Regeringens proposition

1993/94:158

Vissa fiskeripolitiska frågor

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 17 februari 1994

Carl[REDACTED_EFTERNAMN]

 Karl Erik[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Jordbruksdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås vissa förändringar av fiskeripolitiken i

syfte att anpassa fisket till den långsiktiga tillgången på fisk.

Förändringarna föranleds också av internationaliseringen på fiskets

område.

 I fiskelagen (1993:787) införs ett bemyndigande för regeringen

eller den myndighet som regeringen bestämmer att föreskriva om krav

på tillstånd för användning av fartyg för yrkesmässigt fiske.

 I fiskelagen införs vidare en bestämmelse som gör det möjligt för

regeringen att besluta att miljökonsekvensbeskrivningar skall göras

på fiskets område vad gäller fiskemetoder och utsättning av fiskar-

ter. De föreslagna lagändringarna bör träda i kraft den 1 juli 1994.

 Anslagen Främjande av fiskerinäringen, Särskilda insatser för

fisket och Bidrag till fiskevård förs upp med i stort oförändrade

anslagsbelopp jämfört med innevarande budgetår.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut..........................3

2 Lagtext..............................................3

 2.1 Förslag till lag om ändring i fiskelagen

 (1993:787).......................................3

3 Ärendet och dess beredning...........................4

4 Internationalisering på fiskets område...............4

5 Fisket i Sverige.....................................5

 5.1 Yrkesfisket......................................5

 5.2 Vattenbruket.....................................9

 5.3 Beredningsindustrin m.m.........................10

 5.4 Fritidsfisket...................................11

6 EG:s fiskeripolitik.................................12

7 Särskilda frågor....................................13

 7.1 Begränsning av fiskeansträngningen..............13

 7.2 Främjande av vattenbruket.......................14

 7.3 Främjande av kust- och insjöfisket..............16

 7.4 Vissa skattefrågor..............................18

 7.5 Fiske och miljö.................................18

 7.6 Laxfisket.......................................22

 7.7 Kontrollorganisation............................24

 7.8 Användning av återstående prisregleringsmedel...25

8 Specialmotivering...................................26

 8.1 Fiskelagen......................................26

9 Anslagsfrågor för budgetåret 1994/95................26

Bilaga 1 Sammanfattning av betänkandet Svenskt fiske

 (SOU 1993:103)................................30

Bilaga 2 Sammanställning av remissyttrandena 32 över

 betänkandet Svenskt fiske (SOU 197693:103)....32

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde

den 17 februari 1994...................................76

Rättsdatablad..........................................77

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

 1. antar regeringens förslag till - lag om ändring i fiskelagen

 (1993:787),

 2. till Främjande av fiskerinäringen för budgetåret 1994/95 under

 nionde huvudtiteln anvisar ett reservationsanslag på

 3 684 000 kr,

 3. medger att under budgetåret 1994/95 statligt stöd beviljas till

 särskilda insatser för fisket med sammanlagt högst

 25 000 000 kr,

 4. till Särskilda insatser för fisket för budgetåret 1994/95 under

 nionde huvudtiteln anvisar ett förslagsanslag på 26 391 000 kr,

 5. till Bidrag till fiskevård för budgetåret 1994/95 under nionde

 huvudtiteln anvisar ett reservationsanslag på 3 612 000 kr.

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om ändring i fiskelagen (1993:787)

 Härigenom föreskrivs att 20 och 21 §§ fiskelagen (1993:787) skall

ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 20 §

 Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela

föreskrifter om vilken hänsyn som vid fiske skall tas till natur-

vårdens intressen. Föreskrifterna får dock inte vara så ingripande

att fisket avsevärt försvåras.

 Regeringen eller den

 myndighet som regeringen

 bestämmer får föreskriva att

 det i ärenden enligt denna

 lag skall finnas

 miljökonsekvensbeskrivningar

 som gör det möjligt att bedöma

 vilken inverkan

 fiskemetoder och utsättande

 av fiskarter har på miljön.

 Föreskrifterna får innebära

 att en sådan beskrivning

 skall upprättas av den som

 avser att använda metoder

 eller sätta ut fiskarter.

 21 §

 Regeringen får för fiske som är fritt för var och en meddela

föreskrifter som begränsar redskapsanvändningen för andra fiskande

än sådana som

 1. bedriver yrkesmässigt fiske,

 2. innehar fiske med äganderätt eller har rätt till fiske på grund

av nyttjanderätt som omfattar även annat fiske än det som är fritt

för var och en.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 Regeringen eller den

 myndighet som regeringen

 bestämmer får meddela

 föreskrifter om krav på sär-

 skilt tillstånd för användning

 av fartyg för yrkesmässigt

 fiske.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1994.

3 Ärendet och dess beredning

Regeringen bemyndigade den 8 juli 1992 chefen för Jordbruksdeparte-

mentet att tillkalla en särskild utredare med uppgift att mot bak-

grund av de internationella överenskommelser som har träffats på

bl.a. fiskets område utreda fiskerinäringens utvecklingsmöjligheter

(dir. 1992:83). Utredaren (generaldirektören Per Wramner) redovisade

den 16 december 1992 i delbetänkandet Svenskt fiske - nuläge och

utvecklingsmöjligheter (SOU 1992:136) förslag till vissa anpassnings-

åtgärder per den 1 juli 1993. Dessa förslag har behandlats under

föregående riksmöte (prop. 1992/93:184, bet. 1992/93:JoU21, rskr.

1992/93:331). Utredaren har den 18 november 1993 överlämnat slut-

betänkandet Svenskt fiske (SOU 1993:103). Utredningens sammanfattning

av betänkandet finns i bilaga 1. Betänkandet har remissbehandlats. En

förteckning över remissinstanserna och en sammanställning av remiss-

yttrandena finns i bilaga 2.

 Fiskeriverket har på regeringens uppdrag redovisat konsekvenserna

på fiskets område för berörda myndigheter av ett svenskt EU-medlem-

skap i en promemoria den 20 december 1993. Promemorian beskriver de

ekonomiska, organisatoriska och administrativa konsekvenserna. Bl.a.

redovisas behov av ytterligare resurser och organisatoriska föränd-

ringar vid Fiskeriverket samt hur en kontrollorganisation på fiskets

område bör organiseras.

4 Internationalisering på fiskets område

I prop. 1989/90:123 om fisket redovisades EFTA-avtalet om frihandel

med fisk och fiskprodukter liksom dess konsekvenser för svensk

fiskeripolitik. Riksdagen beslöt i enlighet med regeringens förslag

att godkänna överenskommelsen (bet. 1989/90:JoU22, rskr.

1989/90:341). Riksdagen har därefter vid två tillfällen godkänt för-

slag till nödvändiga anpassningar av den svenska fiskeripolitiken

till följd av avtalet (prop. 1990/91:87, bet. 1990/91:JoU25, rskr.

1990/91:283 och prop. 1991/92:120, bet. 1991/92:JoU20, rskr. 1991/

92:304).

 I prop. 1991/92:170 om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES)

redovisades bl.a. vissa konsekvenser för fisket till följd av

EES-avtalet. Av redovisningen framgår att avtalet behandlar väsent-

liga områden inom fiskerisektorn även om EFTA-staterna inte tar över

EG:s regelverk på fiskets område och således inte heller ansluts till

EG:s gemensamma fiskeripolitik. Avtalet innehåller bl.a. tullättnader

för fiskprodukter samt bestämmelser om statsstöd, gränsskydd, mark-

nadsreglering och direktlandningar. Riksdagen beslutade i november

1992 att godkänna EES-avtalet (prop. 1991/92:170, bet. 1992/93:EU1,

rskr. 1992/93:390 ff). Till följd av utfallet av den schweiziska

folkomröstningen om avtalet beslutade riksdagen om vissa ändringar i

avtalet i juni 1993 (prop. 1992/93:100, prop. 1992/93:225, bet.

1992/93: EU3, rskr. 1992/93:404). EES-avtalet trädde i kraft den 1

januari 1994.

 Sverige ansökte sommaren 1991 om medlemskap i de europeiska

gemenskaperna. Medlemskapsförhandlingar inleddes den 1 februari 1993.

Därefter har den 1 november 1993 Maastricht- eller Unionsfördraget

trätt i kraft.

5 Fisket i Sverige

5.1 Yrkesfisket

Inledning

Det svenska havsfisket bedrivs i Nordsjön, Skagerrak, Kattegatt och

Östersjön. Fisket i Västerhavet har av tradition varit det viktigaste

för svensk del. Under slutet av 1970-talet utvidgade länderna runt

Nordsjön sina fiskegränser till 200 nautiska mil vilket innebar att

det svenska fisket i detta område numera regleras genom årliga fiske-

förhandlingar med EU och Norge. Sverige utvidgade vid samma tidpunkt

sin fiskegräns i Östersjön. Gränsdragningen öster om Gotland, den

s.k. vita zonen, löstes dock inte förrän år 1988. Fram till dess

kunde ett oreglerat fiske bedrivas i detta stora och för fiskrepro-

duktionen viktiga område. Det är en av orsakerna till dagens svaga

torskbestånd i Östersjön. Andra orsaker är bristande saltvattenin-

flöde från Västerhavet och miljöstörningar.

 Det svaga beståndet av torsk i Östersjön har kraftigt påverkat den

svenska fiskerinäringen eftersom torskfisket sedan början av 1980-

talet har utgjort en mycket viktig del av yrkesfisket. Eftersom de

flesta andra kommersiella fiskarterna är kvoterade är möjligheterna

begränsade att övergå till annat fiske. Bestånden av sill/strömming

är däremot mycket goda. Det är dock svårt att få avsättning för denna

fisk. Bestånden av ål och lax är i hög grad beroende av utsättningar.

I stort sett alla laxodlingar har under de senaste åren drabbats av

hög dödlighet hos yngel förorsakad av ett symptom kallat M-74.

 Det yrkesmässiga insjöfisket bedrivs till helt övervägande del i

Vänern, Vättern, Mälaren och Hjälmaren. Här fiskas i första hand

högprisarter som lax, röding, gös, abborre, gädda, lake och sik.

Fisktillgångar

Hälften av de svenska fiskfångsterna görs i Östersjön. De viktigaste

arterna är sill/strömming, torsk, skarpsill och lax. För sill/ström-

ming och skarpsill är beståndssituationen mycket god. Torskbeståndet

i Östersjön har under senare år minskat kraftigt.

 Det låga inflödet av salt, syrerikt vatten från Västerhavet har

medfört att de för torskens reproduktion nödvändiga miljöerna numera

finns bara inom få och djupare områden i Östersjön. Det mesta tyder

på att det inbrott av saltvatten som inträffade under vintern 1993

inte var tillräckligt stort för att åstadkomma någon märkbar effekt

på reproduktionen i det viktiga Gotlandsdjupet.

 Den låga vattenomsättningen i kombination med övergödning har

medfört en minskning av syrehalten i Östersjön. Det krävs en kraftig

minskning av kväve- och fosforbelastningen för att åstadkomma en

varaktig förbättring. Ytterligare en faktor som orsakat minskade

torskbestånd är det hårda fisketryck som torsken har varit utsatt för

under den senaste tioårsperioden. Av betydelse är framför allt för-

hållandet att det i princip bedrivits ett oreglerat fiske i den s.k.

vita zonen öster om Gotland fram till slutet av 1980-talet.

 De flesta av Östersjöns vilda laxstammar har genom åren utrotats,

främst genom utbyggnaden av vattendrag för kraftändamål. Kraftbolagen

har ålagts att kompensera produktionsbortfallet genom att bekosta

utsättningar av lax i de utbyggda älvarna. Laxbeståndet i Östersjön

består i dag av ca 10 % vild lax. Den vilda och odlade laxen lever

blandat inom de områden där ett havsfiske efter lax bedrivs vilket

försvårar en selektiv beskattning av beståndet. Såväl de vilda som

de odlade laxbestånden hotas av det tidigare nämnda symptomet M-74

vilket har orsakat mycket hög dödlighet hos nykläckta yngel under år

1992 och 1993. Detta förhållande har medfört dels att utsättningar av

lax inte har kunnat ske i normal omfattning i vissa älvar, dels en

försämrad naturlig rekrytering av vuxen lax. Fiskeriverket bedömer

situationen som mycket oroande. Regeringen redovisar under avsnittet

Laxfisket sina bedömningar i frågan.

 Skagerrak och Kattegatt svarar för knappt hälften av de svenska

fångsterna. Här fångas i huvudsak sill, skarpsill, torsk, makrill,

nordhavsräka och havskräfta. Flertalet bottenlevande fiskslag är hårt

exploaterade. Situationen för torsken i Skagerrak är relativt bra

medan den är sämre i Kattegatt. Beståndet av havskräfta är relativt

hårt pressat medan beståndet av räka i Skagerrak är starkt.

 Nordsjön svarar för drygt 10 % av det totala fångstvärdet, mot-

svarande 4 % av den totala fångsten. Nordsjön är dock viktig genom

att den väsentligt bidrar till flexibiliteten i det svenska fisket.

De för svenskt fiske viktigaste arterna är sill, makrill, gråsej,

kolja och torsk. De bottenlevande fiskslagen såsom torsk, kolja och

gråsej är för närvarande hårt exploaterade. Situationen för räka är

relativt god medan tillgången på makrill varierar.

 De för kustfisket viktigaste arterna längs Norrlandskusten

(Norrbotten-Gästrikland) är siklöja, sik, strömming, lax och öring.

Siklöjan representerar det högsta fångstvärdet. Detta fiske är nästan

uteslutande inriktat på fiskens rom och utnyttjar beståndet fullt ut.

Sikbeståndet är utsatt för ett hårt fisketryck. Fiske efter strömming

kan ökas väsentligt. Laxfisket är till största delen beroende av

kompensationsutsättningar.

 Längs Östersjökusten (Uppland-Småland, inkl. Gotland) är ålen

ekonomiskt sett den viktigaste arten. Strömming, torsk, abborre och

gädda är andra betydelsefulla arter. Gös, skrubbskädda, piggvar, sik,

öring, lax och lake har lokalt intresse. Flera av bestånden är mycket

stora i förhållande till kustfiskets nuvarande omfattning.

 Längs sydkusten (Blekinge och Skåne) är ål och torsk de viktigaste

arterna. Andra arter som beskattas är sill, skrubbskädda, öring och

piggvar. Längs västkusten (Halland-Bohuslän) är ålen den för kust-

fisket viktigaste arten. Andra viktiga arter är torsk, skarpsill,

sill, plattfisk och skaldjur.

 I de stora sjöarna kan fisket inte öka nämnvärt på lax, röding och

gös. Däremot finns utrymme för ökat fiske på abborre, gädda, lake och

sik.

Fångster

Det svenska havsfiskets totala fångster utgörs till 80-90 % av torsk,

sill och skarpsill. År 1992 uppgick den totala fångsten till drygt

300 000 ton, varav 165 000 ton var foderfisk, 93 000 ton sill/ström-

ming och 19 000 ton torsk.

Torskfisket i Östersjön har minskat med drygt 60 % sedan år 1985.

 Det totala fångstvärdet år 1992 var 744 miljoner kronor. Det är en

minskning med 16 % sedan år 1990. Torskfisket svarade år 1992 för

28 % av det totala fångstvärdet, sill- och strömmingsfisket för 19 %

och foderfisket för 13 %.

 Det kustnära fiskets fångster uppgick år 1992 till knappt 15 000

ton, varav hälften kom från Skagerrak och Kattegatt, ca 30 % från

sydkusten och södra ostkusten och ca 20 % från norra ostkusten.

 Fångsterna i det yrkesmässiga insjöfisket uppgick år 1992 till

drygt 2 000 ton, varav drygt 75 % kom från de stora sjöarna. Insjö-

fisket svarade då för 5 % av yrkesfiskets totala fångstvärde.

Fiskemönster

Fiskemönstret inom det svenska havsfisket varierar under året vad

gäller bl.a. fångstområden, arter som fiskas och redskap som används.

Mönstret styrs av biologiska och ekonomiska faktorer, nationella

regleringar och internationella överenskommelser.

 Fiskemönstret karaktäriseras framför allt av stor flexibilitet.

Fiskeflottan rör sig över hela det havsområde inom vilket Sverige har

kvoter. Detta innebär att fiskeinriktning och fångstområden varierar

över året.

 Vid en jämförelse av det årliga fiskemönstret hos ett urval av de

större fiskefartygen mellan åren 1988, 1991 och 1992 kan sammanfatt-

ningsvis konstateras att den kraftiga nedgången av torskbeståndet i

Östersjön har medfört att fisket under år 1992 inriktades på sill och

skarpsill och att fångstområdena i Västerhavet inkl. Nordsjön ökade

väsentligt i betydelse.

Yrkesfiskarna

Antalet yrkesfiskare år 1990 var 3 250. Till detta kommer 570

fiskare som enligt den officiella statistiken klassificeras som bi-

näringsfiskare. Av yrkesfiskarna var 45 % hemmahörande på västkusten,

30 % på ostkusten och 25 % på sydkusten. För binäringsfiskarna var

motsvarande fördelning 20, 60 resp. 20 %. År 1990 var antalet fiskare

i sötvatten 350, varav 70 % fanns vid de stora sjöarna.

 Medelåldern hos yrkesfiskarna är ca 40 år. Under 1980-talet har en

föryngring skett inom näringen, särskilt på västkusten och i insjö-

fisket.

 Omkring hälften av samtliga yrkesfiskare i havsfisket bedriver sitt

fiske med trål. I Göteborgs och Bohus län och i Hallands län är

andelen trålfiskare över 75 %.

Fiskeflottan

År 1993 var antalet fartyg längre än 8 m ca 1 700. Av dessa bedrev

ca 230 sillfiske och ca 340 torskfiske. Antalet havsfiskefartyg

längre än 12 m var ca 550, varav 300 fanns på västkusten, 100 på

sydkusten, 100 på södra ostkusten och 50 på norra ostkusten. Kust-

fiskeflottan uppgick till ca 900 fartyg varav ca 400 fanns i södra

Östersjön, ca 290 i Skagerrak och Kattegatt, 120 i norra Östersjön

och 110 i Bottenviken.

 Insjöfiskeflottan uppgick till ca 230 fartyg, varav ca 100 fanns i

Vänern, drygt 30 i Vättern, drygt 40 i Mälaren och knappt 30 i

Hjälmaren.

 Beräknat på försäkringsvärdet uppskattas värdet på de svenska

fiskefartyg som är över 8 m till 1,8 miljarder kronor.

 Den svenska fiskeflottan har under senare år genomgått en

omfattande modernisering. Elektronikutrustningen ombord för bl.a.

fiskletning och positionsbestämning har blivit mer avancerad. Arbetet

på däck och i lastutrymmen har rationaliserats. Arbetsmiljön ombord

har förbättrats väsentligt.

Fisket som företag

Det totala fångstvärdet i det svenska fisket uppgick under det

första halvåret 1991 till 491 miljoner kronor vilket kan jämföras

med 345 miljoner kronor under motsvarande period år 1993. Fångstvär-

det har sålunda totalt minskat med 146 miljoner kronor eller 30 % på

två år. Torskfisket har minskat med 206 miljoner kronor medan foder-

fisket har ökat med 75 miljoner kronor.

 Det totala fångstvärdet för sill under budgetåret 1992/93 var ca

122 miljoner kronor. Det totala pristillägget för sill uppgick under

samma period till ca 45 miljoner kronor, vilket innebär att i genom-

snitt 27 % av sillfiskarnas totala inkomst utgjordes av pristillägg.

Pristilläggets betydelse varierade dock mellan olika kuststräckor. På

ostkusten var det genomsnittliga förstahandspriset på sill under

budgetåret 1992/93 ca 1,50 kr per kg. Prisstödet uppgick till samma

belopp. På sydkusten var det genomsnittliga priset 85 öre per kg och

pristillägget 1,20 kr per kg. På västkusten var motsvarande tal 1,30

kr per kg resp. 1 kr per kg.

 Förutsättningarna för sillfisket förändrades radikalt i och med

att det statliga prisstödet avvecklades den 1 januari 1994. Ett

alternativ till sillfiske är en övergång till riktat fiske för fram-

ställning till fiskfoder. Priset på foderfisk är i dag ca 61 öre per

kilo. För lönsamhet i detta fiske krävs fartyg med mycket stor last-

kapacitet. Av de fartyg som under februari 1993 bedrev detta fiske

var 80 % över 30 m.

 I syfte att få en uppfattning om investeringsviljan inom fiskerinä-

ringen har utredningen om fiskerinäringens utvecklingsmöjligheter

gjort en sammanställning över ansökningarna om statligt stöd till

fisket under perioden 1987 - 1992. Sammanställningen visar att

intresset för att köpa nya eller begagnade större fartyg har minskat

kraftigt eller från 83 % av det totala investeringsbeloppet år 1987

till 37 % år 1992. Intresset för investeringar som syftar till

rationalisering av fisket har däremot ökat kraftigt, nämligen från

9 % av det totala investeringsbeloppet år 1987 till 56 % år 1992. Det

totala investeringsbeloppet i ansökningarna har minskat från ca 223

miljoner kronor år 1987 till 141 miljoner kronor år 1992. Omräknat

till 1992 års penningvärde innebär det en halvering av det totala

investeringsbeloppet.

 En god soliditet är viktig för fiskeföretagens förmåga att klara

förlustperioder. Ett företag med relativt stor andel eget kapital har

bättre förutsättningar att möta konjunkturnedgångar och branschkriser

än ett företag med en liten andel eget kapital. Av 37 fiskeföretag

som granskats av utredningen hade 29 eller nästan 80 % mycket dålig

soliditet. Det är utredningens bedömning att bilden är likartad inom

hela den svenska fiskeflottan.

5.2 Vattenbruket

Det svenska vattenbruket omfattar huvudsakligen matfiskodling, odling

av sättfisk, kräftodling, musselodling samt försöksodling bl.a. av

torsk och ostron. Den viktigaste arten för svensk matfiskodling är

regnbåge.

 År 1992 producerades inom svenskt vattenbruk 5 800 ton matfisk (hel

färskvikt). Produktionen bestod till 90 % av regnbåge. Vidare produ-

cerades 1 350 ton musslor och 8 ton kräftor. Det sammanlagda produk-

tionsvärdet uppgick till 133 miljoner kronor.

 År 1992 var ca 320 företag inriktade på odling av matfisk.

Härutöver fanns 130 företag vars verksamhet huvudsakligen bestod av

uppfödning av sättfisk. Under de senaste åren har mellan 20 och 30

vattenbruksföretag gjort konkurs.

 Utvecklingen fram till år 1988 visade en jämn och hög tillväxt i

antalet producerande matfiskodlingar. År 1989 bröts utvecklingen och

antalet matfiskodlingar har därefter minskat med en tredjedel.

Antalet kräftodlingar har däremot mer än fyrdubblats. Av regnbågs-

produktionen kommer närmare 30 % från stora företag i Östergötlands,

Kalmar och Blekinge län. De kustbaserade företagen svarar för merpar-

ten av produktionen inom vattenbruket.

 Importen av laxfisk uppgick år 1992 till ca 13 000 ton, varav ca

45 % utgjordes av färsk atlantlax från Norge och ca 30 % av fryst

stillahavslax från USA. Importen av musslor, ostron och sötvattens-

kräftor uppgick till 3 100 ton varav 68 % utgjordes av sötvattens-

kräftor, huvudsakligen från USA.

 Exporten av regnbåge var samma år ca 2 800 ton, nästan uteslutande

i fryst form till främst Japan och Danmark. Exporten av musslor,

ostron och sötvattenskräftor var ca 900 ton.

 För att få bedriva vattenbruk krävs tillstånd både enligt fiskelag-

stiftningen och miljöskyddslagstiftningen. Prövningen enligt fiske-

lagstiftningen görs i syfte att förhindra spridning av fisksjukdomar

samt av fiskarter och fiskstammar som kan utgöra ett hot mot värde-

fulla vilda bestånd. Fiskeriverket utarbetar föreskrifter och all-

männa råd medan länsstyrelsen ger tillstånd och ansvarar för

tillsynen.

 Prövningen enligt miljöskyddslagstiftningen görs för att fastställa

om ett vattenområde tål den föroreningsbelastning som ett planerat

vattenbruk medför. Länsstyrelsen meddelar tillstånd och ansvarar för

tillsynen.

 Fiskhälsan AB, som till lika delar ägs av Laxforskningsinstitutet

och Vattenbrukarnas riksförbund, har till uppgift att ge odlaren råd

och hjälp. Bolaget skall också verka för att det byggs upp ett system

av kontrollerade avelsstationer och sättfiskodlingar så att leverans

av rom och fisk kan ske mellan odlingar och för utplantering på ett

från smittskyddssynpunkt säkert sätt.

 Utredningen har föreslagit ett antal åtgärder i syfte att främja

utvecklingen av vattenbruksnäringen. Åtgärderna redovisas under av-

snittet Främjande av vattenbruket.

5.3 Beredningsindustrin m.m.

Fiskdistributionen efter landning sker vanligtvis med lastbil till

förstahandsmottagare och vidare till beredningsindustri, grossist,

detaljist, konsument eller exportör.

 De flesta av fiskehamnarna finns i regioner där fisket sedan länge

har haft stor betydelse. Hamnarna är bl.a. utrustade för organiserad

fångstmottagning med bl.a. isverk, kyllager och fryshus. Vidare finns

tillgång till verkstäder, trålbinderi, skeppshandel m.m.

 År 1992 fanns 160 registrerade fångstmottagare. De fiskarägda

företagen stod för 30 % av uppköpen, auktionerna för 23 % och övriga

företag för 21 %. Utländska uppköpare stod för resterande 26 %.

 Den svenska fiskberedningsindustrin består huvudsakligen av kon-

servindustri, frysindustri samt rökerier och övrig beredning. Indu-

strin sysselsatte år 1990 totalt drygt 2 500 personer varav ca 70 % i

Göteborgs och Bohus län. Utredningen om fiskerinäringens utvecklings-

möjligheter bedömer att den totala sysselsättningen inom fiskbered-

ningsindustrin inkl. små fiskanläggningar uppgår till ca 3 000 per-

soner. Det totala produktionsvärdet för fisk och fiskprodukter var ca

1,3 miljarder kronor år 1990.

 Av livsmedelspartihandelns totala omsättning på ca 145 miljarder

kronor år 1991 hänförde sig ca 7 miljarder kronor till omsättning av

fisk och fiskkonserver.

 Antalet försäljningsställen inom detaljhandeln med fiskdiskar är

mellan 1 500 och 2 000. Ca 7 000 livsmedelsbutiker saluför djupfryst

fisk, rökta fiskvaror och skaldjur.

 Konsumtionen av fisk och skaldjur i Sverige uppgick år 1988 till 31

kg färskvikt per person och år. Det innebär en ökning med 3 kg per

person och år sedan år 1980. Som jämförelse kan nämnas att motsva-

rande konsumtion i Island är 119 kg per person, i Norge 46 kg, i

Finland 31 kg och Danmark 15 kg. Konsumtionen av djupfryst vitfisk

och skaldjur har under senare år ökat starkt medan konsumtionen av

sill och strömming har minskat kraftigt.

 Fiskerinäringen är i jämförelse med andra näringar mer inriktad på

produktion än på avsättning. Marknadsföringens svaga ställning åter-

speglas bl.a. i brister i distributionsledet.

 Den svenska exporten av fisk och fiskprodukter omfattar i huvudsak

konserver samt hel fisk i form av direktlandad torsk och sill i

Danmark. Exportvärdet uppgår till ca 900 miljoner kronor medan im-

porten uppgår till ca 2,7 miljarder kronor. EU:s tullar på fisk och

fiskprodukter försvårar exporten av beredda fiskprodukter från den

svenska beredningsindustrin. EES-avtalet innebär tullättnader för

bl.a. torsk, torskfiléer, regnbåge och kaviarsubstitut men inte för

de för den svenska fiskerinäringen så viktiga produkterna sill, lax,

makrill, räkor och havskräfta.

5.4 Fritidsfisket

Ungefär 2,2 miljoner vuxna svenskar är enligt en undersökning år 1990

intresserade av fritidsfiske. Av dessa kan 1,4 miljoner betraktas som

sportfiskare, dvs. de fiskar enbart med handredskap. Av undersök-

ningen framgår vidare att för 840 000 personer är fiske den vikti-

gaste sysselsättningen på fritiden. Av de fiskande uppger 50 % att de

så gott som uteslutande bedrivit fiske i sötvatten medan 31 % så gott

som uteslutande bedrivit fiske i havet. Fritidsfiskets fångster upp-

skattas till 30 000-40 000 ton per år.

 Sportfiske är en viktig del av den svenska turistnäringen. Sport-

fisket omsätter årligen minst 4 miljarder kronor inberäknat fiske-

kort, båtar, mat och logi, fiskeutrustning och resor. Sportfisket

tenderar att mer än andra rekreationsaktiviteter spridas över året

och över landet. Det är därför en viktig källa till kompletterande

sysselsättning och inkomst i glesbygder.

6 EG:s fiskeripolitik

Målen för EG:s fiskeripolitik (CFP) är höjd produktivitet inom

yrkesfisket, skälig levnadsstandard för yrkesfiskarna, stabil

marknad, säkert och jämnt utbud samt skäliga priser och bra kvalitet.

Målen skall uppnås genom resursförvaltning, marknadsreglering och

strukturåtgärder.

 Resurspolitiken rör förhållanden såväl inom gemenskapen som i

förhållande till tredje land. Fördelningen av tillgängliga fiskresur-

ser inom gemenskapen sker enligt principen om relativ stabilitet där

andelarna baseras på traditionellt fiske, men hänsyn tas även till

regioner som är särskilt beroende av fiske samt den förlust av fisk-

resurser som enskilda medlemsländer drabbades av i samband med tredje

lands utvidgning av fiskezoner. Resursförvaltning i form av fiskereg-

ler och kontroll är andra viktiga inslag i resurspolitiken liksom

fiskeavtal med tredje land.

 I marknadspolitiken ingår dels gemensamma marknadsföringsnormer,

dels reglering av marknaden för fisk- och vattenbruksprodukter.

Normerna för marknadsföring omfattar fiskens kvalitet, storlek eller

vikt, förpackning och märkning. Fisk som inte uppfyller de fast-

ställda normerna får inte saluföras. Det är medlemsländernas

skyldighet att kontrollera att normerna uppfylls. De viktigaste

inslagen i marknadsregleringen är reglering av överskott med stöd av

s.k. orienterings- och återtagspriser, fiskarägda producentorganisa-

tioner som svarar för överskottshanteringen samt reglering av

importen genom referenspriser. Det mest verkningsfulla instrumentet i

importregleringen är dock tullarna på fisk och fiskprodukter.

 Strukturpolitiken syftar primärt till att genom nationella program

stödja en ändamålsenlig utveckling av medlemsländernas fiskeflottor

samt främja utvecklingen inom vattenbruket. Reduktion av fiskeflottan

har under senare år spelat en framträdande roll inom strukturpoli-

tiken.

 I de pågående EU-förhandlingarna är det på fiskets område av sär-

skilt intresse för Sverige att fullt ut bevara de traditionella

svenska fiskemönstren, införa EG:s marknadsorganisation för fiske och

vattenbruk fr.o.m. anslutningsdagen samt inom ramen för EG:s fiskeri-

politik upprätthålla och utveckla regionalpolitiska åtgärder. Sverige

har presenterat förhandlingspositioner som omfattar bl.a. krav på

fasta andelar av fiskeresurserna, avskaffande av tullar och bibe-

hållande av det betydelsefulla foderfisket.

7 Särskilda frågor

7.1 Begränsning av fiskeansträngningen

Regeringens förslag: Fiskeriverket bemyndigas i fiskelagen att

besluta om krav på särskilt tillstånd för att få använda ett fartyg

för yrkesmässigt fiske.

Regeringens bedömning: Begränsning av fiskeansträngningen bör i

fortsättningen få en mer framträdande roll inom fiskeripolitiken.

 Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens.

 Remissinstanserna: Flertalet av de remissinstanser som har berört

förslagen är positiva till någon form av åtgärder för att begränsa

fiskeansträngningen.

 Skälen för regeringens förslag och bedömning: Utredningens förslag

att begränsning av fiskeansträngningen (s.k. effort-begränsning) bör

ges en mer framträdande roll inom fiskeripolitiken innebär att ett i

princip nytt sätt att reglera det svenska fisket än det kvotsystem

som i dag är den viktigaste regleringsformen introduceras. Begräns-

ning av fiskeansträngningen kan omfatta olika typer av åtgärder som

reglerar tillträdet till ett fiske i dess helhet eller begränsar

vissa typer av fisken. Exempel på begränsande åtgärder är krav på

licens, skrotning av fiskefartyg, planerat stillaliggande av fiske-

fartyg, reglering av fiskesäsongen, fiskeförbud vissa dagar i veckan,

redskapsbegränsning, inrättande av fredningsområden och krav på

redskapens utformning. Samtliga dessa former av begränsning har

praktiserats inom det svenska fisket antingen genom beslut av myndig-

heter eller genom frivilliga åtaganden från fiskets sida.

 Enligt utredningen är begränsning av fiskeansträngningen det mest

effektiva sättet att reglera fisket så att fiskestopp undviks och

fisket därmed fördelas jämnare över året. En begränsning av fiskean-

strängningen främjar en anpassning av fiskekapaciteten till den

långsiktiga fisktillgången och bör därför enligt utredningen i fort-

sättningen vara det centrala instrumentet vid reglering av fisket.

Därigenom kan kvoterna mer ses som ett kontrollsystem. Kvoterna måste

dock inom överskådlig tid vara utgångspunkten för den internationella

regleringen av fisket. En begränsning av fiskekapaciteten bör enligt

utredningen göras så generell som möjligt. Så bör t.ex. alla fartyg

inom ett visst fiske omfattas, oavsett nationalitet. Utredningen

föreslår mot denna bakgrund att fiskelagen kompletteras så att

Fiskeriverket bemyndigas att besluta om krav på tillstånd för fartyg

över en viss storlek för yrkesmässigt fiske. Grundläggande förutsätt-

ning för fartygstillstånd bör vara innehav av yrkesfiskelicens. Vid

beslut om fartygstillstånd bör hänsyn tas till om det finns tillräck-

ligt med fisk av det slag som den sökande avser att fiska.

 Regeringen delar utredningens uppfattning att en begränsning av

fiskeansträngningen bör spela en större roll vid regleringen av

fisket än vad som hittills har skett. I det längre perspektivet bör

denna form av reglering bli styrande för yrkesfisket. I dagsläget får

begränsningen dock ses som ett komplement till den kvotreglering som

sker efter internationella förhandlingar och som kan bedömas kvarstå

under överskådlig tid.

 Den nya fiskelagen som trädde i kraft den 1 januari 1994 gör det

möjligt att begränsa den totala fiskeansträngningen genom att det

ställs krav på licens för att få bedriva yrkesfiske och genom att

användningen av redskap begränsas för fritidsfisket. Enligt rege-

ringens uppfattning bör krav kunna ställas på fartygstillstånd i

syfte att reglera tillträdet till den biologiska resursen.

Det bör också beaktas att EG nyligen har beslutat om att inrätta ett

gemensamt system med fartygslicenser (Council Regulation No 3690/93).

Fiskelagen bör mot denna bakgrund kompletteras med en bestämmelse som

gör det möjligt för regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer att meddela föreskrifter om krav på särskilt tillstånd för

att få använda ett fartyg för yrkesmässigt fiske. Sådana föreskrifter

kan exempelvis innebära att tillstånd lämnas för fiskefartyg av viss

storlek eller med viss motorstyrka.

 Utredningen har vidare föreslagit att det vid prövning av en an-

sökan om yrkesfiskelicens, utöver den allmänna tillgången på fisk

också skall beaktas den inriktning på fisket som den sökande avser

att ha. Vidare föreslås att myndigheten vid omprövning av en licens

skall kunna återkalla den om den sökande bedriver ett annat fiske än

det som avsågs med den ursprungliga ansökan.

 Enligt regeringens uppfattning tillgodoses utredningens förslag vad

gäller prövning av licens genom bemyndigandet att föreskriva om krav

på tillstånd för fartyg för yrkesmässigt fiske. Vad gäller förslaget

som rör återkallelse av en licens är enligt gällande regler en åter-

kallelse möjlig om det visar sig att licensen har meddelats på grund

av felaktiga uppgifter i licensansökan. Det finns för närvarande inte

anledning att införa någon ytterligare grund för återkallelse.

7.2 Främjande av vattenbruket

Regeringens bedömning: Vattenbruksanläggningar bör i fortsättningen

ingå i det särskilda stödsystem som finns för stormskador på fasta

fiskeredskap. Fiskeriverkets instruktion bör förtydligas vad gäller

verkets ansvar för vattenbruksnäringen.

 Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens

bedömning.

 Remissinstanserna: Flertalet av de remissinstanser som har berört

förslagen är positiva.

 Skälen för regeringens bedömning: Utredningen har föreslagit flera

åtgärder i syfte att främja utvecklingen inom vattenbruksnäringen.

Enligt förordningen (1993:382) om statligt stöd till yrkesfisket m.m.

får bidrag under vissa förutsättningar lämnas om ett fast fiskered-

skap som används för lax- eller ålfiske har skadats eller förlorats i

samband med storm. Bidraget får lämnas med högst 60 % av skadan eller

förlusten. En förutsättning för att bidrag skall utgå är att ägaren

har anmält sig till stödordningen i förväg och betalat en avgift.

Avgiften som skall täcka kostnaderna för stödordningen uppgår för

närvarande till 5 % av redskapets värde. Enligt utredningen kan

vattenbrukets odlingskassar vara väl så utsatta för stormskador som

fasta fiskeredskap. Stormskador på odlingskassar föreslås därför

kunna omfattas av detta försäkringssystem. Avgifterna för odlings-

kassar föreslås kunna differentieras om det visar sig att skadenivån

inom vattenbruket avviker kraftigt från vad som gäller för de fasta

redskapen. Regeringen anser att utredningens förslag bör genomföras.

 Av Fiskeriverkets instruktion framgår inte uttryckligen att verket

har ett ansvar för vattenbruksnäringen. Utredningen föreslår en

ändring på denna punkt. Regeringen har för avsikt att förtydliga

instruktionen.

 Statistiken på fiskets område behöver enligt utredningens uppfatt-

ning utvecklas. Det saknas bl.a. uppgifter om vattenbrukets miljö-

påverkan och om produktionen av sättfisk för sportfiskeändamål.

Riksdagen har fattat ett principbeslut om ansvar för den statliga

statistiken (bet. 1992/93:FiU7, rskr. 1992/93:122). Utgångspunkten

för regeringens överväganden om ansvarsfördelningen mellan

Statistiska centralbyrån (SCB) och andra myndigheter är att de

sektorsmyndigheter som får ansvar för statistik också tilldelas de

resurser som är avsedda för statistiken. Fiskeriverket har tilldelats

3 828 000 kr för fiskets statistikbehov. Fiskeriverket bör inom ramen

för detta åtagande kunna medverka till att förbättra den brist på

samordning av uppgiftsinhämtandet på vattenbrukets område som utred-

ningen har pekat på.

 Som närmare redovisas under avsnittet Främjande av kust- och

insjöfisket har regeringen beslutat att uppdra åt Fiskeriverket och

SCB att gemensamt se över statistiken på fiskets och vattenbrukets

område mot bakgrund av de krav på statistikbehov som kan komma att

ställas vid ett EU-medlemskap.

 Vattenbrukets foderavgiftsmedel används i dag för att finansiera

bl.a. Fiskhälsan, vissa utvecklingsprojekt inom vattenbruket samt

vissa marknadsföringsinsatser. Avgifterna kommer att slopas vid ett

EU-medlemskap till följd av förändringar inom jordbruksregleringen.

Utredningen har föreslagit att medlen bör kunna utnyttjas även för

andra ändamål, t.ex. för stöd för omställning till året-runt-slakt av

fisk. Vattenbrukarnas riksförbund tillstyrker förslaget till omställ-

ningsstöd men föreslår att detta skall finansieras med andra medel.

De behållna medlen, som förvaltas av Fiskeriverket, uppgick i januari

1994 till ca 10 miljoner kronor.

 Det är en uppgift för Fiskeriverket att i samråd med Vattenbrukar-

nas riksförbund besluta om användning av de förvaltade medlen. Enligt

regeringens uppfattning är det viktigt att hänsyn tas till behovet av

åtgärder inom vattenbruksnäringen till följd av den ökade internatio-

naliseringen. Utredningens förslag om stöd till omställning till

året-runt-slakt bör kunna aktualiseras i detta sammanhang.

7.3 Främjande av kust- och insjöfisket

Regeringens bedömning: Fiskeriverket bör utreda förutsättningarna för

att förbättra yrkesfiskets tillgång till fiskevatten i insjöar.

Fiskevårdsområdesföreningarna bör även i fortsättningen ansvara för

fiskevården i sina egna vatten. Fiskeriverket och Statistiska cen-

tralbyrån (SCB) bör gemensamt utreda statistiken på fiskets och

vattenbrukets område mot bakgrund av ett EU-medlemskap.

 Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens

bedömning.

 Remissinstanserna: Flertalet av de remissinstanser som har berört

förslagen är positiva.

 Skälen för regeringens bedömning: För att bedriva ett uthålligt

yrkesmässigt kustfiske fordras många gånger att fiske kan bedrivas

efter flera arter och att det finns möjlighet att växla mellan olika

fiskeinriktning under året. Ett lönsamt fiske efter vissa dominerande

arter kan ge förutsättningar för fiske även på andra bestånd. Ett

exempel är det norrbottniska kustfisket där lax och siklöja är de

viktigaste arterna men där även fisket efter sik är viktigt. Också

arter som gädda och abborre utnyttjas vilket annars knappast skulle

kunna ske kommersiellt. Andra exempel är bottengarnfisket efter ål på

södra ostkusten och sydkusten vilket ger bifångster av torsk, abborre

och flundra. Minskar tillgången på de dominerande arterna ål, lax och

siklöja får detta därför stora konsekvenser för det yrkesmässiga

kustfisket även efter andra arter.

 En norrlandsfiskare kan inleda fiskeåret med fiske efter gädda och

strömming för att sedan övergå till laxfiske. En kustfiskare utefter

södra ostkusten och sydkusten har möjlighet att växla mellan ett

större antal arter medan en västkustfiskare har möjlighet att växla

mellan bl.a. fiske efter vitfisk och skaldjur.

 Förutsättningarna för att utveckla insjöfisket är i stora delar de

samma som för det kustnära fisket. Det gäller exempelvis möjlighe-

terna till kombinationsverksamhet, behov av utsättningar, förbättrad

fiskevård och redskapsutveckling.

 Utredningen pekar på behovet av forsknings- och utvecklingsinsatser

för att utveckla kust- och insjöfisket och på så sätt få en jämnare

och lokalt mer spridd försörjning av färskfiskmarknaden. Insatserna

bör gälla studier över ett brett område och omfatta både biologiska

och tekniska aspekter, såsom fiskevård, fångstmetoder, fiskhantering,

beredning, distribution och marknadsföing.

 Regeringen vill för sin del framhålla följande. Under innevarande

budgetår har regeringen avsatt 5 miljoner kronor för stöd till ex-

portfrämjande åtgärder för fisk och fiskprodukter. I avsnittet An-

vändning av återstående prisregleringsmedel redovisar regeringen sin

avsikt att låta stödet ha samma omfattning och inriktning under nästa

budgetår. Stödet omfattar även det kustnära fisket och insjöfisket.

Den nya fiskelagen som gäller från den 1 januari 1994 bör förbättra

förutsättningarna för det yrkesmässiga kust- och insjöfisket genom

att konkurrensen från fritidsfisket minskar. De medel som är avsatta

för långsiktig informationsverksamhet till förmån för fiskkonsumtion

bör kunna användas så att avsättningsmöjligheterna ökar även för

kust- och insjöfiskets produkter. Vidare har regeringen under inne-

varande budgetår avsatt 9 miljoner kronor för utsättning av fisk. Det

har stor betydelse, inte minst för ålfisket längs kustenoch i

Hjälmaren. I avsnittet Användning av återstående prisregleringsmedel

föreslås att utsättningarna bör ha samma omfattning även under nästa

budgetår. Fiskeriverket bör vid fördelning av medel för utsättning

särskilt beakta behovet av sådana utsättningar som gynnar kust- och

insjöfisket.

 Trots att det i många vatten finns biologiska förutsättningar för

ett utökat yrkesmässigt insjöfiske begränsas möjligheterna enligt

utredningen i vissa fall av bristande tillgång på fiskevatten. Genom

möjligheten att med statliga medel underlätta bildandet av fiske-

vårdsområden har det skapats ändamålsenliga former för förvaltning av

fiskevatten. I vissa fall har emellertid beslut i fiskevårdsområdes-

föreningar reglerat fisket så att ett yrkesfiske försvåras eller

förhindras. Utredningen anser att problemet bör undersökas närmare.

Staten har under lång tid framhållit vikten av att det bildas fiske-

vårdsområden i syfte att förbättra fiskevården och underlätta till-

gängligheten till fiske för allmänheten. Genom den nya fiskelagen har

fiskevattenägarna tilldelats ett större ansvar för fiskevården. För

att få en uppfattning om omfattningen av problemen med tillgång till

fiskevatten för yrkesfisket i insjöar och finna lösningar som kan

tillgodose yrkesfiskets intressen utan att den grundläggande princi-

pen om fiskevårdsområdenas centrala roll äventyras bör Fiskeriverket

som ansvarig myndighet granska frågan närmare.

 SCB påpekar att behovet av statistik på fiskets och vattenbrukets

område påverkas av ett medlemskap i EU vad gäller bl.a. kravet på

rapportering till EG:s statistiska kontor, Eurostat. Regeringen har

mot denna bakgrund beslutat att uppdra åt Fiskeriverket och SCB att

gemensamt se över statistiken på fiskets och vattenbrukets område.

 Utredningen om förutsättningarna för en levande skärgård (Jo

1993:02) skall avlämna sitt slutbetänkande den 1 april 1994. Kust-

fiske är för många boende i skärgårdskommuner en viktig inkomstkälla

och bidrar på så sätt till en levande skärgård. Regeringen avser att

återkomma till riksdagen i denna fråga.

7.4 Vissa skattefrågor

Regeringens bedömning: Regeringen tar ställning till frågan om

beskattningen av bensin som används inom yrkesfisket när energi-

skatteutredningens arbete avrapporterats. Förutsättningarna för ett

särskilt yrkesfiskeavdrag bör undersökas.

 Utredningens förslag: Bensin som används i fiskefartyg bör, i

likhet med vad som gäller för diesel, undantas från skatt. Riks-

skatteverkets schablonavdrag för ökade levnadsomkostnader vid fiske

utanför hemorten bör höjas till den nivå som gäller för heldagstrak-

tamente för löntagare.

 Remissinstanserna: Riksskatteverket avstyrker förslaget att

schablonbeloppet för ökade levnadsomkostnader höjs.

 Skälen för regeringens bedömning: Riksskatteverket påpekar att

frågan om beskattning av drivmedel för fartygsdrift tas upp av

energiskatteutredningen (Fi 1992:15). I utredningens uppdrag ingår

bl.a. att anpassa energiskattebestämmelserna till motsvarande regler

inom EU. Enligt de bestämmelser som gäller för beskattning av mine-

raloljor inom EU skall inte bara dieselolja utan också bensin undan-

tas från skatt när drivmedlet används i fartyg som bedriver yrkes-

mässigt fiske. Regeringen tar ställning i frågan först efter det att

utredningens arbete har slutförts.

 Den höjning av schablonavdraget för ökade levnadsomkostnader vid

fiske utanför hemorten, som utredningen har föreslagit, strider mot

det grundläggande synsättet att ett sådant avdrag endast skall täcka

verkliga merkostnader. Utredningen pekar dock på ett behov av att ge

yrkesfisket jämbördiga konkurrensvillkor med andra länders fiskare.

Regeringen avser därför att undersöka förutsättningarna för ett sär-

skilt yrkesfiskeavdrag.

7.5 Fiske och miljö

Regeringens förslag: Regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer skall kunna föreskriva att miljökonsekvensbeskrivningar

skall finnas som gör det möjligt att bedöma vilken inverkan fiskeme-

toder och utsättande av fiskarter har på miljön.

 Utredningens förslag: Miljökonsekvensbeskrivningar bör krävas för

varje verksamhet inom fiskets område som har större eller mer princi-

piell betydelse och som riskerar att påverka miljön negativt,

exempelvis nya fiskemetoder och utsättning av nya fiskarter.

 Remissinstanserna: Flertalet av de remissinstanser som har berört

förslaget är positiva. Naturvårdsverket anser att Fiskeriverket bör

åläggas att systematiskt göra miljökonsekvensbeskrivningar även för

nu förekommande fiskemetoder och för året-runt-produktion inom

vattenbruket.

 Skälen för regeringens förslag: I prop. 1993/94:111 Med sikte på

hållbar utveckling; Genomförande av besluten vid FN:s konferens om

miljö och utveckling - UNCED har regeringen presenterat en strategi

för det fortsatta arbetet med anledning av de beslutade principerna i

Riodeklarationen och handlingsprogrammet Agenda 21. Ett av de priori-

terade områdena är att verka för en långsiktig och hållbar utveckling

i Sverige inom ramen för ekosystemets bärighet. Detta mål är väl

förenligt med deklarationen och handlingsprogrammet.

 I den ovan nämnda propositionen redovisas allmänna riktlinjer för

utvecklingen i Sverige inom olika områden och samhällssektorer.

Tillsammans formar de en nationell strategi för hållbar utveckling

och därmed en svensk Agenda 21. På fiskets område - kapitel 17 - är

det angeläget att fisk och skaldjur och deras näringsorganismer

bevaras i livskraftiga, naturligt reproducerande bestånd. Bevarandet

av den biologiska mångfalden innebär bl.a. att särskild hänsyn måste

tas till inomartsvariationen. Detta är viktigt för t.ex. laxen som

tillsammans med flodkräftan och malen bör bli föremål för åtgärder

inom ramen för ett handlingsprogram för upprätthållande av bestånd av

hotade akvatiska arter. Möjligheterna att förbättra situationen för

den naturligt reproducerande laxen ligger främst i en reglering av

fisket men också bl.a. i att vid den omprövning av gamla vatten-

kraftsdomar som nu förestår, få till stånd skadeförebyggande åtgärder

i form av nya vandringsvägar och restaurering av lekbiotoper.

 Frågan om åtgärder för att undanröja hoten mot den naturligt

reproducerande laxen behandlas i prop. 1993/94:30 En strategi för

biologisk mångfald. Frågan om bekostande av skadeförebyggande och

skadekompenserande åtgärder vid omprövning av tillstånd enligt äldre

vattenrättslig lagstiftning bereds för närvarande i regeringskansliet

med sikte på att förslag skall kunna lämnas till riksdagen under

våren 1994.

 Bevarandet av olika fiskbestånd är beroende av ett balanserat

utnyttjande av befintliga fiskresurser. Det är i det sammanhanget

viktigt att kunna selektera fisket. Det gynnar också fångstmöjlighe-

terna på sikt och minskar oönskade bifångster. Internationella

överenskommelser om förvaltning av fiskresurserna är av grundläggande

betydelse för att behålla bestånden av marina arter. Regeringen

återkommer till bedömningar angående laxen under avsnittet Laxfisket.

 I prop. 1993/94:30 En strategi för biologisk mångfald framhölls

bl.a. att sektorsmyndigheterna bör utarbeta konkreta planer eller

program för bevarande av biologisk mångfald. En central utgångspunkt

för arbetet bör vara landstudien om biologisk mångfald.

 Genom beslut den 18 februari 1993 uppdrog regeringen åt Naturvårds-

verket att i samråd med Jordbruksverket, Skogsstyrelsen, Fiskeriver-

ket och Boverket utarbeta en svensk landstudie om biologisk mångfald.

I riktlinjerna för uppdraget framhålls att landstudien skall ses som

första steget i en process och skall framför allt vara en status-

rapport som så långt som möjligt ger en objektiv beskrivning av läget

för den biologiska mångfalden. Studien skall redovisas under våren

1994. Fiskeriverket har i uppgift att i samråd med ansvariga

miljömyndigheter följa upp landstudien. Regeringen avser mot denna

bakgrund att komplettera Fiskeriverkets instruktion så att verkets

ansvar för den biologiska mångfalden tydligt anges.

Miljökonsekvensbeskrivningar på fiskets område

Sektorsansvaret för miljön behandlades ingående i 1991 års miljöpoli-

tiska beslut (prop. 1990/91:90, bet. 1990/91:JoU30, rskr.

1990/91:338). Därvid togs även myndigheternas sektorsansvar upp.

Bl.a. framhölls att de miljömål som formulerades på politisk nivå och

inom de centrala miljömyndigheterna skall av sektorsmyndigheterna

kompletteras med sektorsmål och åtgärdsprogram. Fiskeriverkets sek-

torsmål framgår numera uttryckligen av dess instruktion. Således

skall verket verka för ett rikt och varierat fiskbestånd och ett

ansvarsfullt fiske. Sektorsansvaret för miljön har därefter

behandlats i den ovan nämnda propositionen om en strategi för biolo-

gisk mångfald. I propositionen har ansvarsfördelningen mellan

sektorsmyndigheterna och miljömyndigheterna närmare preciserats.

 I den av Sverige nyligen ratificerade konventionen om biologisk

mångfald ställs krav på miljökonsekvensbeskrivningar av aktiviteter

som har en negativ effekt på den biologiska mångfalden. Konventionen

kräver också att införsel av främmande växt- och djurarter förhindras

eller kontrolleras.

 Enligt 4 a § miljöskyddslagen (1969:387) skall naturresurslagen

tillämpas vid prövning av miljöfarlig verksamhet. Anläggning av

fiskodling för en produktion av mer än 10 ton fisk per år räknas

enligt miljöskyddslagen som miljöfarlig verksamhet och är därmed

tillståndspliktig. Tillstånd skall sökas hos länsstyrelsen. Ansökan

om tillstånd skall bl.a. innehålla en miljökonsekvensbeskrivning som

möjliggör en samlad bedömning av en planerad anläggnings inverkan på

miljön, hälsan och hushållningen med naturresurser.

 Fiskeriverket gör inom ramen för sin instruktionsenliga uppgift

allmänna bedömningar av konsekvenserna för fiskbestånden, bl.a. vid

införande av nya föreskrifter på fiskets område. Något formellt krav

på miljökonsekvensbeskrivningar finns dock inte i fiskelagen.

 Utredningen har föreslagit att det införs en ny bestämmelse i

fiskelagen som ger regeringen eller den myndighet som regeringen

bestämmer befogenhet att föreskriva att miljökonsekvensbeskrivningar

skall göras. Miljökonsekvensbeskrivningar bör enligt utredningen

krävas för varje verksamhet av större eller mer principiell betydelse

inom fiskets område som riskerar att påverka miljön negativt. Det kan

exempelvis gälla nya fiskemetoder vars miljöeffekter och långsiktiga

påverkan på resurshushållningen inte är klarlagda. Vidare föreslås

att miljökonsekvensbeskrivningar bör krävas före utsättning av nya

fiskarter och rotenonbehandling av sjöar. En förutsättning för att

sådana miljökonsekvensbeskrivningar skall kunna krävas bör enligt

förslaget dock vara att verksamheten avses pågå i någon nämnvärd

omfattning eller utföras i miljöer som är särskilt känsliga.

 Statens naturvårdsverk har i sitt yttrande föreslagit att

Fiskeriverket skall åläggas att systematiskt göra miljökonsekvens-

beskrivningar för nu förekommande fiskemetoder och för tillkommande

metoder när det blir aktuellt. Naturvårdsverket stöder förslaget att

miljökonsekvensbeskrivning skall krävas vid introduktion av främmande

fiskarter och föreslår att kravet också skall gälla vid omläggning av

produktionsinriktningen inom vattenbruket till året-runt-produktion.

Enligt Naturvårdsverket bör länsstyrelsen och Naturvårdsverket ha

möjlighet att påverka Fiskeriverkets beslut om miljökonsekvensutred-

ningar.

 Regeringen anser i likhet med utredningen att det bör införas en ny

bestämmelse i fiskelagen som bemyndigar regeringen eller den myndig-

het som regeringen bestämmer att föreskriva att miljökonsekvensbe-

skrivningar skall göras för sådan verksamhet på fiskets område som

kan medföra negativ miljöpåverkan.

 Fiskeriverket bör kunna besluta att miljökonsekvensbeskrivningar

skall göras före introduktion av i området nya fiskemetoder och

utsättning av fiskarter utanför deras naturliga utbredningsområde.

Även förekommande fiskemetoder och fiskarter bör när så är särskilt

motiverat omfattas av kravet. Länsstyrelsen bör, liksom när det

gäller miljökonsekvensbeskrivningar inom övriga samhällssektorer, få

tillfälle att yttra sig.

 Enligt gällande regler bekostas miljökonsekvensbeskrivningar av den

som ansvarar för verksamheten eller den som skall vidta åtgärden. I

de fall störningarna på miljön bedöms vara så stora att det finns

behov av miljökonsekvensbeskrivningar bör också fiskerinäringen i

likhet med övriga näringar själv bekosta dessa.

 Till skillnad mot flera av de sektorer som nu omfattas av

miljökonsekvensbeskrivningar finns inom fisket ett stort antal små

enskilda aktörer. Det är därför rimligt att, när det gäller dessa små

aktörer, miljökonsekvensbeskrivningarna utförs och helt eller delvis

bekostas av tillsynsmyndigheten. I de fall det blir aktuellt att i

sådana fall låta den enskilde stå för kostnaden finns det utrymme för

att ta ut en avgift för myndighetens verksamhet med stöd av fiske-

lagens bestämmelse om avgift i ärenden enligt lagen eller enligt

föreskrifter som meddelats med stöd av lagen.

 Förslaget föranledar att en ny bestämmelse införs i fiskelagen

(1993:788).

7.6 Laxfisket

Regeringens bedömning: Alla som fiskar lax har ett ansvar för att

situationen för den naturligt reproducerande laxen förbättras.

Regeringen har för avsikt att fortsätta sina ansträngningar att nå

internationella överenskommelser om skydd för den naturreproducerande

laxen. Fiskeriverket får i uppdrag att lämna en handlingsplan för det

fortsatta arbetet med att skydda den naturligt reproducerande laxen.

 Utredningen har pekat på den allvarliga sjukdomssituationen för

laxen i Östersjön.

 Remissinstanserna: Laxforskningsinstitutet understryker behovet av

snara och kraftfulla åtgärder för att rädda de utrotningshotade

stammarna av naturligt reproducerande Östersjölax.

 Skälen för regeringens bedömning: Den omfattande utbyggnaden av

vattenkraft har starkt begränsat förutsättningarna för naturlig

reproduktion av lax i många av våra vattendrag. Den försämrade miljön

och ett hårt fisketryck har också medverkat till detta. Sverige har

sedan länge sökt möta detta problem med utsättning av odlade

laxungar. Denna verksamhet har varit framgångsrik. Av den havsfiskade

laxen i Östersjön är ca 90 % odlad.

 Utsättningen av lax förutsätter att det finns möjlighet att fånga

avelslax när den vandrar tillbaka till sitt hemmavattendrag. En annan

viktig förutsättning är att den genetiska mångfalden bland avels-

laxarna bibehålls.

 Det minskade antalet vattendrag där naturlig reproduktion sker, det

effektiva kust- och älvmynningsfisket och det starkt ökade havsfisket

utgör allvarliga hot mot den vilda laxen. Till detta kommer starkt

nedsatt fertilitet till följd av M-74. Situationen har markant för-

värrats under de senaste två åren. Mycket tyder på att orsaken är

förändringar i miljön. I vissa odlingar har upp till 90 % av

laxungarna dött. Också den naturliga reproduktionen har påverkats i

varierande men i de flesta fall betydande omfattning.

 Fiskeriverket har tillsammans med Naturvårdsverket, Skogs- och

jordbrukets forskningsråd, Vattenfall och Världsnaturfonden inlett

ett omfattande forskningsprojekt med syfte att undersöka orsakerna

till M-74 samt finna åtgärder för att komma till rätta med överdöd-

ligheten. Fiskeriverket har satsat 510 000 kr i projektets inled-

ningsskede och avser att bidraga med ca 600 000 kr per år under

perioden 1994/95-1996/97 samt ett något lägre belopp under avslut-

ningsåret 1997/98.

 Regeringen har i beslut den 9 september 1993 medgivit Fiskeriverket

att utnyttja 4,5 miljoner kronor av särskilda villkorsmedel utdömda

enligt vattenlagen för forsknings- och undersökningsverksamhet

rörande laxens bevarande. Det tidigare nämnda projektet avses att

delvis finansieras med dessa medel. I övrigt används medlen för upp-

följning av situationen för naturlaxen i älvarna och för genetiska

undersökningar av lax. Genom M-74 har behovet av dessa undersökningar

ytterligare accentuerats.

 Fiskeriverket har även inlett ett arbete med att bygga upp gen-

banker för den vilda laxen. Verket samarbetar med kraftindustrin i

denna fråga vad avser den odlade laxen.

 Sedan år 1985 har en försöksverksamhet pågått med s.k. fördröjd

utsättning av lax. Den har finansierats med prisregleringsmedel.

Avsikten med verksamheten är att skapa underlag för utsättningar som

präglar laxen till vissa avgränsade kustavsnitt. Detta skall möjlig-

göra ett fiske där den naturreproducerande laxen inte berörs. I av-

snittet Användning av återstående prisregleringsmedel föreslås att

medel avsätts för detta ändamål även nästa budgetår. Fiskeriverket

arrangerar inom ramen för Fiskerikommissionen för Östersjön ett

seminarium om fördröjd utsättning av lax.

 Regeringen och Fiskeriverket arbetar sedan flera år med åtgärder

för att skydda den naturreproducerande laxen i Östersjön. Fiskeri-

verket har sedan år 1985 i etapper skärpt regleringen av älv- och

kustfisket efter lax. Verket beslutade den 15 december 1993 om före-

skrifter för fisket i Östersjön med angränsande sötvattenområden.

Föreskrifterna innebär att regleringen av älv- och kustfisket efter

lax skärps ytterligare. Havsfisket som i Östersjön bedrivs av flera

nationers fiskare kan inte regleras på samma sätt. Ensidiga svenska

åtgärder för havsfisket får en begränsad effekt.

 Som regeringen tidigare har redovisat under avsnittet Fiske och

miljö kommer Fiskeriverkets ansvar för den biologiska mångfalden att

förtydligas. Bevarandet av de svenska laxstammarna är en av de vikti-

gaste frågorna på fiskets område som rör den biologiska mångfalden.

Som nämnts i det föregående har Fiskeriverket sedan flera år gjort

betydande insatser på området. Regeringen avser att uppdra åt

Fiskeriverket att utvärdera de åtgärder som har gjorts för att

skydda den naturreproducerande laxen i Östersjön och lämna förslag

till handlingsplan för det fortsatta arbetet. Uppdraget bör redovisas

senast den 1 maj 1994.

 Regeringen har i flera år genom Fiskerikommissionen för Östersjön

verkat för begränsningar av fiskeansträngningen av bl.a. havsfisket

efter lax. Vid kommissionens senaste möte i september 1993 beslutades

om en minskad laxkvot för år 1994. Regeringen avser att inom ramen

för kommissionen verka för att sådana åtgärder vidtas som syftar till

att förbättra efterlevnaden av beslutade regler och fastställda

kvoter.

 Jordbruksministern kommer att under våren 1994 stå som värd för ett

möte med fiskeriministrarna i de länder som gränsar till Östersjön.

Övervakning och kontroll av bl.a. laxfisket i Östersjön är en av

frågorna under mötet.

 Enligt regeringens uppfattning är det ett gemensamt ansvar för alla

som fiskar lax att medverka till att förbättra situationen för den

naturligt reproducerande laxen. Fiskeriverkets nya föreskrifter

innebär att ytterligare åtgärder införs för att skydda den naturligt

reproducerande laxen. Regeringen har å sin sida för avsikt att fort-

sätta sina ansträngningar för att nå internationella överenskommelser

om skydd för laxen.

7.7 Kontrollorganisation

Regeringens bedömning: Frågan om den närmare utformningen av en

kontrollorganisation för fisket bör tas upp i annat sammanhang. Tills

vidare bör Fiskeriverket få disponera 1,5 miljoner kronor under

budgetåret 1994/95 för kvalitetskontroll.

 Utredningens förslag: Resurserna för landningskontroll bör

förstärkas. Inför budgetåret 1994/95 bör av resterande prisregle-

ringsmedel avsättas 2,5 miljoner kronor för kvalitetskontroll.

 Remissinstanserna: Förslaget har fått ett blandat mottagande av

remissinstanserna.

 Skälen för regeringens bedömning: Kontrollen på fiskets område

aktualiseras genom EES-avtalet och ett medlemskap i EU. Kustbevak-

ningen svarar i dag för kontrollen av det svenska och utländska

fisket i den svenska fiskezonen. Fiskeloggboken har hittills varit

det viktigaste underlaget för att kontrollera att fiskekvoterna inte

överskrids. Kustbevakningen har ansett det vara mest rationellt att

utföra större delen av kontrollen till sjöss. Endast en mindre del av

kontrollen sker i samband med landningarna. Regleringsföreningen

Svensk fisk har fram till den 1 januari 1994 ansvarat för viss kon-

troll av bl.a. storlekssortering av fisk. När prisregleringssystemet

då avskaffades övergick ansvaret för denna kontroll till Fiskeri-

verket.

 EU:s bestämmelser om kontroll på fiskets område är mer omfattande

och detaljerade än dagens svenska regler. Det finns bl.a. krav på

kontroll av producentorganisationer och deras försäljning av fisk och

hantering av överskott. Vidare ställs krav på kontroll att fångsten

ombord på fiskefartygen stämmer med uppgifterna i loggboken

(landningskontroll) samt kontroll av den fisk som säljs (kvalitets-

kontroll).

 Fiskeriverket har uppskattat behovet av nya resurser för kontroll

på fiskets område till 6,6 miljoner kronor vid ett EU-medlemskap,

varav 2,3 miljoner kronor hänför sig till kostnader för landnings-

och kvalitetskontroll. Enligt verket skulle detta tillskott möjlig-

göra en kontroll av 1-2 % av landningarna vilket är en väsentlig

ökning jämfört med dagens landningskontroll. Den danska kontrollen

har som mål att kontrollera 10 % av landningarna av industrifisk och

2 % av landningarna av konsumtionsfisk. I jämförelse med andra länder

inom EU har Danmark en hög ambitionsnivå när det gäller fiskerikon-

troll. Fiskeriverket disponerar för innevarande budgetår 1,5 miljoner

kronor för kvalitetskontroll.

 Det behövs enligt regeringens uppfattning ytterligare underlag vad

gäller bl.a. dimensionering av verksamheten, ansvarsfördelning mellan

olika myndigheter samt bedömningar av vilka insatser som bör utföras

av staten resp. näringen innan ställning kan tas till frågan om

ytterligare resurser. Regeringen har mot denna bakgrund beslutat att

uppdra åt Statskontoret att utreda dessa frågor. Fiskeriverket bör

dock få disponera 1,5 miljoner kronor för kvalitetskontroll under

budgetåret 1994/95. Regeringen har beräknat medel för detta i det

anslagsförslag som närmare utvecklas i avsnittet Anslagsfrågor för

budgetåret 1994/95.

7.8 Användning av återstående prisregleringsmedel

Till följd av EES-avtalet avskaffades prisregleringen på fisk inkl.

prisregleringsavgiften från den 1 januari 1994. Återstående medel i

prisregleringskassan för fisk beräknas enligt utredningen uppgå till

ca 42 miljoner kronor per den 1 juli 1994. Riksdagen har tidigare

godkänt att regeringen får disponera återstående prisregleringsmedel

enligt de grunder som regeringen beslutar (prop.1992/93:184, bet.

1992/93:JoU21, rskr. 1992/93:331). Regeringen kommer senare att

besluta om användningen av återstående medel i huvudsak enligt

följande.

 Utsättningar av fisk har under en lång följd av år finansierats med

medel från prisregleringskassan. Verksamheten bör under budgetåret

1994/95 fortsätta med samma omfattning som under innevarande

budgetår. För överskottshanteringen av fisk inom ramen för fiskets

producentorganisationer bör det avsättas 5 miljoner kronor. Vidare

bör det för fiskets trygghetsförsäkring avsättas 4 miljoner kronor,

varefter ansvaret för verksamheten övergår till näringen. Det stöd

som avser exportfrämjande åtgärder och produktutveckling bör fort-

sätta med samma omfattning och inriktning som under innevarande

budgetår. Förbättrad selektivitet i fiskeredskap är ett angeläget

insatsområde, som bl.a. syftar till att bättre utnyttja fiskresur-

serna. För detta ändamål bör för budgetåret 1994/95 avsättas 3

miljoner kronor från prisregleringskassan. Härutöver bör medel

reserveras för regionalt stöd.

Konsumentfrämjande åtgärder

Regeringen uppdrog den 10 juni 1993 åt Fiskeriverket att i samråd med

regleringsföreningen Svensk fisk, företrädare för fiskbranschen i vid

bemärkelse och företrädare för konsumentintressena lämna förslag till

organisationsform för och genomförande av informationsverksamhet till

förmån för fiskkonsumtion. Fiskeriverket har redovisat sitt uppdrag

den 29 oktober 1993 och kompletterat redovisningen den 2 december

1993.

 Regeringen avser att besluta om ändring i förordning (1991:827) med

instruktion för Fiskeriverket med innebörd att det till verket knyts

ett råd för information och marknadsåtgärder på fiskets område. Det

blir sedan rådets uppgift att närmare besluta om verksamheten.

8 Specialmotivering

8.1 Fiskelagen

20 §

Ett nytt andra stycke införs om miljökonsekvensbeskrivningar.

Regeringen har i avsnittet Fiske och miljö utvecklat varför ett

sådant krav nu bör införas för fiskets del i fråga om fiskemetoder

och utsättning av fiskarter.

 Bestämmelsen är i huvudsak uppbyggd enligt samma mönster som

reglerna om miljökonsekvensbeskrivningar inom andra sektorer.

21 §

Ett nytt andra stycke införs som gör det möjligt att göra använd-

ningen av fiskefartyg tillståndspliktig för det yrkesmässiga fisket.

9 Anslagsfrågor för budgetåret 1994/95

I prop. 1993/94:100 bil. 10 har regeringen föreslagit att, i avvaktan

på särskild proposition i ämnet, för budgetåret 1994/95 under angivna

anslagsrubriker beräkna följande belopp:

D 2. Främjande av fiskerinäringen 4 084 000 kr

D 3. Särskilda insatser för fisket 26 391 000 kr

D 4. Stöd till fiskare på syd- och ostkusten och på Gotland

 5 000 000 kr

D 6. Bidrag till fiskevård 3 612 000 kr

 Regeringen återkommer nu till dessa frågor.

NIONDE HUVUDTITELN

D. Fiske

D 2. Främjande av fiskerinäringen

1992/93 Utgift 4 784 319 Reservation 1 083 134

1993/94 Anslag 4 084 000

1994/95 Förslag 3 684 000

 Anslaget används för bidrag till främjande av fiskerinäringen och

för att täcka kostnader för forskning, utvecklingsarbete och försöks-

verksamhet på fiskets område.

Fiskeriverket

Anslaget bör föras upp med oförändrat belopp.

Utredningen

Behovet av forsknings- och utvecklingsinsatser bör beaktas särskilt

inom områdena fisksjukdomar, redskapsutveckling, produktutveckling

och fiskeriekonomi. Ett FoU-program för utveckling av kust- och

insjöfisket vad avser både biologiska och tekniska aspekter bör tas

fram.

Remissinstanserna

De remissinstanser som har behandlat frågan är i stort positiva.

Regeringens överväganden

 Fiskeriverket och Skogs- och jordbrukets forskningsråd (SJFR) svarar

tillsammans för ett sammanhållet FoU-program på fiskets område.

Fiskeriverkets uppgift är att främja forskning och bedriva undersök-

ningsverksamhet på fiskets område. SJFR:s uppgift är att stödja

grundforskning och tillämpad forskning. I syfte att utveckla kust-

och insjöfisket är det nödvändigt att öka kunskaperna om både de

biologiska förutsättningarna och det tekniska kunnandet vad gäller

exempelvis fångstmetoder, beredning och distribution. Det är Fiskeri-

verkets och SJFR:s uppgift att inom ramen för nuvarande FoU-program

bedöma behovet och inriktningen av insatser på dessa områden.

 Anslaget bör minskas med 400 000 kr för delfinansiering av Sveriges

medverkan i EG:s tredje ramprogram för forskning avseeende det

agroindustriella forskningsprogrammet AIR. En viktig del av program-

met är insatser på fiskets område. Regeringen föreslår att anslaget

förs upp med 3 684 000 kr. Som vi redovisat tidigare under avsnittet

Användning av återstående prisregleringsmedel kommer särskilda insat-

ser att göras för bl.a. produktutveckling och redskapsutveckling.

D 3. Särskilda insatser för fisket

1992/93 Utgift 134 416 085

1993/94 Anslag 26 391 000

1994/95 Förslag 26 391 000

1Anslagen Isbrytarhjälp åt fiskarbefolkningen, Bidrag till fiskets

rationalisering m.m., Täckande av förluster vid statlig kreditgaranti

till fiske.

 Från anslaget lämnas bidrag till investeringar i fiskeföretag, vid

fångstbegränsning, vid stillaliggande med fiskefartyg, vid skrotning

av fiskefartyg, vid skador på fiskeredskap samt till lånegarantier.

Bestämmelserna om detta finns i förordning (1993:382) om statligt

stöd till yrkesfisket m.m. Från anslaget lämnas också ersättning i

samband med isbrytning för fiskets och fiskarbefolkningens behov.

Anslaget täcker vidare kostnaderna för förluster på grund av statlig

garanti för lån till fiskeföretag och fiskberedningsföretag enligt

nämnda förordning. Från anslaget betalas utgifter för kontroll på

fiskets område.

Fiskeriverket

Anslaget bör föras upp med oförändrat belopp.

Utredningen

Statligt stöd bör beviljas dels för byte till redskap med bättre

selektivitet, dels för stormskador på vattenbruksanläggningar.

Remissinstanserna

De remissinstanser som har behandlat frågan är i stort positiva.

Regeringens överväganden

Fiskeriverket skall verka för en ansvarsfull hushållning med fisk-

tillgångarna. Förbättrad selektivitet i fiskeredskap är ett viktigt

inslag i detta arbete. Det finns mot denna bakgrund skäl för staten

att stödja byte till redskap med större selektivitet. Stödet bör dock

ges endast om investeringen är av större omfattning för det enskilda

fiskeföretaget. Som redovisats i avsnittet Främjand av vattenbruket

bör bidrag också kunna lämnas vid stormskador på vattenbrukets

anläggningar enligt det system som gäller för fasta fiskeredskap.

Systemen bör dock hanteras var för sig. Regeringen föreslår att

anslaget förs upp med oförändrat belopp.

D 4. Bidrag till fiskevård

1992/93 Utgift 4 201 600 Reservation 185 417

1993/94 Anslag 3 612 000

1994/95 Förslag 3 612 000

 Från anslaget lämnas bidrag bl.a. till fiskevård och till kostnader

för bildande av fiskevårdsområden enligt förordningen (1985:440) om

statsbidrag till fritidsfisket.

Fiskeriverket

Anslaget bör föras upp med oförändrat belopp. På regeringens uppdrag

har Fiskeriverket lämnat förslag till åtgärder som syftar till att

avsluta verksamheten som rör bildande av fiskevårdsområden före

utgången av budgetåret 1995/96. Fiskeriverket föreslår dels att

ytterligare villkor skall ställas för att statsbidrag för bildande av

fiskevårdsområde skall utgå, dels att ytterligare medel ställs till

verkets förfogande.

Utredningen

Flera omständigheter motiverar att förslag om en allmän fiskevårds-

avgift läggs fram eftersom behovet av medel för fiskevård är fortsatt

stort och utredningen inte kan finna några alternativa finansierings-

former. Den nya fiskelag som gäller från den 1 januari 1994 lägger en

än större vikt vid fiskevårdsområdenas ansvar för fiskevården. Vidare

har prisregleringen slopats, vilken hittills har finansierat delar av

fiskevården.

Remissinstanserna

Flertalet av de remissinstanser som har berört förslaget om en allmän

fiskevårdsavgift är positiva till en sådan.

Regeringens överväganden

Genom den nya fiskelagen ges fiskevattenägarna ett ansvar för fiske-

vården i sina egna vatten. Kostnaderna för denna bör finansieras med

exempelvis inkomster av fiskekortförsäljning. Regeringen uttalade i

budgetpropositionen 1993 (prop. 1992/93:100 bil. 10, bet.

1992/93:JoU13, rskr. 1992/93:231) att någon allmän fiskevårdsavgift

inte bör införas. Regeringen är för närvarande inte beredd att ändra

sin inställning i frågan. Frågan om fiskevårdens långsiktiga

finansiering bör emellertid bli föremål för fortsatta överväganden.

Särskilt bör därvidlag beaktas de möjligheter till finansiering av

fiskevårdande åtgärder som står till buds vid ett medlemskap i EU.

 Regeringen beslutade den 18 juni 1992 att uppdra åt Fiskeriverket

att, med utgångspunkt i vad jordbruksutskottet anförde i betänkandet

1991/92:JoU20 Reglering av priserna på fisk m.m., utreda förutsätt-

ningarna för införande av en särskild fiskevårdsavgift för Vänern.

Fiskeriverket har redovisat sitt förslag den 14 februari 1994. Verket

föreslår att en särskild fiskevårdsavgift införs i Vänern. Frågan

bereds för närvarande inom regeringskansliet.

Sammanfattning av betänkandet Svenskt fiske (SOU 1993:103)

Betänkandets första del innehåller en bred beskrivning av den svenska

fiskerinäringen. Andra delen tar upp den aktuella situationen för

näringen utifrån den pågående internationella integrationen och den

rådande beståndssituationen. Utredningen föreslår bl.a. följande.

 Begränsning av fångstansträngningen bör spela en större roll i

regleringen av det svenska fisket, först som ett komplement till

nuvarande system med nationella kvoter, i ett längre perspektiv allt

mer som ett huvudinstrument. Med ett sådant system bör det vara

möjligt med en anpassning till de biologiska resurserna samtidigt som

fångststopp undviks.

 Den nya fiskelagen, som träder i kraft den 1 januari 1994, bör

kompletteras med krav på tillstånd för användning av fiskefartyg över

viss storlek. Härigenom underlättas erforderliga begränsningar av

fångstansträngningen.

 Genom i första hand omprioriteringar inom befintliga resursramar

bör FoU-insatserna öka bl.a. inom områdena fisksjukdomar, kust- och

insjöfiske samt bevarande av biologisk mångfald.

 Ekonomiskt stöd bör införas till förvärv av fiskeredskap med större

selektivitet, dvs. redskapstyper som ger mindre bifångster än dagens

redskap.

 Åtgärdsprogram bör komma till stånd för att främja yrkesmässigt

kustnära fiske och insjöfiske. Dessa program bör innefatta bl.a.

fiskevård, beståndsprognoser, skattemässig jämställdhet mellan bensin

och diesel, fiskeregler som gynnar småskaligt yrkesfiske samt

åtgärder för att underlätta för yrkesfisket att få tillgång till

enskilda vatten.

 Åtgärdsprogram bör komma till stånd för att främja vattenbruket.

Det bör bl.a. innefatta stormskadeförsäkring, bidrag till enskilda

fiskodlare ur de s.k. foderavgiftsmedlen, exempelvis för övergång

till året-runt-slakt, ökade satsningar på att förebygga fisksjukdomar

samt skattemässig likställighet mellan fisk i odling och djur i jord-

bruk.

 En översyn bör göras av skattereglerna för fiskare och fiskeföre-

tag, bl.a. genom att schablonavdraget vid vistelse till sjöss höjs.

 Prisregleringen på fiskets område upphör den 1 januari 1994.

Återstående medel ur prisregleringskassan bör användas på följande

sätt, i huvudsak under budgetåret 1994/95:

Utsättningar av fisk 9 miljoner kronor

Trygghetsförsäkring för fiskare 8 miljoner kronor

Regionalt stöd till ost- och sydkusten 5 miljoner kronor

Exportfrämjande åtgärder 5 miljoner kronor

Överskottshantering 5 miljoner kronor

Kvalitetskontroll av fisk 2,5 miljoner kronor

Reserv, bl.a. produkt- och redskaps-

utveckling 8 miljoner kronor

Summa 42 miljoner kronor

 Behovet av medel för fiskevård, inkl. bildande av fiskevårdsom-

råden, har ökat under de senaste åren. Utredningen ser ingen annan

möjlighet att finansiera nödvändiga fiskevårdsåtgärder än genom en

allmän fiskevårdsavgift.

Sammanställning av remissyttrandena över betänkandet Svenskt fiske

(SOU 1993:103)

Refererade delar av remissyttrandena är i huvudsak ordagrant åter-

givna. I stort sett har alla som har yttrat sig tagits med i samman-

ställningen men det är de mest representativa yttrandena som återges

vid resp. rubrik.

 Efter remiss har yttranden över betänkandet avgetts av Kommers-

kollegium, Fiskeriverket, Konkurrensverket, Statens naturvårdsverk

(SNV), Riksrevisionsverket (RRV), Statskontoret, Närings- och

teknikutvecklingsverket (NUTEK), Riksskatteverket (RSV), Statistiska

centralbyrån (SCB), Kustbevakningen (KBV), Statens jordbruksverk

(SJV), Statens livsmedelsverk (SLV), Länsstyrelserna i Göteborgs och

Bohus, Jämtlands och Blekinge län med bifogat yttrande från

Karlskrona och Sölvesborgs kommuner, Svenska sydkustfiskarnas

centralförbund och Södra Sveriges vattenbrukares förening,

Länsstyrelserna i Kalmar och Västerbottens län, Konsumentberedningen

(KoB), Fiskbranschens riksförbund (FR), Sveriges fiskares riksförbund

(SFR), Sveriges sportfiske- och fiskevårdsförbund, Vattenbrukarnas

riksförbund (VRF), Västkustens husbehovsfiskares förbund, Laxforsk-

ningsinstitutet (LFI) samt Utredningen om förutsättningarna för en

levande skärgård.

 Kungl. skogs- och lantbruksakademien och Bo[REDACTED_EFTERNAMN] i Smögen har

kommit in med yttranden.

1 Allmänt

Fiskeriverket: Några problemområden som inte diskuterats men som för

en del fiskare framstår som växande är skador orsakade av säl och

skarv. Fiskeriverket anser det vara nödvändigt att åtgärder vidtas

för att minska inverkan på fisket. Det är främst i laxfisket utefter

norrlandskusten som sälen utgör en konflikt till fisket. Under de

senaste åren har allt större summor betalats ut av Naturvårdsverket

till fiskare för skador som orsakats av säl. När det gäller skarv har

det främst varit kolonierna i Kalmar sund som ansetts orsaka skada på

fisket. Under senare tid har emellertid allt fler uppgifter kommit

till Fiskeriverket om problem med skarv. I Östergötlands skärgård och

i insjöar i Skåne och i vissa delar av Vänern finns så stora bestånd

av skarv att de enligt fiskarena utgör en olägenhet för fisket.

Statens naturvårdsverk: Det är positivt att utredningen i så stor

omfattning tar upp frågan om fisket och den allmänna miljö- och

naturvården samt naturresurshushållningen. Med hänsyn till de olika

samhällssektorernas ansvar för miljön är det angeläget att fiskeri-

näringen utvecklar sitt miljöansvar, som skall syfta till att för-

bättra miljön inte enbart för fiskarter som fiskas kommersiellt utan

också för andra fiskarter och organismer. Biotopskydd, naturvård,

rekreation och friluftsliv m.m. bör också beaktas. För att ekonomiskt

kunna stödja en högre prioritering av dessa åtgärder bör en fiske-

vårdsavgift införas. Fiskets påverkan på miljön har under senare år

kommit att uppmärksammas i ökande grad. Det gäller bl.a. olika slag

av fiskemetoder och bifångster. Kraven på åtgärder för att begränsa

dessa effekter har vuxit både nationellt och internationellt.

 Fiske kan ge upphov till olika effekter på miljön. Trålning,

speciellt bottenrålning, har tydliga effekter på bottenfaunan och på

fiskpopulationerna. Trålfiskegränsen utgör en viktig gräns för att

skydda det kustnära fisket och de kustnära fiskbestånden. Trålningens

långsiktiga effekter beror på bl.a. populationsdynamik, artbeteenden

och trålningsfrekvens. För att kunna studera dessa långsiktiga

effekter bör trålningsfria områden skapas, där också övrigt fiske är

begränsat. Ett system av områden skyddade mot fiske bör etableras

lämpligen i samarbete med våra grannländer. Studier av effekter av

minskat fisketryck i sådana områden bör genomföras av Fiskeriverket.

Naturvårdsverket vill i detta sammanhang även erinra om det pågående

arbetet med att avsätta marina reservat. För den framtida faunavården

är det viktigt att risken av bifångster beaktas. Det gäller inte bara

bifångster av fisk utan även sjöfågel, sälar och småvalar. Det behövs

därför en teknikutveckling för att modifiera befintliga fångstredskap

eller för att utveckla nya som anpassas för att minimera dessa pro-

blem. Konflikten laxvård-sälvård bör belysas. Skyddet av de naturliga

laxstammarna kräver minskat internationellt drivgarns- och drivkroks-

fiske. I stället införs kustnära fiske med fasta redskap. Det

kustnära fisket har lett till att konflikten sälar-fiske ökat längs

den svenska kusten, framför allt vid de norra kusterna. Om de nuva-

rande laxfiskeredskapen inte omkonstrueras, kommer antagligen kon-

flikten mellan yrkesfisket och sälskyddet att utvidgas.

 Arbetet med att bevara den biologiska mångfalden inom bl.a. fiskets

område håller på att intensifieras. Regeringen uppdrog i februari

1993 åt Statens naturvårdsverk att i samråd med bl.a. Fiskeriverket

utarbeta en svensk landstudie om biologisk mångfald. I propositionen

(1993/94:30) om en strategi för biologisk mångfald framhåller före-

draganden att bl.a. Fiskeriverket bör utarbeta en aktionsplan för

bevarande och hållbart utnyttjande av biologisk mångfald inom sitt

ansvarsområde. Planen bör utarbetas med utgångspunkt i den ovan

nämnda landstudien och bör ange åtgärder för att genomföra den

svenska strategin på detta område. På så sätt skall också arbetet med

den praktiska tillämpningen av principen om sektorsansvar inom natur-

vårdsområdet föras vidare. Det är angeläget att det givande samar-

betet mellan Fiskeriverket och Naturvårdsverket om biologisk mångfald

i akvatisk miljö fortsätter och utvecklas.

Riksrevisionsverket: Utredningen skall bl.a. "...bedöma det svenska

yrkesfiskets förutsättningar och utvecklingsmöjligheter på kort och

lång sikt med beaktande av bl.a. europaintegrationen och beståndsut-

vecklingen...". Utredningen tar som utgångspunkt ett svenskt EU-

medlemskap den 1 januari 1995. Detta ger utredningen en prägel av

kortsiktighet där förutsättningarna och utvecklingsmöjligheterna ses

i ett perspektiv på 1-1,5 år. Förslagen begränsas därmed också i

stora drag till tekniska anpassningar av regler och stöd till det som

gäller inom EU. RRV efterlyser en mer grundläggande analys av nä-

ringens förutsättningar och utvecklingsmöjligheter på lång sikt

kopplat till de fiskepolitiska målsättningarna. Denna koppling är i

vissa delar otydlig. Det är därför svårbedömt om förslagen i enlighet

med näringspolitikens mål ska verka för en livskraftig fiskenäring

anpassad till en fri marknad eller om det är regionalpolitiska eller

andra mål som varit vägledande för utredningen. När det gäller even-

tuell statlig stödgivning hade det varit en fördel om utredningens

direktiv haft en bredare ansats där grunderna för statligt stöd

ifrågasatts och förväntade effekter utvärderats. Nu har utredningen

fått i uppgift att utreda "...i vilka fall och under vilka former

statligt stöd ska kunna lämnas..." med avseende på EES-avtalet och

förhållandena inom EU. EES-avtalet innebär inte att Sverige övertar

EU:s fiskepolitik. Även inom ramen för ett eventuellt EU-medlemskap

finns utrymme för en nationell fiskepolitik avseende val av stöd

och stödnivå. Med en bredare ansats skulle också konsekvenserna för

en näring som står utanför vissa av EU:s stöd kunnat beaktats. En

kortsiktig strategi med en förtida anpassning till EU:s regel- och

bidragssystem riskerar, särskilt vid ett eventuellt nej till EU, att

bli kostsam för näringen och staten i form av nya kursändringar i

fiskepolitiken med dålig förutsägbarhet för näringen och nya

omställningskostnader som följd. Möjligtvis hade en bredare analys

underlättats om allmänintresset i större utsträckning varit represen-

terat i utredningen. Även med hänsyn tagen till den parlamentariska

referensgrupp som knutits till utredningen hade t.ex. en konsument-

representation kunnat ge översikten av svensk fiskerinärings framtid

en mer allsidig belysning. Den statliga fiskeadministrationen

utreddes av Statskontoret 1990. Enligt direktiven var en central

myndighetsfunktion på fiskeområdet given, antingen som egen myndighet

eller sammanslagen med den centrala myndigheten på jordbrukets

område. Vissa av de frågeställningar som då utreddes kan komma att

behöva omprövas i ljuset av ett ickemedlemskap resp. ett medlemskap i

EU. År 1990 fanns 3 823 yrkesfiskare inkl. binäringsfiskare. Enligt

utredningens siffror var fiskets förädlingsvärde till producentpris

748 miljoner kronor år 1991 vilket motsvarade ca 1/2 * av den totala

bruttonationalprodukten. I ljuset av detta kan det ånyo finnas behov

att pröva om näringen är i behov av en egen central myndighet som

årligen kostar ca 50 miljoner kronor. RRV efterlyser därför en ny

prövning av den statliga fiskeadministrationens struktur och dimen-

sionering så fort de yttre omständigheterna av ett EU-medlemskap

klarnat.

 Utredningen föreslår att Fiskeriverkets ansvar utvidgas inom ett

flertal områden. Regeringen skriver följande i prop. 1993/94:100 bil.

1: "Att utveckla verksamheten har riskerat att få högre prioritet än

att ifrågasätta den. Detta förhållningssätt bör ändras. De analyser

av den offentliga verksamheten som i fortsättningen skall göras bör i

stället ha en förutsättningslös inriktning." RRV anser mot bakgrund

av ovanstående att utredningen inte tillräckligt belyst de bakom-

liggande motiven till några av förslagen avseende Fiskeriverkets nya

åtaganden, bl.a. ett ansvar för kunskap om utbildningsmöjligheter,

informationsansvar angående fiskresursens fördelning mellan sport-

och yrkesfiskare samt ett uttryckligare ansvar för vattenbruket.

Statskontoret: Eftersom Sverige fortfarande befinner sig i förhand-

lingar med EG om bl.a. förutsättningarna för stöd till yrkesfisket är

det för närvarande enligt Statskontorets bedömning inte möjligt att

samlat värdera de i utredningen framlagda mycket detaljerade för-

slagen. Statskontoret väljer därför att endast kommentera några

speciella områden. Det synes också vara mycket angeläget att redan nu

planera för att följa upp fiskepolitiken efter avslutade förhand-

lingar med EG.

Statistiska centralbyrån: Utredningen har tagit del av uppgifter som

indikerar att det förekommer ett omfattande kommersiellt fiske vid

sidan av det som redovisas i den officiella statistiken. Detta för-

hållande har också observerats av SCB som dels omnämner det i den

årliga fiskeöversikten dels tog upp det i sin anslagsframställan,

Statistik 96, där det framfördes behov av att få en indikation om

dess omfattning. Det som avses är ett fiske där försäljningen går vid

sidan av de fångstmottagare som är kända av SCB. Den nya fiskelag som

träder i kraft den 1 januari 1994 kräver yrkesfiskelicens för att

bedriva ett yrkesmässigt, dvs. kommersiellt fiske. Genom att licens-

innehav också innebär krav på rapporteringsskyldighet om fångster

m.m. innebär den nya fiskelagen förbättrade möjligheter att statis-

tiskt belysa hela det kommersiella fisket. Utredningen anser det

angeläget att Fiskeriverket följer upp och utvärderar den nya fiske-

lagens effekter bl.a. då den nya lagen förväntas förbättra det

kustnära fiskets utvecklingsmöjligheter. SCB anser att en uppföljning

av den nya fiskelagen också bör omfatta frågan huruvida statistiken

över det kommersiella fisket i framtiden verkligen blir mer hel-

täckande än för närvarande.

Statens jordbruksverk: I betänkandets block I görs på ett i huvudsak

bra sätt en bred beskrivning av det svenska fisket. Det framgår dock

inte särskilt klart av redovisningen hur efterfråge- och avsättnings-

förhållandena ser ut för fiskerinäringen. När konsumtionen av fisk

och fiskprodukter redovisas i avsnitt 14 borde exempelvis ha påpekats

att andelen svenskfångad fisk av konsumtionen i flertalet fall är

relativt låg. Endast för sill/strömming och vissa sötvattensarter är

andelen hög. För sill är samtidigt avsättningsproblemen betydande och

fångstkapaciteten stor. Den reglering som var i kraft till utgången

av år 1993, har i mycket hög grad varit en förutsättning för att

kunna upprätthålla sillfisket inkl. sill som avsätts som foderfisk.

Prisstegringen i konsumentledet har varit mycket hög för speciellt

torsk. Prisutvecklingen på torsk och sambandet med konsumtionsutveck-

lingen kommenteras knappast alls.

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län: I utredningen anges att

fiskets miljöpåverkan i de flesta fall är obetydlig eller obefintlig.

Länsstyrelsen anser därför att utifrån de miljömål samhället anslutit

sig till i handlingsprogrammet "Agenda 21" är det särskilt viktigt

och - inte minst mot bakgrunden av Fiskeriverkets sektorsansvar - att

miljöeffekterna av fisket utreds i de fall där man kan befara påver-

kan. Fiskeriverket bör beslutsamt verka för förhindrande av över-

fiske. De nu från norsk sida planerade oljeborrningarna i Skagerrak

utgör ett helt nytt hot mot det mest artrika och produktiva fiskeom-

rådet Sverige förfogar över. Oljespill ger effekter i hela ekosyste-

met (bottenfauna, plankton och fisk) bl.a. genom giftiga koncentra-

tioner, som förstör organismens biologi, oljestress (bl.a. ändrade

signalsystem och toleransnivåer mot andra miljöfaktorer), oljesmak

hos vissa fiskarter. Även borrslammet ger effekter på närmiljön.

Oljeborrningen innebär dessutom stora fysiska begränsningar i fisket,

ökade avfallsproblem och redskapsförslitning inom större områden än

själva utvinningsområdet. Utomordentligt stora värden för svensk

fiskerinäring ligger inom påverkansområdet för aktuella exploate-

ringsområden. Innan miljöeffekterna noggrant utretts är länsstyrelsen

avvisande till en oljeprospektering i Skagerrak.

 Länsstyrelsen vill understryka behovet av att medel ställs till

förfogande för att bekosta förrättningskostnader för ansökningar som

lämnats in till länsstyrelserna före den 1 september 1990. Läns-

styrelsen vill också nämna att ytterligare ett antal vatten i länet

är av sådant allmänt värde ur fritidsfiskesynpunkt att fiskevårdsom-

råde bör bildas.

Länsstyrelsen i Kalmar län: Under övriga miljöstörningar redovisas en

rad problem. Här borde det vara på sin plats att kommentera den

kraftiga tillväxten av mellanskarv och de akuta problem som drabbat

fiskbeståndet, framför allt ål och ålfisket. Även om det inte ännu är

något problem för fiskarena i Kalmar län bör det ändå framhållas

angelägenheten av att noga följa gråsälens tillväxt i Östersjön. Som

bekant är sälproblemen mycket stora i Bottenhavet och Bottenviken.

Fiskare i Kalmar län har rapporterat att sälbeståndet ökat bl.a. i

sälreservatet vid Örösankor i Oskarshamns kommun men också i Kalmar

sund.

 Utredningen kommenterar inte bristerna i den svenska yrkesfiske-

statistiken. Då denna är så omvittnad och livligt diskuterad framför

allt vad gäller fiskarenas låga respekt för loggboksredovisningen

anser länsstyrelsen att denna del borde kräva en kommentar i utred-

ningen. För Kalmar läns vidkommande med sitt betydande ålfiske är

bristerna i ålfiskestatistiken mycket besvärande. Problemet ligger

som bekant i att SCB grundar sin statistik på var förstahandsmot-

tagaren är bosatt. Många uppköpare finns på sydkusten och därmed

redovisas en betydande del av bl.a. Kalmar läns ålfångster som

fångster tagna på sydkusten och inte på södra ostkusten i SCB:s

statistik. Länsstyrelsen och dåvarande Fiskenämnden har vid upprepade

tillfällen påtalat bristerna i fiskeristatistiken.

 I utredningen konstateras vad gäller vattenbruket att det råder

stor skillnad mellan tillståndsgiven produktion och verklig, genom

att vissa företag inte utnyttjar sina tillstånd. Detta gäller endast

i liten utsträckning i Kalmar län, eftersom lämnade tillstånd enligt

miljöskyddslagen i stor utsträckning varit tidsbegränsade.

Konsumentberedningen: Lönsamheten i sill/strömmingsfisket har länge

varit dålig och omfattande statligt stöd har utgått. Fångsterna har

överstigit efterfrågan på sill/strömming för konsumtionsändamål.

Sill/strömmingsflottan har med andra ord varit överdimensionerad.

Export av beredd sill från Sverige till EG försvåras av en tull. Vid

ett svenskt EG-inträde bortfaller detta hinder, eventuellt, enligt

svenska önskemål, omedelbart vid anslutningen utan övergångsarrange-

mang. Utredningen framhåller att avsättningen av svensk vara därmed

skulle kunna öka. Den troliga omfattningen och effekten av en

försäljningsökning för sill/strömmingsfisket har dock inte beräknats.

Utredningen har inte heller diskuterat möjligheterna av ökad

importkonkurrens på den svenska marknaden efter ett EG-inträde och

effekterna härav för svenskt fiske och på den svenska prisnivån.

Enligt 1977 års riksdagsbeslut om de fiskeripolitiska målen skulle

samhällets stöd till fisket endast utgå för fisk till humankonsum-

tion. Denna grundtanke har i praktiken övergivits och stöd har utgått

till riktat fiske av sill till foder. Bl.a. detta har lett till att

en ökande del av fiskets fångster nu utgörs av foderfisk. Detta fiske

var i ton räknat den största posten av 1992 års saltsjöfiske och i

kronor, före prisstöd, den tredje största posten efter torsk och

sill/strömming till humankonsumtion. Det ökade beroendet av foderfisk

är olyckligt. Riktat foderfiske är förbjudet enligt EG:s regler.

Sverige kräver i medlemskapsförhandlingarna undantag från förbudet.

Utredningen har gått förbi detta problem och har inte utrett

konsekvenserna av olika handlingsvägar.

 Enligt utredningens direktiv bör förutsättningar skapas för en

stark och konkurrenskraftig fiskerinäring. Utredaren skulle därför

göra en analys av fiskerinäringens kostnads-, marknads- och konkur-

renssituation i jämförelse med Sveriges viktigaste konkurrentländer.

En sådan analys saknas. Inte minst borde man ha diskuterat konsekven-

serna för Sveriges del av en anslutning till EG:s fiskeripolitiska

mål, som bl.a. syftar till en neddragning av fiskekapaciteten.

Fiskbranschens riksförbund delar utredningens uppfattning att det är

av yttersta vikt för hela näringen att Sverige får ett omedelbart

marknadstillträde vid ett medlemskap, dvs. total tullfrihet utan

några övergångsbestämmelser eller begränsningar. Detta är speciellt

viktigt eftersom vissa produkter med stor betydelse för svensk

fiskerinäring undantagits i EES-avtalet, bl.a. sill, lax, makrill,

räkor och havskräftor.

Laxforskningsinstitutet: Situationen för laxen, och speciellt för de

återstående få och svaga naturreproducerande stammarna av Östersjö-

lax, är som framgår av utredningen för närvarande prekär. Det akuta

hotet kommer främst från de, sannolikt primärt miljöbetingade, repro-

duktionsstörningar som blivit kända under beteckningen "M74". I

bakgrunden finns dock också gamla försyndelser i form av ett sedan

över trettio år pågående överfiske på de naturlekande stammarna under

havsfasen, där de ingår i det blandbestånd som utgör underlaget för

havsfisket efter lax i södra Östersjön. Detta underlag består för

närvarande till över 90% av kompensationsodlad lax, som är mindre

känslig för ett hårt fisketryck. Det har därför varit möjligt att

fortsätta fisket på blandbeståndet tills vissa av de naturlekande

stammarna nått utrotningens gräns redan innan de M74-betingade

yngelförlusterna tillkom som ett ytterligare hot. Det är därför av

största vikt att de nödvändiga forskningsinsatserna för att klarlägga

M74-problematiken kombineras med effektiva fiskeregleringsbestämmel-

ser för att skydda de naturreproducerande bestånden. I Vänern är det

ytterligt svaga beståndet av naturreproducerande Gullspångslax utsatt

för samma riskbild i form av överexploatering i ett blandbestånds-

fiske. Också i de svenska västkuståarna har mängden uppväxande

laxungar under de allra senaste åren visat en vikande tendens, trots

att biotopvård (kalkning) och fiskebegränsningar på uppväxtområdena i

Atlanten borde resultera i förbättrad reproduktion. Det är önskvärt

att orsaken till nedgången klarlägges.

 Beträffande laxfisket omtalas bl.a. de svårigheter man haft (och

fortfarande har) att nå biologiskt godtagbara internationella

överenskommelser för att reglera fisket efter lax i Östersjön, och

man nämner också på flera ställen i utredningen det för närvarande

mest akuta problemet, nämligen yngeldödligheten "M74-syndromet". LFI

kan starkt understryka allvaret i båda dessa hot mot den vilda

Östersjölaxens fortsatta existens, och vill även betona att med

nuvarande nivå på yngelförlusterna är tidsmarginalen för att vända

utvecklingen innan katastrofen är ett faktum knapp - högst ett par

år. LFI delar helt utredningens oro, men vill dessutom påpeka att vi

ännu inte sett den fulla effekten av M74-dödligheten - kläckningsår-

gångarna 1992 och 1993 har ju ännu inte nått den ålder då de vandrar

ut ur älven, resp. sätts ut från odlingarna, varför den beskrivna

situationen med underskott i kraftbolagens kompensationsutsättningar

i realiteten inte inträffar förrän våren 1994.

 Fisksjukdomssituationen i Sverige har drastiskt försämrats i takt

med den snabba expansionen av det kommersiella vattenbruket under

1980-talet, något som utgör ett hot mot både de vilda laxfiskbe-

stånden och mot kraftindustrins kompensationsodlingsverksamhet.

Framför allt har den snabba spridningen av furunkulos och BKD ingett

oro, och i några fall har redan kompensationsodlingar smittats och

därmed tvingats till saneringsåtgärder (bl.a. utslaktning av smittade

besättningar). Under de senaste åren har sjukdomssituationen i landet

stabiliserats, till stor del tack vare lyckade saneringsprogram i

smittade odlingar plus en viss självsanering genom nedläggning av

många kasseodlingar. Då kraftindustrin är helt beroende av tillgång

till smittfri smolt för att kunna genomföra sina ålagda kompensa-

tionsutsättningar är det nödvändigt att odlingarna även efter EES-

avtalets ikraftträdande skyddas mot smitta utifrån; LFI understryker

därför vikten av att Sverige strävar efter att tillförsäkra sig

bästa möjliga "godkänd zon-status" och tilläggsgarantier beträffande

de fisksjukdomar, som skulle kunna inskränka möjligheten att använda

den kompensationsodlade smolten för utsättningar i vattenmålen.

 LFI:s roll som artinriktat forskningsinstitut omnämns i korthet

under FoU på vattenbruksområdet. I den stora sammanfattningen av FoU-

verksamheten saknas däremot LFI helt, trots att en stor del av

verksamheten utgöres av beståndsstatusanalyser och genetiska analyser

av vilda såväl som odlade lax- och öringpopulationer, av studier av

vandringsbeteende hos lax, och av projekt inriktade på att klarlägga

orsakerna till reproduktionsstörningarna hos Östersjölaxen (M74-

syndromet). Dessa FoU-områden är inte direkt relaterade till

vattenbrukets problem, och de finansieras också delvis med allmänna

forskningsmedel.

 LFI understryker betydelsen av att erforderliga resurser ställs

till förfogande för att klara M74-problemet. Förutom de omfattande

fysiologiska/biokemiska/kemiska FoU-insatser som krävs för att

klarlägga de bakomliggande orsakerna till syndromet kommer det också

att behövas genetisk kompetens och odlingstekniska kunskaper (och

ekonomiska resurser!) för att klara de hotade laxstammarna genom

krisen. Speciellt allvarlig är situationen för de naturreproducerande

bestånden, som dels är mer sårbara för reproduktionsbortfallet, dels

inte, som de kompensationsodlade stammarna, har sin fortsatta exi-

stens garanterad av ekonomiskt starka kraftföretag. LFI har som

tvärvetenskaplig artinriktad institution med kompetens inom samtliga

relevanta ämnesområden goda förutsättningar för att ta aktiv del i

detta räddningsarbete, och institutet är redan djupt engagerat i

olika aspekter av problemet.

Kungl. skogs- och lantbruksakademien kan konstatera att "Svenskt

fiske" (SOU 1992:136) innehåller en hel del skrivningar om vilka EG-

regler vi kommer att ställas inför i framtiden. Tyvärr saknar både

slutbetänkandet och betänkandet från 1992 viktiga analyser av konse-

kvenserna av ett medlemskap. Det hade varit önskvärt med jämförelser

av den karaktär som återfinns i miljödepartementets analys av miljö-

konsekvenserna vid en framtida integration i den europeiska

gemenskapen (FAKTA EUROPA - Svensk miljöpolitik i ett västeuropeiskt

perspektiv. En jämförelse mellan Sveriges och EG:s regler på miljöom-

rådet från 1989). I denna diskuteras bl.a. sötvattenskvalitet med

avseende på fiske (78/659/EEC) och vattenkvalitet med avseende på

skaldjursfiske (79/923/EEC). Inget av detta berörs i utredningen.

Nationella problem behandlas dock i kapitel 4 om Fiske och miljö. I

SOU 1993:103 behandlas medlemskap i EG och EES-avtalet mycket styv-

moderligt på några sidor, eftersom man hänvisar till delbetänkandet

från 1992, där konsekvenser av EES-avtalet för fiskets del bedömdes

vad beträffar ekonomi, prisregleringar, ekonomiskt stöd till fisket

etc. Det hade varit önskvärt med en uppdaterad konsekvensanalys av

nuvarande situation och ett eventuellt framtida medlemskap i EG med

avseende på olika biologiska frågeställningar.

2 Statens och näringens roll

Riksrevisionsverket: Med hänvisning till näringspolitikens inriktning

och finansplanens (prop. 1993/94:100 bil. 1) krav på en systematisk

prövning av det offentliga åtagandet efterlyser RRV en grundligare

analys avseende statens roll på området. Det är enligt RRV av be-

tydelse att näringen utvecklas mot en livskraftig näring som på sikt

tar hand om sig själv. Det finns i utredningen ett antal förslag där

RRV vill ifrågasätta behovet av ett statligt engagemang.

Statskontoret: Utredningsdirektivet har sin tyngdpunkt i en utvärde-

ring av yrkesfisket och fiskerinäringen som bransch med beaktande av

europaintegrationen och andra internationella konventioner samt

tillgången på fisk (beståndsutvecklingen). I utredningen framhålls

att branschen är beroende av en knapp biologisk resurs och därför

kräver andra hänsynstaganden än de inom näringspolitiken aktuella

målen om t.ex. fri konkurrens och generella åtgärder. Därefter

behandlar utredningen områden inom fiskeripolitik, näringspolitik,

regionalpolitik och miljöpolitik som har betydelse för näringsgrenen

såväl som för andra aspekter på fiske t.ex. fritidsfiske. Fiskeri-

näringen som bransch är dock förhållandevis mycket liten med endast

10 000 yrkesverksamma. Enligt Statskontorets uppfattning har

branschens överlevnad utifrån nuvarande betingelser i vattenmiljöerna

i alltför hög grad kommit i fokus för förslagen till åtgärder medan

branschens framtida förutsättningar främst är beroende av hur vattnen

hanteras. Det är i allt väsentligt åtgärder utanför den egentliga

fiskepolitiken som bestämmer tillgången till den biologiska resursen

medan fiske, dvs. det branschen arbetar med, i de flesta fall har

liten direkt miljöpåverkan om man bortser från utfiskningsrisken.

Endast i fråga om vattenbruk kan man tala om en direkt påverkan genom

näringsgrenen och i dessa fall krävs för tillstånd prövning enligt

miljöskyddslagen. Enligt Statskontorets mening är det angeläget att

fiskenäringen för att vara livskraftig ej får bli alltför stöd-

beroende utan följer målen för den allmänna näringspolitiken. Däremot

krävs grundläggande förändringar och resurstillskott på andra

politikområden för att det ska bli möjligt för branschen att kunna

agera enbart näringspolitiskt och kunna överleva på sikt. Sådana

åtgärder gäller återställandet av förstörda vatten i Östersjön såväl

som i landets sjöar och vattendrag och berör miljöpolitik såväl som

regionalpolitik och fiskepolitikens vattenvårdsdel. Statskontoret

efterlyser en mer samlad bedömning av vilka åtgärder som skulle

krävas för att branschen skulle kunna agera utan bidrag samt att

dessa åtgärder kostnadsberäknas och tidplaneras. Därmed skulle

möjlighet skapas till en helhetsbedömning av yrkesfiskets roll då det

gäller biologisk mångfald och hållbart utnyttjande av biologiska

resurser på sikt. Detta förslag ligger i linje med regeringens prop.

1993/94:30 En strategi för biologisk mångfald, där enligt proposi-

tionen en helhetssyn ska tillämpas vad gäller åtgärder för att upp-

rätthålla ekologiska processer och säkra arters långsiktiga

överlevnad. Med hänvisning till detta tillstyrker Statskontoret

utredningens förslag om att en ny bestämmelse införs i fiskelagen som

ger regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer befogenhet

att föreskriva att miljökonsekvensbeskrivning skall göras.

3 Hushållning med fiskresurserna

Konkurrensverket: Enligt internationella överenskommelser kvoteras

fångsterna av de flesta för det svenska fisket kommersiellt viktiga

arterna genom ett system med TAC (Total Allowable Catch). Dessa

nationella kvoter kan sedan brytas ned på delkvoter, exempelvis

individuella kvoter. Utredningen anser att nackdelarna med indivi-

duella kvoter väger tyngre än fördelarna och att ett system med

individuella kvoter därför inte bör införas i Sverige. Utredningen

väljer i stället en principiellt sett helt annan metod att reglera

fisket, nämligen en begränsning av fångstansträngningen (s.k. effort-

begränsning). En sådan begränsning innebär att insatsen av kapital,

arbete etc. begränsas. Exempel på effort-begränsningar är licens-

system, skrotning av fiskefartyg, planerat stillaliggande, reglering

av fiskesäsongen, fiskeförbud vissa dagar i veckan, redskapsbegräns-

ning, fredningsområden och krav på redskapsutformning. Samtliga dessa

former av begränsning har enligt utredningen praktiserats i Sverige,

antingen genom myndighetsbeslut eller genom frivilliga åtaganden från

fiskeföretagens sida. Utredningen anser att den nya fiskelag som

trädde i kraft den 1 januari 1994 ger bättre möjligheter att reglera

fångstansträngningen. Den nya lagen ställer krav på licens för yrkes-

fiske och begränsar redskapsanvändningen för övriga fiskande. Kon-

kurrensverket vill i detta sammanhang redovisa sin principiella in-

ställning till yrkesfiskelicenser och hänvisar till vad verket

tidigare framfört i sitt yttrande (dnr 292/92) över Enklare fiske-

bestämmelser (Ds 1992/70). Verket framför i yttrandet att en

reglering i form av licensgivning utgör ett hinder för inträde på

marknaden och riskerar att hämma konkurrensen och effektiviteten.

Enligt fiskelagen kan yrkesfiskelicens beviljas den "för vars för-

sörjning fisket är av väsentlig betydelse". Konkurrensverket

avstyrkte också i sitt yttrande att en administrativ myndighet vid

licensprövning skulle ha som uppgift att särskilt beakta "förutsätt-

ningarna i övrigt att bedriva ett rationellt och för företagaren

lönsamt fiske". Från konkurrenssynpunkt är det negativt med en sådan

prövning, eftersom licensgivning baserad på en sådan grundläggande

förutsättning och en sådan bedömningsgrund kan riskera att utestänga

effektiva fiskeföretag från marknaden samtidigt som mindre effektiva

företag genom olika stödformer blir kvar i branschen. Det statliga

stödet till yrkesfisket är knutet till innehav av yrkesfiskelicens.

Utredningen föreslår att ytterligare en bestämmelse införs i fiske-

lagen i syfte att reglera tillträdet till fiske. Regleringen bör ske

i form av krav på tillstånd för användandet av fartyg över en viss

storlek. Eftersom ett sådant förslag om licenssystem är aviserat inom

EU anser utredningen att den närmare utformningen av regleringen bör

ske först när klarhet råder om denna reglering inom EU. Konkurrens-

verket konstaterar att även en reglering genom fartygstillstånd för-

svårar inträde på marknaden och riskerar att hämma konkurrensen och

effektiviteten. Utredningens övergripande förslag vad gäller hushåll-

ning av fiskresurserna innebär att begränsning av fångstansträng-

ningen skall spela en större roll i regleringen av det svenska

fisket, först som ett komplement till nuvarande system med nationella

kvoter, och i ett längre perspektiv allt mer som ett huvudinstrument.

Med ett sådant system bör det enligt utredningen vara möjligt med en

anpassning till de biologiska resurserna samtidigt som fångststopp

och konkurrens om kvoter undviks. Konkurrensverket tolkar utred-

ningens förslag så att ytterligare detaljregleringar är att vänta -

tvärtemot utvecklingen inom större delen av näringslivet i övrigt och

tvärtemot regeringens näringspolitiska uttalanden, bl.a. i prop

1991/92:38 om inriktning av den ekonomiska politiken.

Konkurrensverket har förståelse för att det kan behövas regler som

tillgodoser intresset av en långsiktig tillgång på fisk. Enligt

Konkurrensverkets principiella inställning bör dock de fördelar som

konkurrens- och marknadslösningar kan medföra så långt som möjligt

tas till vara inom alla delar av samhällsekonomin, även på sådana

områden som det allmänna funnit anledning att reglera. Av detta

följer att regleringar inte bör begränsa konkurrensen mer än som är

nödvändigt för att skydda de intressen som motiverar regleringen.

Vidare är det viktigt att också inom ett så reglerat område som

yrkesfisket söka finna vägar att tillvarata konkurrensens fördelar

till nytta för konsumenterna.

Statens naturvårdsverk stöder i huvudsak utredningens förslag att

Fiskeriverket genomför miljökonsekvensbeskrivningar. Förslaget bör

emellertid skärpas så att Fiskeriverket åläggs att systematiskt göra

miljökonsekvensbeskrivningar för nu förekommande fiskemetoder och för

tillkommande metoder när det blir aktuellt. Dessutom bör klaras ut

hur ansvaret att vidta åtgärder skall fördelas om t.ex. berörd läns-

styrelse finner att en metod har olämpliga miljökonsekvenser och

denna uppfattning inte delas av Fiskeriverket. Länsstyrelserna och

Naturvårdsverket bör därför ha möjlighet att påverka besluten.

Bestämmelserna bör även kunna tillämpas på avsiktlig introduktion av

främmande arter. Året-runt-produktion inom vattenbruket kan sannolikt

medföra både positiva och negativa miljöeffekter. Fiskeriverket bör

därför ta initiativ till att en miljökonsekvensbeskrivning genomförs

för en omläggning av produktionsinriktningen till en året-runt-

produktion.

Riksrevisionsverket: I valet mellan olika metoder att reglera fisket

förordar utredningen användandet av begränsningar av fiskeansträng-

ningen, s.k. effort-begränsningar, framför ett system med kvoter. RRV

efterlyser en tydligare koppling mellan de mål man vill uppnå och

valet av regleringsmetod. Är målet enbart att begränsa uttaget av

fisk av biologiska skäl eller vill man inom ramen för reglerings-

metoden även uppnå andra, t.ex. regionalpolitiska, mål? Utredningen

har inte heller beskrivit vilka statliga insatser som blir resultatet

av olika regleringsmetoder. En effort-begränsande regleringsmetod kan

sägas gynna det småskaliga fisket men innebär sannolikt samtidigt en

högre grad av reglering och tillsyn. Är det biologiska målet

överordnat andra mål kan ett kvotsystem möjligen vara att föredra.

Ett undvikande av fångststopp, men även beredningsindustrins krav på

ett jämnt fiske, torde gå att tillgodose inom ramen för t.ex. ett

individuellt kvotsystem. Med en sådan målsättning blir det också

irrelevant att undvika en konkurrens om kvoter. Ett individuellt

kvotsystem, där rättigheten går att sälja och köpa, är mer marknads-

likt än ett statligt reglerat effort-system och förefaller vara mer

kostnadseffektivt då det kan förväntas innebära mindre statlig till-

syn och kontroll.

 Grunden för miljökonsekvensbeskrivningar är behovet av en korri-

gering av marknaden. I de fall störningarna på miljön bedöms vara så

stora att behovet av miljökonsekvensbeskrivningar föreligger bör även

fiskerinäringen, i enlighet med övriga näringar som berörs av miljö-

konsekvensbeskrivningar, själv bekosta dessa.

Kustbevakningen: De olika metoder som beskrivs för att begränsa

fiskeansträngningen (s.k. effort-begränsning) innehåller egentligen

inga nya inslag, utan innehåller främst de sedan länge tillämpade

styrningsmedlen.

 Utredningen säger att systemets möjligheter att åstadkomma lätt-

kontrollerade bestämmelser som sprider fisket tidsmässigt i största

möjliga utsträckning bör tas till vara. Kustbevakningen som svarar

för fiskeövervakningen, stöder självfallet denna inriktning på

bestämmelserna. Det finns likväl anledning att på nytt erinra om den

i olika sammanhang framförda svårigheten att komma till rätta med

lagöverträdelser, som bygger på fiskarens avsikt att fånga viss

fiskart oavsett vilka redskap som används. Vid kontroller kommer då

ofta invändningen att fisket bedrivs i avsikt att fånga en icke

fredad art, vilket ställer de rättsvårdande instanserna inför svårig-

heten att bevisa fiskarens avsikt med fisket. Om bevisningen inte

räcker blir effekten i sämsta fall en sämre efterlevnad av bestämmel-

serna. Detta i sin tur leder till att de fredade bestånden inte får

det fiskeribiologiska skydd som krävs för att ett uthålligt fiske ska

kunna bedrivas. Kustbevakningen stöder därför helt utredningens

uppfattning att begränsningarna görs så generella som möjligt.

 Från strikt övervakningssynpunkt förordas sådana bestämmelser som

förbjuder fångst av en viss fiskart inom visst angivet område, kom-

binerat med återutsättningsskyldighet av ofrivilligt fångad fisk av

denna art och förbud mot fiske med visst angivet slag av redskap.

Vidare bör sådana föreskrifter som reglerar vissa fredningsområden

vara generella, dvs. de fredningstider som gäller bör omfatta alla

förekommande arter inom området (även arter med mindre eller inget

skyddsbehov). Kustbevakningen är införstådd med att generella

bestämmelser av dessa slag kan innebära restriktioner som ibland

skulle bli alltför långtgående för fiskets utövare och att det därför

kan finnas behov av undantag. Från övervakningssynpunkt bör bestäm-

melserna dock normalt ges den här angivna inriktningen.

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län: Begränsning av fiskean-

strängningen syns vara den metod som utifrån traditionellt västkust-

fiske lättast kan tillämpas för att hindra överfiske. Den bör bäst

bibehålla, utveckla kunnande och flexibilitet inom fisket. Kon-

kurrensförmågan bör i detta system kunna utvecklas och medverka till

rationalisering och effektivisering, vilket gynnar konsumentens

intresse av hög kvalitet och bra pris på produkten. Fiskerinäringen

sett ur det regionalpolitiska perspektivet bör på sikt gynnas av

större handlingsfrihet inom generella åtgärders ram. Det friare

konkurrensläge som uppstår vid allmänna regleringar i jämförelse med

tillämpningen av individuell kvotering bör även bättre tillgodose

fiskberedningsindustrins behov av önskade kvaliteter och kvantiteter.

Ett kvoteringssystem ställer särskilt höga krav på beståndsuppskatt-

ningar för god kontinuitet i fisket samt är administrativt dyrare.

Stora delar av länets fiskare och fiskeflotta har sedan flera

decennier regelmässigt bedrivit fiske inom alla för Sverige tillgäng-

liga fångstområden. Därför är den nu väl anpassad volymmässigt,

maskinellt och fisketekniskt för fiske över stora fångstområden långt

avlägsna hemmahamnen. Det personliga kunnandet och kompetensen hos

länets fiskare om fisket och fångstområdena i bl.a. Östersjön och

Nordsjön har varit förutsättningar och i hög grad bidragit till

utvecklingen av den moderna, svenska fiskeflottans uppbyggnad.

Länsstyrelsen anser det vara ett stort samhällsintresse att länets

fiskeflotta ges fortsatt goda förutsättningar för ett rationellt och

effektivt fiske, inom traditionella fångstområden. Länsstyrelsen

rekommenderar metoden med kontinuerliga fiskestopp under veckosluten,

då begränsningen erfordras.

 Tillstånd för användandet av fartyg över en viss storlek ger

regleringsmöjlighet som kan säkra en jämnare tillförsel av fisk,

minska riskerna för fångststopp och överfiskning och därmed gynna god

hushållning. Det bör även underlätta planeringen i fisket och ekonomi

för de enskilda fiskeföretagen generellt. Länsstyrelsen understryker

därför vikten av att ett fartygslicenssystem genomförs.

 Länsstyrelsen tillstyrker att ett tillägg görs till fiskelagen om

att nya verksamheter och fiskemetoder samt andra åtgärder som anges i

betänkandet skall föregås av en miljökonsekvensbeskrivning (MKB). Av

lagtexten bör framgå vad som skall uppnås med en MKB, exempelvis att

göra det möjligt att bedöma vilken inverkan en ny verksamhet, fiske-

metod eller annan åtgärd har på fisket och miljön. En MKB utgör i

vissa fall ett nödvändigt beslutsunderlag i samband med att tillstånd

krävs till åtgärder enligt ett antal lagar som är knutna till natur-

resurslagen. Nya fiskemetoder och vissa andra åtgärder som utred-

ningen föreslår skall MKB-prövas kan dock tas i bruk utan att de

föregås av någon tillståndsprövning hos myndighet. Om en MKB skall

utgöra ett allsidigt kunskapsunderlag innan nya miljöpåverkade

verksamheter införs måste fiskelagstiftningens MKB-bestämmelser ges

en annan utformning än i de NRL-anknutna lagarna, exempelvis genom

att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

förbjuda att nya högeffektiva fiskemetoder får tas i bruk innan

miljökonsekvensbeskrivningen har utförts. Lagstiftningen skall i

övrigt så långt möjligt anpassas till den snåriga regelflora som

redan finns på detta område. Det innebär bl.a. att allmänhetens

intresse av insyn över miljökonsekvensutredningen tillmötesgås genom

regler om offentliggörande och att yttrande över utredningen skall

inhämtas från länsstyrelsen. Jämför förordningen (1991:738) om

miljökonsekvensbeskrivningar samt den nya skogsvårdslagstiftningens

bestämmelser om MKB (SFS 1993:552 och 1096).

Länsstyrelsen i Jämtlands län: Utredningens förslag att miljökonse-

kvensbeskrivningar bör införas på fiskets område utgör ett viktigt

steg i en strategi för bevarande av biologisk mångfald och ett

hållbart nyttjande av fiskbestånden. Denna möjlighet kan t.ex. till-

lämpas inför rotenonbehandlingar och vid övergång till nya fiske-

metoder med oklar beståndsinverkan.

Länsstyrelsen i Blekinge län: Betydelsen av att hushålla med fiskre-

surserna kan inte nog betonas. Länsstyrelsen vill i detta sammanhang

framhålla vikten av att långvariga fångststopp undviks eftersom de

allvarligt skadar hela näringens infrastruktur. Därför krävs ett

större hänsynstagande än som hittills varit fallet till de ekonomiska

följder som uppstår inom hela näringen bl.a. fiskberedning, handel

och distribution i samband med beslut om inskränkningar i fisket.

Länsstyrelsen har tidigare i skrivelse till såväl regeringen som

Fiskeriverket påtalat nödvändigheten av att sydkustfisket ges rimliga

fångstmöjligheter. För att detta skall kunna åstadkommas är det

nödvändigt med någon form av begränsning av det omfattande fiske som

i dag utövas i Östersjön av fartyg från andra kuststräckor. Läns-

styrelsen har därför förordat en viss kvottilldelning för de skilda

kuststräckorna för fiske i Östersjön. Utredningen förordar en annan

form av begränsning av fiskeansträngningen. Enligt länsstyrelsens

mening är det inte formen för hur begränsningen genomförs som är den

väsentliga, utan nödvändigheten av att den genomförs. Länsstyrelsen

har svårt att bedöma hur effektiv den form av begränsning av

fiskeansträngningen, som utredningen förordar, är. Länsstyrelsen vill

dock understryka nödvändigheten av att en begränsning sker. Det bör

ankomma på regeringen att närmare utarbeta de medel som skall använ-

das för att uppnå begränsningen. Länsstyrelsen motsätter sig inte att

den av utredningen förordade metoden används även om länsstyrelsen

fortfarande är av den uppfattningen att en kuststräckebaserad

kvotering är den effektivaste.

Länsstyrelsen i Västerbottens län delar utredningens tveksamhet till

individuella kvoter men menar däremot att någon form av regionala

kvoter bör införas. Motivet härför är att det utan uppdelning av

kvoterna mellan olika fångstområden finns stor risk för att kvoter

uppfiskas inom ett område innan fisket börjat i andra områden. Ett

exempel på detta är laxfisket. Om tillgången på lax är god i södra

Östersjön kan laxkvoten uppfiskas där innan fisket påbörjas vid t.ex.

norrlandskusten. Det vore därför lämpligt att dela kvoten i 3 delar;

en för vinterfisket i havet, en för sommarfisket vid kusterna och en

för höstfisket i havet. På detta sätt säkerställs också en jämnare

tillgång på vildfångad lax på marknaden. Utredningens uppfattning att

den interna styrningen genom fiskets organisationer skulle försvåras

har länsstyrelsen svårt att förstå. Tvärtom bör sådan styrning under-

lättas om den regionala fördelningen redan gjorts. Utredningen under-

stryker vikten av effort-begränsningar som ett nödvändigt komplement

till kvoter. Länsstyrelsen vill understryka behovet av denna form av

reglering av fisket eftersom kvoter oftast är svåra att kontrollera.

Mot bakgrunden av den överkapacitet som finns inom fiskeflottan

finner länsstyrelsen det nödvändigt att på ett bättre sätt än hit-

tills kunna styra etableringar av framför allt stora fartyg. Det

förefaller naturligt att miljökonsekvensbeskrivningar införes

även för verksamhet inom fisket som kan påverka fiskbestånden.

Eftersom Fiskeriverket har ett ansvar för såväl bevarande som nytt-

jande av den biologiska resurs som fiskbestånden utgör är det enligt

länsstyrelsens uppfattning viktigt att det i fiskelagen klart utsägs

vilka verksamheter som skall bli föremål för miljökonsekvensbeskriv-

ningar. När det gäller kostnaden bör Fiskeriverket kunna stå för

dessa men enbart när det gäller mindre fiskeföretag. Det finns ingen

anledning att behandla större fiskeföretag på annat sätt än andra

företag, t.ex. vattenbruksföretag, som får svara för kostnaderna för

miljökonsekvensbeskrivningar.

Konsumentberedningen: Fisket är en begränsad reproducerbar resurs.

För att bevara denna resurs måste styrmedel anlitas, som begränsar

fångsterna. Restriktionerna bör göras så att de orsakar minsta

möjliga ingrepp i den fria marknaden och inte hämmar strukturutveck-

lingen i näringen. KoB går här inte in på olika tänkbara modeller

utan konstaterar att vi för närvarande har internationella överens-

kommelser om högsta fångstmängd och i svensk lagstiftning finns från

i år ett krav på yrkesfiskelicens. KoB anser inte att det finns

anledning att uppställa ytterligare hinder för det fria fisket. En

licensiering med hänsyn till fiskefartygens storlek, som föreslås av

utredningen, har den nackdelen att den tekniska utvecklingen kan

komma att hindras.

Fiskbranschens riksförbund stöder förslaget att begränsa fiskean-

strängningen, men vill understryka vikten av att detta sker med

hänsyn tagen till beredningsindustrins och handelns behov av råvaror,

med fördelning över så stor del av året som möjligt. Då det gäller

torskfisket i Östersjön förordar FR som exempel ett fiskestopp under

maj-juli, och ett system för kvotering så att råvarutillgången

tryggas under så stor del av året som möjligt.

Sveriges fiskares riksförbund: Utredningen anser att det saknas

förutsättningar för ett system med individuella eller regionala

kvoter i Sverige, en uppfattning som helt delas av Sveriges fiskares

riksförbund. Genom en sådan uppdelning skulle bl.a. den för svenskt

yrkesfiske så nödvändiga flexibiliteten gå förlorad. En betydligt

bättre metod att åstadkomma ett mera uthålligt fiske, som fördelas

jämnare över hela året, är att begränsa fiskeansträngningen

(effort-begränsning), detta som komplement till de högsta tillåtna

kvoter (TAC) som fastställs internationellt med fördelning på

enskilda länder. Olika typer av effort-begränsningar tas upp som

exempel i utredningen. Förslag till begränsning av fångstansträng-

ningen i Östersjön har på svenskt initiativ diskuterats vid 1993 års

möte med Fiskerikommissionen för Östersjön. Bland de förslag som

togs upp vid detta tillfälle kan nämnas begränsning av antalet fiske-

dagar i torskfisket och införandet av s.k. fyrkantsmaska i torsk-

trålar, en metod som med framgång prövats av svenska yrkesfiskare och

som är ett viktigt steg mot användandet av mera selektiva redskap.

Den nya fiskelagen med dess möjligheter till fördelning och begräns-

ning av fisket innebär också betydligt större utrymme än tidigare att

reglera fångstansträngningen. Även vid bilaterala förhandlingar med

övriga länder som bedriver fiske i Östersjön har från svensk sida

frågan om effort-begränsning tagits upp. Ytterligare ansträngningar

måste göras för att kunna etablera ett mer uthålligt torskfiske i

Östersjön. Ett antal fiskelag har som nämnts gjort omfattande försök

med fyrkantsmaskor i praktiskt torskfiske, delvis med ett visst ut-

vecklingsbidrag från Fiskeriverket. Det skulle vara av mycket stort

värde för att öka tempot i införandet av fyrkantsmaskor och för att

snabbt öka skyddet av torskbeståndet om dessa möjligheter kunde

utvidgas, så att samtliga fiskefartyg som trålar torsk i Östersjön

kan förse sina redskap med denna selektiva konstruktion. Det skall i

detta sammanhang framhållas att det för den enskilde fiskaren blir

oerhört mycket dyrare att byta ut hela trålen om det t.ex. skulle

införas regler om 120 mm diagonalmaska. Detta lär för övrigt inte

heller av ekonomiska skäl gå att genomföra med tanke på de ekonomiska

förhållandena i flera av de övriga östersjöländerna. Sverige har

presenterat en väl sammanhållen fiskepolitik under Warszawa-konferen-

sen. Förbundet beklagar djupt att inte en multilateral överenskommel-

se har kunnat uppnås. Att "kontrollera" bort bristen på en väl funge-

rande fiskepolitik i Östersjön är rent ut sagt naivt.

 När den nya fiskelagen och fiskeriförordningen infördes tolkades

beslutet av Fiskeriverket så, att kravet på fartygslicens ej längre

gällde. Följden har blivit att det sedan årsskiftet 1993/94 inte

finns några fartygslicenser. Bl.a. för att anpassa yrkesfisket efter

de befintliga resurserna är det dock en nödvändighet att ett system

med fartygslicenser återinföres så snart detta låter sig göra. SFR

delar utredningens uppfattning i denna fråga. Förbundet vill i detta

sammanhang understryka vikten av att Fiskeriverket fullföljer inten-

tionerna att individuellt pröva nytillkomna licensansökningar.

Sveriges sportfiske- och fiskevårdsförbund: Dock vill förbundet göra

följande förtydliganden. Regeringen har i propositionen 1993/94:30 om

en strategi för biologisk mångfald föreslagit att Fiskeriverket skall

utarbeta en aktionsplan för bevarande och hållbart utnyttjande av den

biologiska mångfalden inom sitt område. Det borde i hög grad ligga i

inte minst yrkesfiskets intresse att den biologiska mångfalden beva-

ras och vårdas. Detta kräver en noggrann kontroll och uppföljning av

såväl fiskbestånden som den miljö som fisken lever i. I utredningen

föreslås att begränsningar av fångstansträngningen bör spela en

större roll i regleringen av det svenska fisket. Först som ett

komplement till nuvarande system med nationella kvoter, därefter i

ett längre perspektiv som ett huvudinstrument. Dessa s.k. effort-

begränsningar är naturligtvis betydligt angenämare att ta till,

eftersom de i stor utsträckning bygger på frivilliga åtaganden från

de fiskandes sida, än direkta myndighetsbeslut om fångststopp,

kvotbegränsningar, nedskärning av fiskeflottan etc. Förbundets upp-

fattning är den att allt fiske skall bygga på biologiska förutsätt-

ningar och att uttaget av fisk skall följa principen att man "till-

godogör sig räntan, men sparar kapitalet". Skulle det visa sig att

s.k. effort-begränsningarna inte är tillräckliga för att skydda

"kapitalet" är förbundet inte negativt inställd till hårdare begräns-

ningar av yrkesfisket. Systemet med effort-begränsningar är dock värt

att pröva innan sådana skärpta åtgärder blir aktuella.

Laxforskningsinstitutet: Utredningen diskuterar för- och nackdelar

med olika fångstbegränsningsmetoder, och kommer därvid fram till att

begränsning av fiskeansträngningen är det bästa instrumentet för att

reglera fångstuttaget så att det anpassas till den biologiska bär-

kraften hos ett fiskbestånd. Detta kan nog stämma i normalfallet, men

frågan är om det gäller även beträffande laxen, som genom sin spe-

ciella livscykel avviker från övriga arter av betydelse för det

yrkesmässiga fisket. Under tillväxtfasen i havet blandar sig indivi-

der från många olika älvstammar med varandra och utsätts därvid för

ett gemensamt fisketryck. Under lekvandringen skiljs de olika stam-

marna så småningom åt, och de utsätts nu för ett alltmer riktat fiske

allteftersom de närmar sig sin hemälv. Det är en stor variation

mellan de olika beståndens möjlighet att tåla detta kust- och älv-

fiske; ena extremen (som innefattar flertalet av de naturlekande

laxstammarna) består av numerärt mycket svaga bestånd som bör fredas

under lekvandringen, medan andra extremen tål ett obegränsat fiske-

tryck (detta gäller de finska kompensationsutsättningarna, som

baseras på odlad avelsfisk). För att värna de naturlekande bestånden

bör regleringen alltså skydda dem från fisket, samtidigt som vissa av

de odlade bestånden bör fiskas upp så effektivt som möjligt för att

förhindra att de går upp i naturälvar för att leka. Den totala lax-

fiskeresursen skall dessutom fördelas mellan olika kategorier

fiskande, som utnyttjar arten under olika faser av livscykeln: havs-

fiskare, kustfiskare och älv- (-sport-)fiskare. För att tillfreds-

ställa alla dessa aspekter på den ideala exploateringsmodellen räcker

det inte med en total-TAC eller en begränsning av den totala fiskean-

strängningen, utan detta måste kompletteras med andra metoder. En

regional fördelning av TAC på havs- och kustfisket kombinerad med

tids- och områdesbegränsningar, avpassade för att selektivt skydda

naturlaxen under lekvandringen och samtidigt möjliggöra ett terminal-

fiske på de kompensationsodlade stammarna, är sannolikt den enda

möjliga lösningen på problemet.

4 Strukturåtgärder för fiskets främjande

Kommerskollegium: Vad gäller statliga stödåtgärder har kollegiet

noterat de ändringar i stödsystemet som genomförts under våren 1993

som en anpassning till EG:s stödsystem. Viktiga stödfrågor behandlas

dock även i det nu aktuella betänkandet. Kollegiet vill i denna fråga

erinra om den stödgranskning som nu kommer att ske enligt EES-avta-

let. Enligt detta skall alla nya och ändrade stödåtgärder anmälas

till EFTA:s övervakningsmyndighet för granskning och godkännande

innan de sätts i kraft. Inventeringar av existerande stödåtgärder

kommer också att göras. Det bör kanske sägas att EES-avtalets regler

om offentliga stödåtgärder även gäller stöd som finansieras genom

återstående medel av prisregleringskassan eller genom fiskevårdsav-

gifter. Vad särskilt gäller regionalpolitiskt motiverade stödåtgärder

bör erinras om de undantagsbestämmelser som finns från stödförbundet

i EES-avtalets artikel 61. De särskilda reglerna på detta område

innebär bl.a. att regionalstöd kan utgå till regioner som bedömts

vara stödberättigade. Frågan om vilka regioner som skall vara stöd-

berättigade i Sverige har ännu inte klarlagts i EES. Kollegiet vill i

stödsammanhanget också framhålla vikten av att man bevakar de

möjligheter som kan finnas att på fiskeområdet få del av EG:s struk-

turfonder vid ett svenskt EU-medlemskap. I den mån betänkandet ger

upphov till förändrade tekniska produktkrav som kan ha inverkan på

handeln över gränserna erinrar kollegiet om den notifieringsskyldig-

het som föreligger i EFTA/EG och GATT. Förslag till eventuella före-

skriftsändringar skall tillställas kollegiet som gör en bedömning

över om något behov för notifiering finns.

Fiskeriverket vill särskilt kommentera FoU-programmet för kust- och

insjöfiskets förutsättningar. Eftersom utredningen ganska lite berör

FoU kring fiskevården vill verket understryka den stora och viktiga

resursen som t.ex. våra fjällfiskevatten med dess röding- och öring-

bestånd utgör. Betydelsen har ökat ytterligare genom den utökade

upplåtelse som nu sker. Tyvärr är det mycket vanligt att rödingbe-

stånden i våra fjällvatten är av liten storlek och av dålig kvalitet.

Detta dels av naturliga skäl men många gånger genom ett dåligt

balanserat fiske. Här finns en stor uppgift att genomföra konkret och

målinriktad forskning på olika typer av åtgärder. Vidare vill Fiske-

riverket beröra fisket i de strömmande vattnen. De kvarvarande

strömmande vattendragen är en stor framtidsresurs för fisket. Dessa

ligger till stor del i Norrland med dess glesbygder. Den helt av-

görande faktorn för deras attraktivitet är strömfiskbeståndens

kvalitet. Förutom biotopvård är den viktigaste åtgärden att kunna

bedriva ett riktigt anpassat fiske. Här fattas det kunskaper för de

konkreta åtgärder som behövs. Det finns därför ett stort behov av

praktisk inriktad forskningsverksamhet avseende skötsel av rinnande

vatten och sjöar vilket bl.a. är av stor betydelse för utvecklingen

av turistfisket.

 Fiskeriverket anser att utöver de åtgärder som föreslagits är det

nödvändigt att särskilda åtgärder genomföres för att säkerställa

fångstmöjligheterna i det yrkesmässiga kustfisket. På många håll är

konkurrensen från utsjöfisket hård. I vissa områden omöjliggör trål-

fisket ett fiske med passiva redskap. Man bör därför se över trål-

fiskegränserna och om det visar sig nödvändigt för att stödja ett

kustfiske flytta ut trålgränsen.

Konkurrensverket: I detta kapitel redovisar utredningen bl.a. det

regionalpolitiska stöd som kommer fisket till del. Utredningen

föreslår vidare tre åtgärdsprogram för att främja yrkesmässigt kust-

fiske resp. insjöfiske samt vattenbruk. I den mån nämnda åtgärds-

program innefattar stöd till enskilda företag anser Konkurrensverket

att detta stöd endast bör ges inom ramen för regionalpolitiska sats-

ningar. Detta gäller exempelvis stöd till utveckling av olika slags

kombinationsföretag (t.ex. fiske kombinerat med småskalig vidare-

förädling). Däremot bör branschspecifikt stöd undvikas, eftersom det

finns risk för att sådant stöd medför snedvridning av konkurrensen

gentemot andra näringar och felallokering av resurser.

Riksrevisionsverket: Utredningen föreslår att den nuvarande loggboks-

och landningsstatistiken kompletteras med enkätundersökningar,

journalföring och provfisken. RRV har i en tidigare revisionsrapport

granskat informationshanteringen inom fiskeriområdet. Granskningen

inriktades mot yrkesfiskelicensen, loggbokssystemet och prisstöds-

systemet. RRV efterlyser nu som då en tydlig informationsstrategi för

hela fiskets område. En sådan bör fastställas innan mer detaljerade

förslag om nödvändig statistik läggs fram. Oavsett ett medlemskap i

EU krävs en samordnad informationsstrategi där samtliga berörda

parter omprövar sina behov av uppgifter för att om möjligt minska

mängden data, förenkla informationsinsamlingen och minska de totala

kostnaderna för insamling, bearbetning och inrapportering av fångst-

och landningsuppgifter. Enligt utredningen ökar statistikbehovet vid

ett EU-medlemskap. Utredningen konstaterar i sitt delbetänkande att

både fångststatistik (loggbok) och landningsstatistik kommer att

krävas inom ramen för EU. I väntan på beslut om ett medlemskap före-

faller det därför enligt RRV rimligt att loggbokssystemet kvarstår

för att omprövas vid ett eventuellt nej till EU. Vid en eventuell

omprövning kan loggbokssystemet ifrågasättas då det i RRV:s tidigare

granskning framkommit att viss information är gemensam för loggboks-

och landningsstatistiken samtidigt som landningsstatistiken håller en

högre kvalitet. I detta sammanhang vill RRV också peka på vissa

frågor om registersamordning. Svensk Fisk har i samband med prisreg-

leringsverksamheten fört register över yrkesfiskelicenser. En sådan

registerföring görs även av Fiskeriverket i arbetet med licensiering.

När Svensk Fisk ersätts av en eller flera producentorganisationer med

ett förmodat fortsatt intresse av ett yrkesfiskelicensregister bör

ett (1) register kunna tillgodose samtliga intressenters krav för att

på så sätt undvika dubbelarbete och minska kostnaderna.

 Motivet är en förbättrad konkurrenskraft för vattenbruket. Med

hänvisning till att inga statliga stöd som snedvrider konkurrensen är

tillåtna anser RRV att näringen själv borde bekosta kontroll och

provtagning. Eventuellt kan ett begränsat statligt åtagande motiveras

utifrån den sjukdomsfria statusens betydelse för den generella fiske-

vården.

Statistiska centralbyrån: För att statistiskt belysa och fortsätt-

ningsvis följa det kustnära fisket anser SCB det angeläget att

ytterligare ansträngningar görs för att få en enklare och entydigare

definition av det kustnära fisket. Det vore en fördel om definitionen

upplevs som självklar av de fiskande så de utan större problem vet om

ett fiske är att betrakta som kustnära eller inte. Med en enkel

definition kan då klassificeringen av det kustnära fisket i framtiden

ske redan i loggboken och inte genom ett antal antaganden i efter-

hand.

 Utredningen tar upp statistikfrågor under avsnittet "Främjande

av det kustnära fisket". Det framhålls att den nuvarande statistiken

behöver kompletteras för att öka kunskapen om beståndens storlek och

fiskets omfattning i kustområdet. Statistiken skulle behöva innefatta

loggboksstatistiken, landningsstatistiken, enkätundersökningar,

journalföring och provfisken. SCB utgår från att enkätundersökningar,

journalföring och provfisken i första hand är underlag för förbätt-

rade beståndsskattningar och fiskevård och inte skall vara underlag

för den officiella statistiken avseende fångster. SCB:s kontakter med

statistikanvändarna visar att en förbättrad statistik över fiskbe-

stånden i kustområdet är angelägen. Den officiella statistiken över

det kommersiella fiskets fångster, vilken också omfattar fångsterna i

det kustnära fisket, bör även framledes baseras på loggboksstatistik

och landningsstatistik. Det vore, vilket ovan framhållits, en fördel

om det kustnära fisket bättre kunde definieras och det därigenom vore

möjligt att särredovisa.

 SCB genomför sedan början av 1940-talet årligen en deklarationsun-

dersökning av ett urval yrkesfiskare. Undersökningarna baseras på

självdeklarationer och bl.a. redovisas ett beräknat kontant netto av

fiske samt taxerad förvärvsinkomst, inkomst av kapital och förmögen-

het. Kontant netto av fiske definieras som det som återstår av årets

fiskeverksamhet då bruttointäkterna av fisket reducerats med drifts-

kostnader och utgifter för reparation och underhåll. Kontant netto av

fiske avser således resultatet av årets fiskeverksamhet före

resultatregleringar och värdeminskningsavdrag och speglar därmed

årsresultatet tydligare än taxerad förvärvsinkomst. SCB vill peka på

att dessa undersökningar kan användas för att belysa den relativa

förändringen mellan olika år och mellan olika regioner och därmed

utgöra ett bidrag till beslutsunderlag om t.ex. regionala stöd.

 SCB har årligen sedan år 1983 genomfört undersökning på vatten-

brukets område. Inriktningen och avgränsningen av undersökningen var

ett resultat av diskussioner med företrädare för näringen och berörda

myndigheter samt med hänsynstagande till statistikkrav från interna-

tionella organisationer. Det har under åren framförts önskemål om

utökningar av vattenbruksstatistiken och SCB har framfört ett antal

sådana i samband med verkets anslagsframställningar. Önskemålen har

bl.a. avsett att produktionen av fisk till sportfiskeändamål borde

belysas liksom sättfiskproduktionen. Vidare har önskemål framförts om

statistik över vattenbrukets miljöpåverkan. Statens naturvårdsverk

har under år 1993 givit ut allmänna råd "Fiskodling - planering,

tillstånd, tillsyn". I denna publikation finns även förslag till

miljörapport att använda i samband med uppgiftsinhämtande från före-

tagen. Utredningen anser att det skulle innebära en effektivisering,

bl.a. ur den enskilde odlarens synvinkel, om SCB och länsstyrelserna

samordnar uppgiftsinhämtandet. Om resurser på detta sätt kan frigöras

finns, enligt utredningen, angelägna statistikbehov på vattenbrukets

område. SCB har i yttrande till Naturvårdsverket den 18 november 1993

över förslag till allmänna råd om miljörapport redovisat bl.a. syn-

punkter på hur miljörapporterna generellt bör vara utformade för att

utgöra ett bra statistiskt underlag. Det konstateras därvid att med

nuvarande förslag till förändringar av miljörapporter så kommer inte

de statistiska behoven av underlagsdata i väsentliga delar att kunna

tillgodoses.

 Då det gäller samordning av uppgifter på vattenbrukets område är

det SCB:s bedömning att detta endast marginellt kan förenkla före-

tagens uppgiftslämnande. SCB:s uppgiftsinsamling baseras på uppgifter

från samtliga personer eller företag som beviljats odlingstillstånd.

Statistiken avser bl.a. belysa antalet verksamma företag, odlings-

teknik, odlingens inriktning samt matfiskproduktionens omfattning och

saluvärde. Länsstyrelsernas uppgiftsinsamling utgör grund för upp-

följning av framför allt miljöskyddslagen och hur företagets verksam-

het sker i enlighet med beviljade tillstånd. Tillstånd enligt miljö-

skyddslagen krävs enbart om företagens produktion överstiger 10 ton

per år. De uppgifter som enligt Naturvårdsverkets förslag till miljö-

rapport skall samlas in av länsstyrelserna skiljer sig i väsentliga

avsnitt från de som SCB samlar in. Förslaget till miljörapport kan, i

dess nuvarande utformning, inte ligga till grund för en vattenbruks-

statistik. För det första, och som nämnts ovan, omfattar länsstyrel-

sernas uppföljning inte de mindre producenterna. För det andra är

produktionen inte fördelad på sättfiskproduktion, matfiskproduktion

och produktion till sportfiskeändamål. För det tredje saknas upp-

gifter om antalet odlingskassar, bassänger, jorddammar etc. och för

det fjärde saknas helt uppgifter om produktionens värde. Att belysa

vattenbrukets totala produktion kan medföra vissa redovisnings-

problem. Bl.a. måste övervägas hur produktionen av sättfisk skall

mätas och redovisas. Sättfisk är ingen slutprodukt utan kan antingen

odlas vidare till matfisk, och kommer då att ingå i matfiskproduk-

tionen, eller också kan sättfisken sättas ut i vildvatten. Inom EU

pågår nu förberedelser för att också vattenbruket skall omfattas av

statistikreglering. Förutom uppgifter om matfiskproduktion, värde och

odlingsteknik, dvs. sådana uppgifter som nu ingår i SCB:s vatten-

bruksundersökning planeras också att uppgift om sättfiskproduktionen

uttryckt i antal (ej vikt) samt att uppgift om sysselsättningen i

näringen skall ingå i rapporteringen till EU:s statistiska kontor,

Eurostat. Dessa tillkommande krav på vattenbruksstatistiken kan

också, inom ramen för EES-avtalet, komma att påverka Sverige. SCB

ställer sig positiv till att undersökamöjligheterna till och förut-

sättningarna för en innehållsmässig samordning av länsstyrelsernas

och SCB:s uppgiftsinsamling. Skälet till detta är främst att en

samordning skulle kunna möjliggöra en statistisk redovisning av

vattenbrukets miljöpåverkan och att vattenbrukets totala produktion

bättre skulle kunna belysas. Förutsättningen för en samordning är

dock, enligt SCB, att frågorna om innehåll, tidhållning och sekretess

får en tillfredsställande lösning. I och med att Naturvårdsverkets

allmänna råd angående fiskodling nu är tillgängliga finns förutsätt-

ningar för en mer enhetlig behandling av dessa frågor mellan olika

länsstyrelser. Tidigare har länsstyrelserna, i varje fall enligt

SCB:s uppfattning, hanterat uppgiftsinhämtandet på mycket olika sätt.

Skall en samordning mellan länsstyrelserna och SCB vara möjlig och om

uppgifterna också skall kunna användas för en rikstäckande statistik

är en grundförutsättning att uppgiftsinsamlandet likformas. Då är

det, enligt SCB:s uppfattning, inte tillräckligt med allmänna råd som

länsstyrelserna kan välja om de skall följas eller ej. En uppenbar

risk vid samordning är att statistikredovisningen försenas jämfört

med dagsläget beroende på att många parter är berörda. Det är inte

bara länsstyrelser som är involverade i arbetet vad gäller miljö-

rapporteringen. Vissa kommuner har av länsstyrelserna tagit över

tillsynen av kommunens odlingar och därmed har dessa kommuner också

tagit över uppgiftsinsamlingen från odlarna. Sekretessfrågorna är

också väsentliga att bedöma vid ett eventuellt samordnat insamlande,

inte minst med tanke på de ekonomiska uppgifternas betydelse. SCB:s

insamling av uppgifter omfattas av statistiksekretessen medan läns-

styrelsernas och kommunernas uppgiftsinsamling saknar sekretesskydd.

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län: Utredningen föreslår en

omfördelning av medel för forskning och utveckling. Länsstyrelsen

vill här erinra om att resurserna för havsforskning under senare år

har förstärkts på ett påtagligt sätt inom Göteborgs Universitets

Marina forskningscentrum, i synnerhet i Havsfiskelaboratoriets närom-

råde. Detta öppnar nya forskningsmöjligheter inom Fiskeriverkets

forskningsavdelningar. Samarbete genom bl.a. en delad professur

mellan Kristineberg och Havsfiskelaboratoriet, har redan påbörjats

och bör kunna utvecklas. Det bör också understrykas att Västerhavet

med sin artrikedom och sin höga produktionsförmåga är centrum för ett

diversifierat svenskt havsfiske. Det är utomordentligt angeläget att

utveckla kunskapen om fiskbestånden i Västerhavet, att utveckla

redskap som är ekonomiska samtidigt som de är skonsamma mot bestånden

och att värna Kattegatt och Skagerrak i internationella sammanhang.

Här kan påpekas betydelsen av att forskningen bör knytas närmare

näringsutövarna. Den kommersiellt tillämpningsbara forskningsinsatsen

bör bättre kunna främjas.

 Ett ökat främjande av kustfisket kräver kraftigt ökade FoU-insat-

ser. Kustzonens produktionskapacitet för ekonomiskt viktiga arter bör

undersökas.

 Viktiga frågeställningar inom FoU-insatserna för kustfisket är bl.a.

 - miljöns påverkan på produktionen av olika arter

 - förvaltningsregler av de grunda havsområdena

 - utsjöfiskets påverkan och följdverkningen på produktionen av

 vissa arter (t.ex. torsk, makrill) inom kustzonen samt kust-

 fiskets betydelse för produktionen av olika arter utomskärs

 - behovet av ändrade trålgränser

 - hur fångststatistiken för yrkes- och fritidsfisket kan

 förbättras.

 De arter på västkusten som särskilt bör uppmärksammas är havs-

kräfta, räka (inre fjordar), hummer och krabba, men även mer

vandrande arter som torsk, makrill, ål och skarpsill är mycket

intressanta arter för kustfisket liksom flera plattfiskarter. Här kan

också nämnas att försöksfiske efter hjärtmussla och valthornmussla

har inletts. Arterna är av intresse för exportmarknaden. Lax och

havsöring är arter särskilt värdefulla för fritidsfisket. Uppvandring

av lax har skett i flera havsöringvattendrag under den senaste

10-årsperioden. Uppvandring av lax har även skett av främmande, odlad

lax i länets viktigaste och ur genetisk synpunkt mest skyddsvärda

laxvattendrag. Länsstyrelsen ser det som mycket angeläget att en plan

upprättas för laxvården av samtliga västkustens laxstammar. Nyligen

konstaterade furunkulosangrepp på lax i Göta älv understryker detta

behov. Samtidigt som insatser görs på utbudssidan - både genom s.k.

effort-begränsningar och genom stöd till fiskeriföretag - är det

viktigt att understryka att efterfrågan är den helt avgörande

förutsättningen för fiskerinäringens framtid. Endast genom en växande

efterfrågan på svenskfångad fisk på den inhemska marknaden och ex-

portmarknaden kan det skapas underlag för tillväxt och förnyelse av

svensk fiskerinäring. Kvaliteten hos produkten är här en nyckel-

faktor. Utredningen har tagit fasta på det utbudsöverskott som finns

inom sill/strömmingfisket. Den kampanj som inleds våren 1994 med

syfte att öka konsumtionen av sill/ strömming kan få positiva

effekter på efterfrågan och därmed leda till ökade intäkter för

yrkesfiskarna. I denna kampanj bör marknadsföring av sillfärs ingå.

För att undvika reklam för enskilda varumärken baserade på sillfärs

bör själva begreppet, som torde vara helt okänt för merparten av

konsumenterna, introduceras i en bred och omfattande kampanj. Det har

visat sig att sillfärsen kan ligga till grund för utomordentligt

smakliga och nyttiga produkter, men tyvärr har dessa produkter trots

flera år av produktutveckling, ännu inte nått fram till marknaden.

 För att så effektivt som möjligt kunna utnyttja samhällets utbild-

ningsresurser är det viktigt med samverkan. Utbildning på olika

nivåer inom fiskets område är viktigt. Länsstyrelsen ser positivt på

förslaget om att Fiskeriverket bör ta på sig ansvaret för den samlade

informationen tillsammans med resp. länsstyrelse, som har ett uttalat

regionalt ansvar för utbildningsfrågor. Stora förändringar har skett

och kommer att ske på fiskets område, EES-avtal, eventuellt EU-med-

lemskap, nya stödformer och den nya fiskelagen. Ett stort utbild-

ningsbehov finns. Dessutom tillkommer behov av utbildning inom

ekonomi, marknadsföring, data-tele-område. Flexibilitet, anpassning

till nya förutsättningar och marknadsorientering är nyckelord för en

yrkesfiskare i dag. Erfarenheterna visar att förutsättningarna för

ett framgångsrikt företagande ökar då utbildningsnivån höjs. Läns-

styrelsen anser att utbildningsnivån för fisket är för låg. Utbild-

ningen bör förstärkas på alla nivåer.

 Den nuvarande fiskevårdslinjen utgör den enda egentliga rekryte-

ringsbasen för fiskeritjänstemän inom statlig och kommunal admini-

stration m.m. Utbildningen behöver förstärkas inom bl.a. biologi och

ekologi, men även inom den del som omfattar yrkesfisket. Den är i dag

eftersatt. En utbildning bättre anpassad till fiskerinäringens behov

bör gynna utvecklingen inom fiskets område. En viss rekrytering sker

från fiskevårdslinjen till yrkesfisket. Utbildningen utgör en viktig

del för den biologiska förståelsen inom det kommersiella fisket.

 Länsstyrelsen vill särskilt betona utredningens förslag att bevilja

medel för byte till redskap med bättre selektivitet. Satsning av

redskapsutveckling bör ha hög prioritet.

 Länsstyrelsen har sedan flera år arbetat med kustfiskefrågor, bl.a.

genom utredningar, glesbygds- och projektstöd. Kustfisket är viktigt

för sysselsättningen i skärgården. Det ger en betydande direkt

sysselsättning och dessutom underlag för andra verksamheter som båt-

och redskapstillverkning, distribution och förädling av fisk samt

försäljning av insatsvaror. Ett regionalt stöd förbättrar förutsätt-

ningarna för fiskets utvecklande. Utredningens förslag om en särskild

satsning på kustfisket är positivt. Det är angeläget att förbättra

kunskapen om de bestånd som är aktuella för kustfisket och de fak-

torer som styr deras tillväxt. I linje med detta ligger även utveck-

lingen av redskap som är selektiva och skonsamma mot bestånden. Både

kustlaboratoriet i Kungsbacka och Havsfiskelaboratoriet i Lysekil är

nyckelresurser i detta sammanhang. Havskräfta är den viktigaste en-

skilda arten i västkustens kustfiske. Fisket måste därför bedrivas på

en nivå som kan ge framtida generationer av kustfiskare en god

utkomst.

 Kustzonen utgör ett mycket viktigt uppväxtområde för en rad olika

arters ungfisk som torsk, makrill, skarpsill och olika plattfiskar-

ter. Användandet av selektiva fiskeredskap är därför särskilt ange-

läget inom dessa vattenområden. Räk- och kräftfisktrålar, burar,

mjärdar, tinor och ryssjor bör därför utvecklas mot ökad selektivi-

tet. Inom ett område där en eller flera kommersiellt viktiga arter

kan fiskas med selektiva redskap bör detta fiske ha företräde. Skall

bestånden kunna utnyttjas effektivt/ekonomiskt i ett kustfiske måste

graden av exploatering av samma fiskbestånd i utsjöfisket starkt

beaktas. För hård beskattning av bestånden utomskärs drar undan

förutsättningarna för ett stabilt kustfiske. Utredningen har inte

framhållit den roll den fysiska planeringen har för det grundläggande

skyddet av värdefulla fisk- och kräftdjursbestånd och dessas livs-

miljöer. De kommunala översiktsplanerna har stor betydelse - inte

enbart för skyddet av bestånden - utan utgör också ett nödvändigt

stöd för en fortsatt utveckling av fiskerinäringen. Inom ramen för

planarbetet ges förutsättningar för bl.a. bibehållandet av fiske- och

landningshamnar, erforderliga markdispositioner för fiskets service-

näringar och sjöbodar. Den fysiska planeringen som tillgodoser

fiskets intressen spelar därför en avgörande roll för hela fiskeri-

näringen. Inte minst kustfiskets utveckling. På motsvarande sätt

inarbetas i översiktsplanerna nödvändiga förutsättningar för

fritidsfisket. Länsstyrelsen deltar också i ett kontinuerligt arbete

att tillvarata fiskets intressen i ärenden, som faller under vatten-

lagen, naturvårdslagen och miljöskyddslagen. Tidigt tillträde för

länsstyrelsen i planeringen och i samråd möjliggör ett effektivare

tillvaratagande av fiskets intressen. Länsstyrelsens roll som infor-

matör är här en viktig del i fiskevårdsarbetet. Länsstyrelsens arbete

med att tillskapa skydd för områden av högt bevarandevärde säker-

ställer i flera fall också fiskets intressen. Som exempel kan nämnas

marina reservat. Utredningen har inte heller tagit upp fisketillsynen

som en del av fiskevården. Länsstyrelsen anser att fisketillsyns-

verksamheten fyller en viktig funktion i skyddet av de för kustfisket

intressanta arterna. Särskilt gäller det arter som hummer, lax,

öring, havskräfta och torsk. Behovet av fisketillsyn har kraftigt

ökat genom den nya fiskelagens tillkomst och nya bestämmelser för

fisket. Medel till fisketillsynen bör kraftigt förstärkas. Det är

möjligt att lokalt kunna kombinera funktion av landningskontroll av

fisk och fisketillsynsverksamhet. Det är viktigt att medel regel-

mässigt avsätts för fisketillsynsarbetet, så att verksamhet och kom-

petens kan utvecklas.

 Utredningen pekar också på avsättningsproblematiken, att kunna

tillgodose marknaden med lämpliga varor vid lämplig tidpunkt till

rätt pris. Detta är en fråga som ofta diskuteras och olika försök har

gjorts. Under hösten 1993 har i Lysekil påbörjats ett projekt med en

sumpningsanläggning för blötdjur. Projektet stöds ekonomiskt av läns-

styrelsen via Stiftelsen Bohus Promotion och Gullmarnfonden. Anlägg-

ningen skall lagra blötdjur under kontrollerade former, distribuera

och marknadsföra. På detta vis skall kontinuitet i leveranser kunna

skapas. Länsstyrelsen vill understryka angelägenheten av utvärdering

av nya fiskelagen. Det är viktigt att länsstyrelsens erfarenheter här

kan tillgodogöras.

 Det är viktigt att det finns möjligheter till kompletteringssyssel-

sättnig i skärgården. Vattenbruket liksom kustfisket kan vara en

sådan sysselsättning. Länsstyrelsen har genom projektmedel, gles-

bygdsstöd m.m. sedan länge varit engagerad i vattenbruket i länet.

Länsstyrelsen har inget att erinra mot de förslag till ytterligare

utredningar och studier som föreslås. Dessa bör dock utföras i nära

samarbete med länsstyrelserna som har kvalificerade kunskaper om

odlingarnas miljöpåverkan, fisksjukdomar och i viss mån även om

vattenbrukets ekonomi. Musselodlingen i länet är nu framgångsrik inte

minst på exportsidan. Det är en resurs som inte utnyttjas fullt ut

och borde kunna utvecklas mer. Det återstår mycket forskning och ut-

vecklingsarbete innan det går att satsa på nya verksamheter inom

området. De åtgärder för att främja utvecklingen inom vattenbruket

som föreslås är därför av stor vikt. Musselodlingens framtid är

mycket avhängig en säker och löpande kontroll av musslorna med

avseende på konsumtionshygien. Analyserna är kostsamma. Ett riktat

stöd från samhällets sida till denna verksamhet skulle stärka

näringen i sin helhet och bör kunna återföra medel från de export-

möjligheter som finns. De statliga lånegarantier som finns att tillgå

kan få stor betydelse vid expansion av näringen, då banker och andra

kreditinstitutioner blivit mer restriktiva. Även teknikutvecklingen

ställer krav på kapital. Bl.a. områdena lasthanterings- och tran-

sportsystem, hygien och kvalitetskrav men även biomedicin.

Länsstyrelsen i Jämtlands län: Förslaget innebär att FoU-verksamhet

rörande fisksjukdomar samt biologisk mångfald och bevarande av arter

lyfts fram. Därigenom förstärks insatser inom områden som utgör hörn-

pelare för vården av fiskbestånd. I sammanhanget kan även betonas

behovet av fiskekologisk forskning. Ämnesområdet innefattar bl.a.

möjligheten att utveckla skördestrategier för fiskbestånd som be-

skattas för hårt. Överutnyttjande är ett av fiskets största problem

och en anpassning till olika beskattningsmodeller är en angelägen

målsättning för skötseln av sjöar och vattendrag med attraktiva

bestånd av bl.a. laxfiskar. För Jämtlands län är bl.a. bevarande-

frågor med inriktning på strömmande vatten inkl. ändamålsenliga

regleringar av sportfisket av mycket stort intresse. Ett förslag till

forskningsprogram med denna inriktning har på länsstyrelsens uppdrag

tagits fram inom vattenbruksinstitutionen, Sveriges lantbruksuniver-

sitet, i Umeå. I programförslaget föreslås den biologiska mångfalden

som sammanhållande tema för forskning kring Ammerån. En central fråga

är hur människans utnyttjande av resurser i och kring ån, t.ex. i

form av fiske och skogsbruk, kan ske utan att mångfalden utarmas.

 Beträffande de finansieringskällor, som kommit fisket till del i

Jämtlands län ingår ett särskilt stöd från regeringen inom ramen för

"Jämtlandspaketet". Anslaget om totalt 5 miljoner kronor har använts

till fiskevårdsåtgärder under en 3-årsperiod (1991-1993).

 Länsstyrelsen hänvisar till vad som sagts om fiskets betydelse för

glesbygd i Norrlands inland. Fisketurismen är exempel på ett område

som ger mycket goda effekter av regionalekonomiska insatser. Sats-

ningar på att ta tillvara och utveckla denna sektor bör ses som en

riksangelägenhet.

 Länsstyrelsen delar utredningens syn på möjligheterna att utveckla

insjöfisket och öka avsättningen av fiskarter som gädda, abborre, ål,

sik och siklöja. Exportinsatser inriktade på Europamarknaden med

fiskprodukter från svenska insjöar utgör en till stora delar outnytt-

jad möjlighet. I de fiskeplaner som tagits fram av länsstyrelsen för

kommunerna i länets östra delar ingår åtgärder för att utveckla ett

näringsmässigt fiske. Målsättningen är bl.a. att utveckla en produk-

tion av högprisprodukter (ål, sikrom) för den inhemska marknaden samt

gädda, abborre och lake för exportmarknaden.

 Avsnittet behandlar ett flertal angelägna områden, bl.a. behovet av

en producentorganistion, ett ersättningssystem vid stormskador,

fortsatta undersökningar över vattenbrukets miljöpåverkan, FoU-insat-

ser vid avel, fisksjukdomsfrågor samt en effektiviserad vattenbruks-

statistik. Med hänsyn till vattenbrukets fortsatta utveckling samt

situationen för vildfiskbestånd vill länsstyrelsen särskilt betona

vikten av förebyggande insatser mot fisksjukdomar. Ett positivt

fisksjukdomsläge är av avgörande betydelse såväl för länets mer än

100 vattenbruksföretag som för fisketurismen. Internationellt sker

för närvarande svenska EES-förhandlingar med målsättningen att för-

hindra införsel av smittsamma fisksjukdomar till landet via vatten-

bruksprodukter på en marknad utan gränskontroll. Sverige ansöker

därvid om att bli frizon för vissa virussjukdomar. Därtill söks s.k.

tilläggsgarantier för andra sjukdomar och smittämnen. Det är ytterst

angeläget att överenskommelser kan nås om importstopp av fisk från

regioner i Europa där dessa fisksjukdomar förekommer. Beträffande

ett ökat statistikbehov utvecklar länsstyrelsen för närvarande ett

omfattande dataregister för länets fiskodlingar. En god kompetens om

den samlade fiskodlingsproduktionen byggs upp, som kan klara de behov

av information om verksamhetens inriktning m.m. som utredningen

påtalar.

Länsstyrelsen i Blekinge län: Utredningen förordar att en särskild

fiskevårdsavgift skall tas ut för att på det sättet få medel till

bl.a. fiskevårdande insatser. Frågan om en allmän fiskevårdsavgift

har debatterats under en följd av år. Olika utredningar har lagt fram

förslag om införande av en sådan. Svårigheten att kunna administrera

en sådan avgift och formerna för att ta in den har gjort att förslag

om sådan avgift hittills avvisats. Länsstyrelsen anser att de skäl

mot en avgift som tidigare anförts kvarstår. Utredningen har i vart

fall inte redovisat några nya metoder som skulle göra det enklare att

ta in avgiften än vad tidigare utredningar förutsett. Enligt läns-

styrelsens mening är det betydligt bättre att finanisera fiskevårds-

insatser genom restitution av bensinskattemedel. Utredningen föreslår

en sådan men föreslår samtidigt att restitutionen skall gå tillbaka

till enskilda fiskare. Enligt länsstyrelsens mening bör i stället

restitutionen i dess helhet gå till Fiskeriverket, som sedan har att

använda medlen för fiskevårdsinsatser av olika slag.

 Länsstyrelsen anser i likhet med utredningen det vara rimligt att

en tillsynsavgift utgår för vattenbruket speciellt med hänsyn till

att dessa anläggningar ofta orsakar klagomål från allmänheten vilket

kräver besök på platsen för att reda ut eventuella missförhållanden.

Enligt länsstyrelsens mening borde en viss "bonus" på avgiften kunna

utgå och kopplas till odlingens närsaltutsläpp (p) i relation till

produktion och ej till odlingens storlek. I samband med utbrott av

sjukdomar i vattenbruksföretagen drabbas dessa ofta av stora kost-

nader vid sanering av odlingsutrustning och andra åtgärder vilka

vidtages för att erhålla en sjukdomsfri odling. Länsstyrelsen anser

att sjukdomsbekämpningen skulle effektiviseras och underlättas om

sjukdomsdrabbade vattenbruksföretag kunde få statligt stöd i form av

bidrag (avskrivningslån) till anskaffning av utrustning och ny teknik

i samband med sjukdomsbekämpning. Av denna anledning föreslår läns-

styrelsen att i Förordning om statligt stöd till yrkesfisket m.m.

(1993:382) görs erforderliga ändringar för att möjliggöra detta stöd.

Länsstyrelsen i Västerbottens län har inga direkta kommentarer till

de FoU-områden som utredningen särskilt pekat på men vill understryka

vikten av en helhetssyn på fisket och behovet av forskning som t.ex.

kan belysa vilka ekonomiska effekter ett havsfiske efter lax har för

ett turistinriktat fiske efter lax i Norrlands inland.

 Utredningen föreslår att ett stöd för investeringar i redskap med

bättre selektivitet införs men vill samtidigt begränsa det till

investeringar i större omfattning. Om man då har som utgångspunkt

investeringar i våra större fiskeartyg innebär det att småskaligt

kustfiske utesluts från stödet. Om stödet begränsas enligt utred-

ningens förslag bör ändå investeringen sättas i relation till fiske-

företagets storlek.

 I utredningens delbetänkande föreslogs ett transportstöd för fisket

i Bottniska viken vilket motiverades av långa avstånd och gles be-

folkning. Länsstyrelsen anser att dessa motiv är mycket starka och

stämmer också väl överens med de positioner som Sverige slagit fast i

EG-förhandlingarna. Det regionalpolitiska stödet för fisket bör

alltså begränsas till de områden som föreslagits i utredningens del-

betänkande. Utöver långa avstånd och gles befolkning missgynnas

fisket i Bottniska viken av de klimatmässiga förutsättningarna som på

ett mycket påtagligt sätt påverkar lönsamheten i fisket.

 Det kustnära fisket är ofta väl anpassat till beståndssituationer

och medför överfiskning av fiskbestånden. Det kustnära fisket har

goda förutsättningar att bedrivas med lönsamhet om fiskbestånden är

normala. Närheten till fiskeplatserna och små investeringar är

grunden för kustfiskets lönsamhet. Ett stort problem för det kustnära

fisket i dag är att de överfiskningar av fiskbestånden som sker i

havsfisket drabbar även kustfisket och därför är det viktigt att man

vid fördelning av kvoter och effort-begränsningar verkligen tillämpar

en helhetssyn på fisket. Utredningen behandlar endast översiktligt

kompensationsutsättningars betydelse för laxfisket och "sjukdomen

M74". Det bör i detta sammanhang nämnas att effekter av M74 drabbar

naturlaxbestånden på ett allvarligare sätt än den odlade laxen.

Fisket som underlag för turism har stora utvecklingsmöjligheter

både i kustområden men kanske framför allt inlands- och fjällområden.

Den viktigaste förutsättningen för denna verksamhet är dock att det

finns fisk och detta måste beaktas när beslut tas om fiskeresursernas

fördelning. Här krävs en helhetssyn på fisket. Det finns relativt

stora brister i dagens fångststatistik och utredningens förslag om

kompletteringar genom enkäter m.m. är bra. Enkäter är emellertid rätt

komplicerade och det som saknas är helt enkelt resurser för genom-

förande.

 Här som på många andra ställen föreslår utredningen utsättningar

för att förbättra tillgången på fisk. Länsstyrelsen finner det dock

tveksamt att i allmänna ordalag föreslå utsättningar av lax och öring

mer eller mindre generellt när det finns så många exempel på att

omfattande utsättningar av dessa arter på ett allvarligt sätt skadar

de naturliga bestånden. Ett väl anpassat fisketryck och åtgärder av

biotopkaraktär är de medel som framför allt bör användas inom fiske-

vården såväl i sötvatten som kust- och havsområden.

 Som länsstyrelsen tidigare framhållit bör det regionala stödet i

första hand användas som kompensation för klimatmässiga och demogra-

fiska förhållanden på norrlandskusten. Detta synes också vara utred-

ningens uppfattning liksom Sveriges förhandlingsposition i EG-för-

handlingarna.

Fiskbranschens riksförbund stöder förslagen om forskning och utveck-

ling baserade på fiskråvara från arter som det i dag är svårt att få

avsättning för. Detta torde också falla inom ramen för de åtgärder

som stöds av EG/EU.

Sveriges fiskares riksförbund: Ett kustnära fiske är en förutsättning

för en levande skärgård med bosättning hela året och inte bara under

sommarmånaderna. SFR instämmer i de synpunkter beträffande förutsätt-

ningar för det kustnära fisket som framföres. Förbundet vill i detta

sammanhang särskilt peka på förslaget om att avskaffa skatten på

bensin som användes av yrkesfiskefartyg. Härigenom skapas rättvisa på

detta område, eftersom med dagens system de fiskare som använder sig

av bensindrivna båtar missgynnas jämfört med dem som använder skatte-

befriad dieselolja. Bensindrivna, snabba mindre båtar användes i

kustnära och småskaligt fiske, t.ex. ålfiske, där många redskap på

olika platser långt från varandra skall vittjas på samma dag.

 Utredningen pekar på att bildande av fiskevårdsområden är en av

hörnstenarna i den svenska fiskevården och föreslår inga ändringar.

Samtidigt pekas på att problem uppstått kring nyttjandet av vatten

mellan fiskevårdsområden och enskilda yrkesfiskare, vilket hårt

drabbat berörda yrkesfiskare. SFR tillstyrker därför utredningens

förslag att Fiskeriverket bör ges i uppdrag att göra en genomgång av

problemets omfattning och att göra en teknisk översyn av lagen om

fiskevårdsområden för att vid behov lämna förslag på ändring för att

bättre tillgodose yrkesfiskets intressen. Förbundet vill uppmärksamma

departementet på det förhållandet att Jordbruksministerns direktiv om

främjande av insjöfisket inte uppfylls av ett utredningsförslag.

Särskilt i de stora sjöarna upplever yrkeskåren en stark negativ

press i dag. Detta gäller särskilt Vänern och de allokeringsproblem

som döljs bakom biologisk argumentation. Detta bör på allvar uppmärk-

sammas av departementet.

Vattenbrukarnas riksförbund: Det framskymtar i utredningen men kunde

gott ha klarlagts tydligare att vattenbruket i många avseenden kan

jämställas med annan djurproduktion. Samma möjligheter, rättigheter

och skyldigheter bör enligt VRF gälla som för andra "areella nä-

ringar". Speciellt bör en likartad tillsynsavgift uttas på 1 500 kr

årligen vid en produktion av mer än 100 ton fisk per år. Utredningen

nöjer sig med att föreslå en begränsning av tillsynsavgiften. VRF

anser också att samma regler som gäller för fiske, jordbruk och

renskötsel när det gäller uppförande av ekonomibyggnader vid tillämp-

ning av plan- och bygglagen också skall gälla vattenbruk. VRF är

kritiskt till utredningens förslag att foderregleringsmedel bör kunna

användas för enskilda företag, som önskar ställa om sin produktion

till förmån för året-runt försäljning av färsk fisk. VRF har en

längre tid arbetat för en sådan omställning, men ekonomiska svårig-

heter har medfört att odlingsföretagen inte har haft kraft att genom-

föra omläggningen av sin produktion. Ett tillfälligt omställningsstöd

under 2-3 års tid var därför ett av VRF:s viktigaste förslag i utred-

ningen. Utredningen har kommit till samma slutsats som VRF om behovet

av ett omställningsstöd, men föreslår alltså att odlarnas egna inbe-

talade pengar skall användas. Branschen har dock i nuvarande läge,

där de senaste fem årens svaga marknadsläge har förstört odlarnas

kapitalsituation, behov av utifrån kommande stödpengar. De pengar,

som branschen själv har betalat in i foderavgifter, behövs för en rad

andra åtaganden, bl.a. för att bekosta marknadsföring av svenskodlad

regnbåge, framtagande av en kvalitetsnorm för utsättningsfisk till

sportfiskevatten, riksförbundets verksamheter och eventuellt stöd

till Fiskhälsans verksamhet. I samband med en svensk anslutning till

EU kommer foderavgifterna att försvinna och därigenom foderregle-

ringsmedlen. Detta betyder lägre produktionskostnader för företagen,

vilket är positivt men också en omläggning av avgiftssystemet till

förbundet och till förbundet knutna aktiviteter. Under en övergångs-

period måste det därför finnas en ekonomisk reserv av foderregle-

ringsmedel att utnyttja. Om utredningens förslag genomförs är det en

överhängande risk att svårigheter snart uppstår beträffande övriga

åtaganden. VRF föreslår därför att ca 3 miljoner kronor årligen av

stödmedel tillförs branschen under en begränsad tid. Detta skulle i

så fall vara de enda utifrån kommande medel som branschen någonsin

erhållit, med undantag för regionalpolitiskt beslutade medel.

 Utredningen anser att bildande av en producentorganisation (PO)

skulle vara ännu viktigare för att klara omställningen till året-runt

försäljning. VRF delar inte den uppfattningen därför att en PO i sig

genererar inte de pengar som behövs för omställningen. Tvärtom, en

sådan organisation kostar pengar att sätta upp, även om bidrag utgår

för detta. Svårigheten med omställningen ligger i att det under över-

gången behöver satsas pengar som man inte har och som behöver satsas

i löpande kostnader där lånegarantierna inte gäller. Det är också

mycket viktigt att denna omställning kommer till stånd omedelbart och

att därför stimulansen för detta sätts in snarast. VRF har hävdat att

avgifterna som är lagda på svenskt vattenbruk är högre än i våra

nordiska grannländer vilket ger svenska odlare sämre konkurrensläge.

Utredningen tar upp dessa aspekter utan att komma till någon klar

konklusion. Man behandlar miljöavgifterna för sig och fiskhälsokost-

nader för sig. Slår man samman dessa avgifter och tar hänsyn till

odlingarnas genomsnittsstorlek, finner man dock att kostnaderna per

producerat ton är väsentligt högre i Sverige.

 Utredningen säger att skillnader i företagsbeskattningen etc.

mellan de nordiska länderna "kan vara väl så viktiga att beakta".

Utredningen medger att inga sådana jämförelser har gjorts och det är

då svårt att förstå slutsatsen i föregående mening. I stället drar

utredningen med det uttalandet bort uppmärksamheten från det faktum

att konkurrensläget ur det perspektiv som angetts ovan är ojämlikt.

Utredningen fastslår klart och tydligt att det föreligger behov av

närmare studier om vattenbrukets miljöpåverkan och utveckling av

bättre mätmetoder för att kunna fastlägga detta. VRF har starkt

kritiserat de höga kostnader, som i dag läggs på många odlingsföretag

för recipientundersökningar. Dessa spridda prover både i tid och rum

ger inga som helst vetenskapligt fastställda resultat, utan avkrävs

odlaren mera för formens skull. Ordentligt upplagda vetenskapliga

försök är det enda som kan ge de svar om odlingarnas miljöpåverkan

som man eftersträvar. Orsakerna till behovet av dessa undersökningar,

trots tidigare gjorda försök, är att utvecklingen inom området foder

och utfodring, precis som utredningen påpekar har varit så snabb att

odlingarnas miljöpåverkan har minskat enormt. Trots det gäller de

gamla normerna vid tillståndsgivning, antingen det gäller nya eller

utökade tillstånd. Svenska odlare har betydande svårigheter att få

tillräckligt stora tillstånd för att medge god konkurrensförmåga.

 När det gäller fisksjukdomar pekar utredningen på behovet av mer

kunskap rent generellt, en bedömning som delas av VRF. Formule-

ringarna är dock rätt svepande medan VRF har pekat på mer konkreta

åtgärder för att sänka de höga kostnader som blir ett resultat av att

antalet näringsutövare är få, samtidigt som en basorganisation för

fiskhälsofrågor kräver en viss storlek. En åtgärd för att sänka kost-

naderna är att utnyttja den veterinära basorganisation som finns inom

jordbruket. En annan är att kostnader inom fiskhälsovården som är

orsakade av den allmänna fiskevårdens behov, måste bekostas av andra

än vattenbruket. Ytterligare andra åtgärder är en förstärkning av

kompetensen och resurserna för att bl. a. medge snabbare utprovning

och anpassning av diagnostiska metoder och vacciner för svenska för-

hållanden. Exempel på detta senare är andra generationens furunkulos-

vaccin som i Norge har använts mycket framgångsrikt, men som inte

finns tillgängligt i Sverige. Ett annat exempel är en diagnostisk

metod för BKD, den s.k. ELISA-metoden som ännu inte är godkänd i

Sverige. När det gäller smittspridning mellan odlade och vilda be-

stånd framhåller utredningen vikten av mer kunskap, vilket är bra.

Utredningen fastställer också, vilket är mycket viktigt, behovet av

ett fortsatt engagemang från samhällets sida för att uppfylla EG:s

direktiv 91/67 för att behålla status av godkänd zon eller tilläggs-

garantier. Utredningen nämner att det finns krav på obligatorisk

utslaktning vid vissa sjukdomsangrepp, något som i sällsynta fall kan

medföra ersättning till odlaren. I andra fall får odlaren själv

bekosta utslaktning och sanering utan någon som helst kompensation

för mycket stora ekonomiska förluster. Detta är djupt otillfreds-

ställande, där utredningen tyvär inte föreslår några åtgärder. All

tvångsslaktning bör enligt VRF bekostas av staten oavsett slag av

sjukdom. Utredningen framhåller vid upprepade tillfällen behovet av

mer forskning kring flera viktiga områden som i hög grad berör

vattenbruket. VRF instämmer helt i detta, inte minst behovet av att

stärka den tillämpade forskningen. Andra frågor tas upp tillfreds-

ställande av utredningen, såsom statistiken och imkuransavdraget vid

beskattningen. Utredningen pekar också på kräftfiskets, vilket i lika

hög grad bör gälla kräftodlingens, utvecklingsmöjligheter. En sista

fråga som inte berörts men som utredningen inte kan lastas för, där-

för att frågan aldrig kom upp under utredningsarbetet, gäller de för-

luster som många odlare drabbas av till följd av fridlysta arter i

den vilda faunan. Sälen kan i kustodlingar orsaka stora förluster

genom att åstadkomma hål i en kasse vid försöken att komma åt fisken

inuti. Hägern orsakar också omfattande skador, även om odlaren för-

söker skydda sig genom att spänna nät och linor över odlingen. Här

skulle man då lämpligen använda samma förfarande som vid annan djur-

hållning för att kompensera för förlusterna.

Laxforskningsinstitutet instämmer helt i utredningens bedömning att

forskning inom området "samband miljö - sjukdomsfrekvens/funktions-

rubbningar" måste prioriteras högt.

 LFI instämmer även i bedömningen att en ökad koncentration av till-

gängliga resurser till tillämpad FoU inom för fiskerinäringen vitala

nyckelområden bör eftersträvas.

 LFI vill betona att förutsättningen för att erhålla en högkvalita-

tiv fångststatistik är en ingående kännedom om de förhållanden under

vilka fisket bedrives. Detta innebär bl.a. att insamling av statistik

för kustfiske kräver utnyttjande av personal med god lokalkännedom.

För hantering av enkäter avseende icke licensierade fiskare och fri-

tidsfiskare måste sålunda lokal fiskeripersonal längs kusterna enga-

geras, annars blir inte statistiken tillförlitlig.

 LFI understryker vikten av att samhället med all kraft verkar för

att Sverige skall uppnå och vidmakthålla status som sjukdomsfri zon

efter EES-avtalets ikraftträdande.

Kungl. skogs- och lantbruksakademien: Smittskyddet blir en av de

viktigaste frågorna att beakta för framtida fiske och vattenbruk. I

direktiv 91/67/EEC behandlas handeln med levande fisk och skaldjur.

Detta berör främst vattenbruksnäringen, men i det långa perspektivet

även vårt fiske och framför allt sportfisket.[REDACTED_EFTERNAMN] fisk kan bli en

av våra största tillgångar inom EG med hänsyn till bl.a. turist-

fisket. Frågan har klart samband med vattenbruket, fiskhälsokon-

trollen och satsningen på fisksjukdomsforskningen. Utredningen

föreslår att Sverige skaffar sig status som "approved zone" sjukdoms-

fri zon. Detta kräver ett omfattande kontrollprogram med frekventa

provtagningar i alla odlingar. Utredningen föreslår att bidrag till

sådana kontroller skall ges. Man påpekar också att verksamheten vid

Fiskhälsan AB, som delvis finansierats via foderavgiftsmedel måste få

framtida stöd. Foderavgiftsmedlen avskaffas dock till följd av jord-

bruksregleringens omläggning. I SOU 1992:136 sägs att förslag om

långsiktig finansiering av eventuella insatser skall komma i slutbe-

tänkandet. Inget specifikt nämns dock i SOU 1993:103, om hur Fisk-

hälsan AB skall stödjas. Däremot tas tankegången upp om en fiske-

vårdsavgift på 75 kr/år för alla sportfiskare. Detta skulle kunna ge

ca 50 miljoner kronor årligen. Dessa medel skulle delvis kunna använ-

das till fiskhälsovård. Inom fiskhälsovården finns problem. Fiskod-

larna betalar tunga avgifter för fiskhälsokontrollen men ersättning

på grund av utslaktning medges endast för virussjukdomarna IPN och

VHS, som omfattas av epizootilagen. Däremot ges ingen ersättning för

fiskbesättningar, som smittats med Furunkulos och BKD, vilka är

elakartade bakteriesjukdomar. Fiskodlingar med dessa senare sjukdomar

kan bli ett problem för närliggande odlingar.[REDACTED_EFTERNAMN] fisk är en

garanti för att bl.a. vårt sportfiske skall leva vidare. Vårt ekono-

miska utbyte är dåligt belyst i utredningen. Som exempel kan nämnas

sportfisket i Mörrumsbygden. Innan laxodlingen lades ned på grund av

smittsamma sjukdomar inbringade fisket 18 miljoner kronor per år till

turistnäringen (ca 10 gånger kilopriset på den fångade laxen).

Därtill kan läggas alla turister, som kom för att se fisken i

Mörrumsån. Totalt beräknades turistvärdet till 35-40 miljoner kronor

per år. Det är alltså av största vikt att vi satsar på fiskhälsovård

och fiskevård i Sverige. Med besvikelse konstaterar akademien att

relationen till jordbruk och skogsbruk endast nämns i förbigående.

Inte minst insjöfisket och dess outnyttjade potential kan bli ett

gott tillskott i glesbygderna. Ålfiskande bönder på Öland är ett

exempel. I flera landsändar har kräftodling blivit ett mycket viktigt

tillskott för bönder med egen mark och vattentillgångar, t.ex. på

Gotland.

 Akademien vill i detta remissvar framhålla att fisket är en del av

det som benämns de areella näringarna. Vi vill betona att vattenbruk

liksom både kustfiske och insjöfiske kan vara viktiga komplement till

lantbruk. Att stödja utvecklingen av vattenbruk kan vara en väsentlig

insats för näringslivet i glesbygd. Eftersom vårt vattenbruk lever

under andra villkor än de som råder inom EG är det viktigt för fiske-

näringen att exempelvis EG:s ensidiga tullmurar för export av regn-

båge undanröjs. Vid en svensk anslutning till EG försvinner dagens

många konkurrenshinder.

5 Näringspolitiska åtgärder för fiskerinäringens främjande

Riksskatteverket: Utredningen föreslår att bensin, som används i

fiskefartyg skall undantas från skatt, eftersom dieselolja inte be-

lastas med skatt vid sådan användning. En motsvarande skattebefrielse

för bensin skulle gynna det kustnära fisket och insjöfisket, eftersom

det i huvudsak är dessa typer av fiske som nyttjar bensindrivna far-

tyg. Utredningen anser att skattebefriad bensin för fiskefartyg

skulle kunna märkas på samma sätt som skattebefriad dieselolja görs

i dag. Frågan om beskattningen av drivmedel för fartygsdrift kommer

att tas upp av den pågående energiskatteutredningen (Fi 1992:15). I

den utredningens uppdrag ingår bl.a. att EU-anpassa de svenska ener-

giskattebestämmelserna. Enligt de direktiv som gäller för beskatt-

ningen av mineraloljor inom EU skall inte bara dieselolja utan också

bensin undantas från skatt när drivmedlet används i fartyg, som be-

driver yrkesmässigt fiske. RSV ställer sig tveksamt till om ett

märkningssystem skulle vara en praktisk metod för att skilja mellan

beskattad och obeskattad bensin för de relativt obetydliga volymer

obeskattad bensin det skulle kunna bli fråga om. Inom EU har det ny-

ligen lagts fram ett förslag till direktiv för ett enhetligt märk-

ningssystem för dieselolja. Något sådant märkningssystem för bensin

har dock inte föreslagits. Utredningen menar att det är rimligt att

det schablonavdrag för ökade levnadskostnader, som RSV rekommenderat

i RSV Dt 1993:21 avseende kalenderåret 1993 vid fiskeresa, bör höjas

till samma belopp, som medges för löntagare vid resa i tjänsten utom

den vanliga verksamhetsorten som varit förenad med övernattning. RSV

är tveksamt till om inte det nuvarande schablonbeloppet för avdrag

för ökade levnadskostnader för yrkesfiskare normalt är tillräckligt

högt och vanligen täcker alla uppkommande merkostnader. RSV vill här

framhålla att om större ökning visas medges avdrag med styrkt belopp.

Vid utarbetandet av rekommendationen har kontakter hafts med före-

trädare för Sveriges fiskares riksförbund. Vid kontakterna har inte

framkommit något, som tyder på att schablonbeloppet är för lågt. RSV

avstyrker förslaget i denna del.

 Utredningen anser att "fisk i odling" bör vid den skattemässiga

lagervärderingen jämställas med djur i jordbruk och renskötsel.

Enligt RSV:s mening bör särlösningar för vissa speciella branscher

undvikas. Att utvidga den särskilda regel som gäller för djur i jord-

bruk, som är en särskild ofta individualiserad form av tillgång och

som redan innan skattereformen särbehandlades, till fiskodling är

enligt RSV:s mening principiellt fel. RSV avstyrker förslaget om en

regeländring beträffande lagervärdering av "fisk i odling".

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län: Förslaget om att jämställa

olika typer av yrkesfisken, genom att ge yrkesfiskare med bensin-

drivna båtar samma skattebefrielse som dieselanvändarna har, är en-

ligt länsstyrelsen ett genomtänkt och bra förslag. Förslaget har sär-

skilt gynnsam effekt på det kustnära fisket efter ål inom länet.

 I utredningen föreslås åtgärder som innebär att svenskt fiske

jämställs med fisket i andra länder. Detta är naturligt med tanke på

EU-anpassningen. T.ex. föreslås en höjning av schablonavdraget för

svenska yrkesfiskare till en nivå som motsvarar den i andra länder.

EU-modellen bör kunna tjäna som förebild.

 De insatser som görs för att underlätta yrkesfiskarnas skuldbörda

är utomordentligt viktiga, inte minst bland de högt belånade fiskare

på västkusten som satsat på storskaligt fiske med utgångspunkt från

den lönsamhet som fanns i detta fiske på 1980-talet. Det val av in-

riktning på fisket som då skedde, uppmuntrades i hög grad av både

marknaden och fiskerimyndigheter.

Fiskbranschens riksförbund: Under denna punkt finns förslag be-

träffande både fiske och vattenbruk. FR saknar dock kreativa förslag

för att främja handel och industri, som i stor utsträckning drabbats

av problem. Det framgår att ett flertal företag har ställt in betal-

ningarna eller försatts i konkurs beroende på de minskade land-

ningarna av torsk från Östersjön, samt att företag som arbetar med

beredning av sill har avsättningsproblem till följd av EG:s tullar.

Sveriges fiskares riksförbund: Lagen om särskild fartygsfond (1954:

40) upphörde att gälla 1990 och de sista avsättningarna kunde göras

vid 1991 års taxering. En för fiskefartygen negativ skatteeffekt, som

uppkom vid avskaffandet av möjligheten att göra avsättning till far-

tygsfond är att vid försäljning av ett fartyg måste en nyinvestering

i annat fartyg ske samma år för att undvika effektivbeskattning på

hela reavinsten. Detta orsakar stora problem för fiskeföretag, som

försäljer fartyg med avsikt att införskaffa ett annat fartyg, när

detta inte kan ske under samma år. Företagsmässigt rationella inve-

steringsbeslut kan i vissa fall omöjliggöras. Denna brist i skatte-

lagstiftningen bör omedelbart rättas till. En lämplig lösning skulle

vara en tidsfrist på 2-3 år inom vilken kostnaden för nyinvesteringar

kan kvittas mot reavinsten vid försäljningen av det gamla fartyget.

SFR instämmer också i utredningens uppfattning att reglerna för far-

tygsfond skulle kunna kompletteras så att avsatta medel i fartygs-

fonder kan investeras i annan verksamhet med anknytning till fisket.

Enligt 23 paragrafen kommunalskattelagen har yrkesfiskare rätt till

avdrag för ökade levnadsomkostnader vid fiske utom hemorten, detta

dock endast om resan varit förenad med övernattning utom hemorten.

Enligt RSV:s rekommendationer bör avdrag för ökade levnadsomkostnader

för yrkesfiskare medges med 90 kr per dag, medan heldagstraktamentet

för löntagare uppgår till 180 kr per dygn. Det finns därför starka

skäl, inte minst från rättvisesynpunkt, att i enlighet med utred-

ningens förslag besluta om att det av RSV rekommenderade schablonav-

draget för ökade levnadsomkostnader höjs till denna nivå. Det skall

samtidigt poängteras att i det svenska yrkesfiskets främsta konkur-

rentländer Norge och Danmark har fiskarna möjlighet att yrka betyd-

ligt större avdrag vid bortovaro från hemorten, vilket försämrar de

svenska fiskarnas konkurrenskraft i hög grad. Det danska avdraget,

som nyligen godkänts av EG, är t.ex. 190 danska kronor per dag upp

till 220 dagar, maximerat till 41 800 danska kronor per år.

6 Kontrollorganisation

Riksrevisionsverket: Utredningen har föreslagit att Fiskeriverket

skall utföra den utvidgade landningskontroll av sorteringsbestämmel-

ser som krävs i samband med EES-avtalet. Förslaget grundar sig på att

kontrollen i EU:s regelsystem är en myndighetsuppgift och utgör en

del av marknadsregleringssystemet. Det är svårt att utifrån utred-

ningsmaterialet ta slutgiltig ställning till en framtida dimensione-

ring och uppgiftsfördelning avseende landningskontrollen. Uppgiftens

art, om den är normerande eller kontrollerande, och EES-avtalets krav

är avgörande för hur uppgiften lämpligen bör hanteras. Stora föränd-

ringar genomförs nu inom fiskeadministrationen i samband med EES-

avtalet. I ett övergångsskede bör försiktighet råda så att inga nya

kontrollfunktioner byggs upp. Staten bör för närvarande inte heller

ta ett större ansvar än vad som krävs enligt EES-avtalet. Att under

en övergångsperiod bibehålla delar av självkontroll, t.ex. av första-

handsmottagarna, under förutsättning att detta är tillåtet enligt

EES-avtalet är ett sätt att hålla nera kostnaderna. Då kustbevak-

ningen redan har vissa uppgifter inom landningskontrollen kan ett

alternativ där kustbevakningen i framtiden ges den kontrollerande

uppgiften övervägas. Den svenska kontrollorganisationen är enligt

utredningen underdimensionerad i förhållande till övriga EU-länder.

Det är svårt att utifrån utredningens redovisning värdera resursbe-

hovet och göra direkta jämförelser då redovisade EU-länder har en

annorlunda uppgiftsfördelning mellan sina kontrollerande myndigheter.

Som utredningen påpekar utreder Fiskeriverket i samband med de

administrativa konsekvenserna av ett EU-medlemskap också vissa kon-

trollfrågor. Fortsatt analys av dimensionering och uppgiftsfördelning

av behövliga kontrollinsatser bör enligt RRV inkludera avvägningar av

vilka insatser som bör utföras av staten resp. näringen.

Statskontoret tillstyrkte i sitt svar på delbetänkandet att Fiskeri-

verket får ansvaret för kvalitetskontroll vid landningen av fisk och

avsåg att återkomma i slutbetänkandet med synpunkter på denna organi-

sation. I föreliggande slutbetänkande saknas emellertid ett mer

genomarbetat förslag till organisation med hänvisning till beroendet

av de administrativa konsekvenserna i förhållande till ett EG-medlem-

skap. Utredningen anser dock att den nuvarande resursen på fyra

personer inte är tillräcklig för landningskontroll. Enligt Statskon-

torets uppfattning är det mycket angeläget att hålla resursförbruk-

ningen nere inom den offentliga sektorn. Vi emotser därför alterna-

tiva förslag till kontrollorganisation utan krav på förstärkning.

Kustbevakningen har i yttrande den 18 januari 1993 över utredningens

delbetänkande Svenskt fiske - nuläge och utvecklingsmöjligheter

erinrat om att vår kontrollverksamhet även omfattar att bevaka land-

ningen av fisk. Denna verksamhet inriktas exempelvis på minimimått,

frednings- och införselbestämmelser, fiskeloggböcker m.m., men inte

kvalitetskontroller i annan mening. Kustbevakningen tillstyrkte i

yttrandet även att Fiskeriverket ges ansvaret för den kvalitetskon-

troll som ingår i marknadsregleringssystemet och förklarade sig

beredd att medverka i den kontrollen. Utredningen lägger inte fram

något nytt förslag om ett kontrollsystem utan hänvisar till att

Fiskeriverket per den 15 december 1993 lämnar ett detaljerat förslag

till regeringen. Kustbevakningen anger här sin principiella syn på en

svensk kontrollfunktion. Fiskeriverket ansvarar för kvalitetskon-

trollen och landningskontrollen. Kustbevakningen genomför kontrollen

och lägger fast dess inriktning och omfattning i dialog med Fiskeri-

verket. Kustbevakningens motivering till förslaget är i huvudsak

följande: Den nya uppgiften kan inte genomföras utan resurstillskott.

Tillskottet har enligt en av Fiskeriverket skattad ambitionsnivå - i

vart fall inledningsvis - bedömts vara 9 personer för kvalitets- och

landningskontrollen i svenska hamnar. Kustbevakningens verksamhetsidé

är att utföra många uppgifter åt andra på uppdrag och i samverkan

samt med egna personella och materiella resurser och befogenheter. I

enlighet med verksamhetsidén utför kustbevakningen redan viss land-

ningskontroll i anslutning till övrig fiskeövervakning och annan

kontrollverksamhet. Den nya statliga uppgiften att genomföra en

kvalitetskontroll ligger i linje med myndighetens verksamhetsidé.

Kustbevakningen skall enligt föreskrift i regleringsbrevet inrikta

sin verksamhet och utveckla den i dialog med berörda myndigheter,

däribland Fiskeriverket. Att lägga kontrollen inom kustbevakningen är

också i linje med statsmakternas krav på en minskad sektorisering,

som vidare är en av grundstenarna i den förestående utredningen om

samordning av den statliga maritima verksamheten. Såvitt nu kan bedö-

mas kan kontrollen med angiven ambitionsnivå och resurstillskott ut-

föras effektivt av kustbevakningen i kombination med andra uppgifter.

Behovet av resurstillskott inom kustbevakningen borde bli lägre än om

man bygger upp en ny organisation för denna viktiga, men resursmäs-

sigt relativt begränsade del av den samlade fiskeövervakningen.

Statens livsmedelsverk tillstyrker utredningens förslag att Fiskeri-

verket får ansvaret för den nya statliga landningskontrollen som er-

fordras enligt EES-avtalet. Som verket redan meddelat i yttrande

angående delbetänkandet är Livsmedelsverket den centrala myndigheten

för tillsyn av fisk- och fiskprodukter omfattande kontroll av hygien

och redlighetsbestämmelser efter landningskontrollen. Fiskeriverket

och Livsmedelsverket har kommit överens om nära samverkan vad gäller

landningskontrollen.

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län: Utredningen föreslår att det

skall tillskapas en ytterligare kontrollorganisation utöver de två

som redan finns och att Fiskeriverket skall ha huvudansvaret för

denna nya kontroll. Länsstyrelsen anser att det är angeläget att

samordna de kontrollverksamheter som för närvarande bedrivs av dels

kustbevakning, fisketillsynsmän och polis, dels av Livsmedelsverket

och miljö- och hälsoksyddsnämnderna och dels av regleringsföreningen

Svensk Fisk. En nytillskapad organisation som leds av Fiskeriverket

och som måste ha verkställande förvaltningar och tjänstemän utplace-

rade i landet kan inte innebära ett effektivt resursutnyttjande när

personal med arbetsuppgifter liknande de som skall tillkomma redan

finns ute i landet. Länsstyrelsen bedömer därför att det finns sam-

hällsekonomiska vinster i att kombinera uppgifter som landningskon-

troll med den fisketillsynsverksamhet som kan bedrivas. Arbetsområ-

dena är varandra lika. Länsstyrelsen anser därför att Jordbruksdepar-

tementet bör ge Fiskeriverket i uppdrag att utreda möjligheterna, att

lokalt, där landningarna ej är av sådan omfattning att landningskon-

trollen kräver heltidssysselsättning kombinera landningskontroll och

fisketillsyn. Fisketillsynsmännen, som är vana att hantera fisk och

som är väl förtrogna med fiskelagstiftningen, är personer som efter

kompletterande utbildning i fiskhantering, m.m. väl skulle kunna

sköta landningskontrollerna, som en deltidssysselsättning. Det skulle

innebära en viss förstärkning av utkomstmöjligheterna för några per-

soner, inom kustområden, där sysselsättningsläget är besvärligt.

Länsstyrelsen anser att landningskontrollen utgör en mycket viktig

funktion inom fiskerinäringen. Det är viktigt att tillräckligt med

medel avsätts för denna verksamhet, som för främjande av inhemsk

konsumtion och för export av fisk- och kräftdjur är så betydelsefull.

Utbildningsbehovet för landningskontrollanter skall här särskilt

beaktas.

7 Finansiering

Fiskeriverket: Utredningen föreslår att reserverade medel i prisreg-

leringskassan avsättes för olika åtgärder. Dock har inga bestämda

belopp avsatts för produktutveckling och redskapsutveckling. Fiskeri-

verket föreslår att 2 miljoner kronor från prisregleringskassan av-

sättes för vart och ett av dessa ändamål.

 Utredningen har redovisat vilka behov av fiskevård som finns. Man

har också klargjort vilka tillgängliga medel som står till förfo-

gande. Medel behövs också för den forskning och utveckling som behövs

för en framgångsrik fiskevård. Fiskeriverket delar utredningens upp-

fattning om att behovet av ytterligare medel är mycket stort och att

man därför bör ta upp frågan om en allmän fiskevårdsavgift på nytt.

Riksrevisionsverket: Prisregleringskassan beräknas innehålla 42

miljoner kronor per den 1 juli 1994. Dessa medel föreslås enligt

prop. 1992/93:184 om vissa fiskefrågor användas för att överbrygga

svårigheterna för fiskerinäringen intill ett svenskt EU-medlemskap.

 RRV har inget att erinra vad gäller utredningens förslag om fördel-

ning av dessa kvarvarande medel. RRV anser dock att utgångspunkten

för utbetalda medel är tveksam. Fiskerinäringens verkliga behov av

omställning till en livskraftig näring borde ligga till grund för ett

eventuellt stöd och inte det faktum att prisregleringssystemet nu

avvecklas. Därmed ifrågasätts också om det finns särskilda behov av

dessa medel oavsett ett svenskt medlemskap i EU.

 RRV stöder tanken på ett eventuellt införande av en allmän fiske-

vårdsavgift för att finansiera behovet av fiskevård. En framtida

utredning om fiskevårdens finansiering bör enligt RRV också ompröva

behovet av andra berörda statliga insatser, t.ex. länsstyrelsernas

medverkan genom fiskeexperterna.

Statskontoret: I enlighet med de överenskommelser som fattats i

samband med anpassningen till EG upphör prisregleringen på fiskets

område den 1 januari 1994. För återstående medel ur prisreglerings-

kassan, 42,5 miljoner kronor, lämnas förslag till användning under

budgetåret 1994/95. Statskontoret har inget att invända mot en sådan

användning men kan utifrån sitt perspektiv inte bedöma rimligheten i

de olika användningsområdena. Såvitt vi kan bedöma förutsätts efter

den 1 juli 1995 finansiering genom EG-medel. Då förhandlingarna ännu

inte är avslutade är det svårt att bedöma i vilken mån åtagandena

kommer att täckas genom förhandlingsresultaten. Statskontoret förut-

sätter att i den mån full kostnadstäckning ej uppnås finansiering

sker på annat sätt än genom ökade anslag.

 Statskontoret beklagar att den föreslagna producentorganisationen

som finansierats genom avsättning av prisregleringsmedel med 5 mil-

joner kronor ännu inte har bildats då den enligt vår uppfattning har

en primär uppgift att ta ett långsiktigt ansvar för fiskenäringens

framtid. Vi förutsätter att de avsatta medlen kvarstår och inte ingår

i de nu fördelade 42,5 miljoner kronor ur prisregleringskassan.

Statens jordbruksverk: Enligt direktiven till utredningen skall en

analys göras av fiskerinäringens kostnads-, marknads- och konkurrens-

situation i jämförelse med Sveriges viktigaste konkurrentländer på

fiskets område. Med utgångspunkt i en sådan analys skulle förutsätt-

ningarna för det svenska fisket vid ett framtida medlemskap i EU

kunna redovisas. En sådan analys borde enligt verkets uppfattning ha

funnits i block II. Avsaknaden av analys gör att det inte är möjligt

att närmare kommentera förslaget till hur de återstående medlen ur

prisregleringskassan skall användas. Enligt betänkandet utgör de

återstående medlen - 42 miljoner kronor - en väsentlig grund för

finansieringen av insatser som syftar till att effektivisera det

svenska fisket och anpassa det till nya konkurrensförhållanden. Det

är emellertid svårt att se på vilket sätt förslaget med några undan-

tag är i linje med skapandet av ett effektivt svenskt fiske. De nya

konkurrensförhållanden som uppstår i och med ett EU-inträde gäller

sannolikt i första hand att landningar från EU-fartyg blir fritt samt

att färsk sill inte längre får något gränsskyd. Den svenska fiskbe-

redningsindustrin kommer inte längre att vara beroende av svensk sill

och torsk i mån av tillgång eftersom man har möjlighet att sluta

leveransavtal med utländska fiskelag och fiskdistributörer för att få

en tryggad försörjning. Detta problem har inte alls berörts i utred-

ningen.

Statens livsmedelsverk: Som Livsmedelsverket anförde i yttrande över

delbetänkandet bör medel reserveras inom ramen för kvarvarande medel

till konsumtionsfrämjande åtgärder och att de används för en långsik-

tig informationsinsats i syfte att öka intresset för fisk och fisk-

produkter. Livsmedelsverket anser att en ökning av konsumtionen av

fisk är önskvärd och att åtgärder för att främja konsumtionen av fisk

är motiverade. Tillförlitliga och detaljerade uppgifter om fiskkon-

sumtionen är ett viktigt underlag för uppföljning av olika åtgärder

som syftar till att öka konsumtionen. I utredningen konstateras att

den officiella statistiken över fiskkonsumtionen delvis är brist-

fällig. Detta gäller främst färsk fisk och egenfångad fisk. Enligt

Livsmedelsverkets uppfattning är det önskvärt med en förbättrad och

mer detaljerad statistik över fiskkonsumtionen på nationell nivå.

 Livsmedelsverket vill peka på en uppgift om att vissa fiskvatten är

"svartlistade" av Livsmedelsverket. Den s.k. "svartlistningen"

upphörde 1991.

 Verket vill betona vikten av kontroll av fisk från olika fiske-

vatten beträffande metallföroreningar och andra främmande ämnen.

Sådan kontroll utgör nödvändig del i fiskevården. Finansiering av

kontrollen bör därför ske på samma sätt som andra fiskevårdande

åtgärder. Det bör noteras att nationella kontrollprogram för kvick-

silver i fisk krävs enligt bestämmelser inom EU.

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län: Fisket är en betydelsefull

och traditionsrik näring i Göteborgs och Bohus län. På ett stort

antal öar och i vissa kustsamhällen är fisket med därtill hörande

verksamheter den huvudsakliga sysselsättningen. Det är därför viktigt

vid de kommande diskussionerna om ett regionalt stöd till fisket, att

man också beaktar det omfattande beroendet av fisket i Göteborgs och

Bohus läns skärgårdsområde. Länsstyrelsen vill hävda att skärgården

bör behandlas utifrån EU:s regler om stöd enligt 5 b. Skärgården är

väl avgränsade områden med specifika problem bl.a. genom avfolknings-

trend, perifert läge och fiske med tillhörande verksamheter är bas-

sysselsättning.

 Stödet föreslås i sin helhet inriktat på syd- och ostkusten.

Länsstyrelsen slår fast att behovet för stärkande av kustfisket i

länet som har områden med låg samhällelig service och begränsade

arbetstillfällen och där yrkesfisket därför är av stor betydelse bör

kunna komma i fråga för regionalt stöd.

 Länsstyrelsen vill här endast påpeka att dispositionen av prisreg-

leringsmedel bör ske utifrån ett generellt långsiktigt nyttoperspek-

tiv. Exportfrämjande åtgärder (bl.a. kvalitetsaspekten) bör ha hög

prioriteringsgrad.

 Utredningen har visat hur angeläget det är att fiskevården i

framtiden kan finansieras på ett annat sätt än vad som skett under

senare år. En fiskevårdsavgift möjliggör att viktiga fiskevårdsåt-

gärder kan genomföras. Förslaget om att en utredning tillsätts med

uppgift att lämna lagförslag om en allmän fiskevårdsavgift till-

styrks. Förslaget bör upprättas i samråd med yrkesfiskets-, fritids-

fiskets- och fiskevattenägarnas representanter. Länsstyrelserna, som

svarar för fiskevården i länen, bör ingå i den arbetsgrupp som skall

utforma förslaget.

Länsstyrelsen i Jämtlands län tillstyrker utredningens förslag om en

allmän fiskevårdsavgift. För att få förståelse och acceptans för av-

giften bör medlen nyttjas till angelägna projekt som samtidigt ger

god samhällsnytta. Skilda aktörer på regional nivå bör därför ges ett

avgörande inflytande över medelsanvändningen. Det är vidare viktigt

att alla tillgängliga medel för fiskevård samordnas för att optimera

effekterna. Länsstyrelsen anser att avgiftsmedlen bör fördelas på

regionala fonder i relation till fiskets omfattning och att länssty-

relserna bör ges ansvar för förvaltningen. Detta möjliggör ett enkelt

samrådsförfarande med regionala sportfiske-, yrkesfiske- och fiske-

vattenägarintressen.

Länsstyrelsen i Kalmar län noterar att 9 miljoner kronor ur prisreg-

leringskassan föreslås för utsättning av fisk och att dessa medel i

första hand skall användas för utsättning av ål och lax. Med hänvis-

ning till vad som redan sagts angående ålens betydelse för Kalmar län

är det naturligt att ytterligare understryka betydelsen av ålutplan-

teringar. Den mängd ålyngel som vandrar in till våra kuster, vatten-

drag och sjöar är inte på något sätt biologiskt betingad utan närmast

slumpens skördar. I Kalmar län har beräknats att det är möjligt att,

med ett optimalt utnyttjande av våra kuster, utplantera ca 75 ton

sättål. Enligt Sötvattenslaboratoriet borde en sådan åtgärd resultera

i en återfångst av 675 ton vuxen blankål. Utredningen har också fram-

hållit den stora lönsamheten med ålutplanteringar. Efter den 1 juli

1995 finns inga garantier för fortsatt ålutplantering. Länsstyrelsen

vill understryka de farhågor som utredningen hyser för det framtida

ålfisket. I övrigt instämmer länsstyrelsen i de förslag som utred-

ningen presenterat och understryker särskilt förslagen angående

bensinskatten, skatteavdragen, skyddet av laxbeståndet, fiskevårdsav-

giften och begränsningen av fiskeansträngningen.

Länsstyrelsen i Västerbottens län: För fiskevården och sportfisket är

möjligheterna till slutförande av bildandet av fiskevårdsområden av

utomordentligt stor vikt. Fiskevattenägarna ställer i de flesta fall

sina vatten till förfogande för fiske i olika former utan några krav

på avkastning. Verksamheten är till stor nytta för människor som

söker rekreation som underlag för turism m.m. I många områden är

fisketurismen en viktig förutsättning för boende i glesbygd. Det kan

inte vara rimligt att då kräva att den enskilde fiskerättsägaren

skall betala för att få upplåta sina fiskevatten och därför måste

någon form av stöd till bildande av fiskevårdsområden införas igen.

 När statsbidraget till fiskevård infördes i början av 1980-talet

medförde det kraftigt ökade insatser inom fiskevården. Även om an-

slaget var begränsat fick intressenterna inom fiskevården en medfi-

nansiär genom det statliga bidraget. Länsstyrelsen (eller fiskenämn-

derna) kunde också med statsbidraget medverka till att fiskevårdsåt-

gärderna fick en mera långsiktig karaktär som t.ex. biotopvård och

fiskvägar. Sedan statsbidraget i praktiken upphörde 1990 har de

allmänna fiskevårdsinsatserna minskat i länet. Förutom minskad om-

fattning på fiskevården har länsstyrelsens, och därmed också Fiskeri-

verkets, möjligheter till styrning av fiskevården minskat. Läns-

styrelsen delar utredningens uppfattning att det finns ett stort

behov av statliga medel för fiskevård och att det finns motiv för att

återigen föreslå införande av en fiskevårdsavgift. Länsstyrelsen av-

står från att i detta skede gå in på detaljer för en fiskevårdsavgift

men vill ändå betona vikten av att influtna avgiftsmedel användes mer

eller mindre i sin helhet för direkta åtgärder av fiskevårdskaraktär.

Konsumentberedningen: Den svenska fiskerinäringen är, enligt en av

utredningen citerad undersökning från Chalmers tekniska högskola, mer

produktionsinriktad än flertalet andra branscher, vilka är mer mark-

nadsorienterade. Marknadsföringens svaga ställning återspeglas bl.a.

i brister i distributionsledet. Avsättningen av produktionen, både

inom landet och på export, har givits alltför liten uppmärksamhet.

Detta är synpunkter, som sedan länge framförts av konsumentföreträ-

darna. Förhållandena kan ses som typiska för reglerade sektorer, inom

vilka regleringarna tillkommit för producenternas skull och inte för

konsumenternas. Utredningen lämnar trots detta få förslag om avsätt-

ning och marknadsföring av fisk. Marknadsfrågor sägs vara ett ansvar

för näringen. Detta är en inställning som KoB delar. Dock är nä-

ringens bristande förmåga till marknadsanpassning ett problem som

måste uppmärksammas. Marknadsmekanismerna har inte fått slå igenom

och påverka även i tidigare led. Resultatet har bl.a. blivit ett

sill/strömmingsfiske, som är större än vad som kan avsättas med

lönsamhet, och ständiga krav på statligt stöd. KoB vill föreslå att

en del av återstående medel i prisregleringskassan används för under-

sökningar inom detta område.

 Medel i prisregleringskassan har samlats upp för att finansiera

fiskprisregleringen. Avgifterna har tagits ut i tidigare led men får

förutsättas ha övervältrats på konsumenterna, en uppfattning som

delas av statsmakterna (prop. 1992/93:184). Den beskattning som skett

av konsumenterna via fiskpriserna har varit för stor för det avsedda

ändamålet, eftersom medel kvarstår i kassan. Det vore därför natur-

ligt att överföra dessa medel till statsbudgeten. Regeringen har dock

uttalat att medlen bör användas för att stärka den svenska fiskeri-

näringens konkurrensförmåga och överbrygga den nuvarande bekymmer-

samma situationen för näringen. Mot bakgrund av regeringens inten-

tioner anser KoB att utredningen varit för lite offensiv i sina

förslag till disposition av prisregleringsmedlen. KoB anser det inte

nödvändigt att en större del disponeras redan under 1994/95, om inga

meningsfulla projekt kan föreslås. KoB föreslår att avsättande av

medel till en undersökning över konsumenternas attityder till fisk

övervägs. Vidare borde efterhöras EG:s erfarenheter av de projekt som

stöds enligt "Council Regulation (EEC) No 4042/89 of 19 December 1989

on the improvement of the conditions under which fishery and aquacul-

ture products are processed and marketed". Beträffande medel för

utsättning och det s.k. trygghetspaketet hänvisar KoB till rege-

ringens uttalande att kostnaderna härför bör övertas av fisket. När

det slutligen gäller förslaget om främjande av exporten, vill KoB

framhålla vikten av att medlen används på sätt som föreslås av utred-

ningen, nämligen för att profilera svenska produkter utomlands, och

inte går till prisunderstöd vid export.

Fiskbranschens riksförbund stöder bl.a. förslagen rörande exportfräm-

jande åtgärder och produktuveckling. Utöver de 5 miljoner kronor som

avsatts innevarande budgetår är det viktigt att beslut fattas beträf-

fande ytterligare 5 miljoner kronor för budgetåret 1994/95, för att

en mer långsiktig exportfrämjande verksamhet skall kunna bedrivas.

Det är i detta sammanhang viktigt att krav inte ställs på förbrukning

av totalt 10 miljoner kronor inom en viss tidsram.

Sveriges fiskares riksförbund tillstyrker förslaget till disposition

av de 42,5 miljoner kronor som beräknas återstå av prisreglerings-

kassan för fisk med undantag för posten Exportfrämjande åtgärder.

Eftersom yrkesfiskets producentorganisationer nybildats vid årsskif-

tet och ej hunnit bygga upp något eget kapital är det viktigt att

tillräckliga resurser finns för att verksamheten skall kunna bedrivas

i enlighet med intentionerna. Nya beräkningsgrunder kommer att pre-

senteras för Jordbruksdepartementet i februari månad. Förbundet

föreslår att till Exportfrämjande åtgärder avsättes 4,0 miljoner

kronor. SFR anser vidare att avsättningen av 5,0 miljoner kronor till

producentorganisationer är otillräcklig.

 De nya förutsättningar för yrkesfisket, som EES-avtalets ikraft-

trädande innebär, ställer krav på särskilda åtgärder för yrkesfisket

under en övergångsperiod. Förbundet vill i detta sammanhang kraftigt

understryka nödvändigheten av att

möjligheter skapas för en fortsatt finansiering av fiskarnas trygg-

hetsförsäkring, utsättningar av fisk, regionalt stöd till ost- och

sydkusten etc. under tiden fram till ett eventuellt svenskt inträde i

EU eller tills andra finansieringsformer finns.

 Utredningen pekar på det stora behovet av medel som kommer att

finnas för fiskevården och tar i detta sammanhang upp frågan om den

fortsatta finansieringen. Några konkreta förslag läggs dock ej, även

om det anses motiverat att frågan om införande av fiskevårdsavgift

läggs fram ännu en gång. Det föreslås därför att den särskilde utre-

daren får i uppdrag att i samråd med berörda parter närmare utforma

ett förslag om en allmän fiskevårdsavgift, vilket Sveriges fiskares

riksförbund kan ställa sig bakom. Ett av villkoren för detta är

självfallet att yrkesfisket kommer att ingå i och får ta del av ett

system med fiskevårdsavgift. Det är vidare en förutsättning för att

frågan skall kunna lösas, att detta sker i samstämmighet mellan

yrkesfisket, sportfisket och fiskevattensägarna. Särskilt bör beaktas

hur EU-landet Danmark i enighet löst detta problem. Någon annan fram-

gång finns inte.

Sveriges sportfiske- och fiskevårdsförbund: Vad så gäller frågan om

införandet av en allmän fiskevårdsavgift har vi från Sportfiskarnas

sida mycket klart redovisat hur förbundet ser på frågan. Det framgår

också av det brev som den 11 november 1993 tillställdes Fiskeriver-

kets generaldirektör Per Wramner.

 Sveriges sportfiske- och fiskevårdsförbund ställer sig positivt

till utredningens förslag om att den särskilde utredaren får i upp-

drag att i kontakter med sportfiskarnas, yrkesfiskarnas och vatten-

ägarnas företrädare undersöka möjligheten av införandet av en allmän

fiskevårdsavgift. Detta för att söka uppnå en lösning som långsiktigt

kan finansiera det stora behovet av fiskevårdsinsatser i landet.

 För Sveriges sportfiske- och fiskevårdsförbunds del är det av

väsentlig betydelse, att organisationen tillförsäkras ett avgörande

inflytande över hur medlen disponeras, samt att den inbetalda avgif-

ten används till fiskevårdande åtgärder av bestående karaktär.

Västkustens husbehovsfiskares förbund: Som framgår av avsnitt "5

Fiskevård" är det meningen att en eventuell fiskevårdsavgift skulle

användas till finansiering av åtgärder för att säkra tillgången på

lax, öring och i viss mån ål i insjöar samt gös. Det framhålls ut-

tryckligen, att arterna torsk och sill knappast kan gynnas genom de

avsedda åtgärderna. Enligt vår mening gäller samma sak praktiskt

taget alla fiskslag som är föremål för husbehovsfiske på västkusten.

De från den 1 januari 1994 gällande fiskebestämmelserna förbjuder

användningen av sedvanliga husbehovsfiskeredskap inom ett stort antal

s.k. "fredningsområden" (avser lax och öring). Dessutom är dessa sed-

vanliga redskap förbjudna inom övriga områden, där man brukar kunna

fånga öring, dvs. innanför 3-meterskurvan. Vi anser därför att det

skulle vara orimligt och orättfärdigt att av husbehovsfiskarna begära

en avgift, som inte alls skulle användas till nytta eller glädje för

husbehovsfisket. En avgift på det sedvanliga husbehovsfisket är också

för den bofasta befolkningen här på kusten något helt främmande och

obegripligt. En eventuell fiskevårdsavgift på västkusten bör endast

avse spöfiske och bör naturligtvis vara särskilt hög för fiske i nyss

nämnda "fredningsområden". Enligt promemoria den 1 oktober 1991

"måste avgiften accepteras av de fiskande, som också bör få ett stort

inflytande över influtna medel". Det är helt orealistiskt att tro att

husbehovsfiskarna på västkusten kommer att acceptera en avgift för

att fiska på hävdvunnet sätt. Vi är vidare övertygade om, att vi inte

kommer att kunna påverka användningen av influtna medel. Vi har inte

deltagit i utredningen om fiskevårdsavgift. Vi avstyrker bestämt in-

förande av allmän fiskevårdsavgift på västkusten.

Laxforskningsinstitutet: Som utredningen framhåller kommer behovet av

medel för fiskevårdande åtgärder att öka under den närmaste framti-

den. Behovet är akut beträffande Östersjölaxen, där överexploatering

i fisket och höga förluster under yngelstadiet (M74-syndromet) hotar

att utradera flera stammar. För att bemästra situationen krävs bety-

dande insatser både inom FoU och aktiv fiskevård (fiskeregleringar,

inrättande av genbanker, stödutsättningar osv.). Icke minst inom

sportfiskekretsar finns en utbredd förståelse för problematiken, och

även om det bästa vore om erforderliga medel kunde tillskjutas över

statsbudgeten är det troligt att man inom sportfiskarkollektivet

skulle få acceptans för en allmän fiskevårdsavgift under förutsätt-

ning att den kunde bidraga till att förbättra den vilda laxens möj-

ligheter att fortleva. Sannolikt är detta i framtiden det enda tänk-

bara finansieringsalternativet med tanke på att nuvarande, redan

alltför knappa, källor för bidrag till fiskevården kommer att minska

ytterligare.

Jordbruksdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 17 februari 1994

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden

B.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

Dinkelspiel,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], P.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1993/94:158 Vissa fiskeripolitiska

frågor

Rättsdatablad

Författningsrubrik Bestämmelser som Celexnummer för

 inför, ändrar, bakomliggande

 upphäver eller EG-regler

 upprepar ett

 normgivnings-

 bemyndigande

Lag om ändring i

fiskelagen 20, 21 §§

(1993:787)

 12