå till ett belopp

 som motsvarar högst tio procent

 av det totala marknadsvärdet av

 de tillgångar som styrelsen

 förvaltar.

 Trots vad som sägs i första

 stycket får en fondstyrelse inte

 placera fondmedel i konvertibla

 skuldebrev eller skuldebrev

 förenade med optionsrätt till

 nyteckning.

 Om någon av gränserna i denna

 paragraf efter förvärvet kommer

 att överskridas, skall innehavet

 avvecklas i motsvarande mån så

 snart det är lämpligt.

 1. Denna lag träder i kraft 1. Denna lag träder i kraft

 den dag regeringen bestämmer. den 1 juli 1993.

 2. I fråga om placeringar av 2. I fråga om placeringar av

 medel som gjorts före ikraft- medel som gjorts före ikraft-

 trädandet gäller paragrafen i trädandet gäller paragrafen i

 sin äldre lydelse. sin äldre lydelse, utom såvitt

 avser angivna gränsvärden för

 innehav av vissa tillgångar.

 8 Förslag till

 Lag om ändring i lagen (1983:890) om allemanssparande

 Härigenom föreskrivs att 3 och 6 §§ lagen (1983:890) om

 allemanssparande skall ha följande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 3 §1

 Sparmedel skall sättas in i en svensk bank som enligt överens-

 kommelse med Riksgäldskontoret förmedlar allemanssparande. En

 sparare får inte spara på mer än ett allemanssparkonto och i

 fler än två allemansfonder. Han får flytta sina sparmedel inom

 allemanssparandet.

 Banken är berättigad till Den bank eller det fondbolag

 ersättning med högst 100 som ombesörjer en överföring är

 kronor av spararen för sina berättigad till ersättning med

 kostnader för en överföring. högst 150 kronor av spararen för

 Någon uttagsavgift enligt 6 § sina kostnader för överföringen.

 skall inte betalas. Någon uttagsavgift enligt 6 §

 skall inte betalas.

 Vad som föreskrivs i första stycket och annars i denna lag i

 fråga om bank gäller, med undantag för bestämmelserna om lån

 för förvärv av bostad och för bosättning i övrigt (bosparlån)

 i 8 a och 26-28 §§, också i fråga om sparkassa.

 För visst sparande på sparkonto hos HSB:s Riksförbunds

 Sparkassa (HSB:s Sparkassa) samt för visst sparande som är

 anordnat av Riksbyggen ekonomisk förening gäller särskilda

 bestämmelser enligt 24 och 25 §§.

 6 §

 Vid uttag betalar spararen Vid uttag betalar spararen till

 till banken en avgift banken eller fondbolaget en

 motsvarande en procent av det avgift motsvarande en procent av

 uttagna beloppet, dock minst det uttagna beloppet, dock minst

 20 kronor. 20 kronor.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1993.

 1Senaste lydelse 1989:989.

 Finansdepartementet

 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 25 mars 1993

 Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden

 B.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Dinkelspiel,[REDACTED_EFTERNAMN],

[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

 Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

 Proposition om ändringar i lagstiftningen för

 värdepappersfonder, Allmänna pensionsfonden m.m.

 1 Ärendet och dess beredning

 Lagen om värdepappersfonder

 Fondbolagens Förening hemställde i en skrivelse som kom in

 till Finansdepartementet i juni 1991 om vissa ändringar i

 lagen om värdepappersfonder. I skrivelsen begärs att det

 införs möjlighet att lägga samman och dela värdepappersfonder

 och att detta skall kunna göras utan några

 beskattningskonsekvenser för andelsägarna. Skrivelsen

 innehåller vidare en begäran om en mildring av kravet för

 fondbolag att tillställa fondandelsägarna årsberättelser och

 halvårsredogörelser. Denna del av framställningen har redan

 lett till ändringar i lagstiftning genom riksdagsbeslut under

 hösten 1992 (prop. 1992/93:90, bet. 1992/93:NU10, rskr.

 1992/93:110, SFS 1992:1320). Frågan om tillåtande av

 sammanläggning och delning av värdepappersfonder bedömdes

 emellertid behöva bli föremål för ytterligare överväganden

 (prop. 1992/93:90 s. 47).

 Fondbolagens Förenings skrivelse, såvitt avser frågorna om

 sammanläggning och delning av fonder, bör fogas till

 protokollet i detta ärende som bilaga 1. Skrivelsen har

 remissbehandlats. En sammanställning av remissyttrandena över

 de nu aktuella frågorna bör fogas till protokollet som bilaga

 2. Frågorna om sammanläggning och delning av fonder tas upp i

 det följande (avsnitt 2.1).

 I en skrivelse som kom in till Finansdepartementet i

 september 1992 hemställde Fondbolagens Förening om vissa

 lagstiftningsåtgärder beträffande utdelningskuponger till

 fondandelsbevis enligt den upphävda aktiefondslagen

 (1974:931). Skrivelsen bör fogas till protokollet i detta

 ärende som bilaga 3. Skrivelsen har remissbehandlats. En

 sammanställning av remissyttrandena bör fogas till protokollet

 som bilaga 4. De frågor som aktualiseras i denna senare

 skrivelse tas upp i det följande (avsnitt 2.2).

 Svenska Fondhandlareföreningen, Svenska Bankföreningen, Fond-

 bolagens Förening och Sparbankernas Bank hemställde i en

 gemensam skrivelse, som kom in till Finansdepartementet i

 oktober 1992, om ändringar i lagen om värdepappersfonder. I

 skrivelsen begärs att sådana lagändringar vidtas så att

 andelar i värdepappersfonder skall kunna bli föremål för

 förvaltarregistrering. Även denna skrivelse har remiss-

 behandlats. Skrivelsen och en sammanställning av

 remissyttrandena bör fogas till protokollet i detta ärende som

 bilagorna 5 och 6. De frågor som reses i anledning av denna

 skrivelse behandlas i det följande (avsnitt 2.3).

 Lagen om värdepappersrörelse

 Svenska Fondhandlareföreningen hemställde i en skrivelse som

 kom in till Finansdepartementet i december 1992 om ändringar i

 lagen om värdepappersrörelse. De begärda ändringarna består i

 att värdepappersbolag skall undantas från aktiebolagslagens

 regler om låneförbud och att i stället en

 kreditjävsbestämmelse motsvarande reglerna i bankrörelselagen

 och kreditmarknadsbolagslagen skall föras in i lagen om värde-

 pappersrörelse. Skrivelsen har remissbehandlats. Skrivelsen

 och en sammanställning av remissyttranden bör fogas till

 protokollet i detta ärende som bilagorna 7 och 8. Frågan tas

 upp i det följande (avsnitt 3).

 Aktiekontolagen

 I en skrivelse som kom in till Justitiedepartementet i

 december 1992 och som därefter överlämnats till

 Finansdepartementet har Riksbanken hemställt om sådana

 ändringar i aktiekontolagen att banken kan fungera som

 kontoförande institut i fråga om avstämningsregister för

 skuldförbindelser. Riksbanken begär vidare en begränsning i

 fråga om emittenters rätt att få kännedom om sina borgenärers

 identitet. Även denna skrivelse har remissbehandlats.

 Skrivelsen och en sammanställning av remissyttrandena bör

 fogas till protokollet i detta ärende som bilagorna 9 och 10.

 De frågor som aktualiseras i denna skrivelse tas upp i det

 följande (avsnitt 4).

 AP-fondens reglemente

 Finansdepartementet har utarbetat promemorian AP-fondens

 förvaltning -en översyn (Ds 1991:14), som bl.a. innehåller

 förslag om ny organisation för AP-fonden och ändrade

 placeringsregler. Promemorian har remissbehandlats. En

 sammanfattning av promemorian och en sammanställning av

 remissyttrandena över promemorian bör fogas till protokollet i

 detta ärende som bilagorna 11 och 12. Frågorna om AP-fonden

 behandlas i det följande (avsnitt 5).

 Lagen om allemanssparande

 Riksgäldskontoret hemställde i en skrivelse som kom in till

 Finansdepartementet i januari 1993 om ändring i lagen om

 allemanssparande. I skrivelsen begärs att den högsta avgift

 som en bank får ta ut av en sparare vid överföring av medel

 inom allemanssparandet höjs från 100 till 200 kronor.

 Skrivelsen har remissbehandlats. Skrivelsen och en samman-

 ställning av remissyttrandena bör fogas till protokollet i

 detta ärende som bilagorna 13 och 14. Frågan tas upp i det

 följande (avsnitt 6).

 Lagen om börs- och clearingverksamhet

 Sydsvenska Handelskammaren hemställde i en skrivelse som kom

 in till Finansdepartementet i november 1992 om en ändring i

 lagen om börs-och clearingverksamhet vad gäller den tidsperiod

 inom vilken bolag vars aktier är börsregistrerade skall

 offentliggöra halvårsrapporter. Skrivelsen har

 remissbehandlats. Skrivelsen och en sammanställning av remiss-

 yttrandena bör fogas till protokollet som bilagorna 15 och 16.

 Frågan behandlas i det följande (avsnitt 7).

 Regeringen beslutade den 11 mars 1993 att inhämta Lagrådets

 yttrande över inom Finansdepartementet upprättade förslag till

 1. lag om inkomstbeskattning vid ombildning av

 värdepappersfond,

 2. lag om ändring i lagen (1983:1092) med reglemente för

 Allmänna pensionsfonden,

 3. lag om ändring i aktiekontolagen (1989:827),

 4. lag om ändring i lagen (1990:1114) om värdepappersfonder,

 5. lag om ändring i lagen (1990:1115) om ikraftträdande av

 lagen (1990:1114) om värdepappersfonder,

 6. lag om ändring i lagen (1991:981) om värdepappersrörelse,

 7. lag om ändring i lagen (1992:1627) om ändring i lagen

 (1983:1092) med reglemente för Allmänna pensionsfonden.

 Lagrådet har i yttrande den 23 mars 1993 lämnat förslagen

 utan erinran. Lagrådets yttrande bör fogas till protokollet i

 detta ärende som bilaga 17.

 Vissa redaktionella ändringar har gjorts i de remitterade

 lagförslagen. Efter lagrådsgranskningen har vidare gjorts

 vissa följdändringar i lagförslag 2.

 Utöver de av Lagrådet granskade förslagen bör riksdagen

 föreläggas ett förslag till lag om ändring i lagen (1983:890)

 om allemanssparande.

 2 Värdepappersfonder

 2.1 Sammanläggning och delning av fonder

 Fondbolagens Förenings förslag överensstämmer i allt

 väsentligt med mitt.

 Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker

 förslaget eller lämnar det utan erinran.

 Sveriges Industriförbund har i princip inget att invända mot

 att man genom att utnyttja stordriftsfördelar åstadkommer en

 rationellare och billigare skötsel av värdepappersfonder men

 menar att det måste göras en analys av konsekvenserna för den

 enskilde fondandelsägaren och hans intressen innan något

 förslag läggs fram. Enligt förbundet behöver analyseras bl.a.

 hur fondbestämmelserna skall sammanjämkas, om Finansinspek-

 tionens tillstånd skall krävas och om andelsägare skall kunna

 förhindra att sammanläggning och delning sker eller om

 åtgärden skall föranleda extra avgiftsuttag från fondbolaget.

 Riksbanken anser att varje enskild ombildning bör prövas av

 Finansinspektionen samt framhåller vikten av att utförlig

 information ges direkt till andelsägarna inför even-tuella

 ombildningar.

 En genomgående uppfattning i remissyttrandena är att varken

 sammanläggning eller delning bör utlösa någon beskattning för

 fondandelsägarna.

 I en gemensam skrivelse har Sveriges Aktiesparares

 Riksförbund, som i sitt remissyttrande först avvisat tanken på

 sammanläggning av fonder, och Fondbolagens Förening inkommit

 med synpunkter i fråga om de krav som bör ställas för att

 sammanläggning av fonder skall kunna tillåtas. Det huvud-

 sakliga innehållet är att det skall krävas tillstånd från

 Finansinspektionen och att tillstånd endast skall få lämnas om

 fonderna förvaltas av samma fondbolag eller fondbolagskoncern

 och om fondernas placeringsinriktning och fondbestämmelser

 överensstämmer. Som ytterligare förutsättning bör gälla att

 ett sammanläggningsförfarande skall framstå som skäligt för

 andelsägarna. En andelsägare som inte vill ansluta sig till

 den nya fonden bör erbjudas möjlighet att kostnadsfritt och

 helst utan skattekonsekvens få byta till en annan

 värdepappersfond. Vidare betonas vikten av att andelsägarna

 underrättas om planerna på en sammanläggning innan den

 genomförs.

 Skälen för mitt förslag

 Lagen om värdepappersfonder

 Enligt nuvarande regler om värdepappersfonder kan en

 värdepappersfond upplösas eller överlåtas. Fondbolagens

 Förenings förslag innebär att det härutöver skall skapas

 möjlighet att lägga samman och dela fonder samt att detta inte

 skall medföra beskattning för andelsägarna. Enligt föreningen

 innebär en sammanläggning i praktiken att flera fonders för-

 mögenheter läggs ihop och att nya andelar ges ut i den nya

 fonden i proportion till varje andelsägares andelsvärde vid

 tidpunkten för sammanläggningen.

 Föreningen har till stöd för sin framställan i huvudsak

 anfört följande. Sedan den nya lagen om värdepappersfonder

 trädde i kraft har fondmarknaden förändrats. Uppköp och

 sammanslagningar av fondbolag har medfört att ett mindre antal

 fondbolag förvaltar ett större antal fonder än tidigare. I

 dagsläget uppgår antalet fonder som står under Finans-

 inspektionens tillsyn till över 300. Floran av

 värdepappersfonder medför att marknaden är svår att

 överblicka. För andelsägarna kan det vara förvirrande om ett

 och samma fondbolag har ett stort antal fonder under olika

 namn men med likartade placeringsinriktningar och fondbestäm-

 melser. Föreningen har vidare påpekat att fondförmögenheterna

 stundtals kan vara relativt små vilket medför att kostnaden

 för förvaltning blir oproportionerligt hög.

 I propositionen 1992/93:187 om individuellt pensionssparande

 föreslås att de s.k. försäkringspremiefonderna enligt lagen

 (1989:1079) om livförsäkringar med anknytning till

 värdepappersfonder skall övergå till att bli vanliga

 värdepappersfonder. Detta innebär att dessa i princip blir

 öppna för alla former av sparande i fondandelar. Många av

 försäkringspremiefonderna har placeringsinriktning och

 fondbestämmelser som är identiska med eller mycket lika

 existerande vanliga värdepappersfonder. Om särregleringen av

 försäkringspremiefonderna upphör innebär detta att beståndet

 av värdepappersfonder med lika karaktär ökar. En möjlighet

 till sammanläggning av fonder framstår i det perspektivet som

 önskvärd. I den nämnda propositionen har för övrigt uttalats

 att sammanläggningsfrågan borde övervägas i det här

 lagstiftningsärendet.

 Frågan om införande av en möjlighet att lägga samman

 värdepappersfonder bör i första hand besvaras med utgångspunkt

 i andelsägarnas intresse i sammanhanget. Härvid kan urskiljas

 två grundkrav som för andelsägarnas del bör vara

 tillgodosedda. Den fond som bildas vid en sammanläggning får

 inte ha en annan karaktär vad gäller placeringsinriktning och

 fondbestämmelser än de fonder som slås ihop. Det andra kravet

 är att sammanläggningen inte skall medföra att förvaltnings-

 kostnaderna blir högre för andelsägarna. Är dessa grundkrav

 uppfyllda bör sammanläggning i princip kunna ske. Intresset av

 att fondandelsägarna skyddas medför emellertid att

 sammanläggningsförfarandet måste ha särskilda restriktioner.

 Varje enskild sammanläggning bör underkastas Finansinspek-

 tionens prövning och tillstånd. Tillstånd skall få ges endast

 om sammanläggningen framstår som förenlig med andelsägarnas

 intressen, varvid nyss nämnda krav skall vara tillgodosedda.

 Fondbolagens Förenings framställning om införande av en

 möjlighet att lägga samman fonder bygger på att vinster kan

 göras genom en mer kostnadseffektiv förvaltning av de fonder

 som sammanläggs. Sådana vinster blir givetvis mindre ju större

 de fonder är som läggs samman. Sammanläggning av fonder som

 redan är stora ter sig i detta perspektiv inte särskilt

 angelägen. Från allmän synpunkt är det viktigt att det finns

 en fungerande konkurrens på fondmarknaden. Om sammanläggning

 av större fonder skulle accepteras finns en uppenbar risk att

 det sker en icke önskvärd koncentration av utbudet av fonder

 till ett mindre antal stora fonder. Antalet aktörer på

 värdepappersmarknaden minskar därigenom också. I fråga om

 fonder som placerar i aktier tillkommer ytterligare en aspekt.

 Även om det finns begränsningar för hur mycket aktier som en

 fond får inneha i samma bolag så leder en ökning av antalet

 stora fonder till ökad koncentration av ägandet och därmed en

 sämre fungerande värdepappersmarknad. Jag är inte villig att

 bidra till en sådan utveckling.

 Mot bakgrund av vad som nu sagts bör det från allmän synpunkt

 inte ges tillstånd till sammanläggning av fonder som redan är

 förhållandevis stora.

 För andelsägarna är det självfallet av största vikt att de i

 så god tid som möjligt får information om en förestående

 sammanläggning. Fondbolagen bör därför vara skyldiga att lämna

 information till berörda andelsägare i god tid innan en

 sammanläggning som godkänts av Finansinspektionen får

 genomföras. Det kan inte anses tillräckligt att sådan

 information lämnas t.ex. genom annonsering i dagspressen, utan

 den bör lämnas direkt till andelsägarna.

 Det har föreslagits att de andelsägare som berörs av en

 sammanläggning borde få rätt att kostnadsfritt byta till en

 annan värdepappersfond. Eftersom en förutsättning för

 sammanläggning skall vara att fonderna har en likartad

 karaktär vad gäller placeringsinriktning och fondbestämmelser,

 anser jag att det inte finns skäl att i lagstiftningen föra in

 en sådan rätt.

 Behovet av att kunna dela en värdepappersfond är

 uppenbarligen inte lika angeläget som behovet av

 sammanläggning. I framställningen från Fondbolagens Förening

 framförs inte heller några direkta skäl för en sådan åtgärd

 utöver att det existerar ett konkret fall med önskemål om att

 kunna dela en värdepappersfond. Det kan dock trots detta

 finnas ett visst behov av en möjlighet till delning. Delning

 av större fonder kan bidra till att koncentrationen av ägandet

 minskas och därmed även bidra till att förbättra

 värdepappersmarknadens funktionssätt. Jag är därför beredd att

 tillstyrka att det öppnas även en sådan möjlighet i

 lagstiftningen. Naturligtvis bör de krav beträffande

 förvaltningskostnader och information som jag angett för

 sammanläggning av fonder vara tillgodosedda även vid delning.

 De fonder som uppkommer efter en delning bör i princip ha

 samma sammansättning på tillgångarna och vara ungefär lika

 stora.

 Möjligheten att lägga samman och dela fonder bör omfatta även

 allemansfonder. Med hänsyn till dessa fonders särdrag bör

 sammanläggning av en sådan fond och en vanlig värdepappersfond

 inte få tillåtas.

 Skattereglerna

 För aktiebolag och ekonomiska föreningar finns regler som

 eliminerar inkomstskattekonsekvenser som kan försvåra en

 angelägen omstrukturering.

 En fusion mellan moderbolag och ett helägt dotterbolag kan

 genomföras utan att utlösa inkomstbeskattning hos något av

 bolagen och utan att i övrigt medföra någon ändring av deras

 inkomstskattemässiga situation. För aktieägarnas del finns

 bestämmelser som skjuter upp beskattningen vid aktiebyten när

 företag går samman. Motsvarande bestämmelser har nyligen

 införts för vissa fall då företag delas (prop. 1990/91:167,

 bet. 1990/91:SkU30, rskr. 1990/91:313, SFS 1991:412).

 För att ge faktiska förutsättningar för uppdelningar och

 sammanläggningar av värdepappersfonder bör det införas

 bestämmelser som gör beskattningen neutral i förhållande till

 nybildningen. Bestämmelsernas utformning påverkas självfallet

 av att fonderna inte är egna rättssubjekt annat än i

 skattehänseende.

 Den nybildning som görs med Finansinspektionens tillstånd bör

 inte utlösa en reavinst- eller utdelningsbeskattning för

 delägarna i fonden. De får behålla sitt totala

 anskaffningsvärde, som fördelas på det nya antal andelar som

 tas emot vid nybildningen.

 För att full avdragsrätt skall medges för en förlust vid en

 andelsförsäljning gäller som grundförutsättning att

 fondförmögenheten skall till minst tre fjärdedelar bestå av

 aktier eller i sin helhet utgöras av sådana räntebärande

 instrument som avses i 29 § lagen (1947:576) om statlig

 inkomstskatt. En ombildning av en fond kan rubba

 förutsättningarna för full avdragsrätt trots att fonderna i

 övrigt har sådan karaktär att sammanläggning kan tillåtas.

 Reglerna om fördelning av det "gamla" anskaffningsvärdet på de

 nya andelarna bör även tillämpas i de fall då nybildningen

 medför att en fond genom en förändrad andel obligationer o.d.

 ändrar karaktär i nämnda hänseende. Det förhållandet att

 särregler i vissa fall gäller för beräkning av de äldre

 andelarnas anskaffningsvärde som fallet är t.ex. för andelar i

 äldre aktiesparfonder skall inte medföra en ojämn fördelning

 av det sammanlagda anskaffningsvärdet på de nya andelarna. Vid

 en delning skall, i de fall en andelsägare mottar andelar i

 mer än en ny fond, anskaffningsvärdet för de äldre andelarna

 som byts ut fördelas på de nya andelarna efter värdet på

 fondförmögenheten i resp. nybildad fond.

 Det bör ankomma på Riksskatteverket att lämna

 rekommendationer om fördelning av anskaffningsvärdet efter en

 ombildning.

 En värdepappersfond är befriad från reavinstskatt vid

 försäljning av aktier och liknande egendom. Befrielsen gäller

 däremot inte reavinst på obligationer o.d. För dessa

 värdepapper gäller efter sammanläggning eller delning i

 stället att en ny fond övertar det tidigare anskaffningsvärd-

 et. Nybildningen skall vidare inte medföra uttagsbeskattning

 hos fonden. En sammanläggning eller delning skall självfallet

 inte förändra det sammantagna utrymmet för schablonintäkt

 eller avdrag för utdelning.

 De nya bestämmelserna bör tas in i en särskild lag.

 2.2 Preskription av utdelning på fondandelar m.m.

 Fondbolagens Förenings förslag överensstämmer med mitt.

 Remissinstanserna: En genomgående uppfattning i

 remissyttrandena är att åtgärder av något slag måste vidtas

 för att komma till rätta med de problem som Fondbolagens

 Förening påtalat i sin framställning. Svea hovrätt anser att

 den ändring som infördes i skuldebrevslagen (1936:81) den 1

 januari 1991 inte kan tolkas på annat sätt än att den

 generella tioårspreskriptionen enligt 2 § preskriptionslagen

 (1981:130) gäller för utdelning som blivit tillgänglig för

 lyftning efter den 1 januari 1988. Hovrätten menar att det

 inte föreligger något hinder mot att nu förkorta

 preskriptionstiden till tre år, förutsatt att andelsägarna

 inte drabbas av några rättsförluster. Inte heller

 Finansinspektionen har något att invända mot att en treårig

 preskriptionstid återinförs. Inspektionen påpekar dock att med

 hänsyn till de retroaktiva verkningar en sådan lagändring kan

 få bör uttryckligt undantag göras för rätten till sådan

 utdelning som blivit tillgänglig under tiden intill dess den

 nya lagen träder i kraft. Svenska Fondhandlareföreningen, som

 tillstyrker Fondbolagens Förenings förslag, anser att det är

 väsentligt att åstadkomma en likställighet i preskrip-

 tionshänseende mellan utdelning på olika slag av finansiella

 instrument och menar att en översyn bör göras som omfattar

 alla slag av finansiella instrument. Härvid bör eftersträvas

 en återgång till den tidigare fastlagda treåriga

 preskriptionstiden.

 Skälen för mitt förslag: I samband med införandet av den nya

 lagen om värdepappersfonder (prop. 1989/90:153, bet.

 1990/91:NU4, rskr. 1990/91:47, SFS 1990:1114) den 1 januari

 1991 gjordes en ändring i skuldebrevslagen (1936:81). Genom

 lagen (1990:1118) om ändring i skuldebrevslagen ändrades 24 §

 så att den inte längre omfattade utdelningskuponger till

 fondandelsbevis enligt aktiefondslagen (1974:931) utan enbart

 utdelningskuponger till aktiebrev. Fondbolagens Förening

 påtalar i sin framställning att detta kommit att innebära att

 den treåriga preskriptionstiden enligt 25 § samma lag därmed

 inte längre omfattar utdelningskuponger till fondandelsbevis.

 I stället gäller för dessa den generella tioårspreskriptionen

 enligt 2 § preskriptionslagen (1981:130).

 Detta har enligt föreningen bl.a. lett till vissa

 komplikationer i samband med förskottering av kupongskatt.

 Enligt 8 § kupongskattelagen jämförd med 12 § i samma lag

 skall ett förvaringsinstitut senast fyra månader efter ett

 utdelningstillfälle betala in kupongskatt. När utdelning

 sedermera lyfts och det visar sig att mottagaren inte var

 skyldig att erlägga kupongskatt får förvaringsinstitutet

 ansöka hos Riksskatteverket (RSV) om att återfå den

 förskotterade kupongskatten.

 Sådan återbetalning sker om förvaringsinstitutet kan lämna in

 en utredning till RSV som visar att den utdelningsberättigade

 inte var kupongskattskyldig. Enligt kupongskattelagen

 återbetalas dock inte sådan skatt på utdelning som varit

 tillgänglig för lyftning tidigare än fem år före det

 kalenderår då utredningen överlämnades till RSV. Fondbolagens

 Förening påtalar att denna femårsfrist inte går att kombinera

 med den tioåriga frist inom vilken innehavare av

 fondandelskupong kan komma och hämta sin utdelning.

 Föreningen pekar vidare på de problem som kommer att uppstå

 fr.o.m. beskattningsåret 1994 då skyldighet att lämna

 kontrolluppgift och att innehålla preliminär skatt inträder

 beträffande fondandelar vars ägare inte är registrerade.

 Därför begär föreningen ändringar i lagstiftningen så att dels

 klarhet skapas i fråga om vilken preskriptionstid som skall

 anses gälla, dels att förenklingar i fråga om uppbörden av

 kupongskatt kommer till stånd.

 Beträffande preskriptionstidens längd för utdelningskuponger

 gör jag följande bedömning.

 De olägenheter som Fondbolagens Förening påtalat och som till

 övervägande del sammanhänger med att preskriptionsfristen i

 fråga om utdelningskuponger till fondandelsbevis kommit att

 förlängas anser jag väl värda att beaktas. Då inte heller den

 förlängning som kommit att ske tycks ha motiverats av några

 bärande sakskäl vill jag inte motsätta mig att den treåriga

 preskriptionstiden återinförs.

 Ändringen bör införas i form av en ny paragraf i

 promulgationslagen (1990:1115) till lagen om

 värdepappersfonder och träda i kraft den 1 januari 1994.

 För att inte rättsförluster skall uppstå för andelsinnehavare

 på grund av den förkortade preskriptionstiden föreslås en

 treårig övergångstid för fordran på utdelning som blivit

 tillgänglig för lyftning och som inte preskriberats före

 ikraftträdandet av den nu föreslagna lagstiftningen.

 Samråd beträffande frågan om preskription har skett med

 statsrådet Laurén.

 För att komma till rätta med de problem som finns i fråga om

 uppbörd av kupongskatt m.m. avser jag att återkomma med för-

 slag i denna del senare under året.

 2.3 Förvaltarregistrering av andelar i värdepappersfonder

 Svenska Fondhandlareföreningens med fleras förslag innebär i

 huvudsak att det i lagen om värdepappersfonder skall tas in en

 bestämmelse om förvaltarregistrering av fondandelar

 motsvarande aktiekontolagens regler om sådan registrering.

 Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det utan

 erinran. Såväl Finansinspektionen som Riksskatteverket

 poängterar dock vikten av att fondandelsägare som låter

 förvaltarregistrera sina andelar skall få samma information

 från fondbolagen som andra fondandelsägare. Finansinspektionen

 ifrågasätter om inte bestämmelser angående pantsättning och

 utmätning liknande dem som återfinns i 8 kap. 6 §

 aktiekontolagen beträffande aktier behöver införas även

 beträffande fondandelar. Riksbanken anser det vara önskvärt

 med en möjlighet till förvaltarregistrering av fondandelar. En

 förutsättning är dock att de auktoriserade förvaltarna kan

 uppfylla de föreslagna kraven på uppgiftslämnande beträffande

 fondandelsägarnas identitet och innehav.

 Skälen för min bedömning: Enligt 31 § lagen om

 värdepappersfonder skall fondbolag föra eller låta föra ett

 register över samtliga innehavare av fondandelar. Av samma

 paragraf framgår också att fondbolaget skall lämna varje

 enskild fondandelsägare en skriftlig bekräftelse på att hans

 fondandelsinnehav har registrerats. Bestämmelsen innebär att

 endast fonder som registrerar andelsägarna är tillåtna. Den

 innebär också att förvaltarregistrering av andelsägare är

 utesluten (prop. 1989/90:153 s. 70).

 Kravet på att det för varje fond skall finnas ett register

 över andelsägarna infördes i och med lagen om

 värdepappersfonder, som den 1 januari 1991 ersatte

 aktiefondslagen (1974:931). Det främsta skälet till att endast

 registrerande fonder skulle tillåtas var ökade krav på

 information från fondbolagen till andelsägarna. Detta

 förutsatte att fondbolagen kunde nå sina andelsägare på ett

 smidigt sätt. Enligt den gamla lagen kunde fonderna välja

 mellan att ge ut fondandelsbevis med karaktär av löpande

 skuldebrev eller föra register över innehav av andelar i

 fonden. Som skäl för den begärda

 lagändringen har Svenska Fondhandlareföreningen m.fl. anfört

 bl.a. att förbudet mot förvaltarregistrering av fondandelar

 avsevärt försvårar möjligheterna att ordna en samlad

 förvaltning av enskilda personers värdepappersinnehav, att

 hanteringen av pantsäkerheter kompliceras, särskilt vid

 omläggningen till ett registreringsförfarande, och att problem

 kan uppstå för utländska andelsägare om det i hemlandet ställs

 krav på s.k. nominee-registrering eller förvaring i depå.

 Idén med förvaltarregistrering är hämtad från

 aktiekontolagen. I den lagen finns regler om det kontobaserade

 system för registrering av värdepapper som hanteras av

 Värdepapperscentralen VPC AB. I detta system har innehavet av

 ett fysiskt värdepapper ersatts med registrering på konto i

 ett avstämningsregister som förs med hjälp av automatisk data-

 behandling (ADB). Det kontobaserade systemet omfattar främst

 sådana rättigheter som i dokumentform motsvaras av aktier och

 ensidiga skuldförbindelser avsedda för allmän omsättning.

 Aktiekontolagen innehåller utförliga bestämmelser om hur

 registreringen på konto i avstämningsregistret skall gå till,

 vilka anteckningar som kan göras på ett sådant konto och om de

 rättsverkningar som är knutna till en registrering. Av

 bestämmelserna i sistnämnda hänseende framgår bl.a. att den

 som är antecknad på ett konto för aktier eller

 skuldförbindelser blir behörig att * med de begränsningar som

 kan framgå av notering på kontot * förfoga över resp.

 rättighet. Skydd mot överlåtarens borgenärer och mot den

 tidigare ägaren efter ett godtrosförvärv inträder genom

 registrering av förvärvet. Det finns också bestämmelser som

 reglerar rättsverkningarna vid dubbelöverlåtelse och vid

 förvärv från någon som oriktigt är antecknad som ägare till

 aktie eller skuldförbindelse på konto i avstämningsregistret.

 Utförliga bestämmelser finns vidare om registrering av

 panträtt och det skydd som panthavare får gentemot

 pantsättarens borgenärer i och med att pantsättningen

 registreras.

 Aktiekontolagen inrymmer som tidigare antytts även

 bestämmelser om förvaltarregistrering. En sådan registrering

 innebär att en av Finansinspektionen auktoriserad förvaltare

 antecknas på konto för aktier eller skuldförbindelser i

 avstämningsregistret i stället för ägaren. Aktiekontolagens

 bestämmelser om rättsverkningarna av registrering i det

 kontobaserade systemet är * med vissa anpassningar *

 tillämpliga även för aktier och skuldförbindelser som är

 förvaltarregistrerade.

 Liksom aktiekontolagen bygger lagen om värdepappersfonder på

 registrering av innehavarna av de aktuella rättigheterna,

 vilka beträffande en värdepappersfond utgörs av andelarna i

 fonden. Motsvarighet till aktiekontolagens bestämmelser om

 registreringen och dess rättsverkningar saknas emellertid helt

 i lagen om värdepappersfonder. Dessa frågor berördes inte

 heller i motiven. Vid tillkomsten av aktiefondslagen gjordes

 emellertid vissa uttalanden av föredragande departementschef

 (prop. 1974:128 s. 132). Enligt dessa skulle fondandelsägarens

 rättigheter i förhållande till fondbolaget bygga på att hans

 innehav registrerats. Efter registreringen skulle

 fondandelsägaren anses som ägare gentemot fondbolaget till

 dess att han avförts ur registret eller annan person

 antecknats som ägare till samma fondandel. Det konstaterades

 att anteckningen i registret i princip hade samma betydelse

 som innehav av ett fondandelsbevis.

 Av lagen om värdepappersfonder framgår inte hur det i

 registreringshänseende eller i övrigt skall förfaras vid

 överlåtelser av andelar i vanliga värdepappersfonder. För

 allemansfonderna finns dock en regel som innebär att

 andelsägarens andel i fonden skall betalas ut, om rätten till

 andelarna genom överlåtelse eller på annat sätt övergår till

 någon annan eller om andelarna pantsätts.

 Med tanke på det stora antalet sparare som är andelsägare i

 värdepappersfonderna, inkl. allemansfonderna, och de betydande

 tillgångar som finns i dessa fonder får den nuvarande

 rättsliga regleringen av andelsägarregistreringen anses

 otillfredsställande. Jag avser därför att ta initiativ till en

 översyn av lagstiftningen om värdepappersfonder i detta

 avseende. Därvid bör utredas bl.a. formerna för och de

 rättsliga verkningarna av andelsägarregistreringen. I samband

 därmed bör också övervägas om regler för överlåtelse,

 pantsättning, konkurs och utmätning m.m. bör tas in i lagen.

 Även andra frågor såsom t.ex. fondbolagets ansvar för

 registreringsåtgärder m.m. kan behöva regleras.

 Förvaltarregistrering och verkningarna av en sådan har ett

 omedelbart samband med de grundläggande reglerna om

 registrering av fondandelsägare och av eventuella

 inskränkningar i andelsägares förfoganderätt. Enligt min

 mening bör därför dessa frågor utredas i ett sammanhang.

 Den föreslagna formen av förvaltarregistrering kan medföra

 svårigheter även i skatteavseende. Fr.o.m. 1995 års taxering

 gäller nämligen att fondbolag enligt 3 kap. 32 a § lagen

 (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgift skall lämna

 kontrolluppgift för den som avyttrar andel i allemansfond.

 Kontrolluppgiften skall avse skattepliktig reavinst eller

 avdragsgill reaförlust (prop. 1992/93:86, bet. 1992/93:SkU11,

 rskr. 1992/93:146, SFS 1992:1659). Bestämmelserna har införts

 som ett led i det förenklade deklarationsförfarandet, som

 bl.a. innebär att de flesta för taxeringen nödvändiga

 uppgifterna skall kunna förtryckas på den blankett för

 förenklad självdeklaration som skickas ut till de skatt-

 skyldiga. Kontrolluppgiftsskyldigheten förutsätter att

 fondbolaget har kunskap om andelsägarens totala innehav av

 andelar av ett visst slag och om samtliga transaktioner som

 skett under året. Om en andelsägares fondandelar helt eller

 delvis är förvaltarregistrerade och fondbolaget således saknar

 kännedom om såväl hans identitet som storleken av innehavet

 och under året gjorda transaktioner kan en korrekt reavinst-

 beräkning inte göras.

 Det kan inte uteslutas att pågående utredningsarbete i

 samband med ytterligare förenklingar i deklarationsförfarandet

 kan resultera i att kontrolluppgiftsskyldigheten i framtiden

 utsträcks till att omfatta även vanliga värdepappersfonder.

 Enligt min uppfattning fordras ytterligare överväganden i

 fråga om vilka lösningar på detta problem som är möjliga och

 lämpliga.

 I och med att frågorna kring registrering av andelsägarna i

 värdepappersfonder blir föremål för utredning ökar även

 förutsättningarna för samordning med det arbete som bedrivs på

 skatte- och taxeringsområdet.

 I avvaktan på resultatet av översynen torde de problem

 Svenska Fondhandlareföreningen m.fl. pekat på i vart fall

 delvis kunna lösas genom föreskrifter i resp. fondbolags

 fondbestämmelser. I fondbolagets register skulle i anslutning

 till fondandelsägarens namn t.ex. kunna antecknas att

 fondandelarna förvaltas av en viss förvaltare och får

 disponeras endast av denne eller med dennes samtycke. En sådan

 ordning torde inte stå i strid med bestämmelserna i lagen om

 värdepappersfonder. I 9 § 9 föreskrivs t.ex. att

 fondbestämmelserna skall ange hur pantsättning av fondandelar

 skall gå till. Fondbolagen måste också - även om lagen inte

 uttryckligen föreskriver att detta skall regleras i fond-

 bestämmelserna - ha rutiner för notering av andra

 inskränkningar i fondandelsägarens förfoganderätt. Detta

 gäller t.ex. vid utmätning av fondandelar. Någon principiell

 skillnad mellan en sådan notering och en notering om för-

 valtare torde inte föreligga.

 Av vad som nu sagts framgår att jag inte är beredd att i

 detta ärende medverka till lagändringar för att möjliggöra

 förvaltarregistrering av andelar i värdepappersfonder.

 3 Kreditjävsregler för värdepappersbolag

 Svenska Fondhandlareföreningens förslag överensstämmer med

 mitt.

 Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det utan

 erinran. Finansinspektionen anser att det i förtydligande

 syfte bör anges i lagtexten att reglerna gäller för sådan

 kreditgivning som är tillåten enligt 3 kap. 4 § andra stycket

 lagen om värdepappersrörelse samt att kreditjävsreglerna bör

 träda i kraft samtidigt för värdepappersbolag och kredit-

 marknadsbolag.

 Skälen för mitt förslag: Värdepappersrörelse, dvs.

 yrkesmässig handel med finansiella instrument för egen eller

 annans räkning och viss annan närliggande verksamhet får

 drivas endast med tillstånd av Finansinspektionen. Sådana får

 beviljas bl.a. svenska aktiebolag (värdepappersbolag) och

 bankinstitut. Företag som har fått tillstånd att driva

 värdepappersrörelse står under tillsyn av Finansinspektionen.

 Enligt lagen om värdepappersrörelse gäller särskilda

 rörelseregler för värdepappersbolag. Bl.a. får kredit lämnas

 endast mot betryggande säkerhet och bara för att underlätta

 värdepappersrörelsen. Kreditgivning fordrar vidare tillstånd

 av Finansinspektionen. För värdepappersbolag gäller, förutom

 reglerna i lagen om värdepappersrörelse, de allmänna

 bestämmelserna om aktiebolag i aktiebolagslagen. Detta innebär

 att det s.k. låneförbudet i 12 kap. 7 § aktiebolagslagen

 gäller även för värdepappersbolagen.

 Innebörden av aktiebolagslagens låneförbud är i korthet

 följande. Enligt 12 kap. 7 § första stycket aktiebolagslagen

 får ett aktiebolag inte lämna penninglån till aktieägare eller

 till styrelseledamöter eller verkställande direktören i

 bolaget eller i något annat bolag inom den koncern bolaget

 tillhör. Som en följd av 8 kap. 1 § fjärde stycket och 8 kap.

 3 § andra stycket aktiebolagslagen gäller förbudet även

 penninglån till styrelsesuppleanter och vice verkställande

 direktören i bolag inom koncernen. För att hindra ett

 kringgående av förbudet har lagstiftaren utsträckt det till

 att gälla också penninglån till fysiska eller juridiska

 personer som är närstående till en person i den nyss angivna

 primärkretsen. I paragrafens andra stycke finns vissa undantag

 från låneförbudet. Utöver det nu beskrivna låneförbudet finns

 i paragrafens tredje stycke ett särskilt förbud mot penninglån

 i syfte att förvärva aktier i det långivande bolaget. Detta

 förbud gäller i princip i förhållande till envar. I fjärde

 stycket finns dock vissa undantag även från detta senare

 förbud.

 Syftet med låneförbudet är dels att förebygga en urholkning

 av det skydd som bolagets bundna kapital utgör för borgenärer,

 aktieägare och anställda, dels att hindra skatteundandragande

 genom att aktieägare eller personer i ledande ställning i ett

 bolag tar lån från detta för privat konsumtion.

 För banker gäller i stället för aktiebolagslagens låneförbud

 en bestämmelse om kreditjäv i 2 kap. 17 § bankrörelselagen.

 Enligt denna får en bank inte * på andra villkor än sådana som

 banken normalt ställer upp * lämna kredit till vissa i

 paragrafen uppräknade fysiska och juridiska personer som står

 banken nära.

 Svenska Fondhandlareföreningen har till stöd för sin

 framställning anfört att rättslig likhet bör råda mellan olika

 slag av kreditgivande företag samt att en många gånger lämplig

 och angelägen breddning av ett värdepappersbolags

 aktieägarkrets till kunder i bolaget kan omöjliggöras av

 låneförbudets regler. Föreningen har också pekat på de

 svårigheter som uppstår i förhållande till kunder som är

 aktieägare i ett bolag i samma koncern som värdepappersbolaget

 och på att bevakningen av låneförbudet är förknippad med en

 tungrodd kontrollapparat.

 Frågan om låneförbudets tillämpning på företag som driver

 värdepappersrörelse har aktualiserats tidigare. Värdepappers-

 marknadsutredningen föreslog i sitt betänkande

 Värdepappersmarknaden (SOU 1984:2) att kreditjävsbestämmelser

 skulle införas såväl i den då gällande fondkommissionslagen

 som i finansbolagslagen och kreditaktiebolagslagen. I den av

 Riksdagen nyligen antagna lagen (1992:1610) om kredit-

 marknadsbolag (prop. 1992/93:89, bet. 1992/93:NU9, rskr.

 1992/93:109) har också bolag som driver

 finansieringsverksamhet med tillstånd enligt lagen undantagits

 från låneförbudet. För sådana bolag, dvs. de nuvarande

 finansbolagen och kreditaktiebolagen, gäller i stället en

 kreditjävsbestämmelse motsvarande den i bankrörelselagen.

 Som skäl för sitt ställningstagande anförde

 värdepappersmarknadsutredningen bl.a. följande. Kreditgivning

 är ett normalt inslag i de ifrågavarande bolagens verksamhet

 och det bör vara naturligt att utgå från att erhållande av lån

 från det egna bolaget är ett fullt legitimt och naturligt

 utnyttjande av bolagets tjänster. Härtill kommer att bolagen

 har svårt att förebygga att låneförbudet överträds, vilket är

 följden dels av mängden kreditärenden, dels den vittomfattande

 krets som enligt 12 kap. 7 § aktiebolagslagen är utestängd

 från lån. En ytterligare väsentlig aspekt är att det inte

 finns anledning att för bolagens kreditgivning uppställa

 längre gående restriktioner än som gäller för bankerna. Med

 hänsyn till likheterna och beröringspunkterna mellan bolagens

 och bankernas verksamhet är det tvärtom naturligt att en sådan

 reglering av bolagens kreditgivningsrätt väljs som står i nära

 överensstämmelse med banklagstiftningen.

 De skäl som talar för att även för värdepappersbolagens del

 ersätta låneförbudet med en kreditjävsbestämmelse är enligt

 min uppfattning tungt vägande. Med tanke på de särskilda

 regler som gäller för värdepappersbolagens verksamhet anser

 jag inte heller att en sådan ändring skulle innebära några

 nackdelar i förhållande till de intressen låneförbudet avser

 att skydda. Jag föreslår därför att värdepappersbolagen skall

 undantas från aktiebolagslagens låneförbud och att en

 kreditjävsbestämmelse motsvarande reglerna i bankrörelselagen

 och kreditmarknadsbolagslagen förs in även i lagen om

 värdepappersrörelse.

 Finansinspektionen har i sitt remissvar förordat att den

 föreslagna lagtexten förtydligas i fråga om den nya regelns

 tillämpningsområde. Som jag redovisat ovan får ett

 värdepappersbolag lämna kredit endast under vissa

 förutsättningar. Den nu föreslagna regeln om kreditjäv är som

 framgått inte avsedd att vidga denna allmänna ram för

 värdepappersbolagens kreditgivning. För att markera detta bör

 i enlighet med vad inspektionen anfört kreditjävsbestämmelsen

 kompletteras med en hänvisning till 3 kap. 4 § andra stycket

 så att det tydligt framgår att det är fråga om reglering av

 vissa krediter inom det tillåtna området och inte en

 utvidgning av detta. Härigenom uppnås också lagteknisk

 överensstämmelse med de andra bestämmelserna om kreditgivning

 i 3 kap. 6 och 7 §§, vilka innehåller motsvarande

 hänvisningar.

 Finansinspektionen anser att kreditjävsbestämmelsen i

 värdepappersrörelselagen bör träda i kraft samtidigt med

 motsvarande bestämmelse i lagen om kreditmarknadsbolag. Den

 sistnämnda lagen träder enligt riksdagens beslut i kraft den

 dag regeringen bestämmer. Skälet för denna lösning är att

 lagen innehåller ett flertal regler som är beroende av

 ikraftträdandet av EES-avtalet. Detta gäller emellertid inte

 den nu aktuella bestämmelsen. Mot denna bakgrund och då värde-

 pappersbolagen och kreditmarknadsbolagen inte konkurrerar med

 varandra finner jag inga vägande skäl att för

 värdepappersbolagens del knyta ikraftträdandet av

 kreditjävsbestämmelsen till ikraftträdandet av lagen om

 kreditmarknadsbolag. Därvid bör beaktas att motsvarande

 bestämmelse enligt bankrörelselagen redan gäller för bankerna.

 Jag föreslår därför att den nya regeln i

 värdepappersrörelselagen skall träda i kraft den 1 juli 1993.

 I Aktiebolagskommitténs uppdrag (Dir. 1990:46) ingår att

 överväga utformningen av låneförbudsreglerna i

 aktiebolagslagen. Huruvida denna översyn kommer att föranleda

 några ändringar i de låneregler som i och med mitt förslag

 kommer att gälla lika för de bolag som yrkesmässigt beviljar

 krediter kan för närvarande inte bedömas. Kommittén

 tillstyrker emellertid i sitt remissyttrande den föreslagna

 lagändringen.

 4 Aktiekontolagen

 4.1 Riksbanken och Riksgäldskontoret som kontoförande

 institut

 Riksbankens förslag, som avser enbart Riksbankens

 förhållanden, överensstämmer i huvudsak med mitt.

 Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det utan

 erinran. Sveriges Försäkringsförbund framhåller att det för en

 väl fungerande penningmarknad är en förutsättning att

 Riksbanken kan vara kontoförande institut. Clearingutredningen

 har för det fall att utredningens betänkande inte går att

 avvakta ingen erinran mot att aktiekontolagen ändras så att

 Riksbanken får möjlighet att fungera som kontoförande

 institut. Utredningen framhåller att en centralbank har ett

 uppenbart behov av att kunna verka inom sådana system som

 hanterar de instrument vari centralbanken gör sina affärer.

 Enligt utredningen bör Riksbanken därvid kunna agera direkt på

 marknaden utan att behöva anlita någon mellanhand. Ur främst

 lagteknisk synvinkel är det utredningens uppfattning att

 Riksbankens rätt att vara kontoförande institut bör knytas

 till Riksbankens uppgifter och inte till vissa instrument,

 såsom Riksbanken föreslagit. Skälet till detta är att en regel

 knuten till vissa finansiella instrument snabbt blir föråldrad

 på en marknad som bl.a. kännetecknas av en fortgående

 introduktion av nya sådana instrument.

 I sitt remissvar anför Riksgäldskontoret att kontoret under

 förutsättning att det väljer att låta registrera sina

 emissioner hos Värdepapperscentralen VPC AB vill ha möjlighet

 att utöva de befogenheter som tillkommer kontoförande institut

 enligt aktiekontolagen. Under beredningen av

 lagstiftningsärendet har Riksgäldskontoret vidare framfört att

 det vore en fördel om kontoret får möjlighet att fungera som

 kontoförande institut, eftersom det möjliggör en fortsatt

 tillämpning av kontorets emissionsteknik utan inblandning av

 någon mellanhand. För att undvika risk för fördröjning

 beträffande kontorets möjlighet att ansluta sig till och verka

 inom Värdepapperscentralens kontobaserade system för penning-

 marknaden finner kontoret det angeläget att redan från

 ikraftträdandet av nu aktuella lagändringar bli kontoförande

 institut inom sitt verksamhetsområde. Riksgäldskontoret

 framhåller att det inte bör omfattas av Finansinspektionens

 tillsyn.

 Skälen för mitt förslag: Enligt 9 kap. 1 § aktiekontolagen

 (1989:827) skall Värdepapperscentralen på begäran av den som

 vill utfärda eller har utfärdat ensidiga skuldförbindelser som

 var avsedda för den allmänna omsättningen besluta att

 skuldförbindelserna skall registreras i ett

 avstämningsregister. Kontoförande institut har rätt att öppna

 konton i avstämningsregister och vidta registreringsåtgärder.

 Tillstånd att vara kontoförande institut meddelas av

 Finansinspektionen.

 Genom den numera upphävda lagen (1991:195) om

 penningmarknadskonton möjliggjordes införandet av ett

 kontobaserat system för hantering av ensidiga

 skuldförbindelser som var avsedda för allmän omsättning och

 som omfattades av låneemissioner förvaltade av Penning-

 marknadsCentralen PmC Aktiebolag (Penningmarknadscentralen).

 Systemet var i första hand avsett för instrument som

 traditionellt ansetts vara utan risk. Berättigade att öppna

 penningmarknadskonton var, förutom den som hade tillstånd av

 Finansinspektionen, Riksbanken och Riksgäldskontoret. Bl.a. på

 grund av oenighet bland systemets intressenter togs systemet

 aldrig i bruk. Lagen om penningmarknadskonton upphävdes därför

 (prop. 1992/93:19, bet. 1992/93:LU5, rskr. 1992/93:23, SFS

 1992:1311).

 Värdepapperscentralen planerar att, under förutsättning av

 Finansinspektionens godkännande, under våren 1993 starta ett

 registreringssystem för den svenska penningmarknaden. Enligt

 Riksbankens framställning kommer, om Värdepapperscentralens

 systemförslag godkänns, större delen av de

 penningmarknadsinstrument i vilka Riksbanken gör sina

 marknadstransaktioner att läggas om till elektronisk

 registrering i detta system. Enligt framställningen måste

 Riksbanken i sådant fall ha möjlighet att genomföra sina

 transaktioner på penningmarknaden via Värdepapperscentralens

 penningmarknadssystem. Detta förutsätter, enligt

 framställningen, att Riksbanken kan arbeta som kontoförande

 institut, eftersom det annars finns risk att det kontoförande

 institut som anlitas får insyn i Riksbankens

 värdepappersportfölj.

 Jag delar den uppfattning som framförts av bl.a.

 Clearingutredningen, nämligen att Riksbanken måste kunna agera

 på de finansiella marknaderna utan någon mellanhand. Vad

 beträffar frågan om vilken avgränsning som skall gälla för

 Riksbankens verksamhet som kontoförande institut ansluter jag

 mig till vad Clearingutredningen anfört om att en avgränsning

 bör göras utifrån Riksbankens verksamhet. En regel som ger

 Riksbanken rätt att vara kontoförande institut knuten till

 vissa finansiella instrument kan snabbt bli föråldrad och är

 därmed opraktisk. Jag föreslår därför att Riksbanken får bli

 kontoförande institut inom sitt verksamhetsområde.

 Även för Riksgäldskontoret finns behov av att kunna fungera

 som kontoförande institut enligt aktiekontolagen.

 Riksgäldskontoret bör vid ett deltagande i

 Värdepapperscentralens penningmarknadssystem kunna utföra sin

 emissionsverksamhet utan inblandning av någon mellanhand.

 Detta förutsätter att Riksgäldskontoret tillåts att vara

 kontoförande institut. I likhet med vad som föreslagits

 beträffande Riksbanken bör Riksgäldskontorets rätt att vara

 kontoförande institut knytas till dess verksamhetsområde.

 Enligt aktiekontolagen står kontoförande institut under

 tillsyn av Finansinspektionen. Något behov av att ställa

 Riksbanken och Riksgäldskontoret under sådan tillsyn finns

 inte. Riksbanken bör dessutom av konstitutionella skäl inte

 stå under tillsyn av en myndighet som lyder under regeringen.

 Riksbanken och Riksgäldskontoret bör därför i lagen

 uttryckligen undantas från Finansinspektionens tillsyn över

 kontoförande institut. Det får förutsättas att varken

 Riksbanken eller Riksgäldskontoret agerar i strid med de

 föreskrifter som Finansinspektionen meddelar för de andra

 kontoförande instituten. Om problem skulle uppstå får

 inspektionen ta upp saken med regeringen.

 4.2 Emittentens rätt till insyn i avstämningsregistret

 Riksbankens förslag: Riksbanken hemställer att emittenters

 rätt att få kännedom om sina borgenärers identitet begränsas.

 Remissinstanserna: Clearingutredningen anser det något

 tveksamt om en lagändring lämpligen bör genomföras med så kort

 beredningstid. Bakgrunden till tveksamheten är att frågan inte

 är helt okomplicerad och att överväganden i tidigare

 lagstiftningssammanhang har gett upphov till skilda lösningar

 i närbesläktade författningar (9 kap. 9 och 10 §§

 aktiekontolagen jämförda med 6 kap. 2 § i den numera upphävda

 lagen om penningmarknadskonton). Enligt utredningen bör frågan

 om anonymitetsskydd kunna lösas tillfälligt av

 penningmarknadens aktörer genom exempelvis avtal om avstående

 från rätten till insyn. Finansinspektionen delar Riksbankens

 uppfattning att ett anonymitetsskydd är påkallat i vart fall

 såvitt avser de skuldebrev som är föremål för handel på

 penning- och obligationsmarknaden. Eftersom det är tveksamt om

 samma hänsyn bör tas till önskemålet om anonymitetskydd vad

 beträffar exempelvis konvertibla skuldebrev bör, i avvaktan på

 att frågan ytterligare utreds, anonymitetsskyddet tills vidare

 enbart gälla skuldebrev som är föremål för handel på penning-

 och obligationsmarknaden.

 Skälen för min bedömning: Enligt 9 kap. 9 och 10 §§

 aktiekontolagen har en emittent av skuldförbindelser generell

 rätt att få kännedom om borgenärernas identitet. Denna rätt

 gäller även i fråga om förvaltarregistrerade

 skuldförbindelser. Avsikten med reglerna är att tillgodose

 emittentens behov av insyn i avstämningsregistret (prop.

 1987/88:108 s. 45).

 Vid beredningen av lagen om penningmarknadskonton avvisades

 tankarna på att i den lagen införa en regel motsvarande den i

 aktiekontolagen av bl.a. Penningmarknadscentralen. Det

 hävdades att en sådan rätt till insyn för emittenten - som

 saknar motsvarighet i ett dokumentbaserat system - inte fyller

 något legitimt ändamål och skulle kunna ge emittenten en från

 konkurrenssynpunkt skadlig möjlighet till insyn i andra

 instituts affärshemligheter, något som i sin tur skulle kunna

 leda till oförutsebara effekter på marknaden (prop.1990/91:106

 s. 41).

 Enligt min mening bör hänsyn tas till de farhågor som

 framförts om att en generell rätt för emittenten att få sådan

 information som anges i 9 kap. 9 och 10 §§ aktiekontolagen kan

 innebära risk för insyn i affärshemligheter och därmed ge

 negativa effekter på marknaden. Det kan därför finnas skäl att

 ändra de nämnda bestämmelserna om anonymitetsskydd i

 aktiekontolagen. Emellertid är frågan inte helt

 okontroversiell och den är inte enkel lagtekniskt sett.

 Härtill kommer att Riksbanken under beredningen av

 lagstiftningsärendet uttalat att den inte motsätter sig att

 anonymitetsskyddet, i avvaktan på Clearingutredningens

 betänkande, tills vidare tillgodoses genom avtal. Mot bakgrund

 härav och då flera remissinstanser framfört synpunkter som bör

 övervägas i ett fortsatt lagstiftningsarbete är jag för

 närvarande inte beredd att lägga fram något förslag i frågan

 om borgenärers anonymitetsskydd gentemot emittenter. I

 avvaktan på resultatet av Clearingutredningens arbete bör

 denna fråga kunna lösas genom avtal mellan inblandade parter.

 Detta kan exempelvis ske på det sätt som Clearingutredningen

 föreslår i sitt remissvar, nämligen genom att

 penningmarknadens aktörer träffar avtal om avstående från

 rätten till insyn.

 5 Allmänna pensionsfonden

 5.1 Effektiv förvaltning

 Promemorians förslag överensstämmer med mitt.

 Remissinstanserna: Flera remissinstanser anser det vara av

 stor vikt att fondstyrelserna får möjlighet till en effektiv

 förvaltning. Bland dessa anser dåvarande

 Försäkringsinspektionen och Riksförsäkringsverket att frågan

 om ändrade placeringsregler bör övervägas tillsammans med

 huvudfrågan om fondens omfattning och roll i framtiden. Flera

 remissinstanser, bl.a. Svenska Arbetsgivareföreningen (SAF),

 Svenska Bankföreningen och Svenska Fondhandlareföreningen,

 framhåller att det enda som kan trygga pensionssystemet är

 ekonomisk tillväxt i samhället och att fondens avkastning

 därför är av marginell betydelse.

 Skälen för mitt förslag

 Övergripande frågor

 I departementspromemorian AP-fondens förvaltning - en översyn

 (Ds 1991:14) föreslås en ny lagstiftning för förvaltningen av

 Allmänna pensionsfonden. Förslaget innebär en reformering av

 AP-fondens organisation, av placeringsbestämmelserna samt av

 revisionen och granskningen av förvaltningen. Målet för

 fondstyrelsernas verksamhet renodlas till en effektiv

 förvaltning av fondmedlen. Kravet på hög avkastning får större

 tyngd i syfte att fonderna skall bli till största möjliga

 nytta för tilläggspensioneringen. Fondstyrelserna får större

 utrymme att själva utforma verksamheten. Styrelserna bestämmer

 * inom vissa ramar * placeringsinriktning och riskprofil.

 AP-fonden får en ny organisation. Revisionen och granskningen

 av förvaltningen effektiviseras.

 De förslag som promemorian innehåller innebär mycket

 genomgripande förändringar av AP-fonden, framför allt

 beträffande organisationen och möjligheterna att placera

 fondmedel. De utökade möjligheter till placering av fondmedel

 på riskkapitalmarknaden som föreslås skulle, enligt min

 mening, endast leda till ett ökat statligt ägande av företagen

 utan att de utökade placeringsmöjligheterna skulle få någon

 betydelse för tryggandet av pensionerna. Jag motsätter mig

 därför bestämt att AP-fondens medel får placeras på

 aktiemarknaden i större utsträckning än vad som nu gäller.

 Följaktligen föreslår jag inte några förändringar i den

 riktningen.

 De förändringar i AP-fondens organisation som föreslås i

 promemorian - bl.a. inrättande av en fullmäktige med 40

 ledamöter för varje fondstyrelse - innebär enligt min mening

 ett tungrott system till synes utan möjlighet att bedriva den

 effektiva förvaltning av fondmedlen som är nödvändig.

 Pensionsarbetsgruppen (Dir. 1991:102) gör för närvarande en

 översyn av ATP-systemet och skall enligt sina direktiv

 utarbeta förslag till förändringar av detta. Enligt vad jag

 erfarit kan gruppens översyn komma att omfatta AP-fondens

 organisation. Mot bakgrund av vad jag nu anfört anser jag att

 det inte finns anledning att nu föreslå några ingående

 förändringar i AP-fondens organisation.

 Den pågående översynen av ATP-systemet hindrar emellertid

 inte att det görs vissa ändringar i reglerna för AP-fonden som

 även i ett längre perspektiv bör vara av värde. Förslag om

 sådana ändringar med utgångspunkt i promemorian tar jag upp i

 det följande.

 Målen för AP-fondens förvaltning och utvärdering av

 förvaltningen

 I den ursprungliga lydelsen av 11 § lagen (1983:1092) med

 reglemente för Allmänna pensionsfonden angavs att fondmedlen

 skulle förvaltas på sådant sätt att de blev till största

 möjliga nytta för försäkringen för allmän tilläggspension.

 Placeringarna av fondmedel skulle tillgodose kraven på

 betryggande säkerhet, god avkastning och tillfredsställande

 betalningsberedskap. Bestämmelsen ändrades år 1979 och fick då

 i allt väsentligt den nuvarande lydelsen som föreskriver att

 fondstyrelsernas förvaltning skall vara förenlig med den

 allmänna ekonomiska politiken och beakta kreditmarknadens

 funktionssätt. Som skäl till ändringen angavs bl.a. AP-fondens

 dominerande ställning vilken innebar att fondens

 placeringsbeslut kunde ha en mycket större genomslagskraft än

 åtgärder av något annat kreditinstitut (prop. 1978/79:165 s.

 115, 116, 177 och 178).

 För fjärde fondstyrelsen gällde från dess start år 1974 samma

 rambestämmelse som för de övriga fondstyrelserna. När

 löntagarfonderna infördes år 1984 ändrades rambestämmelsen för

 fjärde fondstyrelsen så att fondmedlen skulle placeras så att

 kraven på god avkastning, långsiktighet och riskspridning

 tillgodosågs. Dessutom infördes bestämmelser om att fjärde

 fondstyrelsen skulle placera fondmedel i syfte att förbättra

 riskkapitalförsörjningen till nytta för svensk produktion och

 sysselsättning.

 ATP-systemet har huvudsakligen karaktären av ett

 fördelningssystem. Under ATP-systemets två första decennier

 var avgiftsuttaget högre än vad som svarade mot utbetalda

 pensioner. Detta överskott användes för att bygga upp en

 pensionsfond. Som skäl för att bygga upp en fond inom ramen

 för ett fördelningssystem angavs för det första att det fanns

 ett samhällsekonomiskt behov att öka det offentliga sparandet

 eftersom det privata sparandet förväntades minska. Det andra

 skälet var att bygga upp en buffert i systemet för att på så

 sätt kunna undvika tillfälliga kraftiga höjningar i

 avgiftsuttaget.

 Hur AP-fonden utvecklas bestäms av nivån på ATP-avgiften,

 reglerna för pensionsutbetalningar, demografiska förändringar,

 den samhällsekonomiska utvecklingen och avkastningen på

 AP-fondens tillgångar.

 Pensionsutbetalningarna är under en relativt lång period

 bestämda av redan upparbetade pensionsrättigheter. De som

 redan uppbär ATP-pension är garanterade en realt oförändrad

 pensionsnivå och för de som pensioneras bestäms pensionsnivån

 av historiska inkomster.

 Enligt nuvarande bedömningar kommer AP-fondens tillgångar att

 växa till omkring år 2000. Därefter utsätts pensionssystemet

 för större påfrestningar bl.a. därför att stora barnkullar

 födda på 1940-talet kommer att börja pensioneras. Utifrån

 förutsättningar om oförändrat avgiftsuttag och en årlig

 tillväxt i ekonomin på en alternativt två procent kommer då en

 allt större del av AP-fonden att behöva tas i anspråk för

 utbetalningar av pensioner. Den uppbyggnad av AP-fonden som

 sker är också inriktad på att möta dessa anspråk för att på så

 sätt förhindra kraftiga höjningar i avgiftsuttaget.

 Den ökade betydelse för finansieringen av ATP-systemet som

 fondens avkastning kommer att få har medfört att enighet råder

 om att fondstyrelserna skall bedriva en placeringspolitik som

 är på lång sikt avkastningsmaximerande. Med hänsyn bl.a.

 härtill anser jag att avkastningskravet bör renodlas och att

 det alltså bör ställas krav på att fondmedlen förvaltas så att

 det på lång sikt uppnås en hög avkastning. Jag delar den åsikt

 som några remissinstanser anfört, att det avgörande för

 pensionssystemets trygghet är den ekonomiska tillväxten i

 samhället. Enligt min uppfattning utgör inte detta skäl för

 att avstå från att uppställa krav på långsiktigt hög

 avkastning i AP-fonden.

 AP-fonden har en dominerande ställning på kreditmarknaden.

 Enligt min mening ligger det i AP-fondens intresse att agera

 på denna marknad under hänsynstagande till att fonden har en

 sådan ställning. Eftersom en väl fungerande kreditmarknad

 utgör en viktig förutsättning för att uppnå det uppställda

 avkastningskravet betraktar jag det som självklart att

 AP-fonden inte kommer att agera på sådant sätt att

 kreditmarknaden skadas. Jag anser därför att de nuvarande

 kraven om hänsynstagande till vad som är förenligt med den

 allmänna ekonomiska politiken och kreditmarknadens

 funktionssätt inte behöver stå i APR och därför kan

 utmönstras.

 Svensk produktion och sysselsättning gynnas på lång sikt av

 en kapitalmarknad utan detaljerade regler som styr

 kapitalplaceringar. Enligt min mening kommer därför inte

 svensk produktion och sysselsättning att missgynnas av att de

 särskilda rambestämmelserna för fjärde och femte

 fondstyrelserna tas bort. Det finns därför inte någon

 anledning att för fjärde och femte fondstyrelserna ha kvar ett

 särskilt krav om att fondmedel skall placeras i syfte att

 förbättra riskkapitalförsörjningen till nytta för svensk

 produktion och sysselsättning.

 Fondstyrelsernas uppgift bör vara att förvalta tillgångarna på

 ett effektivt sätt. Detaljerade regler för hur en effektiv

 förvaltning av fondmedel skall bedrivas är inte möjliga att

 formulera i lag. En effektiv förvaltning kräver en flexibel

 beslutsprocess så att anpassningar av gjorda placeringar kan

 ske med hänsyn till ändrade förhållanden och ny information om

 risker och avkastningsmöjligheter. Om statsmakterna närmare

 angav målen för fondstyrelsernas placeringsverksamhet skulle

 detta vara förenat med avsevärda nackdelar. En sådan

 bestämning skulle i hög grad bli styrande för fondstyrelsernas

 verksamhet, eftersom statsmakterna då skulle bestämma den

 måttstock mot vilken förvaltningen skulle mätas. Om det

 exempelvis föreskrevs att aktieförvaltningen skulle jämföras

 med Stockholms fondbörs generalindex, skulle avvikelser från

 indexets sammansättning vara av stor vikt för uppfattningen om

 den av fondstyrelsen beslutade risknivån i förvaltningen. En

 av statsmakterna fastlagd måttstock för utvärderingen av

 förvaltningen skulle därför i praktiken utgöra en inskränkning

 av fondstyrelsernas nuvarande oberoende och frihet att, inom

 placeringsreglementets ram och med beaktande av de

 övergripande bestämmelserna för förvaltningen, besluta om

 placeringarna i AP-fonden.

 Jag anser därför att det bör ankomma på fondstyrelserna att

 tillse att verksamheten bedrivs så att den är förenlig med

 fondens övergripande mål för förvaltningen. För att uppnå

 detta föreslår jag att varje fondstyrelse fastställer närmare

 mål för sin placeringsverksamhet. För första-tredje

 fondstyrelserna bör gälla att placeringsverksamheten sker inom

 ramen för kraven på tillfredsställande betalningsberedskap och

 riskspridning samt betryggande säkerhet. För fjärde-femte

 fondstyrelserna bör gälla att placeringsverksamheten sker inom

 ramen för kraven på en tillfredsställande riskspridning.

 Fondstyrelserna förvaltar utomordentligt stora belopp. Det är

 därför av största vikt att förvaltningen sker på ett effektivt

 sätt. För att kontrollera detta är det nödvändigt att göra en

 fortlöpande utvärdering av resultatet av fondstyrelsernas

 placeringsverksamhet. En sådan utvärdering bör göras av

 fondstyrelserna själva och redovisas årligen till regeringen.

 Fondstyrelsernas utvärdering bör ligga till grund för

 regeringens granskning och rapportering till riksdagen av

 fondförvaltningen.

 Fondstyrelsernas utvärdering (resultatuppföljning) görs

 naturligen genom att det faktiska resultatet av förvaltningen

 jämförs med en alternativ möjlig förvaltningsstrategi. Det kan

 röra sig om att en jämförelse görs med andra förvaltare som

 har liknande mål och restriktioner för förvaltningen, eller

 att en jämförelse görs med en alternativ hypotetisk

 förvaltningsstrategi.

 Vid resultatuppföljningen bör tillgångar och kontrakt

 värderas till marknadsvärde. Enligt bokföringslagen skall i

 redovisningen av tillgångar (och kontrakt) dessa värderas till

 det lägsta av anskaffningsvärdet och det verkliga värdet.

 Detta är en skillnad mellan redovisningen och resultat-

 mätningen. Dessutom görs i redovisningsreglerna en åtskillnad

 mellan realiserat och icke-realiserat resultat. I

 resultatuppföljning däremot sker värdering av tillgångar och

 kontrakt alltid till marknadsmässiga värden, där sådana

 föreligger, per rapportperiodens utgång. På så sätt erhålls,

 enligt min mening, en så rättvisande bild som möjligt av det

 resultat som fondförvaltningen uppnått under rapportperioden.

 Enklare placeringsbestämmelser

 APR:s placeringsbestämmelser avseende första-tredje

 fondstyrelserna har i huvudsak tillkommit under en tid då

 kapitalmarknaden var reglerad. Detta förhållande, tillsammans

 med önskemålet att AP-fonden skulle ha en lågriskprofil i sina

 placeringar, har säkerligen varit en starkt bidragande orsak

 till att bestämmelserna i många fall utformats på sådant sätt

 att de tenderar att detaljstyra fondstyrelsernas verksamhet.

 De restriktiva bestämmelserna kan också ses mot bakgrund av

 hur ATP-systemet finansieras.

 De nuvarande bestämmelserna anger i detalj i vilka tillgångar

 första-tredje fondstyrelserna får placera sina medel. Medlen

 skall i första hand placeras på obligations- och

 penningmarknaden. I bestämmelserna anges att första-tredje

 fondstyrelserna bl.a. får placera medel i obligationer och

 andra för den allmänna omsättningen avsedda skuldförbindelser

 utfärdade av vissa uppräknade subjekt. Placeringar utställda i

 utländsk valuta får ske i begränsad omfattning. Dessa får

 motsvara högst 10 % av det totala anskaffningsvärdet av de

 tillgångar som varje fondstyrelse förvaltar.

 Fondstyrelserna har också möjlighet att lämna s.k. direktlån,

 dvs. sådana räntebärande placeringar som inte är avsedda för

 allmän omsättning. Sådana placeringar i lån till det privata

 näringslivet, förutom banker m.fl., är begränsade till ett

 belopp som sammanlagt svarar mot 5 % av de tillgångar som en

 styrelse förvaltar. För placeringar av fondmedel i utländska

 och svenska fastigheter är motsvarande begränsning också 5 %.

 Den snabba utvecklingen på den svenska kapitalmarknaden och

 den ökande internationaliseringen samt tillkomsten av nya

 finansiella instrument medför att alltför detaljerade

 placeringsregler, särskilt i lagform, kan vara till nackdel

 för en kapitalförvaltare. Sådana bestämmelser riskerar också

 att snabbt bli föråldrade.

 Enligt min mening väger skälen för generella bestämmelser

 således allt tyngre. Jag föreslår därför att enklare och mer

 generella placeringsbestämmelser införs för första-tredje

 fondstyrelserna. Dessa bör enligt liksom nu omfatta

 placeringar på obligations- och penningmarknaden. Be-

 stämmelserna bör även omfatta placeringar i s.k. direktlån

 till bl.a. staten, kommunerna och mellanhandsinstitut. För

 placeringar i sådana tillgångar bör som enda restriktion gälla

 att dessa har låg kreditrisk. Det bör på samma sätt som i dag

 finnas möjlighet att placera fondmedel i direktlån till

 näringslivet. För dessa uppställs inte samma krav på att varje

 enskild skuldförbindelse skall ha låg kreditrisk. Däremot

 innebär bestämmelserna i APR om tillfredsställande

 riskspridning och betryggande säkerhet att placeringar i

 direktlån till näringslivet som inte har låg kreditrisk måste

 anpassas så att den totala förvaltningen uppfyller dessa krav.

 De gränsvärden för vissa slag av placeringar, t.ex.

 tillgångar i utländsk valuta, som i dag gäller för

 första-tredje fondstyrelserna är satta i relation till

 anskaffningsvärdet för de tillgångar som resp. fondstyrelse

 förvaltar. I promemorian föreslås att tillgångarnas

 marknadsvärde skall användas i stället.

 Som jag tidigare anfört bör fondstyrelsernas tillgångar vid

 resultatuppföljningen värderas till marknadsvärdet.

 Övervägande skäl talar för att också använda tillgångarnas

 marknadsvärde vid beräkning av gränsvärden för innehav av

 tillgångar i utländsk valuta och i fastigheter samt placering

 av fondmedel i direktlån till det privata näringslivet. Skulle

 någon av de angivna gränserna, till följd av förändrade

 fastighetsvärden, kurser eller liknande, komma att överskridas

 måste engagemanget till ett motsvarande belopp avvecklas så

 snart det lämpligen kan ske.

 Fjärde och femte fondstyrelserna omfattas av

 placeringsbestämmelser med annat innehåll än första-tredje

 fondstyrelserna. Detta följer av att de förstnämnda

 fondstyrelserna, till skillnad från de sistnämnda, i första

 hand har att placera sina medel på aktiemarknaden.

 Fjärde och femte fondstyrelserna får placera medel i bl.a.

 aktier i svenska aktiebolag, standardiserade köp- och

 säljoptioner avseende aktier i svenska aktiebolag samt aktier

 i utländska bolag. För aktier i utländska bolag gäller dock

 att det sammanlagda värdet inte får överstiga 10 % av värdet

 av de medel som resp. styrelse förvaltar.

 För fjärde och femte fondstyrelserna föreligger enligt min

 mening inte samma behov av förenkling av

 placeringsbestämmelserna som för första-tredje

 fondstyrelserna. Jag föreslår därför inte några ändringar i

 placeringsbestämmelserna för fjärde och femte fondstyrelserna.

 Externa kapitalförvaltare

 I promemorian föreslås att fonderna får rätt att anlita

 externa förvaltare för förvaltning av delar av fondmedlen. Som

 grund härför anförs bl.a. att det knappast är möjligt för en

 fondstyrelse att upprätthålla hög kompetens på alla de områden

 som de i promemorian föreslagna fria placeringsreglerna öppnar

 för. Detta framhålls särskilt i fråga om placeringar i

 utlandet.

 Även om det förslag till ändrade placeringsbestämmelser som

 jag nu lämnar innebär att placeringsutrymmet inte blir lika

 vidsträckt som det som förordas i promemorian finns det ändå

 anledning att införa en möjlighet för fondstyrelserna att

 anlita externa kapitalförvaltare med särskild kompetens och

 specialistkunskap. Genom att etablera kontakt med och köpa

 tjänster från andra kapitalförvaltare kan fondstyrelsen få

 tillgång till den kunskap som analytiker på annat håll byggt

 upp. Detta bör skapa bättre förutsättningar för att uppfylla

 kravet på en effektiv förvaltning.

 5.2 Återlån

 Promemorians förslag överensstämmer med mitt förslag.

 Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det utan

 erinran.

 Skälen för mitt förslag: I de ursprungliga bestämmelserna för

 AP-fonden tilldelades återlån en viktig roll. Avsikten med

 lånen är att ge avgiftsbetalarna en möjlighet att hos banker

 låna en viss del av de inbetalade avgiftsbeloppen. Återlån

 medges efter sedvanlig kreditbedömning, vilken görs av banken.

 Återlån får * med vissa begränsningar * beviljas med högst

 hälften av de avgifter som erlagts under det närmast

 föregående året eller med högst hälften av de avgifter som

 erlagts under de fem senaste åren. Ett kreditinstitut som

 beviljat återlån får till motsvarande belopp erhålla lån från

 någon av första-tredje fondstyrelserna. Lånet skall beviljas

 av den fondstyrelse som har att förvalta de avgifter eller

 större delen av de avgifter för vilka återlånet beviljats.

 Till en början kunde bankerna rebelåna återlånen

 (refinansieringslån) hos fonden till en subventionerad ränta

 och på så sätt tillgodogöra sig hela eller större delen av

 subventionen. År 1984 ändrades reglerna för återlån så att

 fondstyrelserna kunde sätta marknadsräntor på refinansierings-

 lånen.

 Fondstyrelsernas refinansiering av återlån uppgår för

 närvarande till ca 150 miljoner kronor. I mitten av 1980-talet

 var motsvarande summa ca 8 miljarder kronor. Låneformen har

 således i stort sett upphört och någon nyutlåning förekommer

 inte.

 Var och en av första-tredje fondstyrelsen får enligt gällande

 bestämmelser (12 § första stycket 4c APR) låna ut pengar till

 svenska aktiebolag och ekonomiska föreningar till ett belopp

 som sammanlagt motsvarar högst 5 % av anskaffningsvärdet av de

 tillgångar som resp. fondstyrelse förvaltar. Dessa s.k.

 direktlån uppgår i dag till ca 10 miljarder kronor.

 Fondstyrelserna har möjlighet att låna ut ett ungefär lika

 stort belopp inom ramen för gällande bestämmelser för

 direktlån. Mot bakgrund av det anförda

 föreslår jag i överensstämmelse med promemorians förslag att

 möjligheten till återlån avskaffas.

 5.3 Årsredovisning

 Promemorians förslag överensstämmer med mitt.

 Remissinstanserna: Bokföringsnämnden anser att ett lagförslag

 tydligare måste göra en gränsdragning mellan årsredovisningen

 och resultatuppföljningen än vad som gjorts i promemorian.

 Nämnden anser vidare att hela bokföringen bör ske i enlighet

 med bokföringlagens krav på god redovisningssed. Föreningen

 Auktoriserade Revisorer tillstyrker förslaget i vad avser

 redovisning och revision. Förslaget kommenteras inte av övriga

 remissinstanser.

 Skälen för mitt förslag

 God redovisningssed

 Nuvarande bestämmelser om fondstyrelsernas årsredovisning

 anger hur vissa tillgångar skall värderas i balansräkningen.

 Bl.a. annat anges att tillgångarna skall tas upp till

 anskaffningsvärdet och att en värdelös fordran inte får tas

 upp som tillgång. I bestämmelserna om årsredovisning anges

 emellertid inte att resultaträkning, balansräkning och

 förvaltningsberättelse skall upprättas med iakttagande av god

 redovisningssed.

 Riksrevisionsverket har i utlåtande över fjärde och femte

 fondstyrelsernas samt dåvarande löntagarfondstyrelsernas

 medelsförvaltning under verksamhetsåret 1990 anfört att verket

 utgår ifrån att fondstyrelserna skall tillämpa

 bokföringslagens bestämmelser och i övrigt följa Föreningen

 Auktoriserade Revisorers rekommendationer. Principen om att

 upprätta årsredovisningshandlingar med iakttagande av god

 redovisningssed bör naturligtvis gälla också för

 AP-fondsförvaltningen. Jag föreslår därför att det införs en

 bestämmelse som klart uttalar detta.

 Redovisning efter reala principer

 I nuvarande bestämmelser anges att det till

 förvaltningsberättelsen skall fogas resultaträkning och

 balansräkning som är uppställda efter reala principer. I

 förarbetena till denna bestämmelse angavs att det fanns ett

 behov av att fondstyrelserna i sina förvaltningsberättelser

 redovisade en realt beräknad utdelningstillväxt. På så sätt

 skulle man bättre kunna utvärdera det avkastningskrav som

 angavs i 28 § APR om att fjärde fondstyrelsen och dåvarande

 löntagarfondstyrelserna skulle överföra en avkastning för

 närmast föregående räkenskapsår beräknad till 3 % av nuvärdet

 av förvaltade medel.

 Vidare angavs i förarbetena (prop. 1987/88:11 s. 35-37)

 följande. Det totala avkastningskravet för fonderna är

 långsiktigt och en bedömning av medelsförvaltningen måste

 därför ske i ett längre perspektiv. Detta innebär att man inte

 bör fästa alltför stort avseende vid det reala resultatet för

 ett enskilt år. Däremot ger den reala balansräkningen över

 tiden en god bild av värdeutvecklingen i fonderna i

 förhållande till det långsiktiga resultatkravet. Den reala

 redovisningen skall således ses mot bakgrund av intresset av

 en trygg avkastning på de ATP-medel som fondstyrelserna

 förvaltar och ett allmänt intresse av att löpande kunna följa

 resultat- och värdeutvecklingen i förhållande till

 avkastningskravet. Bestämmelsen kom också att

 omfatta första-tredje fondstyrelserna även om det för dessa

 inte finns några avkastningkrav i APR.

 Genom de riktlinjer för fondstyrelsernas resultatuppföljning

 som jag tidigare redogjort för och den redogörelse till

 regeringen över denna uppföljning som föreslås i det följande

 (se avsnitt 5.4) finns det enligt min mening inte längre något

 behov av att avkräva fondstyrelserna en redovisning efter

 reala principer. Jag föreslår därför att kravet i APR på att

 fondstyrelserna skall lämna en redovisning efter reala

 principer tas bort.

 5.4 Sammanställning och granskning av fondstyrelsernas

 årsredovisningar

 Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med mitt.

 Remissinstanserna: Sveriges Finansanalytikers Förening anser

 att någon form av resultatredovisning bör lämnast senast inom

 två månader. Övriga remissinstanser kommenterar inte

 förslaget.

 Skälen för mitt förslag: För närvarande gör första-tredje

 fondstyrelserna en sammanställning av samtliga fondstyrelsers

 verksamhetsberättelser. Sammanställningen överlämnas till

 regeringen. Vidare skall Riksförsäkringsverket och

 Riksrevisionsverket årligen avge utlåtande över fjärde och

 femte fondstyrelsernas medelsförvaltning (tidigare även över

 löntagarfondstyrelsernas medelsförvaltning). Den utvärdering

 som därvid sker skall göras med utgångspunkt i

 pensionssystemets intresse av en trygg avkastning på det av

 styrelserna förvaltade kapitalet samt en god tillväxt i

 ekonomin. Regeringen överlämnar därefter med egna kommentarer

 första-tredje fondstyrelsernas sammanställning och

 fondstyrelsernas verksamhetsberättelser till riksdagen. I

 regeringsskrivelsen kan regeringen vid behov motivera beslut

 som har fattats i enligt med bestämmelserna i APR och vidare

 ge uttryck för sin uppfattning om förhållandena inom

 fondförvaltningen utifrån de bestämmelser som styr den. Enligt

 riksdagsordningens tilläggsbestämmelser 3.11.2 får

 riksdagsledamöterna avlämna motioner med anledning av

 skrivelsen.

 I och med att löntagarfondstyrelserna avskaffats finns inte

 längre samma skäl för att första-tredje fondstyrelserna skall

 göra en sammanställning över de olika delfonderna. Enligt min

 mening bör i stället, särskilt mot bakgrund av att varje

 fondstyrelse till regeringen skall redovisa en

 resultatuppföljning av sin placeringsverksamhet, en förenkling

 ske så att regeringen sammanställer fondstyrelsernas årsredo-

 visningar. Regeringen analyserar materialet innan den med en

 egen utvärdering överlämnar ärendet till riksdagen.

 Av samma skäl anser jag att det inte längre är befogat att

 Riksförsäkringsverket och Riksrevisionsverket utvärderar

 fjärde och femte fondstyrelsernas medelsförvaltning. Den

 särskilda kompetens som finns hos Riksrevisionsverket bör i

 stället tas till vara när regeringen utser revisorer för varje

 fondstyrelse (se avsnitt 5.5).

 Efter de förändringar av bestämmelserna om sammanställning

 och granskning av årsredovisningshandlingarna som nu föreslås

 kommer sammanfattningsvis följande att gälla:

 * Samtliga fondstyrelser skall senast den 1 april lämna

 årsredovisningshandlingarna.

 * Revisorerna skall inom 14 dagar efter det att

 årsredovisningshandlingarna kommit dem tillhanda avge

 revisionsberättelse.

 * Efter det att en fondstyrelse fått revisionsberättelsen

 skall styrelsen genast överlämna berättelsen tillsammans

 med årsredovisningshandlingarna och resultatuppföljningen

 till regeringen.

 * Regeringen skall senast den 15 oktober avgöra frågan om

 fastställelse av fondstyrelsernas balansräkningar.

 * Regeringen skall överlämna en sammanställning av

 fondstyrelsernas årsredovisningar och en utvärdering av

 fondstyrelsernas förvaltning av fondkapitalet till

 riksdagen.

 5.5 Revisorer

 Promemorians förslag: Varje fond skall granskas av tre

 revisorer varav regeringen utser en och det föreslagna

 fullmäktigeorganet två.

 Remissinstanserna: Kommerskollegium ifrågasätter om förslaget

 att en revisor skall leda revisionen är förenligt med god

 revisionssed enligt vilken varje revisor i princip är ansvarig

 för hela den granskning som ingår i uppdraget. Övriga

 remissinstanser kommenterar inte förslaget.

 Skälen för mitt förslag: Enligt nu gällande bestämmelser

 utser regeringen fyra revisorer för fondstyrelserna. Av dessa

 utses en efter förslag av Finansinspektionen och två efter

 samråd med de sammanslutningar som har rätt att föreslå

 styrelseledamöter. Syftet med denna ordning är att bereda

 olika intressen inflytande vid tillsättningen av revisorer.

 Vidare gäller att den utan förslag utsedde revisorn skall som

 ordförande leda revisionen av styrelsen. Det finns inget

 uttryckligt krav på att en revisor skall vara auktoriserad.

 Det är viktigt att revisorer för fondstyrelserna utses med

 utgångspunkt i deras yrkeskunnande. Jag föreslår därför att

 minst en revisor i varje fondstyrelse skall vara auktoriserad.

 När regeringen utser en auktoriserad revisor bör den ta

 tillvara den sakkunskap inom detta område som finns inom

 Riksrevisionsverket och utse revisor efter samråd med verket.

 Detta samråd kan lämpligen ske genom informella kontakter och

 behöver därför inte regleras i någon författning.

 Det angivna förfarandet innebär enligt min mening att det

 inte längre finns några bärande skäl att utse revisorer efter

 förslag av Finansinspektionen eller efter samråd med de

 sammanslutningar som har rätt att föreslå styrelseledamöter.

 Regeringen bör således utse samtliga revisorer utan förslag.

 Bland de auktoriserade revisorerna bör utses en som skall

 samordna revisionen i avsikt att få enhetligare revidering av

 fondstyrelsernas förvaltning.

 Jag vill med anledning av vad Kommerskollegium anfört i den

 sistnämnda frågan framhålla att avsikten med lagförslaget inte

 är att frångå de principer som allmänt gäller för hur en

 revisor skall utföra sitt uppdrag. Den revisor som skall

 samordna fondstyrelsernas revision skall därför endast verka

 för att denna blir enhetlig.

 5.6 Revisorernas värdepappersinnehav

 Promemorians förslag överensstämmer med mitt förslag.

 Remissinstanserna: Folksam anser att den föreslagna

 bestämmelsen kan diskuteras eftersom det kan ifrågasättas om

 revisorerna kommer i kontakt med särskilt mycket

 kurspåverkande information. Övriga remissinstanser kommenterar

 inte förslaget.

 Skälen för mitt förslag: Enligt nuvarande bestämmelser (44 §

 APR) är ledamöter och suppleanter i fondstyrelserna

 anmälningsskyldiga för sina innehav och ändringar i innehav av

 sådana fondpapper som anges i 2 § insiderlagen (1990:1342).

 Arbets- och uppdragstagare hos en fondstyrelse kan åläggas

 anmälningsskyldighet av resp. styrelse.

 Enligt min mening är det inte helt klart om revisorer för

 fondstyrelserna kan betraktas som uppdragstagare hos styrelsen

 och därmed kunna åläggas anmälningsskyldighet beträffande sina

 värdepappersinnehav. I motiven till insiderlagen (prop.

 1990/91:42 s. 81) sägs att med uppdragstagare avses envar som

 åtagit sig att fullgöra en arbetsprestation för någon. De

 aktuella revisorerna utses av regeringen och får således sitt

 uppdrag av den. Regeringen beslutar också om arvoden och andra

 ersättningar till revisorerna. Det är därför tveksamt om de

 kan betraktas som uppdragstagare hos resp. fondstyrelse och

 därmed kan åläggas anmälningsskyldighet enligt 44 § APR.

 Offentliga funktionärer kan ha kännedom om icke

 offentliggjord information som kan påverka kursen på

 fondpapper. Det är angeläget att förhindra att offentliga

 funktionärers handel för egen räkning med fondpapper leder

 till att allmänhetens förtroende för myndigheterna skadas

 eller att funktionärernas opartiskhet sätts i fråga. Vissa

 offentliga funktionärer kan därför åläggas

 anmälningsskyldighet enligt bestämmelser i 11 § insiderlagen.

 Revisorer i aktiemarknadsbolag anses enligt insiderlagen ha

 insynsställning i bolaget och är därför ålagda

 anmälningsskyldighet enligt den lagen.

 De skäl till att offentliga funktionärer skall vara

 anmälningsskyldiga som jag redogjort för har enligt min mening

 relevans även i fråga om revisorer för fondstyrelserna. Det är

 därför angeläget att det klargörs att dessa är

 anmälningsskyldiga för sitt innehav och ändring i innehavet av

 sådana fondpapper som anges i 2 § insiderlagen. Jag föreslår

 därför att det införs en sådan bestämmelse i 44 § APR.

 5.7 Jävsbestämmelse

 Promemorians förslag överensstämmer med mitt.

 Remissinstanserna kommenterar inte förslaget.

 Skälen för mitt förslag: I APR saknas bestämmelser om jäv. I

 ett ärende hos Justitiekanslern (beslut 1985-09-13)

 aktualiserades frågan om den då gällande förvaltningslagens

 bestämmelser om jäv var tillämpliga på de dåvarande

 löntagarfondstyrelserna inom AP-fonden. Justitiekanslern fann

 vid sin prövning att så var fallet. Han uttalade samtidigt att

 reglerna om jäv i förvaltningslagen var mindre väl lämpade för

 fondstyrelsernas förvaltande verksamhet och att intresset av

 opartiskhet i den offentliga förvaltningen motiverade

 jävsbestämmelser.

 Det är enligt min mening viktigt att upprätthålla

 allmänhetens tilltro till att förvaltningen av medlen i

 AP-fonden sker på ett korrekt sätt. Det får därför inte råda

 någon oklarhet i frågan om tillämpliga jävsbestämmelser. Mot

 bakgrund härav bör det enligt min mening, med

 aktiebolagslagens bestämmelser om jäv som förebild, införas

 sådana bestämmelser i APR.

 6 Överföringsavgiften m.m. inom

 allemanssparandet

 Riksgäldskontorets förslag, vilket grundar sig på en

 framställning som kontoret i sin tur fått från Svenska

 Bankföreningen, innebär att maximiavgiften höjs till

 200 kronor.

 Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker

 förslaget eller lämnar det utan erinran. Såväl

 Finansinspektionen som Svenska Fondhandlareföreningen och

 Fondbolagens Förening påtalar att bestämmelsen i fråga om vem

 som har rätt att uppbära ersättning bör utvidgas till att

 omfatta även fondbolag, eftersom överföring kan ske mellan två

 allemansfonder eller från en allemansfond till ett allemans-

 sparkonto. I dessa fall blir det fråga om en kostnad som

 drabbar det fondbolag som har att ombesörja överföringen.

 Svenska Fondhandlareföreningen och Fondbolagens Förening

 framhåller att motsvarande förtydligande även bör göras i

 fråga om vem som skall ha rätt att uppbära uttagsavgift enligt

 6 § samma lag.

 Skälen för mitt förslag: Av 3 § andra stycket lagen

 (1983:890) om allemanssparande framgår att en bank är

 berättigad till ersättning med högst 100 kronor av en sparare

 för kostnader för en överföring av sparmedel inom

 allemanssparandet. Någon uttagsavgift enligt 6 § skall inte

 betalas i dessa fall.

 Beloppsgränsen 100 kronor för överföring av sparmedel inom

 allemanssparandet infördes 1986 (prop. 1985/86:150 bil.1, bet.

 1985/86:FiU34, rskr. 1985/86:362, SFS 1986:522). Reglerna

 beträffande överföring var då sådana att en sparare fick

 överföra, helt eller delvis, behållningen i en allemansfond

 till en annan sådan fond. Överföring fick vidare ske av hela

 behållningen på ett allemanssparkonto till sådant konto i en

 annan bank. Överföring av sparmedel mellan sparkonto och

 allemansfond var emellertid inte tillåtet.

 Skälet till att det i lagen infördes en övre gräns för

 överföringsavgiftens belopp var att höga sådana avgifter

 ansågs kunna hämma konkurrensen mellan allemansfonderna,

 eftersom de skapade inlåsningseffekter.

 I samband med att sparare fr.o.m. den 1 januari 1990 tilläts

 att, mot en överföringsavgift, fritt omdisponera sina sparade

 medel mellan allemanssparandets båda sparformer

 allemanssparkonto och allemansfond uttalade föredragande

 statsrådet (prop. 1989/90:31 s. 7) att den gällande över-

 föringsavgiften på högst 100 kronor inte i alla sammanhang

 skulle komma att täcka kostnaderna för byte mellan allemans-

 fonder och mellan de båda sparformerna. Han fann emellertid

 inte skäl att då föreslå någon ändring av avgiften.

 Maximigränsen för den avgift som får tas ut vid överföring av

 sparmedel inom allemanssparandet har varit oförändrad sedan

 1986. Jag finner det med hänsyn till den allmänna

 kostnadsutvecklingen motiverat att nu höja maximigränsen.

 Avgiftstaket bör dock inte höjas till den nivå som har

 begärts. Jag finner det tillräckligt att en avgift om högst

 150 kronor får tas ut vid överföringar.

 Några remissinstanser har tagit upp frågan om ändringar i 3

 och 6 §§ lagen om allemanssparande vad gäller rätten att

 uppbära överförings- resp. uttagsavgifter. Enligt nuvarande

 lydelser av paragraferna är det banker som uppbär dessa

 avgifter. Vid såväl överföring som uttag från en allemansfond

 kan det emellertid vara fondbolaget som ombesörjer dessa

 transaktioner. De ifrågavarande paragraferna bör därför ändras

 så att det framgår att även fondbolag kan uppbära avgifterna i

 fråga.

 7 Tidsgränsen för offentliggörande av

 halvårsrapporter

 Sydsvenska Handelskammarens förslag innebär att den

 tidsperiod inom vilken halvårsrapporter skall offentliggöras

 förlängs från två till fyra månader.

 Remissinstanserna: Förslaget tillstyrks av Svenska

 Bankföreningen och Sveriges Aktiesparares Riksförbund men

 avstyrks av övriga remissinstanser. Finansinspektionen anför

 bl.a. att den ändring som handelskammaren föreslår inte kan

 ses isolerad utan måste övervägas även utifrån

 aktiebolagslagens regler om delårsrapporter och att två-

 månadersfristen i börslagstiftningen korresponderar med

 motsvarande bestämmelse i aktiebolagslagen för

 delårsrapporter. Patent- och registreringsverket har med

 utgångspunkt från bestämmelserna i EG-direktivet om halvårs-

 rapporter påpekat att den tidsfrist som där anges för

 offentliggörandet har karaktären av minimikrav och att detta

 innebär att medlemsländerna kan besluta om bestämmelser som är

 strängare, förutsatt att de tillämpas generellt.

 En genomgående uppfattning hos remissinstanserna är att

 tidsfristen på två månader är väl avvägd och att kravet på

 snabb information är det primära.

 Skälen för min bedömning: Lagen om börs- och

 clearingverksamhet trädde i kraft den 1 januari 1993. Enligt 5

 kap 6 § i den lagen skall ett aktiebolag vars aktier är

 inregistrerade vid en börs under varje räkenskapsår som

 omfattar mer än tio månader offentliggöra en redogörelse för

 bolagets verksamhet och resultat under räkenskapsårets första

 sex månader (halvårsrapport). Rapporten skall offentliggöras

 inom två månader från halvårets utgång. Vid offentliggörandet

 skall halvårsrapporten ges in till börsen. Om det finns

 särskilda skäl, får börsen medge anstånd med

 offentliggörandet.

 Skyldigheten för börsregistrerade bolag att offentliggöra

 halvårsrapporter innebär inte någon inskränkning i bolagens

 skyldighet att även avge delårsrapporter i enlighet med

 bestämmelserna i 11 kap. 12-14 §§ aktiebolagslagen. Detta

 betyder att börsregistrerade bolag i princip skall avge två

 slags rapporter under ett räkenskapsår. Såsom anförts i

 förarbetena till bestämmelsen om halvårsrapporter kan det

 emellertid av rationella skäl vara lämpligt att förena

 rapporterna i en och samma handling under förutsättning att

 såväl börslagens som aktiebolagslagens krav beträffande

 innehåll och tidpunkt för avlämnande av rapporten iakttas

 (prop. 1991/92:113 s. 192).

 Bestämmelserna om halvårsrapporter i den nya

 börslagstiftningen innebär en anpassning till de regler som

 gäller inom EG, nämligen det s.k. tredje börsdirektivet

 (82/121/EEG), och som omfattas av EES-avtalet. Enligt

 direktivet skall halvårsrapporter offentliggöras senast fyra

 månader efter rapportperiodens utgång. Detta är emellertid ett

 minimikrav. Varje enskilt medlemsland får således sätta en

 kortare tidsgräns för offentliggörandet, om denna tillämpas

 generellt.

 Sydsvenska Handelskammaren hävdar som stöd för den begärda

 ändringen att de svenska börsföretagen skulle drabbas av ökade

 kostnader i förhållande till företag i övriga Europa och att

 den tertialvisa rapportering som de svenska företagen i dag

 normalt gör skulle kunna upphöra, om inte tidsgränsen för

 offentliggörandet av halvårsrapporter förlängdes till de fyra

 månader som EG-reglerna tillåter.

 Med hänsyn till intresset av att informationen är aktuell är

 det, såsom flertalet remissinstanser framhållit, angeläget att

 halvårsrapporter offentliggörs så snart som möjligt efter

 rapportperiodens utgång. Den gällande tidsgränsen om två

 månader överensstämmer också med motsvarande bestämmelse i

 aktiebolagslagen beträffande delårsrapporter.

 De argument som framförts av handelskammaren till stöd för en

 förlängning av perioden för offentliggörandet kan enligt min

 mening inte uppväga kravet på snabb information.

 Av nu anförda skäl är jag inte beredd att medverka till någon

 ändring av den tid inom vilken börsregistrerade bolag skall

 offentliggöra sina halvårsrapporter.

 Enligt bestämmelserna i 5 kap. 6 § lagen om börs- och

 clearingverksamhet kan börsen medge anstånd med

 offentliggörande av halvårsrapport. Finansinspektionen har i

 sitt remissyttrande hävdat att det är oklart huruvida ett

 sådant dispensbeslut överensstämmer med aktiebolagslagens

 tvåmånadersfrist för ingivande av delårsrapport till Patent-

 och registreringsverket. Jag ser här inga motstridigheter

 eftersom reglerna om halvårsrapporter i börslagstiftning är

 fristående i förhållande till reglerna om delårsrapporter i

 aktiebolagslagen. Ett anståndsbeslut av en börs beträffande

 ett börsregistrerat bolags halvårsrapport har därför ingen

 verkan när det gäller bolagets skyldighet att avge

 delårsrapport enligt aktiebolagslagen.

 8 Upprättade lagförslag

 I enlighet med det anförda har inom Finansdepartementet

 upprättats förslag till

 1. lag om inkomstbeskattning vid ombildning av värdepappers-

 fond,

 2. lag om ändring i lagen (1983:1092) med reglemente för

 Allmänna pensionsfonden,

 3. lag om ändring i aktiekontolagen (1989:827),

 4. lag om ändring i lagen (1990:1114) om värdepappersfonder,

 5. lag om ändring i lagen (1990:1115) om ikraftträdande av

 lagen (1990:1114) om värdepappersfonder,

 6. lag om ändring i lagen (1991:981) om värdepappersrörelse,

 7. lag om ändring i lagen (1992:1627) om ändring i lagen

 (1983:1092) med reglemente för Allmänna pensionsfonden,

 8. lag om ändring i lagen (1983:890) om allemanssparande.

 Lagförslagen 1-7 har granskats av Lagrådet. Lagförslaget 8

 ligger inom Lagrådets granskningsområde. Förslaget är

 emellertid av sådan enkel beskaffenhet att Lagrådets yttrande

 skulle sakna betydelse.

 9 Specialmotivering

 9.1 Förslaget till lag om inkomstbeskattning vid ombildning

 av värdepappersfond

 1 §

 I bestämmelsen har angetts att ett utbyte av fondandelar vid

 sammanläggning eller delning av värdepappersfonder inte skall

 leda till skattepliktig intäkt för fondandelsägarna. I

 paragrafen regleras också anskaffningsvärdet för andelarna i

 en på så sätt nybildad fond. Vid en ombildning skall

 anskaffningsvärdet för de skattskyldigas nya andelar motsvara

 det totala anskaffningsvärdet på fondandelarna i de

 ursprungliga fonderna. När en delning har skett på så sätt att

 den skattskyldige får andelar i två eller flera fonder skall

 relationen mellan dessa fonders förmögenhetsvärden bestämma

 fördelningen av det tidigare anskaffningsvärdet på de nya

 fondandelarna. Det bör understrykas att en sammanläggning

 eller delning medför att nya fonder bildas. Inte i något av

 fallen lever således en ursprunglig fond vidare.

 2 §

 Paragrafen reglerar fondens beskattning. Bestämmelsen i första

 styckets första mening befriar de ombildade fonderna från

 uttagsskatt. Dessutom slås det i stycket fast att en

 kontinuitetsprincip skall gälla för att bestämma

 anskaffningsvärde på tillgång som förvärvats före ombild-

 ningen. Eftersom endast andra tillgångar än aktier o.d., dvs.

 de som inte avses i 27 § 1 mom. lagen (1947:576) om statlig

 inkomstskatt, kan bli föremål för reavinstbeskattning är

 sistnämnda regel bara tillämplig på vissa räntebärande

 värdepapper. I paragrafens andra stycke har förts in en

 bestämmelse om övertagande i skattehänseende av rättigheter

 och skyldigheter. Bestämmelsen tar bl.a. sikte på

 eftertaxeringsfall. Vid delning fördelas rättigheter och

 skyldigheter som är hänförliga till tiden före ombildningen på

 varje nybildad fond i förhållande till fondens relativa

 storlek vid delningen.

 9.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1983:1092) med

 reglemente för Allmänna pensionsfonden

 1 §

 Ändringar har gjorts i paragrafens andra stycke till följd av

 att vissa paragrafer har upphört att gälla. Vidare har införts

 en hänvisning till en ny paragraf, 45 §, vari bestämmelser om

 regeringens redovisning till riksdagen m.m. numera återfinns.

 7 a §

 Paragrafen är ny. Den innehåller regler om jäv för

 fondstyrelsernas ledamöter och motsvarar i sak reglerna i 8

 kap. 10 § aktiebolagslagen. Den nya jävsbestämmelsen har

 behandlats i allmänmotiveringen (avsnitt 5.7).

 Till skillnad från motsvarande bestämmelse i aktiebolagslagen

 omfattar denna paragraf inte någon regel beträffande

 verkställande direktör. Skälet härtill är att det i APR inte

 finns någon bestämmelse som reglerar dennes ställning. Det

 förutsätts dock att en verkställande direktör respekterar

 jävsbestämmelserna.

 11 §

 I första stycket har kraven på att första-tredje

 fondstyrelserna skall förvalta fondmedlen på ett sätt som är

 förenligt med den allmänna ekonomiska politiken och med

 beaktande av kreditmarknadens funktionssätt tagits bort.

 Skälen för denna ändring har redovisats i allmänmotiveringen

 (avsnitt 5.1).

 Bestämmelserna i andra stycket uttrycker de allmänna krav som

 ställs på en styrelses förvaltning av fondmedlen.

 Avkastningskravet har genom den ändrade lydelsen förtydligats.

 Fondmedlen skall förvaltas så att de på lång sikt ger en hög

 avkastning. Detta skall ses mot bakgrund av vad som anförts i

 allmänmotiveringen (avsnitt 5.1) om den uppbyggnad av buffert

 som sker i AP-fonden.

 I kravet på att fondmedlen skall placeras med betryggande

 säkerhet ligger bl.a. att medlen skall investeras

 huvudsakligen i förbindelser med låg kreditrisk. Med

 kreditrisk avses här risken för förlust till följd av

 låntagares oförmåga att betala ränta eller amorteringar på

 sina lån. Fondstyrelserna skall således ha en låg riskprofil i

 sina placeringar.

 Genom den nya bestämmelsen i tredje stycket öppnas möjlighet

 för fondstyrelserna att anlita externa fondförvaltare för att

 placera fondmedel. Extern förvaltning kan utnyttjas så att en

 kapitalförvaltare ges i uppdrag att för en fondstyrelses

 räkning genomföra placeringar i enlighet med de villkor som

 preciseras i ett uppdragsavtal. En fondstyrelse som anlitar

 externa förvaltare måste försäkra sig om att få nödvändiga

 uppgifter om de ändringar som görs i den portfölj som

 uppdraget avser för att kunna bevaka att uppdraget fullföljs

 på rätt sätt. Ytterst är det nämligen styrelsen som bär

 ansvaret för förvaltningen av fondmedlen.

 Som redogjorts för i allmänmotiveringen (avsnitt 5.1) bör den

 externa fondförvaltningen i första hand bli aktuell när en

 fondstyrelse i något avseende saknar erforderlig kompetens.

 Omfattningen av de externa förvaltningsuppdragen bör inte vara

 så stor att den avser större delen av de medel som resp.

 fondstyrelse förfogar över.

 I det nya fjärde stycket har tagits in bestämmelser om att

 varje fondstyrelse skall fastställa närmare mål för sin

 placeringsverksamhet. Varje fondstyrelse skall därvid utifrån

 de restriktioner som gäller för resp. styrelse närmare ange

 hur målet om långsiktigt hög avkastning skall uppnås.

 Målformuleringarna bör också ange hur avkastning och risk

 skall mätas, vilka metoder som skall användas för att

 utvärdera verksamhetens resultat samt inom vilka gränser

 (limiter) placeringsverksamheten skall bedrivas. Limiter bör

 fastställas för bl.a. ränte-, kredit- och valutarisker. De

 närmare mål som en fondstyrelse fastställt för sin

 placeringsverksamhet måste redovisas till regeringen senast i

 samband med att resultatuppföljningen enligt 16 a §

 överlämnas.

 Bestämmelser om fondstyrelsernas skyldighet att svara för

 resultatuppföljning finns i en ny paragraf, 16 a §.

 15 a §

 Tredje stycket, som begränsar storleken av fondstyrelsernas

 placeringar i fast egendom (direkt eller indirekt genom aktier

 i fastighetsbolag), innebär att jämförelsen nu skall göras

 mellan tillgångarnas marknadsvärde i stället för som tidigare

 mellan tillgångarnas anskaffningsvärde. Skälen till denna

 ändring har angetts i allmänmotiveringen (avsnitt 5.1). För

 att undvika att hamna i situationer då egendom måste avvecklas

 därför att gränsvärdet i tredje stycket överskrids bör

 fondstyrelserna hålla en viss marginal så att normala

 värdeändringar kan rymmas inom den angivna ramen.

 Att gränsen för placeringar i fastigheter enligt tredje

 stycket relateras till marknadsvärdet av innehavet kan få den

 konsekvensen att en fondstyrelse kommer att överskrida

 5-procentsgränsen till följd av värdeförändringar i

 tillgångarna. Fondstyrelsen måste då avveckla

 fastighetsinnehav till ett motsvarande belopp så att

 engagemanget ryms inom ramen. En sådan avveckling skall göras

 så snart det är lämpligt. Fondstyrelsen bör därmed ha rätt att

 avvakta med en avyttring till dess att den kan genomföras på

 affärsmässigt försvarbara grunder.

 16 §

 Ändringarna i paragrafen har behandlats i allmänmotiveringen

 (avsnitt 5.3).

 16 a §

 Paragrafen är ny och anger att varje fondstyrelse skall lämna

 en redogörelse för hur de uppställda målen för styrelsen

 placeringsverksamhet (se 11 § fjärde stycket) uppfylls.

 Ett inslag i den resultatuppföljning som fondstyrelsen skall

 göra med utgångspunkt i uppställda mål för

 placeringsverksamheten bör vara att den avkastning som

 uppnåtts jämförs med avkastningen för ett lämpligt

 jämförelseobjekt, t.ex. annan institutionell förvaltare,

 riktmärkesportfölj eller index. Frågan har behandlats i

 allmänmotiveringen (avsnitt 5.1).

 När en fondstyrelse överlämnar sin resultatuppföljning behöver

 inte styrelsens fullständiga målbeskrivning för

 placeringsverksamheten bifogas. Det är tillräckligt att

 regeringen får en sammanfattning av denna av vilken

 huvuddragen kan utläsas.

 Resultatuppföljningen skall inte tas in i fondstyrelsens

 årsredovisning. Revisorerna behöver därför inte avge något

 utlåtande över resultatuppföljningen.

 21 §

 Ändringarna har behandlats i allmänmotiveringen (avsnitt 5.5).

 24 §

 Ändringarna i paragrafens första och andra stycke är

 följdändringar (jfr 16 §).

 25 §

 Ändringen är en följdändring (jfr 16 §).

 30 §

 Paragrafens tre sista stycken har upphävts. I stället har i 43

 § införts en hänvisning till 4 § andra-fjärde styckena som

 innehåller samma bestämmelser.

 32 §

 Bestämmelserna i första stycket om styrelseledamöternas

 mandattid har upphävts. I stället har i 43 § tagits in en

 hänvisning till 5 § första stycket som innehåller samma

 bestämmelser.

 34 §

 Ändringarna i paragrafen har kommenterats i allmänmotiveringen

 (avsnitt 5.1).

 43 §

 I paragrafen har tillkommit flera hänvisningar till

 föreskrifter som skall gälla första-tredje fondstyrelserna och

 som skall gälla även i fråga om fjärde och femte

 fondstyrelserna. Särskilt bör noteras hänvisningen till de nya

 bestämmelserna i 11 § tredje och fjärde styckena om extern

 kapitalförvaltning resp. fastställande av mål för styrelsernas

 placeringsverksamhet. Vidare kan noteras hänvisningen till den

 nya 16 a § som innehåller bestämmelser om fondstyrelsernas

 skyldighet att till regeringen lämna redovisning för sin

 resultatuppföljning.

 44 §

 Lagrummet reglerar vilka personer som har anmälningsskyldighet

 för sina innehav och ändring i innehavet av sådana fondpapper

 som anges i 2 § insiderlagen (1990:1342). Ändringar i första

 stycket har kommenterats i allmänmotiveringen (avsnitt 5.6).

 45 §

 Paragrafen är ny. Motsvarande bestämmelser fanns tidigare i 17

 § som upphört att gälla. Beträffande paragrafens sakliga

 innehåll hänvisas till allmänmotiveringen (avsnitt 5.4).

 Övergångsbestämmelserna till lagen (1991:1857) om ändring i

 lagen

 (1983:1092) med reglemente för Allmänna pensionsfonden

 Bestämmelsen om revisorer i punkten 4 har anpassats till vad

 som gäller för första-femte fondstyrelserna.

 Övergångsbestämmelser till den nu föreslagna lagen

 Av punkten 2 framgår att de nya bestämmelserna för regeringens

 redovisning till riksdagen av fondstyrelsernas förvaltning av

 fondmedlen skall tillämpas första gången i fråga om

 räkenskapsåret 1993.

 Punkten 3 innebär att 18-20 §§, som upphävs, skall gälla i

 fråga om återlån och lån till kreditinrättning på grund av

 återlån som har beviljats eller sökts före ikraftträdandet,

 dvs. före den 1 juli 1993.

 9.3 Förslaget till lag om ändring i aktiekontolagen

 (1989:827)

 3 kap. 1 §

 I första stycket har införts en bestämmelse som innebär att

 Riksbanken och Riksgäldskontoret blir kontoförande institut

 inom resp. verksamhetsområde. Riksbankens verksamhetsområde

 avgränsas i huvudsak genom 19 § lagen (1988:1385) om Sveriges

 riksbank enligt vilken Riksbanken bl.a. får köpa, sälja och

 förmedla svenska statspapper, s.k. marknadsoperationer, i

 syfte att påverka kreditmarknaden. Riksgäldskontorets

 verksamhetsområde avgränsas i huvudsak genom bestämmelserna i

 1 § förordningen (1989:248) med instruktion för

 Riksgäldskontoret. Enligt dessa skall kontoret ta upp och

 förvalta lån till staten i enlighet med lagen (1988:1387) om

 statens upplåning.

 3 kap. 3 §

 I första stycket har som följd av ändringen i 1 § införts en

 bestämmelse som undantar Riksbanken och Riksgäldskontoret från

 Finansinspektionens tillsyn. Detta innebär att Riksbanken och

 Riksgäldskontoret inte har den upplysningsskyldighet som andra

 kontoförande institut har enligt denna paragraf.

 9.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:1114) om

 värdepappersfonder

 Tillägget i rubriken närmast före 33 § motiveras av att den

 nya paragrafen, 33 a §, behandlar annat än upphörande och

 överlåtelse av fondverksamhet.

 33 a §

 Paragrafen är ny. Den har behandlats i den allmänna

 motiveringen (avsnitt 2.1).

 Endast fonder som förvaltas av samma fondbolag kan göras till

 föremål för sammanläggning. Sammanläggning av fonder som

 förvaltas av olika fondbolag kan alltså endast ske efter en

 överflyttning av förvaltningen till ett av bolagen enligt

 reglerna i 33 §.

 Kravet att de fonder som skall kunna läggas samman skall ha

 likartad placeringsinriktning innebär t.ex. att aktiefonder

 med inriktning på olika branscher eller olika geografiska

 områden inte bör få läggas samman. Räntefonder med skilda

 tidshorisonter på sina placeringar kan inte heller anses ha

 likartad placeringsinriktning. Således bör inte en räntefond

 inriktad på placeringar i värdepapper med kort löptid få

 läggas samman med en fond som placerar i s.k. långa papper.

 Det som nu nämnts är bara några exempel på fonder som inte bör

 anses ha likartad placeringsinriktning.

 Det ankommer på Finansinspektionen att i varje enskilt fall

 göra en bedömning av om de i paragrafen angivna kriterierna

 för sammanläggning och delning är uppfyllda.

 Sammanläggning av fler än två fonder kan tillåtas om

 kriterierna för sammanläggning är uppfyllda.

 En delning av en värdepappersfond får komma till stånd under

 förutsättning att åtgärden kan anses vara förenlig med

 fondandelsägarnas intressen och med beaktande av de krav som i

 övrigt ställs upp i fråga om förvaltningskostnader och

 information. En situation som kan komma att uppstå är att en

 fond delas, inte endast i två delar, utan i flera delar. Något

 förbud mot detta finns inte, utan det avgörande är om en sådan

 delning kan anses förenlig med fondandelsägarnas intressen.

 Bestämmelsen i tredje stycket innebär att information skall

 lämnas direkt till varje andelsägare. Med tanke på detta bör

 inte tillstånd till sammanläggning eller delning kunna komma i

 fråga för en fond beträffande vilken fondbolaget utfärdat

 fondandelsbevis enligt aktiefondslagen, om bolaget inte kan

 anses ha uppfyllt kravet på registrering av andelsägarna

 enligt 5 § lagen om ikraftträdande av lagen om värdepappersf-

 onder; detta betyder inte att registrering av ägare till varje

 utfärdat fondandelsbevis måste ha skett. Det kan nämligen

 finnas innehavare av fondandelsbevis som inte anmält sig till

 fondbolaget för registrering. Fondbolag som utfärdat

 fondandelsbevis enligt den gamla lagen skall enligt nu

 gällande lydelse av nämnda paragraf ha registrerat

 andelsägarna senast den 31 december 1993.

 9.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:1115) om

 ikraftträdande av lagen (1990:1114) om värdepappersfonder

 8 §

 Förslaget har behandlats i allmänmotiveringen (avsnitt 2.2).

 Med preskription avses detsamma som i 8 § preskriptionslagen

 (1981:130).

 9.6 Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:981) om

 värdepappersrörelse

 3 kap. 7 a §

 Paragrafen, som motsvarar 2 kap. 17 § bankrörelselagen och 3

 kap. 10 § kreditmarknadsbolagslagen innehåller

 kreditjävsbestämmelser för värdepappersbolag. Dessa bolag har

 tidigare i stället omfattats av låneförbudet i 12 kap. 7 §

 aktiebolagslagen. Paragrafen har samma sakinnehåll som

 bestämmelsen i 3 kap. 10 § kreditmarknadsbolagslagen. Vissa

 språkliga bearbetningar har emellertid gjorts varför lydelsen

 inte är helt identisk.

 I första stycket föreskrivs för värdepappersbolag ett

 uttryckligt undantag från låneförbudet i 12 kap. 7 §

 aktiebolagslagen, vilket annars skulle ha varit tillämpligt på

 bolagen. Genom hänvisning till 4 § andra stycket markeras att

 bestämmelsen avser kreditgivning som är tillåten enligt den

 paragrafen.

 I andra stycket läggs den grundläggande principen fast att

 ett värdepappersbolag inte får bevilja kredit till någon av de

 i punkterna 1-6 upptagna fysiska och juridiska personerna på

 andra villkor än de som företaget normalt uppställer. Revisor

 i företaget omfattas inte av ifrågavarande bestämmelse. I 10

 kap. 4 § första stycket aktiebolagslagen sägs nämligen att den

 kan inte vara revisor som står i låneskuld till aktiebolaget

 eller annat bolag i samma koncern eller som har förpliktelser

 för vilka sådant bolag ställt säkerhet. Av 14 § lagen om

 utländska filialer m.m. följer att denna bestämmelse även

 gäller för utländska filialer.

 I likhet med vad som angavs i förarbetena till motsvarande

 regel i bankrörelselagen (prop. 1986/87:12 s. 246) kan

 anmärkas att huvudregeln är allmänt hållen. Det är inte fråga

 om att i detalj reglera villkoren för de krediter som bolagen

 lämnar till de angivna personerna. Vid kreditgivning till

 dessa personer bör det inte vara förenat med större

 svårigheter att konstatera vilka villkor som

 värdepappersbolagen normalt uppställer i motsvarande

 situationer.

 Enligt tredje stycket prövar Finansinspektionen om en

 anställd har en sådan ledande ställning som avses i andra

 stycket 3. Bedömningen av vilka anställda som skall anses

 tillhöra denna grupp kan lämpligen ske i samband med

 prövningen av tillstånd till kreditgivning enligt 3 kap. 4 §

 andra stycket. För de värdepappersbolag som vid lagens

 ikraftträdande redan beviljats sådana tillstånd torde lämnande

 av de uppgifter som erfordras för prövning av personkretsen

 falla in under bestämmelserna om upplysningsskyldighet i 6

 kap. 1 och 2 §§. Detsamma gäller allmänt i fråga om

 personalförändringar och ändringar i organisationen som kan

 påverka bedömningen av vilka anställda som har en ledande

 ställning i bolaget.

 Av fjärde stycket framgår att värdepappersbolagets styrelse

 alltid skall fatta beslut om kredit till de i paragrafen

 nämnda personerna. Företaget skall också föra en förteckning

 över dessa kreditärenden. Alla villkor som gäller en kredit är

 emellertid inte av intresse. Efter regeringens bemyndigande

 kan därför Finansinspektionen lämna närmare föreskrifter

 angående vilka villkor och andra uppgifter som förteckningen

 skall innehålla.

 9.7 Förslaget till lag om ändring i lagen (1992:1627) om

 ändring i lagen (1983:1092) med reglemente för Allmänna

 pensionsfonden

 12 §

 De nuvarande detaljerade placeringsbestämmelserna i denna

 paragraf har ersatts med enklare och mer generella

 bestämmelser. I sak innebär ändringen att placeringar som görs

 enligt nuvarande bestämmelser i princip kommer att vara

 tillåtna enligt de nya bestämmelserna.

 Med uttrycket låg kreditrisk i punkten 1 i första stycket

 avses att risken för förlust till följd av låntagarens

 oförmåga att betala ränta eller amortering på sina lån är

 liten. Exempel på placeringar med låg kreditrisk är

 obligationer eller andra skuldförbindelser som getts ut eller

 garanterats av staten, kommuner eller därmed jämförbara

 samfälligheter. Även andra placeringar i

 skuldförbindelser utgivna av emittenter som omfattas av första

 styckets nuvarande bestämmelser kan vara förenliga med den nya

 bestämmelsen, om placeringen i varje enskilt fall kan anses

 innebära en låg kreditrisk.

 När det gäller bedömningen av vilka tillgångar som kan anses

 ha låg kreditrisk går det att få vägledning från den

 kreditvärdering ("rating") som regelbundet utförs av

 exempelvis internationella kreditvärderingsinstitut.

 En relativt stor del av fondmedeln torde - i likhet med vad

 som gäller i dag - placeras i obligationer och

 skuldförbindelser som är föremål för allmän omsättning. Sådana

 placeringar måste i vart fall ske i en sådan omfattning att

 kravet på tillfredsställande betalningsberedskap i 11 §

 tillgodoses.

 Bestämmelserna i punkten 2 i första stycket begränsar

 fondstyrelsernas s.k. direktutlåning till det privata

 näringslivet. Begränsningen motsvarar den som finns i dag.

 I paragrafens andra stycke finns bestämmelser om

 fondstyrelsernas möjligheter att placera medel i tillgångar

 utställda i utländsk valuta. Sådana placeringar får endast

 avse obligationer eller andra skuldförbindelser vilka är

 föremål för handel på en svensk eller utländsk börs, en

 auktoriserad marknadsplats eller någon annan reglerad marknad.

 Marknadsvärdet av dessa tillgångar får uppgå till högst 10

 procent av det totala marknadsvärdet för de tillgångar som

 varje fondstyrelse förvaltar.

 I ett nytt tredje stycke har införts bestämmelser om

 konvertibla skuldebrev och skuldebrev förenade med optionsrätt

 till nyteckning av aktier. Dessa utgör förstadier till

 aktieägande. Eftersom aktieförvärv i princip inte är tillåtet

 för första-tredje fondstyrelserna får, liksom nu, placeringar

 inte göras i den typen av skuldebrev. Detta gäller även i de

 fall skuldebreven är utställda i utländsk valuta.

 Att gränserna för placeringar i skuldförbindelser enligt

 punkten 2 i första stycket och i tillgångar i utländsk valuta

 enligt andra stycket relateras till marknadsvärdet av

 innehavet kan medföra att en fondstyrelse råkar överskrida

 någon av dessa gränser på grund av kursförändringar.

 Fondstyrelsen måste då avveckla innehav inom den aktuella

 sektorn så att engagemanget ryms inom angivet gränsvärde. En

 sådan avveckling skall enligt fjärde stycket göras så snart

 det är lämpligt. Fondstyrelsen bör därmed ha rätt att avvakta

 med avyttringen till dess att den kan genomföras på

 affärsmässigt försvarbara grunder.

 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

 Genom SFS 1992:1627 gjordes vissa ändringar i 12 § första

 stycket 1 och 2 i reglementet för Allmänna pensionsfonden.

 Ändringarna, som avsåg uppräkningar av emittenter i nämnda

 punkter, har dock ännu inte trätt i kraft. Anledningen är att

 ändringarna faller tillbaka på bestämmelser som är beroende av

 att EES-avtalet träder i kraft. Med den nu föreslagna nya

 lydelsen av 12 § mister ändringarna i SFS 1992:1667 sin

 betydelse. Ikraftträdandet har därför kunnat bestämmas till

 visst datum, nämligen den 1 juli 1993.

 Av punkten 2 följer att tillgångar som fondstyrelserna

 förvärvat enligt de placeringsbestämmelser som gällde före

 ikraftträdandet får fondstyrelserna fortsätta att inneha.

 Exempel på sådana placeringar är fordringar hos

 kreditinrättningar som lämnat återlån enligt de upphävda be-

 stämmelserna i 18-20 §§ (se förslaget till lag om ändring i

 lagen med reglemente för Allmänna pensionsfonden) och aktier i

 Penningmarknadscentralen PmC Aktiebolag.

 9.8 Förslaget till lag om ändring i lagen (1983:890) om

 allemanssparande

 3 och 6 §§

 Ändringarna i paragraferna har kommenterats i

 allmänmotiveringen (avsnitt 6).

 10 Hemställan

 Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen att anta

 förslagen till

 1. lag om inkomstbeskattning vid ombildning av värdepappers-

 fond,

 2. lag om ändring i lagen (1983:1092) med reglemente för

 Allmänna pensionsfonden,

 3. lag om ändring i aktiekontolagen (1989:827),

 4. lag om ändring i lagen (1990:1114) om värdepappersfonder,

 5. lag om ändring i lagen (1990:1115) om ikraftträdande av

 lagen (1990:1114) om värdepappersfonder,

 6. lag om ändring i lagen (1991:981) om värdepappersrörelse,

 7. lag om ändring i lagen (1992:1627) om ändring i lagen

 (1983:1092) med reglemente för Allmänna pensionsfonden,

 8. lag om ändring i lagen (1983:890) om allemanssparande.

 11 Beslut

 Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och

 beslutar att genom proposition föreslå riksdagen att anta de

 förslag som föredraganden lagt fram.

 Utdrag ur skrivelse 1991-06-19 till

 Finansdepartementet från Fondbolagens Förening

 Finansdepartementets dnr 2593/91

 Ang ändring i lag 1990:1114 om värdepappersfonder (VPL) m m

 Fondbolagens Förening, som sammansluter de fondförvaltande

 företagen i Sverige i en gemensam intresseorganisation, vill

 härmed föreslå vissa ändringar i lagen om värdepappersfonder

 samt i lagen om statlig inkomstskatt.

 A. Möjlighet att sammanlägga och dela fonder

 Föreningen föreslår

 1. att genom ett tillägg till 33 § i lagen om

 värdepappersfonder möjlighet införes att sammanlägga resp dela

 fonder

 2. att genom tillägg till 27 § 4 mom i lagen 1947:576 om

 statlig inkomstskatt uttryckligen stadgas att sådan

 sammanläggning/delning som anges i 33 § VPL inte medför

 beskattning för andelsägarna.

 Skälen till de föreslagna förändringarna är följande:

 Under senare hälften av 1980-talet expanderade fondmarknaden

 mycket kraftigt. Ett stort antal fonder etablerades i Sverige.

 Under 90-talets första år har denna utveckling i viss mån

 dämpats. På ägarsidan i fondbranschen har skett en rad uppköp

 och sammanslagningar, en utveckling som p g a branschglidning

 och internationalisering sannolikt kommer att fortsätta

 framöver. Stordriftsfördelarna med fondförvaltning är uppen-

 bara för såväl andelsägare som förvaltare. Kostnaderna för att

 förvalta ett större kapital stiger inte proportionellt med

 fondförmögenheten, och det kan därför bli mer

 kostnadseffektivt för andelsägaren att spara i en större fond.

 I dag har vi en situation där ett antal fondbolag p g a

 sammanslagningar av respektive ägare förvaltar flera

 parallella eller likartade fonder under olika namn. Det är ett

 önskemål från branschen * och, vad vi erfarit, även från

 tillsynsmyndigheten * att möjlighet öppnas, såväl

 civilrättsligt som skatterättsligt, att strukturrationalisera

 förvaltningen på ett smidigt sätt utan att detta drabbar

 andelsägarna.

 I praktiken innebär en sammanslagning att man helt enkelt

 lägger samman två fonders förmögenheter och ger ut nya andelar

 i den sammanlagda fonden i proportion till varje andelsägares

 andelsvärde på avstämningsdagen. En sådan sammanslagning bör

 självklart inte utlösa beskattning, då detta endast innebär

 ett byte av värdepapper och inte någon realisering av kapital

 (jfr RSV Dnr 6970/91/019).

 Idag finns enligt lagen endast möjlighet att avveckla en fond

 och utskifta nettobehållningen till andelsägarna. Föreningen

 föreslår därför att en bestämmelse om möjlighet för fondbolag

 att sammanslå resp dela fonder införes i ett nytt stycke i 33

 § efter andra alternativt tredje stycket. Rubriken bör då

 också ändras till "Upphörande och överlåtelse av

 fondverksamhet m.m".

 När det gäller skälen till att kunna dela en fond, vill

 föreningen anföra följande:

 Vi har på marknaden exempel på gemensamägda/samförvaltade

 fonder, vars ägare på grund av ändrad organisation eller

 ägarstruktur är angelägna om att kunna genomföra en delning av

 förvaltningen. I det åsyftade fallet finns redan två separata

 register och två olika förvaringsbanker, men en formell, legal

 möjlighet att fullfölja delningen saknas. Förslaget att införa

 möjlighet till delning av fonder kan kanske uppfattas som

 stick i stäv mot den argumentering som anförts angående

 behovet av att slå samman fonder. Föreningen föreslår ändå mot

 bakgrund av vad som anförts ovan att delningsmöjligheten

 införs * förslagsvis som en dispensregel * så att fondbolag,

 efter angivande av särskilda skäl, kan av bankinspektionen

 beviljas tillstånd till delning av fond. Sådan uppdelning bör

 inte heller utlösa någon beskattning hos andelsägarna.

 Föreningen hemställer om en översyn av de bestämmelser som

 berörts ovan samt anhåller om så skyndsam handläggning som

 möjligt avseende regler om sammanslagning/delning av fonder.

 FONDBOLAGENS FÖRENING

 Marie[REDACTED_EFTERNAMN]

 Sammanställning av remissyttranden över skrivelsen

 1991-06-19 från Fondbolagens Förening såvitt

 avser frågorna om sammanläggning och delning av

 värdepappersfonder

 Efter remiss har yttranden avgetts av kammarrätten i

 Sundsvall, Riksbanken, Riksgäldskontoret, Finansinspektionen,

 Riksskatteverket, Konsumentverket, Industriförbundet, Sveriges

 Aktiesparares Riksförbund (SARF), Aktiefrämjandet, Stockholms

 Fondbörs (numera Stockholms Fondbörs AB), Svenska Bankföre-

 ningen, Svenska Fondhandlareföreningen, Svenska

 Sparbanksföreningen (numera Sparbanken Sverige AB), Sveriges

 Föreningsbankers Förbund (numera Föreningsbanken AB).

 Stadshypotekskassan, Landsorganisationen i Sverige (LO),

 Värdepapperscentralen VPC AB och Svenska

 Arbetsgivareföreningen SAF har förklarat sig avstå från att

 yttra sig. Yttranden har inte avgetts av Obligationsfrämjandet

 och dåvarande Penningmarknadscentralen PmC AB.

 Synpunkter angående förslaget om sammanläggning och

 delning av värdepappersfonder

 1 Kammarrätten i Sundsvall

 Föreningens framställning är kortfattad och ofullständig.

 Förslagen är således inte så väl utarbetade och underbyggda

 som önskvärt vore. Kammarrätten vill emellertid, från de

 synpunkter sett som kammarrätten har att företräda, anföra

 följande. Enligt nuvarande regler om värdepappersfonder kan en

 värdepappersfond upplösas eller överlåtas. Föreningens förslag

 innebär att lagen ändras så att det därutöver införs en

 möjlighet att sammanlägga och dela fonder samt att en sådan

 sammanläggning respektive delning inte skall medföra

 beskattning för andelsägarna. Föreningen framhåller därvid att

 det är önskvärt med regler som möjliggör

 strukturrationalisering av förvaltningen av fonder på ett

 smidigt sätt utan att detta drabbar andelsägarna. Kammarrätten

 saknar i och för sig möjlighet att bedöma i vilken omfattning

 behov av regler som möjliggör sammanläggning respektive

 delning av fonder föreligger. Om det är så att nuvarande

 regler hindrar önskvärda strukturrationaliseringar synes

 hinder emellertid inte möta att ändra reglerna på det

 föreslagna sättet.

 När det gäller frågan om beskattningen gör kammarrätten

 följande bedömning. Den föreslagna regeln innebär att uppskov

 med realisationsbeskattningen regelmässigt erhålls då

 fondandelar avyttras mot vederlag i form av nya andelar i den

 sammanlagda respektive delade fonden. I syfte att erhålla

 enhetliga och likformiga regler och för att minimera

 skattekrediterna bör uppskov med

 realisationsvinstbeskattningen generellt undvikas. För aktier

 gäller fr o m 1992 års taxering en regel enligt vilken uppskov

 med beskattningen regelmässigt erhålls då aktier avyttras mot

 vederlag i form av aktier i det köpande bolaget. Regeln gäller

 uteslutande när vederlaget utgörs av nyemitterade aktier i

 köparbolaget. En överlåtelse av aktier till ett bolag mot

 vederlag i form av aktier i köparbolagets dotterbolag

 föranleder således inte uppskov. I förarbetena till bestämmel-

 sen anförde departementschefen att sammanslagning av

 aktiebolag ofta innebär en strukturrationalisering som är

 önskvärd från samhällsekonomisk synpunkt. Han uttalade vidare

 att det fanns anledning att slopa det resurskrävande

 dispensförfarandet som tillämpades och föreslog att den

 tidigare dispensbestämmelsen skulle avskaffas och att uppskov

 regelmässigt skulle erhållas då aktier avyttrades mot vederlag

 i aktier i det köpande bolaget. I och med att förslaget

 innebar ett uppskov med beskattningen utan annan prövning än

 den som sker vid granskningen av deklarationen ansågs dock att

 regeln bara borde gälla fall där betalning skedde uteslutande

 i nyemitterade aktier och endast för aktier och inte

 konvertibla skuldebrev (prop 1989/90:110 s 453).

 Departementschefen framhöll således bl a behovet av att

 underlätta strukturrationaliseringar som kunde anses önskvärda

 från allmän synpunkt. Kammarrätten anser att det i och för sig

 skulle innebära ett avsteg från reglerna om likformig

 kapitalbeskattning att medge uppskov med beskattningen vid

 överlåtelse av fondandelar även om ersättningen uteslutande

 utgår i form av nya andelar. Om ett sådant förfarande i

 allmänhet anses kunna utgöra led i en önskvärd

 strukturrationalisering bör emellertid förslaget till

 skattereglering i konsekvens med det anförda kunna accepteras.

 2 Riksbanken

 Sveriges Riksbank har inget att erinra mot en lagändring som

 möjliggör sammanslagning respektive delning av

 värdepappersfonder. För att ett sådant ombildningsförfarande

 skall bli meningsfullt krävs att processen kan genomföras utan

 att beskattning utlöses. Det senare förutsätter ändring i

 skattelagstiftningen.

 Om möjligheter till ombildning öppnas på sätt som föreslås,

 menar fullmäktige att sådana ombildningar bör prövas av

 finansinspektionen i det enskilda fallet. Det är nämligen

 angeläget att inte sammanslagning eller delning sker som leder

 till försämring av värdet på de ursprungliga andelarna.

 Fullmäktige vill i sammanhanget också framhålla vikten av att

 en utförlig information ges direkt till andelsägarna inför

 sådana ombildningar.

 3 Riksgäldskontoret

 Riksgäldskontoret har inte någon erinran mot förslaget att det

 införs en möjlighet att lägga samman eller dela

 värdepappersfonder samt att sådan sammanläggning eller delning

 inte skall utlösa beskattning.

 4 Finansinspektionen

 Finansinspektionen ansluter sig till föreningens förslag, att

 genom ett tillägg i lagen om värdepappersfonder, möjlighet

 införs att sammanlägga respektive dela fonder. Inspektionen

 stöder även föreslaget tillägg i lagen (1947:576) om statlig

 inkomstskatt, att sammanläggningar respektive delningar av

 fonder ej skall medföra beskattning hos fondandelsägarna.

 I samband med att den nya lagen om värdepappersfonder har

 trätt i kraft har fondmarknaden genomgått förändringar. Ett

 flertal uppköp och sammanslagningar av fondbolag har ägt rum.

 Detta har medfört att ett färre antal fondbolag idag förvaltar

 ett större antal fonder än tidigare. Då flera av fonderna har

 likartad placeringsinriktning eller i vissa fall mycket små

 fondförmögenheter, delar inspektionen föreningens synpunkter

 att möjligheter bör öppnas såväl civilrättsligt som

 skattemässigt, att strukturrationalisera förvaltningen på ett

 smidigt sätt utan att detta drabbar fondandelsägarna.

 5 Riksskatteverket

 Riksskatteverket har utifrån de intressen som verket har att

 bevaka ingenting att erinra mot att möjlighet ges att lägga

 samman respektive dela värdepappersfonder. Om möjlighet införs

 att lägga samman respektive dela fonder bör detta regleras

 även skatterättsligt.

 Riksskatteverket vill anföra följande beträffande

 utformningen av en eventuell lagstiftning. Enligt 27 § 5 mom 2

 st och 6 mom SIL gäller för vissa värdepappersfonder särskilda

 regler vid reavinstbeskattningen. Det kan ifrågasättas om ett

 uppskov av beskattningen skall medges i de fall andra

 beskattningsregler kommer att gälla för de nya andelarna än

 vad som gäller för dem som innehafts före ombildningen. Av

 lagtexten bör framgå att vid sammanläggning av flera fonder

 eller delning av en fond skall de andelar som erhålles i

 utbyte mot gamla fondandelar anses förvärvade till det

 skattemässiga anskaffningsvärde som gällde för de gamla

 andelarna. Det bör anges att det samlade anskaffningsvärdet

 får anses jämnt fördela sig på de nya andelarna även om för de

 gamla andelarna gällt särskilda regler för

 anskaffningskostnaden, något som är fallet för

 aktiesparfonder. Det är önskvärt att andelsägarna i samband

 med utbytet erhåller uppgift om de anskaffningsvärden som

 enligt vad ovan är sagt skall gälla för de nya andelarna.

 Slutligen kan påpekas att det enligt RSVs mening kan framstå

 som lika naturligt att ta in de nya bestämmelserna i 24 § 2

 mom 4 st SIL, där beskattning vid upplösning av

 värdepappersfonder regleras, som i 27 § 4 mom samma lag.

 6 Sveriges Industriförbund

 Industriförbundet har i princip inget att invända mot att man

 genom att utnyttja stordriftsfördelar åstadkommer en

 rationellare och billigare skötsel av värdepappersfonder.

 Innan förslaget genomförs torde det emellertid krävas en

 analys av dess konsekvenser för den enskilde fondandelsägaren

 och hans intressen. Det krävs t ex överväganden om hur

 fondbestämmelser skall sammanjämkas, huruvida

 finansinspektionens tillåtelse skall erfordras, om andelsägare

 skall kunna förhindra att sammanläggning eller delning sker,

 om sammanslagningen eller delningen skall föranleda extra

 avgiftsuttag från fondbolaget osv. Ser man till

 internationella förhållanden så synes vare sig de Europeiska

 riktlinjerna för aktiefonder eller OECDs standardregler för

 aktiefonders verksamhet behandla sammanslagning och delning av

 fonder. Det kunde i sammanhanget vara av värde att undersöka

 huruvida dessa möjligheter att åstadkomma stordriftsfördelar

 vad gäller fondskötsel finns i andra länder och vilka

 erfarenheter man där har. I sammanhanget bör beaktas att såväl

 de ovan nämnda riktlinjerna och standardreglerna som den

 nuvarande svenska regleringen ger möjlighet att föra över

 fonder från ett fondbolag till ett annat fondbolag. Också

 genom sådana överföringar kan vissa hanteringsfördelar uppnås.

 7 Sveriges Aktiesparares Riksförbund (SARF)

 I takt med en alltmer gynnad situation för indirekta innehav

 av värdepapper har den direktägda andelen av börsvärdet

 minskat hos privatpersoner. Marknadens funktionssätt är idag

 ej tillfredsställande. Detta beror till stor del på att en

 effektiv marknad kräver ett stort antal aktörer. Pluralismen i

 detta sammanhang innefattar att marknadens aktörer skall ha

 olika preferenser med sina placeringar. Sammanfaller

 avkastningskrav, tidshorisont, analysmodeller hos marknadens

 aktörer medför detta att marknaden ej fungerar

 tillfredsställande. Detta drabbar framför allt de små och

 medelstora företagen genom att fonderna av rent tekniska

 orsaker företrädesvis placerar i de absolut största bolagen.

 Fondernas förmåga att agera som ägare och inte bara förvaltare

 kan starkt ifrågasättas. FF hävdar i sin skrivelse att

 "stordriftsfördelarna med fondförvaltning är uppenbara för

 såväl andelsägare som förvaltare". SARF anser ej detta vara så

 uppenbart i ett något längre perspektiv. Marknadens

 funktionssätt är en sådan vital betydelse även för det

 ekonomiska utfallet att i skrivelsen presenterade förslag

 angående sammanläggning av fonder inte alls framstår som någon

 uppenbar fördel. SARF avvisar således att en sådan möjlighet

 införs. Möjligheten att dela upp fonderna i mindre enheter

 välkomnar SARF. Förslaget bör emellertid även i realiteten

 medföra en uppdelning i mindre förvaltningsenheter med en

 starkare ställning för andelsägarna.

 8 Aktiefrämjandet

 Aktiefrämjandet stöder förslaget om att kunna dela/sammanlägga

 fonder under förutsättnig att man följer bestämmelserna för

 nedläggning. Delning och sammanläggning skall inte utlösa

 beskattning av fondandelarna.

 9 Stockholms Fondbörs

 Stockholms Fondbörs tillstyrker de föreslagna förändringarna i

 lagen om värdepappersfonder samt i lagen om statlig

 inkomstskatt.

 10 Svenska Bankföreningen

 Svenska Bankföreningen tillstyrker förslaget utan någon

 motivering.

 11 Svenska Fondhandlareföreningen

 Fondhandlareföreningen instämmer i vad Fondbolagens Förening

 anfört i sin framställning och tillstyrker denna.

 12 Svenska sparbanksföreningen

 Sparbanksföreningen instämmer helt i de synpunkter som

 framlagts av Fondbolagens Förening och tillstyrker därför

 föreningens framställan.

 13 Sveriges Föreningsbankers Förbund

 Sveriges Föreningsbankers Förbund tillstyrker framställningen

 i sin helhet.

 Skrivelse 1992-09-07 till Finansdepartementet från

 Fondbolagens Förening

 Finansdepartementets dnr 4279/92

 Kupongskatt * preskription av fondandelskuponger m.m.

 Fondbolagens Förening, som sammansluter de fondförvaltande

 bolagen i Sverige i en gemensam intresseorganisation,

 hemställer om följande åtgärder för att lösa de problem som

 uppstått genom ofullständiga övergångsregler beträffande

 oregistrerade andelar i värdepappersfonder vilka innehafts

 genom andelsbevis.

 Genom ofullständiga övergångsregler har utdelningskuponger

 till fondandelar som innehafts genom fondandelsbevis kommit

 att få tio års preskriptionstid i stället för som tidigare tre

 års preskription.

 För rätt att återfå förskotterad kupongskatt på dessa

 kuponger gäller en frist på fem år.

 Vidare gäller fr o m den 1 januari 1993 att för utdelning på

 oregistrerade fondandelar föreligger i vissa fall skyldighet

 att både betala kupongskatt och att innehålla preliminärskatt.

 Fondbolagens Förening får med anledning härav hemställa om

 följande ändringar:

 1. Tre års preskriptionstid för rätt till utdelning på

 fondandelsbevis återinförs. Om detta inte är möjligt,

 erfordras ett klargörande av vilka utdelningar som omfattas

 av den tioåriga preskriptionen.

 2. Kupongskattelagen (1970:624) ändras så att eventuell

 kupongskatt inte skall innehållas förrän utdelning

 betalas ut. Alternativt * om tre års preskriptionstid för

 fondandelskuponger inte kan återinföras eller om den

 föreslagna ändringen av kupongskattelagen inte införs *

 bör kupongskattelagen ändras så att förvaringsinstitut ges

 en frist på tio år för att återfå förskotterad kupongskatt

 på utdelning på oregistrerade fondandelar.

 3. Övergångsbestämmelsen till lagen (1990:325) om självdekla-

 ration och kontrolluppgifter ändras så att utdelning på

 oregistrerade fondandelar undantas från skyldigheten att

 innehålla preliminärskatt även efter 1993 års taxering.

 Skälen till hemställan redovisas nedan.

 1. Preskription av utdelning på fondandelskupong

 Enligt lagen (1990:1114) om värdepappersfonder skall alla

 fonder vara registerfonder (prop. 1989/90:153). Avsikten är

 att alla fondandelsinnehavare skall vara registrerade.

 Fondbolaget som förvaltar fonden skall därmed känna till vem

 som är andelsägare.

 Den tidigare aktiefondslagen (1974:931) medgav att

 fondandelar innehades genom fondandelsbevis. Förvaltaren kände

 i sådana fall inte till vem som innehade beviset. Utdelning

 betalades till den som uppvisade en utdelningskupong.

 I den nya lagstiftningen finns inga utdelningskuponger utan

 utdelningen betalas till den som är registrerad som

 andelsinnehavare.

 För att åstadkomma en smidig övergång till enbart

 registerfonder medgavs f d aktiefonder en frist på två år,

 fram till utgången av 1992, för att hinna registrera alla

 innehavare. Enligt 5 § lagen (1990:1115) om införande av lagen

 om värdepappersfonder skall 33 § i aktiefondslagen gälla för

 utestående fondandelsbevis, intill den 31 december 1992. I

 33 § aktiefondslagen sägs bl a att i 24 och 25 §§ lagen

 (1936:81) om skuldebrev finns bestämmelser om

 utdelningskuponger till fondandelsbevis. Några sådana

 bestämmelser finns emellertid inte längre i skuldebrevslagen.

 I 2 kap. 25 § skuldebrevslagen anges att "har ränte- eller

 utdelningskupong varom i 23 eller 24 § sägs ej företetts till

 inlösen inom tre år från förfallodagen, vare den ej vidare

 gällande." Det är den treåriga preskriptionsregeln som

 tidigare gällde både fondandelsbevis och aktiebrev. I 24 §

 skuldebrevslagen stadgades nämligen intill den 1 januari 1991

 följande.

 Äro utdelningskuponger utfärdade till aktiebrev eller

 fondandelsbevis enligt aktiefondslagen (1974:931), tillkommer

 kuponghavaren att, mot kupongens överlämnande uppbära

 utdelning ändå att han ej är aktieägare eller

 fondandelsägare.

 Genom lag (1990:1118) om ändring i skuldebrevslagen ändrades

 24 § till att endast avse utdelningskuponger till aktiebrev.

 Den treåriga preskriptionsbestämmelsen i 25 § samma lag kom

 därmed att inte längre omfatta utdelningskuponger till

 fondandelsbevis. I stället gäller för dessa utdelningar den

 generella tioårspreskriptionen enligt 2 § preskriptionslagen

 (1981:130).

 Gränsdragningsfrågor

 Det är oklart för vilka utdelningar de ändrade

 preskriptionsbestämmelserna skall tillämpas och vilka som

 fortfarande omfattas av de äldre bestämmelserna.

 Lagen om ändring i skuldebrevslagen trädde i kraft den

 1 januari 1991 och är inte försedd med några

 övergångsbestämmelser. Tio års preskription torde därför gälla

 i vart fall för utdelning som blivit tillgänglig för lyftning

 den 1 januari 1991 eller senare. Den nya längre preskriptions-

 tiden kommer därmed att omfatta även utdelning på

 oregistrerade fondandelar.

 För utdelning på fondandelsbevis som blev tillgänglig för

 lyftning efter den 1 januari 1988 men före den 1 januari 1991,

 dvs där den tidigare treårspreskriptionen inte hade hunnit

 inträda när den nya trädde i kraft, är det mera oklart vilken

 bestämmelse som gäller. När tre år hade förflutit hade

 tioårsregeln redan börjat gälla. I frånvaro av övergångsbe-

 stämmelser torde därför tio års preskription gälla även för

 sådana utdelningar.

 Det är olyckligt att inte utdelning på alla oregistrerade

 fondandelar vid övergången fick behålla tre års

 preskriptionstid för all framtid. Det är vidare beklagligt att

 det råder oklarhet beträffande utdelning som blivit

 tillgänglig för lyftning mellan den 1 januari 1988 och den

 1 januari 1991.

 Det är här inte fråga om att förvaringsinstitutet skall avstå

 av egna medel för att betala ut utdelning till någon som

 eventuellt inte är berättigad till det * då skulle problemet

 inte vara lika stort. Här är det i stället fråga om att avgöra

 vem av flera fondandelsinnehavare som har rätt till ett visst

 utdelningsbelopp. Antingen skall utdelning betalas ut till en

 fondandelsägare efter treårspreskriptionen men inom tio år

 eller så skall förvaringsinstitutet vägra att göra

 utbetalningen och då tillfaller beloppet fondandelsinnehavarna

 som kollektiv.

 En sådan oklarhet i lagstiftningen är inte acceptabel när det

 gäller denna slags näringsrättsliga lagstiftning. Det är

 därför önskvärt med ett klarläggande från lagstiftaren.

 Förslag

 I första hand anser föreningen att lagen om införande av lagen

 om värdepappersfonder bör ändras så att oregistrerade

 fondandelar får behålla tre års preskriptionstid för

 utdelningen.

 I andra hand, om det av retroaktivitetsskäl inte skulle vara

 möjligt att införa en sådan ändring, hemställer föreningen att

 lagen (1990:1118) om ändring i skuldebrevslagen ändras så att

 där klargörs huruvida den tidigare treårspreskriptionen skall

 tillämpas på utdelning som blev tillgänglig för lyftning

 fr o m den 1 januari 1988 men före den 1 januari 1991.

 Detta alternativ har dock den nackdelen att utdelning på

 oregistrerade fondandelar som blir tillgänglig för lyftning

 efter den 1 januari 1991 för all framtid kommer att ha en

 tioårig preskriptionstid. Dessa fondandelar kan bli bortglömda

 i många tiotal år för att hittas t ex i ett bankfack i samband

 med en bouppteckning. Äganderätten till en oregistrerad andel

 upphör inte oavsett hur lång tid som förflyter, om inte fonden

 upphör enligt 36 § lagen om värdepapperfonder. Den till

 andelen hörande rätten till utdelning upphör därför inte

 heller på annat sätt än att fordringsrätterna till utdelning

 successivt blir preskriberade då tio år förflutit från det att

 utdelningen blev tillgänglig för lyftning.

 2. Kupongskatt på ej uthämtade kuponger

 Kupongskattelagen föreskriver att kupongskatt skall

 förskotteras till RSV senast inom fyra månader från det en

 utdelning blev tillgänglig för lyftning om det inte är

 klarlagt att kupongskatt inte skall utgå. Detta gäller även om

 utdelningen inte betalats ut till den utdelningsberättigade.

 Denna ordning gäller däremot inte för t ex preliminär A-skatt

 på räntor och utdelningar.

 Den ordning som gäller för kupongskatten medför

 administrativa merkostnader för staten och de företag som

 sköter utbetalningen av utdelningar. Först skall kupongskatten

 förskotteras in för alla som inte har hämtat ut sin utdelning

 inom fyra månader. Sedermera skall företagen ansöka om att

 kupongskatten i de allra flesta fallen skall betalas tillbaka.

 I ett mycket litet antal fall visar det sig att just de

 utdelningar där kupongskatt har betalats, utgör utdelning till

 i utlandet bosatta som även slutligen skall belastas med

 kupongskatt. I alla andra fall har kupongskatten förskotterats

 in i onödan.

 Mot denna bakgrund hemställer föreningen i första hand att

 för kupongskatt införas samma system som för preliminärskatt,

 dvs att skatten innehålls först när utdelningen betalas ut.

 Om förfarandet vid inbetalning av kuponskatt inte skulle

 ändras * eller om den föreslagna ändringen av

 preskriptionsreglerna för utdelningskuponger inte införs *

 krävs en ändring av den frist inom vilken förvaringsinstitutet

 har rätt att återfå kupongskatt. Även om förfarande skulle

 ändras krävs en övergångsvis ändring av fristen för

 oregistrerade fondandelar.

 Enligt 8 § jämfört med 12 § första stycket kupongskattelagen

 skall förvaringsinstitutet senast fyra månader efter ett

 utdelningstillfälle betala in kupongskatt. Banken är alltså

 skyldig att förskottera kupongskatt för alla

 utdelningsberättigade som inte hämtat ut utdelningen inom fyra

 månader. När utdelningen sedermera lyfts och det visar sig att

 mottagaren inte var skyldig erlägga kupongskatt får banken

 ansöka hos RSV om att återfå den förskotterade kupongskatten.

 Återbetalning sker om banken till RSV inlämnar utredning som

 visar att den utdelningsberättigade inte var

 kupongskattskyldig. Enligt 9 § andra stycket kupongskattelagen

 sker ej återbetalning av kupongskatt på utdelning som varit

 tillgänglig för lyftning tidigare än fem år före det

 kalenderår då utredningen överlämnades till RSV.

 Denna "femårspreskription" går uppenbarligen inte att

 kombinera med den tioåriga frist inom vilken innehavare av

 fondandelskupong kan komma att hämta sin utdelning.

 Förvaringsinstitutet kan knappast ens ansöka om att få

 tillbaka kupongskatten även om femårsgränsen närmar sig och

 utdelningen inte hämtats ut. Förvaringsinstitutet kan ju inte

 prestera det som föreskrivs i lagen, nämligen utredning som

 visar att andelsägaren inte varit skattskyldig för

 kupongskatt.

 I andra hand * om det inte sker någon lagändring som gör att

 tre års preskription gäller för alla fondandelskuponger och om

 inte förfarandet av kupongskatt görs om * hemställer därför

 föreningen att kupongskattelagen ändras så att den frist inom

 vilken förvaringsinstitut har möjlighet att återfå

 förskotterad kupongskatt förlängs till tio år.

 3. Preliminärskatt på fondandelskuponger

 Enligt 5 § lagen (1990:1115) om ikraftträdande av lagen om

 värdepapperfonder gäller vissa äldre regler i aktiefondslagen

 fram till årsskiftet 1992/93 för fondandelar vars ägare inte

 är registrerade utan andelen ägs genom ett andelsbevis. Enligt

 punkt 4 av övergångsbestämmelserna till lagen om

 självdeklaration och kontrolluppgifter (SFS 1990:1136), skall

 t o m 1993 års taxering vid utdelning till fondandelsägare som

 inte är registrerad, mottagaren fylla i s k särskild uppgift

 enligt 3 kap 28 § lagen om självdeklaration och

 kontrolluppgifter i dess äldre lydelse. Däremot skall inte

 kontrolluppgift lämnas. Skyldigheten att innehålla preliminär-

 skatt är ju knuten till kontrolluppgiftsskyldigheten.

 För utdelning på oregistrerade fondandelar skall således inte

 innehållas någon preliminärskatt för 1993. Fr o m den

 1 januari 1993 kommer däremot skyldigheten att lämna

 kontrolluppgift och att innehålla preliminärskatt gälla även

 fondandelar vars ägare inte är registrerade.

 Om inte den ovan förslagna ändringen av förfarandet vid uttag

 av kupongskatt införs, innebär detta att när en andelsägare

 inte har hämtat ut sin utdelning inom fyra månader är

 förvaringsinstitutet först skyldigt att förskottera in

 kupongskatt och därefter * när utdelning sedermera betalas ut

 * även innehålla preliminärskatt om det visar sig vara en i

 Sverige bosatt person. I dessa fall kommer utdelningen

 tillfälligt att belastas med minst 50 procent skatteavdrag.

 Många värdepappersfonder har fondbestämmelser som stadgar att

 utdelade belopp * med undantag för den del som skall betalas i

 preliminärskatt * omedelbart skall omvandlas till fondandelar.

 Så sker även för de utdelningsbelopp som avser oregistrerade

 andelar.

 Om utdelningen först har belastats med kupongskatt därför att

 en oregistrerad fondandelsägare inte har hämtat ut utdelningen

 inom fyra månader, kommer det inte att finnas kontanter till

 att betala in preliminärskatt när han sedermera hämtar ut

 utdelningen.

 Efter utgången av 1992 uppkommer således ett

 likviditetsproblem för fonder där 75 procent av utdelningsbara

 belopp omvandlas till fondandelar redan när utdelningen blir

 tillgänglig för lyftning. Även utdelningar där 30 procents

 kupongskatt har betalats före 1993 kan träffas av skyldighet

 att innehålla preliminärskatt efter 1992.

 Trots att skatteförvaltningen redan har fått kupongskatt med

 ett belopp som motsvarar preliminärskatten är det osäkert det

 finns utrymme i lagstiftningen för att få denna direkt ombokad

 till preliminärskatt. Även om så skulle kunna ske är det

 förenat med stora administrativa insatser. En del av den

 kupongskatt som har innehållits för ett kollektiv av

 andelsägare, skall bokas om till preliminärskatt för en viss

 person som skall få inbetalningen beaktad när hans slutliga

 inkomstskatt fastställs. Det skulle bli fråga om en manuell

 hantering med många möjliga felkällor.

 Bestämmelsen i punkt 4 av övergångsreglerna till lagen om

 självdeklaration och kontrolluppgifter tar inte hänsyn till

 att utdelningar på fondandelsbevis kan uppkomma även efter

 1992 års utgång. De är emellertid uppenbart att så kommer att

 ske i ett stort antal fall. Inte ens hälften av de

 oregistrerade fondandelsägarna har låtit registrera sina

 andelar i början på september 1992.

 Om inte ovan beskriven ändring av kupongskattelagen sker är

 det därför önskvärt att punkt 4 av övergångsreglerna ändras så

 att begränsningen "till och med 1993 års taxering" tas bort.

 Övergångsbestämmelsen skulle med en sådan ändring gälla så

 länge det finns oregistrerade fondandelsägare kvar.

 De föreslagna ändringarna är av brådskande karaktär varför det

 är angeläget att regeringen behandlar dem så skyndsamt att de

 kan föreläggas riksdagen redan under hösten 1992.

 Fondbolagens Förening

 Marie[REDACTED_EFTERNAMN]

 Sammanställning av remissyttranden över skrivelsen

 1992-09-07 från Fondbolagens Förening

 Efter remiss har yttranden avgetts av Svea hovrätt,

 Riksgäldskontoret, Finansinspektionen, Riksskatteverket,

 Svenska Fondhandlareföreningen, Svenska Bankföreningen,

 Värdepapperscentralen VPC AB, Aktiefrämjandet. Riksbanken har

 förklarat sig avstå från att yttra sig. Yttranden har inte

 avgetts av Sparbankernas Bank och Sveriges Aktiesparares

 Riksförbund.

 1 Svea hovrätt

 Hovrätten inskränker sitt yttrande till att avse frågan om

 återinförande av tre års preskriptionstid för utdelning på

 kupong till fondandelsbevis.

 Enligt hovrättens mening kan den ändring som infördes i lagen

 (1936:81) om skuldebrev den 1 januari 1991 inte tolkas på

 annat sätt än att den generella tioårspreskriptionen enligt 2

 § preskriptionslagen (1981:130) gäller för utdelning som blev

 tillgänglig för lyftning efter den 1 januari 1988. Hovrätten

 anser det inte föreligga något hinder mot att nu förkorta

 preskriptionstiden i likhet med vad som skedde vid införandet

 av preskriptionslagen. För att inte rättsförluster skall

 uppstå bör emellertid föreskrivas en viss övergångstid under

 vilken kuponginnehavare äger rätt att lyfta utdelning.

 2 Riksgäldskontoret

 Riksgäldskontoret har inte något att erinra mot förslaget.

 3 Finansinspektionen

 Sammanfattning

 Finansinspektionen har i huvudsak ingenting att erinra mot de

 förslag Fondbolagens Förening framställt.

 Finansinspektionen synpunkter

 I samband med ikraftträdandet den 1 januari 1991 av lagen

 (1990:1114) om värdepappersfonder har genom ändring i lagen

 (1936:81) om skuldebrev preskriptionstiden avseende rätt till

 utdelning på kupong till fondandelsbevis kommit att utsträckas

 från tre till tio år.

 Finansinspektionen har ingenting att invända mot att treårig

 preskriptionstid återinförs. Med hänsyn till de retroaktiva

 verkningar en sådan lagändring kan får bör uttryckligt

 undantag göras beträffande rätten till sådan utdelning som

 blivit tillgänglig under tiden intill dess den nya lagen

 träder ikraft. Däremot anser Finansinspektionen det vara mer

 tveksamt att lagstiftaren, som Fondbolgens Förening föreslår i

 andra hand genomför en lagändring som innebär ett klarläggande

 i efterhand av innebörden av den tidigare beslutande

 lagändringen.

 Beträffande föreningens hemställan, att kupongskattelagen

 (1970:624) ändras så att kupongskatten inte behöver

 förskotteras utan innehålls först när den på fondandelen

 löpande utdelningen betalas ut, har Finansinspektionen

 ingenting att erinra mot en sådan ändring. Finansinspektionen

 har inte heller någonting att erinra mot att kupongskattelagen

 ändras på så sätt att den nu femåriga frist, inom vilken

 förvaringsinstitutet har möjlighet att återfå förskotterad

 kupongskatt, förlängs till en motsvarande tioårig frist i de

 fall rätten till utdelning omfattas av tio års preskription.

 Genom lag (1992:1664) om ändring i lagen (1990:1136) om

 ändring i lagen (1990:325) om självdeklaration och

 kontrolluppgifter har övergångsbestämmelsen med innebörd att

 en oregistrerad andelsägare i en värdepappersfond inte skall

 betala preliminär A-skatt för utdelning från fonden kommit att

 utsträckas till att gälla även i fråga om utdelning som skall

 tas upp till beskattning vid 1994 års taxering. Härigenom har

 Fondbolagens Förenings önskemål tillmötesgåtts på kort sikt.

 Finansinspektionen har ingenting att erinra mot att

 övergångsbestämmelsen i enlighet med föreningens önskemål

 ändras till att gälla så länge det finns oregistrerade

 andelsägare kvar.

 4 Riksskatteverket

 Föreningens beskrivning av konsekvenserna av att den treåriga

 preskriptionstiden för utdelning på kupong till

 fondandelsbevis slopats och ersatts av en tioårig

 preskriptionstid framstår som riktig. Fr.o.m. 1991-01-01

 gäller således en tioårig preskiptionstid för inlösen av

 utdelningskuponger på fondandelar samtidigt som en frist på

 fem år gäller för återbetalning av förskottsvis inbetalad

 kupongskatt.

 Skyldighet att innehålla preliminärskatt för utdelning på

 oregistrerade fondandelar gäller fr.o.m. 1993-01-01. Om

 andelsägare inte hämtat ut sin utdelning inom fyra månader

 blir förvaringsinstitutet skyldigt att dels förskottera

 kupongskatt och dels, när utdelningen sedermera betalas ut,

 innehålla preliminärskatt om andelsägaren är bosatt i Sverige.

 Utdelningen kommer således att tillfälligt belastas med minst

 50 % skatteavdrag.

 För att komma till rätta med dessa förhållanden hemställer

 Föreningen att följande lagändringar genomförs:

 1. Tre års preskriptionstid för rätt till utdelning på

 fondandelsbevis återinförs. Om detta inte är möjligt,

 erfordras ett klargörande av vilka utdelningar som omfattas av

 den tioåriga preskriptionen.

 2. Kupongskattelagen (1970:624) ändras så att eventuell

 kupongskatt inte skall innehållas förrän utdelning betalas ut.

 Alternativet * om tre års preskriptionstid inte kan

 återinföras eller om den föreslagna ändringen av

 kupongskattelagen inte införs * bör kupongskattelagen ändras

 så att förvaringsinstitut ges en frist på tio år för att

 återfå förskotterad kupongskatt på utdelning på oregistrerade

 fondandelar.

 3. Övergångsbestämmelserna till lagen (1990:325) om

 självdeklaration och kontrolluppgifter (LSK) ändras så att

 utdelning på oregistrerade fondandelar undantas från

 kontrolluppgiftsskyldighet och därmed också från skyldigheten

 att innehålla preliminärskatt även efter 1993 års taxering.

 Yrkandena är delvis alternativa och delvis beroende av

 varandra.

 Ett genomförande av förslaget enligt punkt 1 (d.v.s.

 återinförande av 3 års preskriptionstid med retroaktiv verkan

 fr.o.m. 1991-01-01) synes även förutsätta att förslaget enligt

 punkt 3 genomförs. Detta gäller även för andrahandsyrkandet i

 punkt 1, där ett klargörande begärs om hur den tidigare

 treårspreskriptionen skall tillämpas på utdelning som blev

 tillgänglig för lyftning under tiden 1988-01-01 - 1990-12-31.

 Ett genomförande av förstahandsyrkandet enligt punkt 2

 (d.v.s. att kupongskatt innehålls först vid utdelning)

 förutsätter övergångsvis ett retroaktivt återinförande av den

 treåriga preskriptionstiden för rätt till utdelning på

 fondandelsbevis och ett klargörande av hur det tidigare

 treårspreskriptionen skall tillämpas på utdelning som blev

 tillgänglig för lyftning under tiden 1988-01-01 - 1990-12-31.

 Ett genomförande av andrahandsyrkandet i punkt 2 (införande av

 en tioårig frist för att återfå kupongskatt) kräver däremot

 inga ytterligare åtgärder för att komma till rätta med

 problemet med skillnaden mellan den tioåriga preskriptions-

 tiden för utdelning på fondandelsbevis och den frist på fem år

 som nu gäller för återbetalning av förskottsvis inbetald

 kupongskatt.

 Förslaget enligt punkt 3 behöver inte genomföras om

 förstahandsyrkandet enligt punkt 2 genomförs. Regeringen har

 dock i prop. 1992/93:86 föreslagit att punkt 4 av

 övergångsbestämmelserna till LSK ändras så att utdelning på

 oregistrerade fondandelser undantas från kontrollupp-

 giftsskyldighet t.o.m. 1994 års taxering. Ett beslut enligt

 propositionen innebär således att avdrag för preliminärskatt

 på utdelning på oregistrerade fondandelar inte behöver ske

 under år 1993.

 Riksskatteverket (RSV), som beretts tillfälle att avge

 yttrande, gör följande bedömning.

 Att retroaktivt återinföra treårspreskriptionen för rätt till

 utdelning på oregistrerade fondandelar framstår som mindre

 lämpligt, bl.a. av det skälet att utdelningar som blev

 tillgängliga för lyftning under åren 1988-1989 redan kan ha

 hunnit betalas ut efter treårsgränsens slopande, d.v.s.

 betalning kan ha skett under tiden 1991-01-01 till dags dato.

 För att komma till rätta med de aktuella problemen anser RSV

 att man i stället bör välja en kombination av förslagen enligt

 punkt 2. För utdelning på oregistrerade fondandelar som blir

 tillgänglig för lyftning under år 1994 och senare år föreslås

 övergångsvis, till dess att andelarna är registrerade, att

 innehållande av kupongskatt eller preliminär skatt inte skall

 behöva ske förrän vid utbetalning av utdelningen, d.v.s. någon

 förskottering av kupongskatten skall inte ske. Vid utbetalning

 av utdelningen bör det vara möjligt att dels inhämta uppgifter

 som grundval för registrering av andelen och dels avgöra om

 preliminär skatt eller kupongskatt skall erläggas.

 För utdelning som varit tillgänglig för lyftning under åren

 1988-1993 och för vilken kupongskatt således förskotterats bör

 övergångsvis införas en tioårig frist att återfå den

 förskotterade skatten. Fristen bör gälla från den dag

 kupongskatten förskottsvis betalades in.

 RSV anser det vidare angeläget att en översyn av

 kupongskatteförfarandet kommer till stånd i syfte att anpassa

 det till dagens förhållanden.

 5 Svenska Fondhandlareföreningen

 Fondbolagens Förenings framställning bygger i några

 grundläggande avseenden på det förhållandet att fondbolag

 skall registrera alla andelsägare i värdepappersfond. Sedan

 framställningen gjorts har regeringen i prop. 1992/93:90

 föreslagit att denna registreringsskyldighet skall skjutas

 framåt i tiden till årsskiftet 1993/94. Såsom antyds av

 finansdepartementet i samband med remissen påverkar det en del

 av de tidsmässiga faktorerna i framställningen.

 Med det gjorda påpekandet om den nämnda tidsfaktorn

 tillstyrker Svenska Fondhandlareföreningen den remitterade

 framställningen.

 Fondhandlareföreningen vill samtidigt ta tillfället i akt att

 understryka vikten av att fondandelar tillåts bli

 förvaltarregistrerade, såsom framhålls i den av bl a

 fondhandlareföreningen gjorda framställning, vilken föranlett

 det nämnda uppskovet med registreringsskyldigheten. Lagstifta-

 ren bör utnyttja den tid som uppskovet medför till att i så

 god tid som möjligt skapa de legala förutsättningarna för

 förvaltarregistrering. En god tidsmässig framförhållning

 underlättar den praktiska omläggningen till

 förvaltarregistrering i de fall sådan omläggning kommer att

 ske.

 Med anledning av den remitterade framställningen vill

 fondhandlareföreningen också peka på det väsentliga

 förhållandet att vad som sägs i framställningen om

 preskription av rätt till utdelning på fondandelsbevis gäller

 också utdelning på andra viktiga slag av finansiella

 instrument. Den legala utgångspunkten i dessa fall var

 tidigare att preskription skulle inträda efter tre år.

 Tillkomsten av bl a olika slag av kontobaserade system baserad

 på särskild lagreglering har dock förändrat dessa

 förutsättningar. Det gäller t ex aktier som är kontoförda

 enligt aktiekontolagen. De aviserade avsikterna att i VPCs

 VP-system kunna lägga in också obligationer kommer att ändra

 förutsättningarna i detta avseende också för sådana

 instrument. Gällande lagstiftning föranleder således att

 preskriptionstiden för finansiella instrument skiljer sig åt

 beroende på instrumentens fysiska form. Skillnaden uppkommer

 till följd såväl av bestämmelserna i 24 § skuldebrevslagen som

 av den olikartade behandlingen av finansiella instrument i

 kupongskattehänseende.

 Fondhandlareföreningen anser det väsentligt att åstadkomma en

 likställdhet i preskriptionshänseende mellan utdelning på

 olika slag av finansiella instrument. De av Fondbolagens

 Förening begärda ändringarna med avseende på utdelning på

 fondandelar * som fondhandlareföreningen alltså tillstyrker *

 bör föranleda en motsvarande översyn beträffande alla berörda

 slag av finansiella instrument. Inriktningen bör vara en

 återgång till den tidigare principiellt fastlagda treåriga

 preskriptionstiden.

 6 Svenska Bankföreningen

 Svenska Bankföreningen instämmer i de synpunkter och förslag

 som Svenska Fondhandlareförenignen har framfört i rubricerade

 ärende.

 7 Värdepapperscentralen VPC AB

 I skrivelsen har påtalats de problem som uppkommer i samband

 med förskotteringen av kupongskatt inom fyra månader från det

 en utdelning blev tillgänglig för lyftning om det inte är

 klarlagt att kupongskatt inte skall utgå. Vidare att

 återbetalning av förskotterad kupongskatt inte sker om

 utdelningen varit tillgänglig för lyftning tidigare än fem år

 före det kalenderår då utdelningen överlämnades till

 riksskatteverket. Såsom framförts innebär det senare att det

 råder en inkongruens mellan kupongskattelagstiftningen och

 lagstiftningen om tioårig frist inom vilken innehavare äger

 rätt att erhålla utdelning. Detta innebär problem för samtliga

 inblandade parter, varför det är angeläget att en ändring

 vidtas. Huruvida ändringen bör utformas på ett sådant sätt att

 kupongskatt uttas när utdelningen betalas ut eller att tiden

 för återbetalning av förskotterade kupongskatt förlängs är ur

 VPCs synvinkel likvärdigt. Det vikigaste är att en ändring

 vidtas.

 8 Aktiefrämjandet

 Vid preskiption av rätt till utdelning på kupong till

 fondandelsbevis m.m. åsamkas vissa sparare förluster på grund

 av att de inte nåtts av information härom. Om man förkortar

 preskriptionstiden bör detta förenas med ett vidgat

 informationsansvar för fondbolagen. Informationsproblemet

 löses mest effektivt om de berörda fondbolagen samordnar sina

 aktiviteter.

 Därför föreslår vi att Finansdepartementet upptar en

 diskussion härom med Fondbolagens Förening innan man tar

 ställning till frågan om preskriptionstidens längd.

 Skrivelse 1992-10-01 till Finansdepartementet från Svenska

 Fondhandlareföreningen m.fl.

 Finansdepartementets dnr 4745/92

 Förvaltarregistrering av fondandelar

 Undertecknade organisationer får hemställa att lagändringar

 genomförs så att andelar i värdepappersfonder enligt vad som

 anges i det följande kan bli föremål för

 förvaltarregistrering. Det är angeläget att ändringarna

 genomförs snabbt. Bakgrunden och förslag till lagändringar

 framläggs i det följande.

 Enligt 31 § lagen (1990:1114) om värdepappersfonder skall

 fondbolag låta registrera alla andelsägare i en fond. Det

 skall ske senast fr o m årsskiftet 1992/93 såvitt avser

 andelar för vilka f n finns fondandelsbevis. Detta medför att

 alla innehavare av fondandelar måste registrera sig för de

 andelar i en fond som de tidigare haft och för vilka

 andelsbevis utfärdats. Det gäller även för de i mycket stor

 utsträckning förekommande fallen att andelsbevisen överlämnas

 till en bank eller ett värdepappersbolag för förvaltning. Vid

 tillkomsten av den nyss nämnda bestämmelsen uttalades nämligen

 att förvaltarregistrering av fondandelar var utesluten som en

 följd av kravet på att fondbolag skall föra register över

 samtliga andelsägare (prop. 1989/90:153 s. 70).

 Genom att förvaltarregistrering av fondandelar är utesluten

 omöjliggörs så gott som helt för en andelsägare att förvalta

 fondandelar tillsammans med annat innehav av finansiella

 instrument. Det finns ett mycket starkt kundintresse att kunna

 förvalta alla finansiella instrument på ett sammanhållet sätt.

 Den ordning som från årsskiftet 1992/93 blir en följd av lagen

 medför därför en stor och uppenbar nackdel för

 fondandelsägarna och leder till försämrad service för dem.

 Inte minst är det ytterst problematiskt för utländska

 andelsägare. Det gäller givetvis inte minst i de fall det i

 ägarens hemland ställs krav på förvaring i depå eller s k

 nomineeregistrering, vilket inte är ovanligt. Det vore

 praktiskt mycket problematiskt att i ett rent

 registreringssystem behandla utländska fondandelsägare.

 Också hanteringen av pantsäkerheter i finansiella instrument

 försvåras om förvaltningen inte kan hållas samman i depåer.

 Det finns vidare anledning att peka på de problem som

 uppkommer i fråga om fondandelar som ägs av omyndig och vilka

 nedsatts i öppet förvar enligt bestämmelserna i

 föräldrabalken. En banks skyldighet enligt lag torde inte

 kunna uppfyllas, om banken inte får registreras för den

 omyndiges andelsinnehav.

 Principen om att förvaltarregistrering av fondandelar är

 utesluten strider mot en sedan länge såväl på svensk som

 utländsk värdepappersmarknad grundläggande princip om

 möjlighet till förvaltarregistrering av finansiella

 instrument. Här behöver endast pekas på 8 kap aktiekontolagen

 (1989:827). Någon särskild risk med en förvaltarregistrering

 på just detta område kan inte antas föreligga.

 Omläggningen till ett system med direktregistrering hos

 fondbolagen av nuvarande depålagda fondandelsbevis skulle

 komma att medföra ett mycket omfattande och kostsamt arbete,

 som inte kan motiveras av rimliga sakskäl. Det skulle således

 övergångsvis medföra avsevärda arbets- och kostnadsbesparingar

 för fondbolag, förvaringsinstitut och förvaltare, om

 registrering av de nu förvaltade fondandelarna kunde

 registreras i förvaltarens namn i stället för ägarens redan

 före årsskiftet så att möjlighet till förvaltarregistrering

 skapas dessförinnan.

 Ett särskilt allvarligt problem vid en omläggning till

 registreringsförfarande gäller för pappersbaserade fondandelar

 som är pantförskrivna vid omläggningen. Dessa ligger f n * i

 stor mängd * i depå hos panthavare. Vid en övergång till

 registrering hos fondbolag torde det bli nödvändigt med ett

 omfattande denuntiationsförfarande, eftersom den

 traditionsprincip, på vilken nu gällande pantsättningar vilar,

 inte har någon bäring i ett registreringssystem. Från det

 kommande årsskiftet skulle * med nu föreskriven omläggning

 till registrering * de "gamla" fondandelsbevisen framdeles ha

 endast bevisvärde och inte längre vara bärare av några

 rättigheter.

 Möjlighet till förvaltarregistrering av fondandelar, såsom

 föreningarna uppfattat förslaget kan visserligen komma att

 införas i samband med ett individuellt pensionssparande, om

 detta införs enligt förslag i departementspromemorian

 Individuellt pensionssparande (Ds 1992:45). Det torde dock

 inte ske förrän efter kommande årsskifte.

 Mot bakgrund av det anförda kan konstateras att det är

 ytterst angeläget att förvaltarregistrering av fondandelar

 tillåts. Det måste ske med stor skyndsamhet, eftersom stora

 svårigheter skulle uppkomma redan vid kommande årsskifte med

 tanke på de registreringskrav som då gäller enligt den nämnda

 bestämmelsen i lagen om värdepappersfonder.

 En lagändring av innebörd att förvaltarregistrering tillåts

 bör kunna göras mycket enkel och okomplicerad. Den bör

 genomföras i samband med den pågående EES-anpassningen av

 lagstiftningen om värdepappershandel. I det sammanhanget tas

 upp ett antal ändringar i lagen om värdepappersfonder. Den

 ytterligare ändring som skulle medföra rätt till

 förvaltarregistrering bör enkelt kunna tas med i det

 sammanhanget.

 Organisationerna anser att följande lagändringar är

 tillräckliga för att åstadkomma nu påkallad möjlighet till

 förvaltarregistrering.

 Ett nytt stycke (lämpligen det sista i paragrafen) bör

 införas i 31 § lagen (1990:1114) om värdepappersfonder.

 Den som är auktoriserad förvaltare av aktier enligt 8 kap 1 §

 aktiekontolagen (1989:827) får införas i det register

 fondbolag skall föra eller låta föra enligt första stycket

 istället för den fondandelsägare vars fondandelar denne

 förvaltar. Därvid skall särskilt anmärkas att fondandelen

 förvaltas för annans räkning. Förvaltaren skall tillställa

 fondandelsägare för vars räkning förvaltaren är införd i

 registret den information och de andra uppgifter förvaltaren

 erhållit från fondbolaget. På begäran av fondbolaget eller

 den som på fondbolagets uppdrag för registret skall en

 auktoriserad förvaltare lämna uppgift till fondbolaget om

 fondandelsägares namn, personnummer eller annat

 identifikationsnummer samt postadress. Förvaltaren skall

 dessutom uppge det antal fondandelar som varje

 fondandelsägare äger."

 Den nu föreslagna bestämmelsen bör träda i kraft den

 1 december 1992 eller allra senast vid årsskiftet 1992/93.

 Härutöver bör följande lagändringar göras med samma tid för

 ikraftträdande.

 I 27 § lagen (1990:325) om självdeklaration och

 kontrolluppgift bör punkterna 2 och 3 ersättas av följande nya

 punkt (betecknad 2)

 den som utbetalt utdelning på andel i svensk värdepappersfond

 som avses i 1 § lagen (1990:1114) om värdepappersfonder.

 Beträffande detta förslag bör i övergångsbestämmelserna göras

 undantag för kontrolluppgift avseende icke registrerad andel

 enligt tidigare gjord framställning från Fondbolagens

 Förening.

 I 12 § Kupongskattelagen (1970:624) bör slutligen följande

 tillägg göras i första stycket andra meningen

 eller, vid förvaltarregistrering enligt 31 § lagen om

 värdepappersfonder, förvaltaren.

 Den nu föreslagna ändringen i kupongskattelagen kan eventuellt

 undvaras, men ger en angelägen likställighet med instrument

 vilka är förvaltarregistrerade enligt aktiekontolagen.

 SVENSKA FONDHANDLAREFÖRENINGEN

 SVENSKA BANKFÖRENINGEN

 FONDBOLAGENS FÖRENING

 SPARBANKERNAS BANK

 Sammanställning av remissyttranden över skrivelsen 1992-10-01

 från Svenska Fondhandlareföreningen m.fl.

 Efter remiss har yttranden avgetts av Riksbanken,

 Riksgäldskontoret, Finansinspektionen, Riksskatteverket,

 Värdepapperscentralen VPC AB och Aktiefrämjandet. Yttrande har

 inte avgetts av Sveriges Aktiesparares Riksförbund.

 1 Riksbanken

 Svenska Fondhandlarföreningen, Svenska Bankföreningen,

 Fondbolagens Förening och Sparbankernas Bank har i skrivelse

 hemställt om vissa lagändringar i syfte att möjliggöra

 fortsatt förvaltarregistrering av andelar i

 värdepappersfonder. Det är idag vanligt förekommande att de

 andelsägare som innehar s.k. fondandelsbevis överlämnar sitt

 innehav till förvaltning i banker och värdepappersbolag. Ovan

 nämnda organisationer understryker i hemställan att starka

 kund- och serviceintressen talar för att en möjlighet till

 förvaltarregistrering lämnas öppen även i fortsättningen.

 Lagen om värdepappersfonder föreskriver att fondbolagen skall

 föra register över alla fondandelsägare, även de som innehar

 s.k. fondandelsbevis. För fondandelsbevisen finns en särskild

 övergångsbestämmelse om att registrering skall ha skett före

 utgången av 1993. Av motivuttalanden till lagen om

 värdepappersfonder framgår vidare att förvaltarregistrering av

 fondandelar anses utesluten, till följd av kravet på att

 fondbolagen skall föra register över samtliga andelsägare.

 Mot denna bakgrund hemställs nu om en lagändrig med

 innebörden att förvaltarregistrering av fondandelar blir

 tillåten under vissa förutsättningar. Den som är förvaltare

 åläggs genom tillägg till 31 § lagen om värdepappersfonder en

 vidgad informationsskyldighet dels gentemot fondandelsägarna,

 dels gentemot berörda fondbolag. I det senare fallet föreslås

 förvaltaren bli skyldig att lämna uppgifter rörande

 fondandelsägaren och det antal fondandelar som innehavet

 omfattar.

 Från Riksbankens utgångspunkt framstår de motiv för

 lagändring som återfinns i den remitterade skrivelsen väl

 värda att beakta. Fullmäktige delar uppfattningen att det är

 önskvärt att en möjlighet till förvaltarregistrering av

 fondandelar lämnas öppen även i fortsättningen. Fullmäktige

 har heller ingen erinran mot det förslag till lagändring som

 skrivelsen innehåller, förutsatt att de banker eller andra

 institut som uppträder som auktoriserade förvaltare kan

 uppfylla där angivna krav på uppgiftslämnande.

 2 Riksgäldskontoret

 Riksgäldskontoret har inte något att erinra mot förslaget.

 3 Finansinspektionen

 Finansinspektionen har * utifrån de synpunkter inspektionen

 har att beakta * inte något att erinra mot den aktuella

 framställningen. Inspektionen har förståelse för att det kan

 finnas ett intresse av att förvaltningen av en kunds samtliga

 finansiella instrument kan ske på ett "sammanhållet sätt" och

 ligga på "en hand".

 Ett ökat krav på information från fondbolagen till

 andelsägarna har legat till grund för att fondbolagen skall

 föra eller låta föra ett register över samtliga andelsägare i

 fonden. Det är då av vikt att, om det blir möjligt att

 förvaltarregistrera fondandelar, fondandelsägare som låter

 göra detta också erhåller samma information från fondbolagen

 som andra fondandelsägare. Inspektionen vill för sin del

 endast understryka betydelsen av det som sägs i förslaget om

 att en förvaltare * förutom att underrätta fondandelsägaren om

 att vederbörandes andelar registrerats i fondbolagets register

 * även skall vara skyldig att tillsätta andelsägaren all den

 information som fondbolaget lämnar andra andelsägare, såsom

 infomationsbroschyrer, årsberättelser och halvårsredogörelser.

 Inspektionen utgår vidare från att en möjlighet till

 förvaltarregistrering inte kommer att förhindra eller försvåra

 pantsättning och utmätning av fondandelar. Det kan

 ifrågasättas om nu nämnda förhållande bör framgå explicit i

 lag i likhet med vad som stadgas beträffande aktier i 8 kap.

 6 § aktiekontolagen (1989:827).

 Avslutningsvis vill Finansinspektionen peka på det faktum att

 förvaltarregistrering av fondandelar rent teoretiskt skulle

 kunna göra det möjligt för förvaltaren att medverka till s.k.

 inbördes affärer. Inspektionen utgår dock av flera skäl från

 att förslaget inte är avsett att skapa någon sådan möjlighet,

 bl.a. saknas ju motsvarighet till skyldigheten att till börsen

 efteranmäla inbördes gjorda aktieaffärer.

 4 Riksskatteverket

 Ovannämnda organisationer har i framställning 1992-10-01

 hemställt att lagen om värdepappersfonder skall ändras så, att

 andelar i värdepappersfonder kan bli föremål för

 förvaltarregistrering. Därutöver föreslås vissa följdändringar

 i 3 kap. 27 § lagen (1990:325) om självdeklaration och

 kontrolluppgifter (LSK) och i 12 § kupongskattelagen

 (1970:624).

 Riksskatteverket vill, med hänsyn till de skäl som anförts i

 framställningen, inte motsätta sig att de föreslagna

 lagändrigarna genomförs. Fondandelsägarnas behov av

 information från fondbolagen synes bli tillgodosett genom det

 föreslagna nya stycket i 31 § lagen om värdepappersfonder.

 Enligt prop. 1989/90:153 (sid 41) har andelsägarnas behov av

 information varit den främsta anledningen till att

 registreringsplikt införts.

 Den föreslagna ändringen av 3 kap. 27 § LSK innebär vidare att

 förvaltare blir skyldiga att lämna kontrolluppgift på utbetald

 utdelning. Härigenom är även skattemyndigheternas behov av

 kontrolluppgifter tillgodosett.

 5 Värdepapperscentralen VPC AB

 VPC tillstyrker framställningen om att fondandelar skall kunna

 bli föremål för förvaltarregistrering.

 VPC har från fondbolag erhållit frågan om VPC har möjlighet

 att handha registreringen av fondandelar. Enligt nu gällande

 lagstiftning är detta inte möjligt, dock pågår för närvarande

 en översyn av aktiekontolagen (1989:827) i vilken det

 sannolikt kommer att ske en utvidgning av VPCs rätt att låta

 registrera värdepapper i det kontobaserade systemet

 (vp-systemet). När VPC vidareutvecklat systemet för att

 hantera fondandelar skulle möjlighet öppnas för fondbolag, som

 anser att vp-systemet skulle vara till fördel för såväl

 fondbolaget som dess fondandelsinnehavare, att kunna

 registrera fondandelarna hos VPC. I aktiekontolagen föreskrivs

 att de värdepapper som omfattas av lagen kan vara

 förvaltarregistrerade, varför det ur VPCs synvinkel är

 omöjligt att ta in fondandelar i VP-systemet om dessa inte

 skulle kunna förvaltarregistreras.

 6 Aktiefrämjandet

 Aktiefrämjandet har inget att erinra mot förslaget.

 Skrivelse den 1992-12-08 till Finansdepartementet

 från Svenska Fondhandlareföreningen

 Finansdepartementets dnr 6146/92

 Låneförbudet i aktiebolagslagen

 På grundval av vad som anförs i det följande får Svenska

 Fondhandlareföreningen hemställa om ändring i lagen (1991:981)

 om värdepappersrörelse till överensstämmelse med 3 kap 10 § i

 den i prop. 1992/93:89 föreslagna lagen om

 kreditmarknadsbolag.

 Enligt lagen om värdepappersrörelse är värdepappersbolag

 svenskt aktiebolag. Följaktligen gäller aktiebolagslagen

 (1975:1385) för värdepappersbolagen och därmed också

 bestämmelsen i 12 kap 7 § om det s k låneförbudet.

 Det sagda skiljer värdepappersbolagen från andra företag med

 kreditgivning i sin verksamhet. I 2 kap 17 § bankrörelselagen

 (1987:167) finns således speciella bestämmelser med avseende

 på banks kreditgivning i här avsedda fall. Den nämnda

 bestämmelsen i förslaget till lag om kreditmarknadsbolag

 motsvarar bankrörelselagens bestämmelse.

 För ett värdepappersbolag, som enligt 3 kap 4 § andra stycket

 lagen om värdepappersrörelse lämnar kredit, gäller i praktiskt

 hänseende detsamma som för banker och andra kreditgivande

 företag, såsom t ex de nuvarande kreditmarknadsbolagen. Med

 hänsyn till att en rättslig likhet bör råda mellan olika slag

 av kreditgivande företag, bör värdepappersbolagen med avseende

 på låneförbudet behandlas på samma sätt som de övriga nämnda

 företagen.

 Till detta likställighetsskäl kommer praktiska skäl för en

 ändring för värdepappersbolagens del med avseende på

 låneförbudet. Såsom för andra yrkesmässiga kreditgivare är det

 för värdepappersbolagen förknippat med en tungrodd

 kontrollapparat att bevaka låneförbudet.

 I samband med strukturella förändringar av värdepappersbolags

 rörelseförutsättningar har det förekommit breddning av bolags

 aktieägarkrets. Därvid har de hos bolaget etablerade kunderna

 erbjudits att förvärva aktier i bolaget. En sådan ordning

 synes många gånger vara såväl lämplig som angelägen. Det kan

 således mycket väl tänkas att den kommer till bruk också

 framdeles. För att en dylik breddning av aktieägarkretsen till

 kunder dock över huvud taget skall vara möjlig måste

 kunderna/aktieägarna även efter det att de blivit aktieägare

 kunna behålla sina depåer med krediträtt på samma sätt som

 innan de var aktieägare. Den i låneförbudet upptagna gränsen

 på 500 aktier kan dock omöjliggöra detta.

 Vad som nu sagts om kunder/aktieägare i värdepappersbolag

 gäller också aktieägare i koncernbolag i samma koncern som

 värdepappersbolag. Det gäller t ex aktieägare i AB Volvo och

 ett antal andra bolag med starkt spridda aktier. En

 tillämpning av låneförbudets gräns på 500 aktier i sådana

 bolag är praktiskt svårkontrollerad. Sakligt sett är det svårt

 att se det rimliga i att en sådan aktieägare i t ex Volvo inte

 kan får kredit hos ett koncernbolag som har myndighets

 tillstånd att ge kredit. Exemplet AB Volvo kopplat till Alfred

[REDACTED_EFTERNAMN] Fondkommission AB har ett antal andra motsvarigheter

 såvitt avser bolag, vilka likt Volvo har ett spritt

 aktieägande.

 Avsikterna med låneförbudet har varit helt andra än att

 förhindra sådan ägarspridning som nu sagts eller begränsa

 värdepappersbolagens verksamhet. Den kreditgivning som

 förekommer hos värdepappersbolag påverkar inte bolagets bundna

 kapital negativt och har inga negativa skatteeffekter. En

 bestämmelse motsvarande bankrörelselagen skulle utgöra ett

 tillräckligt hinder mot olämpliga förfaranden.

 Låneförbudet i aktiebolagslagen är visserligen föremål för

 översyn av aktiebolagskommittén. Den översynen, som inte kan

 förväntas leda till lagstiftning förrän om ett par år torde

 dock inte göra låneförbudet mera lämpat än f n för

 yrkesmässigt kreditgivande företag.

 På grundval av det anförda anser Svenska

 Fondhandlareföreningen att lagen om värdepappersrörelse bör

 tillföras en bestämmelse, lämpligen i 3 kap, av innebörd att i

 stället för bestämmelserna i 12 kap 7 § aktiebolagslagen skall

 för värdepappersbolag gälla det som föreslås gälla för

 kreditmarknadsbolag. En ny bestämmelse i lagen om

 värdepappersrörelse skulle således kunna ha följande lydelse

 I stället för bestämmelserna i 12 kap 7 § aktiebolagslagen

 (1975:1385) gäller följande för värdepappersbolag.

 Ett värdepappersbolag får inte på andra villkor än sådana

 som bolaget normalt ställer upp lämna kredit till

 1. styrelseledamot,

 2. person som ensam eller i förening med annan får avgöra

 på styrelsen ankommande kreditärende,

 3. anställd som innehar en ledande ställning inom bolaget,

 4. annan aktieägare än staten med ett aktieinnehav som

 motsvarar minst tre procent av hela aktiekapitalet,

 5. make eller sambo till person som avses under 1-4 eller

 6. juridisk person i vilken sådan person som avses under

 1-5 har ett väsentligt ekonomiskt intresse i egenskap

 av delägare eller medlem.

 Finansinspektionen prövar om en anställd har sådan ledande

 ställning som avses i andra stycket 3.

 Värdepappersbolagets styrelse skall avgöra ärenden om

 kredit till sådana personer som avses i andra stycket.

 Bolaget skall i en förteckning föra in uppgifter om de

 krediter som har beviljats personer eller företag som avses

 i andra stycket. Regeringen eller, efter regeringens be-

 myndigande, Finansinspektionen får utfärda föreskrifter om

 vilka uppgifter som skall antecknas i förteckningen.

 Andra-fjärde styckena tillämpas på motsvarande sätt

 beträffande krediter mot säkerhet av borgen eller

 fordringsbevis som utfärdas av någon som avses i andra

 stycket. Detsamma gäller för en fordran som bolaget förvär-

 var och för vilken någon som avses i andra stycket är

 betalningsskyldig.

 SVENSKA FONDHANDLAREFÖRENINGEN

 Per-Ola[REDACTED_EFTERNAMN]

 Lars[REDACTED_EFTERNAMN]

 Sammanställning av remissyttranden över skrivelsen

 1992-12-08 från Svenska Fondhandlareföreningen

 Efter remiss har yttranden avgetts av Riksbanken,

 Finansinspektionen, Riksåklagaren, Svenska Bankföreningen,

 Sveriges Aktiesparares Riksförbund, Stiftelsen

 Aktiefrämjandet, Sveriges Försäkringsförbund, Finansbolagens

 Förening, OM Stockholm Aktiebolag, Sveriges advokatsamfund och

 Aktiebolagskommittén.

 Riksskatteverket och Aktiemarknadsnämnden har förklarat sig

 avstå från att yttra sig.

 Sparbankernas Bank, Sveriges Föreningsbank och Svenska

 Handelskammarförbundet har inte yttrat sig.

 1 Riksbanken

 Fullmäktige i Riksbanken har inte något att erinra mot bifall

 till framställningen.

 2 Finansinspektionen

 Svenska Fondhandlareföreningen har i framställning till

 Finansdepartementet 1992-12-08 hemställt om ändring i lagen om

 värdepappersrörelse till överenstämmelse med 3 kap 10 § lagen

 (1992:1610) om kreditmarknadsbolag. Detta lagrum, som träder i

 kraft den dag regeringen bestämmer, har i sin tur sin förebild

 i 2 kap 17 § bankrörelselagen (1987:617). Genom den föreslagna

 ändringen skulle även värdepappersbolag undantas från

 bestämmelserna i 12 kap 7 § aktiebolagslagen (1975:1385) och i

 stället omfattas av särskilda regler för sin kreditgivning mm.

 Finansinspektionen tillstyrker att den föreslagna ändringen

 genomförs. Eftersom reglerna syftar till att träffa företag

 som yrkesmässigt sysslar med kreditgivning bör enligt

 inspektionens mening i förtydligande syfte i lagtexten anges

 att de särskilda reglerna skall gälla för värdepappersbolag

 som har tillstånd att lämna kredit enligt 3 kap 4 § andra

 stycket lagen om värdepappersrörelse, och för krediter som

 lämnats för att underlätta värdepappersrörelsen. Reglerna bör

 träda i kraft samtidigt för värdepappersbolag och

 kreditmarknadsbolag.

 3 Riksåklagaren

 Enligt Lagen om värdepappersrörelse (1991:981) har

 värdepappersbolag rätt att under vissa förutsättningar lämna

 kredit. Jag delar Svenska Fondhandlareföreningens uppfattning

 att rättslig likhet bör råda mellan olika slag av

 kreditgivande företag.

 Jag delar också Svenska Fondhandlareföreningens uppfattning

 att det är angeläget att värdepappersbolags kunder skall kunna

 förvärva aktier i bolaget. Det förefaller orimligt att den i

 låneförbudet angivna gränsen på 500 aktier skulle förhindra

 värdepappersbolags kunder/aktieägare att inneha depåer med

 krediträtt.

 Syftet med förbudet i 12 kapitlet 7 § aktiebolagslagen är att

 eliminera risken för dels att aktiebolag genom utlåning till

 aktieägare töms på likvida medel dels att aktieägare genom lån

 av bolaget skall kunna undgå beskattning av det sålunda lånade

 beloppet. I de ärenden där överträdelser mot låneförbudet

 anmäls till åklagare är det normalt fråga om en- eller

 fåmansbolag där den interna kontrollen inte förekommer i samma

 utsträckning som i stora bolag.

 Från åklagarsynpunkt fyller låneförbudet i aktiebolagslagen

 en viktig funktion beträffande de bolag som nämns ovan. Det är

 därför angeläget att åtminstone allvarligare överträdelser av

 låneförbudet är straffsanktionerade.

 I stället för straffsanktionen i aktiebolagslagen föreslår

 Svenska Fondhandlareföreningen kreditrestriktioner för

 värdepappersbolagen. Dessa restriktioner är i överensstämmelse

 med reglerna i 2 kapitlet 17 § bankrörelselagen och de

 föreslagna reglerna i kreditmarknadsbolagslagen. Vid

 överträdelse av kreditrestriktionerna skall Finansinspektionen

 kunna tvinga fram beslut om ändring av kreditvillkoren eller

 om uppsägning av krediten. Slutligen kan Finansinspektionen

 återkalla tillståndet. Dessa motåtgärder från

 Finansinspektionens sida för att komma tillrätta med

 överträdelser förefaller vara tillräckliga. Med beaktande

 härav samt att de bolag som normalt torde vara aktuella vid

 åtal för brott mot låneförbudet inte är värdepappersbolag

 eller andra större bolag med bl.a kreditgivning i

 verksamheten, har jag ingen erinran emot Svenska

 Fondhandlareföreningens förslag.

 4 Svenska Bankföreningen

 Svenska Bankföreningen har ingen erinran mot att lagen om

 värdepapperbolag ändras på sätt som föreslås i rubricerade

 framställning.

 5 Sveriges Aktiesparares Riksförbund

 De i skrivelsen framlagda förslagen till lagändring medför ej

 någon erinran från SARFs sida. Det är väsentligt att

 regleringar inom detta område överensstämmer med påkallat

 behov om rättslig likhet mellan olika slag av yrkesmässigt

 kreditgivande företag. Värdepappersbolag bör härmed inte

 särbehandlas negativt vad gäller kreditgivning. Avsikten med

 låneförbud för aktiebolag är att förhindra negativ

 kapitalöverföring från bolaget till en enskild ägare men i

 detta fall påverkas varken bolagets eget kapital eller

 skatten. Om det sedan rent praktiskt innebär en förenkling

 genom att bolagen slipper bevakningen av låneförbundet, så

 finner SARF inte anledning att motsätta sig den lagändring som

 Fondhandlareföreningen föreslår.

 6 Stiftelsen Aktiefrämjandet

 Stiftelsen Aktiefrämjandet har inget att invända mot att i

 detta avseende jämställa värdepappersbolag med

 kreditmarknadsbolag.

 7 Sveriges Försäkringsförbund

 Sveriges Försäkringsförbund har ingen erinran mot att det nu

 gällande låneförbudet i lagen (1981:981) om

 värdepappersrörelse tas bort och att det i stället införes en

 ny regel om krediter till styrelseledamöter m fl som

 överensstämmer med den som införts för kreditmarknadsbolag.

 I sammanhanget vill förbundet fästa uppmärksamheten på att i

 12 kap 12 § försäkringsrörelselagen (1982:713) finns ett

 förbud mot att lämna penninglån till styrelseledamöter,

 verkställande direktören eller aktuarien i bolaget eller i

 något annat företag i samma koncern. Motsvarande gäller för

 penninglån till dessa personers närstående. Låneförbudet är

 dock inte generellt och Finansinspektionen kan enligt 12 kap

 13 § försäkringsrörelselagen medge undantag om det finns

 synnerliga skäl till detta. Det kan enligt förbundet övervägas

 om inte även försäkringsrörelselagens regler om möjlighet att

 ge lån borde anpassas till vad som gäller i övrigt inom den

 finansiella sektorn på detta område.

 8 Finansbolagens Förening

 Finansbolagens förening har inte några invändningar mot den

 föreslagna lagändringen.

 9 OM Stockholm Aktiebolag

 OM Stockholm instämmer i den begäran Svenska Fondhandlareföre-

 ningen gör i sin skrivelse till Finansdepartementet om att

 lagen om värdepappersrörelse tillförs en bestämmelse,

 lämpligen i 3 kap, av innebörd att i stället för

 bestämmelserna i 12 kap 7 § aktiebolagslagen skall för

 värdepappersbolag gälla det som föreslås gälla för kredit-

 marknadsbolag.

 10 Sveriges Advokatsamfund

 På de skäl som anförs av Fondhandlareföreningen tillstyrker

 advokatsamfundet att lagstiftningsåtgärder vidtas i enlighet

 med det remitterade förslaget.

 11 Aktiebolagskommittén

 Aktiebolagskommittén tillstyrker den i den remitterade

 skrivelsen framställda begäran.

 Skrivelse 1992-12-17 till Justitiedepartementet från

 Riksbanken

 Finansdepartementets dnr 432/92

 Sammanfattning

 Fullmäktige i Riksbanken hemställer i denna skrivelse om att

 regeringen måtte i proposition till riksdagen föreslå sådan

 ändring av aktiekontolagen (1989:827) att Riksbanken i fråga

 om avstämningsregister för skuldförbindelser kan fungera som

 kontoförande institut och att emittenters rätt att får

 kännedom om sina borgenärers identitet begränsas.

 Allmän motivering

 Riksdagen antog 1991 en lag (1991:195) om

 penningmarknadskonton (prop. 1990/91:106, LU33). Denna lag

 utgick från att systemet med skuldebrev skulle avskaffas i

 fråga om ensidiga skuldförbindelser som var avsedda för allmän

 omsättning och omfattades av låneemissionen som enligt avtal

 skulle förvaltas av PenningmarknadsCentralen PmC Aktiebolag

 (penningmarknadscentralen). De rättsverkningar som förbindes

 med skuldebrev skulle i stället knytas till registrering på

 konto hos penningmarknadscentralen. Lagen om

 penningmarknadskonton, som enligt antagen

 promulgationsbestämmelse skulle träda i kraft den dag

 regeringen bestämde, har nu upphävts i anledning av att

 delägarna i penningmarknadscentralen under hösten 1991

 bestämde sig för att ej genomföra projektet (prop. 1992/93:19,

 LU5, rskr. 23).

 Såsom närmare utvecklades i propositionen om ett kontobaserat

 penningmarknadssystem är det emellertid i hög grad angeläget

 att skapa ett sådant system för handel på den svenska

 penningmarknaden som med uppfyllande av högt ställda

 säkerhetskrav dels undanröjer de problem som följer med

 värdepapper i fysisk form, dels tillförsäkrar likvid mot

 leverans dels ock förhindrar att s.k. dominoeffekter slår ut

 marknaden (prop. s. 29-31). Förslag till sådana handels- och

 registreringssystem har utarbetats av några företag och

 granskas för närvarande av Finansinspektionen. Ett av dessa

 företag är Värdepapperscentralen VPC Aktiebolag

 (värdepapperscentralen), vars verksamhet regleras genom

 aktiekontolagen (1989:827). Om VPC:s systemförslag godkännes

 av Finansinspektionen räknar VPC med att kunna igångsätta sin

 verksamhet på penningmarknaden i mars 1993 för att sedan

 successivt utvidga denna. Blir så förhållandet skulle större

 delen av de penningmarknadsinstrument i vilka Riksbanken gör

 sina marknadstransaktioner komma att efter hand omläggas till

 elektronisk registrering i VPC-systemet. Riksbanken måste i

 sådant fall ha möjlighet att genomföra sina transaktioner på

 penningmarknaden genom detta system.

 I denna skrivelse framlägges förslag till lagändringar för

 att möjliggöra detta. Såsom redovisats är dock VPC ännu ej av

 Finansinspektionen godkänd för avsedd verksamhet på

 penningmarknaden och fullmäktige understryker att i denna

 skrivelse framlagda förslag framföres endast under

 förutsättning att sådant godkännande kommer att lämnas.

 Klarhet härvidlag kan väntas föreligga före propositionstidens

 utgång den 10 mars 1993.

 Möjlighet för Riksbanken att vara kontoförande instiut

 Skuldförbindelse, som registerars och handlas inom

 VPC-systemet, registreras i s.k. avstämningsregister som

 består av en daglig journal och konton för de

 skuldförbindelser som omfattas av registret (9 kap. 1 och 3 §§

 aktiekontolagen). Avstämningsregister föres av VPC (1 kap. 1

 §) och registreringsåtgärder på kontot vidtas av s.k.

 kontoförande institut (4 kap. 1 §). Tillstånd att vara

 kontoförande institut meddelas av regeringen eller den

 myndighet som regeringen bestämmer (3 kap. 1 §). Kontoförande

 institut står under tillsyn av Finansinspektionen (3 kap. 3 §

 första stycket).

 Om de penningmarknadsinstrument vari Riksbanken gör

 transaktioner registreras inom VPC-systemet, måste Riksbanken

 verka inom detta system. Detta förutsätter att Riksbanken kan

 arbeta såsom kontoförande institut, eftersom Riksbanken

 rimligen inte kan tänkas göra sina affärer via bank eller

 värdepappersbolag. En sådan ordning skulle f.ö. också medföra

 den för Riksbanken oacceptabla konsekvensen att det kontoför-

 ande institut Riksbanken utnyttjade efterhand finge en ganska

 fullständig insyn i Riksbankens värdepappersportfölj. På

 motsvarande sätt som Riksbanken genom direkt stadgande i lagen

 om penningmarknadskonton gavs rätten att öppna sådana konton

 (2 kap. 1 §), bör därför Riksbanken i aktiekontolagen ges

 möjlighet att öppna konton för de skuldförbindelser som

 omfattas av VPC:s avstämningsregister och att vidta

 registreringsåtgärder såvitt avser dessa konton.

 Fullmäktige lämnar öppet hur en sådan regel tekniskt bör

 utformas. En möjlighet vore att behålla reglerna om

 kontoförande institut i 3 kap. aktiekontolagen oförändrade men

 i en ytterligare paragraf i detta kapitel tillägga ett

 stadgande med föreskrift om att Riksbanken, såvitt avser

 avstämningsregister för skuldförbindelser, utövar de

 befogenheter som tillkommer kontoförande institut. Härigenom

 skulle vinnas att regelkomplexet beträffande kontoförande

 institut kan behållas oförändrat i 3 kap. 1-4 §§ samtidigt som

 Riksbankens befogenheter inom VPC-systemet begränsas till

 skuldförbindelser. Eftersom Riksbanken enligt lagen

 (1988:1385) om Sveriges riksbank kan förvärva aktier endast

 "inom ramen för Riksbankens uppgifter som centralbank" och

 några sådana aktier ej lär komma att vara registrerade inom

 VPC, saknas nämligen anledning att utvidga Riksbankens

 befogenheter inom VPC också till aktiehantering.

 Riksbankens befogenheter bör sålunda begränsa sig till

 skuldförbindelser enligt 9 kap. 1 § första stycket

 aktiekontolagen med uteslutande av de särskilda med

 skuldförbindelser likställda rättigheter som behandlas i andra

 stycket samma lagrum.

 Om handel med penningmarknadsinstrument skulle upptas inom

 VPC innan önskad lagändring hinner träda i kraft, bör

 Finansinspektionen pröva möjligheten att temporärt ge

 Riksbanken ställningen av kontoförande institut. Önskvärt är

 likväl att om sådan handel upptages inom VPC, föreslagen

 lagändring träder i kraft så snart som möjligt.

 Borgenärernas anonymitetsskydd gentemot emittenten

 Enligt 9 kap. 9 och 10 §§ aktiekontolagen har en emittent av

 skuldförbindelser generell rätt att få kännedom om

 borgenärernas identitet. Detta gäller även i fråga om

 förvaltarregisterade skuldförbindelser, dvs. situationer där

 någon förvaltar förbindelsen för annans räkning men själv står

 registerad som förvaltare av den. Vid tillkomsten av lagen om

 penningmarknadskonton, som för övrigt i stort sett är uppbyggd

 på liknande sätt som aktiekontolagen, ansågs emellertid

 omöjligt att acceptera motsvarande öppenhet. Som argument

 härför anfördes att en sådan insynsrätt för emittenten, som

 saknar motsvarighet i ett dokumentbaserat system, inte fyller

 något ligitimt ändamål. Möjligheten till insyn skulle också

 kunna ge emittenten en från konkurrenssynpunkt skadlig

 möjlighet till insyn i andra instituts affärshemligheter,

 vilket skulle kunna leda till oförutsebara effekter på

 marknaden. Men hänsyn härtill och eftersom emittenterna i

 normalfallen inte hade något egentligt behov av att få del av

 uppgifter om borgenärerna, kom penningmarknadskontolagen ej

 att uppta någon generell rätt för emittent att få information

 om de borgenärer som placerat i hans skuldförbindelse.

 Undantag gjordes endast för de fall att en emittent hänvisades

 till att göra inlösen- eller räntebetalningar utanför systemet

 (lagen om penningmarkandskonton 6 kap. 2 §, prop. s. 41).

 Om, såsom nu förutsättes, handel med

 penningmarknadsinstrument överföres till VPC bör den

 vidsträckta insynsrätt för emittenter som medges i

 aktiekontolagen begränsas på motsvarande sätt som skett i

 lagen om penningmarknadskonton. Det skulle innebära att en

 emittent skulle kunna få kännedom om borgenärernas identitet

 endast om så föreskrivs i lånevillkoren; förutom i de

 specialfall som anges i 6 kap. 2 § lagen om

 penningmarknadskonton. Emittenters behov att i övrigt kunna

 kommunicera med borgenärerna, t.ex. för uppbyggnad av

 lånestatistik eller för utsändande av förlängningserbjudanden

 eller andra meddelanden, förutsättes kunna tillgodoses genom

 VPC:s försorg.

 Fullmäktige lämnar därhän, huruvida en sådan lagändring bör

 göras generellt gällande för alla inom VPC registerade

 skuldförbindelser * med undantag för dem som registrerats före

 lagändringens ikraftträdande * eller aktiekontolagen bör i

 detta avseende skilja på två olika typer av skuldförbindelser;

 de ena med och de andra utan ovillkorlig rätt till insyn för

 emittenten.

 Hemställan

 Fullmäktige i Riksbanken hemställer att regeringen i

 proposition till riksdagen måtte föreslå de ändringar i

 aktiekontolagen beträffande

 kontoförande institut och emittenters insyn i

 avstämningsregistren som ovan angivits.

 På fullmäktiges vägnar:

 Staffan[REDACTED_EFTERNAMN][REDACTED_EFTERNAMN]

 Inger Kindgren

 Sammanställning av remissyttranden över skrivelse 1992-12-17

 från Riksbanken

 Efter remiss har yttranden avgivits av Finansinspektionen,

 Riksgäldskontoret, Clearingutredningen, Svenska

 Bankföreningen, Svenska Fondhandlareföreningen, Sveriges

 Försäkringsförbund, Sveriges Industriförbund,

 Värdepapperscentralen VPC AB, Stockholms Fondbörs AB, OM

 Stockholm AB och Penningmarknadsinformation PMI AB.

 Svenska Bankföreningen och Svenska Fondhandlareföreningen har

 inkommit med gemensamt yttrande.

 Remissinstanserna Sparbanken Sverige AB, Sveriges

 Industriförbund och Swedesettle AB har inte inkommit med

 yttranden.

 1 Finansinspektionen

 Finansinspektionen tillstyrker att det i aktiekontolagen

 införs en bestämmelse av innehåll att Riksbanken får fungera

 som kontoförande institut i fråga om skuldförbindelser.

 När det gäller borgenärernas anonymitetsskydd gentemot

 emittenter delar Finansinspektionen Riksbankens bedömning att

 ett sådant skydd är påkallat i vart fall såvitt gäller de

 skuldebrev som är föremål för handel på penning- och

 obligationsmarknaden. Däremot är det inte säkert att mot-

 svarande anonymitet är påkallad i fråga om aktierelaterade

 skuldebrev t.ex. konvertibla skuldebrev. Enligt

 Finansinspektionens bedömning bör det således tills frågan

 utretts ytterligare, i aktiekontolagens 9 kap. finnas två

 olika regleringar i denna fråga varvid den av Riksbanken

 föreslagna ordningen endast bör gälla skuldebrev som är

 föremål för handel med penning- och obligationsmarknaden (ej

 aktier mot utbytbara skuldebrev) medan den nuvarande

 regleringen alltjämt bör gälla för konvertibla skuldebrev och

 skuldebrev förenade med optionsrätt till nyteckning.

 2 Riksgäldskontoret

 Riksgäldskontoret har inte något att erinra mot förslagen.

 Riksgäldskontoret vill i detta sammanhang framhålla att under

 förutsättning att kontoret väljer att låta registrera sina

 emissioner i VPC och Finansinspektionen godkänner VPC:s

 penningmarknadssystem, kommer även Riksgäldskontoret att vilja

 ha möjlighet att utöva de befogenheter som tillkommer konto-

 förande institut enligt aktiekontolagen.

 3 Clearingutredningen

 Enligt direktiven (Dir 1991:111 s. 10) omfattas de

 kontobaserade systemen av clearingutredningens uppdrag och det

 är därvid särskilt anmärkt att utredningen skall beakta vad

 som framkom vid justitiedepartementets hearing om

 aktiekontolagen i januari 1992. De av Riksbanken framlagda

 förslagen berör sådana områden som Clearingutredningen avser

 att behandla i sitt kommande betänkande.

 För det fall detta betänkande inte anses böra avvaktas har

 utredningen ingen erinran mot att aktiekontolagen ändras på så

 sätt att Riksbanken får möjlighet att fungera som kontoförande

 institut. Beträffande förslaget att emittenternas rätt att få

 kännedom om sina borgenärers identitet skall begränsas anser

 utredningen det något tveksamt om en lagändring lämpligen bör

 genomföras med så kort beredningstid som kommer att gälla om

 förslag i ärendet skall framläggas för Riksdagen redan i vår.

 Bakgrunden till tveksamheten är att frågan inte är helt

 okomplicerad och att överväganden i tidigare

 lagstiftningssammanhang har gett upphov till skilda lösningar

 i närbesläktade författningar (9 kap. 9 och 10 §§ aktie-

 kontolagen jämförda med 6 kap. 2 § i den numera upphävda lagen

 om penningmarknadskonton). I denna del föreslår utredningen,

 för det fall VPC under 1993 påbörjar verksamhet avseende

 penningmarknaden, att frågan interimistiskt löses av

 penningmarknadens aktörer genom exempelvis avtal om avstående

 från rätten till insyn. Skälen för utredningens bedömning är

 följande.

 En centralbank har ett uppenbart behov av att kunna verka

 inom sådana system som hanterar de instrument vari

 centralbanken gör sina affärer. Det sagda gäller såväl börser

 och marknadsplatser som system för registrering, clearing och

 avveckling av nämnda instrument. Vid handeln och i systemen

 bör en centralbank kunna agera direkt, dvs utan att behöva

 anlita en mellanhand. Utredningen delar alltså den i

 Riksbankens skrivelse framförda uppfattningen.

 Riksbankens behov av att kunna verka på penningmarknaden har

 också föranlett särskilda överväganden av lagstiftaren,

 förutom i lagen om penningmarknadskonton, även i den nyligen

 antagna lagen (1992:543) om börs- och clearingverksamhet (se 3

 kap. 1 § 1 och prop. 1991/92:113 s. 79). Det kan dessutom

 anmärkas att t.ex. centralbanken i Danmark, Danmarks

 Nationalbank, är kontoförande institut enligt den danska lagen

 om kontosystem (se 3 kap. 6 § Vaerdirpapircentralloven).

 Ur främst lagteknisk synvinkel är det utredningens

 uppfattning att Riksbankens rätt att vara kontoförande

 institut bör knytas till Riksbankens uppgifter och inte till

 vissa instrument. Det sista årtiondet har de finansiella

 marknaderna kännetecknats av en ständig ström av nya

 finansiella instrument. Även nya handelsvägar och ny

 handelsteknik utmärker de senaste årens utveckling på de

 finansiella marknaderna. Mot denna bakgrund synes det något

 vanskligt att såsom Riksbanken föreslagit knyta dess

 behörighet till ett visst slag av instrument. En sådan regel

 kan lätt bli föråldrad. Slutligen skall endast anmärkas att

 Riksbankens skrivelse kan aktualisera frågan om det föreligger

 ett behov för Riksgäldskontoret att vara kontoförande

 institut.

 Såväl Finansinspektionen som Svenska Bankföreningen ansåg vid

 den ovan nämnda hearingen att frågan om emittenters insynsrätt

 borde övervägas närmare. I ett senare ingivet skriftligt

 yttrande i anledning av hearingen har Bankföreningen

 tillsammans med Svenska Fondhandlareföreningen och

 Sparbanksgruppen angivit att de i princip anser att nuvarande

 ordning med insynsrätt för emittent bör bestå men att möjlig-

 het bör ges för en emittent att avstå från denna rätt.

 Insynsrätten har också nyligen varit föremål för diskussion på

 ett sammanträde i clearingutredningen, varvid skilda

 uppfattningar framkom. Som tidigare nämnts har också skilda

 ståndpunkter i insynsfrågan intagits i aktiekontolagen respek-

 tive lagen om penningmarknadskonton.

 Det bör anmärkas att reglerna för skuldförbindelser i

 aktiekontolagen även omfattar andra instrument, t.ex.

 konverteringsrätter, optionsrätter, depåbevis och

 inköpsrätter, och att det inte är säkert att samma regler för

 insynsrätten skall gälla dessa instrument som de Riksbanken

 föreslår skall gälla för skuldförbindelser. Detta bör beaktas

 vid den lagtekniska utformningen av en ändrad reglering.

 Frågan är alltså inte helt okomplicerad från lagteknisk

 synpunkt. Med beaktande härav, av att det förefaller råda

 delade meningar i frågan och av att flera intressenter betonat

 behovet av att frågan utreds anser clearingutredningen i

 första hand att frågan om möjligt bör lösas interimistiskt

 genom avtal i avvaktan på utredningens betänkande.

 4 Svenska Bankföreningen och Svenska

 Fondhandlareföreningen

 Möjlighet för Riksbanken att vara kontoförande institut

 Föreningarna tillstyrker riksbankens framställning i denna

 del.

 Borgenärernas anonymitetsskydd gentemot emittenten

 Föreningarna instämmer i vad riksbanken uttalar om att

 emittenternas insyn i skuldböcker behöver begränsas jämfört

 med vad som nu gäller enligt aktiekontolagen. När det t ex

 gäller utländska marknader råder normalt sett fullständig

 sekretess om vilka som är placerare. Såsom riksbanken föreslår

 bör det vara tillfyllest att öppenhet för emittent att få

 kännedom om placerare gäller endast om sådan öppenhet anges i

 lånevillkoren.

 Föreningarna tillstyrker således i huvudsak riksbankens

 förslag också i denna del. Två påpekanden bör dock göras.

 För det första kan det finnas en praktisk anledning att

 utnyttja identitetsuppgifterna rörande placerarna som finns i

 skuldboken vid t ex utskick till placerarna. Det bör dock

 kunna lösas så att emittenten beställer en sådan tjänst av

 registerföraren, dvs VPC, som med sekretess om placerar-

 identiteten gentemot emittenten, genomför en sådan tjänst. En

 sådan möjlighet bör kunna anges i lagen.

 För det andra vill föreningarna påpeka att det torde finnas

 anledning att bibehålla de aktieanknutna bestämmelser som

 gäller för konvertibla skuldebrev och andra former av

 aktierelaterade instrument. I vart fall måste en längre gående

 sekretessbeläggning än f n på aktieområdet föregås av en

 noggrann utredning.

 5 Sveriges Försäkringsförbund

 Sveriges Försäkringsförbund har inga erinringar mot att

 aktiekontolagen ändras så att Riksbanken ges möjlighet att

 verka som kontoförande institut på sätt som föreslås i

 skrivelsen. Förslaget blir enligt skrivelsen aktuellt endast

 om VPC ges tillstånd av Finansinspektionen för sitt handels-

 och registreringssystem. Det är enligt förbundets uppfattning

 en förutsättning för en väl fungerande penningmarknad att

 Riksbanken kan vara kontoförande institut. Förbundet vill

 erinra om att i lagen om penningmarknadskonto gavs

 Riksgäldskontoret samma ställning som Riksbanken (2 kap. 1 §

 andra st). För det fall aktiekontolagen ändras på sätt som

 Riksbanken föreslår bör samtidigt Riksgäldskontorets ställning

 övervägas.

 Förbundet delar också uppfattningen att emittenters möjlighet

 till insyn i borgenärsregistret måste begränsas. Förbundet

 finner att den av Riksbanken föreslagna modellen fyller detta

 syfte och tillstyrker således förslaget även i denna del.

 6 Sverige Industriförbund

 Industriförbundet tillstyrker Riksbankens hemställan att vara

 kontoförande institut.

 Ifråga om borgenärernas anonymitetsskydd gentemot emittenten

 vill inte förbundet invända mot Riksbankens begäran. Dock vill

 förbundet starkt understyka vikten av att insynen inte

 begränsas mera än vad som krävs med hänsyn till Riksbankens

 hemställan. Från bolagens utgångspunkter finns klara behov av

 insyn och en ändring av aktiekontolagen bör endast avse det

 som är oundgängligen nödvändigt.

 7 Värdepapperscentralen VPC AB

 Värdepapperscentralen har inte något att erinra mot

 Riksbankens förslag.

 8 OM Stockholm AB

 OM Stockholm instämmer i den hemställan som fullmäktige i

 Riksbanken gör i skrivelsen om att Riksbanken i fråga om

 avstämningsregister för skuldförbindelser kan fungera som

 kontoförande institut och att emittenters rätt att få kännedom

 om sina borgenärers identitet begränsas.

 9 Penningmarknadsinformation PMI AB

 Penningmarknadsinformation PMI AB instämmer i det yttrande som

 avges av Svenska Fondhandlareföreningen och Svenska

 Bankföreningen.

 Sammanfattning av departementspromemorian

 AP-fondens förvaltning - En översyn (Ds 1991:14)

 Finansdepartementets dnr 1310/91

 I denna promemorian föreslås en ny lagstiftning för

 förvaltningen av allmänna pensionsfonden. Förslaget innebär en

 reformering av AP-fondens organisation, av

 placeringsbestämmelserna samt av revisionen och granskningen

 av förvaltningen. Målet för fondstyrelsernas verksamhet

 renodlas till en effektiv förvaltning av fondmedlen. Kravet på

 hög avkastning får större tyngd i syfte att fonderna skall bli

 till största möjliga nytta för tilläggspensioneringen.

 Fondstyrelserna får större utrymme att själva utforma

 verksamheten. Styrelserna bestämmer * inom vissa ramar *

 placeringsinriktning och riskprofil. AP-fonden får en ny

 organisation. Revisionen och granskningen av förvaltningen

 effektiviseras. Förslagen innebär i huvudsak följande:

 1. De medel som idag förvaltas av de fem AP-fondstyrelserna

 och de fem löntagarfondstyrelserna slås samman och fördelas på

 fem nya AP-fonder. Dessa skall vara fristående från varandra

 och ha likalydande placeringsregler.

 2. Varje AP-fond styrs av en fondstyrelse. En fondstyrelse

 består av sju ledamöter, vilka utses på grundval av sina

 personliga förutsättningar att främja målet för fondens

 verksamhet. Varje fondstyrelse har ett eget kansli.

 3. För varje AP-fond finns ett fullmäktige. Fullmäktiges

 uppgift är bl.a. att utse ledamöter i fondstyrelsen och att

 besluta om fastställelse av fondstyrelsernas resultaträkning

 och balansräkning. Varje fullmäktige består av 40 ledamöter.

 Ordförande och vice ordförande utses av regeringen. Även

 övriga 38 ledamöter utses av regeringen, men efter förslag av

 organisationer på arbetsmarknaden. Varje fullmäktige har en

 regional anknytning.

 4. AP-fonderna tilldelas i utgångsläget och därefter varje år

 lika mycket medel. Varje fond bidrar med lika stora belopp

 till den del av pensionsutbetalningarna som inte täcks av

 ATP-avgifterna. Därigenom skapas förutsättningar för att

 jämföra fondernas avkastning på förvaltade medel och risk-

 hantering.

 5. Det övergripande målet för fondstyrelsernas verksamhet är

 att förvalta anförtrodda medel på ett effektivt sätt med

 hänsyn till avkastning och risk. Detta innebär att

 fondstyrelserna skall sträva efter att uppnå högsta möjliga

 avkastning samtidigt som krav på tillfredsställande

 betalningsberedskap, säkerhet och riskspridning tillgodoses.

 Placeringsmöjligheterna begränsas i tre avseenden:

 * Ett belopp motsvarande minst 40 % av marknadsvärdet av de

 tillgångar en fondstyrelse förvaltar skall vara placerade i

 obligationer eller andra räntebärande skuldförbindelser med

 låg kreditrisk. Denna restriktion begränsar risknivån i

 förvaltningen.

 * En fond får liksom ett försäkringsbolag förvärva högst så

 många aktier i ett svenskt eller utländskt börsnoterat före-

 tag som motsvarar 5 % av röstetalet för samtliga aktier i

 företaget. Denna restriktion begränsar fondernas ägarinfly-

 tande. Bestämmelserna omfattar dock inte aktier eller andra

 andelar i s.k. fastighetsbolag.

 * Marknadsvärdet av en fonds innehav av utländska tillgångar

 får uppgå till ett belopp som motsvrar högst 15 % av mark-

 nadsvärdet av fondens samtliga tillgångar.

 6. En fondstyrelse får överlåta åt annan kapitalförvaltare att

 placera en del av de förvaltade medlen. Härigenom får

 styrelsen bättre förutsättningar att tillgodose de krav som

 ställs på förvaltningen.

 7. En fondstyrelse skall på begäran av en lokal facklig

 organisation vid ett svenskt företag i vilket styrelsen har

 förvärvat aktier överlåta åt organisationen att utöva rösträtt

 för hälften av aktiernas röstetal. Detta förslag syftar till

 att behålla de möjligheter till lokalt fackligt inflytande som

 de nuvarande löntagarfonderna ger.

 8. Tidsramarna för redovisningen av fondstyrelsernas

 förvaltning utsträcks. Varje fondstyrelse skall avge

 årsredovisning. Fullmäktige skall senast den 30 april året

 efter räkenskapsåret till regeringen överlämna

 årsredovisningen. Regeringen skall göra en sammanställning av

 fondstyrelsernas årsredovisningar och överlämna

 sammanställningen tillsammans med årsredovisningarna till

 riksdagen senast den 15 oktober samma år.

 9. För varje fond utses tre revisorer. Av revisorerna utses

 två av fullmäktige och en av regeringen. Den av regeringen

 utsedda revisorn skall vara gemensam för fonderna och också

 som ordförande leda revisionen. Minst en av de revisorer som

 utses av fullmäktige samt den revisor som utses av regeringen

 skall vara auktoriserad.

 Det främsta syftet med den nya organisationen och inriktningen

 av AP-fondens verksamhet och de vidgade

 placeringsmöjligheterna är att förvaltningen av AP-fonderna

 skall ske på ett sätt som är till så stor nytta som möjligt

 för tilläggspensioneringen. De nya reglerna kan på lång sikt

 förväntas öka AP-fondernas årliga avkastning med 1-2

 procentenheter, vilket i dagens läge motsvarar 4-8 miljarder

 kronor per år.

 Därtill kommer att den föreslagna nyordningen förväntas leda

 till ett ökat utbud av riskkapital och bättre fungerande

 kapitalmarknader.

 De friare placeringsreglerna medger bl.a. att en större andel

 av AP-fondernas medel kan placeras i aktier. Det har uttryckts

 farhågor för att AP-fonderna därigenom skulle kunna få ett för

 stort ägarinflytande i svenskt näringsliv.

 Det finns emellertid ett antal faktorer som begränsar

 ägarinflytandet. Med hänsyn till kraven på tillfredsställande

 riskhantering torde ökningen av aktieinnehavet bli måttlig.

 Aktieandelen av tillgångarna kan på sikt förväntas öka från ca

 10 % idag till högst 20-30 %.

 Det är dessutom väsentligt att notera att fondernas

 verksamhet inriktas mer än idag på en effektiv

 kapitalförvaltning. En AP-fond får inte äga mer än 5 % av

 rösterna i ett börsbolag. Detta är samma begränsning som

 gäller för livförsäkringsbolag. AP-fonderna tillsammans kan

 alltså uppnå högst 25 % av rösterna i ett enskilt börsbolag.

 Idag får AP-fondens innehav av röster i ett enskilt bolag inte

 uppgå till 50 % eller mer. Nuvarande möjligheter till

 överlåtelse av rösträtt till de lokala fackliga organisa-

 tionerna behålls. Samtidigt minskar den högsta möjliga

 rösteandelen till 12,5 %. Den är idag 25 % förutsatt att även

 fjärde och femte fondstyrelserna överlåter hälften av

 rösträtten.

 Dessutom öppnas möjligheter att överlåta förvaltningen av en

 del av medlen på annan kapitalförvaltare och ökas

 möjligheterna att placera i utländska aktier. De vidgade

 möjligheterna för AP-fonden att placera i aktier kan också ses

 som en motvikt mot att utländska placerare i takt med

 internationaliseringen kan öka sitt inflytande i svenskt

 näringsliv.

 De makroekonomiska effekterna torde i övrigt bli begränsade.

 I någon mån kan valutaflöden, räntor och aktiekurser påverkas.

 Omplaceringar av fondens tillgångar tar med nödvändighet lång

 tid, vilket gör att de belopp som omplaceras varje år blir av

 begränsad omfattning.

 Den nya lagen föreslås träda i kraft den 1 januari 1993.

 Sammanställning över remissyttranden över

 promemorian AP-fondens förvaltning - en översyn

 (Ds 1991:14)

 Remissinstanserna

 Efter remiss har yttranden avgetts av bankinspektionen (numera

 Finansinspektionen), försäkringsinspektionen (numera

 Finansinspektionen), Riksskatteverket, Riksförsäkringsverket,

 Göta hovrätt, Riksgäldskontoret, Kommerskollegium,

 Bokföringsnämnden, Statskontoret, Allmänna pensionsfonden

 (dåvarande andra löntagarfondstyrelsen), Allmänna pen-

 sionsfonden (dåvarande fjärde löntagarfondstyrelsen), Svenska

 Bankföreningen, Svenska sparbanksföreningen (numera Sparbanken

 Sverige AB), Sveriges Föreningsbankers Förbund (numera Svenska

 Bankföreningen), Svenska Fondhandlareföreningen, Finans-

 bolagens Förening, Styrelsen för Stockholms fondbörs (numera

 Stockholms Fondbörs AB), Landsorganisationen i Sverige (LO),

 Tjänstemännens Centralorganisation (TCO), Sveriges Akademikers

 Centralorganisation (SACO), Svenska Arbetsgivareföreningen

 (SAF), Företagarnas Riksorganisation, Industrins

 finansförening, Sveriges Försäkringsförbund, Folksam,

 Stiftelsen Aktiefrämjandet, Föreningen Auktoriserade Revisorer

 FAR, Svenska Handelskammarförbundet, Sveriges Aktiesparares

 Riksförbund, Grossistförbundet * Svensk Handel, Sveriges

 Industriförbund, Hyresgästernas Riksförbund, Kooperativa

 förbundet (KF), Sveriges Fastighetsförbund, Sveriges

 Bostadsrättsföreningars Centralorganisation (SBC), Sveriges

 Köpmannaförbund, Sveriges Redareförening, Pensionärernas

 Riksorganisation (PRO) och Sveriges Finansanalytikers

 Förening.

 Svenska Bankförening och Svenska Fondhandlareföreningen har

 inkommit med gemensamt yttrande.

 Gemensamt yttrande har också avgetts av Företagarnas

 Riksorganisation, Sveriges Köpmannaförbund och

 Grossistförbundet * Svensk Handel.

 Dessutom har yttrande inkommit från TCOare för

 medlemsdemokrati.

 LO har överlämnat inkommet remissvar från Svenska

 Fabriksarbetareförbundet.

 Obligationsfrämjandet har förklarat att det på grund av att

 stiftelsen nyligen bildats inte varit möjligt för stiftelsen

 att utarbeta ett remissvar.

 Följande remissinstanser har förklarat sig avstå från att

 yttra sig: Kammarrätten i Sundsvall, Fullmäktige i Sveriges

 Riksbank, Näringsfrihetsombudsmannen, Statens industriverk

 (SIND), Allmänna pensionsfonden (första-tredje

 fondstyrelserna), Allmänna pensionsfonden (fjärde

 fondstyrelsen), Stadshypotekskassan, Statens

 Bostadsfinansieringsaktiebolag (SBAB), Svenska

 Kommunförbundet, Landstingsförbundet, Värdepapperscentralen

 VPC AB, Sveriges Advokatsamfund, Lantbrukarnas Riksförbund

 (LRF) och Sveriges Skogsindustriförbund vars yttrande hänvisar

 till SAF:s yttrande.

 Följande remissinstanser har inte inkommit med yttrande:

 Riksrevisionsverket, Allmänna pensionsfonden (dåvarande femte

 fondstyrelsen), Allmänna pensionsfonden (dåvarande tredje

 löntagarfondstyrelsen), Allmänna pensionsfonden (dåvarande

 femte löntagarfondsstyrelsen), Foreign Bankers Association in

 Sweden, Föreningen Svenska Penningmarknadsmäklarna,

 Föreningsbankernas bank, Sveriges allmänna hypotekskassa,

 Svenska skeppshypotekskassan, Svenska Revisorssamfundet,

 Utländska Föreningsbolags Förening, PenningmarknadsCentralen

 PmC AB, Svenska Kraftverksföreningen och

 Försäkringsutredningen.

 I sammanställningen redovisas endast de remissvar som rör

 frågor som behandlats i detta lagstiftningsärende.

 1 Allmänna synpunkter

 1.1 Riksskatteverket

 Riksskatteverket anser att det utifrån de intressen som verket

 har att bevaka inte finns någonting att erinra mot de förslag

 som framförs i promemorian.

 1.2 Riksförsäkringsverket

 Pensionssystemets utformning i framtiden är för närvarande

 under diskussion. I pensionsberedningens betänkande (Allmän

 pension SOU 1990:76) diskuteras ett flertal frågor av vilka en

 del avser förändringar som kan komma att få stor betydelse för

 fondbildningen. Det finns ett flertal olika spörsmål som berör

 fondens omfattning i framtiden och där ännu inga beslut har

 fattats. Riksförsäkringsverket anser att frågan om AP-fondens

 placeringsregler bör behandlas i anslutning till huvudfrågan

 om fondens omfattning och roll framöver.

 1.3 Riksbanken

 Avstår från att avge yttrande över promemorian.

 Reservation (Staffan[REDACTED_EFTERNAMN][REDACTED_EFTERNAMN] och Christer Eirefelt)

 Fondernas storlek och förvaltning bör anpassas med hänsyn

 till hur pensionssystemet utformas. Därför bör i varje fall

 konturerna till ett framtida pensionssystem vara klara innan

 större förändringar i fondförvaltningen vidtas.

 AP-fonden tillskapades inte primärt för att finansiera

 pensionerna. Fonderingen av arbetsgivaravgifterna sågs enbart

 som ett sätt att balansera ett befarat bortfall av privat

 sparande, särskilt i inledningsskedet, och som en buffert för

 att utjämna svängningarna i pensionsutbetalningarna. Under

 1980-talet blev det emellertid praxis att utöver arbets-

 givaravgifterna också utnyttja avkastningen för att betala

 pensionerna. Avkastningens andel av pensionsutbetalningarna

 kunde under de senare åren av 1980-talet uppgå till ca 20 %.

 Denna förändring av finansieringen skedde utan några

 principiella överväganden om fondavkastningens roll i

 ATP-systemet. Mot denna bakgrund ter det sig angeläget att man

 tar ställning till denna fråga i samband med att kraven på

 AP-fondernas placeringar omprövas.

 Frågeställningar som behöver beaktas vid en jämförelse mellan

 olika pensionssystem är hur sambanden mellan

 premieinbetalningar och pensionsutbetalningar kan förstärkas,

 på vilket sätt pensionsnivån skall sättas i relation till

 inkomstnivån för den yrkesverksamma befolkningen och hur

 avgiftsbördan kan fördelas på ett sätt som är acceptabelt

 såväl från fördelningssynpunkt som från sparande- och

 tillväxtsynpunkt. Först när ställning tagits till dessa för

 pensionssystemens utformning principiella frågor och till

 vilken roll fondavkastningen bör ha i dessa system kan det

 enligt fullmäktiges bedömning bli meningsfullt att företa en

 ändring av AP-fondernas organisation och förvaltning av så

 genomgripande slag som föreslås i föreliggande översyn.

 1.4 Svenska Bankföreningen och Svenska Fondhandlareföreningen

 Organisationerna anser att inga ändringar bör göras i

 AP-fondens placeringsregler förrän det har beslutats hur

 ATP-systemet skall utformas i framtiden och vilken roll

 AP-fonden då skall ha. Att ändra placeringsreglerna, innan

 dessa andra övergripande frågor har beslutats, vore att

 angripa problemen i helt felaktig ordning. Organisationerna

 avstyrker därför promemorians förslag om ändringar i reglerna

 för AP-fondens förvaltning och placeringar.

 1.5 Svenska Sparbanksföreningen

 I promemorian påpekas att den framtida utformningen av

 pensionssystemet inte är fastlagd och att mycket talar för att

 det kan ske förändringar i såväl ATP-systemet som i de

 kollektiva och privata systemen. Men hänsyn härtill anser

 Sparbanksföreningen att en genomgripande analys av

 pensionssystemet bör göras snarast. Som omtalats ovan har

 ATP-systemet och AP-fonden ett nära samband. ATP-systemets

 utformning i framtiden blir därför avgörande för AP-fondens

 roll. Dess roll påverkar i sin tur placeringsbestämmelsernas

 utfomning. Enligt Sparbanksföreningens uppfattning bör därför

 nuvarande placeringsregler inte ändras förrän ATP-systemets

 framtida utformning klarlagts.

 1.6 Finansbolagens Förening

 Frågan om AP-fondens organisation och placeringsrätt är i sig,

 enligt föreningens mening, beroende av det framtida

 pensionssystemets utformning. Denna senare fråga har en

 långtgående principiell räckvidd och är ytterst, avgörande för

 sparandet i samhället och kreditmarknadens villkor. Att under

 förhållanden då ovisshet råder om pensionssystemets utformning

 tillråda förändringar enligt nu liggande förslag, finner

 föreningen inte möjligt.

 1.7 Stockholms Fondbörs

 Enligt börsstyrelsens mening måste beslut fattas om det

 svenska pensionssystemets framtida utformning innan AP-fondens

 organisation och placeringsregler bestäms.

 1.8 Landsorganisationen i Sverige (LO)

 AP-fonden har stor betydelse för tryggad ålderdom genom ATP,

 för sparande, investeringar och förmögenhetsfördelning. Mot

 bakgrund av att rubricerade promemoria tar fasta på det som är

 bra i nuvarande förvaltning och samtidigt eliminerar det som

 är mindre bra, dvs. placeringsbegränsningar, tillstyrker LO

 förslagen.

 1.9 Sveriges Akademikers Centralorganisation (SACO)

 AP-fondens storlek och avkastning har en marginell betydelse

 när det gäller att trygga framtida pensionsutbetalningar.

 Skälet till detta är att det i princip inte går att fondera

 pensionsutrymme. De resurser som används till framtida

 ATP-utbetalningar måste tas ur den samlade produktionen vid

 utbetalningstillfället. Avgörande för möjligheten att uppfylla

 de framtida pensionsutfästelserna inom ATP-systemet är om de

 förvärvsaktiva då är villiga avstå en tillräckligt stor del av

 inkomsterna för att löftena skall infrias.

 1.10 Sveriges Arbetsgivareförening (SAF)

 Det är enligt SAFs uppfattning en märklig turordning att

 regeringen nu vill fatta beslut om förändringar i formerna för

 AP-fondens förvaltning innan några beslut fattats om

 ATP-systemets framtida utformning.

 1.11 Svensk Industriförening

 Det faktum att staten fastställer spelreglerna för sitt eget

 deltagande på den öppna penningplaceringsmarknaden kan inte på

 några villkor accepteras. Staten och därmed politikerna

 bestämmer spelreglerna på marknaden och denna roll är inte

 förenlig med rollen som ägare och aktör på densamma. Ett

 pluralistiskt samhälle måste bygga på en ansvarsfördelning

 mellan näringsliv och stat.

 1.12 Sveriges Försäkringsförbund

 Det problem som borde angripas innan man diskuterar den

 underordnade frågan om placeringsreglerna för AP-fonderna är

 behovet av omorganisation av hela pensionssystemet. Enligt

 förbundet måste man på sikt övergå till ett system där den

 enskildes sparande också grundar rätten till pension, såsom

 sker i ett premiereservsystem.

 Förbundet vänder sig bl.a. mot att friare

 placeringsmöjligheter för AP-fonderna skulle vara av betydelse

 för att trygga de pensioner som betalas ut från ATP-systemet.

 Detta är ju ett fördelningssystem, där förmånerna, dvs de

 utbetalade pensionerna, varje år skall finansieras med de

 avgifter som betalas in för de yrkesaktiva. Huvudsyftet med

 AP-fonden via systemets tillkomst var att den skulle ersätta

 det privata sparande som befarades minska när ATP infördes,

 och inte att den skulle trygga pensionera. Syftet att fonden

 skulle utgöra en buffert för att undvika kraftiga tillfälliga

 höjningar av avgiftsuttaget var av underordnad betydelse.

 1.13 Folksam

 Folksam menar att det framlagda förslaget innebär en

 efterlängtad rationalisering och att det i huvudsak är väl

 avvägt.

 1.14 Stiftelsen Aktiefrämjandet

 Aktiefrämjandet anser att man, innan man låser fast sig i mer

 drastiska förändringar av AP-fondernas placeringsregler,

 snabbt måste överväga hur hela det framtida systemet för

 tjänstepensioner skall se ut. Istället bör vi genast ta itu

 med utvecklingen av ett nytt pensionssystem som är mer spar-

 främjande och bättre anpassat till den internationella

 kapitalmarknaden. Oavsett tekniskt utformning måste ett

 pensionssystems placeringar vara kemiskt rena från politisk

 styrning för att systemet skall vara godtagbart på

 aktiemarknaden.

 1.15 Svenska Handelskammarförbundet

 Grundproblemet är inte AP-fondens förvaltning och avkastning

 utan konstruktionen av ATP-systemet som sådant. Med en svag

 ekonomisk utveckling kommer problemen att öka oavsett

 avkastningsnivå. Problemen accentueras av den demografiska

 utvecklingen med en starkt ökande andel pensionärer i början

 av 2000-talet. Följden blir antagligen oacceptabla avgifter

 eller urholkade pensioner. Det är inte AP-fondens förvaltning

 som kräver en översyn utan hela ATP-systemet.

 1.16 Sveriges Aktiesparares Riksförbund (SARF)

 SARF anser att eventuella förändringar av reglerna för 1-3

 AP-fonderna bör anstå tills ett nytt framtida pensionssystem

 utretts. Härvid bör man särskilt belysa möjligheterna att

 omforma det kollektiva ATP-systemet till ett

 premiereservsystem med individuell anknytning av behållningen.

 1.17 Sveriges Industriförbund

 ATP-systemet bör enligt förbundets mening visserligen

 refomeras men inte enligt de linjer som betänkandet drar ut.

 Däremot vill förbundet se en skyndsam reformering av det

 svenska pensionssystemet, vilken möjliggör tillväxt i

 realvärdet av pensionerna.

 2 Effektiv förvaltning

 2.1 Bankinspektionen

 I sitt yttrande över promemorian ang. "En tekniska översyn av

 AP-fondens reglemente (Ds 1990:90)" utvecklade

 bankinspektionen närmare varför kreditgivning och ägande

 hållits åtskilt hos bankerna. I de i prop. 1990/91:154

 föreslagna ändringarna i banklagstiftningen har emellertid

 denna princip övergivits. Bankinspektionen är fortfarande

 tveksam till om det är lämpligt att i AP-fonderna bygga upp en

 organisation för kreditgivning. Det skulle innebära att

 fonderna övergår från att vara enbart portföljförvaltare till

 att även ägna sig åt projektfinansiering. Bedömning av

 projektfinansiering ställer krav av ett annat slag på analys

 och uppföljning av en kredittagare än ett aktieförvärv. Såsom

 också framhållits i promemorian saknar krediter

 andrahandsvärde, varför ett sådant engangemang inte kan

 avvecklas på samma sätt som ett aktieinnehav.

 2.2 Försäkringsinspektionen

 Inspektionen konstaterar att avsikten med förslaget är att

 renodla fondernas verksamhet till att avse största möjliga

 avkastning samtidigt som kraven på säkerhet och riskspridning

 iakttages. Även om fondernas bidrag till finansieringen av

 pensionssystemet är av begränsad betydelse anser inspektionen

 att det är viktigt att regelsystemet ses över i syfte att

 möjliggöra en från avkastningssynpunkt effektivare

 förvaltning. Med hänsyn till att det är fråga om en

 genomgripande ändring av placeringssystemet finns dock starka

 skäl för att pröva omläggningen först i samband med en

 kommande större översyn av pensionssystemet.

 2.3 Riksförsäkringsverket

 Sett ur pensionssystemet synvinkel är maximering av

 avkastningen ett viktigt mål för fondförvaltningen. Frågan kan

 emellertid inte beaktas isolerad från samhällsekonomin i

 stort. Pensionssystemets utformning spelar en viktig roll för

 samhällets sparande och tillväxt. Riksförsäkringsverket anser

 därför att de frågor som behandlas i pensionsberedningens

 betänkande har stor betydelse för ställningstagande i frågan

 om AP-fondens placeringsregler.

 2.4 Riksbanken

 Reservation (Staffan[REDACTED_EFTERNAMN][REDACTED_EFTERNAMN] och Christer Eirefelt)

 I förslaget betonas att AP-fondernas placeringar skall ske på

 samma sätt som hos motsvarande privata placerare, och att

 maximal avkastning bör eftersträvas. Placeringsvillkoren för

 AP-fonderna har därför likställts med dem som gäller för andra

 institutionella placerare. Därmed bör enligt förslaget

 fondernas avkastning långsiktigt kunna höjas, samtidigt som

 konkurrensen och effektiviteten på de finansiella marknaderna

 främjas. Detta synsätt synes emellertid grunda sig på

 antagandet att fonderna är placerare som har naturliga

 incitament att bete sig som andra aktörer på kreditmarknaden,

 ett förhållande som kan ifrågasättas bl.a. mot bakgund av att

 avkastningens roll för finansiering av pensionerna inte är

 preciserad.

 2.5 Allmänna pensionsfonden (dåvarande andra

 löntagarfondstyrelsen)

 Ökad avkastning viktigt mål

 Styrelsen för Fond Väst hälsar med tillfredsställelse att

 möjligheterna till bättre avkastning på fonderna ökar. Också

 vårt gemensamma pensionssystem bör ges samma möjligheter att

 tjäna pengar på lönsam verksamhet som andra företag och

 institutioner i samhället redan har. Det är närmast ett

 villkor för att ATP-pensioner skall kunna betalas ut i

 framtiden enligt de regler som nu gäller och som de försäkrade

 hela tiden förutsätter när nya avgifter betalas in.

 Utgångspunkten bör vara att Allmänna Pensionsfonden och de

 privata försäkringsbolagen bör ha samma placeringsregler. Det

 är orimligt att AP-fonden skall ha sämre möjlighet till

 avkastning.

 Mindre sårbarhet

 Vad Fond Väst har skrivit i detta yttrande om att man inte bör

 se alltför snävt på uppgiften att åstadkomma bästa möjliga

 avkastning av sina placeringar ska inte tolkas som att fonden

 inte skulle stödja målsättningen att öka avkastningen på

 placeringarna. Det är viktigt att understryka detta. Det måste

 tvärtom vara ett huvudsyfte att också vårt gemensamma

 pensionssystem har lika goda möjligheter att tjäna pengar som

 privata kapitalägare har.

 2.6 Statskontoret

 Statskontoret vill påpeka att en jämförande

 resultatuppföljning förutsätter att de (självständiga)

 fondstyrelserna upprättar förvaltningsinstruktioner som gör

 jämförelser möjliga.

 2.7 Svenska Bankföreningen och Svenska Fondhandlareföreningen

 I det följande granskar organisationerna närmare de viktigaste

 skäl som i promemorian angetts för AP-fondernas aktieköp.

 Först kan konstateras att AP-fondens avkastning inte är av

 betydelse för att trygga pensionerna, eftersom ATP-systemet

 hittills är ett fördelningssystem. Varje års

 pensionsutbetalningar skall finansieras med samma års

 ATP-avgifter. Av promemorians Tabell 2.2 (sid 22) framgår att

 år 1990 täcktes pensionsutbetalningarna till 98 % av

 avgifterna. Om AP-fonden genom ändrade placeringar lyckas

 förbättra sin avkastning med någon procent eller bråkdelar

 därav, är detta således av oväsentlig betydelse för

 pensionsutbetalningarna. Pensionernas storlek grundas dessutom

 på pensionstagarnas tidigare inkomster och påverkas inte av

 avkastningen på AP-fondens medel.

 Organisationerna anser inte att AP-fonden skall ägna sig åt

 direktutlåning till allmänheten * vilket föreslås i

 promemorian, trots att däri konstateras (sid 69): "En

 omfattande direktlåneverksamhet skulle öka fondernas

 riskexponering eftersom sådana lån inte kan omsättas på någon

 andrahandsmarknad". Organisationerna vill för det första

 påpeka att direktlåneverksamheten givetvis inte behöver vara

 omfattande för att riskexponeringen skall öka. För det andra

 sammanhänger riskexponeringen inte främst med att direktlån

 inte kan omsättas på andrahandsmarknaden utan med den

 vanligtvis svårare kreditbedömningen och sämre säkerheten vid

 direktlån än vid exempelvis obligationsplaceringar. För det

 tredje är det ett samhällsekonomiskt slöseri med resurser att

 vid varje AP-fonds kansli bygga upp en expertis för

 kreditbedömning, kredithantering m.m. när sådan expertis sedan

 länge finns vid flera tusen bankkontor över hela Sverige.

 Konkurrensen beträffande direklån till allmänheten är intensiv

 mellan den mångfald kreditgivare som redan finns.

 2.8 Tjänstemännens Centralorganisation (TCO)

 Det övergripande målet för AP-fondens kapitalplaceringar bör

 vara att ge en god avkastning men att samtidigt ha en positiv

 effekt på den framtida ekonomiska tillväxten. Hur stor fonden

 bör vara ska bestämmas av den samhällsekonomiska utvecklingen

 i stort, dvs. av hur stort sparandet ska vara i ekonomin med

 hänsyn till bytesbalansen mot utlandet.

 AP-fonden kännetecknas f.n. av stela och väl avgränsade

 placeringsreglementen, där varje fondstyrelse har begränsade

 möjligheter att placera medlen i olika typer av

 marknadspapper. Fondstyrelserna har var och en i stort sett

 haft enbart en typ av instrument att placera i.

 En effektiv kapitalmarknad kräver att de olika intressenter

 som finns på marknaden får liknande förutsättningar för sitt

 agerande, så att de kan placera det kapital de är satta att

 förvalta med så god avkastning som möjligt.

 2.9 Svenska Arbetsgivareföreningen (SAF)

 Tanken bakom förslaget om ytterligare aktieköp med

 AP-fondsmedel är att en ökad avkastning på AP-fonden skulle

 kunna minska behovet av framtida höjningar av ATP-avgiften.

 Det är värt att notera att samma resonemang skulle kunna

 användas för vilken offentlig utgift som helst som kan

 förväntas öka i framtiden. Det skulle kunna argumenteras för

 en aktieköpande sjukvårdsfond för att minska behovet av

 skattefinansiering av framtidens sjukvård osv. Ju större

 statligt ägande, desto mindre behov av skatteinkomster. Av

 utvecklingen i Östeuropa vet vi emellertid att resonemanget är

 ohållbart.

 Finansdepartementets egna beräkningar visar därtill att dessa

 effekter endast är marginella.

 2.10 Industrins finansförening

 AP-fondernas syfte är att trygga avkastningen på insatta

 medel. Spekulativ verksamhet bör därför begränsas. Tillväxten

 i fonderna står i direkt relation till avsättningarnas

 storlek. AP-fondernas stora dominans på finansmarknaden är en

 begränsning för att uppnå optimal avkastning.

 Vår inlaga baseras enbart på marknadsmässig hänsyn.

 Eventuella politiska aspekter på AP-fondernas uppdelning eller

 investeringspolicy lämnar vi därhän.

 Avkastningsmål måste sättas på respektive fondförvaltare. En

 aktiv och professionell förvaltning bör höja avkastningen på

 insatta medel och konkurrens mellan fonderna är en bra grund

 för att höja effektiviteten i hanteringen av respektive fond.

 Dessutom kommer likviditeten att befrämjas, vilket bör bidra

 till att de stora svängningar som tidigare präglat marknaden

 dämpas.

 En aktiv förvaltning behöver ej innebära stora kreditrisker.

 I en lågkonjunktur är kreditrisken större, men vi anser att

 man generellt bör vara restriktiv när det gäller risktagning

 vid kreditgivning, speciellt som ersättningen för ökad

 kreditrisk är för låg. En anpassning är att vänta.

 2.11 Folksam

 Placeringsreglerna

 Reglerna anknyter till vad som tidigare har redovisats i Ds

 1990:90. Bestämmelserna innehåller gränser för innehavaren av

 olika sorters finansiella instrument, men ger avsevärt utrymme

 för fondstyrelserna att sätta samman portföljerna olika. Med

 de vida gränser som reglerna stakar ut krävs interna

 instruktioner inom varje enskild fondstyrelse. Detta har

 betydelse för den interna kontrollen i varje fond men också

 för jämförelse och utvärdering fonderna emellan. Enligt

 Folksams mening är skyldigheten för respektive fondstyrelse

 att upprätta ett placeringsreglemente så väsentlig att den bör

 komma till uttryck i den föreslagna lagen. Jfr vad Folksam har

 anfört om legala placeringsregler och om

 placeringsinstruktioner i yttrandet över Ds 1990:90.

 2.12 Sveriges Industriförbund

 Syftet med den tänkta omorganisationen är "att fonderna skall

 bli till största möjliga nytta för tilläggspensioneringen".

 Bakom denna formulering ligger tanken att en hög avkastning

 kan motverka framtida behov av kraftig höjning av

 ATP-avgifterna. Samma resonemang skulle kunna tillämpas på

 alla utgiftskategorier, varvid vi skulle stå inför gigantiska

 fonderingsperspektiv. Nu beror Sveriges förmåga att betala ut

 pensioner, ge sjukvård och klara barnomsorgen inte av

 avkastningen på fonder av skilda slag utan på marknadsvärdet

 av landets produktion och tillväxten i detta.

 ATP-systemet är i huvudsak inte heller ett

 premiereservfondsystem utan ett fördelningssystem. Fonderna i

 systemet borde därför vara av buffertkaraktär. Deras uppgift

 skulle alltså vara att möjliggöra jämna avgiftsuttag. Sådana

 fonder skulle i dag att döma av erfarenheter från andra länder

 endast behöva vara en femtedel av AP-fondernas aktuella

 storlek. De skulle dessutom ha två viktiga egenskaper: säker

 avkastning och hög likviditet. Fonder av detta slag borde av

 naturliga skäl inte bestå av aktier utan av tre- á sexmånaders

 statspapper.

 2.13 Sveriges Finansanalytikers Förening (SFF)

 Placeringsbestämmelserna som föreslagits bör på ett

 tillfredsställande sätt verka för att kraven på hög avkastning

 samt tillfredsställande betalningsberedskap, säkerhet och

 riskspridning uppnås om gränsen för hur mycket som får

 placeras utomlands höjs. Det är önskvärt att ha en god

 riskspridning. Detta kan inte uppnås om större delen av

 kapitalet placeras på den i detta sammanhang lilla svenska

 kapitalmarknaden. Dessutom leder en liten utlandsdel till en

 dyr förvaltning för en liten del av kapitalet.

 SFF ställer sig positiv till förslaget att tillåta att

 externa förvaltare kan utnyttjas för delar av

 fondförmögenheten.

 2.14 Pensionärernas Riksorganisation (PRO)

 Från 1982 fram till 1989 har arbetsgivaravgifterna inte räckt

 till finansieringen av ATP-pensionerna. En växande andel av

 pensionsutbetalningarna har fått betalas ur avkastningen av

 AP-fonderna. För 1990 synes läget däremot vara sådant att

 arbetsgivaravgifterna, genom höjning av ATP-avgiften, täckte

 utbetalningarna av ATP-pensioner. Men i takt med den kommande

 ökningen av utbetalda pensionsbelopp kommer

 arbetsgivaravgifterna inte att räcka till utan AP-fonden måste

 genom sin avkastning bidra till finansieringen. Det är då för

 PRO av väsentlig betydelse att förvaltningen av AP-fonden sker

 på sådant sätt att största möjliga avkastning erhålls för att

 begränsa och om möjligt undvika avgiftshöjningar inom

 ATP-systemet.

 Det är enligt PROs mening synnerligen viktigt för

 ATP-systemet att AP-fondernas avkastning kan öka.

 PRO tillstyrker samtliga förslag till ändringar som framförs

 i promemorian avseende förvaltning av fondmedlen och

 placeringsbestämmelserna.

 3 Övriga lagförslag

 3.1 Kommerskollegium

 Auktoriserade revisorer skall i all sin yrkesutövning iaktta

 god revisorssed. Av denna följer bland annat att de skall

 utöva sitt yrke med självständighet och objektivitet, utan

 hänsyn till för revisionsarbetet ovidkommande intressen.

 Vidare skall de i revisionsfrågor beakta god revisionssed.

 Dessa regler gäller - i tillämpliga delar - i all revisionsu-

 tövning oavsett associationsrättsform. I promemorian återfinns

 förslag som skulle kunna verka hämmande på revisorns

 möjligheter att fullfölja sitt arbete enligt dessa kriterier.

 Således anges i lagförslaget att den som utsett en revisor

 beslutar om arvoden och andra ersättningar till honom. Det

 framgår inte om tanken är att revisionsarvodet skall utgöra

 ett i förväg fastlagt belopp eller ej. Denna oklarhet

 föranleder kollegiet att peka på att enligt god revisorssed

 skall ett revisionsarvode inte utgöras av ett i förväg

 fastlagt belopp eller på annat sätt begränsas så att det kan

 verka inskränkande på den granskningsinsats revisorn bedömer

 erforderlig i det enskilda fallet.

 Vidare föreslås att den revisor regeringen skall utse för

 varje fond, förutom att inneha detta uppdrag i samtliga

 fonder, även skall leda revisionen som ordförande. Den

 konkreta innebörden i begreppet "leda" framgår inte av

 promemorian. Det finns därför anledning understryka att i

 varje specifikt uppdrag där flera revisorer utsetts är enligt

 god revisionssed varje revisor i princip ansvarig för hela den

 granskning som ingår i uppdraget. Vad gäller revision i

 aktiebolag skulle kollegiet ej acceptera om en av flera valda

 revisorer intog en ledarställning som innebar att denne

 revisor hade ett bestämmande inflytande över revisionsarbetets

 innehåll och omfattning. Varje revisor har således att under

 eget ansvar göra en självständig bedömning av den totala

 erforderliga granskningen. Däremot kan revisorerna sinsemellan

 komma överens om arbetsfördelning och i samråd dra upp

 riktlinjer för revisionsarbetet. Ett gemensamt uppträdande i

 principfrågor är eftersträvansvärt. Kan enighet om inriktning,

 omfattning eller utförande av revisionen inte nås måste den

 enskilde revisorn utföra den granskning han anser erforderlig.

 Skilda uppfattningar i principfrågor skall redovisas.

 Någon uttrycklig tidpunkt för när fondstyrelsen senast skall

 överlämna sitt förslag till årsredovisning till revisorerna

 för granskning föreslås inte. Kollegiet anser detta olyckligt

 eftersom det försvårar revisorernas planeringsarbete. Vidare

 torde det innebära stor risk för att revisorerna får förslaget

 så sent att det kan verka inskränkande på erforderliga

 granskningsinsatser. Enligt kollegiets uppfattning bör

 årsredovisningshandlingarna, i likhet med de tidsramar som

 gäller enligt aktiebolagslagen, avlämnas till revisorerna

 minst en månad före ordinarie fullmäktigesammanträde.

 3.2 Bokföringsnämnden (BFN)

 Enligt BFNs uppfattning har i promemorian gjorts en

 sammanblandning av årsredovisningen - vilken föreslås

 upprättas med iakttagande av god redovisningssed och därigenom

 i huvudsak torde motsvara årsredovisningen enligt

 aktiebolagslagens (1975:1385) krav - och resultatupp-

 följningen, vilken i ett aktiebolag torde motsvaras av den

 interna redovisningen och som i princip inte omfattas av god

 redovisningssed. Tydligast kommer denna sammanblandning till

 uttryck på s 126 där det anges att revisorerna vid

 granskningen av årsredovisningen bör fastställa "att

 presentationen är rättvisande så att samtliga tillgångar är

 riktigt klassificerade och avgränsade mot övriga balansposter

 samt att avkastningen är riktigt redovisad med avseende på

 realiserat och icke-realiserat resultat". En grund för

 redovisningslagstiftningen, liksom för god redovisningssed, är

 nämligen att värderingen skall vara förenlig med lägsta

 värdets princip. Orealiserade vinster skall sålunda enligt god

 redovisningssed i princip inte ingå i det i årsredovisningen

 redovisade resultatet.

 Mot denna bakgrund är BFNs bedömning att förslaget grundas på

 en delvis felaktig uppfattning om innebörden i god

 redovisningssed. Skall förslaget ligga till grund för

 lagstiftning bör därför en tydligare gränsdragning mellan

 årsredovisningen - som lämpligen bör upprättas enligt god

 redovisningssed - och resultatuppföljningen göras.

 BFN vill slutligen påpeka att inte bara årsredovisningen utan

 hela bokföringen, dvs. löpande bokföring, årsbokslut och

 arkivering, bör ske i enlighet med bokföringslagens krav och

 god revisionssed. En sådan generell bestämmelse skulle också

 överensstämma med vad som föreslås beträffande statliga

 myndigheters redovisning i det i promemorian (s 125) omnämnda

 betänkandet (SOU 1990:64) Årlig redovisning i statsförvalt-

 ningen.

 3.3 Folksam

 I 18 § av den föreslagna lagen stadgas om anmälningsskyldighet

 för vissa insiders. Regeln anknyter nära till 44 § i

 reglementet för allmänna pensionsfonden. Här kan diskuteras om

 en anmälningsskyldighet för revisorerna är nödvändig. Det kan

 ifrågasättas om dessa kommer i beröring med särskilt mycket

 kurspåverkande information. Vidare kan en utvidgning av

 anmälningsskyldigheten till make/sambo och hemmavarande barn

 diskuteras.

 3.4 Föreningen Auktoriserade Revisorer FAR

 FARs yttrande nedan gäller endast förslaget i vad det avser

 redovisning och revision.

 FAR tillstyrker förslagen.

 3.5 Sveriges Finansanalytikers Förening (SFF)

 SFF har inga kommentarer till reglerna för fondstyrelsernas

 förvaltning respektive granskning och revision. Föreningen kan

 dock inte se någon anledning att AP-fonderna ska lämna sina

 årsredovisningar 30 april vilket är senare än andra liknande

 aktörer på marknaden. Någon form av resultaträkning bör lämnas

 efter 30-60 dagar.

 3.6 Pensionärernas Riksorganisation (PRO)

 PRO tillstyrker förslaget att möjligheten för de

 avgiftsbetalande företagen att erhålla återlån avskaffas.

 Denna låneform har idag i stort sett nämligen upphört.

 PRO har ingen erinran mot de övriga förslagen som bl.a.

 innefattar överlåtelse av rösträtt, revision och granskning

 samt vissa övergångsfrågor.

 Skrivelse 1993-01-15 till Finansdepartementet från

 Riksgäldskontoret

 Finansdepartementets dnr 357/93

 Framställning om höjning av bankernas ersättning vid flyttning

 av allemanskonton

 I samband med förhandlingarna om ersättning för bankernas

 medverkan i allemanssparandet tog bankerna upp frågan om en

 höjning av avgiften för flyttning av allemanskonto.

 Bankerna har därefter till Riksgäldskontoret överlämnat

 bifogad skrivelse där bankerna framhåller att

 överföringsavgiften inte täcker bankernas kostnader.

 Riksgäldskontoret instämmer i bankernas bedömning att

 avgiften bör höjas till högst 200 kr. Avgiften är reglerad i

 lagen om allemanssparande. Riksgäldskontoret hemställer därför

 om att regeringen tar initiativ till en höjning av avgiften

 vid överföring mellan två allemanskonton till högst 200 kr.

 RIKSGÄLDSKONTORET

 Göran Carnhagen

 Håkan Tiderman

 Framställning om höjning av bankernas ersättning vid flyttning

 av allemanskonton

 Reglerna för såväl allemansfondkonto som allemanssparkonto

 medger att sparande genom banks försorg överförs till annan

 allemansfond eller annat allemanssparkonto, varvid

 kontoföraren har rätt att ta ut ersättning med högst etthundra

 kronor av kontohavaren för kostnader i samband med

 överföringen.

 Det nämnda ersättningsbeloppet har gällt sedan år 1986.

 Tidigare tillämpades fri avgiftssättning, varvid

 ersättningsbeloppet tvåhundra kronor var vanligt förekommande.

 Det nuvarande beloppet täcket inte den kostnad bankerna har

 för det tämligen omfattande arbetet vid överförande av alla

 nödvändiga uppgifter till ny bank. Behovet av kostnadstäckning

 för överföringsmomenten har blivit större, inte minst på grund

 av att bankernas ersättning från Riksgäldskontoret för ad-

 ministrationen av Allemanssparandet har minskat i besvärande

 grad.

 Bankföreningen hemställer härmed om Riksgäldskontorets

 medverkan till att reglerna om Allemanssparandet ändras så,

 att ersättning får tas ut med högst tvåhundra kronor. (Detta

 belopp tillämpas som regel vid överföring av bankernas

 Vinnarkonton respektive Miljonkonto.)

 Sparbankernas Bank och Sveriges Föreningsbank har deltagit i

 beredningen av detta ärende.

 SVENSKA BANKFÖRENINGEN

 Bengt-Göran Löwenthal Göran Strömgren

 Sammanställning av remissyttranden över

 framställning 1993-01-15 från Riksgäldskontoret

 Efter remiss har yttranden avgetts av Riksbanken,

 Finansinspektionen, Sveriges Aktiesparares Riksförbund (SARF),

 Aktiefrämjandet och Sveriges Bankkunders Riksförbund.

 Gemensamt yttrande har avgetts av Svenska

 Fondhandlareföreningen och Fondbolagens förening.

 1 Riksbanken

 Riksbanken har inte något att erinra mot bifall till

 framställningen.

 2 Finansinspektionen

 I framställningen hemställer Riksgäldskontoret att regeringen

 skall ta initiativ till en höjning av avgiften för överföring

 av medel mellan två allemanskonton, från nuvarande 100 kr till

 högst 200 kr. Riksgäldskontorets framställning är baserad på

 en skrivelse från bankerna till Riksgäldskontoret med en

 motsvarande begäran.

 Finansinspektionen vill inte motsätta att den begärda

 höjningen genomförs. Samtidigt vill inspektionen fästa

 uppmärksamhet på följande förhållande. Bestämmelsen om att

 avgiften får tas ut av en sparare i samband med en överföring

 av medel inom allemanssparandet återfinns i 3 § andra stycket

 lagen (1983:890) om allemanssparande. I den bestämmelsen sägs

 att banken är berättigad till ersättning med högst 100 kr av

 spararen för sin kostnad för en överföring. En regel med detta

 innehåll går självfallet att tillämpa när det är fråga om en

 överföring mellan två allemanssparkonton eller från ett

 allemanssparkonto till en allemansfond. Vid andra

 förhållanden, exempelvis när det är fråga om en överföring

 mellan två allemansfonder, eller från en allemansfond till ett

 allemanssparkonto, är det inte lika klart hur regeln skall

 tillämpas. Här är det ju fråga om en kostnad som drabbar det

 fondbolag som har att ombesörja överföringen till en annan

 allemansfond eller ett allemanssparkonto. Regeln har i sådana

 sammanhang vållat besvär redan i samband med att inspektionen

 haft att ta ställning till fondbestämmelser med innehåll att

 avgiften skall tillfalla det överförande fondbolaget. Med

 hänsyn till lagtextens utformning har fondbestämmelserna

 härvid måst ändras till att - något oegentligt - avse

 "banken".

 Mot bakgrund av det anförda vill inspektionen föreslå att den

 angivna bestämmelsen utvidgas till att också avse ersättning

 till det fondbolag som ombesörjer en överföring.

 3 Sveriges Aktiesparares Riksförbund

 SARF avvisar förslaget att höja den avgift som kontoförare har

 rätt att utta vid flyttning av allemanskonto. Att som sparare

 ha möjlighet att utan bestraffande avgifter flytta sitt

 sparande borde vara en självklarhet. SARF föreslår därför att

 den nu gällande avgiften om 100 kronor bibehålles.

 Allemanssparandet bör betraktas som en helhet och bedömandet

 av olika moments lönsamhet bör ha underordnad betydelse. Att

 därvid tillåta höjning av ett enskilt moment som är en kostnad

 för kontoföraren framstår som mindre beaktansvärt. I syfte att

 stimulera enskilt sparande på en marknad som erbjuder

 pluralism i placeringsalternativen borde flyttning av

 allemanskonton få ske avgiftsfritt, men för att kompensera

 kontoförare för kostnader samt stävja eventuellt missbruk

 accepterar SARF ett bibehållande av nuvarande avgift.

 4 Aktiefrämjandet

 Svenska Bankföreningen har i samråd med Sparbankernas Bank och

 Sveriges Föreningsbank gjort framställan om att få höja

 bankernas ersättning vid flyttning av allemanskonton, från 100

 till 200 kronor.

 Stifelsen Aktiefrämjandet anser att det är vikitgt att

 möjliggöra en hög rörlighet till så låga transaktionskostnader

 som möjligt bland de två miljonerna fondsparare.

 Tyvärr har staten komplicerat sparandet och dess

 administration genom att vid olika tidpunkter tillämpa olika

 reaskatteregler. De innebär dyrare hantering för

 banken/fondbolaget och en näst intill obegriplig

 skatteredovisning för spararna.

 Därmed är inte 200 kr i överföringsavgift oskäligt och det är

 närmast fråga om den som nu skall belasta alla spararna i en

 fond eller de flyttande spararna.

 5 Sveriges Bankkunders Riksförbund

 Med nedanstående motivering avstyrker vi Svenska

 bankföreningens framställning om höjning av bankernas

 ersättning för flyttning av allemanskonton.

 Enligt uppgifter vi inhämtat tillgår denna typ av transaktion

 praktiskt på följande sätt: en bild hämtas upp på datorn genom

 inslagning av kontonummer, en kod för överföring till annan

 bank väljs och resten är automatik. Marginalkostnaden för en

 dylik transaktion bör rimligen understiga 100 kronor. Eftersom

 ingen som helst kalkyl ingår i själva framställningen, har vi

 inget annat underlag för vår bedömning.

 Formuleringen "Behovet för kostnadstäckning för

 överföringsmomentet har blivit större" i Bankföreningens

 skrivelse kan tolkas som att avgiftshöjningen skall göras för

 att kompensera problem på annat håll. Ett sådant sätt att

 andvända avgifter anser vi alltid synnerligen olämpligt.

 Dessutom anser vi att med den turbulenta situation vi har

 idag, torde fördubblingen av en bankavgift i varje fall inte

 bidra till den nödvändiga förbättringen av bankernas

 förtroende.

 6 Svenska Fondhandlareföreningen och Fondbolagens Förening

 Organisationerna tillstyrker Svenska Bankföreningens m. fl.

 hemställan.

 Organisationerna vill samtidigt ta tillfället i akt och peka

 på en semantisk tveksamhet. I både 3 och 6 §§ i lagen om

 allemanssparande används ordet "banken" i meningar rörande vem

 som är berättigad till ersättning i samband med uttag eller

 överföringar inom allemanssparandet. Organisationerna vill

 framhålla att det på svenska fondmarknaden finns ett antal

 fristående fondbolag, som inte är äganderättsligt knutna till

 någon bank. Kostnader för överföringar och uttag drabbar

 naturligtvis även dessa aktörer, och det bör av lagstiftningen

 direkt framgå att det inte endast är "banken" som är

 ersättningsberättigad. Enligt lagen om värdepappersfonder är

 det vidare tillåtet att ha även "annat kreditinstitut" som

 förvaringsinstitut, varför texten i 3 och 6 §§ alltså bör

 omfatta även "fondbolag eller förvaringsinstitut" som avses i

 lagen om värdepappersfonder.

 Skrivelse 1992-11-27 till Finansdepartementet från Sydsvenska

 Handelskammaren

 Finansdepartementets dnr 5947/92

 Ang. ny lag om börs- och clearingsverksamhet.

 Rubricerade lag utfärdades den 4 juni 1992 och stadgar i 5

 kap. 6 § "Ett aktiebolag vars aktier är inregistrerade vid en

 börs skall under varje räkenskapsår som omfattar mer än tio

 månader offentliggöra en redogörelse för räkenskapsårets

 första sex månader (halvårsrapport). Rapporten skall

 offentliggöras inom två månader från halvårets utgång. Vid

 offentliggörandet skall halvårsrapporten ges in till börsen.

 Om det finns särskilda skäl, får börsen medge anstånd med

 offentliggörandet. Halvårsrapporten skall innehålla en

 redogörelse för bolagets verksamhet och resultat under

 räkenskapsårets första sex månader."

 I regeringens proposition 1991/92:113 "Ny börslagstiftning

 m.m." som legat till grund för lagen, framhålls på sid 100

 angående halvårsrapporter att sakinnehållet i reglerna skall

 anpassas till minimireglerna i EG:s tredje börsdirektiv. I

 EG:s tredje börsdirektiv 82/121/EEG 1982-02-15 föreskrivs att

 bolag vilkas aktier är officiellt noterade vid fondbörs skall

 offentliggöra halvårsrapporter som innehåller uppgifter om

 verksamheten och resultatet under de sex första månaderna av

 räkenskapsåret. Offentliggörandet skall ske inom fyra månader

 från utgången av den aktuella halvårsperioden.

 Sålunda ställer den nya svenska lagstiftningen på området

 hårdare krav när det gäller senaste tidpunkt för

 offentliggörande av halvårsrapport än EG:s egen lagstiftning.

 I kombination med den svenska semesterlagen, som ger

 arbetstagare rätt till fyra veckors sammanhängande semester

 under juni-augusti, kommer det svenska tidskravet på

 halvårsrapporter att innebära märkbart ökade kostnader för de

 svenska börsföretagen gentemot övriga Europa.

 Idag lämnar företagen normalt två delårsrapporter förutom

 årsbokslutet. Denna rapportering sker tertialvis med maximalt

 två månaders eftersläpning i offentliggörandet. Den

 tertialvisa rapporteringen kan idag ske med rimlig planering

 med hänsyn till företagens operativa verksamhet och övriga

 ekonomiska rapporterings- och planeringsarbete. En regel som

 innebär att halvårsrapporter skall offentliggöras inom två

 månader leder sannolikt till färre delårsrapporter från det

 stora flertalet av företagen, vilket klart skulle försämra den

 ekonomiska informationen till kapitalmarknaden.

 En enkel lösning på problemet vore att anpassa svensk

 lagstiftning avseende tidsfristen för offentliggörande av

 halvårsrapport fullt ut till EG:s minimikrav och sålunda ändra

 tidsfristen från två månader till fyra månader. Med en sådan

 lösning skulle sannolikt risken för ett minskat antal

 tertialrapporter reduceras då företagen skulle kunna

 offentliggöra sin andra tertialrapport samtidigt med

 halvårsrapporten.

 Handelskammaren hemställer, med hänvisning till ovanstående,

 att lagstiftningens tidskrav på offentliggörande av

 halvårsrapporter anpassas till gällande EG-lagstiftning,

 vilket skulle innebära att halvårsrapporter skall

 offentliggöras inom fyra månader från halvårets utgång i

 stället för nuvarande två.

 SYDSVENSKA HANDELSKAMMAREN

 Sten[REDACTED_EFTERNAMN]

 VD

 Sammanställning av remissyttranden över skrivelsen 1992-11-27

 från Sydsvenska Handelskammaren

 Efter remiss har yttranden avgetts av Finansinspektionen,

 Patent- och Registreringsverket, Svenska Bankföreningen,

 Svenska Fondhandlareföreningen, Sveriges Industriförbund,

 Sveriges Advokatsamfund, Sveriges Aktiesparares Riksförbund,

 Aktiefrämjandet, Sveriges Försäkringsförbund och Stockholms

 Fondbörs AB.

 1 Finansinspektionen

 Sammanfattning

 Finansinspektionen avstyrker Sydsvenska Handelskammarens

 förslag att tiden för halvårsrapports offentliggörande enligt

 5 kap. 6 § lagen (1992:543) om börs- och clearingverksamhet

 (börslagen) anpassas till minimireglerna i EG:s tredje

 börsdirektiv.

 Finansinspektionens synpunkter

 Sydsvenska Handelskammaren har i skrivelse 1992-11-27 till

 Finansdepartementet hemställt om att tidsfristen för

 offentliggörandet av halvårsrapporter ändras till fyra månader

 från nuvarande två månader.

 Finansinspektionen som beretts tillfälle att yttra sig över

 Sydsvenska Handelskammarens skrivelse får härmed anföra

 följande. Den ändring som föreslås i Sydsvenska

 Handelskammarens skrivelse kan inte ses isolerad utan måste

 övervägas även utifrån aktiebolagslagens regler om

 delårsrapport.

 I 11 kap. 12 § första stycket aktiebolagslagen (1975:1385)

 (ABL) sägs att aktiebolag som är skyldigt att ha auktoriserad

 revisor skall minst en gång under räkenskapsår som omfattar

 mer än 10 månader avge särskild redovisning (delårsrapport).

 Av andra stycket i nämnda lagrum följer att delårsrapport som

 omfattar minst hälften och högst två tredjedelar av

 räkenskapsåret skall senast två månader efter rapportperiodens

 utgång i avskrift insändas till registreringsmyndigheten.

 Tvåmånadersfristen i börslagen korresponderar således med

 nämnda bestämmelse i ABL.

 Tidsfristen två månader bör ses mot bakgrund av

 aktiemarknadens krav på snabb rapportering. De skäl som

 Sydsvenska Handelskammaren framfört till stöd för sin

 hemställan framstår mot bakgrund härav inte som vägande

 särskilt tungt. Finansinspektionen avstyrker därför förslaget.

 Till detta önskar Finansinspektionen tillägga följande. Av 5

 kap. 6 § börslagen följer bl.a. att börsen kan medge anstånd

 med offentliggörandet av halvårsrapport. Innebörden av ett

 sådant medgivande är således att offentliggörandet får ske

 senare än två månader efter halvårets utgång. Hur ett sådant

 dispensbeslut överensstämmer med ABL:s ovan redovisade

 tvåmånadersfrist för ingivande av delårsrapport till

 registreringsmyndigheten har inte kommenterats i prop.

 1991/92:113 till ny börslagstiftning m.m. Lagstiftningen synes

 vara oklar på denna punkt. Frågan borde bli föremål för

 ytterligare överväganden.

 2 Patent- och Registreringsverket

 Sammanfattning

 Patent- och registreringsverket (PRV) avstyrker Sydsvenska

 Handelskammarens hemställan.

 PRVs skäl

 PRV vill inledningsvis, med hänsyn till de skäl som anförs i

 Sydsvenska Handelskammarens skrivelse, påtala att inte alla

 börsföretag har kalenderår som räkenskapsår.

 Som framgår av prop. 1991/92:113, s. 101, har bestämmelsen i

 artikel 3 i direktiv 82/121/EEG angående offentliggörande av

 halvårsrapporter formen av minimikrav. Det innebär att

 medlemsländerna kan besluta om bestämmelser som är strängare,

 förutsatt att de tillämpas generellt. PRV saknar i dag

 kännedom om hur regeln implementerats eller kommer att

 införlivas i de olika staterna. PRV kan alltså för sin del

 inte slå fast att den svenska lagen ställer högre krav än dem

 som gäller inom EG. PRV ställer sig också något frågande till

 Handelskammarens uttalande att tvåmånadersfristen i lagen om

 börs- och clearingverksamhet relativt sett skulle innebära

 märkbart ökade kostnader för svenska börsföretag.

 De större aktiebolagens årsredovisningar, som avges en gång

 om året, täcker inte det informationsbehov som finns om

 bolagen. Såväl aktiemarknad som kreditgivare, anställda m.fl.

 kräver därför korrekt och aktuell information om bolagens

 ekonomiska utveckling under löpande räkenskapsår. Kravet på

 aktualitet har också kommit till uttryck i 11 kap. 12 § 2 st 3

 p aktiebolagslagen (1975:1385) som gäller delårsrapport. I

 bestämmelsen föreskrivs att en delårsrapport skall omfatta

 minst hälften och högst två tredjedelar av räkenskapsåret och

 att rapporten skall sändas till PRV senast två månader efter

 rapportperiodens utgång. PRV har inte uppmärksammat någon

 kritik mot denna frist.

 PRV anser för sin del att en tidsram på två månader för att

 färdigställa en delårsrapport eller en halvårsrapport är väl

 avvgäd främst med hänsyn till kraven på aktualitet, konsekvens

 och enkelhet. PRV avstyrker därför Handelskammarens

 hemställan.

 3 Svenska Bankföreningen

 Svenska Bankföreningen tillstyrker Sydsvenska Handelskammarens

 förslag att den svenska lagstiftnigens tidskrav på

 offentliggörande av halvårsrapporter anpassas till motsvarande

 regler i EG:s tredje börsdirektiv (82/121/EEG). Detta direktiv

 föreskriver att halvårsrapporter skall offentliggöras inom

 fyra månader från halvårets utgång, medan den svenska lagen

 för närvarande anger en strängare tidsgräns på högst två

 månader. Det svenska kravet på publicering senast i slutet av

 augusti skulle medföra stora olägenheter på grund av de

 anställdas rätt enligt semesterlagen till fyra veckors

 sammanhängande semester under juni-augusti.

 Sydsvenska Handelskammaren behandlar i sin skrivelse sambanden

 mellan halvårsrapporter och eventuella tertialrapporter. Vad

 gäller bankernas delårsrapporter vill bankföreningen nämna att

 föreningens styrelse vid sitt sammanträde 1992-11-19 beslöt

 att de börsregistrerade bankerna fr.o.m. 1993 skall övergå

 till tre kvartalsrapporter från nuvarande två

 tertialrapporter.

 4 Svenska Fondhandlareföreningen

 Fondhandlarföreningen ställer sig avvisande till

 handelskammarens framställning. Skälen för detta är att

 offentliggörande av delårsrapporter är en del i underlaget för

 en bedömning av kurssättning m.m. på värdepappersmarknaden.

 Det är då rimligt att informationen presenteras inom två

 månader från "mättidpunkten" och inte så långt fram i tiden

 som handelskammaren föreslår. En förskjutning av det

 tidsmässiga kravet skulle innebära en försämring av

 informationsläget på värdepappersmarknaden jämfört med den

 alldeles nya lagstiftningen på området. Det är dessutom så att

 inom EG flera länder begränsar tiden till två månader trots

 att EG-direktivet i och för sig medger en längre tid. Skälet

 rörande den svenska semesterlagen synes inte hållbart att

 åberopa vid en anpassning till vår omvärld.

 5 Sveriges Industriförbund

 Kravet på publicering av halvårsrapporter inom två månader

 efter periodens utgång vållar svårigheter för vissa företag,

 vilket också anges i skrivelsen.

 Det finns emellertid skäl som talar för att fristen för

 publicering inte får vara alltför lång. Särskilt tungt väger

 härvidlag marknadens behov av snabb information, varför det

 framstår som betänkligt om en halvårsrapport inte

 offentliggörs förrän efter fyra månader. I sammanhanget måste

 också noteras att flera av de företag som haft

 tertialrapportering förmodligen kommer att gå över till

 kvartalsrapporter i och med kravet på halvårsrapporter.

 Sammanfattningsvis anser Industriförbundet, att skälen för en

 förlängning av tidsfristen inte uppväger vad som kan anföras

 mot en sådan ordning. Förbundet utgår också från att bolagen,

 särskilt under de första åren, kan få börsens tillstånd att

 vänta med offentliggörandet om tillräckliga skäl finns.

 6 Sveriges Advokatsamfund

 Enligt advokatsamfundets mening är den nuvarande tidsfristen

 för offentliggörande av halvårsrapporter enligt 5 kap. 6 §

 lagen om börs- och clearingverksamhet väl avvägd. Det är

 angeläget att halvårsrapporten offentliggörs inom inte allt

 för lång tid efter räkenskapshalvårets utgång och den valda

 tidsfristen överensstämmer med den period som gäller för

 delårsrapporter enligt aktiebolagslagen. Det är inte troligt

 att den valda tidsfristen kommer att medföra att

 rapporteringen till aktiemarknaden blir sämre. Det

 förhållandet att tidpunkten för offentliggörandet kan komma

 att infalla under semesterperioder och därmed eventuellt

 medföra ökade kostnader för börsbolagen är inte ett

 tillräckligt tungt vägande skäl för att utsträcka tidsfristen.

 På ovan angivna skäl avstyrker advokatsamfundet det

 remitterade förslaget.

 7 Sveriges Aktiesparares Riksförbund

 SARF ställer sig positiv till den av Sydsvenska

 Handelskammarens föreslagna förändringen att halvårsrapporten

 skall offentliggöras inom fyra månader från halvårets utgång i

 stället för nuvarande två. Med en sådan lösning skulle

 sannolikt risken för ett minskat antal tertialrapporter

 reduceras då företagen skulle kunna offentliggöra sin andra

 tertialrapport samtidigt med halvårsrapporten. Den föreslagna

 förändringen innebär också att lagstiftningens tidskrav på

 offentliggörande av halvårsrapporter anpassas till gällande

 EG-lagstiftning.

 8 Aktiefrämjandet

 I brevet föreslås att lagen skall ändras så att börsnoterade

 företag skall få offentliggöra sin halvårsrapport senast före

 oktober månads utgång istället för augusti. Lagen baseras på

 ett EG-direktiv som medger fyra istället för två månaders

 publiceringstid.

 Handelskammaren anger som skäl bl.a. att företagens

 redovisningspersonal har semester under juni, juli och

 augusti.

 Aktiefrämjandet anser inte att detta är relevant.

 Tvåmånadersgränsen har satts av aktiemarknadsskäl. Handeln med

 aktier pågår under sommaren. Behovet av auktuell information

 är inte mindre då.

 Ett annat skäl för tvåmånadersgränsen är att en annan lag,

 aktiebolagslagen, stadgar att delårsrapporter skall avges inom

 två månader.

 Den svenska riskkapitalförsörjningen är mycket beroende av

 det utländska intresset för svenska aktier. Under de två

 senaste åren har utländska placerare varit de enda

 nettoplacerarna på svensk aktiemarknad. Det är ett överordnat

 intresse att vår marknad är väl anpassad till de utländska

 marknader varifrån placerarna kommer, dvs den nordamerikanska

 och brittiska marknaden. På den amerikanska gäller regeln om

 kvartalsrapporter. Den tillämpas av de svenska företag som är

 noterade på amerikanska börser. Det är tänkbart att

 Storbritannien och andra konkurrerande europeiska marknader

 inför samma system. Vi bör då, på gott och ont, överväga att

 göra sammaledes här - genom lagstiftning eller genom initiativ

 från fondbörsen.

 Det är dock möjligt att den nya lagen medför svårbemästrade

 omställnings- och planeringsproblem just instundande sommar.

 Enligt lagen kan i så fall Stockholms fondbörs med hänsyn till

 särskilda skäl medge halvårsrapportering i år.

 9 Sveriges Försäkringsförbund

 Sveriges Försäkringsförbund delar i princip den i skrivelsen

 anförda uppfattningen att det inte finns anledning att ställa

 hårdare krav på tidpunkten för avlämnande av halvårsrapport än

 vad EG:s tredje börsdirektiv kräver. De större börsnoterade

 företagen torde inte ha svårigheter att uppfylla kravet på

 rapportering inom två månader, men för de mindre kan de i

 skrivelsen anförda problemen med semesterplanering osv. ha

 större betydelse. Det är dock viktigt att information från

 halvårsrapporterna når marknaden så snart som möjligt.

 Om även icke börsnoterade försäkringsbolag genom

 Finansinspektionens föreskrifter skulle åläggas samma

 rapporteringsskyldighet som börsnoterade bolag kan inte

 bortses från att ovannämnda olägenheter kan uppstå för de

 mindre försäkringsbolagen.

 10 Stockholms Fondbörs AB

 Fondbörsen vill till en början anmärka att den nya börslagens

 regler om sexmånadersrapportering inte framstår som helt

 kongruenta med aktiebolagslagens bestämmelser om

 delårsrapporter. Handelskammarens förslag till ändring av

 börslagen skulle göra den bristande överensstämmelsen än mer

 påtaglig och bör redan av detta skäl avvisas.

 Vidare finns enligt Fondbörsens mening anledning att fråga om

 de av Handelskammaren åberopade skälen är bärkraftiga.

 Fondbörsen anser ej att de kostnadsökningar som en ändrad

 förläggning av vissa sommarferier kan medföra motiverar

 fördröjning av bolagens delårsrapportering. Det finns - inte

 minst mot bakgrund av vad som är vanligt på utvecklade

 utländska kapitalmarknader - ej heller i övrigt några skäl att

 ändra ABLs krav på offentliggörande inom två månader från

 rapporteringsperiodens utgång.

 Även om Fondbörsen har förståelse för att vissa företag -

 innan erforderliga nya rutiner utarbetats - kan möta vissa

 svårigheter under sommaren 1993, utgör nämnda förhållande ej

 tillräckliga skäl för lagstiftningsåtgärder.

 Lagrådet

 Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1993-03-23

 Närvarande: justitierådet Per Jermsten, justitierådet Inger

[REDACTED_EFTERNAMN], regeringsrådet Leif Lindstam.

 Enligt protokoll vid regeringssammanträde den 11 mars 1993 har

 regeringen på hemställan av statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] beslutat inhämta

 lagrådets yttrande över förslag till

 1. lag om inkomstbeskattning vid vissa ombildningar av

 värdepappersfond,

 2. lag om ändring i lagen (1983:1092) med reglemente för

 Allmänna pensionsfonden,

 3. lag om ändring i aktiekontolagen (1989:827),

 4. lag om ändring i lagen (1990:1114) om värdepappersfonder,

 5. lag om ändring i lagen (1990:1115) om ikraftträdande av

 lagen (1990:1114) om värdepappersfonder,

 6. lag om ändring i lagen (1991:981) om värdepappersrörelse,

 7. lag om ändring i lagen (1992:1627) om ändring i lagen

 (1983:1092) med reglemente för Allmänna pensionsfonden.

 Förslagen har inför lagrådet föredragits av

 kammarrättsassessorerna Gunnel Schön-Aldenstig och Lars

 Bergendal samt hovrättsassessorn Lennart Östblom.

 Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.

 Innehåll

 Proposition................................................. 1

 Propositionens huvudsakliga innehåll........................ 1

 Propositionens lagförslag.................................. 19

 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde

 den 25 mars 1993........................................... 19

 1 Ärendet och dess beredning............................... 19

 2 Värdepappersfonder....................................... 22

 2.1 Sammanläggning och delning av fonder.................. 22

 2.2 Preskription av utdelning på fondandelar m.m.......... 26

 2.3 Förvaltarregistrering av andelar i värdepappersfonder. 27

 3 Kreditjävsregler för värdepappersbolag................... 31

 4 Aktiekontolagen.......................................... 33

 4.1 Riksbanken och Riksgäldskontoret som kontoförande

 institut.............................................. 33

 4.2 Emittentens rätt till insyn i avstämningsregistret.... 36

 5 Allmänna pensionsfonden.................................. 37

 5.1 Effektiv förvaltning.................................. 37

 5.2 Återlån............................................... 43

 5.3 Årsredovisning........................................ 44

 5.4 Sammanställning och granskning av fondstyrelsernas

 årsredovisningar...................................... 45

 5.5 Revisorer............................................. 47

 5.6 Revisorernas värdepappersinnehav...................... 48

 5.7 Jävsbestämmelse....................................... 49

 6 Överföringsavgiften m.m. inom allemanssparandet.......... 49

 7 Tidsgränsen för offentliggörande av halvårsrapporter..... 51

 8 Uprättade lagförslag..................................... 52

 9 Specialmotivering........................................ 53

 9.1 Förslaget till lag om inkomstbeskattning vid ombildning

 av värdepappersfond.................................... 53

 9.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1983:1092) med

 reglemente för Allmänna pensionsfonden................. 54

 9.3 Förslaget till lag om ändring i aktiekontolagen

 (1989:827)............................................. 57

 9.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:1114) om

 värdepappersfonder..................................... 58

 9.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:1115) om

 ikraftträdande av lagen (1990:1114) om värdepappers-

 fonder................................................. 59

 9.6 Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:981) om

 värdepappersrörelse.................................... 59

 9.7 Förslaget till lag om ändring i lagen (1992:1627) om

 ändring i lagen (1983:1092) med reglemente för Allmänna

 pensionsfonden......................................... 60

 9.8 Förslaget till lag om ändring i lagen (1983:890) om

 allemanssparande....................................... 62

 10 Hemställan.............................................. 62

 11 Beslut.................................................. 62

 Bilaga 1: Utdrag ur skrivelse den 19 juni 1991 från

 Fondbolagens Förening...................................... 63

 Bilaga 2: Sammanställning av remissyttranden över skrivelsen

 i bilaga 1................................................. 65

 Bilaga 3: Skrivelse den 7 september 1992 från Fondbolagens

 Förening................................................... 70

 Bilaga 4: Sammanställning av remissyttranden över skrivelsen

 i bilaga 3................................................. 76

 Bilaga 5: Skrivelse den 1 oktober 1992 från Svenska

 Fondhandlareföreningen m.fl................................ 81

 Bilaga 6: Sammanställning av remissyttranden över skrivelsen

 i bilaga 5................................................. 84

 Bilaga 7: Skrivelse den 8 december 1992 från Svenska

 Fondhandlareföreningen..................................... 87

 Bilaga 8: Sammanställning av remissyttranden över skrivelsen

 i bilaga 7................................................. 89

 Bilaga 9: Skrivelse den 17 december 1992 från Riksbanken... 92

 Bilaga 10: Sammanställning av remissyttranden över skrivel-

 sen i bilaga 9............................................. 96

 Bilaga 11: Sammanfattning av departementspromemorian

 AP-fondens förvaltning - en översyn (Ds 1991:14).......... 100

 Bilaga 12: Sammanställning av remissyttranden över

 departementspromemorian i bilaga 11....................... 103

 Bilaga 13: Skrivelse den 15 januari 1993 från

 Riksgäldskontoret......................................... 115

 Bilaga 14: Sammanställning av remissyttranden över

 skrivelsen i bilaga 13.................................... 117

 Bilaga 15: Skrivelse den 27 november 1992 från

 Sydsvenska Handelskammaren................................ 120

 Bilaga 16: Sammanställning av remissyttranden över

 skrivelsen i bilaga 15.................................... 122

 Bilaga 17: Lagrådets yttrande............................. 127