Regeringens proposition

1994/95:230

Kommunal översiktsplanering enligt plan- och bygglagen, m.m.

Prop.

1994/95:230

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 24 maj 1995

Mona[REDACTED_EFTERNAMN]

 Margareta[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Miljödepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen läggs fram förslag till ändringar i plan- och bygglagen

(1987:10), PBL, som innebär krav på ökad miljöhänsyn i den fysiska planeringen.

Regeringens utgångspunkt är därvid att den fysiska planeringen skall ses som en

integrerad del i en samlad miljöpolitik.

 Genom förslagen betonas den kommunala översiktsplaneringens roll i

miljöarbetet. Förslag läggs fram som innebär en förstärkning av

översiktsplaneringen enligt PBL. Medborgarinflytandet föreslås utvidgas. Vidare

föreslås att kommunfullmäktige skall ta ställning till översiktsplanens

aktualitet minst en gång per mandatperiod.

 Även medborgarinflytandet i detaljplaneringen förstärks och kravet på

miljökonsekvensbeskrivningar utvidgas.

 Vidare lämnas vissa förslag som syftar till att ge bättre möjligheter att

bevara parker och andra grönområden och till att ta till vara kulturmiljövärden.

 För att underlätta återanvändning och återvinning av rivningsmaterial föreslås

krav på rivningsplan.

 Den nya lagstiftningen föreslås träda i kraft den 1 januari 1996.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut.............. 4

2 Lagtext.................................. 5

 2.1 Förslag till lag om ändring i

 plan- och bygglagen (1987:10)........ 5

 2.2 Förslag till lag om ändring

 i lagen (1987:12) om hushållning med

 naturresurser m.m.................... 26

 2.3 Förslag till lag om ändring i

 naturvårdslagen (1964:822)........... 27

3 Ärendet och dess beredning............... 29

4 Ökad miljöhänsyn i den fysiska

 planeringen.............................. 30

 4.1 Den fysiska planeringens uppgifter... 31

 4.2 Större hänsyn till miljön............ 32

 4.3 Natur- och kulturmiljön.............. 34

 4.4 Medborgarinflytande.................. 38

 4.5 Gällande rätt........................ 40

5 Den kommunala planeringen................ 45

 5.1 Kommunal översiktsplanering.......... 45

 5.1.1 En förstärkt översiktsplanering. 45

 5.1.2 Allmänna intressen.............. 48

 5.1.3 Översiktsplanens innehåll ...... 50

 5.1.4 Redovisning av riksintressen.... 54

 5.1.5 Översiktsplanens innebörd och konsekvenser 60

 5.1.6 Samråd och medborgarinflytande.. 62

 5.1.7 Översiktsplanens aktualitet..... 65

 5.1.8 Översiktsplanens betydelse vid olika beslut 69

 5.2 Miljökonsekvensbeskrivningar m.m..... 71

 5.2.1 Program- och samrådsskedena..... 72

 5.2.2 Ökad användning av miljökonsekvensbeskrivningar 75

 5.3 Fysisk planering för en bättre miljö. 78

 5.3.1 Parker och andra grönområden i stadsbygden 79

 5.3.2 Kulturmiljön.................... 83

 5.3.3 Tillgänglighet i den offentliga miljön m.m. 91

 5.3.4 Återanvändning och återvinning av rivningsmaterial 98

6 Den regionala planeringen................103

7 Övriga frågor............................105

 7.1 Ordningen för överklagande av kommunens beslut105

 7.2 Justeringar med anledning av tidigare förslag107

8 Konsekvensbedömning......................108

9 Ikraftträdande...........................109

10 Ändringar i annan lagstiftning...........109

11 Författningskommentar....................109

 11.1Förslaget till lag om ändring i plan- och bygglagen (1987:10)109

 11.2Förslaget till ändring i lagen (1987:12) om hushållning med

 naturresurser m.m....................124

 11.3Förslaget till ändring i naturvårdslagen (1964:822)124

Bilaga 1 Sammanfattning av betänkandet Miljö och fysisk planering (SOU

 1994:36)........................125

Bilaga 2 Sammanfattning av betänkandet Överprövning av beslut i plan-

 och byggärenden (SOU 1994:134)..132

Bilaga 3 Lagförslag i betänkandet Miljö och fysisk planering (SOU

 1994:36)........................140

Bilaga 4 Lagförslag avseende plan- och bygglagen i betänkandet

 Överprövning av beslut i plan- och byggärenden (SOU

 1994:134).......................159

Bilaga 5 Förteckning över remissinstanser som yttrat sig över be-

 tänkandet Miljö och fysisk planering (SOU 1994:36)166

Bilaga 6 Förteckning över remissinstanser som yttrat sig över be-

 tänkandet Överprövning av beslut i plan- och byggärenden

 (SOU 1994:134)..................168

Bilaga 7 De till Lagrådet remitterade lagförslagen170

Bilaga 8 Lagrådets yttrande...................195

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 24 maj 1995198

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen

 antar regeringens förslag till

 1. lag om ändring i plan- och bygglagen (1987:10),

 2. lag om ändring i lagen (1987:12) om hushållning med naturresurser m.m.,

 3. lag om ändring i naturvårdslagen (1964:822).

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

2.1 Förslag till lag om ändring i plan- och bygglagen (1987:10)

 Härigenom föreskrivs i fråga om plan- och bygglagen (1987:10)[1]

 dels att 8 kap. 29 a § skall upphöra att gälla,

 dels att 1 kap. 3 och 4 §§, 2 kap. 1, 2 och 4 §§, 3 kap. 14, 17 och 18 §§, 4

kap. 1-5 och 8 §§, 5 kap. 7, 16, 18, 20, 21 och 31 §§, 6 kap. 13 §, 7 kap. 4 §,

8 kap. 4 och 5 §§, 9 kap. 1, 2, 4, 12 och 13 §§, 10 kap. 3 och 6 §§, 11 kap.

5 §, 13 kap. 2-4 och 8 §§ och 14 kap. 8 § samt rubriken till 2 kap. skall ha

följande lydelse,

 dels att det i lagen skall föras in en ny paragraf, 4 kap. 14 §, av följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 kap.

 3 §

 Varje kommun skall ha Varje kommun skall ha

en aktuell en aktuell översiktsplan,

översiktsplan, som som omfattar hela

omfattar hela kommunen. kommunen. Översiktsplanen

Översiktsplanen skall i skall ge vägledning för

stort ange hur mark- beslut om användningen av

och vattenområden är mark- och vattenområden

avsedda att användas och samt om hur den byggda

hur miljön skall utvecklas

bebyggelseutvecklingen och bevaras.

bör ske. Översiktsplanen Översiktsplanen är inte

är inte bindande för bindande för myndigheter

myndigheter och och enskilda.

enskilda.

Regleringen av markens användning och av bebyggelsen inom kommunen sker genom

detaljplaner. En detaljplan får omfatta endast en begränsad del av kommunen.

 För begränsade områden av kommunen som inte omfattas av detaljplan får

områdesbestämmelser antas, om det behövs för att syftet med översiktsplanen

skall uppnås eller för att säkerställa att riksintressen enligt lagen (1987:12)

om hushållning med naturresurser m.m. tillgodoses.

 Fastighetsplaner får antas för att underlätta genomförandet av detaljplaner.

 För samordning av flera kommuners planläggning får regionplaner antas.

 4 §[2]

 Till byggande och Till byggande och

rivning av byggnader rivning av byggnader

samt till schaktning, samt till schaktning,

fyllning, trädfällning fyllning, trädfällning och

och skogsplantering skogsplantering fordras

fordras tillstånd i form tillstånd i form av

av bygglov, rivningslov bygglov, rivningslov

respektive marklov i respektive marklov i den

den omfattning som omfattning som följer av

följer av denna lag. denna lag. Vidare skall

Vidare skall den nämnd den nämnd som avses i 7 §

som avses i 7 § under- underrättas om olika

rättas om slags arbeten genom

byggnadsarbeten m.m. bygganmälan eller

genom bygganmälan i den rivningsanmälan i den

omfattning som följer av omfattning som följer av

denna lag. denna lag.

Beträffande åtgärder som kräver bygglov får ges förhandsbesked huruvida

byggande kan tillåtas på den avsedda platsen.

 2 kap.

Allmänna intressen som Allmänna intressen som

skall beaktas vid plan- skall beaktas vid plan-

läggning och vid läggning och vid

lokalisering av lokalisering av

bebyggelse bebyggelse, m.m.

 1 §

 Planläggning skall ske Mark- och vattenområden

så att den främjar en skall användas för det eller

från allmän synpunkt lämplig de ändamål för vilka

utveckling och ger områdena är mest lämpade

förutsättningar för en med hänsyn till

från social synpunkt god beskaffenhet och läge

bostads-, arbets-, samt föreliggande behov.

trafik- och

fritidsmiljö. Hänsyn

skall därvid tas till

förhållandena i

angränsande kommuner.

Mark- och vattenområden

skall användas för det

eller de ändamål för vilka

områdena är mest lämpade

med hänsyn till

beskaffenhet och läge

samt föreliggande behov.

 Vad som anges i första Vid planläggning och i

stycket skall beaktas ärenden om bygglov och

även i ärenden om bygglov förhandsbesked skall

och förhandsbesked. lagen (1987:12) om

 hushållning med

 naturresurser m.m. till-

 ämpas.

 2 §

 Vid planläggning och i Planläggning skall, med

ärenden om bygglov och beaktande av natur- och

förhandsbesked skall kulturvärden, främja en

lagen (1987:12) om ändamålsenlig struktur av

hushållning med bebyggelse, grönområden,

naturresurser m.m. kommunikationsleder och

tillämpas. andra anläggningar. Även

 en från social synpunkt

 god livsmiljö, goda miljö-

 förhållanden i övrigt samt

 en långsiktigt god

 hushållning med mark och

 vatten och med energi

 och råvaror skall främjas.

 Hänsyn skall tas till

 förhållandena i angränsande

 kommuner.

 Vad som anges i första

 stycket skall beaktas

 även i andra ärenden

 enligt denna lag.

 4 §[3]

 Inom områden med sammanhållen bebyggelse skall bebyggelsemiljön utformas med

hänsyn till behovet av

 1. skydd mot uppkomst och spridning av brand samt mot trafikolyckor och andra

olyckshändelser,

 2. åtgärder för att skydda befolkningen mot och begränsa verkningarna av

stridshandlingar,

 3. hushållning med energi och vatten samt goda klimatiska och hygieniska

förhållanden,

 4. trafikförsörjning och god trafikmiljö,

 5. parker och andra

 grönområden,

 5. möjligheter för 6. möjligheter för

personer med nedsatt personer med nedsatt

rörelse- eller rörelse- eller

orienteringsförmåga att orienteringsförmåga att

använda området, använda området,

 6. förändringar och 7. förändringar och

kompletteringar. kompletteringar.

 Inom eller i nära anslutning till områden med sammanhållen bebyggelse skall det

finnas lämpliga platser för lek, motion och annan utevistelse samt möjligheter

att anordna en rimlig samhällsservice och kommersiell service.

 3 kap.

 14 §[4]

 I fråga om anläggningar som anges i 8 kap. 2 § första stycket skall

föreskrifterna i 1-3 och 10-13 §§ om byggnader tillämpas.

 I fråga om sådana skyltar

 och ljusanordningar som

 omfattas av krav på

 bygglov skall

 föreskrifterna i 1 och 2 §§

 om byggnader tillämpas.

 17 §

 Tomter skall, oavsett om de har tagits i anspråk för bebyggelse eller inte,

hållas i vårdat skick. De skall skötas så att betydande olägenheter för

omgivningen och för trafiken inte uppkommer och så att risken för olycksfall

begränsas. Byggnadsnämnden kan besluta att plantering skall utföras och att

befintlig växtlighet skall bevaras.

 Tomter, som är särskilt

 värdefulla från historisk,

 kulturhistorisk,

 miljömässig eller

 konstnärlig synpunkt, får

 inte förvanskas i de

 avseenden de omfattas av

 skyddsbestämmelser i en

 detaljplan eller i

 områdesbestämmelser.

 Anordningar som har tillkommit för att uppfylla kraven i 15 § skall hållas i

stånd i skälig utsträckning.

 Lekplatser och fasta anordningar på lekplatser skall underhållas så att risken

för olycksfall begränsas.

 18 §

 I fråga om allmänna I fråga om allmänna

platser och områden för platser och områden för

andra anläggningar än andra anläggningar än

byggnader skall vad som byggnader skall vad som

föreskrivs om tomter i föreskrivs om tomter i

15-17 §§ tillämpas i 17 § andra stycket alltid

skälig utsträckning. tillämpas samt vad som

 föreskrivs i 15 och 16 §§

 och i 17 § första, tredje

 och fjärde styckena

 tillämpas i skälig

 utsträckning.

 4 kap.

 1 §

 I översiktsplanen skall I översiktsplanen skall

redovisas allmänna redovisas

intressen som bör de allmänna intressen

beaktas vid beslut om enligt 2 kap. och de

användningen av mark- miljö- och riskfaktorer

och vattenområden. som bör beaktas vid

 beslut om användningen av

 mark- och vattenområden.

 Vid redovisningen av de

 allmänna intressena skall

 riksintressen enligt

 lagen (1987:12) om

 hushållning med

 naturresurser m.m. anges

 särskilt.

 Av planen skall framgå Av planen skall framgå

 1. grunddragen i fråga 1. grunddragen i fråga

om den avsedda om den avsedda

användningen av mark- användningen av mark- och

och vattenområden samt i vattenområden,

fråga om tillkomst,

förändring och bevarande

av bebyggelse,

 2. kommunens syn på hur

 den byggda miljön skall

 utvecklas och bevaras,

 2. hur kommunen avser 3. hur kommunen avser

att tillgodose att tillgodose de

riksintressen enligt redovisade riksintres-

lagen (1987:12) om sena enligt lagen om

hushållning med hushållning med

naturresurser m.m. naturresurser m.m.

 Översiktsplanens innebörd

 och konsekvenser skall

 kunna utläsas utan

 svårighet.

 2 §

 Översiktsplanen skall

utformas så, att dess

innebörd kan utläsas utan

svårighet.

 Till planen skall Till översiktsplanen

fogas en sådan skall fogas en sådan

planbeskrivning som planbeskrivning som

avses i 8 § och avses i 8 § och

länsstyrelsens länsstyrelsens

granskningsyttrande granskningsyttrande

enligt 9 §. enligt 9 §.

 Om länsstyrelsen inte har godtagit planen i en viss del, skall det anmärkas i

planen.

 3 §

 När förslag till När förslag till

översiktsplan eller till översiktsplan eller till

ändring av planen ändring av planen

upprättas, skall upprättas, skall kommunen

kommunen samråda med samråda med länsstyrelsen

länsstyrelsen samt samt regionplaneorgan

regionplaneorgan och och kommuner som berörs

kommuner som berörs av av förslaget. De

förslaget. Andra som har myndigheter samt de

ett väsentligt intresse sammanslutningar och

av förslaget skall enskilda i övrigt som har

beredas tillfälle till ett väsentligt intresse

samråd. av förslaget skall

 beredas tillfälle till

 samråd.

 4 §

 Samrådet syftar till Syftet med samrådet är

ett utbyte av att förbättra

information och beslutsunderlaget och

synpunkter. Under att ge möjlighet till

samrådet bör motiven till insyn och påverkan. Under

förslaget, samrådet bör motiven till

planeringsunderlag av förslaget,

betydelse och förslagets planeringsunderlag av

innebörd redovisas. betydelse samt förslagets

 innebörd och konsekvenser

 redovisas.

 Resultatet av samrådet och förslag med anledning av de synpunkter som har

framförts skall redovisas i en samrådsredogörelse.

 5 §

 Under samrådet åligger Under samrådet skall

det länsstyrelsen länsstyrelsen särskilt ta

särskilt att till vara och samordna

 statens intressen och

 därvid

 1. ge råd om 1. tillhandahålla

tillämpningen av 2 kap. underlag för kommunens

och verka för att bedömningar och ge råd i

riksintressen enligt fråga om sådana allmänna

lagen (1987:12) om hus- intressen enligt 2 kap.

hållning med och sådana miljö- och

naturresurser m.m. riskfaktorer som bör

tillgodoses, beaktas vid beslut om

 användningen av mark- och

 vattenområden,

 2. verka för att sådana 2. verka för att

frågor om användningen av riksintressen enligt

mark- och vattenområden lagen (1987:12) om hus-

som angår två eller flera hållning med

kommuner samordnas på naturresurser m.m.

ett lämpligt sätt, tillgodoses och för att

 sådana frågor om

 användningen av mark- och

 vattenområden som angår två

 eller flera kommuner

 samordnas på ett lämpligt

 sätt.

 3. ta till vara

statens intressen.

 8 §

 Under utställningstiden skall planförslaget åtföljas av

 1. planbeskrivning som avses i andra stycket,

 2. samrådsredogörelsen,

 3. gällande översiktsplan,

 4. sådant planeringsunderlag som kommunen anser vara av betydelse för en

bedömning av förslaget.

 I planbeskrivningen I planbeskrivningen

skall redovisas skall redovisas

planeringsförutsättningarna, planeringsförutsättningarna,

skälen till planens skälen till planens

utformning och de utformning och de åtgärder

åtgärder som kommunen som kommunen avser att

avser att vidta för att vidta för att fullfölja

fullfölja planen. planen. Vidare skall

 redogöras för planens

 konsekvenser.

 Avser förslaget ändring av översiktsplanen för en viss del av kommunen, skall

ändringens verkningar för andra delar av kommunen redovisas.

 14 §

 Kommunfullmäktige skall

 minst en gång under

 mandattiden ta ställning

 till översiktsplanens ak-

 tualitet.

 Före ett beslut som

 avses i första stycket

 skall länsstyrelsen i en

 sammanfattande

 redogörelse redovisa

 synpunkter i fråga om

 sådana statliga intressen

 som kan vara av

 betydelse för kommunens

 beslut samt ange hur

 synpunkterna enligt

 länsstyrelsens mening

 förhåller sig till

 översiktsplanen.

 5 kap.

 7 §[5]

 Utöver vad som enligt 3 § skall redovisas i detaljplanen får i planen meddelas

bestämmelser om

 1. i vad mån åtgärder kräver lov enligt 8 kap. 5 § första stycket, 6 § första

stycket 2 och 3, andra stycket samt tredje stycket 2, 8 § första och tredje

styckena samt 9 § första och andra styckena,

 2. den största omfattning i vilken byggande över och under markytan får ske

och, om det finns särskilda skäl med hänsyn till bostadsförsörjningen eller

miljön, även den minsta omfattning i vilken byggandet skall ske,

 3. byggnaders användning, varvid för bostadsbyggnader kan bestämmas andelen

lägenheter av olika slag och storlek,

 4. placering, 4. placering,

utformning och utförande utformning och utförande

av byggnader, andra av byggnader, andra

anläggningar och tomter, anläggningar och tomter,

varvid får meddelas varvid får meddelas

skyddsbestämmelser för varsamhetsbestämmelser för

byggnader som avses i 3 att precisera kraven i 3

kap. 12 § och kap. 10 §,

rivningsförbud för sådana skyddsbestämmelser för

byggnader samt sådana byggnader som avses i 3

bestämmelser i fråga om kap. 12 § och för tomter

andra ändringar av som är särskilt värdefulla

byggnader än från historisk, kultur-

tillbyggnader som får historisk, miljömässig

utfärdas med stöd av eller konstnärlig

föreskrifter enligt 21 § synpunkt, rivningsförbud

lagen (1994:847) om för byggnader som avses i

tekniska egenskapskrav 3 kap. 12 § samt sådana

på byggnadsverk, m.m., bestämmelser i fråga om

 andra ändringar av

 byggnader än

 tillbyggnader som får

 utfärdas med stöd av

 föreskrifter enligt 21 §

 lagen (1994:847) om

 tekniska egenskapskrav på

 byggnadsverk, m.m.,

 5. vegetation samt markytans utformning och höjdläge,

 6. användning och 6. användning och

utformning av allmänna utformning av allmänna

platser för vilka kom- platser för vilka kom-

munen inte skall vara munen inte skall vara

huvudman, huvudman, varvid får

 meddelas skyddsbestäm-

 melser för sådana platser

 som är särskilt värdefulla

 från historisk,

 kulturhistorisk,

 miljömässig eller

 konstnärlig synpunkt,

 7. stängsel samt utfart eller annan utgång mot allmänna platser,

 8. placering och utformning av parkeringsplatser, förbud att använda viss mark

eller byggnader för parkering samt skyldighet att anordna utrymme för parkering,

lastning och lossning enligt 3 kap. 15 § första stycket 6,

 9. tillfällig användning av mark eller byggnader, som inte genast behöver tas

i anspråk för det ändamål som anges i planen,

 10. markreservat för allmänna ledningar, energianläggningar samt trafik- och

väganordningar,

 11. skyddsanordningar för att motverka störningar från omgivningen och, om det

finns särskilda skäl, högsta tillåtna värden för störningar genom

luftförorening, buller, skakning, ljus eller annat sådant som prövas enligt

miljöskyddslagen (1969:387),

 12. principerna för 12. principerna för

fastighetsindelningen fastighetsindelningen

och för inrättande av och för inrättande av

gemensamhetsanläggningar. gemensamhetsanläggningar,

 13. skydd för sådana

 allmänna platser för vilka

 kommunen är huvudman och

 som är särskilt värdefulla

 från historisk, kultur-

 historisk, miljömässig

 eller konstnärlig syn-

 punkt.

 Bestämmelser om byggnaders användning enligt första stycket 3 får inte utformas

så att en effektiv konkurrens motverkas.

 I detaljplanen får även meddelas bestämmelser om exploateringssamverkan enligt

6 kap. 2 §. Om en detaljplan antas efter det att ett exploateringsbeslut enligt

lagen (1987:11) om exploateringssamverkan har vunnit laga kraft, skall det anges

i planen om den skall genomföras enligt nämnda lag. Skall mark tas i anspråk

från någon fastighet vars ägare inte deltar i samverkan, skall planen innehålla

uppgift därom.

 Planen får inte göras mer detaljerad än som är nödvändigt med hänsyn till

syftet med den.

 16 §[6]

 För begränsade områden som inte omfattas av detaljplan kan områdesbestämmelser

antas för att säkerställa att syftet med översiktsplanen uppnås eller att ett

riksintresse enligt lagen (1987:12) om hushållning med naturresurser m.m.

tillgodoses. Med områdesbestämmelser får regleras

 1. i vad mån åtgärder kräver lov enligt 8 kap. 5 § andra stycket, 6 § första

stycket 1 och 3 samt andra och tredje styckena, 7 §, 8 § andra och tredje

styckena samt 9 § tredje stycket,

 2. grunddragen för användningen av mark- och vattenområden för bebyggelse

eller för fritidsanläggningar, kommunikationsleder och andra jämförliga ändamål,

 3. största tillåtna byggnads- eller bruksarean för fritidshus och storleken på

tomter till sådana hus,

 4. placering, 4. placering,

utformning och utförande utformning och utförande

av byggnader, andra av byggnader, andra

anläggningar och tomter, anläggningar och tomter,

varvid får meddelas varvid får meddelas

skyddsbestämmelser för varsamhetsbestämmelser för

byggnader som avses i 3 att precisera kraven i 3

kap. 12 § och kap. 10 §,

rivningsförbud för sådana skyddsbestämmelser för

byggnader samt sådana byggnader som avses i 3

bestämmelser i fråga om kap. 12 § och för tomter

andra ändringar av som är särskilt värdefulla

byggnader än från historisk, kultur-

tillbyggnader som får historisk, miljömässig

utfärdas med stöd av eller konstnärlig

föreskrifter enligt 21 § synpunkt, rivningsförbud

lagen (1994:847) om för byggnader som avses i

tekniska egenskapskrav 3 kap. 12 § samt sådana

på byggnadsverk, m.m., bestämmelser i fråga om

 andra ändringar av

 byggnader än

 tillbyggnader som får

 utfärdas med stöd av

 föreskrifter enligt 21 §

 lagen (1994:847) om

 tekniska egenskapskrav på

 byggnadsverk, m.m.,

 5. användning och 5. användning och

utformning av allmänna utformning av allmänna

platser, platser, varvid får

 meddelas

 skyddsbestämmelser för

 sådana platser som är

 särskilt värdefulla från

 historisk, kultur-

 historisk, miljömässig

 eller konstnärlig

 synpunkt,

 6. vegetation samt markytans utformning och höjdläge inom sådana områden som

avses i 8 kap. 9 § tredje stycket,

 7. skyddsanordningar för att motverka störningar från omgivningen,

 8. exploateringssamverkan enligt 6 kap. 2 §.

 18 §

 Detaljplanen bör Detaljplanen skall

grundas på ett program grundas på ett program

som anger utgångspunkter som anger utgångspunkter

och mål för planen. och mål för planen, om det

 inte är onödigt.

 En detaljplan som En

medger en användning av miljökonsekvensbeskrivning

mark eller av byggnader enligt 5 kap. lagen

eller andra anläggningar (1987:12) om hushållning

som innebär betydande med naturresurser m.m.

miljöpåverkan skall skall upprättas, om

grundas på ett sådant detaljplanen medger en

program som anges i användning av mark eller

första stycket, om av byggnader eller andra

detaljplanen innebär att anläggningar som innebär

planområdet får tas i betydande påverkan på

anspråk för miljön, hälsan eller

 1. industriändamål, hushållningen med

 2. ny sammanhållen naturresurser.

bebyggelse,

 3. skidliftar eller

kabinbanor,

 4. hotellkomplex

eller fritidsbyar eller

 5. permanenta

tävlings- eller

testbanor för bilar

eller motorcyklar.

 I de fall som anges i

andra stycket skall en

miljökonsekvensbeskriv-

ning enligt 5 kap.

lagen (1987:12) om

hushållning med

naturresurser m.m.

upprättas vid

utarbetandet av

programmet.

 20 §

 När förslag till När program utarbetas

detaljplan upprättas, och när förslag till

skall kommunen samråda detaljplan upprättas,

med länsstyrelsen, skall kommunen samråda

fastighetsbild- med länsstyrelsen,

ningsmyndigheten och fastighetsbildnings-

kommuner som berörs av myndigheten och kommuner

förslaget. Sakägare och som berörs av programmet

de bostadsrättshavare, eller förslaget. Sakägare

hyresgäster och boende och de bostadsrätts-

som berörs av förslaget havare, hyresgäster och

samt de myndigheter, boende som berörs av

sammanslutningar och programmet eller

enskilda i övrigt som förslaget samt de

har ett väsentligt myndigheter,

intresse av förslaget sammanslutningar och

skall beredas tillfälle enskilda i övrigt som har

till samråd. ett väsentligt intresse

 av programmet eller

 förslaget skall beredas

 tillfälle till samråd.

 21 §

 Samrådet syftar till Syftet med samråd är att

ett utbyte av förbättra

information och beslutsunderlaget och

synpunkter. Under att ge möjlighet till

samrådet bör motiven till insyn och påverkan. Under

förslaget, samråden bör kommunen

planeringsunderlag av redovisa

betydelse samt de planeringsunderlag av

viktigaste följderna av betydelse samt de

förslaget redovisas. Om viktigaste följderna av

det finns ett program förslaget. När det finns

eller en miljökonse- program eller

kvensbeskrivning för miljökonsekvensbe-

planen, skall också skrivning, skall även

dessa redovisas. dessa redovisas. Vid

 samråd om ett förslag till

 detaljplan skall motiven

 till förslaget redovisas.

 Resultatet av samrådet De synpunkter som har

och förslag med framförts vid samråden

anledning av de samt kommentarer och

synpunkter som har förslag med anledning av

framförts skall redo- synpunkterna skall

visas i en redovisas i en gemensam

samrådsredogörelse. samrådsredogörelse.

 31 §

 När beslutet att anta detaljplanen har vunnit laga kraft, skall de som till

följd av beslutet kan vara berättigade till ersättning enligt 14 kap. 5 eller 8

§ underrättas. I underrättelsen skall också tas in en upplysning om innehållet i

15 kap. 4 §. Kommunen bestämmer om underrättelsen skall ske genom brev eller

genom kungörande på det sätt som anges i 24 §.

 Snarast möjligt efter Kommunen skall på

det att beslutet har planhandlingarna

vunnit laga kraft skall anteckna datum då be-

ett exemplar av planen, slutet vunnit laga

planbeskrivningen, kraft. Om ett förordnande

genomförandebeskrivning- enligt 13 kap. 8 § andra

en och stycket har meddelats,

fastighetsförteckningen skall även datum för

sändas till förordnandet antecknas.

länsstyrelsen, Snarast möjligt efter det

fastighets- att beslutet att anta

registermyndigheten och detaljplanen har vunnit

fastighets- laga kraft skall ett

bildningsmyndigheten, exemplar av planen,

om det inte är uppenbart planbeskrivningen,

obehövligt. genomförandebeskrivningen

 och fastighetsförteck-

 ningen sändas till

 länsstyrelsen samt till

 fastighetsregistermyndig-

 heten och

 fastighetsbildningsmyn-

 digheten, om det inte är

 uppenbart obehövligt.

 Om handlingarna inte kan sändas till myndigheterna inom två veckor från det att

planen vunnit laga kraft, skall myndigheterna genast underrättas om innehållet i

handlingarna.

 6 kap.

 13 §

 Fastighetsplanen antas av byggnadsnämnden eller, om planen har upprättats

gemensamt med detaljplanen och denna ej skall antas av nämnden, av den som antar

detaljplanen.

 Snarast möjligt efter Kommunen skall på

det att beslutet att planhandlingarna

anta fastighetsplanen anteckna datum då be-

har vunnit laga kraft slutet vunnit laga

skall ett exemplar av kraft. Om ett förordnande

planen, enligt 13 kap. 8 § andra

planbeskrivningen och stycket har meddelats,

fastighetsförteckningen skall även datum för

sändas till förordnandet antecknas.

fastighetsregistermyndigheten Snarast möjligt efter det

och att beslutet att anta

fastighetsbildningsmyndigheten, fastighetsplanen har

om det inte är uppenbart vunnit laga kraft skall

obehövligt. ett exemplar av planen,

 planbeskrivningen och

 fastighetsförteckningen

 sändas till länsstyrelsen

 samt till

 fastighetsregistermyndig-

 heten och

 fastighetsbildningsmyn-

 digheten, om det inte är

 uppenbart obehövligt.

 Om handlingarna inte kan sändas till myndigheterna inom två veckor från det att

planen vunnit laga kraft, skall myndigheterna genast underrättas om innehållet i

handlingarna.

 I de fall detaljplanen I de fall detaljplanen

enligt 5 § skall anses enligt 5 § skall anses ha

ha den utformning som den utformning som

framgår av framgår av

fastighetsplanen skall fastighetsplanen skall

länsstyrelsen tillsändas kommunen ange avvikelsen

handlingarna respektive på detaljplanen samt sända

underrättas om innehållet ett exemplar av

i dessa enligt andra detaljplanen och de

och tredje styckena. handlingar som anges i

 andra stycket till

 länsstyrelsen respektive

 underrätta länsstyrelsen

 om innehållet i dessa

 enligt tredje stycket.

 7 kap.

 4 §

 Regionplanen skall tjäna till ledning för beslut om översiktsplaner,

detaljplaner och områdesbestämmelser. Planen kan, i den mån det har betydelse

för regionen, ange grunddragen för användningen av mark- och vattenområden samt

riktlinjer för lokalisering av bebyggelse och anläggningar.

 Bestämmelserna i 4 kap. Bestämmelserna i 4 kap.

2 § om planhandlingar 1 § tredje stycket och 2 §

och deras utformning om planhandlingar och

samt om planbeskrivning deras utformning samt om

skall tillämpas på planbeskrivning skall

regionplanen. Någon tillämpas på regionplanen.

redovisning av åtgärder Någon redovisning av

för att fullfölja planen åtgärder för att fullfölja

behöver dock inte lämnas. planen behöver dock inte

 lämnas.

 8 kap.

 4 §[7]

 Bestämmelserna i 1-3 §§ gäller inte i fråga om nedan angivna åtgärder

beträffande en- eller tvåbostadshus och till dem hörande fristående uthus,

garage och andra mindre byggnader (komplementbyggnader):

 1. färga om byggnader inom områden med detaljplan, om byggnadens karaktär

därigenom inte ändras väsentligt,

 2. med mur eller plank anordna skyddade uteplatser i anslutning till

bostadshuset, om muren eller planket inte är högre än 1,8 meter, inte sträcker

sig mer än 3,0 meter ut från huset och inte placeras närmare gränsen än 4,5

meter,

 3. anordna skärmtak 3. anordna skärmtak över

över sådana uteplatser sådana uteplatser som

som anges i 4 eller över anges i 2 eller över

altaner, balkonger altaner, balkonger eller

eller entréer, om entréer, om skärmtaket

skärmtaket inte är större inte är större än 12,0

än 12,0 kvadratmeter och kvadratmeter och inte

inte sträcker sig närmare sträcker sig närmare

gränsen än 4,5 meter, gränsen än 4,5 meter,

 4. uppföra högst två komplementbyggnader i omedelbar närhet av bostadshuset,

om byggnadernas sammanlagda byggnadsarea inte är större än 10,0 kvadratmeter,

taknockshöjden inte överstiger 3,0 meter och byggnaderna inte placeras närmare

gränsen än 4,5 meter.

 Utanför detaljplan är en- och tvåbostadshus och tillhörande komple-

mentbyggnader, murar och plank som ej ingår i samlad bebyggelse undantagna från

bestämmelserna i 1 och 2 §§ även i fråga om följande åtgärder

 1. göra mindre tillbyggnader, om åtgärden inte sträcker sig närmare gränsen än

4,5 meter,

 2. uppföra komplementbyggnader eller murar eller plank i omedelbar närhet av

bostadshuset, om åtgärden inte sträcker sig närmare gränsen än 4,5 meter,

 Om de grannar som berörs medger att åtgärder som avses i första stycket 2-4 och

i andra stycket utförs närmare gränsen än 4,5 meter, krävs inte bygglov.

 Enligt 6 § får kommunen bestämma att de åtgärder som avses i första stycket 1

och andra stycket kräver bygglov.

 5 §[8]

 Kommunen får i en Kommunen får i en

detaljplan besluta att detaljplan besluta att

bygglov inte krävs för bygglov inte krävs för att

att på det sätt och under på det sätt och under den

den tid som närmare tid som närmare anges i

anges i planen utföra planen utföra åtgärder som

åtgärder som avses i 1 avses i 1-3 §§.

och 2 §§.

 Kommunen får i områdesbestämmelser besluta att bygglov inte krävs för att på

det sätt som närmare anges i bestämmelserna

 1. uppföra, bygga till eller på annat sätt ändra komplementbyggnader,

 2. göra mindre tillbyggnader,

 4. utföra eller ändra anläggningar som avses i 2 §,

 5. bygga till eller på annat sätt ändra industribyggnader,

 6. uppföra, bygga till 6. uppföra, bygga till

eller på annat sätt ändraeller på annat sätt ändra

enklare fritidshus, enklare fritidshus,

kolonistugor och kolonistugor och

liknande byggnader, liknande byggnader.

 7. utföra sådana åtgärder

som avses i 3 § första

stycket 2.

 Beslut enligt första och andra stycket får inte fattas, om bygglov krävs för

att tillvarata grannars intressen eller allmänna intressen.

 Inom samlad bebyggelse krävs medgivande från berörda grannar, om åtgärder som

avses i andra stycket 1 och 2 skall utföras utan bygglov.

 9 kap.

 1 §[9]

 Den som för egen räkning utför eller låter utföra byggnads-, rivnings- eller

markarbeten (byggherren) skall se till att arbetena utförs enligt bestämmelserna

i denna lag och enligt föreskrifter eller beslut som har meddelats med stöd av

lagen. Byggherren skall vidare se till att kontroll och provning utförs i

tillräcklig omfattning.

 Arbetena skall planeras och utföras med aktsamhet så att personer och egendom

inte skadas och så att minsta möjliga obehag uppstår.

 I de fall en

 rivningsplan skall

 finnas enligt 4 §, skall

 rivningen ske på ett

 sådant sätt att olika

 material kan tas om hand

 var för sig enligt

 planen.

 2 §[10]

 Minst tre veckor innan arbetena påbörjas skall byggherren göra en anmälan till

byggnadsnämnden (bygganmälan), om arbetena avser

 1. uppförande eller tillbyggnad av en byggnad,

 2. åtgärder som anges i 8 kap. 2 § första stycket,

 3. sådana ändringar av en byggnad som berör konstruktionen av de bärande

delarna eller som avsevärt påverkar dess planlösning,

 4. installation eller väsentlig ändring av hissar, eldstäder, rökkanaler eller

anordningar för ventilation i byggnader,

 5. installation eller väsentlig ändring av anordningar för vattenförsörjning

eller avlopp i byggnader eller inom tomter,

 6. underhåll av sådan 6. underhåll av sådan

bebyggelse med särskilt bebyggelse med särskilt

bevarandevärde som bevarandevärde som

omfattas av omfattas av

skyddsbestämmelser som skyddsbestämmelser som

utfärdats med stöd av 5 utfärdats med stöd av 5

kap. 7 § första stycket 4 kap. 7 § första stycket 4

eller 16 § 4, eller 16 § 4.

 7. rivning som

omfattas av krav på

rivningslov.

 Byggnadsarbetena får påbörjas tidigare än som anges i första stycket om

byggnadsnämnden särskilt medger det.

 Bygganmälan upphör att

 gälla om arbetena inte

 påbörjats inom två år från

 dagen för anmälan.

 Rivning av andra

 byggnader än

 komplementbyggnader,

 sådana ekonomibyggnader

 som avses i 8 kap. 1 §

 andra stycket och sådana

 byggnader som avses i 8

 kap. 10 § skall anmälas

 till byggnadsnämnden

 (rivningsanmälan).

 Bestämmelserna i

 första-tredje styckena om

 när anmälan skall göras, när

 arbetena får påbörjas och

 när anmälan upphör att gälla

 skall tillämpas också i

 fråga om rivning.

 4 §[11]

 Bygganmälan skall vara Bygganmälningar och

skriftlig. För enkla rivningsanmälningar skall

åtgärder räcker det med vara skriftliga. För

muntlig anmälan. Till enkla åtgärder räcker det

anmälan skall fogas en med muntlig anmälan. Till

beskrivning av en anmälan skall fogas en

projektets art och beskrivning av

omfattning. projektets art och

 omfattning. Till en

 rivningsanmälan skall

 också fogas en plan över

 hur rivningsmaterialet

 kommer att hanteras

 (rivningsplan).

 Byggnadsnämnden får i

 enskilda fall besluta

 att rivningsplan inte

 behöver ges in.

 12 §[12]

 Om en sådan försäkring för byggnadsarbeten behövs som avses i lagen (1993:320)

om byggfelsförsäkring, får byggnadsarbetena inte påbörjas förrän bevis om

försäkringen företetts för byggnadsnämnden. Detsamma gäller om ett besked om

skyddsrum krävs enligt 6 kap. 8 § lagen (1994:1720) om civilt försvar.

 I de fall en

 rivningsplan skall

 finnas enligt 4 §, får

 rivningsarbetena inte

 påbörjas förrän bygg-

 nadsnämnden godkänt

 rivningsplanen.

 13 §[13]

 För sådana För sådana byggnadsåtgärder

byggnadsåtgärder som som anges i 2 § första

anges i 2 § första stycket och som kräver

stycket 1-6 och som bygganmälan samt för sådana

kräver bygganmälan skall rivningar som skall följa

en kvalitetsansvarig en rivningsplan skall en

utses av byggherren. För kvalitetsansvarig utses

skilda delar av ett av byggherren. För skilda

byggprojekt kan olika delar av ett projekt kan

kvalitetsansvariga olika kvalitetsansvariga

utses. En av dem skall utses. En av dem skall

samordna deras samordna deras

uppgifter. Byggherren uppgifter. Byggherren

skall underrätta skall underrätta bygg-

byggnadsnämnden om vem nadsnämnden om vem som är

som är kvalitets- kvalitetsansvarig.

ansvarig.

 Den kvalitetsansvarige En kvalitetsansvarig

skall, om det finns skall se till att

sådan kontrollplan som kontrollplaner som avses

avses i 9 §, se till att i 9 § och rivningsplaner

planen följs och att som avses i 4 § följs samt

annan kontroll som att kontroller som avses

avses i 8 § första i 8 § första stycket 2

stycket 2 utförs. Han utförs. Han skall vara

skall vara närvarande närvarande vid byggsamråd

vid byggsamråd enligt 7 § enligt 7 § samt vid

samt vid besiktningar besiktningar och andra

och andra kontroller. kontroller.

 10 kap.

 3 §[14]

 Byggnadsnämnden får förbjuda att ett visst byggnads-, rivnings- eller

markarbete eller en viss åtgärd fortsätts, om det är uppenbart att arbetet eller

åtgärden strider mot denna lag eller mot någon föreskrift eller något beslut som

har meddelats med stöd av lagen. Byggnadsnämnden får också, om nämnden finner

att byggherren inte följer någon väsentlig del av en kontrollplan, förbjuda att

ett byggnadsarbete fortsätts innan de uppkomna bristerna avhjälpts.

 Är det uppenbart att ett arbete eller en åtgärd som avses i första stycket

äventyrar en byggnads hållfasthet eller medför fara för människors liv eller

hälsa, skall nämnden förbjuda att arbetet eller åtgärden fortsätts, även om de

förutsättningar som anges i första stycket inte föreligger.

 Om byggnadsnämnden

 finner att byggherren i

 något väsentligt avseende

 avviker från en rivnings-

 plan, får nämnden förbjuda

 att rivningen fortsätts

 till dess att byggherren

 visar att det finns

 förutsättningar för att

 planen kommer att följas.

 Förbud enligt första Förbud enligt denna

eller andra stycket får paragraf får förenas med

förenas med vite. vite.

 Beslut enligt denna paragraf gäller omedelbart.

 6 §[15]

 Särskild avgift skall tas ut om, i andra fall än som avses i 4 § första

stycket, en överträdelse sker genom att

 1. arbete utförs utan att det finns någon kvalitetsansvarig enligt 9 kap.

13 §,

 2. någon underlåter att 2. någon underlåter att

göra bygganmälan när sådan göra bygganmälan eller

anmälan skall göras eller rivningsanmälan när sådan

 anmälan skall göras eller

 3. arbete utförs i strid

 mot något beslut som

 byggnadsnämnden har

 meddelat enligt denna

 lag.

 Den särskilda avgiften skall bestämmas till minst 200 och högst 1 000 kronor.

Är överträdelsen ringa, behöver någon avgift inte tas ut.

 11 kap.

 5 §[16]

 Byggnadsnämnden får ta Byggnadsnämnden får ta ut

ut avgift i ärenden avgift i ärenden angående

angående lov och för- lov och förhandsbesked

handsbesked och i och i ärenden som

ärenden som föranleds av föranleds av en

en bygganmälan enligt 9 bygganmälan eller

kap. 2 § samt i andra rivningsanmälan enligt 9

ärenden som föranleder kap. 2 § samt i andra

upprättande av ärenden som föranleder

nybyggnadskarta, upprättande av

ritningsgranskning, nybyggnadskarta,

besiktning, ritningsgranskning,

framställning av besiktning, framställning

arkivbeständiga av arkivbeständiga

handlingar eller andra handlingar eller andra

tids- eller tids- eller

kostnadskrävande åtgärder. kostnadskrävande åtgärder.

 Byggnadsnämnden får dessutom, efter det att bygganmälan som avser åtgärder som

anges i 9 kap. 2 § första stycket 1 eller 2 inkommit avseende uppförande,

tillbyggnad eller annan ändring av en byggnad eller annan anläggning, ta ut en

planavgift för att täcka kostnaderna för sådana åtgärder som erfordras för att

enligt denna lag upprätta eller ändra detaljplaner, områdesbestämmelser och

fastighetsplaner. Planavgift får tas ut endast om fastighetsägaren har nytta av

planen eller bestämmelserna.

 Avgifterna får tas ut med högst det belopp som motsvarar kommunens

genomsnittliga kostnad för åtgärderna. Grunderna för beräkning av avgifterna

skall anges i en taxa som beslutas av kommunfullmäktige.

 Avgifterna tas ut av sökanden och får tas ut i förskott.

 13 kap.

 2 §[17]

Andra beslut enligt Andra beslut enligt

denna lag av denna lag av

kommunfullmäktige och kommunfullmäktige och

kommunala nämnder än de kommunala nämnder än de

som anges i 1 § får som anges i 1 § får

överklagas genom besvär överklagas hos läns-

hos länsstyrelsen. styrelsen.

 Sådana beslut får dock inte överklagas till den del de avser

 1. frågor som redan är avgjorda genom detaljplan, områdesbestäm-melser eller

förhandsbesked,

 2. behovet av byggsamråd.

 3 §

 Beslut som anges i 2 § Bestämmelser om

första stycket överklagas överklagande av beslut

genom att en som avses i 2 § finns i

besvärshandling ges in 23-25 §§ förvaltningslagen

till länsstyrelsen. I (1986:223).

besvärshandlingen skall

anges vilket beslut som

överklagas.

 Besvärshandlingen skall Tiden för överklagande av

ha kommit in till ett beslut att anta,

länsstyrelsen inom tre ändra eller upphäva en

veckor från den dag då detaljplan, områdesbe-

justeringen av stämmelser eller en

protokollet med fastighetsplan räknas

beslutet har dock från den dag då

tillkännagetts på justeringen av

kommunens anslagstavla. protokollet med beslutet

I fråga om andra beslut har tillkännagetts på

av kommunala nämnder än kommunens anslagstavla.

beslut angående När ett sådant beslut har

detaljplan, områdesbe- fattats av

stämmelser eller kommunfullmäktige, skall

fastighetsplan räknas vad som föreskrivs i

dock besvärstiden från 23-25 §§ förvaltningslagen

den dag då klaganden om den myndighet som har

fick del av beslutet. meddelat beslutet i

 stället avse kommunsty-

 relsen.

 Besvär som inte har

anförts i rätt tid får

inte tas upp till

prövning. Har

besvärshandlingen före

besvärstidens utgång

kommit in till

kommunen, skall besvären

ändå tas upp till

prövning. Besvären skall

också tas upp till

prövning, om

besvärshandlingen har

kommit in för sent till

länsstyrelsen och detta

beror på att

underrättelsen om vad

som skall iakttas vid

överklagande av beslutet

har innehållit en

oriktig uppgift om

besvärstid eller besvärs-

instans.

 4 §[18]

 Länsstyrelsens beslut enligt 12 kap. 2 § huruvida prövning skall ske eller ej

och länsstyrelsens förordnande enligt 12 kap. 4 § första stycket samt

länsstyrelsens beslut enligt 12 kap. 4 § andra stycket att lov eller

förhandsbesked inte skall gälla får inte överklagas.

 Andra beslut av Andra beslut av

länsstyrelsen enligt länsstyrelsen enligt

denna lag än de som denna lag än de som anges

anges i första stycket i första stycket får

får överklagas genom överklagas hos

besvär hos kammarrätten kammarrätten om beslutet

om beslutet avser avser

 1. bygglov eller förhandsbesked inom område med detaljplan,

 2. bygglov eller 2. bygglov eller

förhandsbesked inom förhandsbesked inom område

område som inte omfattas som inte omfattas av

av detaljplan och detaljplan och

besvären avser frågan om överklagandet avser frågan

åtgärderna utgör kom- om åtgärderna utgör kom-

pletteringsåtgärder pletteringsåtgärder enligt

enligt 8 kap. 13 §, 8 kap. 13 §, uppfyller

uppfyller kraven i 3 kraven i 3 kap. eller

kap. eller strider mot strider mot områdesbestäm-

områdesbestämmelser, melser,

 3. rivningslov eller 3. rivningslov eller

marklov och besvären marklov och överklagandet

avser frågan om åtgärderna avser frågan om åtgärderna

strider mot en strider mot en

detaljplan eller detaljplan eller

områdesbestämmelser, områdesbestämmelser,

 4. förordnanden enligt 6 kap. 19 § att avstå eller upplåta mark eller enligt 6

kap. 22 § om skyldighet att bekosta anläggande av gator och vägar samt

anordningar för vattenförsörjning och avlopp,

 5. fråga enligt 9 kap.,

 6. påföljder och ingripanden enligt 10 kap.,

 7. debitering av avgifter som anges i 11 kap. 5 §,

 hos regeringen i övriga fall.

 8 §

 Den myndighet som har Den myndighet som har

att pröva besvär över ett att pröva överklagande av

beslut att anta, ändra ett beslut att anta,

eller upphäva en ändra eller upphäva en

detaljplan, detaljplan,

områdesbestämmelser eller områdesbestämmelser eller

en fastighetsplan skall en fastighetsplan skall

antingen fastställa antingen fastställa eller

eller upphäva beslutet i upphäva beslutet i dess

dess helhet. Om helhet. Om kommunen har

kommunen har medgett medgett det, får dock

det, får dock beslutet beslutet upphävas i en

upphävas i en viss del viss del eller ändras på

eller ändras på annat annat sätt. Utan

sätt. Utan kommunens kommunens medgivande får

medgivande får ändringar ändringar av ringa

av ringa betydelse betydelse göras.

göras.

 På kommunens begäran kan På kommunens begäran kan

myndigheten förordna att myndigheten förordna att

det överklagade det överklagade beslutet,

beslutet, utan hinder utan hinder av att

av att besvären inte har överklagandet inte har

slutligen avgjorts, får slutligen avgjorts, får

genomföras i sådana delar genomföras i sådana delar

som uppenbarligen inte som uppenbarligen inte

berörs av besvären. Sådana berörs av överklagandet.

förordnanden får inte Sådana förordnanden får

överklagas. inte överklagas.

 14 kap.

 8 §[19]

 Ägare och innehavare av särskild rätt till fastigheter har rätt till ersättning

av kommunen, om skada uppkommer till följd av att

 1. bygglov vägras till att ersätta en riven eller genom olyckshändelse

förstörd byggnad med en i huvudsak likadan byggnad och ansökan om bygglov har

gjorts inom fem år från det att byggnaden revs eller förstördes,

 2. rivningsförbud meddelas i detaljplan eller områdesbestämmelser eller

rivningslov vägras med stöd av 8 kap. 16 § 2 eller 3,

 3. skyddsbestämmelser 3. skyddsbestämmelser

för byggnader som avses meddelas i en detaljplan

i 3 kap. 12 § meddelas i enligt 5 kap. 7 § första

en detaljplan eller i stycket 4 eller 6 eller

områdesbestämmelser, i områdesbestämmelser

 enligt 5 kap. 16 § 4

 eller 5,

 4. bestämmelser om vegetation samt markytans utformning och höjdläge inom

sådana områden som avses i 8 kap. 9 § tredje stycket meddelas i

områdesbestämmelser,

 5. marklov vägras med stöd av 8 kap. 18 § första stycket 2 eller 3.

 Rätt till ersättning föreligger i fall som avses i första stycket 1, om

byggnaden förstörts genom olyckshändelse. I övriga fall som avses i första

stycket 1 och i fall som avses i första stycket 2 föreligger rätt till

ersättning, om skadan är betydande i förhållande till värdet av berörd del av

fastigheten. I fall som avses i första stycket 3-5 föreligger rätt till

ersättning, om skadan medför att pågående markanvändning avsevärt försvåras inom

berörd del av fastigheten.

 Medför beslut som avses i första stycket att synnerligt men uppkommer vid

användningen av fastigheten, är kommunen skyldig att lösa fastigheten, om ägaren

begär det.

 Vid tillämpningen av andra och tredje styckena skall även beaktas andra beslut

som avses i första stycket samt beslut enligt 3 kap. 2 § lagen (1988:950) om

kulturminnen m.m., 5, 8, 9, 11 och 19 §§ naturvårdslagen (1964:822), förbud

enligt 20 § andra stycket och 21 § andra stycket samma lag och beslut enligt

18 § skogsvårdslagen (1979:429) och 19 kap. 2 § vattenlagen (1983:291), under

förutsättning att besluten meddelats inom tio år före det senaste beslutet.

Dessutom skall beaktas sådan inverkan av hänsynstaganden enligt 30 §

skogsvårdslagen som i särskilda fall har inträtt inom samma tid. Har talan eller

rätt till ersättning eller inlösen med anledning av nyss angivna beslut

förlorats på grund av bestämmelserna i 15 kap. 4 § eller motsvarande

bestämmelser i lagen om kulturminnen m.m., naturvårdslagen eller vattenlagen,

utgör detta förhållande inte något hinder mot att beslutet beaktas.

 Har kommunen efter föreläggande enligt 12 kap. 6 § beslutat om rivningsförbud

eller skyddsbestämmelser som avses i första stycket 2 eller 3 för att tillgodose

ett riksintresse enligt lagen (1987:12) om hushållning med naturresurser m.m.,

är staten skyldig att ersätta kommunen dess kostnader för ersättning eller

inlösen. I fall som avses i första stycket 4 och 5 är ägaren till den anläggning

för vilken skydds- eller säkerhetsområdet har beslutats skyldig att ersätta

kommunen dess kostnader för ersättning eller inlösen.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

 2. Beträffande ärenden som avgjorts av kommunen före ikraftträdandet skall

äldre bestämmelser tillämpas utom såvitt avser 3 kap. 14 §.

2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1987:12) om hushållning med

naturresurser m.m.

 Härigenom föreskrivs att 2 kap. 6 § lagen (1987:12) om hushållning med

naturresurser m.m.[1] skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 2 kap.

 6 §

 Mark och vattenområden Mark och vattenområden

som har betydelse från som har betydelse från

allmän synpunkt på grund allmän synpunkt på grund

av områdenas naturvärden av områdenas naturvärden

eller kulturvärden eller eller kulturvärden eller

med hänsyn till med hänsyn till

friluftslivet skall så friluftslivet skall så

långt möjligt skyddas mot långt möjligt skyddas mot

åtgärder som kan påtagligt åtgärder som kan påtagligt

skada natur- eller skada natur- eller

kulturmiljön. Behovet av kulturmiljön. Behovet av

områden för friluftsliv i grönområden i tätorter och

närheten av tätorter i närheten av tätorter

skall särskilt beaktas. skall särskilt beaktas.

 Områden som är av riksintresse för naturvården, kulturminnesvården eller

friluftslivet skall skyddas mot åtgärder som avses i första stycket.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

2.3 Förslag till lag om ändring i naturvårdslagen (1964:822)

 Härigenom föreskrivs att 22 § naturvårdslagen (1964:822)[1] skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 22 §[2]

 Tavla, skylt, inskrift eller därmed jämförlig anordning för reklam, propaganda

eller liknande ändamål får ej finnas varaktigt anbringad utomhus utan tillstånd

av regeringen eller statlig eller kommunal myndighet som regeringen bestämmer.

 Vad i första stycket sägs gäller icke anordning som tjänar till upplysning om

på stället bedriven affärsrörelse eller annan verksamhet och ej heller

anslagstavla för meddelanden rörande kommunala angelägenheter,

föreningssammanträden, auktioner eller dylikt. Dock får hos myndighet som avses

i första stycket sökas tillstånd jämväl beträffande anordning som här avses. Har

sådan anordning anbringats utan tillstånd eller i strid mot givet tillstånd och

finnes den vara uppenbart vanprydande i landskapsbilden, får myndigheten meddela

föreläggande om avlägsnande av anordningen eller vidtagande av annan erforderlig

åtgärd därmed.

 Affisch eller annan tillfällig anordning utomhus för reklam, propaganda eller

liknande ändamål skall av den som anbringat eller låtit anbringa anordningen

avlägsnas inom fyra veckor efter anbringandet, om ej regeringen eller statlig

eller kommunal myndighet som regeringen bestämmer medgivit annat. Vad nu sagts

gäller ej anordning eller på anslagstavla anbringade meddelanden som avses i

andra stycket.

 Bestämmelserna i denna Bestämmelserna i denna

paragraf gäller inte paragraf gäller inte

anordningar inom anordningar inom vägområde

vägområde eller för vilka eller för vilka bygglov

bygglov krävs eller har krävs eller har lämnats.

lämnats. Bestämmelserna Bestämmelserna gäller inte

gäller inte heller sådana heller sådana åtgärder

åtgärder avseende skyltar avseende skyltar och

och ljusanordningar som ljusanordningar som inte

inte kräver bygglov kräver bygglov efter

efter beslut enligt 8 beslut enligt 8 kap.

kap.

5 § första stycket eller 5 § första stycket plan-

andra stycket 7 plan- och bygglagen (1987:10).

och bygglagen

(1987:10).

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

3 Ärendet och dess beredning

Utredningen (M 1992:03) om översyn av plan- och bygglagen (1987:10), PBL, m.m.,

Plan- och byggutredningen, påbörjade sitt arbete i januari 1993 (dir. 1992:104).

Vissa frågor, som enligt direktiven skulle behandlas i en första etapp,

redovisades i oktober 1993 i betänkandet Anpassad kontroll av byggandet (SOU

1993:94). På grundval av betänkandet lämnade den förra regeringen till riksdagen

förslag till ändringar i plan- och bygglagen rörande bl.a. systemet för tillsyn

och kontroll av byggandet. Bygglovsprövningen inskränks genom förslagen till att

avse endast en prövning av lokaliseringen och den närmare placeringen av

byggnader m.m. Förslagen antogs av riksdagen i juni 1994 (prop. 1993/94:178,

bet. 1993/94:BoU18, rskr. 1993/94:372). De beslutade ändringarna träder i kraft

den 1 juli 1995 (prop. 1994/95:106, bet. 1994/95:BoU8, rskr. 1994/95:91).

 Den följande utredningsetappen skulle enligt direktiven behandla frågor om

bl.a. miljöhänsyn i den fysiska planeringen, detaljplaneprocessen och

medborgarinflytande samt den statliga kontrollen. I december 1993 fick

utredningen tilläggsdirektiv rörande bl.a. förutsättningarna att skydda parker

och grönområden i våra städer och tätorter (dir. 1993:122). I juni 1994 fick

utredningen dessutom genom tilläggsdirektiv i uppgift att göra en översyn av

lagstiftningen om plangenomförande (dir. 1994:65).

 I mars 1994 överlämnade utredningen sitt andra betänkande Miljö och fysisk

planering (SOU 1994:36) och i oktober 1994 ett tredje betänkande Överprövning av

beslut i plan- och byggärenden (SOU 1994:134). Sammanfattningar av betänkandena

finns i bilagorna 1 och 2. De lagförslag som lagts fram i betänkandet Miljö och

fysisk planering finns i bilaga 3. Lagförslag avseende PBL i betänkandet

Överprövning av beslut i plan- och byggärenden finns i bilaga 4. Betänkandena

har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilagorna 5

och 6. Sammanställningar av remissyttrandena avseende de båda betänkandena finns

tillgängliga i Miljödepartementet (dnr M94/903/9 och M94/3791/9).

 I detta ärende, som i huvudsak bygger på utredningens andra betänkande,

behandlas bl.a. frågor om den kommunala översiktsplaneringen, skyddet av natur-

och kulturvärden i stadsbygden, användningen av miljökonsekvensbeskrivningar

samt om medborgarinflytande. Utredningens övriga förslag kommer att övervägas

vidare i anslutning bl.a. till såväl Plan- och byggutredningens som

Miljöbalksutredningens (M 1993:04) fortsatta arbete.

 Regeringen kommer senare denna dag att genom tilläggsdirektiv ge Plan- och

byggutredningen i uppdrag att utveckla och komplettera tidigare förslag om bl.a.

regleringen i detaljplan enligt PBL samt att i det sammanhanget också se över

lagen (1970:244) om allmänna vatten- och avloppsanläggningar, m.m.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 4 maj 1995 att inhämta Lagrådets yttrande över de

lagförslag som finns i bilaga 7. Lagrådets yttrande finns i bilaga 8. Lagrådet

har framfört vissa synpunkter på lagtexten. Regeringen har följt lagrådets

förslag och synpunkter i allt väsentligt. En smärre avvikelse föreligger

beträffande lydelsen av 4 kap. 14 § PBL. Avvikelsen behandlas i avsnitt 5.1.7.

 Lagrådet har vidare i två fall, 4 kap. 4 § andra stycket och 5 kap. 22 § PBL,

uttalat att det i det fortsatta lagstiftningsarbetet bör övervägas om inte också

dessa bestämmelser bör ändras på motsvarande sätt som 5 kap. 21 § andra stycket

respektive 4 kap. 5 §. När det gäller 4 kap. 4 § andra stycket anser regeringen

att skillnaden mellan de frågor som normalt behandlas vid översiktsplanering och

de som behandlas under upprättandet av en detaljplan motiverar ett lägre ställt

krav på redovisningen i översiktsplanens samrådsredogörelse. Frågan om en

ändring av 5 kap. 22 § har inte behandlats av utredningen eller av

remissinstanserna. Regeringen anser att frågan bör bli föremål för vidare

överväganden innan en lagändring föreslås.

 Efter Lagrådets granskning har en ändring gjorts i 9 kap. 13 § andra stycket

PBL, som i gällande lydelse fått en utformning som inte varit avsedd. Ändringens

beskaffenhet är sådan att regeringen anser att Lagrådets hörande i den delen

skulle sakna betydelse.

 Slutligen har vissa redaktionella ändringar gjorts i lagförslagen.

4 Ökad miljöhänsyn i den fysiska planeringen

Villkoren för den fysiska planeringen har förändrats i flera väsentliga

avseenden under senare år. Fysisk planering är inte längre främst ett led i

genomförandet av ett nödvändigt bostadsbyggande. Andra viktiga frågor som rör

exploateringen av mark och vatten gör sig allt mer gällande. Kraven på att

miljökonsekvenser analyseras och beskrivs har förstärkts och medborgarnas krav

på insyn och inflytande har ökat. Dessa och andra förhållanden har medverkat

till att den fysiska planeringens inriktning och innehåll måste förändras och

utvecklas. Nya krav ställs också på att bl.a. olika samhällssektorer skall ta

ett eget ansvar för miljön. Den fysiska planeringen skall ses som ett led i en

samlad politik för en hållbar utveckling. Natur- och kulturlandskapet och den

byggda miljön skall förvaltas och utvecklas så att målet om en hållbar

utveckling kan nås.

 Den byggda miljön - dvs. tätorter och annan bebyggelse, kommunikationsleder,

anläggningar och teknisk infrastruktur - är en del av grunden för

välfärdssamhället. Den ger inte bara ramarna för utvecklingen av näringslivet

och ekonomin. Den utgör också basen för människors vardagsliv. Den är bärare av

kulturhistoriska och konstnärliga värden och utgör en del av samhällets

identitet och kulturarv. Samtidigt är det uppenbart att användningen av mark-

och vattenområden för bebyggelse och anläggningar har påtagliga effekter för

miljön i både begränsad och vid mening. Miljön utsätts för påfrestningar genom

bl.a. ingrepp i mark- och vattenområden och genom förbrukning av naturresurser

och energi. Avfall, restprodukter, miljöstörande utsläpp och andra störningar

som mark, luft och vatten utsätts för är i hög grad ett resultat av det moderna

industrisamhället. Med en framsynt fysisk planering som samordnas med insatser

på andra områden finns det emellertid möjligheter att i betydande utsträckning

förebygga - och i många fall också eliminera - olika miljöproblem.

 Insikten om att samhället i många avseenden måste förändras för att uppnå det

ekologiskt hållbara industrisamhället har ökat. Det handlar om ett förändrat

levnadssätt, ändrade konsumtionsvanor och omställning av produktionsmönster och

transportsystem. Den byggda miljön måste utvecklas på ett sätt som är förenligt

med kraven på en hållbar utveckling. Den fysiska planeringen kan medverka till

en positiv samhällsutveckling som tar hänsyn till miljön, bl.a. genom de

möjligheter den ger att konkret påverka hur samhället i stort organiseras.

4.1 Den fysiska planeringens uppgifter

Det hållbara samhället förutsätter insatser på flera områden.

 För det första gäller det att utveckla en ändamålsenlig och långsiktigt hållbar

bebyggelsestruktur, så att våra mark- och vattenområden utnyttjas och utformas

med hänsyn till miljön samt människors välbefinnande, hälsa och säkerhet och med

kommande generationers behov och önskemål i åtanke.

 För det andra måste den tekniska infrastrukturen anpassas till och utvecklas på

ett sätt som tar hänsyn till miljökraven och naturens kretslopp. Trafikens

infrastruktur måste uppmärksammas särskilt. De växande miljöproblemen i framför

allt städer och tätorter ställer ökade krav på nya tekniska lösningar där

återvinning, återanvändning och kretsloppslösningar behöver sättas i centrum.

 För det tredje handlar det om att skapa en rik och levande vardagsmiljö.

Tillgång till naturupplevelser och historisk dimension, god byggnadskultur,

möjligheter till social samvaro och ett varierat utbud av arbetsplatser, kultur

och service är viktiga inslag i en god livsmiljö. Lokalisering och utformning av

bebyggelse och anläggningar måste därför ske med stor hänsyn till den byggda

miljöns värden och kvaliteter. Förändringar bör sikta mot att skapa en ny god

byggnadskultur. Därigenom främjas både särart och mångfald.

 För det fjärde handlar det om att förbättra det lokala inflytandet. Kunskaper

om lokala förutsättningar, problem och önskemål måste tas till vara när

förändringar i den byggda miljön diskuteras. Beslut som rör människans

vardagsmiljö skall utformas med stor hänsyn till önskemål och synpunkter från de

människor som främst berörs. Det är därför angeläget att vidareutveckla vårt

decentraliserade beslutssystem så att besluten fattas på rätt nivå i en öppen

och demokratisk process.

 När viktiga gemensamma eller nationella värden står på spel måste också statens

inflytande säkerställas. Innehållet i och formerna för detta inflytande måste

utvecklas.

 I en strategi för utveckling av den byggda miljön spelar samhällsplaneringen -

och som en viktig del i denna den fysiska planeringen - en avgörande roll.

Redskapen på alla nivåer - bl.a. långsiktiga sektorsplaner, kommunala

översiktsplaner och miljökonsekvensbeskrivningar - behöver utvecklas så att

konsekvenserna av olika beslut blir tydliga och så att förutsättningarna för

beslut som beaktar långsiktiga miljöintressen förbättras. Den fysiska

planeringen kan medverka genom att ta fram ett så fullständigt beslutsunderlag

som möjligt, där - förutom traditionella intressen och anspråk - också

miljöförhållanden, alternativ och konsekvenser analyseras.

 Det är genom kunskaper om bebyggelsens förutsättningar och särart och om

konsekvenserna av olika förändringar - för stadsmiljön eller för natur- och

kulturlandskapet - som vi kan förstå och rätt behandla natur och landskap, den

lokala byggnadstraditionen och andra delar av vårt byggda kulturarv. Tydliga

beskrivningar och analyser av värden och kvaliteter kan ge viktig vägledning för

förändringar av den byggda miljön. Miljökonsekvensbeskrivningar ger medborgarna

möjlighet att i god tid förstå innebörden av de förändringar som aktualiseras.

4.2 Större hänsyn till miljön

Vid FN:s konferens i Rio de Janeiro år 1992 om miljö och utveckling antogs bl.a.

den s.k. Agenda 21, ett handlingsprogram för nationellt och internationellt

miljöarbete inför det 21:a århundradet. En grundläggande princip i Agenda 21 är

att miljöhänsynen skall integreras i olika verksamheter och sektorer med tonvikt

på lokala insatser. Handlingsprogrammet innehåller mål och riktlinjer för hur

miljöfrågorna skall behandlas på olika samhällsområden såsom trafik, skogs- och

jordbruk och avfallshantering. Programmet betonar även att en förutseende

samhällsplanering har stor betydelse för att främja målet om en hållbar

utveckling.

 Principerna i Agenda 21 avses omsättas bl.a. i ett lokalt arbete, där olika

aktörer - kommuninvånare, företrädare för näringslivet, intresseorganisationer

m.fl. - involveras aktivt. Kommunerna förutsätts ha påbörjat ett arbete med

lokala handlingsprogram för miljöarbetet, s.k. lokala Agenda 21, senast år 1996.

Programmen skall grundas på en helhetssyn där miljö, ekonomi och olika

utvecklingsfrågor vävs samman och utformas med hänsyn till lokala problem och

förutsättningar. Hänsyn till naturens kretslopp, resurshushållningsaspekter och

ett även i övrigt ekologiskt synsätt skall genomsyra arbetet.

 Förutsättningarna för att kunna skapa en långsiktigt god livsmiljö bestäms, som

ovan nämnts, i betydande utsträckning av hur den byggda miljön utvecklas och

bevaras. Det är regeringens uppfattning att den fysiska planeringen, genom att

den är sektorsövergripande till sin karaktär, tillsammans med insatser på andra

områden kan bidra till en hållbar utveckling. Lika viktigt är emellertid att den

fysiska planeringens begränsningar tydliggörs så att inte uppmärksamheten tas

från områden där åtgärder många gånger kan vara mer verksamma.

 Miljöproblemen bör i huvudsak angripas vid källan. Under senare år har

emellertid miljöproblemen ändrat karaktär, från punktutsläpp till mer diffusa

utsläpp. Miljöförutsättningarna är också vitt skilda, om man t.ex. jämför

glesbygden i övre Norrlands inland, Stockholmsområdet och det mycket tätbebyggda

sydvästra Skåne. De olika lokala förutsättningarna behöver beaktas vid

tillämpningen av bl.a. plan- och bygglagstiftningen.

 Frågan om hur ökad miljöhänsyn skall uppnås är mångfasetterad. Till en del kan

samhället styra mot ökad hänsyn genom lagstiftning. Krav och restriktioner kan

få samhälle, människor och företag att ändra beteende. Utsläppsgränser och andra

direkta miljökrav kan begränsa miljöskadlig verksamhet. En lämplig lokalisering

av bostäder och arbetsplatser kan medverka till att göra samhället effektivt och

resurssnålt och därmed mera miljöanpassat. Restriktioner och effektivitetskrav

räcker emellertid inte för att uppnå en hållbar utveckling. Det finns också ett

behov av en grundläggande attitydförändring, vilket ställer delvis andra krav.

Det behövs bättre kunskaper om samband mellan samhällsaktiviteter och

miljöeffekter och bättre information som gör kunskaperna tillgängliga för alla

människor.

 Den fysiska planeringen, med dess uppgift att söka den lokalisering eller den

fysiska struktur som är lämpligast för olika anläggningar och verksamheter, har

stor betydelse för miljöutvecklingen. Man kan därvid tala om direkta och

indirekta styrmedel i den fysiska planeringen. Till de direkta styrmedlen kan

räknas krav på miljökvalitet, skydd av värdefulla områden och en resurseffektiv

markanvändningsstruktur. Till de indirekta styrmedlen hör bl.a. insatser för att

främja medborgarnas engagemang och tillgång till relevant information och att

förbättra samråds- och beslutsprocessens utformning. Dit hör också att förbättra

den kommunala översiktsplanens koppling till annan strategisk planering i

kommunen och till den planering som sker hos vissa sektorsmyndigheter. Samtliga

dessa inslag finns redan i gällande plan- och bygglagstiftning. Det är

emellertid angeläget att styrmedlen i den fysiska planeringen kan bli

effektivare och därmed medverka till större miljöhänsyn.

 Med miljöproblemens förändring - från industriella verksamheters punktvisa

utsläpp till diffusa utsläpp - ökar behovet av en allmän insikt om sambanden

mellan miljöförändringar i stort och lokalt livsmönster i det moderna samhället.

Det är också motivet för lokalt Agenda 21-arbete. Vad gäller kretsloppstänkande

och former för en hållbar samhällsutveckling finns enligt regeringens bedömning

en ännu outvecklad potential i den kommunala planeringen och framför allt i den

översiktliga samhällsplaneringen som bör kunna beskriva komplexa samband och

tydliggöra effekter av olika handlingsalternativ i ett mer övergripande

perspektiv.

 Miljöfrågorna i vid mening - och därmed också bevarande och utveckling av de

värden som den byggda miljön innehåller - uppfattas av de allra flesta som

angelägna frågor som bör hanteras genom demokratiskt förankrade offentliga

beslut. Regeringen anser det naturligt att den kommunala översiktsplanen

utvecklas till ett av de grundläggande instrumenten i det lokala miljöarbetet.

Det är på denna nivå som miljösambanden kan göras mer överblickbara och konkreta

vilket gör att en dialog mellan samhällsorgan och medborgare kan komma till

stånd och bli meningsfull. Den föreskrivna samrådsprocessen i arbetet med den

kommunala översiktsplanen och efterföljande beslut enligt såväl PBL som annan

lagstiftning behöver därför utvecklas så att den kunskap och det engagemang som

finns i olika delar av samhället tas till vara.

 Grundläggande regler för hushållning med mark, vatten och den fysiska miljön i

övrigt finns bl.a. i lagen (1987:12) om hushållning med naturresurser m.m., NRL.

I förordningen (1993:191) om tillämpningen av NRL regleras ansvaret för den

kunskapsförsörjning som är nödvändig för att främja en långsiktig hushållning

med våra mark-, vatten- och bebyggelsetillgångar. Detta

kunskapsförsörjningssystem kompletterat med ett lokalt medborgerligt inflytande

och bekräftat i en kommunal översiktsplan kan bli en viktig del av arbetet med

att säkerställa en hållbar utveckling. Det ligger både i kommunens och olika

statliga myndigheters ansvar att utveckla beslutsunderlaget på grundval av såväl

nya kunskaper som de värderingsförändringar som successivt gör sig gällande.

 Det framgår emellertid av Boverkets utvärdering av de kommunala

översiktsplanerna (juni 1992) att det underlag som redovisas i planeringsarbetet

inte har utvecklats på förväntat sätt. Vad som är god hushållning och vad som är

hållbart i ett långsiktigt perspektiv måste grundas på bästa möjliga aktuella

kunskap. Ökade krav på bl.a. den kommunala översiktsplanen och dess innehåll bör

kunna ge förutsättningar för en planeringsprocess, där målen kan formuleras för

en framtida hållbar samhällsutveckling som vilar på aktuell kunskap och som tas

fram i lokalt förankrade och demokratiska former. I det följande, avsnitt 5.1,

redovisar vi vår syn på dessa frågor, bl.a. vad gäller den kommunala

översiktsplanens roll.

4.3 Natur- och kulturmiljön

Som redan framgått utgör natur- och kulturmiljön viktiga värden som måste

beaktas i den fysiska planeringen. Vissa natur- och kulturvärden måste bevaras

oförändrade på grund av deras särart eller karaktär medan andra kan ingå som

delar i förändringen och utvecklingen av den byggda miljön. De senare mer

vardagliga miljöerna kräver också hänsyn och omsorg i den fysiska planeringen.

 De två allmänna intressena kulturmiljövård och naturvård utgår från värderingar

som många gånger skiljer sig åt, men i praktiken visar det sig att natur- och

kulturmiljöintressena till stor del sammanfaller och därmed också förstärker

varandra. I det följande tas först upp tätorternas grönområden, som ofta är

bärare av betydelsefulla natur- och kulturvärden, och därefter kulturmiljön ur

ett mer allmänt perspektiv. Inriktningen är att dessa intressen bör få en

starkare ställning i den fysiska planeringen.

Tätorternas grönområden

Med grönområden i och i anslutning till tätorter avses all mark som inte är

bebyggd eller hårdgjord, dvs. skogs- och andra naturområden, parker, alléer,

trädgårdar, gårdar till flerbostadshus, kyrkogårdar, vägimpediment m.m. Ibland

används grön struktur som samlande begrepp för dessa grönområden.

 Med denna definition av grönområden ingår inte bara det som ryms innanför

stadsgränsen utan även tätorternas närmaste omland. Gränszonen mellan

bebyggelsen och den omgivande landsbygden är särskilt betydelsefull, men även

korridorer ut i landskapet och de jordbruks-, skogs- och andra naturområden som

knyter bebyggelsen till dess närmaste omgivning har stor betydelse i

sammanhanget. Spridningsvägar för djur- och växtarter, lek-, rekreations- och

motionsområden samt områden för lokal dagvatten- och avloppsvattenhantering är

exempel på funktioner där det samband mellan bebyggelse och landsbygd som skapas

genom tätortsranden är viktigt.

 Tillgång till en rik och varierad natur är viktig för människors utveckling och

välbefinnande. För de boende i tätorterna är tillgången till naturområden av

särskilt stor betydelse. Naturområdena utgör ett berikande inslag i

vardagsmiljön och tillgodoser behoven av rekreation och friluftsliv. Parker och

andra grönområden är ofta bärare av betydande kulturhistoriska värden och bidrar

till att ge städerna identitet och karaktär. Vidare har grönområdena betydelse

för hälsa och miljö och utgör en förutsättning för att den biologiska mångfalden

skall kunna bevaras i och i anslutning till tätorterna.

 Grönområdena i och kring våra tätorter är utsatta för betydande hot.

Tätortsutbyggnaden, annan exploatering för bebyggelseändamål och utbyggnad av

teknisk infrastruktur tar successivt allt större del av grönområden och annan

obebyggd mark i anspråk. Denna utveckling utgör alltså ett hot mot stora delar

av de resurser som grönområdena utgör och minskar dessas långsiktiga värde och

funktion. Varje enskilt exploateringsföretag kan därvid ofta uppfattas vara av

begränsad betydelse. Det syftar också i allmänhet till att tillgodose ett

angeläget behov. Sammantaget över en längre period ger emellertid alla enskilda

åtgärder negativa konsekvenser som inte är överblickbara vid en bedömning av det

enskilda exploateringsärendet. En helhetsbedömning av grönområdenas nuvarande

tillstånd och förändringar är därför av stor betydelse för arbetet med skydd och

säkerställande av grönområdena i städer och tätorter. I bl.a. de tre

storstadsregionerna kan en sådan bedömning behöva göras i ett regionalt

sammanhang.

 Kännetecknande för tätorternas grönområden är att de samtidigt fyller en rad

olika funktioner. En stadspark kan vara kulturhistoriskt värdefull och utgöra en

medveten och tidstypisk arkitektonisk och stadsplanemässig skapelse. Den fyller

också olika sociala funktioner. Grönområdena kan samtidigt vara viktiga för det

lokala klimatet, för naturupplevelser och för biologisk mångfald.

 Det är som regel möjligt att röra sig fritt över parker, kyrkogårdar,

institutionsområden och en stor del av flerbostadsområdena. De administrativa

gränserna mellan mark för allmän plats och kvartersmark upplevs därför ofta inte

i praktiken. De kulturella och ekologiska värdena kan oftast inte hänföras till

administrativt bestämda enheter. I exempelvis villastäderna är det samspelet

mellan grönskan kring gator och i parker samt tomternas planteringar mot gata

eller inom kvarteren som skapar den värdefulla helhetsmiljön. Den helhet som de

olika delarna utgör bör därför bilda utgångspunkt vid bedömningen och

utvecklingen av erforderliga metoder och medel för skyddet av grönområdena.

Grönområdenas miljövärden

Till de ekologiska aspekterna på grönområden i och omkring tätorterna kan

hänföras deras betydelse för biologisk mångfald, för omhändertagande av

dagvatten och för det lokala klimatet. Grönområdenas ekologiska funktioner

betingas av samspelet i hela systemet av växter, djur, mark, vatten, klimat och

mänsklig påverkan. Biologisk mångfald har efter Riokonferensen 1992 blivit ett

centralt begrepp som också bör omfatta tätorterna. I tätorterna är den

biologiska mångfalden en indikator på ett väl fungerande ekologiskt system.

Omvänt är en väl fungerande grön struktur en grundförutsättning för ett rikt

biologiskt liv. Olika aspekter på biologisk mångfald bör framhävas, nämligen ett

så rikt växt- och djurliv som möjligt, ett så stort utbud av biotoper som

möjligt, ett skydd för sedan gammalt anpassade arter i parker, trädgårdar,

kyrkogårdar och andra planteringar samt möjligheter att bevara hotade växt- och

djurarter.

 Den biologiska mångfalden i tätorterna har emellertid minskat kontinuerligt

sedan 1960-talet. Kontakten med omgivningarna har blivit sämre efterhand som

tätorterna vuxit och omgetts av barriärskapande trafikleder. Grönområden har

successivt exploaterats, andelen bebyggd och hårdgjord mark i nya

bebyggelseområden har blivit större och likriktningen av skötsel och anläggning

har blivit alltmer långtgående. Tätorternas ekosystem är mycket litet utforskade

och kunskaperna är bristfälliga.

 Tillämpningen av kretsloppsprinciper bör självfallet gälla också i tätorten.

Regnvattnet eller dagvattnet utgör en belastning på reningsverken och

recipienterna. I många städer är en stor del av dagvattennätet fortfarande

kombinerat med avloppsnätet. Vid kraftiga regn bräddas på många håll

avloppsvatten blandat med dagvatten direkt ut i recipienterna. Det dagvatten som

leds bort i separata ledningar är i många fall kraftigt förorenat men går orenat

till recipienterna. Grönområdena har ännu inte utnyttjats i någon omfattning för

att ta hand om dagvattnet. Här föreligger betydande möjligheter att använda

marken antingen för infiltration av dagvattnet eller för fördröjning och rening

av vattnet innan det når ledningsnätet.

 Till de ekologiska aspekterna kan slutligen hänföras växtlighetens

väldokumenterade betydelse för att förbättra det lokala klimatet. Träd

förbättrar luftkvaliteten och dämpar vinden. Växtligheten bidrar också till

temperaturutjämning, höjer luftfuktigheten och ger den för våra

klimatförhållanden behagligaste skuggan. I tätorterna är det terrängförhållanden

i kombination med tillgång till större natur- och skogsområden som reglerar

lokalklimatet. Dessa tillgångar bör tas till vara i den fysiska planeringen och

stadsbyggandet.

Grönområdenas kulturhistoriska värden

Bevarandet av biologisk mångfald och variationsrikedom är betydelsfullt inte

bara för skogs- och odlingslandskapets mångsidigt sammansatta kulturvärden. Lika

viktiga för en god livsmiljö är de kulturhistoriska och estetiska egenskaper som

är knutna till trädgårdar, parker, kyrkogårdar och andra planteringar i och i

anslutning till städer och tätorter.

 Att anlägga parker och att hålla andra grönområden i städerna och deras närhet

har varit en betydelsefull tanke i den europeiska stadsplaneringen alltsedan

1600-talet. Då anlades runt om i Europa städer med rätlinjiga gatunät där den

klassicistiska parken var en viktig del för ståndsmässighet, för skönhet och för

trevnad. Varje tid har sedan dess utvecklat sin syn på hur parker och

grönområden borde utformas. 1700-talets engelska park, 1800-talets stadsparker,

de botaniska trädgårdarna liksom det tidiga 1900-talets trädgårdsstäder är olika

uttryck för detta. Dessa gröna stadselement ingår som en viktig del i ett

mångsidigt tätortslandskap.

 När skyddet för grönområden skall säkerställas är det särskilt viktigt att se

till helheten. Trädgårdar, parker, kyrkogårdar, alléer och friluftsområden ingår

som delar i den kulturhistoriska helhet som är staden eller tätorten. Hoten mot

de kulturhistoriska och arkitektoniska värdena i grönområdena är många och

ökande, t.ex. exploatering för olika ändamål, förändringar av struktur och

innehåll i områden till följd av ändrad skötsel eller brist på förnyelse, ökande

belastning av föroreningar i luft och mark samt grävningsarbeten i gator och på

platser med träd. Dessa hot står oftast i relation till en bristande medvetenhet

om de kulturella värdena hos grönområden.

Kulturmiljön

Varje tid och generation försöker forma bebyggelse och markanvändning efter sina

behov och önskemål. Ingen tid formar emellertid sitt landskap på egen hand utan

måste utgå från vad som tidigare byggts upp och investerats. Förändringstrycket

på den byggda miljön varierar. Samhället ställs oupphörligt inför avgörandet om

den befintliga bebyggelsen skall bevaras, ändras eller ersättas.

Kulturmiljövården kan i det perspektivet sägas representera intresset av att de

kvaliteter som finns i den byggda miljön skall beaktas när förändringar är

aktuella.

 Synen på bebyggelsens värden och vad som skall bevaras ändras från tid till

annan. Gränserna för vad bevarandeintresset omfattar har nu kommit att vidgas

och det har blivit naturligt att tala om vården och förvaltningen av det

gemensamma kulturarvet. Kännetecknande för modern kulturmiljövård är att

kulturvärdena ses som en viktig resurs för människors välbefinnande som ger

historisk identitet och djup.

 Det innebär att kulturmiljövårdens uppgift bl.a. är att göra bebyggelsemiljöns

kulturvärden kända, förstådda och respekterade av dem som har intressen i och

ansvar för markanvändningen. Det innebär också att förändringar i

bebyggelsemiljön som går ut över dessa värden på motsvarande sätt måste vara

sakligt underbyggda, dess konsekvenser rimligt förutsebara samt inte minst att

tyngden och motiven för önskemålet att förändra måste stå i rimligt förhållande

till betydelsen av de kulturvärden som hotas.

 Det byggda kulturarvet bör alltså visas en grundläggande hänsyn i

bebyggelseplaneringen. Särskilt värdefulla byggnader, stadsmiljöer och landskap

måste ges ett långtgående skydd. Intressena i övrigt att bevara respektive

förändra bebyggelsemiljön får vägas mot varandra i så öppna former som möjligt.

Natur och kultur i samverkan

Naturvårdens och kulturmiljövårdens intressen har likartade svårigheter att

uttrycka sig i planeringstermer, dvs. att överföra kunskaper och mål till ett

hanterbart underlag som går att använda i den fysiska planeringen för urbant

präglade områden. Det finns därför skäl att utveckla ett nytt synsätt som också

bör omfatta en samlad behandling av natur- och kulturmiljöfrågorna. Betydande

vinster finns i att söka gemensamma utgångspunkter för stadsbygdens och

kulturlandskapets utveckling och bevarande. Ett exempel på en sådan samverkan

är nationalstadsparken Ulriksdal-Haga-Brunnsviken-Djurgården. Det behövs

emellertid en mer utvecklad strategi för en samordning, liksom initiativ inom

ett brett fält vad avser metoder, beskrivningar m.m. Vi återkommer till dessa

frågor i avsnitt 5.3.

4.4 Medborgarinflytande

Kraven på ett förstärkt medborgarinflytande över samhällsutvecklingen har ökat.

Till skillnad mot vad som gäller inom många andra områden finns det inom plan-

och bygglagstiftningen en särskild, formaliserad beslutsprocess. Dennas

ursprungliga huvudsyfte var att tillgodose behovet av rättssäkerhet för

sakägarna, främst ägare av fastigheter. Så småningom har - särskilt genom

PBL-reformen - även ett boendeinflytande och ett mera allmänt

medborgarinflytande utvecklats inom ramen för denna process. Medborgarnas

medverkan är viktig av flera skäl. Beslut som har tillkommit utan att

allmänheten har beretts möjligheter att medverka i beslutsprocessen har ofta

svårt att bli allmänt accepterade. Medverkan från allmänheten är nödvändig också

för att garantera ett så fullständigt beslutsunderlag som möjligt.

 Medborgarinflytandet i planprocessen kan inte ersätta den representativa

demokratin, men utgör ett viktigt komplement till denna. I detta sammanhang är

det viktigt att beslutsfattare och politiker är öppna för nya former och mönster

för medborgarnas engagemang. Detta bidrar till en vidare demokrati. Av den

anledningen har regeringen också tillsatt en kommitté (dir. 1995:56) som skall

utreda och föreslå åtgärder som kan öka medborgarnas inflytande och delaktighet

i samhällsutvecklingen. Syftet med medborgarinflytandet varierar naturligtvis

med hänsyn till den krets av medborgare som man har i blickpunkten. I

PBL-propositionen (prop. 1985/86:1) talade den dåvarande departementschefen dels

om den krets av intressenter som bör ges en särskilt stark ställning i

beslutsprocessen, dels om kommunmedlemmarna i allmänhet. Med den förstnämnda

kretsen torde ha avsetts den genom lagstiftningen väsentligt utvidgade kretsen

av dem som är berättigade att överklaga beslut. Denna uppdelning mellan en

besvärsberättigad krets och allmänheten är emellertid meningsfull bara i samband

med beslut som har rättsverkningar och som får överklagas, dvs. beslut om

detaljplan, områdesbestämmelser och fastighetsplan samt beslut i ärenden om lov.

Med rätten att överklaga sådana beslut är i allmänhet förenad en rätt att

beredas tillfälle till samråd och att erhålla underrättelse om besluten. Genom

dessa regler är det närmast de boende inom ett visst begränsat område vars

inflytande har förstärkts. I översiktsplanearbetet är emellertid ett vidare

medborgarinflytande önskvärt. Beslut rörande en kommunal översiktsplan

överklagas också genom laglighetsprövning enligt 10 kap. kommunallagen

(1991:900).

 Det är enligt regeringens mening angeläget att medborgarinflytandet kan göra

sig gällande på samtliga beslutsnivåer. Det är då naturligt att formerna för och

syftet med inflytandet varierar med hänsyn till beslutsnivå och typ av beslut.

På den översiktliga nivån är information till och allmän debatt inom en vid

krets av kommunmedlemmar av framträdande betydelse medan medborgarinflytandet på

detaljplanenivån främst syftar till hänsynstagande och sammanvägning av skilda

intressen inom mer begränsade områden.

 Förändringar i ett område medför alltid konsekvenser för dem som bor och är

verksamma där. Dessa har en självklar medborgerlig rättighet att vara med och

påverka den egna närmiljön. De sociala, fysiska och miljömässiga konsekvenserna

av tänkta förändringar behöver därför analyseras och presenteras i ett tidigt

skede så att de inte kommer som en obehaglig överraskning efteråt.

 Den naturliga nivån för dem som bor eller är verksamma i ett område ligger

emellertid ofta mellan den kommunomfattande översiktsplanen och detaljplanen.

Dagens översiktsplaner är inte så detaljerade att människor känner sig berörda

medan detaljplanerna ofta avser ett ganska begränsat byggnadsföretag. Någon

speciell, formaliserad mellannivå finns inte i PBL. Lösningen på problemet att

förstärka medborgarinflytandet bör i första hand ligga i en intensifiering av

arbetet med fördjupning av översiktsplanen för viktiga områden och för tätorter.

Från många håll har efterlysts en formaliserad plan på denna mellannivå. Det

finns emellertid, enligt regeringens uppfattning, inte några bärande motiv för

ytterligare en planform. Behovet av ett förstärkt medborgarinflytande bör i

stället tillgodoses främst inom ramen för översiktsplanearbetet. Dessa frågor

behandlas i avsnitt 5.1.

4.5 Gällande rätt

Som bakgrund till de frågor som behandlas i följande avsnitt finns det anledning

att något beröra tillämpliga delar av gällande rätt. Med hänsyn till de

behandlade frågornas karaktär inriktas redogörelsen främst på kravbestämmelserna

och plansystemet i PBL, inklusive beslutsprocessen i samband med antagande av

planer, samt på delar av NRL.

 I en inskränkt mening går plan- och bygglagstiftningen ut på att reglera vad en

fastighetsägare får och inte får göra med sin mark och, om han tillåts ändra

markanvändningen och bygga eller liknande, att se till att lagens krav uppfylls.

Samhällets kontroll utövas främst genom att det ställs krav på tillstånd, lov,

för att få vidta åtgärder av någon betydelse. I 8 kap. PBL finns en omfattande

uppräkning av åtgärder som kräver lov.

 Samhället har emellertid inte endast den passiva rollen att tillåta eller vägra

lov. Visserligen kan man från samhällets sida bara i undantagsfall framtvinga

ett genomförande av åtgärder men genom rättsligt bindande planer kan samhället

styra framtida markanvändning och byggande. I den mån dessa instrument inte är

tillräckliga återstår för samhället att förvärva marken och antingen genomföra

åtgärderna i egen regi eller överlåta marken med villkor om genomförande i

enlighet med de samhälleliga intentionerna.

 Beslut rörande planläggning och lov fattas primärt av kommunen. Innehållet i

besluten styrs framför allt av de i lagen uppställda materiella kraven i

2 och 3 kap. PBL. Formerna för besluten styrs av regler om förfarandet vid

beslut om planer och lov. En viktig sida hos lagstiftningen är de krav på

beslutsunderlag som riktas mot kommunerna, framför allt kravet på översiktlig

fysisk planering. Även staten har ett visst inflytande över beslutsfattandet.

Det statliga inflytandet utövas bl.a. genom samråd i olika former och genom

vissa möjligheter till ingripande mot eller anspråk på kommunala beslut.

 Vid sidan av PBL och NRL finns annan lagstiftning som reglerar frågor om

markanvändning och miljö från delvis andra utgångspunkter, såsom väglagen

(1971:948), naturvårdslagen (1964:822), hälsoskyddslagen (1982:1080),

miljöskyddslagen (1969:387), vattenlagen (1983:291), lagen (1979:425) om skötsel

av jordbruksmark, skogsvårdslagen (1979:429) och lagen (1988:950) om

kulturminnen m.m.

 Det finns samband mellan de olika prövningssystemen. Således skall NRL

tillämpas vid prövningen enligt många lagar, bl.a. PBL, och vidare är PBL:s

detaljplaner bindande vid prövningen enligt vissa andra lagar. De kommunala

översiktsplanerna förutsätts vara ett viktigt beslutsunderlag vid beslut enligt

flertalet av de lagar som reglerar markanvändningen.

Kravbestämmelser

PBL:s materiella regler, som skall ligga till grund för prövningen vid

planläggning och i ärenden rörande lov och förhandsbesked, går från allmänna

principer (1 kap. 1 § och 2 kap. 1 och 2 §§) via bestämmelser om lokaliseringen

av bebyggelse och bebyggelsemiljöns utformning (2 kap. 3 och 4 §§) ned till

byggnaders placering och utformning och krav avseende de enskilda byggnadernas

och anläggningarnas egenskaper (3 kap.).

 I 1 kap. anges lagstiftningens syften. Där föreskrivs också att både allmänna

och enskilda intressen skall beaktas vid prövningen av frågor enligt lagen.

 Enligt 2 kap. 1 § skall en från social synpunkt god bostads-, arbets-, trafik-

och fritidsmiljö främjas vid beslutsfattandet. Mark- och vattenområden skall

användas för det eller de ändamål för vilka områdena är mest lämpade.

 Enligt 2 kap. 2 § PBL skall NRL tillämpas vid planläggning och i ärenden om

bygglov och förhandsbesked. Det är närmare bestämt bestämmelserna i

2 och 3 kap. NRL som skall tillämpas. I 2 kap. NRL finns grundläggande

hushållningsbestämmelser för mark- och vattenanvändningen och i 3 kap. anges

områden som direkt i lagen utpekas som områden av riksintresse för vissa

ändamål. Reglerna i NRL kan således betraktas som en integrerad del av

kravbestämmelserna i 2 kap. PBL.

 De nu redovisade reglerna i NRL kan alltså sägas inrymmas i 2 kap. 2 § PBL

genom den hänvisning som förekommer där. Efter de mera övergripande krav som nu

berörts följer i 2 kap. 3 § PBL krav avseende lokaliseringen av bebyggelse. Den

grundläggande förutsättningen för att mark skall få användas för bebyggelse

finns emellertid angiven i 1 kap. 6 §. Enligt denna bestämmelse skall mark för

att få användas för bebyggelse vara från allmän synpunkt lämplig för ändamålet.

En precisering av lämplighetskravet sker i 2 kap. 3 §. Där anges vissa

omständigheter som skall beaktas vid bedömningen av markens lämplighet för

bebyggelse. Till dessa omständigheter hör bl.a. de boendes hälsa,

markförhållanden, möjligheterna att ordna trafik m.m. och att förebygga negativa

miljöeffekter. I 2 kap. 4 § följer slutligen bestämmelser om utformningen av

bebyggelsemiljön inom områden med sammanhållen bebyggelse. Där finns krav

avseende säkerhet, hushållning med energi m.m., klimatiska och hygieniska

förhållanden, trafik, tillgänglighet, tillgång till platser för utevistelse samt

anordnande av samhällsservice och kommersiell service.

 I 3 kap. 1 och 2 §§ ställs krav på hur byggnader skall placeras och utformas.

Hänsyn skall därvid tas till bl.a. stads- och landskapsbilden, natur- och

kulturvärden, trafiksäkerheten och annan omgivningspåverkan. Bestämmelserna är

även tillämpliga på andra anläggningar än byggnader (14 §). I 3 kap. 15-18 §§

ställs krav på tomter och allmänna platser m.m.

Plansystemet

PBL:s planformer redovisas i 1 kap. 3 §. Varje kommun skall ha en aktuell

översiktsplan, som omfattar hela kommunen. Planen är inte bindande för

myndigheter och enskilda. Den rättsliga regleringen av markens användning och

bebyggelse sker genom detaljplaner. För begränsade områden som inte omfattas av

detaljplan får områdesbestämmelser antas. För att underlätta genomförandet av

detaljplaner får fastighetsplaner antas. Slutligen får regionplaner antas för

samordning av flera kommuners planläggning.

 Regler om översiktsplanen finns i 4 kap. Enligt 1 § skall i översiktsplanen

redovisas allmänna intressen som bör beaktas vid beslut om användningen av mark-

och vattenområden. Av planen skall framgå grunddragen i fråga om den avsedda

markanvändningen samt i fråga om tillkomst, förändring och bevarande av

bebyggelse. Vidare skall framgå hur kommunen avser att tillgodose riksintressen

enligt NRL.

 Översiktsplanen utgör ett viktigt beslutsunderlag och får därmed en betydande

styrande verkan. Hur stark denna styrning är beror på planens aktualitet och på

om den har en sådan kvalitet att den är ändamålsenlig som beslutsunderlag.

Planen skall i första hand läggas till grund för efterföljande beslut enligt

PBL. Den skall emellertid även utnyttjas vid tillämpningen av vissa andra lagar.

I 5 § förordningen (1993:191) om tillämpning av NRL föreskrivs således att den

myndighet som skall tillämpa NRL i sitt beslut skall ange om den prövade

anläggningen eller åtgärden går att förena med den för området gällande

översiktsplanen.

 Trots att planen inte är bindande har den i vissa fall en direkt betydelse för

efterföljande beslut. Således får områdesbestämmelser antas för att säkerställa

att syftet med översiktsplanen uppnås. Vidare är en förutsättning för

utnyttjande av s.k. enkelt planförfarande att förslaget till detaljplan är

förenligt med översiktsplanen.

 Regler om områdesbestämmelser finns i 5 kap. 16 och 17 §§. Som nämnts har

översiktsplanen inte några rättsverkningar. För begränsade områden kan

emellertid områdesbestämmelser antas som ett komplement till översiktsplanen.

Genom bestämmelserna kan ställningstaganden i översiktsplanen ges bindande

verkan mot myndigheter och enskilda. Områdesbestämmelser kan alltså antas för

att säkerställa att syftet med översiktsplanen uppnås. Dessutom kan sådana

bestämmelser antas för att säkerställa att ett riksintresse enligt NRL

tillgodoses. I 5 kap. 16 § anges uttömmande i vilka

avseenden områdesbestämmelser kan meddelas för att reglera användningen av mark-

och vattenområden för bebyggelse.

 Regler om detaljplan finns i 5 kap. Detaljplanen används för att närmare

reglera rättigheter och skyldigheter dels mellan markägare och samhället, dels

markägare emellan. Syftena med detaljplan framgår av bestämmelsen om det s.k.

detaljplanekravet. Enligt 5 kap. 1 § skall prövning av markens lämplighet för

bebyggelse och reglering av bebyggelsemiljöns utformning ske genom detaljplan i

vissa angivna fall. Det rör sig dels om tillkomsten av ny sammanhållen

bebyggelse och under vissa förutsättningar även ny enstaka byggnad, dels om

bebyggelse som skall förändras eller bevaras. Detta krav är primärt riktat till

kommunen. Detaljplanekravet innebär emellertid också att kommunen kan avslå en

ansökan om bygglov med hänvisning till att bygglovsprövningen måste föregås av

detaljplaneläggning. Någon möjlighet för den enskilde att framtvinga en sådan

detaljplaneläggning finns dock inte. Detaljplanekravet utgör således ett

verksamt instrument för kommunerna att kunna styra bebyggelseutvecklingen i tid

och rum.

 Vid detaljplaneläggningen skall de tidigare redovisade kraven i 2 kap. iakttas.

Beroende på hur långt man går i detaljeringsgrad skall även vissa regler i

3 kap. tillämpas.

 En detaljplan måste ha ett visst minsta innehåll. Enligt 5 kap. 3 § skall de

olika områdenas huvudändamål redovisas och deras gränser anges. I 5 kap. 7 §

anges därefter vad som härutöver får regleras i planen. Planen får inte göras

mer detaljerad än som är nödvändigt med hänsyn till syftet med den.

 Bestämmelser om regionplanering finns i 7 kap. PBL. Vid behov av kommunal

samordning får regeringen utse ett regionplaneorgan som skall ha hand om

regionplaneringen. Ett sådant organ skall inte utses, om kommunerna allmänt

motsätter sig det. Regionplaneorganet kan, men behöver inte, anta en regionplan

för regionen. En sådan plan skall enligt 7 kap. 4 § tjäna till ledning för

beslut om översiktsplaner, detaljplaner och områdesbestämmelser, men den är i

likhet med översiktsplanen inte bindande för myndigheter eller enskilda. Enligt

NRL-förordningen åligger det andra myndigheter som skall tillämpa NRL att beakta

regionplanen.

Förfarandet vid beslut om planer

Regler om förfarandet vid beslut om översiktsplan finns i 4 kap. 3-13 §§. Dessa

regler skiljer sig väsentligt från förfarandereglerna beträffande andra beslut

enligt PBL beroende på att översiktsplanen inte har några direkta

rättsverkningar. Av väsentlig betydelse är de samråd med företrädare för staten

som skall förekomma. Det gäller ju att i översiktsplanen redovisa riksintressen,

att tydliggöra hur de skall tillgodoses och att över huvud taget uppnå

samförstånd mellan stat och kommun. Även samråd med andra berörda kommuner och

eventuellt förekommande regionplaneorgan skall ske. Härutöver sägs i 4 kap. 3 §

att andra som har ett väsentligt intresse av förslaget skall beredas tillfälle

till samråd.

 Planförslaget skall ställas ut under minst två månader och utställningen av

förslaget skall kungöras minst en vecka före utställningstidens början.

Översiktsplanen och ändringar av den skall antas av kommunfullmäktige.

 Vad som föreskrivs om förfarandet vid antagande av översiktsplan gäller i

huvudsak även regionplan. Utställningstiden för regionplan skall dock vara minst

tre månader.

 Bestämmelser om förfarandet vid antagande av detaljplaner och

områdesbestämmelser finns i 5 kap. 18-36 §§. Detaljplanen bör grundas på ett

program (18 §). I vissa fall är ett sådant obligatoriskt. En detaljplan som

innebär att planområdet får tas i anspråk för industriändamål, ny samlad

bebyggelse och vissa anläggningar skall alltid grundas på ett program, om

ianspråktagandet innebär betydande miljöpåverkan. I dessa fall skall även en

miljökonsekvensbeskrivning enligt NRL upprättas. Miljökonsekvensbeskrivningar

behandlas kortfattat i 5 kap. NRL. En miljökonsekvensbeskrivning skall

möjliggöra en samlad bedömning av en planerad anläggnings, verksamhets eller

åtgärds inverkan på miljön, hälsan och hushållningen med naturresurser. Den

skall bekostas av den som ansvarar för verksamheten eller som skall vidta

åtgärden i fråga.

 När förslag till detaljplan upprättas skall samråd ske med länsstyrelsen,

fastighetsbildningsmyndigheten och kommuner som berörs av förslaget. Dessutom

skall vissa intressenter beredas tillfälle till samråd. Till dessa hör sakägare

och de bostadsrättshavare, hyresgäster och boende som berörs av förslaget

(5 kap. 20 §). Planförslaget skall ställas ut under minst tre veckor och härom

skall kungörelse ske. Detaljplaner som är av begränsad betydelse och saknar

intresse för allmänheten kan få antas efter ett s.k. enkelt planförfarande,

varvid någon utställning inte behöver ske (28 §).

 Detaljplanen antas av kommunfullmäktige. För vissa fall kan dock fullmäktige

uppdra åt kommunstyrelsen eller byggnadsnämnden att anta planer (29 §).

 I princip samma förfarande skall tillämpas vid ändring och upphävande av

detaljplaner.

 Vid antagande av områdesbestämmelser krävs inte program eller

miljökonsekvensbeskrivning. I övrigt gäller i huvudsak samma bestämmelser som

vid antagande av detaljplan.

Statlig kontroll

I 12 kap. regleras statens möjligheter att på eget initiativ granska och i vissa

fall upphäva kommunala beslut om planer och tillstånd. Staten uppträder här som

bevakare av vissa särskilt angivna statliga intressen men också av

mellankommunala intressen.

 Grunderna för statligt ingripande anges i 12 kap. 1 §. Ingripande kan således

ske om ett riksintresse enligt NRL inte tillgodoses, om den mellankommunala

samordningen inte har skett på ett lämpligt sätt eller om tillräcklig hänsyn

inte har tagits till de boendes och övrigas hälsa och säkerhet. Det är i första

hand länsstyrelsen som har att bevaka att olika statliga intressen tillgodoses.

 Ingripande mot regionplan kan bara ske av regeringen och endast på den grunden

att planen inte tillgodoser riksintressen (12 kap. 5 §).

 I 12 kap. 6 och 7 §§ finns bestämmelser om planföreläggande. De innebär att

regeringen kan förelägga kommunen att anta, ändra eller upphäva en detaljplan

eller områdesbestämmelser, om det behövs för att tillgodose riksintressen eller

av hänsyn till hälsa och säkerhet.

 I det följande redovisas under respektive avsnitt närmare den lagstiftning som

är tillämplig, bl.a. beträffande säkerställande m.m. av natur- och

kulturmiljöintressen.

5 Den kommunala planeringen

5.1 Kommunal översiktsplanering

Den fysiska planeringen är i huvudsak en kommunal uppgift. Genom 1987 års reform

av plan- och bygglagstiftningen har statens inflytande kraftigt begränsats.

Kommunerna har således, inom ramen för bestämmelserna i plan- och bygglagen

(PBL), i allt väsentligt ansvaret för planläggning av mark och vatten och har i

övrigt att verka för en önskvärd utveckling inom kommunen.

 I föregående avsnitt redovisades de ökade och delvis nya kraven på bl.a.

miljöhänsyn, aktsamhet om kulturvärden och resurshushållning i den fysiska

planeringen och stadsbyggandet. Det innebär givetvis nya förutsättningar också

för kommunerna.

 Som framgått av det föregående, avsnitt 4, är det regeringens utgångspunkt att

den fysiska planeringen skall ses som en integrerad del i en samlad

miljöpolitik, som också innefattar natur- och kulturvärdena. Den kommunala

översiktsplaneringen erbjuder därvid goda möjligheter att på lokal nivå bättre

och mer samordnat ta om hand miljöfrågorna liksom andra angelägna

framtidsfrågor. Förslagen i det följande syftar således till att höja

ambitionsnivån i den översiktliga planeringen så att den fysiska planeringen

effektivt kan medverka till att lösa angelägna uppgifter och i övrigt möta de

anspråk och förväntningar som ställs, inte minst i det framtida miljöarbetet.

Betoningen av den fysiska planeringens roll i miljöarbetet - och då särskilt den

kommunala översiktsplaneringen - innebär delvis nya anspråk på kommunerna, men

också möjligheter till utveckling av det lokala arbetet och ökad rationalitet i

den kommunala beslutsprocessen i frågor om användning av mark och vatten.

 På många håll förekommer redan ett ambitiöst och framåtsyftande arbete med

lokala Agenda 21. Regeringen har också erfarit att många kommuner, på grund av

nya anspråk och ändrade förhållanden, redan överväger att omarbeta sina

översiktsplaner. Beträffande konsekvenserna i övrigt återkommer vi längre fram,

avsnitt 8.

5.1.1En förstärkt översiktsplanering

Regeringens bedömning: Den kommunala

översiktsplaneringen bör utvecklas som ett led i

kommunernas arbete för en hållbar utveckling.

Anspråken på en ökad miljöhänsyn bör tillgodoses inom

ramen för översiktsplanens olika funktioner - som

ett styrinstrument för bebyggelseutveckling, ett

samlat beslutsunderlag för lokaliseringsprövning

och ett stöd för det lokala miljöarbetet.

 Utredningens bedömning: Överensstämmer i huvudsak med regeringens.

 Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser instämmer i den bild av

översiktsplaneringens roll och uppgifter som tecknas av utredningen. Boverket

anser att förutsättningarna för en utveckling av översiktsplaneringen som ett

redskap i arbetet för ett kretsloppssamhälle ökar genom utredningens förslag,

och pekar på behovet av samordning med förslaget till en miljöbalk. Svea hovrätt

anser att utredningens förslag kan skapa förutsättningar för en utveckling av

översiktsplanen så att den fullt ut kan fylla funktionen att utgöra en

kunskapskälla vid tillämpningen av NRL. Statens naturvårdsverk är positivt till

förstärkningen av översiktsplanens strategiska roll, men anser att de

motstridiga kraven på översiktsplanen är delvis oförenliga och motverkar en

tydlig utformning av planens olika delar.

 Ett stort antal kommuner stöder i huvudsak utredningens förslag att stärka

översiktsplanen. Svenska kommunförbundet vill emellertid inte acceptera

förändringar i bestämmelserna om översiktsplaneringen innan konsekvenserna i

fråga om möjligheterna till statligt ingripande har klarlagts. Förbundet menar

att man i stället för att öka de formella kraven bör utveckla incitament för att

öka kommunernas intresse för översiktsplaneringen. Några kommuner, däribland

Enköpings, Helsingborgs och Vänersborgs kommuner, anser att förslagen innebär en

ambitionshöjning för den kommunala planeringen, som kommer att ställa krav på en

omställning av arbetssätt, förskjutning av arbetsinsatser och ökade resurser.

Också flera statliga myndigheter och institutioner, bl.a. Uppsala universitet

och länsstyrelserna i Kronobergs och Kopparbergs län, pekar på behoven av

kunskapsuppbyggnad och kompetensutveckling för att utredningens förslag skall få

avsedd effekt. Flera remissinstanser ifrågasätter emellertid om

översiktsplaneringen kan utvecklas med stöd av ändringar i lagstiftningen.

Glesbygdsverket anser att delar av förslagen har inslag av en ökad

centralstyrning som kan hämma det lokala miljöarbetet i stället för tvärtom.

Skälen för regeringens bedömning:

Översiktsplanens olika uppgifter

Regeringen delar utredningens bedömning att kraven på ökad miljöhänsyn i

samhällsutvecklingen också innebär nya krav på översiktsplaneringen. Det är

därför viktigt att diskutera behovet av en förstärkning av översiktsplanen med

utgångspunkt från de olika funktioner och uppgifter som översiktsplanen bör ha.

 Översiktsplanens huvuduppgift är att ge stöd och utgångspunkter för kommunens

beslut om bebyggelse och andra åtgärder som prövas enligt PBL. Översiktsplanens

helhetssyn och överblick ger möjligheter att styra bebyggelseutvecklingen. Genom

samråd med kommuninvånare, myndigheter m.fl. kan efterföljande planläggning och

tillståndsbeslut underlättas. Översiktsplanen förutsätts vidare vara vägledande

för andra myndigheters beslut enligt de lagar, som är knutna till lagen

(1987:12) om hushållning med naturresurser m.m., NRL. Denna uppgift hos

översiktsplanen är således en möjlighet för kommunen att påverka andra

myndigheters beslut genom att i planen ta ställning till de allmänna intressen

som bör beaktas. Planens uppgift att ge vägledning för olika beslut bidrar också

till att kommuninvånare, sakägare och andra intressenter kan få en uppfattning

om den avsedda utvecklingen av bebyggelse och om kommunens inställning till

olika anspråk som riktas mot mark- och vattenområden. Den överblick över olika

kunskaper och fakta - t.ex. om miljöförhållanden, utbud av service och

boendeförhållanden - som redovisas i översiktsplanens olika delar kan

naturligtvis utnyttjas också på annat sätt i det lokala miljöarbetet.

Planeringen ger möjligheter att redovisa samband mellan miljöförhållanden och

olika verksamheter inom kommunen. Översiktsplanen kan därmed ge underlag för

diskussioner om hur instrumenten i PBL och i andra lagar kan utnyttjas och hur

de kan samspela med andra styrmedel för att förebygga miljöproblem eller för att

ta till vara och utveckla miljövärden.

 Regeringen anser således - i likhet med utredningen och flertalet

remissinstanser - att hittillsvarande erfarenheter och de skilda anspråken på

planeringen talar för att översiktsplaneringen bör utvecklas för att uppfylla

dagens krav på miljöhänsyn i samhällsplaneringen. Den starkaste drivkraften i en

sådan utveckling är, som framförs av Svenska kommunförbundet m.fl., självfallet

den enskilda kommunens egen viljeinriktning. Om kommunen vill att planläggning

och byggande skall medverka till en långsiktigt hållbar utveckling, bör

miljöförhållanden och miljöhänsyn ingå i översiktsplanens bedömningar om en

lämplig bebyggelseutveckling. Kommuninvånarnas ökade engagemang i miljöfrågor

kommer troligen att skynda på en successiv miljöanpassning av planeringen.

Bättre kunskaper om miljöproblemens karaktär och nya planeringsmetoder bör också

kunna medverka till en successiv utveckling av översiktsplaneringen i riktning

mot ökad miljöhänsyn. Det är vidare uppenbart att kommunens möjligheter att

påverka olika beslut, som fattas med stöd av NRL, ökar om miljöförhållanden

beaktas vid utformningen av översiktsplanen. I detta sammanhang bör även arbetet

med en miljöbalk framhållas (dir. 1994:134). En ny miljöbalk, som omfattar

bestämmelserna i NRL, kommer att medverka till att kraven på redovisning av

miljöhänsyn i översiktsplaneringen blir starkare.

Behovet av lagändringar till stöd för en förstärkning av översiktsplanen

Nuvarande bestämmelser ger stort utrymme för att utveckla metoder och arbetssätt

i översiktsplaneringen mot en ökad miljöhänsyn. Det är dock av flera skäl

önskvärt att bestämmelserna om översiktsplanen görs tydligare och utvidgas för

att svara mot bl.a. kraven på ökad miljöhänsyn och ökat medborgarinflytande.

PBL:s bestämmelser om översiktsplanering reglerar främst förfarande och

redovisning. Som framhålls i PBL-propositionen (prop. 1985/86:1 s. 12) syftar

reglerna i PBL främst till att garantera möjligheter till insyn och inflytande

för kommuninvånare, myndigheter m.fl. Planeringens innehåll och inriktning

bestäms av kommunen. PBL anger samtidigt vissa materiella grunder för

planeringen genom bestämmelserna om allmänna intressen i 2 kap. Översiktsplanens

funktion som ett led i en dialog mellan stat och kommun förutsätter att frågor

om riksintressen, mellankommunala frågor samt frågor om hälsa och säkerhet

diskuteras under planeringsprocessen och att ställningstaganden med anledning av

dessa redovisas tydligt i översiktsplanen. Även planens betydelse som vägledande

underlag för beslut enligt andra lagar motiverar att vissa grundläggande regler

för former och redovisning ställs upp.

 Mot den angivna bakgrunden anser regeringen att de bestämmelser som ligger till

grund för översiktsplaneringen bör utvecklas och ändras i flera avseenden.

Bestämmelserna bör bl.a. spegla de mål som ställs upp i den nationella

miljöpolitiken och ge ramar för vilket underlag som behövs som grund för den

översiktliga planeringen. Önskemålet om ett ökat medborgarinflytande behöver

säkerställas genom regler för förfarandet då översiktsplanen upprättas eller

ändras. Översiktsplaneringens syfte att åstadkomma en dialog mellan kommunen och

staten om gemensamma intressen bör också stärkas. I motsats till flera

remissinstanser anser regeringen att bestämmelserna kan göras tydligare och

utvidgas utan att kommunens utrymme att välja inriktning och innehåll för

planeringen begränsas.

 Regeringen finner att flertalet av utredningens förslag om översiktsplaneringen

i stort sett är väl avvägda. Regeringen föreslår därför i det följande vissa

förändringar i fråga om de materiella grunderna för den fysiska planeringen,

översiktsplanens redovisning, förfarandet samt länsstyrelsens roll och

uppgifter.

5.1.2Allmänna intressen

Regeringens förslag: En grundläggande utgångspunkt

skall vara att planläggning enligt PBL, med

beaktande av natur- och kulturvärden, skall främja

en ändamålsenlig struktur av bebyggelse, grönområden,

kommunikationsleder och andra anläggningar. Vidare

skall goda miljöförhållanden, en från social synpunkt

god livsmiljö samt en långsiktigt god hushållning

främjas.

 Utredningens förslag: Överensstämmer i stort med regeringens. Utredningen

föreslår emellertid att kravet på en miljöanpassad utveckling skall uttryckas på

ett annat sätt.

 Remissinstanserna: Utredningens förslag att i PBL förtydliga kraven på en

lämplig samhällsutveckling har i stort sett bemötts positivt av flertalet

remissinstanser. Flera myndigheter har emellertid invändningar mot den

föreslagna utformningen av bestämmelsen. Stockholms universitet anser att

begreppen ändamålsenlig samhällsstruktur, livsmiljö och befintliga värden är

vaga och mångtydiga samt att lagtexten tydligt bör ge uttryck för vad som

åsyftas. Uppsala universitet menar att bestämmelsen inte ger uttryck för de mål

- bl.a. en hållbar utveckling från ekologisk synpunkt - som används i dagens

miljöpolitik. Statens naturvårdsverk, Boverket m.fl. anser att bestämmelsen

behöver tydliggöras och samordnas med hushållningsreglerna i en framtida

miljöbalk. Svea hovrätt anser att den föreslagna bestämmelsen bör omarbetas och

i stället tas in i NRL.

 Skälen för regeringens förslag: Genom en ändring i 1 kap. 1 § PBL, som trädde

i kraft den 1 juli 1993, klargjordes att planläggning och byggande syftar till

att främja en god och långsiktigt hållbar livsmiljö. Ändringen motiverades av

kraven på en miljöanpassad samhällsutveckling.

 De allmänna intressen som anges i 2 kap. PBL, som även innefattar

bestämmelserna i NRL, skall ligga till grund för planläggning och för beslut om

lov och förhandsbesked. Bestämmelserna ger allmänna principer och utgångspunkter

för såväl lokalisering av bebyggelse som bebyggelsemiljöns utformning.

Översiktsplanen skall precisera och konkretisera dessa allmänna intressen. Ökade

krav på miljöhänsyn vid beslut enligt PBL kan därför i hög grad tillgodoses

genom att bestämmelserna om allmänna intressen preciseras. Bestämmelsen i 2 kap.

1 § PBL anger att planläggning skall främja en från allmän synpunkt lämplig

utveckling och en från social synpunkt god bostads-, arbets-, trafik- och

fritidsmiljö. Regeringen delar utredningens bedömning att målen för en

miljöanpassad fysisk planering behöver framgå av de inledande bestämmelserna om

allmänna intressen.

 Bestämmelserna bör så långt möjligt tydliggöra den fysiska planeringens roll

och räckvidd i förhållande till övriga styrmedel i miljöpolitiken. Beslut enligt

PBL avser framför allt lokalisering, uppförande och utformning av bebyggelse och

andra anläggningar samt bebyggelserelaterade åtgärder. Planer enligt PBL skall

även ligga till grund för beslut om andra anläggningar, t.ex.

kommunikationsleder eller industrianläggningar. Planläggningens primära och

långsiktiga syfte att medverka till en ändamålsenlig struktur av bebyggelse,

kommunikationsleder och andra anläggningar bör därför återspeglas i de inledande

bestämmelserna i 2 kap. PBL. Det bör därvid tydligt bl.a. framgå att olika typer

av grönområden är grundläggande komponenter i denna struktur.

 Regeringen delar utredningens bedömning att det bör preciseras att en lämplig

bebyggelsestruktur skall utvecklas inom ramen för miljömålen. Kraven på att

främja goda miljöförhållanden och en långsiktigt god hushållning med mark- och

vattenområden samt med energi och råvaror bör enligt regeringens mening

uttryckligen framgå av bestämmelsen. Därigenom ges utgångspunkter för att

exempelvis diskutera hur bebyggelse och anläggningar kan lokaliseras så att

transportbehov minimeras eller hur obebyggda mark- och vattenområden kan

utnyttjas som en del i tekniska försörjningssystem.

 Som framhålls i utredningen är det sannolikt att utvecklingen under överskådlig

tid inte innebär några större förändringar av bebyggelsestrukturen, utan i hög

grad inriktas mot att komplettera, förvalta och underhålla den byggda miljön. En

sådan inriktning förutsätter ett större hänsynstagande till befintliga värden i

miljön. Regeringen anser därför, i likhet med flera remissinstanser, att

bestämmelserna i PBL bör ställa tydligare krav på att planeringen skall ske med

utgångspunkt i de natur- och kulturvärden som finns i den byggda miljön och i

landskapet. Detta innebär bl.a. krav på att dessa värden skall beaktas särskilt

vid förändringar i bebyggelsestrukturen.

 De grundläggande bestämmelserna om syftet med planläggning bör även

fortsättningsvis lyfta fram de sociala aspekterna. Utredningens förslag, som för

in begreppet en från social synpunkt god livsmiljö, är därför enligt

regeringens mening väl avvägt.

5.1.3Översiktsplanens innehåll

Regeringens förslag: Översiktsplanen skall redovisa

allmänna intressen enligt PBL samt de miljö- och

riskfaktorer som kommunen anser bör beaktas vid

beslut om användningen av mark- och vattenområden.

 Utredningens förslag: Regeringens förslag till preciseringar av kraven på

översiktsplanens innehåll stämmer endast delvis överens med utredningens

förslag. Utredningen föreslår att översiktsplanen skall redovisa allmänna

intressen samt övriga miljöförhållanden i kommunen. För att tydliggöra

önskemålet att i översiktsplaneringen tidigt analysera miljökonsekvenser

föreslår utredningen att konsekvenserna av avsedda större förändringar i

användningen av mark- och vattenområden skall redovisas.

 Remissinstanserna: Ett stort antal remissinstanser - framför allt statliga

myndigheter och intresseorganisationer men även flera kommuner - är positiva

till förslagen om utvidgning och precisering av bestämmelserna om

översiktsplanens innehåll och syfte. Boverket och Länsstyrelsen i

Västernorrlands län anser att översiktsplanens funktion som beslutsunderlag vid

tillämpningen av lagar knutna till NRL ställer krav på översiktsplanens form och

redovisning. Statens naturvårdsverk, Länsstyrelsen i Malmöhus län m.fl.

tillstyrker utredningens förslag till tydligare och utvidgade redovisningskrav i

PBL, bl.a. mot bakgrund av hittillsvarande erfarenheter, men har synpunkter och

förslag i fråga om hur kraven skall formuleras. Naturskyddsföreningen m.fl.

intresseorganisationer efterlyser ytterligare preciseringar av kraven på

översiktsplanens redovisning av miljöfrågor, bl.a. en ekologisk plan med mål för

grönområden.

 Ett stort antal kommuner motsätter sig emellertid utredningens förslag att

utvidga kraven på översiktsplanens innehåll och menar att bestämmelserna måste

ge handlingsfrihet att utveckla översiktsplanen till ett kommunalt instrument

med hänsyn till olika lokala förutsättningar. Bl.a. Kalmar och Östersunds

kommuner menar att en utveckling av översiktsplaneringens innehåll och

redovisning i stället bör ske genom forsknings- och metodutvecklingsarbete.

Svenska kommunförbundet, Halmstads kommun m.fl. ifrågasätter särskilt

utredningens förslag att översiktsplanen skall redovisa miljöförhållanden och

konsekvensanalyser och anser att den oklara innebörden i de utvidgade kraven ger

utrymme för statliga myndigheter att ställa långtgående redovisningskrav.

 Skälen för regeringens förslag: Regeringen delar utredningens bedömning att

översiktsplanens olika syften och funktioner motiverar en viss skärpning av

kraven på översiktsplanens innehåll och redovisning. Som redovisats ovan är ett

av planens huvudsyften att fungera som ett styrinstrument för utvecklingen av

bebyggelsen. En väl utvecklad översiktsplan bör tydligt redovisa kommunens

ställningstaganden till markanvändning, bebyggelseutveckling och allmänna

intressen till vägledning för efterföljande beslut enligt bl.a. PBL. Om

översiktsplanen skall kunna ge vägledning för beslut enligt andra lagar som är

knutna till NRL behöver ställningstaganden till olika anspråk och avvägningar

mellan motstående intressen redovisas. Önskemålet att översiktsplanen skall

utgöra ett led i det lokala miljöarbetet förutsätter att översiktsplanen

redovisar bl.a. utgångspunkter för hur miljösituationen i olika områden skall

åtgärdas. De erfarenheter som beskrivs i utredningen visar att

redovisningsformer behöver utvecklas för att översiktsplanen skall kunna fungera

i sina olika funktioner.

 Sammantaget innebär således såväl erfarenheterna av det hittillsvarande arbetet

som kraven på ökad miljöhänsyn att nya krav bör ställas på att

översiktsplaneringen tydligare redovisar ställningstaganden i olika frågor. Som

framhålls i flera remissyttranden är det angeläget att översiktsplaneringen

utvecklas stegvis med utgångspunkt i lokala förhållanden och behov. Bestämmelser

om översiktsplanens obligatoriska innehåll finns i 4 kap. 1 §. Syftet med

bestämmelserna är att ange de grundläggande kraven på vad som skall redovisas.

Bestämmelserna bör ändras och preciseras för att dels underlätta förståelsen av

planen, dels öka miljöhänsynen. Enligt regeringens bedömning innebär mer

preciserade krav på vad som skall redovisas inte att kommunernas

handlingsutrymme i fråga om innehållet i översiktsplanen begränsas.

Översiktsplanens redovisning av allmänna intressen m.m. enligt 2 kap. som bör

beaktas vid beslut om mark- och vattenområden

Översiktsplanen skall precisera och konkretisera de allmänna intressen som anges

i 2 kap. PBL, som genom en hänvisning i 2 §, även kan sägas innefatta

bestämmelserna i 2 och 3 kap. NRL. De erfarenheter som beskrivs av utredningen

visar att kommunerna i regel redovisar ett brett underlag om allmänna intressen.

Mera sällan kan emellertid kommunens slutsatser eller ställningstaganden till de

allmänna intressena utläsas tydligt i översiktsplanen. Många översiktsplaner

skiljer inte tydligt nog redovisningen av underlaget om olika allmänna intressen

från kommunens egna bedömningar och ställningstaganden. Detta förhållande bidrar

enligt utredningen till att översiktsplanen är svår att tillämpa vid olika

beslut.

 Regeringen anser att bestämmelsen om redovisning av allmänna intressen i

översiktsplanen också fortsättningsvis skall vara en övergripande bestämmelse

till de mer preciserade kraven på innehåll. Därmed görs tydligt att

översiktsplanens olika ställningstaganden - vare sig det handlar om den avsedda

mark- och vattenanvändningen eller om utvecklingen av bebyggelse - skall ske med

beaktande av de allmänna intressena. De påtalade bristerna i fråga om

redovisningen av de allmänna intressena bör främst lösas genom att redovisnings-

metoderna utvecklas. Därvid bör bl.a. betonas skillnaden mellan å ena sidan det

underlag om olika allmänna intressen, som ligger till grund för över-

siktsplaneringen, och å andra sidan kommunens bedömningar vad gäller dessa

intressen.

Miljö- och riskfaktorer som bör beaktas vid beslut om användningen av mark- och

vattenområden

Som framhålls i utredningen är det viktigt att planeringen grundas på kunskaper

och underlag om miljösituationen. De samlade erfarenheterna av de första

översiktsplanerna visar att det i regel varit svårt att åstadkomma ett samspel

mellan kommunens miljö- och hälsoskyddsarbete och arbetet med

översiktsplaneringen. Många kommuner anser det naturligt att grundläggande

uppgifter om miljösituationen ingår i underlaget för översiktsplaneringen -

såsom uppgifter om luftkvalitet och buller, miljöstörande anläggningar och andra

frågor som normalt redovisas i miljöprogram. Mera sällan redovisas emellertid

tydliga slutsatser i form av ställningstaganden för den framtida utvecklingen av

markanvändningen eller av bebyggelsen. Endast ett fåtal kommuner har enligt

utredningen integrerat miljöfrågorna i den kommunala översiktsplaneringen.

 Bestämmelserna om allmänna intressen i PBL ger stöd för att grundläggande

miljöhänsyn tas vid planläggning och byggande. Bestämmelserna innebär bl.a. att

bebyggelsemiljön skall utformas med hänsyn till de boendes hälsa och säkerhet.

Genom bestämmelserna i NRL krävs bl.a. hänsyn till ekologiskt särskilt känsliga

områden. Det tidigare redovisade förslaget till ändring av bestämmelsen om en

ändamålsenlig struktur av bebyggelse m.m., avsnitt 5.1.2, kommer att innebära

att underlaget om miljöfrågor utvecklas i samband med översiktsplaneringen.

Bestämmelserna om översiktsplanens innehåll bör emellertid tydligt ge uttryck

för önskemålen att skydda människorna, naturen och miljön i övrigt mot

störningar och att förbättra miljötillståndet i vid mening. Regeringen anser

därför att översiktsplanen skall redovisa sådana miljö- och riskfaktorer som bör

beaktas vid beslut om mark- och vattenanvändningen.

 Redovisningen av miljöfaktorer i översiktsplanen kan avse områden med särskilda

miljöproblem som behöver beaktas vid planeringen, t.ex. bullerstörda områden,

områden med höga halter av luftföroreningar, områden med föroreningar i marken

eller områden som är särskilt känsliga för olika störningar eller påverkan. Även

förhållanden och faktorer som kan ha betydelse för att åstadkomma

kretsloppslösningar kan redovisas. Riskfaktorer kan behöva redovisas för sådana

områden som kräver särskild uppmärksamhet, t.ex. områden med skredrisk,

översvämningshotade områden eller områden med anläggningar och verksamheter som

innebär särskilda risker för omgivningen.

 Översiktsplanens redovisning av miljö- och riskfaktorer för olika områden kan

ge vägledning för beslut som rör den framtida användningen, antingen det handlar

om att förebygga miljöproblem, åtgärda miljöhot eller ta till vara miljövärden.

Det kan handla om riktlinjer för lokalisering och utformning av bebyggelse och

andra anläggningar med hänsyn till störningar, krav på åtgärder för att

förebygga problem, förslag till åtgärder för att säkerställa miljökvaliteter

eller utgångspunkter för miljökonsekvensbeskrivningar.

 Med anledning av de farhågor som förs fram av flera remissinstanser bör påpekas

att regeringens förslag inte ger utrymme för statliga myndigheter att ställa

krav på vilka olika miljöfrågor som skall redovisas i översiktsplanen. Däremot

är det naturligt att kommuninvånare, intresseorganisationer och statliga

myndigheter under arbetet med översiktsplanen redovisar underlag och synpunkter

om olika miljöförhållanden av betydelse. Vidare kan länsstyrelsen med stöd av

bl.a. de utvecklade regionala miljöanalyserna bidra med underlag om miljöfrågor

av betydelse för den fysiska planeringen. En redovisning av miljö- och

riskfaktorer i översiktsplanen kan även medverka till tidiga besked från

länsstyrelsen om kommunens olika ställningstaganden kan accepteras med hänsyn

till bestämmelserna om hälsa och säkerhet enligt 12 kap. 1 § PBL.

Grunddragen i fråga om den avsedda användningen av mark- och vattenområden

Kommunen skall i översiktsplanen redovisa den huvudsakliga användningen av mark-

och vattenområden och bebyggelseutvecklingen i stort. Tyngdpunkten i de första

översiktsplanerna ligger enligt utredningen vid att redovisa grunddragen i fråga

om markanvändning och bebyggelse i sådana frågor som kan läggas till grund för

planläggning och beslut enligt PBL. Däremot saknas ofta strategiska överväganden

eller ställningstaganden i fråga om t.ex. kommunikationsleder, stormarknader

eller större sammanhängande grönområden av betydelse.

 Det tidigare redovisade förslaget i fråga om en ändamålsenlig struktur av

bebyggelse m.m. ger tydligare utgångspunkter för redovisningen av grunddragen i

mark- och vattenanvändningen i översiktsplanen. Med stöd av bestämmelsen om en

ändamålsenlig och miljöanpassad struktur i fråga om bebyggelse m.m. blir det

naturligt att behandla lokaliseringen av bostads- och arbetsområden samt andra

strukturbildande anläggningar i ett långsiktigt och strategiskt perspektiv. Om

översiktsplanen redovisar ställningstaganden i sådana övergripande frågor kan

den även läggas till grund för markreservationer eller för riktlinjer för

efterföljande planering och lokaliseringsprövning. Också större sammanhängande

grön- och naturområden är naturliga att behandla och redovisa i översiktsplanen.

Utveckling och bevarande av den byggda miljön

Av översiktsplanen skall vidare enligt bestämmelserna framgå grunddragen i fråga

om tillkomst, förändring och bevarande av bebyggelse. Utredningen har föreslagit

vissa smärre ändringar i denna bestämmelse. Regeringen anser i likhet med

utredningen att utveckling och bevarande bör ersätta uttrycket tillkomst,

förändring och bevarande. Begreppet den byggda miljön bör ersätta begreppet

bebyggelse. Därmed ges uttryck för ett vidare synsätt där den byggda miljön ses

som en helhet i vilken, förutom bebyggelsen, även anläggningar samt vegetation,

parker och andra grönområden ingår.

 Översiktsplanens ställningstaganden till utvecklingen av den byggda miljön är i

regel av en annan karaktär än i fråga om mark- och vattenanvändningen. Normalt

anger översiktsplanen utgångspunkter för lokalisering och utformning av

bebyggelse och andra anläggningar till stöd för efterföljande planläggning och

tillståndsprövning enligt PBL. Planen ger därmed information till

kommuninvånare, fastighetsägare och andra intresssenter om kommunens syn på hur

den byggda miljön bör utvecklas och bevaras. PBL:s bestämmelser bör tydligare ge

uttryck för denna funktion.

5.1.4Redovisning av riksintressen

Regeringens förslag: I översiktsplanens redovisning

av allmänna intressen skall områden av riksintresse

särskilt anges. Av planen skall framgå hur

kommunen avser att tillgodose de redovisade

riksintressena.

 Utredningens förslag: Utredningen ser inga skäl till förändringar i fråga om

kraven på redovisning av riksintressen.

 Remissinstanserna: Utredningens bedömning har inte berörts i remissyttrandena

över betänkandet Miljö och fysisk planering. Däremot berör flera myndigheter i

sina yttranden över utredningens senaste betänkande Överprövning av beslut i

plan- och byggärenden frågor som rör översiktsplaneringen och riksintressenas

behandling. Bl.a. önskar Statens naturvårdsverk, Bergs kommun samt Länsstyrelsen

i Kronobergs län klarlägganden i fråga om hur områden av riksintressen enligt

NRL skall avgränsas och behandlas.

Skälen för regeringens förslag:

Lagen om hushållning med naturresurser, m.m.

NRL:s syfte är att mark- och vattenområden samt den fysiska miljön i övrigt

skall användas så att en från ekologisk, social och samhällsekonomisk synpunkt

god hushållning främjas. Lagen ger gemensamma utgångspunkter för

tillståndsprövning enligt de lagar som är knutna till NRL. I NRL finns bl.a. be-

stämmelser om de allmänna intressen som alltid skall beaktas vid beslut som rör

användningen av marken och vattnet. Bestämmelserna syftar till att skydda mark-

och vattenområden som inrymmer resurser, värden eller företeelser som har

betydelse för en långsiktigt god hushållning. Bestämmelserna om riksintressen

avser områden med sådana resurser och värden som är särskilt betydelsefulla i

ett nationellt perspektiv. Avsikten är att områden som är av särskilt värde för

en viss användning inte skall tas i anspråk för andra ändamål utan att frågan om

en långsiktigt lämplig mark- och vattenanvändning har klarlagts.

 Såväl de generella bestämmelserna som bestämmelserna om riksintressen skall

beaktas vid beslut enligt de lagar som är knutna till NRL, däribland väglagen,

naturvårdslagen, miljöskyddslagen, vattenlagen och PBL. Den beslutande

myndigheten skall därvid göra avvägningar mellan olika allmänna intressen samt

bedömningar av om den åtgärd som prövas kan innebära att områdenas värden och

resurser skadas påtagligt. Områden av riksintresse skall därvid skyddas mot

åtgärder och ingrepp som innebär påtaglig skada. För kommunens beslut enligt PBL

innebär bestämmelserna om områden av riksintresse dessutom att staten genom

bestämmelserna i 12 kap. PBL har ett inflytande över besluten.

Riksintressen enligt 2 kap. NRL

Bestämmelserna i 2 kap. NRL ger skydd åt områden med värden och kvaliteter som

bör bevaras, men även åt områden som inrymmer lägesbundna resurser eller

egenskaper som är lämpliga att nyttja eller att exploatera för vissa specifika

ändamål.

 Till den första kategorin hör områden av riksintresse för naturvård och

kulturmiljövård. För sådana bevarandeområden innebär bestämmelserna ett

långsiktigt anspråk att skydda värdena. Vid prövning enligt någon av de lagar

som är kopplade till NRL skall bedömas om åtgärden innebär påtaglig skada på

områdets värden eller om den kan förenas med dessa. För att få ett rättsverkande

skydd för värdena behövs emellertid beslut enligt tillämpliga speciallagar, dvs.

i första hand naturvårdslagen eller kulturminneslagen.

 Till den senare kategorin av områden av riksintresse - där avsikten är att

exploatera eller använda områdets resurser och värden - hör bl.a. områden som är

särskilt lämpliga för framtida vägar av större betydelse eller områden som har

särskilt lämpliga egenskaper för en djuphamn. I fråga om sådana områden innebär

bestämmelserna ett skydd i avvaktan på att tillåtligheten skall prövas slutligt

enligt t.ex. väglagen eller PBL. Vid denna prövning skall avgöras om området kan

tas i anspråk för redovisat ändamål eller om det finns motstående allmänna

intressen som bör beaktas.

Riksintressen enligt 3 kap NRL

I 3 kap. NRL anges de olika geografiska områden i landet som på grund av sina

samlade natur- och kulturvärden i sin helhet av riksdagen bedömts vara av

riksintresse. Exploateringsföretag och andra ingrepp i miljön får komma till

stånd endast om det inte möter hinder enligt bestämmelserna eller om det kan ske

på ett sätt som inte påtagligt skadar områdets natur- och kulturvärden. I

bestämmelserna anges sådana åtgärder som kan innebära påtaglig skada på områdets

värden. Områdena anges översiktligt i bestämmelserna. Avsikten är att kommunerna

i sin översiktsplanering skall studera en mer detaljerad avgränsning och

redovisa sin syn på den framtida användningen av dessa områden.

Erfarenheter av tillämpningen

Boverket har i sin samlade utvärdering av översiktsplanerna redovisat några

erfarenheter av tillämpningen av NRL. Verket anser att hus-

hållningsbestämmelserna i NRL inte fått genomslag i de första översiktsplanerna.

Bl.a. framhålls att det i vissa fall saknas kunskaper och underlag för att

tillämpa de grundläggande hushållningsbestämmelserna. Det gäller bl.a. frågor om

vattenförsörjning, industrianläggningar samt energiförsörjning. Vidare anses att

både statliga myndigheter och kommuner i hög grad har fokuserat intresset på

områden av riksintresse. Planerna kan ändock inte alltid ses som ett resultat av

den avsedda dialogen mellan stat och kommun, utan har tenderat att bli enbart

sammanställningar av centrala statliga myndigheters anspråk. Boverket pekar i

sin utvärdering av översiktsplanearbetet på att områden av riksintresse enligt 3

kap. NRL har behandlats summariskt i de flesta översiktsplaner. Tänkbara orsaker

är enligt verket brister i fråga om underlaget samt att det saknas en ansvarig

central myndighet för kunskapsförsörjning osv. Både Boverket och flera av de

remissinstanser som har yttrat sig över rapporten anser att det finns stora

oklarheter i fråga om formerna för hur riksintressen läggs fast och hanteras. I

skrivelse till regeringen den 10 mars 1995 anser Boverket att Banverkets

samrådsunderlag om riksintressen för järnvägsändamål inte går att förena med

NRL:s intentioner. Verket pekar framför allt på att Banverket betecknar

befintliga anläggningar som områden av riksintresse.

Myndigheternas underlag om områden av riksintresse

Genom förordningen (1993:191) om tillämpningen av NRL, NRL-förordningen,

regleras bl.a. olika statliga myndigheters uppgifter när det gäller att

tillhandahålla underlag om områden av riksintresse. De centrala

förvaltningsmyndigheterna skall var och en inom sitt verksamhetsområde lämna

underlag till länsstyrelserna om de områden som myndigheten bedömer vara av

riksintresse enligt 2 kap. NRL.

 Underlag för bedömningar om mark- och vattenområden av riksintresse har

utvecklats successivt med utgångspunkt från det material som togs fram i samband

med den s.k. fysiska riksplaneringen under 1970-talet. Vissa grundläggande

kriterier för myndigheternas bedömning inom olika sektorer och

verksamhetsområden lades fast i samband med NRL:s tillkomst (se t.ex. prop.

1985/86:3 s. 116-119). Det är naturligt att myndigheternas kunskapsmaterial om

områden av riksintresse successivt utvecklas och kompletteras med anledning av

nya kunskaper och värderingar. Detta gäller inte minst i fråga om områden av

riksintresse för naturvården, kulturmiljövården och friluftslivet, där kunskaper

och synsätt delvis har förändrats sedan arbetet med den fysiska riksplaneringen

avslutades. Ett viktigt led i myndigheternas arbete är att utveckla

beskrivningarna av de olika områden som bedöms vara av riksintresse och att

därvid utveckla motiven för sina bedömningar. Sådana beskrivningar underlättar

de efterföljande diskussionerna mellan länsstyrelsen och kommunen då områdena

skall redovisas och intressena tillgodoses i översiktsplanen.

 Frågan om vilka områden som skall anges som riksintresse enligt 2 kap. NRL är

vidare, som beskrivits ovan, nära förknippad med prövning enligt de berörda

speciallagarna. Då området har getts ett rättsverkande skydd eller tagits i

anspråk för ändamålet, t.ex. genom förordnande enligt naturvårdslagen eller

beslut enligt väglagen, saknas normalt anledning att i fortsättningen hävda

området som riksintresse enligt NRL. De bestämmelser som säkerställer syftet med

riksintresset, t.ex. föreskrifter enligt naturvårdslagen eller väglagens

bestämmelser, ger i regel ett tillräckligt skydd. En väsentlig del av

myndigheternas översyn kan därför bestå i att avgränsa de områden där ett starkt

skydd enligt NRL är nödvändigt i avvaktan på ett slutligt ställningstagande

enligt speciallagar. Myndigheternas urval bör i hög grad inriktas mot områden

som är av intresse för olika ändamål av nationell, eller i vissa fall regional,

betydelse. Som en följd härav bör övervägas om de områden som bedöms vara av

riksintresse kan begränsas och preciseras. Om alltför omfattande områden anges

som riksintressen i översiktsplanen finns det risk för att planens betydelse som

vägledning för efterföljande beslut försvagas.

 Det ankommer på de berörda verken att i enlighet med dessa riktlinjer och i

samråd med Boverket successivt utveckla sina bedömningar om vilka mark- och

vattenområden som skall anses vara av riksintresse enligt NRL.

 I fråga om de geografiskt angivna områdena i 3 kap. NRL bör påpekas att

Boverket enligt NRL-förordningen anges som ansvarig myndighet. Verket har fått

regeringens uppdrag att redovisa utvecklingen i dessa områden. I ett första steg

har utvecklingen i kustområdena studerats. Uppdraget skall redovisas till

regeringen senast den 30 juni 1995.

 Genom NRL-förordningen klargörs att länsstyrelsen skall ges möjlighet att

påverka de centrala myndigheternas bedömning av riksintressen. Länsstyrelsen kan

med stöd av ett regionalt underlag eller kunskaper från den kommunala

översiktsplaneringen ha synpunkter som kan påverka både urvalet och

avgränsningen av områdena. Det kan handla om att tillföra sådana uppgifter från

länsvisa inventeringar eller utredningar eller om att relatera myndigheternas

bedömningar till förhållandena i länet, t.ex. i fråga om bebyggelsetryck och

konkurrenssituation.

Behandlingen i översiktsplaneringen

Det är länsstyrelsens ansvar att löpande förmedla underlag om riksintressen till

kommunen. Ett samlat underlag bör överlämnas bl.a. då kommunen inleder ett

arbete med att upprätta eller ändra översiktsplanen. Under hela

planeringsprocessen är det länsstyrelsens uppgift att ta de initiativ som behövs

för att oklarheter eller brister i fråga om underlaget om riksintressen skall

klaras ut, att särskilt verka för att riksintressena tillgodoses och att

företräda de statliga myndigheterna i kontakterna med kommunen.

 I tidiga skeden av planeringsprocessen är det naturligt att diskutera kommunens

bedömning av myndigheternas underlag om områden av riksintresse. Olika

förändringar, t.ex. jordbrukslandskapets omvandling eller vägutbyggnader, kan ge

nytt underlag för bedömningar av ett områdes värden. Vidare kan fördjupade

studier av ett områdes egenskaper eller av motstående lokala intressen innebära

att kommunen vill aktualisera alternativ till områden som utpekats som

riksintresse för kommunikationsleder eller för andra anläggningar. Kommunen kan

även genom lokalt genomförda inventeringar medverka till att beskrivningar av

värden, motstående hot osv. utvecklas. Diskussionerna kan således aktualisera

förslag till ändringar i fråga om avgränsningen eller preciseringar i fråga om

innebörden av myndighetens bedömning. Om länsstyrelsen är beredd att acceptera

mer omfattande förändringar i förhållande till det underlag som lämnats av en

myndighet skall den berörda myndigheten underrättas.

 Normalt kan man utgå ifrån att kommunen delar myndighetens bedömning i fråga om

områden av riksintresse och att underlaget utan större kompletteringar eller

ändringar kan läggas till grund för kommunens översiktsplaneförslag.

Tyngdpunkten vid utarbetandet av planförslaget kommer i dessa avseenden att

ligga vid frågan om hur de redovisade riksintressena kan tillgodoses. De

ställningstaganden som förutsätts ske vid utarbetandet av planförslaget består

främst i att bedöma om motstående anspråk kan innebära påtaglig skada på de

värden som föranlett att området anges som riksintresse. Ibland krävs att

avvägningar görs mellan olika riksintressen i översiktsplanen. Det kan också bli

fråga om att i översiktsplanen ta ställning till om redovisade områden av

riksintresse skall säkerställas genom rättsverkande bestämmelser eller beslut.

 Det är lämpligt att kommunen senast genom länsstyrelsens samrådsyttrande får

besked om statens syn på planförslagets behandling av de områden som anses vara

av riksintresse. Kommunen har då möjlighet att överväga om planförslaget skall

anpassas i förhållande till statens synpunkter. Länsstyrelsen skall i

granskningsyttrandet i samband med utställningen ge ett samlat besked om statens

syn på översiktsplanens redovisning av riksintressen. I yttrandet behandlas både

eventuella förslag till ändringar eller preciseringar av avgränsningen av

området och förslag till ställningstaganden till grunddragen i fråga om mark-

och vattenanvändningen. Av yttrandet framgår normalt även om sektorsmyndigheten

inte delar länsstyrelsens uppfattning i dessa delar. Det bör här noteras att ju

högre grad av samstämmighet som råder mellan myndighetens, länsstyrelsens och

kommunens uppfattning om översiktsplanens redovisning av riksintressena, desto

större tyngd får planens ställningstaganden vid beslut enligt de lagar som är

knutna till NRL.

Redovisning av riksintressena i översiktsplanen

Den form för samverkan mellan de centrala myndigheterna, länsstyrelsen och

kommunen som beskrivits följer således av bestämmelserna i både NRL, PBL och

NRL-förordningen. Sammanfattningsvis förutsätter dessa bestämmelser dels en

dialog mellan ansvariga sektorsmyndigheter och länsstyrelsen, dels en dialog

mellan stat och kommun i samband med översiktsplaneringen enligt PBL.

 Underlag om nya anspråk och bedömningar av områden av riksintresse från en

central myndighet bör således förmedlas av länsstyrelsen och behandlas i den

kommunala översiktsplaneringen. På motsvarande sätt bör länsstyrelsen underrätta

myndigheten i de fall kommunen i sin planering redovisar en ändrad uppfattning i

fråga om ett berört riksintresse.Självfallet blir det inte alltid möjligt att

initiera en översiktsplaneprocess kring nya anspråk. Nya anspråk kan

aktualiseras vid tillämpningen av någon av de NRL-anknutna lagarna. I dessa

planerings- och beslutsprocesser bereds kommunen och länsstyrelsen normalt

tillfälle att avge yttranden. I dessa fall blir det naturligt med samverkan

mellan centrala myndigheter, länsstyrelsen och kommunen. Enligt 6 kap. 2 § NRL

kan regeringen begära att kommunen redovisar hur man i sin planering avser att

tillgodose ett avgränsat intresse enligt 2 kap. Denna möjlighet kan användas för

att initiera en dialog mellan kommunen och berörda myndigheter. Regeringens

förslag i avsnitt 5.1.7 om återkommande ställningstaganden till översiktsplanens

aktualitet ger kommunen tillfälle att inleda en översiktsplaneprocess kring nytt

underlag och nya bedömningar om riksintressen.

 Sammanfattningsvis anser regeringen att översiktsplaneringens roll i samband

med redovisningen av de områden som skall anses vara av riksintresse bör komma

till uttryck på ett tydligare sätt i PBL. Det bör klargöras att de områden som

skall anses vara av riksintresse särskilt skall anges i översiktsplanen. Det

skall vidare av planen särskilt framgå hur kommunen avser att tillgodose de

redovisade riksintressena. Därmed görs tydligt att dialogen om riksintressena i

översiktsplaneringen skall avse såväl områdenas avgränsning och riksintressets

innebörd som hur områdenas värden skall tillgodoses.

5.1.5Översiktsplanens innebörd och konsekvenser

Regeringens förslag: Översiktsplanens innebörd och

konsekvenser skall kunna utläsas utan svårighet.

Konsekvenserna av planförslaget skall redovisas

vid samrådet och i planbeskrivningen.

 Utredningens förslag: Överensstämmer i stort med regeringens. Utredningen

föreslår emellertid bestämmelser om att såväl innebörden som syftet med planens

skilda delar skall kunna utläsas. Vidare föreslår utredningen att det skall

ställas uttryckliga krav på att översiktsplanen skall redovisa konsekvenserna av

avsedda större förändringar i användningen av mark- och vattenområden.

 Remissinstanserna: Endast ett fåtal remissinstanser har kommenterat

utredningens förslag i fråga om redovisning av översiktsplanens syfte och

innebörd. Stockholms universitet anser att bestämmelserna om planbeskrivning

tillgodoser utredningens förslag att syftet med planens skilda delar skall

redovisas. Länsstyrelsen i Jönköpings län instämmer i att utredningens förslag

är angeläget. Norrköpings kommun befarar att utredningens förslag kan leda till

omfattande redovisningar och föreslår att bestämmelsen ges en annan utformning.

Ett par kommuner framhåller att översiktsplanens innehåll och detaljeringsgrad

behöver kunna varieras bl.a. vid ändring av planen inom ett geografiskt område

eller för att tillgodose ett speciellt intresse.

Skälen för regeringens förslag:

Översiktsplanens innebörd

Översiktsplanens huvuduppgifter är att ge vägledning för beslut om dels

användningen av mark- och vattenområden, dels utveckling och bevarande av den

byggda miljön. Som framhålls av utredningen är det sannolikt att många kommuner

i det fortsatta arbetet kommer att stegvis utveckla planens olika funktioner.

De erfarenheter av de första översiktsplanerna som redovisas av utredningen

visar att de delvis motstridiga funktionerna hos översiktsplanen ibland har lett

till otydliga dokument, som inte gett tillräckliga utgångspunkter för olika

beslut.

 Bestämmelserna i PBL ställer krav på att översiktsplanen skall utformas så att

dess innebörd kan utläsas utan svårighet. Enligt regeringens mening innebär

dessa bestämmelser att även planens huvudsakliga uppgifter skall framgå på ett

tydligt sätt. Det får varken för kommuninvånare eller för beslutande myndigheter

som skall tillämpa planen råda någon tveksamhet om vilka uppgifter skilda delar

av översiktsplanen har.

 Kravet på att tydligt redovisa planens innebörd aktualiseras framför allt vid

successiva ändringar av den kommunomfattande översiktsplanen. Som utredningen

redovisar kommer de närmaste årens översiktsplanering i stor omfattning att avse

s.k. fördjupningar för olika delområden i kommunen, bl.a. i fråga om

tätortsområden och andra mark- och vattenområden med stark konkurrens mellan

olika intressen och anspråk, t.ex. kustområden. Upprättande och antagande av en

översiktsplan för ett avgränsat område innebär att den kommunomfattande

översiktsplanen ändras för det aktuella området. Däremot kan kommuntäckande

planer eller program, som endast behandlar enstaka intressen eller verksamheter,

såsom grusförsörjning eller naturvård, inte utgöra en översiktsplan enligt PBL.

Vid ändring av översiktsplanen för delområden innebär PBL:s regler om tydlighet

bl.a. att sambanden med den kommunomfattande planen analyseras och redovisas.

Kravet på tydlighet vid sådana successiva ändringar av översiktsplanen kommer

emellertid efter hand att leda till att den kommunomfattande planen som helhet

behöver ses över i ett sammanhang.

Konsekvenserna av planförslaget

I avsnitt 5.2 nedan redovisas regeringens förslag i fråga om miljökonse-

kvensbeskrivningar vid upprättande av en detaljplan. Regeringen delar

utredningens bedömning att översiktsplaneringen bör utnyttjas för att tidigt

belysa konsekvenser av förslag till förändringar i fråga om mark- och

vattenanvändningen eller vad gäller den byggda miljön. Den kommunala över-

siktsplaneringen ger uppenbara fördelar i detta avseende - både i förhållande

till detaljplaneringen och till planeringen för olika sektorer eller

verksamheter. Genom att översiktsplaneringen i regel grundas på ett underlag om

olika allmänna intressen underlättas analyser av konsekvenserna för miljön,

hälsan och hushållningen med naturresurser. Kopplingen till

bebyggelseutvecklingen och till sociala frågor ger möjligheter till breda

konsekvensanalyser. I översiktsplaneringen kan vidare belysas samband mellan

olika geografiska områden i kommunen samt mellan mark- och vattenanvändningen

och miljösituationen i olika områden.

 Redovisningar av konsekvenserna fyller viktiga funktioner under hela

planeringsprocessen. Berörda myndigheter, kommuninvånare m.fl. kan lättare

förstå innebörden av olika förslag om konsekvenserna redovisas tidigt under

samrådet. Konsekvensbeskrivningar bör utvecklas stegvis under planeringen och

redovisas i underlaget för fullmäktiges beslut att anta översiktsplanen. En

tydlig beskrivning av konsekvenserna av översiktsplanens ställningstaganden kan

även underlätta tillämpningen och öka förståelsen för kommunens bedömningar.

 Behovet av att redovisa konsekvenserna är naturligtvis i hög grad beroende av

olika åtgärders karaktär och omfattning. Vid mer omfattande förslag till

förändringar av mark- och vattenanvändningen, såsom ny sammanhållen bebyggelse

eller trafikleder, är det uppenbart att konsekvensbeskrivningar bör ingå i

beslutsunderlaget. Även små förändringar kan emellertid medföra en betydande

påverkan på miljön i vid mening och inte minst medföra betydande sociala och

samhällsekonomiska konsekvenser. Områdets förutsättningar och värden är därför

också av betydelse vid bedömningar av behovet av konsekvensbeskrivningar. Vidare

bör framhållas att successiva förändringar, t.ex. i fråga om

bebyggelseutvecklingen, sammantagna kan medföra betydande ingrepp eller påverkan

på sikt. I vissa fall - t.ex. i fråga om översiktsplaner för utvecklingen av en

tätort - kan det vara önskvärt att göra en samlad, översiktlig analys av

konsekvenserna av planförslaget som helhet. I andra fall, t.ex. då

översiktsplaneringen skall ge vägledning för detaljplanering enligt PBL, kan

kommunen anpassa innehållet till de krav som följer av bestämmelserna om

miljökonsekvensbeskrivningar, MKB, enligt NRL och låta översiktsplanens

beskrivning utgöra ett led i arbetet med en sådan MKB. Därigenom förbättras

möjligheterna att tidigt och på ett avgörande sätt påverka beslutsprocessen vid

förändringar med betydande påverkan på miljön, samtidigt som efterföljande

detaljplanering kan underlättas. I fråga om åtgärder som skall prövas enligt

andra lagar knutna till NRL kan en övergripande konsekvensanalys i beskrivningen

till översiktsplanen vara ett stöd för kommunen att påverka andra myndigheters

beslut. Kommunen kan även i översiktsplanen ta ställning till utgångspunkter och

önskemål för den miljökonsekvensbeskrivning som skall upprättas med stöd av

bestämmelserna i NRL eller andra lagar enligt förordningen (1991:738) om

miljökonsekvensbeskrivningar.

 Konsekvensbeskrivningar i översiktsplaneringen kan således både medverka till

att kommunfullmäktige får kunskaper om konsekvenserna av planen som helhet och

ingå i förutsättningarna för miljökonsekvensbeskrivningar vid efterföljande

beslut enligt olika lagar. Detta förutsätter att det utvecklas metoder för att

beskriva konsekvenser av övergripande politiska beslut. Ett sådant

utvecklingsarbete sker bl.a. inom ramen för EU-kommissionens arbete.

 Regeringen anser därför att det i PBL bör införas ett grundläggande krav på att

översiktsplanens innebörd och konsekvenser skall kunna utläsas utan svårighet.

Kravet bör följas upp och preciseras i bestämmelserna om samrådet och om den

planbeskrivning som skall fogas till planen. Därmed görs tydligt att

konsekvensbeskrivningar bör utvecklas stegvis under hela planeringsprocessen.

Kravet bör uttryckas så att kommunen skall kunna välja inriktning och omfattning

i varje särskilt fall.

5.1.6Samråd och medborgarinflytande

Regeringens förslag: Samråd om översiktsplanen

skall syfta till att förbättra beslutsunderlaget

och att ge myndigheter samt sammanslutningar och

enskilda möjligheter till insyn och påverkan.

Länsstyrelsen skall vid samrådet företräda och

samordna statens intressen och därvid särskilt

förmedla underlag och ge råd.

 Utredningens förslag: Överensstämmer i stort med regeringens. Utredningen

föreslår därutöver att den lagstadgade tiden för utställning skall förkortas

till en månad med hänsyn till att samrådet förstärks och fördjupas.

 Remissinstanserna: Utredningens förslag att vidga kretsen vid samråd

tillstyrks av flera remissinstanser. Bl.a. Statskontoret och flera kommuner

ifrågasätter dock om medborgarinflytandet i praktiken kommar att förstärkas

genom förslaget. Svea hovrätt menar att utredningens förslag snarare ger intryck

av att samrådskretsen begränsas. Några kommuner ifrågasätter om samråd skall ske

med enskilda och anser att innebörden i detta förslag bör utvecklas.

Riksrevisionsverket ifrågasätter om direkt medborgarinflytande i

översiktsplaneringen i stället bör utövas genom demokratiskt valda ombud.

 Utredningens förslag att tydliggöra kraven på länsstyrelsens uppgifter vid

samrådet tillstyrks av de remissinstanser som har berört förslaget. Statens

naturvårdsverk och Boverket anser dock att den föreslagna formuleringen bör ses

över, så att länsstyrelsens uppgift att även ge råd i frågor av lokalt intresse

framgår. Flera remissinstanser berör behovet av kompetensutveckling och

svårigheterna för länsstyrelsen att samordna olika statliga myndigheters

intressen. Några länsstyrelser anser att kritiken mot länsstyrelserna är

oberättigad och menar att svårigheterna beror på en oklar ansvarsfördelning

mellan länsstyrelsen och statliga verk.

 Förslaget att förkorta minimitiden för utställning av ett förslag till

översiktsplan avstyrks av ett stort antal länsstyrelser och statliga

myndigheter, främst med tanke på önskemålen om ett ökat medborgarinflytande och

tidsåtgången för länsstyrelsens samordning av statens intressen.

Skälen för regeringens förslag:

Ett stärkt medborgarinflytande

I avsnitt 4.4 utvecklas motiven för att stärka medborgarinflytandet vid olika

beslut enligt PBL. Med hänsyn till översiktsplanens betydelse för att tidigt

belysa olika förslag som påverkar mark- och vattenanvändningen bör formerna för

insyn och inflytande säkerställas i tidiga skeden av översiktsplaneprocessen.

 Utredningen redovisar att det ofta är svårt att väcka intresse för arbetet med

den kommunomfattande översiktsplanen. På sikt kan möjligen de positiva

erfarenheterna från ett antal kommuner, som genomfört olika försök för att öka

intresset för planeringen, bidra till att det utvecklas generellt användbara

metoder för detta. Önskemålen om ett aktivare medborgarinflytande vid

översiktsplaneringen aktualiseras emellertid framför allt vid planeringen för

kommundelar eller tätorter. Möjligheterna att diskutera problem och skapa

engagemang är naturligtvis större när det gäller den egna närmiljön.

Översiktsplaneringen kan här bl.a. bidra till att ge en överblick och visa

samband mellan olika delområden eller stadsdelar.

 Samrådet syftar enligt gällande bestämmelse till ett utbyte av information och

synpunkter. Som utredningen har föreslagit bör samrådets skilda syften

tydliggöras. Det bör därvid betonas att samrådet syftar både till att fördjupa

kommunens beslutsunderlag och till att ge dem som berörs av översiktsplanen

möjlighet att få insyn i planarbetet och att påverka planens utformning. För att

underlätta förståelsen av innebörden av förslaget till översiktsplan bör även

konsekvenserna av förslaget redovisas redan under samrådet.För att säkerställa

syftet med samrådet, bör samråd hållas med en vid krets av berörda. Enligt

gällande bestämmelse skall samråd hållas med länsstyrelsen, regionplaneorgan,

kommuner som berörs av förslaget samt andra som har ett väsentligt intresse av

förslaget. Bestämmelsen bör enligt regeringens mening förtydligas så att det

framgår att samråd även skall hållas med myndigheter, sammanslutningar och

enskilda som har ett väsentligt intresse av förslaget.

Länsstyrelsens uppgifter vid samrådet

Statens inflytande och påverkan i den kommunala översiktsplaneringen skall

främst utövas under samrådet. Enligt bestämmelserna i PBL skall länsstyrelsen

bl.a. ge råd om tillämpningen av 2 kap., verka för att riksintressen tillgodoses

och ta till vara statens intressen. Länsstyrelsens uppgifter vid samrådet följer

även av bestämmelserna i NRL och av förordningen om tillämpningen av NRL.

Statliga myndigheter förutsätts medverka genom att ta fram underlag till den

kommunala planeringen. Även de centrala myndigheternas ansvar för olika verksam-

hetsområden framgår av NRL och förordningen om tillämpningen av NRL samt av

verksinstruktioner. Länsstyrelsen har uppgiften att förmedla underlag från de

centrala myndigheterna till kommunernas översiktsplanering.

 I utredningen redovisas några erfarenheter av länsstyrelsernas arbete i samband

med översiktsplaneringen. Länsstyrelserna anses i hög grad ha fungerat som

förmedlare av statligt underlag, medan det funnits osäkerheter i fråga om

ansvaret för att även tolka underlaget och för att samordna olika intressen.

Vidare anses att länsstyrelserna ibland har haft svårigheter att med tillräcklig

tyngd ifrågasätta anspråken från de olika sektorsmyndigheterna och att göra de

sammanvägningar som krävs.

 Regeringen delar utredningens bedömning att förutsättningarna för att

länsstyrelsen skall kunna vara mer aktiv i den fysiska planeringen har

förbättrats, bl.a. genom förordningen om tillämpningen av NRL. Länsstyrelsens

övergripande uppgift vid samrådet är att verka för att de olika nationella mål

som statsmakterna har ställt upp inom olika verksamheter anpassas och fullföljs

i den kommunala planeringen. Tyngdpunkten ligger naturligtvis vid sådana

intressen och verksamheter som har relevans för den fysiska planeringen, dvs. de

allmänna intressen som anges i PBL och NRL. Vidare kan länsstyrelsen bidra med

underlag och kunskaper om hur nationella mål och riktlinjer för miljöpolitiken

kan omsättas i ett regionalt och lokalt perspektiv. Också inom andra områden,

där statsmakterna har uttalat tydliga mål för den nationella politiken som bör

beaktas i planeringen, ingår det i länsstyrelsens ansvar att företräda och

samordna statens intressen.Ett viktigt led i länsstyrelsens uppgift att

företräda statens intressen är att löpande förmedla underlag och att aktivt ge

råd om vilka allmänna intressen enligt 2 kap. PBL som bör beaktas vid beslut om

mark- och vattenanvändningen. Därvid skall länsstyrelsen särskilt verka för att

områden som bedöms vara av riksintresse tillgodoses samt att mellankommunala

angelägenheter samordnas på ett lämpligt sätt. Denna uppgift har behandlats

närmare i avsnitt 5.1.4.

 Regeringen anser att länsstyrelsens huvudsakliga uppgift att ta till vara och

samordna statens intressen ytterligare bör betonas i bestämmelserna om

länsstyrelsens uppgifter vid samrådet. Det bör tydliggöras att länsstyrelsen

därvid skall förmedla underlag och ge råd om sådana miljöfaktorer och andra

allmänna intressen som bör beaktas vid beslut som rör mark- och vattenområden.

Uppgiften att inom ramen för detta övergripande ansvar verka för att

riksintressen enligt NRL tillgodoses och för en mellankommunal samordning bör

särskilt framgå.

 Regeringen anser i likhet med flera remissinstanser att en kortare

utställningstid motverkar önskemålet om att stärka medborgarinflytandet i

översiktsplaneringen. Nuvarande bestämmelser om att översiktsplanen skall

ställas ut under minst två månader bör således inte ändras.

5.1.7Översiktsplanens aktualitet

Regeringens förslag: Kommunfullmäktige skall ta

ställning till översiktsplanens aktualitet minst en

gång under mandattiden. Inför ställningstagandet

skall länsstyrelsen redovisa sådana statliga

intressen som kan vara av betydelse för kommunen.

 Utredningens förslag: Utredningen föreslår att fullmäktige skall ta ställning

till översiktsplanens aktualitet varje år.

 Remissinstanserna: Den övervägande delen av remissinstanserna, särskilt

kommunerna, men även flera länsstyrelser och myndigheter, motsätter sig

förslaget. Svenska kommunförbundet och ett stort antal kommuner menar att ett

enhetligt aktualitetskrav är olämpligt med hänsyn till kommunernas skilda

förutsättningar och behov. Lagens generella krav på en aktuell översiktsplan

anses tillräckligt, medan en lagreglering anses medföra oacceptabla

begränsningar av handlingsutrymmet för kommunen. Andra kommuner och flera

länsstyrelser samt myndigheter är mer positiva till förslaget, men föreslår -

främst mot bakgrund av den arbetsinsats som kan komma att krävas - ett längre

tidsintervall för ställningstagandet. Några remissinstanser tar i sina yttranden

upp den rättsliga innebörden av ett ställningstagande till aktualiteten. Svea

hovrätt anser att kommunfullmäktiges ställningstagande till aktualiteten från

formell synpunkt förefaller innebära en ändring av översiktsplanen, utan

tillämpning av det föreskrivna förfarandet vid planändring. Boverket menar att

förslaget bör kompletteras så att ett uteblivet beslut får vissa konsekvenser,

t.ex. i fråga om möjligheterna att använda enkelt planförfarande och

områdesbestämmelser. Några länsstyrelser och statliga myndigheter berör frågan

om statliga myndigheters roll i samband med ställningstagandet. Länsstyrelsen i

Jönköpings län anser att de löpande kontakterna med kommunerna ger tillräckliga

möjligheter för länsstyrelsen att förmedla underlag m.m.

Skälen för regeringens förslag:

Kravet på en aktuell översiktsplan

Varje kommun skall ha en aktuell översiktsplan. Kravet på aktualitet motiverades

i PBL-propositionen bl.a. av de skilda uppgifter som översiktsplanen har enligt

PBL och NRL. Som även framhölls (s. 462) bör det ligga i varje kommuns

intresse att hålla planen aktuell. Till följd av aktualitetskravet ansågs det

överflödigt att införa bestämmelser om giltighetstid eller omprövning av

översiktsplanen.

 Det grundläggande kravet på en aktuell översiktsplan bör fortfarande vara

vägledande för lagregleringen av den kommunala översiktsplaneringen.

Samhällsutvecklingen, nya kunskaper, förändrade värderingar kommer successivt

att ge nya förutsättningar för kommunens planering och medverka till att

översiktsplanen fortlöpande behöver ses över. Avgörande vid kommunens bedömning

av om planen behöver ändras är bl.a. den nytta planen kan ha som underlag för

olika beslut. Ett naturligt led i den kontinuerligt bedrivna

översiktsplaneringen är därför att löpande följa upp och utvärdera

översiktsplanens effekter i olika avseenden. I en sådan uppföljning ingår t.ex.

att utvärdera översiktsplanens värde som styrinstrument för efterföljande beslut

om detaljplaner eller bygglov. Vidare bör kommunen ha ett eget intresse av att

följa upp och analysera statliga myndigheters beslut enligt andra lagar knutna

till NRL. Det är naturligt att sådana uppföljningar tillsammans med analyser av

nya förutsättningar regelbundet ställs samman och tas upp löpande till politisk

diskussion i lämpliga former. Dessa leder givetvis inte alltid till revideringar

av översiktsplanen, men ger underlag för stegvisa ställningstaganden i fråga om

inriktning och innehåll för översyn och ändring av översiktsplanen.

 Denna kontinuerliga uppföljning kan ske på det sätt som kommunen finner

lämpligt, utan att detta behöver regleras. Däremot bör bestämmelserna i PBL

medverka till att det sker återkommande politiska ställningstaganden till

översiktsplanens aktualitet.

Behov av återkommande ställningstaganden till översiktsplanens aktualitet

Att översiktsplanen regelbundet blir föremål för en politisk helhetsbedömning

kan bl.a. öka möjligheterna till insyn i arbetet med översiktsplaneringen. Det

är angeläget att kommuninvånare, intresseorganisationer m.fl. får klarlagt om

översiktsplanen fortfarande är ett uttryck för de övergripande politiska målen i

kommunen. Sakägare och andra enskilda intressenter har intresse av att veta om

planen speglar den aktuella politiska inställningen till bebyggelseutvecklingen

i olika delar av kommunen eller om översiktsplanens ställningstaganden kan komma

att ändras.

 Också översiktsplanens funktion i dialogen mellan stat och kommun om bl.a.

riksintressena motiverar regler som säkerställer att översiktsplanens

aktualitet regelbundet tas upp till en politisk helhetsbedömning. Visserligen

följer av bestämmelserna i NRL och i förordningen om tillämpningen av denna lag

att länsstyrelsen kontinuerligt skall förmedla nytt underlag och nya bedömningar

som avser områden av riksintresse. Det är emellertid angeläget att de statliga

myndigheternas underlag och anspråk regelbundet blir föremål för breda

politiska överväganden i kommunen, särskilt om översiktsplanens

ställningstaganden strider mot underlaget. Kommunens politiker kan med anledning

härav vilja inleda en översyn av planen för att diskutera innebörden av olika

riksintressen eller för att påverka avvägningen av riksintressen mot andra

allmänna intressen. På motsvarande sätt har länsstyrelsen och andra statliga

myndigheter intresse av att regelbundet få besked om i vilken utsträckning

översiktsplanen är ett uttryck för kommunens aktuella uppfattning eller om

förutsättningarna ändrats i väsentliga avseenden på sådant sätt att planen kan

komma att ändras. Inte minst önskemålet att åstadkomma en bättre samordning med

statliga myndigheters sektorsplanering, t.ex. i fråga om vägar och järnvägar,

motiverar att sådana möjligheter skapas. Också för de myndigheter som vid sina

beslut skall bedöma om åtgärder är förenliga med översiktsplanen är det särskilt

angeläget att få en överblick över om översiktsplanens skilda delar är aktuella

eller om planen kan komma att ändras i väsentliga avseenden.

 Regeringen föreslår därför att det införs bestämmelser om återkommande

ställningstaganden till översiktsplanens aktualitet. Med hänsyn till den

politiska innebörden i ett sådant ställningstagande bör beslutet regelbundet

fattas av kommunfullmäktige minst en gång per mandattid. Regeringen anser i

likhet med flera remissinstanser att formerna för kommunens avgörande bör

anpassas till kommunens förutsättningar och behov. Bestämmelsen bör därför inte

reglera det närmare innehållet i eller underlaget för fullmäktiges

ställningstagande.

Fullmäktiges ställningstagande

Bl.a. med anledning av vad Svea hovrätt anfört vill regeringen utveckla

innebörden i fullmäktiges ställningstagande. Det bör understrykas att det inte

är fråga om en revidering av översiktsplanen eller ens av delar av den.

Ställningstagandet avser enbart översiktsplanens aktualitet, dvs. i vilken

utsträckning översiktsplanens intentioner fortfarande är aktuella med hänsyn

till nya förutsättningar m.m. Innehållet i planen ändras således inte i något

avseende genom beslutet. Översiktsplanens avvägningar av olika allmänna

intressen är vägledande för olika beslut om mark- och vattenanvändningen till

dess att planen ändras. För ändring av planen gäller de särskilda reglerna för

samråd, utställning och antagande. Om fullmäktige vid sin behandling finner att

planen helt eller delvis inte längre är aktuell, är det naturligt att

fullmäktige tar ställning till att inleda en översyn av planen.

 Med hänsyn till innebörden i ställningstagandet behöver enligt regeringens

mening inga sanktioner knytas till bestämmelsen. Ett ställningstagande till

aktualiteten kommer att medverka till att tillämpningen av översiktsplanen

underlättas. Om det är osäkert i vilken mån planen är aktuell, finns risk för

att planen förlorar sin vägledande verkan vid olika beslut. Kommunen kommer

således att ha ett eget intresse av att regelbundet pröva aktualiteten i

översiktsplanen.

Länsstyrelsens uppgifter

Kommunens egna bedömningar och uppgifter från den löpande utvärderingen av

översiktsplaneringen är självfallet grunden för fullmäktiges beslut angående

översiktsplanens aktualitet. Därutöver är det ett viktigt motiv för återkommande

ställningstaganden till aktualiteten att fullmäktige skall ha möjligheter att

bedöma om nytt underlag från staten påverkar ställningstagandena i

översiktsplanen. Förutom ny lagstiftning eller nya nationella mål kan nytt

underlag och nya analyser i fråga om miljösituationen, långsiktiga planer för

utbyggnad av kommunikationsleder eller nya bedömningar av områden av

riksintresse enligt NRL innebära att översiktsplanen i väsentliga avseenden inte

längre är aktuell.

 Enligt bestämmelserna i NRL skall länsstyrelsen löpande förmedla underlag från

statliga myndigheter till kommunen och samordna statens intressen. Av detta

följer att länsstyrelsen bör ha en aktuell uppfattning om hur uppgifter och

underlag från statliga myndigheter förhåller sig till översiktsplanen. Mot denna

bakgrund bör det ställas krav på att länsstyrelsen inför fullmäktiges

ställningstagande till översiktsplanens aktualitet i en sammanfattande

redogörelse skall redovisa synpunkter i fråga om sådana statliga intressen som

kan vara av betydelse för kommunens beslut. Det får förutsättas att

länsstyrelsen - om det behövs - på lämpligt sätt underrättar berörda statliga

myndigheter och inhämtar deras synpunkter. Det är vidare angeläget att

länsstyrelsen redovisar sin bedömning av hur synpunkterna påverkar den gällande

översiktsplanen. Detta bör framgå av bestämmelsen. Det bör dock understrykas att

länsstyrelsens redovisning inte i detta skede avses innefatta några slutliga

avvägningar mellan motstående intressen. I den mån kommunen inleder ett arbete

med översyn av översiktsplanen med anledning av bl.a. länsstyrelsens

redovisning, ankommer det på länsstyrelsen att, i enlighet med reglerna i PBL,

företräda och samordna statens intressen och i samråds- och granskningsyttranden

ge närmare besked om statens syn på kommunens planförslag.

 Regeringen har vid utformningen av bestämmelsen något frångått den av Lagrådet

föreslagna lydelsen. Enligt Lagrådets förslag skulle länsstyrelsen i en

sammanfattande redogörelse redovisa statliga myndigheters synpunkter, som är

kända för länsstyrelsen, i fråga om sådana statliga intressen som kan var av

betydelse för kommunens beslut. Regeringen anser att preciseringen till att det

skall vara statliga myndigheters synpunkter som är kända för länsstyrelsen kan

tolkas så att det endast avser andra statliga myndigheters synpunkter.

Regeringen föreslår därför att det i bestämmelsen endast anges att det i

redogörelsen skall redovisas synpunkter i fråga om sådana statliga intressen som

kan vara av betydelse för kommunens beslut.

5.1.8Översiktsplanens betydelse vid olika beslut

Regeringens förslag: Översiktsplanens uppgifter att

ge vägledning för olika beslut om användningen av

mark- och vattenområden görs tydligare i

lagstiftningen. Sambanden mellan översiktsplanen

och efterföljande beslut utreds vidare.

 Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens.

 Remissinstanserna: Endast några remissinstanser har kommenterat utredningens

förslag. Byggforskningsrådet tillstyrker att översiktsplanens vägledande

funktion kommer till tydligare utryck i lagstiftningen. Uppsala universitet

anser att uttrycket "vägledning" kan ge upphov till missförstånd. Länsstyrelsen

i Västerbottens län anser att förslaget innebär en fokusering på den byggda

miljön.

 Skälen för regeringens förslag: Samtidigt som de formella kraven på

översiktsplaneringen ändras och görs tydligare bör åtgärder vidtas för att

stärka och utvidga översiktsplanens uppgifter och för att tydliggöra planens

betydelse vid olika beslut. Utredningen och flera remissinstanser pekar på flera

brister i dessa avseenden, som inte enbart hänger samman med

översiktsplaneringens former och redovisning. Bl.a. anses att översiktsplanerna

har fått dåligt genomslag vid såväl kommunens beslut enligt PBL som vid beslut

enligt andra lagar knutna till NRL.

Översiktsplanens betydelse vid beslut enligt PBL

Enligt utredningen har översiktsplanens möjligheter att styra bebyggel-

seutvecklingen och rationalisera efterföljande beslut inte alltid utnyttjats.

Kopplingen mellan översiktsplanen och bygglovsprövningen är ofta svag och

områdesbestämmelser har hittills utnyttjats i liten omfattning. Som framhålls av

utredningen är det i viss mån naturligt att de olika möjligheter till

förenklingar som översiktsplanen kan ge inte utnyttjats fullt ut i ett inledande

skede av översiktsplaneringen. Det finns också anledning förmoda att många

kommuner i den fortsatta planeringen i ökad utsträckning kommer att utnyttja

översiktsplanen för att styra efterföljande beslut enligt PBL. Bl.a. har

flertalet kommuner aviserat att man avser att ändra översiktsplanen för olika

delområden, framför allt i tätortsområdena. Syftet med sådana ändringar är bl.a.

att ange inriktning och program för detaljplaneläggning, att förenkla

förfarandet vid efterföljande beslut, att lägga grunden för områdesbestämmelser

eller att ge tydliga utgångspunkter för prövningen av lov.

 Regeringen delar bedömningen att översiktsplaneringens uppgift att styra

bebyggelseutvecklingen successivt kommer att utvecklas i takt med kommunens

vilja att utnyttja de fördelar som ges genom ställningstaganden till bl.a. olika

allmänna intressen i översiktsplanen. Regeringen anser dock att sambanden

mellan översiktsplanen och detaljplaneringen behöver utvecklas ytterligare, så

att de bedömningar som görs på den översiktliga nivån också får genomslag genom

de successiva preciseringar som sker via detaljplanen fram till beslut om

bygglov. Analyser och förslag i dessa avseenden ingår i de tilläggsdirektiv till

Plan- och byggutredningen som redovisats i avsnitt 3.

Översiktsplanen som underlag för beslut enligt övriga lagar knutna till NRL

Bestämmelserna i NRL syftar till att de angivna allmänna intressena skall

beaktas på ett likartat sätt vid prövning av åtgärder som rör mark- och

vattenanvändningen enligt de lagar som är knutna till NRL. Således tillgodoses

genom bestämmelserna såväl önskemål att utnyttja olika naturresurser som att

bevara och säkerställa områden och företeelser som är värdefulla från olika

synpunkter. Den grundläggande utgångspunkten är att mark- och vattenområden

skall användas för de ändamål för vilka de är mest lämpade med hänsyn till

beskaffenhet och läge samt föreliggande behov. Företräde skall ges sådan

användning som medför en från allmän synpunkt god hushållning.

 Vid prövning av olika tillståndspliktiga åtgärder enligt de lagar som är knutna

till NRL skall således främst göras en bedömning av och avvägning mellan de

olika allmänna intressen som gör sig gällande i området. Vidare skall prövas om

åtgärden utgör den på sikt mest lämpade användningen i förhållande till dessa

intressen eller i förhållande till andra anspråk som riktas mot området. Till

grund för bedömningarna behövs underlag som visar vilka allmänna intressen som

finns i området samt vilka andra anspråk som riktas mot området.Det underlag som

förutsätts finnas tillgängligt vid myndigheternas prövning är i första hand den

kommunala översiktsplanen. Enligt 6 kap. 1 § NRL skall således de myndigheter

som skall tillämpa lagen se till att sådana planer enligt PBL och sådant

planeringsunderlag som belyser hushållningsfrågan finns tillgängliga. En

utgångspunkt för denna bestämmelse är att översiktsplanen skall spela en viktig

roll för de avvägningar som olika myndigheter har att göra. Kommunens starka

ställning i sådana markanvändningsfrågor som kan styras med PBL bör enligt den

dåvarande departementschefen inte utan vidare få brytas genom tillstånd till

verksamheter som är oförenliga med kommunens planering.

 Boverket m.fl. myndigheter har bl.a. vid sin utvärdering av översiktsplanerna

påtalat att planerna inte har beaktats tillräckligt vid tillämpningen av lagar

som är knutna till NRL. Genom förordningen om tillämpningen av NRL har

klargjorts att myndigheter i sina beslut skall ange om den prövade åtgärden går

att förena med en från allmän synpunkt lämplig användning av mark- och

vattenområden samt med den gällande översiktsplanen. Därmed bekräftas

översiktsplanens betydelse som bedömningsunderlag i enlighet med de

grundläggande intentioner som redovisats ovan. Det skall således av en

myndighets beslut alltid framgå om beslutet stämmer överens med översiktsplanens

ställningstaganden. Om myndighetens beslut avviker från planen bör motiven för

denna avvikelse framgå av beslutet. Översiktsplanen bör beaktas, även om den

inte ger något direkt besked om exploteringsföretag eller åtgärder är förenliga

med planen eller inte. Planen och dess underlag kan ge en samlad bild av olika

intressen och anspråk som riktas mot ett område. Ställningstagandena i

översiktsplanen ger främst besked om kommunens syn på den på lång sikt mest

lämpade användningen av mark- och vattenområden med hänsyn till olika allmänna

intressen. Det får förutsättas att kommunen i sitt yttrande i ett ärende enligt

någon av de berörda lagarna normalt ger sin syn på om åtgärden är förenlig med

den gällande översiktsplanen.

 Nya anspråk och behov kommer successivt att behandlas i översiktsplaneringen,

vilket kan leda till ändringar med varierande inriktning och syfte. Det kan

t.ex. handla om att belysa hur önskemål om kommunikationsleder kan tillgodoses i

förhållande till andra allmänna intressen. Syftet med en ändring av

översiktsplanen kan därvid vara att påverka olika myndigheters beslut.

 I detta sammanhang kan också nämnas översiktsplanens möjligheter att utnyttjas

vid prövningen av lämpliga lägen för anläggningar för vindkraft. Regering och

riksdag har tidigare uttalat att de närmare förutsättningarna för lokalisering

av storskalig vindkraft får bedömas i kommunernas fysiska planering (prop.

1990/91:90, bet. 1990/91:NU40, rskr. 1990/91:373 och 374). Kommunen kan i sin

översiktsplan redovisa lämpliga områden för energiproduktion enligt 2 kap. 8 §

NRL. Sådana ställningstaganden bör grundas på avvägningar mot andra motstående

allmänna intressen, t.ex. natur- och kulturmiljövård. Om vindkraftsanläggningar

behandlas i översiktsplanen ökas förutsättningarna för samordning mellan olika

myndigheter, samtidigt som olika aktörer får information om kommunens syn på de

grundläggande förutsättningarna för utbyggnad i olika områden.

Tydliga bestämmelser om översiktsplanens vägledande uppgifter

NRL-förordningen syftar sammanfattningsvis till att tydliggöra kraven på

hänsynstagande till översiktsplanen vid olika beslut. De ovan föreslagna

förändringarna vad gäller översiktsplanen syftar till att stärka planens möjlig-

heter att fungera i sina olika uppgifter att ge vägledning för beslut dels om

användningen av mark- och vattenområden, dels hur den byggda miljön skall

utvecklas och bevaras. Regeringen föreslår därför att dessa huvuduppgifter

tydliggörs i PBL.

5.2 Miljökonsekvensbeskrivningar m.m.

Ett viktigt syfte med PBL-reformen var att stärka medborgarinflytandet. Som ett

led i detta infördes i lagen bestämmelsen att detaljplanen bör grundas på ett

program som anger utgångspunkter och mål för planen. I PBL-propositionen

anfördes att det kunde vara lämpligt att detaljplanearbetet inleddes med ett

program i de fall översiktsplanen inte helt uppfyllde kraven på aktualitet eller

kritiserades i länsstyrelsens granskningsyttrande eller i övrigt gav föga

vägledning för fortsatt planläggning. I fråga om innehåll anfördes att

programmet kunde ange principiella riktlinjer för utformandet och bevarandet av

miljön inom planområdet och den standard i stort som planområdets miljö avsågs

få.

 Avsikten med programmet var således redan från början att ställa krav på ett

planeringsunderlag som skulle visa planens konsekvenser för miljön. Programmet

har naturligen fått sin största betydelse vid beskrivningen av

exploateringsföretag och andra projektanknutna förändringar av markanvändningen.

 I samband med införandet av bestämmelser om miljökonsekvensbeskrivningar i NRL

och i olika NRL-anknutna lagar övervägdes om sådana bestämmelser skulle införas

även i PBL. Den dåvarande regeringen angav dock i 1990 års miljöpolitiska

proposition En god livsmiljö (prop. 1990/91:90 s.173) att det inte var

nödvändigt med någon ändring i PBL eftersom kommunerna redan i många fall

arbetade med miljökonsekvensbeskrivningar som underlag för sin planläggning.

 När frågan om miljökonsekvensbeskrivningar i PBL aktualiserades på nytt i

samband med ikraftträdandet av EES-avtalet (prop. 1992/93:60 Ändring i

miljöskyddslagen [1969:387] m.m.) skedde detta med utgångspunkten att

beskrivningarna skulle upprättas i programskedet. Förutom vikten av att

miljökonsekvensbeskrivningen upprättades på ett tidigt stadium i

beslutsprocessen, var avsikten att den gällande planprocessen på ett smidigt

sätt skulle kunna anpassas till de nya kraven. Ändringen i PBL, som trädde i

kraft den 1 januari 1994, innebär bl.a. att program för detaljplan är

obligatoriskt vid vissa slag av projekt, om de innebär betydande miljöpåverkan.

I dessa fall skall programmet innehålla en miljökonsekvensbeskrivning.

 Plan- och byggutredningen har haft i uppdrag att överväga möjligheten att

stärka medborgarinflytandet och öka användningen av miljökonse-

kvensbeskrivningar. Den inriktning mot ett ökat medborgarinflytande som tidigare

redovisats i avsnitt 4.4 och 5.1.6 samt behovet av miljökonsekvensbeskrivningen

som ett grundläggande beslutsunderlag, innebär enligt regeringens mening att det

finns anledning att fortsätta den utveckling som påbörjades i samband med

PBL-reformen.

5.2.1Program- och samrådsskedena

Regeringens förslag: Detaljplan skall grundas på

ett program, om det inte är onödigt. Innehållet i en

översiktsplan skall i vissa fall kunna ersätta

program för detaljplan. Vid utarbetandet av

program skall samråd hållas. Syftet med samrådet är

att förbättra beslutsunderlaget och att ge möjlighet

till insyn och påverkan. Resultatet av samråd under

programskede och vid upprättande av förslag till

detaljplan skall redovisas i en samrådsredogörelse.

 Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningens

förslag innebär dock att ett program skall utarbetas i fler fall än vad som

åsyftas med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: Av dem som yttrat sig över förslaget anser de flesta att det

är värdefullt att medborgarinflytandet förskjuts till ett tidigare skede i

beslutsprocessen. Bland de statliga myndigheterna, som annars överlag är

positiva, anser Statens naturvårdsverk att utredningen inte har klargjort att

den sammantagna effekten av förslagen i realiteten leder till att

medborgarinflytandet förstärks. Liknande synpunkter framförs av Statskontoret

och Riksrevisionsverket. Även Glesbygdsverket och Föreningen för

samhällsplanering ifrågasätter om medborgarinflytandet gynnas genom att utöka de

formella kraven på planeringsprocessen. I stället bör det lokala engagemanget

betonas. Många kommuner, däribland Järfälla, Värnamo och Borås kommuner, anser

att det är först i senare skeden av detaljplaneprocessen, när konkreta förslag

utarbetats, som olika intressekonflikter blir tydliga och väcker medborgarnas

intresse.

 Nästan alla remissinstanser utom kommunerna tillstyrker utredningens förslag

beträffande program- och samrådsskedena i samband med detaljplan. Många kommuner

riktar stark kritik mot förslaget. Man menar att förslaget strider mot principen

att förenkla planprocessen samt att den kan komma att förlängas och ta ökade

resurser i anspråk. Vissa kommuner, däribland Vallentuna och Umeå kommun anser

att ett samråd är tillräckligt, alternativt att samrådskretsen begränsas. Flera

kommuner, bl.a. Stockholms och Norrköpings kommuner, anser att programskedet är

onödigt i mindre komplicerade planärenden och att de flesta planer också är av

denna karaktär. Vidare anser bl.a. Mariestads och Orust kommuner att kravet på

program endast bör gälla när miljökonsekvensbeskrivningar skall upprättas. Ett

antal kommuner, däribland Enköpings, Gävle, Luleå och Karlstads kommuner, anser

dock förslaget värt att pröva, eftersom man kan få en vinst genom färre

överklaganden och mindre risk för förseningar.

Skälen för regeringens förslag:

Program

Utredningens förslag innebär att kravet på program utvidgas. Detaljplanen skall

grundas på ett program, om det inte är onödigt. Syftet med förslaget är att

dialogen mellan kommunen och de kommuninvånare som berörs av ett planärende

skall komma till stånd tidigare. Härigenom uppnås dels att kommunens

beslutsunderlag i ett tidigt skede breddas med de berördas erfarenheter och

synpunkter, dels att berörda sakägare och boende m.fl. ges möjligheter till

insyn och påverkan innan kommunens ställningstaganden är låsta. Utredningens

förslag om utvidgat krav på program är också, som framgår av det följande,

avsnitt 5.2.2, kopplat till förslaget om ett utökat krav på

miljökonsekvensbeskrivningar.

 De invändningar som framförts, främst från kommunalt håll, grundas i huvudsak

på att de utvidgade kraven på program riskerar att göra processen mer

komplicerad och därmed också mer kostsam. Som utvecklas närmare nedan om samråd

medför enligt regeringens mening fördelarna med ett ökat medborgarinflytande och

ett förbättrat beslutsunderlag i det tidiga skedet av processen att kravet på

program ändå bör utvidgas. Regeringen anser dock att utarbetandet av ett program

kan anses onödigt i något fler fall än vad som avses i utredningens förslag. Ett

program bör som huvudregel kunna undvaras i de fall detaljplanen är av sådan

beskaffenhet att den kan behandlas enligt reglerna om enkelt planförfarande. Det

bör i vissa fall vara möjligt att undvara program även om detaljplanen är sådan

att det krävs ett ordinärt förfarande. Tanken är här att översiktsplanen skall

kunna ersätta programmet. I ett sådant fall bör översiktsplanen vara aktuell och

detaljplanen ha stöd i översiktsplanen. Vidare bör förslaget till detaljplan

vara förenligt med det granskningsyttrande som länsstyrelsen lämnat angående

översiktsplanen.

Samråd

Ett samråd vid upprättandet av detaljplanen syftar till ett utbyte av

information och synpunkter. Regeringen har i samband med den tidigare

behandlingen av översiktsplanen i avsnitt 5.1.6 föreslagit att syftet med

samrådet skall uttryckas på ett något annorlunda sätt. Detta bör gälla även för

detaljplaneförfarandet. Samrådet skall således syfta till att förbättra

beslutsunderlaget och att ge myndigheter, sammanslutningar och enskilda

möjlighet till insyn och påverkan.

 När det gäller tidpunkten för samråd anför utredningen att erfarenheterna visar

att kontakterna mellan kommunen och de enskilda i många fall kommer till stånd

för sent. Ofta har kommunens ställningstaganden varit låsta när sakägarna och

boende m.fl. beretts tillfälle till samråd. De enskilda har därmed gått miste om

möjligheten att påverka utgångspunkterna för planarbetet. Kontakter med berörda

enskilda bör enligt regeringens mening tas innan detaljplanen har fått ett

alltför konkret innehåll, således redan under programskedet. Kravet på

upprättande av program för detaljplan bör därför kompletteras med en skyldighet

för kommunen att hålla samråd redan under programskedet.

 Utredningen föreslår att kravet på samråd under programskedet kan begränsas

till enskilda personer och sammanslutningar eftersom det inte framkommit något

som tyder på att kommunernas kontakter med de obligatoriska samrådsparterna inte

har fungerat. Med hänvisning till bl.a. vad som tidigare anförts, avsnitt 5.1.6,

om länsstyrelsens roll i planeringen finns det emellertid enligt regeringens

mening inget skäl att begränsa samrådskretsen. Samrådet under programskedet bör

omfatta samma krets som omfattas av samrådet om förslag till detaljplan. Som

uttalades i PBL-propositionen (s. 536) kan denna krets omfatta även

villaägarföreningar, fackföreningar och handikapporganisationer samt andra

grupper som har ett väsentligt intresse av planförslaget.

 Formerna för samråd vid upprättande av förslag till detaljplan är inte

reglerade. Det finns enligt regeringens mening inte heller skäl att reglera

formerna för samråd under programskedet. Det är däremot lämpligt att Boverket,

som hittills, i handböcker och i annan rådgivande information lämnar goda

exempel på hur samråd kan bedrivas och hur samrådsredogörelser bör upprättas för

att ge en rättvisande information.Resultatet av samrådet om förslaget till

detaljplan skall enligt gällande regler redovisas i en samrådsredogörelse.

Samrådsredogörelsen bör behandla i princip alla förslag och synpunkter som

framförts. Det gäller även sådana förslag och synpunkter som inte har en

omedelbar betydelse för detaljplanen men som har betydelse för kommunens

fortsatta planering, t.ex. för angränsande områden. I redogörelse över samrådet

bör redovisas kommunens ställningstaganden med anledning av framförda förslag

och synpunkter. Regeringen anser det emellertid inte behövligt att en

samrådsredogörelse upprättas särskilt över samrådet under programskedet. De

synpunkter som framförts vid samrådet bör kunna behandlas i en gemensam

samrådsredogörelse.

 Som tidigare nämnts har flera remissinstanser påtalat risken för att det

utökade samrådet kommer att medföra förseningar och ökade kostnader. Kravet på

samråd både i programskedet och när detaljplaneförslaget upprättas behöver

allmänt sett dock inte leda till dubbla arbetsinsatser från kommunernas sida.

Samråden bör i stället ses som en sammanhållen process under vilken de ändrar

karaktär från ett samråd om ett principförslag till ett samråd om den närmare

utformningen av planförslaget. Det innebär att medborgarinflytandet i vid mening

bör få sin tyngdpunkt i programskedet. Genom att kretsen av sakägare och de med

dem likställda kan få sina möjligheter till insyn och påverkan tillgodosedda

under det tidiga samrådet, kan samrådet i det senare skedet och den fortsatta

planprocessen underlättas och rationaliseras.

 De utökade kraven på program och samråd kan visserligen i enstaka fall leda

till ett visst merarbete och därmed något ökade kostnader för kommunerna. Detta

måste dock vägas mot de vinster man kan göra genom att det sannolikt blir färre

överklaganden och därmed mindre risk för förseningar. Till vinsterna får anses

höra bl.a. att de kommunala besluten står i bättre samklang med kommuninvånarnas

önskemål och att de boende m.fl. ges reella möjligheter att vara med och påverka

besluten.

5.2.2Ökad användning av miljökonsekvensbeskrivningar

Regeringens förslag: En miljökonsekvensbeskrivning

skall upprättas om en detaljplan medger åtgärder som

innebär betydande påverkan på miljön, hälsan eller

hushållningen med naturresurser.

 Utredningens förslag: Överensstämmer i allt väsentligt med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: Den alldeles övervägande delen av remissinstanserna,

innefattande bl.a. Boverket, Statens naturvårdsverk samt flertalet länsstyrelser

och kommuner, tillstyrker förslaget om en utvidgning av kravet på upprättandet

av en miljökonsekvensbeskrivning och att kravet på upprättandet skall vara

generellt uttryckt. Ett antal av instanserna, t.ex. Statens Lantmäteriverk,

Kalmar kommun och Sveriges Fastighetsägareförbund, efterlyser dock

förtydliganden av begreppet "betydande inverkan".

 Några, bl.a. Västerås kommun och Svenska Naturskyddsföreningen, anser att en

miljökonsekvensbeskrivning skall vara närmast obligatorisk vid utarbetande av

detaljplan. Uppsala universitet föreslår att en särskild, utförlig lag om

miljökonsekvensbeskrivning snarast bör införas. Kammarrätten i Göteborg anser

däremot att det ännu är för tidigt att ge bestämmelserna om

miljökonsekvensbeskrivning en ny utformning, innan några direkta erfarenheter

vunnits av de gällande reglerna.

 Från flera håll har lämnats synpunkter om krav på innehåll i en

miljökonsekvensbeskrivning. Överstyrelsen för civil beredskap betonar

beredskapshänsynen och Statens räddningsverk anser att en miljökonse-

kvensbeskrivning bör innefatta såväl normala förhållanden som driftstörningar

och möjliga olyckor med följder för omgivningen. Sveriges geologiska

undersökning anser att infiltration av dagvatten inom tätorternas grönområden

inte bör tillåtas utan en miljökonsekvensbeskrivning.

Skälen för regeringens förslag:

Bakgrund

Bestämmelser om krav på miljökonsekvensbeskrivningar infördes i PBL år 1994. Som

redan nämnts utformades kravet så att program för detaljplan är obligatoriskt

vid vissa slag av projekt som innebär betydande miljöpåverkan. I dessa fall

skall vid utarbetandet av programmet upprättas en miljökonsekvensbeskrivning

enligt 5 kap. NRL. I förarbetena (prop. 1992/93:60 s. 21) angavs att införandet

av miljökonsekvensbeskrivningar i PBL avsåg att tillgodose kravet i rådets

direktiv 85/337/EEG av den 27 juni 1985 om bedömning av inverkan på miljön av

vissa offentliga och privata projekt (EGT nr L 175 av 5.7.1985, s. 40).

 I rådets direktiv anges bl.a. krav på upprättande av en miljökonsekvens-

beskrivning, bedömningens omfattning och innehåll. Beträffande krav på

upprättande anges att det vid vissa slag av projekt, vilka som regel skall anses

medföra en betydande påverkan på miljön, skall göras en systematisk bedömning av

projektets konsekvenser, dvs. en miljökonsekvensbeskrivning. I bilaga 1 till

direktiven anges de projekt där en systematisk bedömning är närmast

obligatorisk. Som exempel kan nämnas kärnkraftverk och större värmekraftverk,

motorvägar, järnvägslinjer för fjärrtrafik och stora miljöstörande

industrianläggningar. I en andra grupp anges sådana projekt som inte alltid

medför en betydande påverkan i varje enskilt fall. En bedömning av effekterna av

sådana projekt bör göras när det är nödvändigt med hänsyn till respektive

projekts karaktär. I bilaga 2 till direktiven redovisas de projekt som kan komma

i fråga för en bedömning. Denna lista innefattar ett brett spektrum av projekt,

alltifrån infrastrukturprojekt till anläggningar för reglering av vattenflöden

till glasindustrier.

 I fråga om bedömningens omfattning anges i direktiven att ett projekts

miljöpåverkan bör bedömas med hänsyn till behovet att skydda människors hälsa

och bidra till livskvaliteten genom en förbättrad miljö samt för att säkerställa

bevarandet av arternas mångfald och bibehålla ekosystemets förnyelseförmåga som

en grundläggande resurs för allt liv.

 Kommissionen lämnade år 1994 förslag till ändringar av rådets direktiv. Enligt

förslaget skall kravet på upprättande av miljökonsekvensbeskrivningar utvidgas

till att omfatta ytterligare olika slag av projekt. Vidare lämnas förslag till

urvalskriterier angående när ett projekt skall anses ha en betydande

miljöpåverkan.

 I samband med införande av miljökonsekvensbeskrivningar i PBL framfördes från

olika håll att kravet på miljökonsekvensbeskrivningar borde uttryckas generellt.

Den förra regeringen fann inte skäl att införa kravet i vidare mån än som

krävdes för att uppfylla direktivets krav. Det innebar att kravet knöts till

viss i direktivet angiven användning av mark eller byggnader eller andra

anläggningar, t.ex. för industriändamål, ny sammanhållen bebyggelse, kabinbana,

hotellkomplex eller fritidsbyar. Regeringen angav dock att ett allmänt krav i

PBL på miljökonsekvensbeskrivningar borde utredas i ett vidare sammanhang, där

vunna erfarenheter av tillämpningen av de föreslagna reglerna kunde vara ett

värdefullt underlagsmaterial.

Regeringens överväganden

Enligt regeringens mening är det nu tid att i PBL införa ett mer generellt krav

på miljökonsekvensbeskrivningar. För detta talar också att i huvudsak enhetliga

regler därmed kommer att gälla för samtliga NRL-anknutna lagar.

 En utgångspunkt för ett generellt uttryckt krav på miljökonsekvensbeskrivningar

i PBL bör vara att det tillgodoser de ändamål som omfattas av EG:s direktiv

85/337/EEG. Uppräkningen i direktivet är emellertid inte statisk utan det måste

förutsättas att den med tiden kommer att kompletteras. Kravet måste därför

formuleras så att en beskrivning skall upprättas vid en viss grad av

omgivningspåverkan oavsett ändamålet med planen. Denna förutsättning bör i PBL

uttryckas så att det skall vara fråga om betydande påverkan på miljön, hälsan

eller hushållningen med naturresurser. I utredningens betänkande används

begreppet betydande inverkan. Någon skillnad i sak avses inte. Det av regeringen

föreslagna begreppet överensstämmer däremot bättre med det begrepp som i EG:s

direktiv används för att uttrycka kravet på när en miljökonsekvensbeskrivning

skall upprättas.

 I den gällande bestämmelsen i PBL används uttrycket betydande miljöpåverkan.

Den föreslagna kvalifikationsgränsen betydande påverkan avses vara densamma,

dvs. hänsyn skall tas till både projektets karaktär och områdets känslighet.

Genom ändringen tydliggörs emellertid att objektet för påverkan inte bara avser

miljön utan även hälsan och hushållningen med naturresurser. En sådan

formulering står också i saklig överensstämmelse med 5 kap. NRL angående syftet

med miljökonsekvensbeskrivningen. Begreppet hälsan innefattar också säkerhet

(jfr prop. 1990/91:90 s. 457)

 Regeringen finner i likhet med utredningen inte skäl att nu föreslå några

direkta ändringar beträffande miljökonsekvensbeskrivningens innehåll. De brister

i kommunernas redovisning m.m. som utredningen pekat på kan enligt regeringens

bedömning inte hänföras till brister i regelsystemet. Genom hänvisningen att

miljökonsekvensbeskrivningen skall upprättas enligt 5 kap. NRL ges

förutsättningar för att beskrivningen skall innehålla en allsidig redovisning av

planens påverkan på omgivningen. Som ovan nämnts pågår en översyn av EG:s

direktiv, vilken bl.a. behandlar frågan om krav på miljökonsekvensbeskrivningar.

Om översynen leder fram till en ändring av direktivet, kan det finnas anledning

att återkomma i saken.

 Med anledning av de frågor som uppmärksammats i Hot- och riskutredningens

betänkande Ett säkrare samhälle (SOU 1995:19) vill regeringen dock betona att

den beskrivning av konsekvenserna för säkerheten som ingår i

miljökonsekvensbeskrivningen bör omfatta en riskanalys och en bedömning av vilka

åtgärder myndigheter eller de som bedriver verksamheten kan vidta för att minska

riskerna.

 En miljökonsekvensbeskrivning bör även fortsättningsvis upprättas i samband med

programmet för detaljplanen. Beskrivningen kommer i programskedet att avse

konsekvenserna av de i programmet skisserade åtgärderna. När programmet efter

samrådet bearbetas till ett förslag till detaljplan skall

miljökonsekvensbeskrivningen utvecklas vidare tillsammans med detaljplanen. Den

slutliga versionen av miljökonsekvensbeskrivningen skall således avse det

planförslag som läggs fram för antagande.

 En miljökonsekvensbeskrivning är en del av underlaget för ett beslut om

antagande av detaljplan. Vid prövningen av ett sådant beslut kan brister i

beslutsunderlaget leda till att beslutet upphävs. En utebliven eller alltför

bristfällig miljökonsekvensbeskrivning kan därvid vara skäl för att anse att

beslutet att anta detaljplanen inte kan godtas. Det är knappast möjligt att

generellt ange när en miljökonsekvensbeskrivning skall anses så bristfällig att

detaljplanebeslutet bör upphävas. Detta måste bedömas från fall till fall, med

utgångspunkt i de frågor som miljökonsekvensbeskrivningen i det enskilda fallet

skall belysa.

5.3 Fysisk planering för en bättre miljö

Plan- och byggutredningen har bl.a. haft i uppdrag att överväga och precisera

vissa allmänna intressen. Hälsa och säkerhet är väsentliga allmänna intressen

som alltid skall beaktas i den fysiska planeringen. Därutöver är bl.a.

miljöhänsyn, liksom hänsyn till natur- och kulturmiljön viktiga allmänna

intressen.Tillgängligheten i den byggda miljön för personer med nedsatt rörelse-

eller orienteringsförmåga är också ett viktigt allmänt intresse.

 Som tidigare framgått, avsnitt 4.3, har tätorternas grönområden och

kulturmiljöer stor betydelse i sig. De har också ekologiska och sociala värden.

Tätortsutbyggnaden utgör emellertid många gånger ett allvarligt hot mot dessa

viktiga områden. Skyddet av grönområden och kulturmiljöer förutsätter en samlad

bild av dem och deras värden. Detta kan uppnås genom att deras betydelse

uppmärksammas mer i planeringen. Vidare behöver särskilda insatser göras för att

stärka hänsynen till samlade natur- och kulturvärden. Dessa frågor behandlas i

det följande i avsnitt 5.3.1 och 5.3.2.

 Tillgängligheten i den byggda miljön är också ett viktigt allmänt intresse. Om

målet om ett samhälle för alla skall nås måste framför allt hinder i den

offentliga miljön undanröjas. Tillgängligheten i den offentliga miljön behandlas

i avsnitt 5.3.3.

 Med kretslopp i byggandet avses ofta återvinning av material ur rivningsmassor.

Regeringen anser att detta, i vart fall i ett långt tidsperspektiv, är ett

alltför snävt synsätt. I första hand måste eftersträvas att bebyggelsen som

sådan kan användas länge - dvs. att bebyggelsen kan underhållas, repareras och

byggas om för andra ändamål. I andra hand bör byggnadsdelarna kunna återanvändas

och först därefter bör det vara aktuellt med återvinning av materialet i

förbrukade delar. Vidare är det angeläget att miljöfarligt avfall tas om hand

under betryggande former. Någon från miljösynpunkt genomtänkt reglering av

rivningar finns ännu inte i vårt land. I avsnitt 5.3.4 utvecklar regeringen sin

syn på dessa frågor.

5.3.1Parker och andra grönområden i stadsbygden

Regeringens förslag: Krav ställs på att områden med

samlad bebyggelse skall utformas med hänsyn till

behovet av parker och andra grönområden. Kommunen

ges möjlighet att i detaljplan eller

områdesbestämmelser meddela skyddsbestämmelser för

särskilt värdefulla tomter och allmänna platser.

Kravs ställs på att sådana tomter och allmänna

platser inte får förvanskas i de avseenden de

omfattas av skyddsbestämmelser.

 Regeringens bedömning: Kunskaperna om

betydelsen av natur- och grönområden i vardagsmiljön

bör ökas. Behovet av att skydda särskilt värdefulla

områden som nationalstadsparker enligt NRL bör

utredas.

 Utredningens förslag: Överensstämmer i sak med regeringens förslag.

 Remissinstanserna: Så gott som alla remissinstanser är positiva till att

skyddet för tätorternas grönområden stärks. Boverket anser att förslaget att

områden med samlad bebyggelse skall utformas med hänsyn till behovet av parker

och andra grönområden är ett viktigt genombrott för grönområdesplaneringen.

Genom att den samlade grönstrukturen synliggörs i översiktsplanen ökar

förutsättningarna för allmänheten att i tidiga skeden reagera på planerade

förändringar. Byggforskningsrådet anser att ändringarna får effekt i planeringen

först när en förändring sker av attityder och värderingar. Förslagen till direkt

skydd av grönområden och parker är ytterst begränsade. Länsstyrelserna i

Kristianstads, Hallands samt Göteborgs och Bohus län, Naturskyddsföreningen och

flera kommuner anser att utredningen saknar förslag till ett effektivt

säkerställande. Sveriges Köpmannaförbund anför att det inte bara krävs grönytor

i centrumområdet utan också en god tillgänglighet för dem som bor utanför

stadskärnan. I planeringen måste man därför beakta behovet av bra trafikleder

och parkeringsmöjligheter. Ett centrumområde med grönytor utan besökare är,

enligt förbundet, knappast en lyckad satsning.Skälen för regeringens förslag och

bedömning: Med grönområden i och i anslutning till tätorter avses all mark som

inte är bebyggd eller hårdgjord. Grönområdena fyller flera olika funktioner. För

boende i tätorter är tillgången till natur- och grönområden av stor betydelse

både som ett berikande inslag i vardagsmiljön och för att tillgodose behoven av

rekreation och friluftsliv. Vissa grönområden, bl.a. parker och trädgårdar, är

ofta bärare av betydande kulturhistoriska värden. Naturligtvis kan även

ekologiska aspekter läggas på grönområdena. De har betydelse för den biologiska

mångfalden, för omhändertagande av dagvatten och avfall samt för det lokala

klimatet.

 Dagens bebyggelseutveckling består till stor del av förtätningar i tätorterna.

Det gäller såväl de centrala delarna som randzonen mellan tätbebyggelse och den

omgivande landsbygden. Investeringar i trafikanläggningar, vägar och järnvägar

innebär ofta, framför allt i storstadsregionerna, att tidigare sammanhängande

gröna områden styckas upp. Naturområden och till viss del även parker betraktas

inte sällan som reservmark för exploatering.

 Regeringen anser att ökade möjligheter nu bör skapas för att slå vakt om

tätorternas parker och andra grönområden. Särskilt viktigt är att sammanhängande

stråk av grönområden, t.ex. s.k. korridorer eller kilar, inte bryts. För att

skyddet för dessa områden skall kunna stärkas är det viktigt att deras betydelse

klarläggs och uppmärksammas samt att de legala grunderna för deras skydd stärks.

Först då finns förutsättningar att på ett bättre sätt hävda grönområdena vid

avvägningen mellan olika motstående intressen i samband med beslut som innebär

förändringar av markanvändningen.

Gällande rätt

Möjligheter till skydd av parker och andra grönområden i tätorterna ges i

skiftande utsträckning i NRL, PBL, naturvårdslagen (1964:822) och lagen

(1988:950) om kulturminnen m.m.

 I 2 kap. 6 § första stycket NRL anges att mark- och vattenområden som har

betydelse från allmän synpunkt på grund av områdenas naturvärden eller

kulturvärden eller med hänsyn till friluftslivet så långt möjligt skall skyddas

mot åtgärder som påtagligt kan skada natur- eller kulturmiljön. Behovet av

områden för friluftsliv i närheten av tätorter skall särskilt beaktas. Enligt

paragrafens andra stycke skall områden som är av riksintresse för naturvården,

kulturminnesvården eller friluftslivet skyddas mot åtgärder som avses i första

stycket.

 PBL ger möjlighet att i detaljplan eller områdesbestämmelser meddela

bestämmelser om vegetation. Om skada uppkommer till följd av sådana bestämmelser

kan fastighetsägaren ha rätt till ersättning av kommunen. I 3 kap. PBL ställs

bl.a. krav på skötsel och underhåll av tomter. Dessa krav skall i skälig

utsträckning tillämpas på allmänna platser. Det finns dock inget krav på att

varsamhet skall iakttas vid utförande av åtgärder som innebär ändring eller

omdisponering av en tomt eller en allmän plats. Inte heller finns något förbud

mot förvanskning av särskilt värdefulla tomter och allmänna platser.

 Med stöd av kulturminneslagen kan parker, trädgårdar eller andra anläggningar

av kulturhistoriskt värde förklaras som byggnadsminnen av länsstyrelsen. Rätt

till ersättning föreligger bl.a. om de skyddsföreskrifter som länsstyrelsen

utfärdar innebär att pågående markanvändning avsevärt försvåras inom berörd del

av fastigheten. Kyrkotomter och begravningsplatser har ett generellt skydd

enligt kulturminneslagen.

 I naturvårdslagen finns bl.a. bestämmelser om nationalparker, naturreservat och

naturvårdsområden. Naturvårdslagens skyddsformer har i viss utsträckning använts

för att skydda värdefulla områden för friluftslivet i anslutning till tätorter.

När det gäller säkerställandet av mindre grönområden i tätorter, t.ex. parker,

är det dock tveksamt om naturvårdslagens skyddsformer överhuvudtaget är

lämpliga. Syftet med skyddsformerna har inte heller varit att skydda eller

säkerställa denna typ av objekt.

Komplettering av 2 kap. PBL och 2 kap. NRL.

Den tidigare föreslagna ändringen i 2 kap. 2 § PBL, avsnitt 5.1.2, innebär att

grönområdena skall beaktas vid planläggning m.m. För att ytterligare understryka

betydelsen av grönområdena i tätorterna bör de krav som ställs på

bebyggelsemiljöns utformning (2 kap. 4 §) kompletteras med krav på att hänsyn

även skall tas till behovet av parker och andra grönområden.

 För att ge bevarandet av tätorternas grönområden ett tillräckligt starkt

materiellt stöd i lagstiftningen när det blir fråga om avvägning mellan

motstående intressen, bl.a. vid utbyggnad av infrastrukturer i och i anslutning

till tätorter, bör de grundläggande hushållningsbestämmelserna i 2 kap. NRL

ändras på så sätt att också behovet av grönområden i tätorter särskilt skall

beaktas. Särskilt i storstadsområden bör denna vidgning av bestämmelsen bli

verkningsfull.

Redovisning av parker och andra grönområden i översiktsplanen

Varje enskilt exploateringsföretag som tar grönområden i anspråk kan, taget för

sig självt, förefalla obetydligt. Sammantaget över en längre period ger dock

alla enskilda åtgärder negativa konsekvenser. Dessa är inte alltid överblickbara

när ställning skall tas till det enskilda ärendet. En helhetsbedömning av

grönområdena är därför av stor betydelse för arbetet med skydd och

säkerställande av dessa områden i städer och tätorter. En samlad kunskap behövs

i varje kommun. Denna kunskap bör kunna sammanställas inom ramen för den

föreslagna förstärkta översiktliga planeringen, avsnitt 5.1. Härigenom kommer

parker och andra grönområden att kunna uppmärksammas på ett bättre sätt än i dag

i den översiktliga planeringen. Genom kommunens återkommande ställningstaganden

till översiktsplanens aktualitet kommer även behovet av skydd för grönområdena

att få en fortlöpande belysning som bör leda till ett större hänsynstagande.

Säkerställande av grönområden mot exploatering

Säkerställande av grönområden kan bl.a. ske i detaljplan. När ett område skall

exploateras i en tätort krävs normalt detaljplan. Det kommunala planmonopolet är

därför ett effektivt instrument till skydd för grönområden som inte är i

kommunal ägo, förutsatt att kommunen vill utnyttja det. Kommunen kan även

upphäva äldre planer vars genomförande skulle få icke önskvärda konsekvenser för

grönområdena. I de fall kommunen vill ta i anspråk egna grönområden krävs också

i allmänhet detaljplan. Genom att miljökonsekvensbeskrivningar föreslås

upprättas i större utsträckning kommer konsekvenserna för grönområdena att

redovisas. I planbeskrivningen skall vidare redovisas om planförslaget avviker

från översiktsplanen och, i så fall, skälen därför. På detta sätt ges med-

borgarna goda möjligheter till kontroll av att ställningstagandena i

översiktsplanen fullföljs.

Skyddsbestämmelser för tomter och allmänna platser

För tomter och allmänna platser finns inte någon bestämmelse som motsvarar

bestämmelsen i 3 kap. 10 § PBL om att ändringar på en byggnad skall utföras

varsamt. Inte heller bestämmelsen i 3 kap. 12 § om att särskilt värdefulla

byggnader inte får förvanskas har någon motsvarighet när det gäller tomter och

allmänna platser.

 Något allmänt varsamhetskrav torde inte kunna uppställas för tomter och

allmänna platser. Förhållandena är alltför skiftande och en sådan regel skulle

medföra en alltför dålig förutsebarhet för fastighetsägaren.På många håll i våra

tätorter finns emellertid parker och trädgårdar av mycket stort värde från

historisk, kulturhistorisk, miljömässig, konstnärlig eller ekologisk synpunkt.

Dessa bör i likhet med värdefulla byggnader kunna skyddas mot förvanskning genom

skyddsbestämmelser i detaljplan eller områdesbestämmelser. Fastighetsägaren får

då kunskap om vilka värden som skall beaktas och vilka åtgärder som skulle

medföra att området förvanskas. Om fastighetsägaren lider skada till följd av

att skyddsbestämmelser för tomter och allmänna platser meddelas bör kommunen

vara skyldig att utge ersättning under samma förutsättningar som gäller för

skyddsbestämmelser för byggnader.

 Regeringen föreslår således att bestämmelser införs med innebörden att

värdefulla tomter och allmänna platser inte får förvanskas och att kommunerna

ges möjligheter att i detaljplan eller områdesbestämmelser meddela

skyddsbestämmelser härom.

Vardagsnaturen

Särskilda insatser måste också göras för att förbättra kunskaperna om naturen i

människors vardagsmiljö och att öka förståelsen för dess värden. Vardagsnaturen

innefattar grönskan i närmiljön, anlagda parker, grönområden och andra obebyggda

områden i och i anslutning till den byggda miljön. Regeringen anser att

betydelsen av vardagsnatur för människors välbefinnande och för en rik och

levande miljö i städer och tätorter behöver uppmärksammas ytterligare. Även om

kommunerna har huvudansvaret för vardagsnaturen, berörs även vissa statliga

myndigheter på olika beslutsnivåer.

Särskilt värdefulla parker och grönområden

Även om det redan nu finns möjligheter att slå vakt om natur- och kulturvärden,

bör lagstiftningen successivt förbättras och utvecklas. Det bör särskilt

övervägas om skyddet i fråga om särskilt värdefulla parker och grönområden i

landets tätortsregioner behöver förstärkas. Området

Ulriksdal-Haga-Brunnsviken-Djurgården har genom ändring i NRL förklarats som

landets första nationalstadspark. Regeringen kommer senare denna dag att ge en

särskild utredare i uppgift att undersöka om det finns ytterligare sådana

områden i och i anslutning till städer och tätorter som i ett nationellt

perspektiv bedöms ha särskilda natur- och kulturvärden och att överväga om dessa

behöver ges ett särskilt skydd enligt NRL.

5.3.2Kulturmiljön

Regeringens förslag: För att kulturmiljövärdena skall

kunna ges en ökad uppmärksamhet ställs högre krav på

kommunernas översiktsplaner. Kraven avser dels

inventering och redovisning av kulturmiljövärdena,

dels ställningstaganden till dessa värden vid

planläggning och tillståndsprövning. Kommunen ges

möjligheter att i detaljplan eller

områdesbestämmelser meddela särskilda varsamhets-

bestämmelser för att precisera de krav som gäller

vid ändring av byggnad.

 Utredningens förslag: Överensstämmer i sak med regeringens förslag.

Remissinstanserna: Förslagen har överlag fått ett positivt mottagande från

remissinstanserna. Så gott som alla instanser är positiva till att

kulturmiljövärdena lyfts fram och ges ett starkare skydd.

 När det gäller kunskapsuppbyggnaden och redovisningen av kulturmiljövärdena i

översiktsplanen tillstyrker de flesta remissinstanserna utredningens förslag.

Borlänge kommun anför att ett förbättrat kunskapsunderlag som tas fram i

samverkan med kommunen är nödvändigt och värdefullt för den fysiska planeringen.

Den bästa kulturmiljövården uppnås om ägarna till de skyddsvärda objekten får

saklig information, förstår kulturvärdet och upplever att samhället uppskattar

en god omvårdnad. Några, t.ex. Nyköpings, Skövde och Östersunds kommuner samt

Svenska kommunförbundet befarar dock att skyddet för kulturmiljön blir svagare

om förslaget får till följd att det alltid kommer att krävas ett visst

redovisningssätt av inventerings- och kunskapsunderlaget för att kunna ställa

krav på hänsyn till kulturmiljön i samband med planer och lovprövning.

 Möjligheten att i detaljplan eller områdesbestämmelser meddela särskilda

varsamhetsbestämmelser för att tillgodose hänsynsreglerna i 3 kap. 10 § vid

ändring av byggnad tillstyrks av flertalet remissinstanser. Uppsala universitet,

länsstyrelserna i Blekinge samt Göteborgs och Bohus län liksom Malmö kommun

betonar vikten av att gränsdragningen mot skyddsbestämmelser blir tydlig. Umeå

kommun anser att möjligheten att omsätta den generella varsamhetsregeln i

3 kap. 10 § PBL i begripliga termer via detaljplan är ett steg framåt, men

känner en principiell tveksamhet i fråga om statusen hos en bestämmelse som

egentligen bara är en precisering av vad som redan gäller enligt lag. Villa-

ägarna anser att förslaget innebär begränsade möjligheter för den enskilde

fastighetsägaren att överklaga en varsamhetsbestämmelse som enligt ägarens

uppfattning är för långtgående. Villaägarna anser att varsamhetsbestämmelserna

bör vara ersättningsgrundande på samma sätt som skyddsbestämmelser är i dag.

Sveriges fastighetsägareförbund avstyrker förslaget i denna del och anser att

behovet av ytterligare ett maktmedel som påverkar fastighetsägarens förvaltning

inte motiverats tillräckligt. Länsstyrelsen i Gävleborgs län betonar att det

inte får råda någon osäkerhet om huruvida en bestämmelse är en skyddsbestämmelse

eller en varsamhetsbestämmelse.

 Skälen för regeringens förslag: För att kulturmiljövårdens intressen skall

kunna hävdas i samhällsplaneringen är det viktigt att tydliga motiveringar och

rationella intresseavvägningar görs vid avgöranden om bebyggelsemiljöns

förändringar. En av förutsättningarna för att detta skall kunna ske är att

bebyggelsemiljöns kulturmiljövärden är kända och respekterade av dem som har

intressen i och ansvar för markanvändningen. Generella regler om hänsyn till

kulturvärdena finns främst i NRL och PBL. Bestämmelserna i NRL rör bl.a.

lokaliseringsprövningen i särskilt känsliga kulturmiljöer. PBL ger kommunerna

ett stort ansvar när det gäller att ta till vara befintliga kultur- och

naturmiljövärden. För detta krävs att kommunerna har tillräckliga kunskaper och

kompetens inom området och att erforderligt underlag tas fram. När det gäller

urvalet och bevarandet av objekt och områden som är värdefulla i ett nationellt

perspektiv är det staten som har huvudansvaret för kunskapsförsörjningen. Denna

fråga samt översiktsplaneringens roll vid bedömningen av områden av riksintresse

enligt NRL behandlas i avsnitt 5.1. Även den enskilde fastighetsägaren har ett

ansvar för att bevara kulturvärdena genom att bl.a. beakta de grundläggande

kraven i PBL på varsamhet och hänsyn.

PBL:s regler om hänsynstagande

PBL ger kommunerna möjlighet att såväl i ett enskilt lovärende som genom

bestämmelser i detaljplan och områdesbestämmelser hävda kulturmiljövärdena. I

3 kap. PBL anges att nya byggnader skall placeras och utformas på ett sätt som

är lämpligt med hänsyn till stads- eller landskapsbilden och till natur- och

kulturvärdena på platsen. Vid ändring av byggnader ställs krav på varsamhet så

att byggnadens särdrag beaktas och dess byggnadstekniska, historiska,

kulturhistoriska, miljömässiga och konstnärliga värden tas till vara (3 kap.

10 §). Vissa byggnader som är särskilt värdefulla från historisk,

kulturhistorisk, miljömässig eller konstnärlig synpunkt eller som ingår i ett

bebyggelseområde av denna karaktär får inte förvanskas (3 kap. 12 §).

 Byggnaders yttre skall hållas i vårdat skick och underhållet skall anpassas

till byggnadens värde från historisk, kulturhistorisk, miljömässig och

konstnärlig synpunkt samt till omgivningens karaktär (3 kap. 13 §). De särskilt

värdefulla byggnaderna skall dessutom underhållas så att deras särart bevaras.

Detta gäller såväl deras yttre som inre. För att kraven på ett mer aktivt

underhåll av sådana byggnader skall kunna hävdas måste dock skyddsbestämmelser

ha meddelats i detaljplan eller områdesbestämmelser. Fastighetsägaren är skyldig

att följa skyddsbestämmelserna. Sköts inte underhållet kan ingripande med stöd

av 10 kap. PBL bli aktuellt.

 Ett områdes kulturmiljövärden kan inte hänföras enbart till bebyggelsen.

Generella krav på hänsyn till dessa värden ställs därför även på tomter som tas

i anspråk för bebyggelse, allmänna platser samt områden för andra anläggningar

än byggnader.

 De grundläggande kraven på varsamhet kan hävdas av kommunen utan att

fastighetsägaren har rätt till ersättning. I de fall kommunen önskar ett

starkare skydd kan skyddsbestämmelser och rivningsförbud meddelas i detaljplan

eller områdesbestämmelser för särskilt värdefulla byggnader och miljöer. I dessa

fall, liksom då rivningslov vägras utan att det finns någon bestämmelse om

rivningsförbud, har fastighetsägaren under vissa förutsättningar rätt till

ersättning. När fastighetsägaren genom skyddsbestämmelser åläggs att underhålla

en byggnad på visst sätt föreligger också i vissa fall rätt till ersättning.

 I detta sammanhang kan erinras om att länsstyrelsen med stöd av bestämmelserna

i 3 kap. lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. kan förklara en byggnad som

byggnadsminne. Förutsättningen härför är att byggnaden är synnerligen märklig

genom sitt kulturhistoriska värde eller att den ingår i ett kulturhistoriskt

synnerligen märkligt bebyggelseområde. Rätt till ersättning föreligger bl.a. om

de skyddsföreskrifter som länsstyrelsen kan utfärda innebär att pågående

markanvändning avsevärt försvåras inom berörd del av fastigheten.

Erfarenheterna av PBL

I de olika studier som gjorts i syfte att analysera PBL:s bevaranderegler har

det framkommit att det i den praktiska tillämpningen förekommer olika tolkningar

av innebörden av det nuvarande regelsystemet.

 Erfarenheterna visar att kommunernas underlag vad gäller kulturmiljön har

redovisats i växlande former. Det underlag som finns, bl.a. i form av kommunala

kulturmiljöprogram eller byggnadsinventeringar, kommer inte alltid till

användning i kommunens tillämpning av PBL. I regel innehåller inte heller över-

siktsplanerna några ställningstaganden från kommunens sida till hur olika

kulturmiljöer skall behandlas.

 Erfarenheterna visar också att tveksamhet råder om vilka krav kommunen - med

åberopande av enbart de grundläggande varsamhets- och hänsynsreglerna - kan

ställa vid tillståndsprövningen enligt PBL.

 Från kommunhåll har uppgetts att det största problemet med att hävda

kulturmiljöintressena är de svårtolkade reglerna om ersättning och om rätte-

gångskostnader.

Redovisning av kulturmiljön i översiktsplanen

Erfarenheterna från tillämpningen av plan- och bygglagens bestämmelser om

hänsynstagande till kulturella värden i den byggda miljön visar att kommunernas

ansvar för att ta fram och redovisa erforderligt underlag om kulturmiljön

behöver tydliggöras. Tidigare har redovisats förslag till ändringar i 2 kap. PBL

som medför att tydligare utgångspunkter ges för att planläggning och byggande

skall ske med beaktande av natur- och kulturvärden, avsnitt 5.1. Därigenom kan

den fysiska planeringen medverka till att dessa värden i den byggda miljön

förvaltas på ett bättre sätt. Förslaget innebär ett förstärkt krav på att kommu-

nernas planeringsunderlag skall visa olika värden och kvaliteter som finns i den

befintliga miljön. I översiktsplanens redovisning av de allmänna intressen som

bör beaktas vid beslut som rör användningen av mark- och vattenområden samt

bebyggelse bör normalt ingå en redovisning av kulturmiljövärden. Dessutom skall

planen ge en samlad bild av hur den byggda miljön som helhet skall utvecklas och

bevaras. Den redovisning av konsekvenserna av översiktsplanen som skall tas fram

under planprocessen och framgå av planbeskrivningen bör omfatta också planens

effekter för kulturmiljön.

 Idag kan kulturmiljövärdena hävdas i det enskilda fallet med stöd av bl.a.

bestämmelserna i 3 kap. PBL och det underlag som nu finns tillgängligt om dessa

värden. Genom den förbättrade redovisningen av kulturmiljöintressena i

översiktsplanen som regeringens förslag syftar till kommer kommunerna att på ett

kraftfullare sätt kunna slå vakt om dessa värden. I avvaktan på att kommunerna

hinner komplettera sina översiktsplaner i nu berört avseende får

kulturmiljöintressena i de enskilda ärenden som aktualiseras hävdas med stöd av

tillgängligt underlag på samma sätt som i dag.

 Det är kommunerna själva som har ansvaret för att beslutsunderlaget om bl.a.

kulturmiljön byggs upp. Länsstyrelsen har därvid en viktig uppgift att ta fram

och förmedla kunskap till kommunerna. Länsstyrelsen kan också bidra till att

kunskaperna om kulturmiljön utvecklas och att grundläggande markanvändnings-

frågor får en mer likartad behandling i kommunerna. Genom att länsstyrelsens

uppgifter och ansvar i översiktsplaneringen förtydligas kommer länsstyrelsen i

större utsträckning att kunna verka för att översiktsplanen grundas på nödvändig

kunskap om kulturmiljöns innehåll. Den statliga kulturmiljövården är uppbyggd så

att länsstyrelsen i frågor om kunskapsuppbyggnad bör kunna stödja sig på

länsmuseernas insatser. Vidare förutsätter regeringen att staten, i första hand

genom Riksantikvarieämbetet, tar ansvar för metod- och teknikutvecklingen för

inventeringsarbetet. Det är också viktigt att länsmuseerna utvecklar sin

kompetens så att de kan tillgodose det rådgivningsbehov och tillhandahålla de

tjänster som kommunerna efterfrågar i dessa avseenden.

Varsamhetsbestämmelser

Ett grundläggande krav vid ändring av byggnader är att ändringar skall utföras

varsamt så att byggnadens särdrag beaktas och dess byggnadstekniska, historiska,

kulturhistoriska, miljömässiga och konstnärliga värden tas till vara (3 kap.

10 §). Redan i dag kan sådana krav uttryckas genom bindande bestämmelser i en

detaljplan eller områdesbestämmelser. Regeringen anser att denna möjlighet

uttryckligen skall framgå av PBL:s bestämmelser om vad som får regleras i

detaljplan och områdesbestämmelser (5 kap. 7 och 16 §§). Införandet av varsam-

hetsbestämmelserna innebär inte i sig ökade möjligheter att hävda kulturmiljö-

värdena, men kan medföra att dessa värden för alla parter tydliggörs på ett sätt

som är ägnat att öka respekten och förståelsen för dem. Av det sagda följer

vidare att de varsamhetsbestämmelser som meddelas i en detaljplan eller i

områdesbestämmelser inte kan medföra längre gående krav på fastighetsägaren än

vad som gäller enligt 3 kap. 10 §. Varsamhetsbestämmelserna är således inte er-

sättningsgrundande.

 Om en fastighetsägare anser att varsamhetsbestämmelserna är alltför långtgående

kan han i likhet med vad som gäller i dag överklaga beslutet att anta planen

eller områdesbestämmelserna. Överprövande instanser har då att göra en avvägning

mellan det allmänna intresset av varsamhetsbestämmelserna och det enskilda

intresset. Om kommunen vill ställa högre krav än vad som kan ställas med stöd av

3 kap. 10 § skall skyddsbestämmelser användas, om byggnadens värde motiverar

det.

 Eftersom varsamhetsbestämmelser endast kan meddelas för att precisera vad som

annars gäller enligt 3 kap. 10 § får de inte innebära sådan

rådighetsinskränkning för den enskilde fastighetsägaren att pågående

markanvändning inom berörd del av fastigheten avsevärt försvåras. De föreslagna

lagändringarna kommer därmed inte heller att strida mot egendomsskyddet i

2 kap. 18 § regeringsformen i dess nya lydelse eftersom varsamhetsbestämmelserna

inte kan medföra längre gående inskränkningar för den enskilde än vad som följer

redan av de grundläggande varsamhetskraven i PBL.

Skillnaden mellan varsamhetsbestämmelser och skyddsbestämmelser

När det gäller gränsdragningen mellan varsamhetsbestämmelser och

skyddsbestämmelser kan först och främst pekas på att kravet på varsamhet i

3 kap. 10 § PBL gäller för alla byggnader och att varsamhetsbestämmelser således

även kan meddelas för sådana särskilt värdefulla byggnader som avses i

3 kap. 12 §. De speciella skyddsbestämmelser som kan meddelas för dessa

byggnader är att betrakta som en annan och mera långtgående reglering, varav

bl.a. följer att de kan grunda rätt till ersättning.Införandet av möjligheten

att meddela särskilda varsamhetsbestämmelser kräver att det klart kan utläsas av

detaljplan eller områdesbestämmelser huruvida en viss bestämmelse är en

varsamhetsbestämmelse eller en skyddsbestämmelse. För att det inte skall råda

någon tvekan i detta avseende måste det därför uttryckligen anges i detaljplanen

eller områdesbestämmelserna om en planbestämmelse är en skyddsbestämmelse eller

en varsamhetsbestämmelse.

Allmänna råd

Regeringens bedömning: Riksantikvarieämbetet och

Boverket bör ges i uppgift att utarbeta allmänna råd

om vad beslutsunderlaget rörande kulturmiljön bör

innehålla.

 Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens bedömning.

 Remissinstanserna: De remissinstanser som yttrat sig i denna fråga ställer sig

positiva till att allmänna råd utarbetas.

 Skälen för regeringens bedömning:För att undvika alltför stora skillnader i

olika kommuners hantering av kulturmiljöfrågorna och tillämpning av bestämmelser

som rör kulturmiljön har regeringen för avsikt att uppdra åt

Riksantikvarieämbetet att tillsammans med Boverket utarbeta allmänna råd. I

detta arbete bör erfarenheter och synpunkter från kommunerna tas till vara.

Samverkan mellan natur- och kulturvården

Som redovisats i föregående avsnitt utgör natur- och kulturvärdena en

grundläggande förutsättning för en rik och levande vardagsmiljö i våra städer

och tätorter samt i landsbygdsområden. 1980-talets omfattande exploatering för

bebyggelse har ersatts av förtätning och förnyelse av den byggda miljön.

Samtidigt utsätts stadsbygden och omgivande landskap för nya storskaliga

förändringar, främst genom utbyggnad av kommunikationsleder och en omfattande

förändring av odlingslandskapet genom den pågående omvandlingen inom jordbruket.

Detta påverkar på olika sätt natur- och kulturvärden i den byggda miljön och i

landskapet. Förändringstrycket riktas inte enbart mot städer och tätorter. Också

mindre samhällen och glesbygdsområden är utsatta för en successiv omvandling som

riskerar att försämra livsmiljön socialt och kulturellt.

 Det främsta sättet att skydda natur- och kulturvärden är som nämnts genom en

ökad hänsyn till värdena vid planering och genomförande av olika åtgärder och

ingrepp i den byggda miljön och i landskapet. För att få ett rättsverkande skydd

måste emellertid bestämmelserna i PBL, naturvårdslagen (1964:822) samt lagen

(1988:950) om kulturminnen m.m. användas.

 Det grundläggande ansvaret för omsorgen om natur- och kulturvärdena i

stadsbygden ligger på kommunerna. Ett betydande ansvar för den byggda miljöns

utformning vilar även på vissa sektorsmyndigheter, framför allt trafikverken som

svarar för planering och byggande av kommunikationsleder och tillhörande

anläggningar. Naturvårdsverket, Riksantikvarieämbetet och Boverket har bl.a.

uppgiften att medverka till att utveckla metoder för skydd och säkerställande av

natur- och kulturvärden. Länsstyrelserna har ett särskilt ansvar att förmedla

kunskaper och underlag från statliga myndigheter och att ge råd till kommunerna.

 Regeringens förslag i det föregående syftar bl.a. till att genom lagstiftning

förbättra möjligheterna att slå vakt om natur- och kulturvärden i den byggda

miljön och i landskapet. Det behövs emellertid ytterligare åtgärder för att öka

hänsynen till natur- och kulturvärdena vid olika planerings- och

beslutsprocesser.

 Samlade insatser bör nu göras för att ytterligare uppmärksamma natur- och

kulturvärdenas betydelse och att öka hänsynen till dessa värden i

samhällsplaneringen. I första hand bör arbetet inriktas mot att utveckla metoder

och arbetssätt som kan medverka till att natur- och kulturmiljöfrågorna bättre

integreras i planering och beslut som rör den byggda miljön och landskapet. De

möjligheter som finns att med stöd av gällande lagstiftning säkerställa

värdefulla områden och miljöer bör enligt regeringens mening utnyttjas bättre.

 Ett viktigt led i utvecklingsarbetet är att åstadkomma en bättre samverkan

mellan natur- och kulturmiljövården. Det är troligt att utvecklade analyser av

de samlade natur- och kulturmiljövärdena i många fall ger ökade möjligheter till

hänsynstagande i olika beslutssituationer. Berörda centrala myndigheter, dvs.

främst Riksantikvarieämbetet och Naturvårdsverket, bör i samverkan med Boverket

svara för ett utvecklingsarbete med en sådan inriktning.

Ersättningsbestämmelserna

Regeringens bedömning: Ersättningsbestämmelserna bör

bli föremål för ytterligare utredning.

 Utredningens förslag: Utredningen har föreslagit vissa ändringar i syfte att

förenkla ersättningsreglerna. Förslaget innebär bl.a. att skyddsbestämmelser

alltid innebär också ett rivningsförbud och att fastighetsägaren skall ha rätt

till ersättning, om den sammanlagda skadan till följd härav innebär att den

pågående markanvändningen avsevärt försvåras inom berörd del av fastigheten.

Ersättning till följd av meddelade skyddsbestämmelser skall enbart betalas ut

för den del av skadan som går utöver den angivna kvalifikationsgränsen.

 Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna är positiva till utredningens

förslag. Förslaget att skyddsbestämmelser alltid skall innebära rivningsförbud

tillstyrks av bl.a. Riksantikvarieämbetet, Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus

län samt Enköpings kommun. Några kommuner, däribland Linköpings och Norrtälje

kommuner, anser att rivningsförbud som fristående planbestämmelse bör

bibehållas. Bland dem som särskilt kommenterat ersättningsreglerna har flera

länsstyrelser och kommuner uppgett att det i första hand är rättegångskostnads-

reglerna som bör ses över. Uppsala universitet, Länsstyrelsen i Västernorrlands

län, Falu, Värnamo och Gotlands kommuner anser att anledningen till att många

kommuner varit restriktiva med att genomföra planer som kan leda till

ersättningsanspråk främst är den osäkerhet som råder om kostnaderna för att

processa om ersättningen. Eskilstuna kommun anser att förslaget kan få till

följd att många byggnader rivs innan en plan med skyddsbestämmelser vunnit laga

kraft. Villaägarna tycker att det är bra att ersättningsreglerna blir enhetliga

men vill att dagens regler om ersättning för skyddsbestämmelser skall tillämpas,

dvs. inget avdrag för s.k. självrisk.

 Skälen för regeringens bedömning: Ersättningsreglerna har av många uppfattats

som svårtolkade. Kritik har framförts mot att logiken i tillstånds- och

ersättningssystemet brister i vissa stycken. I de fall skyddsbestämmelser

införts är det oklart i vad mån de innefattar sådana krav som, med stöd av

bestämmelserna i 3 kap. 12 § PBL, kan ställas utan att rätt till ersättning

uppkommer. Systemet med skilda kvalifikationsgränser kan ge upphov till problem

vid tillämpningen, särskilt som fastighetsägaren kan åberopa olika skador som

kan ha inträffat under den senaste tioårsperioden. Från kommunhåll har kritik

främst riktats mot rättegångskostnadsreglerna.

 Utredningens förslag till förenkling av ersättningsreglerna verkar i olika

riktningar. Å ena sidan föreslår utredningen en s.k. självrisk även vid

ersättning för skada till följd av skyddsbestämmelser, vilket innebär ett lägre

ersättningsbelopp till den enskilde fastighetsägaren. Å andra sidan sänks

ersättningströskeln för fall där det tidigare krävts att skadan är betydande i

förhållande till värdet av berörd del av fastigheten, vilket innebär att antalet

ersättningsgilla skadefall ökar.

 Regeringen anser att ersättningsfrågorna bör bli föremål för ytterligare

överväganden i samband med Plan- och byggutredningens fortsatta arbete, bl.a.

vad avser de ekonomiska effekterna av ändringar av ersättningssystemet. Några

förslag till lagändringar i denna del läggs därför inte fram nu.

5.3.3Tillgänglighet i den offentliga miljön m.m.

Regeringens bedömning: Boverket ges i uppdrag att

närmare analysera Plan- och byggutredningens

förslag, bl.a. med avseende på

kostnadskonsekvenserna, vad gäller insatser för att

förbättra tillgängligheten i befintliga offentliga

lokaler och på allmänna platser.

 Utredningens förslag: Utredningen föreslår att mer precisa krav bör ställas på

tillgänglighetsskapande åtgärder i samband med nybyggnad och ändring av allmänna

platser och områden för andra anläggningar än byggnader. Bemyndigande skall

därför ges för tillämpningsföreskrifter med krav på sådana åtgärder.

 Krav införs på att enkelt åtgärdade hinder mot tillgängligheten och

användbarheten för personer med nedsatt rörelse- eller orienteringsförmåga skall

vara åtgärdade före år 2000 i befintliga publika lokaler och på befintliga

allmänna platser.

 Tillämpningsföreskrifterna till PBL rörande tillgängligheten och användbarheten

för personer med nedsatt rörelse- eller orienteringsförmåga bör göras tydligare

så att det klart framgår vad som är samhällets minimikrav.

 Remissinstanserna: Remissinstanserna är i princip positiva till grundtanken att

förbättra tillgängligheten i den byggda miljön. De flesta instanserna har inte

heller något att invända mot att kravet på tillgänglighet även skall gälla

allmänna platser och andra anläggningar än byggnader. Många remissinstanser,

främst kommuner, motsätter sig förslaget om krav på tillgänglighet även i

befintliga lokaler. De ifrågasätter bl.a. vem som har ansvaret för kostnader och

åtgärder, vad som är ett enkelt avhjälpt hinder och vem som avgör det. Vidare

påpekas att sanktionsmöjligheter saknas och att tiden är för kort.

Riksantikvarieämbetet befarar att det i vissa fall kan bli svårt att hävda

kulturminneslagens krav på kulturhistoriska hänsyn. Borås kommun anser att ett

retroaktivt förslag bör vara kopplat till statliga bidrag eller i annat fall

vara en rekommendation till kommunerna som alltefter råd och lägenhet får vidta

åtgärder.

 Riksdagens ombudsmän (JO) framhåller att i PBL-propositionen (prop. 1985/86:1)

uttalades att byggnadslagstiftningen vilar på den grunden att bestämmelser med

krav som gäller byggnader inte skall ha tillbakaverkande kraft.

 Remissinstanserna är i huvudsak överens om att det behövs tillämp-

ningsföreskrifter med bl.a. samhällets minimikrav. Dessa bör finnas när lagen

träder i kraft. Halmstads kommun ifrågasätter dock det lämpliga i att ett

statligt verk får i uppdrag att utfärda tillämpningsföreskrifter eftersom en

väsentlig del av lagstiftningens innehåll då inte blir föremål för en

parlamentarisk prövning.

 Skälen för regeringens bedömning: Sedan år 1966 har den svenska lagstiftningen

uppmärksammat de handikappades behov av tillgänglighet i bebyggelsemiljön.

Successivt har bestämmelserna utökats till de krav som i dag ställs i PBL samt i

lagen (1994:852) om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk, m.m. och

förordningen (1994:1215) om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk, m.m.,

byggnadsverkslagen resp. byggnadsverksförordningen. PBL:s krav innebär att alla

nya tomter för permanent bebyggelse och allmänna platser skall vara tillgängliga

och användbara för personer med nedsatt rörelse- eller orienteringsförmåga. I

byggnadsverkslagen och byggnadsverksförordningen ställs motsvarande krav på

byggnadsverk. Vissa undantag gäller dock för en- eller tvåbostadshus, för

bostadshus som har färre än tre våningsplan och för arbetslokaler med hänsyn

till verksamhetens art.

 Vid ändring av byggnader skall i princip samma krav ställas, om det inte är

uppenbart oskäligt med hänsyn till byggnadens förutsättningar och ändringens

omfattning. Möjligheter för kommunen att anlägga en s.k. områdessyn finns också

i byggnadsverkslagen. I detaljplan eller områdesbestämmelser kan således lägre

krav ställas, om bebyggelsen inom området ändå får långsiktigt godtagbara

egenskaper.

 Jämfört med andra länder har Sverige högt ställda krav på tillgänglighet och

användbarhet för personer med nedsatt rörelse- eller orienteringsförmåga -

kanske t.o.m. de högsta i världen när det gäller bostäder. I andra europeiska

länder finns i allmänhet krav på tillgänglighet, men det saknas generella krav

på att bostäder skall vara tillgängliga. Man kan också kräva att enbart vissa

bostäder i ett område eller en byggnad, t.ex. de i bottenvåningen, skall vara

tillgängliga och användbara. Detta gäller också i USA där flerbostadshus utan

hiss skall ha handikappanpassade lägenheter på bottenvåningen. I byggnader med

hiss och fler än tre lägenheter gäller handikappkraven inom lägenheterna. Nya

allmänna lokaler skall vara tillgängliga. Även ombyggda lokaler skall vara

tillgängliga, med hänsyn till vad som är rimligt och möjligt att genomföra i den

befintliga byggnaden. Det finns i USA också krav på åtgärder i befintliga

publika byggnader. Dels skall dessa, om det inte är oskäligt, förses med

hjälpmedel (t.ex. blindskrift) eller service för att den handikappade skall

kunna utnyttja utbudet i lokalen, dels skall byggnadstekniska hinder tas bort

där detta är lätt att åstadkomma och inte orimligt betungande för

fastighetsägaren. Krav på åtgärder i befintlig bebyggelse är heller inte helt

främmande för svensk byggnadslagstiftning. Bestämmelser av i huvudsak arbetar-

skyddskaraktär finns i 17 kap. 20 § PBL. I 21 § ställs vissa krav på

handikappanpassning av terminalbyggnader. Den paragrafen skall tillämpas också

på befintliga byggnader.

Lägesbedömning

De undersökningar som har gjorts, bl.a. av Plan- och byggutredningen, visar att

det befintliga byggnadsbeståndet ofta uppvisar brister, medan nya byggnader i

princip uppfyller de tillgänglighetskrav som kan ställas. Men även i nya

byggnader är det vanligt att det finns brister när det gäller

detaljutformningen. Det kan gälla exempelvis placeringen av hissknappar,

dörröppnare, toalettstolar och hjälphandtag. Färgsättningen kan vara illa vald

med hänsyn till synskadades behov och belysningen kan vara bristfällig. Det

händer också att tillgängligheten i och för sig är tillgodosedd, men att det

skett på ett krångligt sätt.

 De långa och ibland komplicerade rörelsemönster som krävs i vårt samhälle

skapar i sig problem för många, bl.a. för människor med funktionshinder. Den

fysiska ansträngningen föranledd av de långa avstånden samt att de handikappade

ofta hänvisas till särskilda entréer, gör att människor med funktionshinder inte

kan använda den byggda miljön på samma villkor som övriga. Det uppfattas också

som besvärande för människor med handikapp att även om tillgängligheten är

tillgodosedd så kan den vara det på ett ovärdigt sätt. Det förekommer också att

dörrar, entréer och hissar som i och för sig är anpassade för handikappade hålls

låsta, vilket är ytterligare ett exempel på att det som är tillgängligt i teorin

inte behöver vara det i praktiken.

 I samband med ombyggnad händer det vidare att tillgängligheten inte blir helt

tillgodosedd. I utemiljön ställer trottoarkanter till problem.

 Samarbetet mellan kommunerna och handikapporganisationerna förefaller enligt

Plan- och byggutredningen i många fall vara bristfälligt. Överlag borde enligt

utredningen informationen om förestående byggnadsprojekt från kommunens sida

vara bättre, samtidigt som handikappförbunden kanske skulle kunna hålla sig

bättre underrättade om aktuella byggprojekt.

 Enligt regeringens mening måste arbetet med att förbättra tillgängligheten ske

i hela plan- och byggprocessen - från den översiktliga planeringen, via

detaljplaneringen till bygglov, samråd och kontrollplan. Socialtjänsten, med sin

särskilda kunskap om de behov som finns i kommunen, har ett stort ansvar i denna

process, från det strukturinriktade översiktliga arbetet till den

individinriktade bostadsanpassningen.

Tillsyn och kontroll

Det nya systemet för tillsyn och kontroll har förutsättningar att kunna förena

möjligheterna att säkerställa de grundläggande tillgänglighetskraven i ett

tidigt skede av byggprocessen med en förbättrad uppföljning av kraven under

byggtiden. Därmed säkerställs att byggnaden när den är färdig helt igenom

uppfyller kraven på tillgänglighet.

 Nödvändiga förutsättningar för detta är att kraven är formulerade så att de är

förutsebara, tydliga och entydiga. Vikten av detta har strukits under av flera

remissinstanser. Kravet på förutsebarhet innebär att byggherren under

projektering och i de inledande skedena av byggprocessen skall veta vilka krav

som gäller. Kraven på tydlighet och entydighet innebär att det inte skall kunna

råda några olika uppfattningar om hur kraven skall tillgodoses.

 I tillämpningsföreskrifter är det nödvändigt att arbeta med funktionskrav i

stället för tekniska lösningar, eftersom föreskriften inte bör styra

byggverksamheten mot en viss teknisk lösning, förhindra vissa fabrikat etc. Det

har emellertid under en tid funnits en osäkerhet om vad som är skillnaden mellan

funktionskrav och tekniska lösningar och det har understundom ansetts att de

senare uttrycker i måttangivelser vad de förra uttrycker i allmänna ordalag.

Detta är emellertid en missuppfattning. Ett funktionskrav kan mycket väl anges

som ett mått, t.ex. det mått som krävs för att man skall kunna komma igenom en

dörr med rullstol eller det decibeltal som ger godtagbar bullerfrihet. Tekniska

lösningar handlar det om när man i stället för att exempelvis ange dörrens

passagemått anger dörrens karmyttermått eller i stället för att ange väggens

decibeltal anger vilken tjocklek som ljudisoleringen skall ha.

 Enligt regeringens uppfattning måste byggreglerna vara så tydliga att det är

odiskutabelt vad som är samhällets minimikrav. Regeringen har nyligen gett

Boverket i uppdrag att utvärdera de nya byggreglerna samt det nya tillsyns- och

kontrollsystem som träder i kraft den 1 juli 1995. I uppgiften ingår att

undersöka om tillgänglighetskraven är ändamålsenligt utformade. Vidare måste

förnyade ansträngningar göras när det gäller att arbeta fram standards m.m. för

att tillfredsställa kraven på tillgänglighet för personer med nedsatt oriente-

ringsförmåga. Det gäller därvid både personer med nedsatt syn och hörsel och

personer med förståndshandikapp. Det är en uppgift för ansvariga myndigheter att

verka för att sådana standards m.m. kommer fram i erforderlig omfattning.

 För att öka kunskapen inom byggsektorn om de handikappades behov och hur dessa

kan tillgodoses behövs intensifierade utbildningsinsatser. Det ankommer på

berörda myndigheter att i samråd med handikapprörelsen utöka informations- och

utbildningsinsatserna.

Krav vid nybyggnad, tillbyggnad och ändring av byggnad

Utöver behovet av att förbättra möjligheterna till uppföljning av föreskrifterna

med hjälp av ett effektivare kontrollsystem, visar inte utredningens analys att

det föreligger några stora behov av att förändra byggnadsverksförordningen i

syfte att förbättra tillgängligheten för personer med nedsatt rörelse- eller

orienteringsförmåga vid nybyggnad, tillbyggnad och ändring av byggnad. Men det

finns å andra sidan mycket annat som kan göras för att bebyggelsemiljön skall

bli bättre tillgänglig.

 Tillgängligheten och användbarheten i byggnadsbeståndet för personer med

nedsatt rörelse- eller orienteringsförmåga har successivt förbättrats under de

senaste decennierna i enlighet med den uttalade målsättningen att alla skall

kunna delta på lika villkor i samhällslivet. Detta har kunnat ske i samband med

den gradvisa förnyelsen av byggnadsbeståndet genom rivning, ny-, om- och

tillbyggnad och med hjälp av bostadssubventioner. Detta förbättringsarbete kan

förväntas fortsätta också i framtiden och medföra att byggnadsbeståndet

successivt blir allt tillgängligare.

Tillgänglighet ett allmänt intresse

Plan- och byggutredningen har haft i uppdrag att lämna förslag på vad som kan

anses vara väsentliga allmänna intressen och som skall värnas särskilt genom

samhällsåtgärder. Otvetydigt är möjligheten att delta i samhällslivet, oberoende

av funktionshinder, ett sådant väsentligt allmänt intresse. Det betyder att man

skall kunna delta i arbetsliv och kulturliv och kunna tillgodogöra sig

undervisning och samhällelig och kommersiell service oberoende av

funktionshinder. Det betyder också att det skall finnas ett sådant utbud av

bostäder så att man i rimlig utsträckning kan välja bostad och bostadsort utan

begränsningar med hänsyn till eventuella handikapp och att man skall kunna bo

kvar i sin invanda miljö, om man skulle drabbas av sjukdom eller

funktionsnedsättning.

 Bland remissinstanserna anser bl.a. Socialstyrelsen och De Handikappades

Riksförbund att besökstillgängligheten skall betraktas som ett väsentligt

allmänt intresse, dvs. att i princip alla bostadslägenheter skall kunna besökas

av en person med funktionshinder. Regeringen delar i det avseendet utredningens

tveksamhet till om tillgänglighet till samtliga bostäder skall betraktas som ett

väsentligt allmänt intresse. Det hindrar dock inte att det bör vara en

målsättning på sikt att samtliga bostäder skall vara tillgängliga. Som ovan

nämnts sker ju också en successiv förbättring av befintliga bostäder. Det finns

i sammanhanget anledning att erinra om att både bostadssektorn och den

offentliga sektorn i dag brottas med stora svårigheter att skära ner kostnader.

Det betyder att de insatser som görs framöver måste göras så att de kommer till

bäst nytta. Det gäller då också att hitta en rimlig avvägning mellan kravnivå

och kostnader, så att inte kraven är så höga att de förhindrar önskvärda och

nödvändiga åtgärder. Det innebär inte att kortsiktiga ekonomiska förhållanden

alltid skall styra vad som är möjligt och önskvärt i fråga om bättre

tillgänglighet. När det gäller offentliga lokaler och de vanligaste

arbetsplatserna är det enligt regeringens uppfattning en självklarhet att dessa

i samband med ändring skall bli tillgängliga för alla oberoende av

funktionsnedsättning. Det ligger givetvis i sakens natur att sådana krav inte

omfattar anläggningar som exempelvis ingår i Försvarsmaktens krigsorganisation.

 Det kommunala ansvaret både för äldre- och handikappomsorg och för

bostadsanpassning innebär att kommunerna måste ha möjlighet att göra rimliga

avvägningar mellan generella och riktade åtgärder, så att tillgängliga resurser

kan användas effektivt, t.ex. med hjälp av kommu-nala tillgänglighetsprogram och

eget utvecklingsarbete. I det kommunala tillgänglighetsprogrammet, som bör ingå

som en del av översiktsplanen, kan riktlinjer ges för hur de handikappades

villkor i kommunen skall förbättras. Regeringen anser att sådana

tillgänglighetsprogram bör upprättas i varje kommun. Programmen bör kopplas till

översiktsplanen som en viktig social aspekt, men bör också kunna utgöra separata

program. Som framgår av avsnitt 5.2.1 föreslår regeringen att i princip alla

detaljplaner skall grundas på program. Ett sådant program bör också behandla

frågor om tillgänglighet. Handikapporganisationerna bör självfallet vara en

aktiv samrådspart vid utarbetandet och uppföljningen av sådana program. En aktiv

medverkan från handikapporganisationernas sida torde vara den viktigaste

garantin för att de tillgänglighetskrav som ställs verkligen blir uppfyllda.

 Sammanfattningsvis är det alltså regeringens uppfattning att det nu inte finns

anledning att ytterligare skärpa kraven på tillgänglighet i bostadsbeståndet.

Aktiva insatser från bl.a. handikapporganisationernas sida, tillsammans med

kommunala tillgänglighetsprogram och det ovan ställda kravet på ett

obligatoriskt program i samband med detaljplan, bör dock medföra att den

successiva förbättringen av bostadsbeståndet och den byggda miljön i övrigt kan

påskyndas.

Begreppet funktionshinder

Handikapputredningen har i betänkandet Ett samhälle för alla (SOU 1992:52)

föreslagit att handikappbegreppet i PBL och i byggnadsverksförordningen vidgas

från "nedsatt rörelse- och orienteringsförmåga" till "funktionshinder" för att

därmed inbegripa överkänslighet/allergier. Bland remissinstanserna delar bl.a.

Socialstyrelsen, Statens handikappråd och Riksförbundet mot Astma-Allergi denna

bedömning. Handikapputredningens avsikt att utöka personkretsen för

tillgänglighetskraven till att också omfatta personer med

överkänslighet/allergier innebär emellertid ingen egentlig materiell förändring

i PBL och byggnadsverksförordningen. Förslaget skulle dock kunna få betydande

och delvis oöverskådliga konsekvenser för bebyggelselokalisering och planering

av den yttre miljön. Med hänsyn därtill anser sig regeringen inte nu kunna

förorda en ändring i lagstiftningen i enlighet med Handikapputredningens

förslag.

Allmänna platser m.m.

Den analys av tillgängligheten i bebyggelsen som Plan- och byggutredningen låtit

utföra visar att det ofta är i gatumiljön som det finns hinder för personer med

nedsatt rörelse- eller orienteringsförmåga. Handikapputredningen har tidigare

kommit till samma slutsats. Hindren består både av svårigheter för

rörelsehindrade att klara nivåskillnader, markbeläggning och trottoarkanter och

av svårigheter för personer med nedsatt orienteringsförmåga att hitta rätt. PBL

kräver i dag enbart att allmänna platser, dvs. torg, gator och parker m.m.,

handikappanpassas i skälig utsträckning och någon närmare precisering av kraven

lämnas inte i förordning eller tillämpningsföreskrifter. Enligt regeringens

mening är det ett väsentligt allmänt intresse att den gemensamma miljön i rimlig

utsträckning kan användas av alla på lika villkor och att ingen skall vara

utestängd från deltagande i samhällslivet på grund av nedsatt rörelse- eller

orienteringsförmåga. Starka skäl talar för att förbättringen av den gemensamma

miljön behöver intensifieras. Innan mer precisa krav kan ställas på

tillgänglighetsskapande åtgärder i samband med nybyggnad och förändring av

allmänna platser och i områden för andra anläggningar än byggnader behöver bl.a.

kostnadskonsekvenserna analyseras närmare.

 Handikapputredningen har föreslagit att all gatumiljö och alla lokaler dit

allmänheten äger tillträde skall göras tillgängliga inom 15 år. För mindre

näringsidkare skall undantag kunna medges, om konsekvenserna för verksamheten

skulle bli orimliga och leda till nedläggning eller flyttning. Då skall i

stället näringsidkaren göra sin verksamhet tillgänglig på annat sätt. Regeringen

delar Handikapputredningens och Plan- och byggutredningens gemensamma

uppfattning att tillgängligheten till offentliga lokaler och allmänna platser

bör förbättras utöver den takt som betingas av ny- och ombyggnadsverksamheten

för att det skall bli möjligt för handikappade att delta i samhällslivet på

samma villkor som andra.

 Konsekvenserna av Handikapputredningens förslag berörs enbart summariskt i

betänkandet Ett samhälle för alla (SOU 1992:52). Det har inte heller inom Plan-

och byggutredningen varit möjligt att göra en noggrann analys av vilka

ombyggnadsåtgärder som är erforderliga eller de företags- och samhällsekonomiska

konsekvenserna av detta förslag.

 Resultaten i den analys av tillgängligheten som Plan- och byggutredningen låtit

utföra visar emellertid att bristande tillgänglighet ofta beror på olämplig

detaljutformning som ibland uppstått genom slarv eller okunskap i byggprocessen.

Att rätta till sådana brister skulle medföra en betydligt bättre tillgänglighet

för rörelsehindrade och personer med nedsatt orienteringsförmåga.

 En möjlig väg med rimliga insatser vore enligt Plan- och byggutredningen att

såsom i USA ställa krav på att enkelt åtgärdade hinder skall ha undanröjts inom

en viss tidsrymd i offentliga lokaler och på allmänna platser. Sådana enkla

åtgärder kan vara att öka orienterbarheten genom målning i kontrastfärger,

skyltning och belysning samt att ta bort mindre barriärer för personer i

rullstol, t.ex. genom att ta bort trösklar, flytta dörröppnare som kommit fel,

skaffa enkla lösa ramper för att överbrygga mindre nivåskillnader, ta bort

trottoarstenar vid övergångställen och sätta upp tydliga anvisningar för

tillgänglig väg. Många av dessa åtgärder kan göras som en del av det löpande

underhållet och ingå i förvaltningen av lokaler och allmänna platser. De bör

därmed inte medföra några egentliga kostnader. I en undersökning som

Neurologiskt Handikappades Riksförbund låtit utföra - och som redovisas i Plan-

och byggutredningen - av tillgängligheten till offentliga lokaler i en mindre

stad i Mellansverige framkommer vid en preliminär bearbetning att endast 12

procent av entréerna till dessa lokaler uppfyller byggreglernas krav på

tillgänglighet, men samtidigt att 65 procent bedöms möjliga att åtgärda med

mycket måttliga insatser.

 Flera remissinstanser, främst kommuner, har efterlyst närmare analyser av

kostnadskonsekvenser och förtydliganden av vad som avses med enkla åtgärder och

vem som skall utöva tillsyn och kontroll.

 Plan- och byggutredningen har som nämnts inte redovisat kostnadskonsekvenserna

av sina förslag. Regeringen har alltså för närvarande inget underlag för att

bedöma konsekvenserna för bl.a. kommuner och landsting för en anpassning av

befintliga lokaler och allmänna platser. En tillförlitlig kostnadsanalys kan

endast göras när aktuella åtgärder preciserats mer i detalj genom en fortsatt

inventering och analys. Regeringen avser därför att inhämta ett underlag från

Boverket avseende beräknade kostnadskonsekvenser. Först därefter kan ställning

tas till utredningens förslag. I uppdraget till Boverket bör ingå att finna en

lämplig avvägning mellan tillgänglighetskraven, de samhällsekonomiska vinsterna

av en ökad grad av oberoende för personer med nedsatt rörelse- eller

orienteringsförmåga och de kostnader som uppstår för berörda fastighetsägare för

att åstadkomma anpassningsåtgärderna.

 Regeringen vill i sammanhanget erinra om de investeringssatsningar som

riksdagen redan beslutat om bl.a. i syfte att öka tillgängligheten

(prop. 1994/95:25).

5.3.4Återanvändning och återvinning av rivningsmaterial

Regeringens förslag: Genom ett krav på rivningsplan

säkerställs att rivningar av vissa byggnader

genomförs på ett sätt som ger förutsättning för

återanvändning och återvinning av rivningsmaterial

samt för omhändertagande av miljöfarligt avfall.

Kravet avser andra byggnader än

komplementbyggnader, bygglovsfria

ekonomibyggnader för jordbruk, skogsbruk eller

därmed jämförbar näring och totalförsvarets hemliga

byggnader. Byggnadsnämnden får i enskilda fall

besluta att rivningsplan inte behövs.

 När rivningsplan krävs skall det på samma sätt som

vid byggnadsarbeten finnas en kvalitetsansvarig

som skall se till att planen följs. Vidare skall

inte rivningsarbetena få påbörjas förrän bygg-

nadsnämnden godkänt rivningsplanen. Om

rivningsplanen inte följs i någon väsentlig del

skall byggnadsnämnden kunna stoppa vidare rivning

till dess byggherren visar att det finns

förutsättningar för att rivningsplanen

fortsättningsvis skall följas.

 Utredningens förslag: Utredningens förslag är begränsat till de fall rivningen

omfattas av krav på rivningslov. I övrigt överensstämmer förslaget i sak med

regeringens förslag, dock att utredningens förslag inte innehåller något krav på

kvalitetsansvarig eller på att byggnadsnämnden skall godkänna rivningsplanen för

att rivningsarbetena skall få påbörjas.

 Remissinstanserna: De remissinstanser som yttrat sig över detta förslag har

nästan undantagslöst tillstyrkt det. Konkurrensverket har dock uttalat farhågor

för att återanvändning och återvinning av rivningsmaterial förhindras om

kommunerna i alltför hög grad detaljreglerar vilka material som skall tas om

hand och eventuellt styr hur rivningen skall genomföras. Verket har därför

avstyrkt förslaget. Sveriges fastighetsägareförbund anser att en rimligare

ordning än den föreslagna vore att byggnadsnämnden i ett rivningslovsärende

skulle få rätt att begära rivningsplan när den finner behovet påkallat och när

det finns ett fungerande system för omhändertagande av sorterat avfall. Flera

remissinstanser, bl.a. Statens naturvårdsverk och Stockholms kommun, anser att

även större ombyggnader bör omfattas av krav på rivningsplan för det som rivs

ut. Bl.a. Helsingborgs och Borlänge kommuner har föreslagit att ett generellt

krav på rivningsanmälan införs så att även byggnader utanför områden med

detaljplan omfattas av kravet. Malmö kommun har pekat på att det kan finnas

behov av kvalitetsansvarig och ett förfarande liknande byggsamrådet i samband

med rivningsarbeten av viss omfattning. Västerås kommun har anfört att det för

återanvändning och återvinning inte alltid krävs att olika material tas om hand

var för sig och att bestämmelsen riskerar bli "tidsbunden" med den föreslagna

regleringen. Några remissinstanser, bl.a. Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus

län och Gotlands kommun önskar tydligare regler med avseende på återanvändning

och återvinning samt omhändertagande av miljöfarligt avfall. En del

remissinstanser, bl.a. Kammarrätten i Göteborg, har pekat på att det av

förslaget inte framgår vilken reaktion som kan bli följden av att rivningsplanen

inte följs och om det skall ställas några kvalitetskrav på rivningsplanen.

Skövde kommun har framhållit att ett omhändertagande av rivningsavfall inte

skall kunna krävas, om kostnaderna beräknas bli orimligt höga.

 Skälen för regeringens förslag: Enligt Statistiska centralbyrån lämnades år

1990 1,2 miljoner ton bygg- och rivningsavfall till kommunernas deponier. Av

detta var ca 800 000 ton rivningsavfall och 400 000 ton byggavfall.

Uppskattningar av den totala mängden bygg- och rivningsavfall varierar mellan

1,5 och 3 miljoner ton per år. Byggvaror omsätts för 50-60 miljarder kr per år.

Av detta beräknas ca 10 procent bli spill. Som framgår av betänkandet Miljö och

fysisk planering pågår en mängd olika projekt för att få till stånd ett

kretslopp i byggandet. Vidare har regeringen erfarit att Kretsloppsdelegationen

(M 1993:A) har för avsikt att i oktober månad i år överlämna en rapport om

omhändertagande av rivningsmaterial och vid ny- eller ombyggnad överblivet

byggnadsmaterial. Regeringen har därför övervägt om det vore lämpligare att

avvakta med ett förslag i denna del till dess att rapporten färdigställts.

Regeringen ser det emellertid som angeläget att redan nu förbättra

förutsättningarna för att bl.a. tillvarata sådant material vid rivningar som kan

användas vid renoveringar av andra byggnader. Det är också väsentligt att

snarast förbättra förutsättningarna för all hantering av rivningsmaterial.

Regeringen vill därför redan nu lägga ett förslag grundat på det som utredningen

föreslagit.

 I likhet med utredningen anser regeringen att omhändertagandet av

rivningsmaterialet, sedan det sorterats på marken, inte bör regleras i PBL. Det

vidare omhändertagandet av avfall kan t.ex. regleras av kommunfullmäktige enligt

6 § renhållningsförordningen (1990:984). Regeringen utgår från att

Kretsloppsdelegationen kommer att överväga om någon ytterligare reglering av

omhändertagandet av rivningsmaterial erfordras.

Krav på rivningsplan

Regeringen anser att från miljösynpunkt finns så mycket att vinna genom att

ställa krav på rivningsplan att kravet i princip bör utsträckas till alla

rivningar av byggnader. Undantag bör dock göras för komplementbyggnader,

bygglovsfria ekonomibyggnader, dvs. de byggnader som undantagits från

bygglovsplikt i 8 kap. 1 § andra stycket PBL, och totalförsvarets byggnader som

är av hemlig natur.

 I likhet med Naturvårdsverket och Stockholms kommun anser regeringen att det

kan finnas skäl att kräva rivningsplan vid s.k. utrivningar i samband med

ändringar av en byggnad. Den frågan kräver dock vidare överväganden.

 Regeringen anser till skillnad från Fastighetsägareförbundet att krav på

rivningsplan bör vara huvudregel. Med denna utgångspunkt föreslår regeringen att

kravet på rivningsplan utformas generellt och att kommunen får möjlighet att

dispensera från det i enskilda fall.

Rivningsplanens innehåll

Syftet med kravet på en rivningsplan är att främja ett miljömässigt och

ekonomiskt rimligt omhändertagande av rivningsmaterial och avfall från rivningen

och att därmed hushålla med naturresurserna. Ett minimikrav skall vara att

omhändertagande av eventuellt miljöfarligt avfall säkras. Detta torde i många

fall förutsätta en inventering av byggnaden för lokalisering av sådant avfall.

Syftet med rivningsplanen bör vara att rivningen skall ske så att olika material

kan tas om hand var för sig på ett ändamålsenligt sätt. Detta innebär dock inte

att allt måste fraktioneras till minsta beståndsdel. Med en sådan tolkning blir

bestämmelsens innehåll inte heller bundet till dagens teknik. Kravet på att

olika material skall kunna omhändertas var för sig skall således tolkas bl.a.

med beaktande av förutsättningarna för återanvändning och återvinning vid

tidpunkten för rivningen.

Kvalitetsansvarig vid rivning, m.m.

Regeringen anser i likhet med ett flertal remissinstanser att det i de fall det

krävs rivningsplan också bör finnas en kvalitetsansvarig vid rivning och

föreslår därför att bestämmelsen i 9 kap. 13 § om krav på kvalitetsansvarig

utvidgas till att omfatta även sådana rivningar som skall följa en rivningsplan.

Däremot anser regeringen att det inte finns skäl att ställa krav på intyg från

fristående sakkunniga. Rivningsplanen bör således inte jämställas med

kontrollplanen. Det finns heller inte något behov av ett intyg liknande

slutbeviset. Däremot kan man på goda grunder argumentera för att det i vissa

fall kan finnas behov av ett förfarande som liknar byggsamrådet. Regeringen

bedömer det emellertid inte möjligt att i bestämmelser ange när samråd skall

ske. Eftersom behovet inte torde vara så stort att samråd bör föreskrivas som

huvudregel och förfarandet är sådant att det inbjuder till en dialog mellan

kommunen och byggherren, kan frågan lämnas oreglerad. Regeringen utgår därvid

från att byggnadsnämnderna uppfyller sina åligganden enligt 11 kap. 1 § PBL att

lämna råd och upplysningar i frågor som rör nämndens verksamhet.

Omfattningen av kraven på byggherren

Bestämmelsen i 1 kap. 5 § PBL om att både allmänna och enskilda intressen skall

beaktas i ärenden enligt PBL gäller även ärenden som föranleds av en

rivningsanmälan. En avvägning måste därför ske mellan det allmännas intresse av

en så god hantering av rivningsmaterialet som möjligt och kostnaden för den

enskilde. Detta medför inte någon skillnad i fråga om kravet på en godtagbar

hantering av miljöfarligt avfall. Ansvaret för det har ägaren, oavsett

kostnaden. Det måste emellertid förutsättas att ett från miljösynpunkt bättre

omhändertagande av rivningsmaterial ofta medför ökade kostnader för byggherren,

även om det sorterade materialet har ett visst ekonomiskt värde. Denna kostnad

måste således vägas mot den önskade effekten. Blir kostnaden för hög, måste

ambitionsnivån sänkas något.

Förfarandet hos byggnadsnämnden, m.m.

Byggherren bör, som föreslagits av utredningen, presentera en rivningsplan i

samband med rivningsanmälan. Enligt regeringens mening bör sedan byggnadsnämnden

fatta ett beslut i frågan om planen kan godtas. Byggnadsnämnden skall då avgöra

om det finns förutsättningar att hantera rivningsmaterialet på det sätt som

framgår av planen. Detta beslut torde vanligtvis fattas av en tjänsteman efter

delegation. Förfarandet kan därför förutsättas vara tämligen snabbt.

 Ett vägrat godkännande bör kunna överklagas i den ordning som gäller för frågor

enligt 3 kap. Regeringen föreslår att frågan om godkännande regleras i 9 kap.

PBL. Av bestämmelsen i 13 kap. 4 § andra stycket 5 PBL följer att länsstyrelsens

beslut i ett dit överklagat ärende skall överklagas till kammarrätten.

Sanktioner

Sanktionen för utebliven rivningsanmälan föreslås bli densamma som gäller för

bygganmälan. Om byggherren i något väsentligt avseende avviker från

rivningsplanen bör det vara möjligt för byggnadsnämnden att stoppa vidare

rivning på samma sätt som gäller när en kontrollplan inte följs. Regeringen

föreslår därför att 10 kap. 3 § PBL kompletteras så att detta blir möjligt. När

det gäller kontrollplan får byggnadsarbetena förbjudas till dess uppkomna

brister avhjälpts. Motsvarande bestämmelse för rivningsplan måste ha ett annat

kriterium. I de fall en rivningsplan inte följs torde detta visa sig i att det

brister i omhändertagandet, t.ex. genom att materialet inte fraktioneras på

angivet sätt. Arbetet bör därför få återupptas när byggherren kan visa att det

finns förutsättningar för att planen skall följas.

 Har den kvalitetsansvarige varit försumlig kan byggnadsnämnden enligt

9 kap. 15 § PBL besluta att en annan kvalitetsansvarig skall utses. Är det fråga

om en kvalitetsansvarig med riksbehörighet, skall ett sådant beslut anmälas till

det organ som meddelat riksbehörigheten.

Ett exempel

För att visa hur systemet med kan rivningsplan fungera i praktiken vill vi

använda följande exempel.

 Byggnadsföretaget HUSAB har förvärvat en tomt med ett saneringsmoget

fyravåningshus byggt 1923 i ett område som omfattas av en detaljplan. Huset har

varit utsatt för några hårdhänta ombyggnader under åren. Under hand tar bolaget

kontakt med stadsbyggnadskontoret och får besked att kommunen alltid kräver

rivningsplan för ett projekt som det aktuella. HUSAB vänder sig då till

rivningsentrepenören RIVAB och begär en offert på en rivning av huset,

innefattande upprättande av en rivningsplan, omhändertagande och försäljning av

användbart material och omhändertagande av allt avfall. På RIVAB känner man till

att det pågår ett vägbygge där det går att få avsättning för krossad mursten som

fyllning i bullervallar. Kommunens värmeverk köper in spillvirke. Vidare finns

på orten ett dotterbolag till RIVAB som köper in bl.a. begagnade fönster,

köksinredningar, dörrar och sanitetsporslin för återförsäljning.

 Vid en inventering av byggnaden, som görs av en arbetsledare hos RIVAB,

konstateras att det inte finns annat miljöfarligt avfall än ett antal

strömbrytare som innehåller kvicksilver. Det förekommer också golvmattor av PVC.

Vidare finner man att elledningarna i huset har stort kopparinnehåll och att

takstolar och tegelpannor är i bra skick, men att snickerierna blivit utbytta

vid någon ombyggnad så att de inte håller den höga kvalitet man kunde förvänta

sig. När HUSAB får del av inventeringen, förklarar man att man själv har

användning för takstolarna och takpannorna för en om- och tillbyggnad av ett

annat hus på orten. Härefter upprättar RIVAB ett förslag till rivningsplan som

innebär att fönster, dörrblad, värmeelement, sanitetsporslin och vattenkranar

samt elledningar omhändertas för sig före rivningen. Även PVC-mattorna skall

rivas ut och omhändertas för sig, liksom de miljöfarliga strömbrytarna. Vidare

skall takpannorna tas om hand och takstolarna lyftas av, varefter huset rivs med

traditionell teknik och det återstående rivningsmaterialet sorteras i fraktioner

för sten, metall, trä och övrigt.

 På grundval av rivningsplanen upprättas offerten, enligt vilken HUSAB debiteras

kostnaden för rivningsarbetet, deponiavgiften för posten övrigt och kostnaden

för omhändertagandet av PVC-mattorna och strömbrytarna samt krediteras nettot

från försäljningen av fönster m.m., metallskrotet, fyllnadsmassorna och

trävirket.

 HUSAB tecknar avtal om entreprenad för rivningen och allt omhändertagande av

rivningsmaterialet med RIVAB. Därefter inger HUSAB ansökan om rivningslov samt

rivningsanmälan i vilken bolaget anger att rivningsarbetena kommer att påbörjas

tre veckor efter beviljat rivningslov och bifogar rivningsplanen till

rivningsanmälan. Samtidigt anmäler man en kvalitetsansvarig. En tjänsteman på

stadsbyggnadskontoret som har delegation att fatta beslut konstaterar att det

enligt 8 kap. 16 § PBL finns förutsättningar att bevilja lovet och bifaller

ansökan, går igenom rivningsplanen, finner att den kan godtas och meddelar ett

godkännande. Slutligen konstaterar han att den som föreslagits som

kvalitetsansvarig tidigare haft motsvarande uppdrag och att denne har

tillräcklig kompetens. Han beslutar därför enligt 9 kap. 14 § att godkänna den

av byggherren utsedde kvalitetsansvarige för rivningen.

6 Den regionala planeringen

Regeringens bedömning: Inga ändringar föreslås nu i

bestämmelserna om regionplanering i 7 kap. PBL.

 Utredningens förslag: Utredningen föreslår att, om det finns synnerliga skäl,

skall regeringen ha möjlighet att utse ett särskilt regionplaneorgan med

representanter från staten och berörda kommuner. Ett sådant regionplaneorgan

skall ta fram underlag och lämna förslag till en regionplan, som antas av

regeringen. Som en förutsättning för ett sådant förordnande bör gälla att en

frivillig mellankommunal samordning inte kan förutses eller visat sig inte kunna

komma till stånd och att det rör sig om viktiga regionala intressen, där en

mellankommunal samordning är en förutsättning för en ändamålsenlig

samhällsstruktur, t.ex. stora infrastruktursatsningar eller allvarliga

miljöproblem.

 Remissinstanserna: De statliga myndigheterna är över lag positiva till eller

tillstyrker helt utredningens förslag. Bl.a. Riksrevisionsverket anser dock att

frågan behöver analyseras ytterligare. Flertalet kommuner avstyrker eller

ställer sig tveksamma till förslaget. Järfälla kommun menar exempelvis att

besvärliga konflikter inte hanteras bättre genom att kommunerna tvingas in i en

särskild organisationsform. Mellankommunal samordning skall bygga på frivillig

samverkan utan statlig inblandning. Svenska kommunförbundet anser att dagens PBL

innehåller ett genomtänkt och fungerande system för att hantera frågor som berör

flera kommuner eller frågor som är av nationellt intresse.

 Skälen för regeringens bedömning: PBL erbjuder ett system för regionplanering

som ett fastare alternativ till mellankommunal plansamverkan i andra former.

Härigenom kan planarbetet få större stadga och långsiktighet. Regeringen kan

således besluta att inrätta ett regionplaneorgan, om inte berörda kommuner mera

allmänt motsätter sig det. I Stockholms län ansvarar landstinget för

regionplaneringen med stöd av lagen (1987:147) om regionplanering för kommunerna

i Stockholms län.

 Erfarenheterna under senare år visar att det mellan kommuner med uppenbara

samordningsbehov inte kommit till stånd någon tillfredsställande samordning. För

att ge den fysiska planeringen möjlighet att medverka till en ändamålsenlig

samhällsstruktur från hushållningssynpunkt samt begränsa och på sikt lösa vissa

miljöproblem, krävs en utveckling av den mellankommunala och regionala

samordningen. Det är också uppenbart att den planerade utbyggnaden av den

tekniska infrastrukturen under det närmaste decenniet inte bör hanteras enbart

inom ramen för de statliga trafikverkens sektorsplanering.

 Behovet av regional samordning rörande infrastrukturinvesteringar och

miljöfrågor i övrigt har kommit till uttryck i en rad propositionsuttalanden och

regeringsuppdrag under senare år. I den förra regeringens prop. 1993/94:111 Med

sikte på hållbar utveckling ställs krav på att samtliga länsstyrelser skall ha

väl förankrade regionala miljöprogram senast under år 1994 och att de bör svara

för att på regional nivå utveckla ett samarbete med kommunerna såvitt avser

internationella överenskommelser och nationella miljömål. Vidare har den förra

regeringen gett samtliga länsstyrelser i uppdrag att senast den 1 april 1995

utarbeta en regional trafik- och miljöanalys. Länsstyrelserna i

storstadsområdena har också haft i uppdrag att analysera hur den planerade

markanvändningen medverkar till att nå miljömålen inom områdena luftkvalitet och

buller, kulturmiljövård och grönstruktur. Detta uppdrag har redovisats under

våren 1995. För närvarande bedrivs alltså ett omfattande utredningsarbete som i

flera avseenden berör den regionala planeringen. Förutom nyss nämnda aktiviteter

bör bl.a. nämnas Boverkets rapport Sverige 2009, som för närvarande

remissbehandlas, arbetet med Östersjövisionen, Trafik- och klimatkommitténs

(K 1993:01) och Kommunikationskommitténs (K 1995:01) arbete samt samarbetet med

Danmark om ett regionalt miljöprogram för Öresundsregionen. Regeringen har

erfarit att centrala frågor som behandlas i arbetet bl.a. rör utveckling av

samverkansmönster för urban utveckling och former för samordning av kommunal

planering, transporthuvudmännens planering samt lokalisering av offentliga och

privata investeringar och investeringar i infrastruktur. Resultatet av pågående

utredningsarbete kommer i de flesta fall att redovisas inom det närmaste året.

Sammantaget ställs således mycket höga förväntningar på att en regional

samordning kan mobiliseras i syfte att uppnå en hållbar utveckling.

 Det är uppenbart att olika former av regional planering behöver utvecklas.

Flera sådana initiativ har också tagits och nya samverkansformer utvecklas.

Mellankommunalt samarbete sker redan nu på många områden, bl.a. med stöd av

kommunalförbundslagen. Regionberedningen (C 1992:06) har haft i uppdrag att

utforma förslag om den offentliga verksamhetens uppbyggnad och indelning på

regional nivå. Beredningen har i mars 1995 överlämnat sitt slutbetänkande

Regional framtid (SOU 1995:27). I betänkandet föreslår beredningen bl.a. att

landstingen i nybildade län i Skåne och Västsverige får samma uppgifter i fråga

om regionplanering som Stockholms läns landsting har idag. Förslaget

remissbehandlas för närvarande.

 Även Delegationen (M 1994:01) för en miljöinriktad regionplanering i Skåne

(Skånedelegationen) kommer inom kort att redovisa resultatet av sitt arbete.

 I sammanhanget finns det anledning att erinra om den regionala planeringens

roll i andra EU-länder. Regionplanering och regionplaner spelar i många

EU-länder en betydligt större roll i samhällsplaneringen än den för närvarande

gör i Sverige. En viktig anledning till ökad regional samverkan har varit och är

EU:s regionalpolitik och de villkor som är förknippade bl.a. med stöd från EU:s

strukturfonder.

 I förordningen (1994:578) om ändring i förordningen (1982:877) om regionalt

utvecklingsarbete framgår vilken roll länsstyrelsen har vid framtagande av

regionala strategier för länens utveckling. I detta arbete skall länsstyrelsen

beakta kommunernas översiktliga planering.

 Regeringen delar utredningens uppfattning att en förstärkning av det regionala

perspektivet i den fysiska planeringen är nödvändig. Det finns ett flertal skäl

till detta. Den administrativa geografiska indelningen medför behov av

samordning mellan kommuner med gemensam bostads- och arbetsmarknad, särskilt i

storstadsområdena. De dominerande miljöproblemen som berör luft och vatten

känner inte några kommunala gränser utan måste ofta lösas i ett vidare

perspektiv. Till detta kommer investeringarna i trafikanläggningar som ofta

berör flera kommuner. Om staten skall investera i avsedd omfattning är det - vid

sidan av miljöaspekterna - mycket angeläget att dessa investeringar följs av en

byggelseutveckling i övrigt som medverkar till en hållbar utveckling. Detta

förutsätter i sin tur en samordning på samtliga nivåer; centralt, regionalt och

kommunalt.

 Regeringen konstaterar att, trots det starkt splittrade remissutfallet på

utredningens förslag, det helt övervägande antalet remissinstanser delar

bedömningen att mellankommunal samordning är helt nödvändig i många frågor, inte

minst när det gäller investeringarna på trafikområdet. Många, även kommuner,

anser en sådan samordning närmast tvingande. Svenska kommunförbundet påpekar

samtidigt att planeringssystemet i hög grad bygger på redovisningen av

riksintressen enligt NRL och länsstyrelsens bevakning av dessa vid samrådet

kring kommunens planer. Kommunförbundet erinrar därvid om länsstyrelsernas roll

i fråga om samordningen av nationella statliga intressen i planeringen på

regional och kommunal nivå.

 Enligt regeringens bedömning måste stor uppmärksamhet ägnas åt de

avvägningsproblem som trots allt gör sig gällande. Stabila regler för samspelet

mellan stat och kommun och tydliga krav från statens sida i fråga om nationella

intressen är en nödvändighet för att kommunal och regional planering skall kunna

bedrivas på ett effektivt sätt och nå ändamålsenliga resultat.

 Det är regeringens uppfattning att PBL:s nuvarande system för regionplanering

och annan samverkan mellan kommuner som i ett eller flera avseenden önskar driva

en gemensam fysisk planering tills vidare bör behållas. Regionplaneorgan bör

alltså även fortsättningsvis normalt bildas genom en frivillig överenskommelse.

Som framgått ovan behöver sådana regionplaneorgan komma till stånd i ökad

omfattning.

7 Övriga frågor

7.1 Ordningen för överklagande av kommunens beslut

Regeringens förslag: PBL:s regler om hur vissa

beslut skall överklagas anpassas till vad som

gäller enligt förvaltningslagen (1986:223).

 Utredningens förslag: Överensstämmer i sak med regeringens förslag, dock att

utredningens förslag inte omfattar befogenhet för kommunstyrelsen att rätta

uppenbara skrivfel o.d. i stället för fullmäktige.

 Remissinstanserna: Har nästan undantagslöst tillstyrkt förslaget.

 Skälen för regeringens förslag: Enligt förvaltningslagen (1986:223) skall

skrivelser med överklaganden ges in till den myndighet som fattat det beslut som

skall överklagas. Slutfasen av det lagstiftningsarbete som ledde fram till PBL

löpte parallellt med arbetet med den nya förvaltningslagen. PBL:s regler om

överklagande blev därför inte anpassade till förvaltningslagens regler. Under

riksdagsbehandlingen av PBL observerades olikheter mellan PBL och den nya

förvaltningslagen vad gäller ordningen för ingivande av skrivelser med

överklaganden. Bostadsutskottet pekade på att det i propositionen (prop.

1985/86:80) om en ny förvaltningslag uttalas att goda skäl talar för att även

kommunalbesvärsreglerna anpassas till den nya ordningen i förvaltningslagen.

Utskottet anförde vidare (1986/87:BoU1 s. 125 f.):

 "Om detta arbete skulle leda fram till att även kommunalbesvär skall ges in

till det organ som fattat det överklagade beslutet, framstår den nu föreslagna

ordningen för ingivande av besvär över kommunens beslut enligt PBL som en

isolerad företeelse.

 Mot den angivna bakgrunden kan det förefalla lämpligt att redan nu anpassa

PBL:s besvärsordning till den nya ordningen i förvaltningslagen och

förvaltningsprocesslagen. Detta skulle dock innebära att kommunfullmäktige skall

pröva om besvär över fullmäktiges beslut kommit in i rätt tid. Utskottet anser

sig inte nu kunna tillräckligt överväga lämpligheten av en sådan ordning. Frågan

bör lösas inom ramen för den aviserade följdlagstiftningen till

förvaltningslagen. Riksdagen bör dock ge regeringen till känna vad utskottet

anfört om vidare överväganden."

 Riksdagen biföll utskottets hemställan (rskr. 1986/87:27).

 I kommunallagen (1991:900) föreskrivs från och med den 1 april 1995 att

skrivelser med överklaganden skall ges in till länsrätten.

 Den gällande ordningen i PBL är förenad med vissa nackdelar. Enligt 27 §

förvaltningslagen är beslutsmyndigheten skyldig att under vissa förutsättningar

själv ompröva uppenbart oriktiga beslut. Denna skyldighet föreligger dock inte

om myndigheten har överlämnat handlingarna i ärendet till en högre instans.

Visserligen är utrymmet för omprövning i PBL-ärenden begränsat eftersom

omprövning i allmänhet bara kan ske i enpartsärenden, men de möjligheter som

ändå finns kan sällan utnyttjas med den nuvarande ordningen.

 Inte sällan innefattar byggnadsnämndens beslut också prövning av frågor enligt

naturvårdslagen (1964:822), t.ex. om strandskyddsdispens. I ett sådant fall

skall enligt nuvarande ordning en skrivelse med överklagande sändas till

länsstyrelsen såvitt gäller bygglovet, men till byggnadsnämnden såvitt gäller

strandskyddsdispensen. Detta måste för den som överklagar framstå som onödigt

komplicerat.

 Regeringen föreslår därför att förvaltningslagens bestämmelser skall tillämpas

på de överklaganden enligt PBL som skall prövas av länsstyrelsen. För en

ändamålsenlig hantering inom kommunen bör dock prövningen om ett överklagande av

ett beslut av kommunfullmäktige kommit in i rätt tid m.m. göras av

kommunstyrelsen. Befogenheterna kan då delegeras till tjänstemän. Regeringen

föreslår därför att särregleringen om var ett överklagande av ett

förvaltningsärende enligt PBL skall ges in upphävs, men att bestämmelserna i

förvaltningslagen om den myndighet som har meddelat beslutet i stället skall

avse kommunstyrelsen i de fall det överklagade beslutet fattats av fullmäktige.

7.2 Justeringar med anledning av tidigare förslag

Regeringens förslag: Skyltar och ljusanordningar

som omfattas av krav på bygglov skall prövas mot

bestämmelserna om lokalisering och placering i 3

kap. 1 och 2 §§ PBL.

 Bestämmelsen i 8 kap. 5 § första stycket

kompletteras med en hänvisning som gör det möjligt

att genom beslut i detaljplan också bygglovsbefria

de åtgärder som är lovpliktiga endast inom områden

som omfattas av en detaljplan.

 Bestämmelsen i 8 kap. 5 § andra stycket 7, som

innebär att skyltar och ljusanordningar kan

befrias från krav på bygglov i områdesbestämmelser,

upphävs, eftersom åtgärder med sådana normalt är

bygglovsfria utanför områden med detaljplan. En

följdändring görs i naturvårdslagen.

 Den tidsbegränsade bestämmelsen om att i andra

nordiska länder godkända byggprodukter skall godtas

också i Sverige upphävs.

 En bestämmelse införs som uttryckligen

föreskriver att en bygganmälan förfaller efter två år.

 En hänvisning i 8 kap. 4 § rättas.

 Skälen för regeringens förslag: Under den tid som förflutit sedan den tidigare

regeringens förslag i prop. 1993/94:178 lades har det framkommit behov av några

justeringar. Således behövs en hänvisning till bestämmelserna i 3 kap. 1 och

2 §§ för att lokaliseringen av skyltar och ljusanordningar skall kunna prövas

mot bestämmelser om lämplig lokalisering och placering. Regeringen föreslår

därför att det i 3 kap. 14 § PBL införs en bestämmelse om att föreskrifterna om

byggnader i 3 kap. 1 och 2 §§ skall tillämpas för sådana skyltar och

ljusanordningar som omfattas av krav på bygglov.

 I 8 kap. 5 § första stycket saknas en hänvisning till 3 § för att det skall

vara möjligt att i planen också bygglovsbefria åtgärder som är lovpliktiga

endast inom ett område som omfattas av en detaljplan. Regeringen föreslår att

bestämmelsen kompletteras med en sådan hänvisning.

 Enligt bestämmelsen i 8 kap. 5 § andra stycket 7 PBL kan kommunen i

områdesbestämmelser besluta att bygglov inte krävs för att sätta upp eller

väsentligt ändra skyltar eller ljusanordningar. Skyltar och ljusanordningar är

bygglovspliktiga utanför områden med detaljplan endast om bygglovsplikt införts

genom områdesbestämmelser enligt 8 kap. 7 § PBL. Bestämmelsen i 8 kap. 5 § PBL

är således onödig. Regeringen föreslår därför att den upphävs. I 22 §

naturvårdslagen (1964:822) finns en hänvisning till bestämmelsen i 8 kap. 5 §

PBL. Regeringen föreslår att också 22 § naturvårdslagen ändras i konsekvens med

ändringen i PBL.

 Enligt 8 kap. 29 a § skall vissa byggprodukter som godkänts i annat nordiskt

land likställas med i Sverige typgodkända produkter. Bestämmelsen är

tidsbegränsad till utgången av år 1992. Den har av uppenbart förbiseende inte

blivit upphävd. Regeringen föreslår att den upphävs.

 I PBL-utredningens betänkande Anpassad kontroll av byggandet (SOU 1993:94)

föreslogs att bygganmälan skulle förfalla efter två år. Den tidigare regeringen

uttalade i prop. 1993/94:178 att tidsfristen i stället borde kopplas till

beslutet om kontrollplan. Det förhållandet att det saknas en uttrycklig

bestämmelse om att bygganmälan förfaller har förorsakat osäkerhet. Regeringen

föreslår därför att det i 9 kap. 2 § införs en bestämmelse om att bygganmälan

förfaller om arbetena inte påbörjats inom två år från dagen för anmälan.

 Regeringen föreslår slutligen att den uppenbart felaktiga hänvisningen i 8 kap.

4 § första stycket 3 rättas.

8 Konsekvensbedömning

Plan- och byggutredningen har haft i uppdrag att pröva på vilket sätt

regelsystemet för fysisk planering bör ändras och förtydligas i syfte att på ett

effektivare sätt främja en hållbar utveckling. I uppgiften ingick att stat och

kommun med i vart fall oförändrade resurser skall lösa större uppgifter och

svårhanterliga problem på miljöområdet. Detta kan enligt utredningen endast

åstadkommas om insatserna inom den fysiska planeringen koncentreras till

verkligt väsentliga frågor. Regeringen delar den uppfattningen. Förutom att den

fysiska planeringen och miljöarbetet koncentreras till de viktigaste uppgifterna

handlar det om att utveckla kunskaper och beslutsunderlag liksom engagemanget

hos olika aktörer på lokal, regional och central nivå. Tyngdpunkten i

regeringens förslag ligger också på bättre utvecklat beslutsunderlag och

kunskapsförsörjning. Enligt regeringens bedömning kan ökade insatser på dessa

områden ske genom effektivisering och omprioriteringar inom den statliga

sektorn.

 Regeringen har i det föregående redovisat förslag om en förstärkt översiktlig

planering och om tidigare bedömningar av olika utbyggnadsalternativs påverkan på

miljön, på kulturmiljön och på hushållningen med mark- och vattenresurserna,

avsnitt 5.1. De ökade anspråk som ställs på den översiktliga planeringen bör

enligt regeringens bedömning kunna rymmas inom ramen för oförändrade resurser.

Detta förutsätter dock att formerna för att hålla samman, bearbeta och analysera

ett allt mer sammansatt underlagsmaterial utvecklas. Mot den bakgrunden synes

det i framtiden helt nödvändigt att använda ADB-teknik för systematisering av

underlaget och av den samlade översiktsplanen. Under senare år har också en

betydande metodutveckling inom informationstekniken ägt rum. Regeringen

förutsätter att kommunerna här kan påräkna stöd från länsstyrelserna och berörda

centrala myndigheter.

 Vad gäller mer specifika miljöfrågor redovisas förslag som syftar till att

bättre än i dag värna parker och grönområden i våra tätorter samt värdefulla

byggnader och bebyggelsemiljöer, avsnitt 5.3.1 och 5.3.2. De förslag som lämnas

beräknas inte leda till några kostnadsökningar.

 Vidare redovisas förslag som innebär att medborgarnas insyn och inflytande

stärks, avsnitt 5.2. Krav på program och på samråd både i programskedet och i

samband med upprättande av förslag till detaljplan behöver generellt inte leda

till ökade arbetsinsatser från kommunernas sida. Samrådet bör enligt regeringens

mening ses som en kontinuerlig process under vilken samrådet kommer att ändra

karaktär från ett mer principiellt meningsutbyte till samråd rörande den närmare

utformningen av planförslaget. Det innebär alltså att medborgarinflytandet i

vidare mening får sin tyngdpunkt i programskedet. Även den snävare kretsen av

intressenter kan ofta antas få sina krav på möjligheter till insyn och påverkan

tillgodosedda genom samrådet under programskedet och därmed kan samrådet i det

senare skedet underlättas och rationaliseras.

 De utökade kraven på program och samråd kan visserligen i enstaka fall leda

till ett visst merarbete och därmed något ökade kostnader för kommunerna. Detta

måste dock vägas mot de vinster man kan göra genom att det sannolikt blir färre

överklaganden och därmed mindre risk för förseningar.

9 Ikraftträdande

Lagförslaget föreslås träda i kraft den 1 januari 1996.

 Beträffande ärenden som avgjorts av kommunen före ikraftträdandet föreslås att

äldre bestämmelser skall tillämpas. Bestämmelsen i 3 kap. 14 § bör dock omfatta

även sådana ärenden som avgjorts av kommunen före ikraftträdandet.

10 Ändringar i annan lagstiftning

Den föreslagna ändringen i 8 kap. 5 § andra stycket föranleder en följdändring i

naturvårdslagen (1964:822).

11 Författningskommentar

11.1Förslaget till lag om ändring i plan- och bygglagen (1987:10)

1 kap. 3 §

Paragrafen, som presenterar planer enligt PBL, har preciserats i fråga om

översiktsplanen. Ändringen har behandlats i avsnitt 5.1.8. Den har av

utredningen behandlats i betänkandet Miljö och fysisk planering.

 Preciseringen av det angivna syftet med översiktsplanen har gjorts för att

tydliggöra översiktsplanens olika funktioner dels som ett samlat beslutsunderlag

för lokaliseringsprövningar och en kunskapsöversikt för miljöarbetet, dels som

ett styrinstrument för bebyggelseutvecklingen.

1 kap. 4 §

Paragrafen, som presenterar de olika tillståndsbesluten enligt PBL och

bygganmälan, har kompletterats genom ett tillägg i första stycket avseende

rivningsanmälan. Genom prop. 1993/94:178, bet. 1993/94:BoU18, rskr. 1993/94:372,

SFS 1994:852 infördes begreppet bygganmälan i PBL. Bygganmälan skulle göras

också för rivning som omfattades av ett krav på rivningslov. Tillägget är

föranlett av att anmälan avseende rivning skall benämnas rivningsanmälan.

Rivningsanmälan behandlas i 9 kap. 2 §.

2 kap. 1 §

Första stycket

Ändringen innebär att bestämmelserna om vad som skall främjas med planläggning

och om att hänsyn skall tas till förhållanden i angränsande kommuner utgår ur

paragrafen. Dessa bestämmelser har i samband med ändringar av innehållet av

systematiska skäl flyttats till 2 §.

 Den kvarvarande bestämmelsen - att mark- och vattenområden skall användas för

det eller de ändamål för vilka områdena är mest lämpade med hänsyn till

beskaffenhet och läge samt föreliggande behov - blir därmed en portalbestämmelse

för kapitlet.

Andra stycket

Bestämmelsen i hittillsvarande 2 § - att NRL skall tillämpas vid planläggning

och i ärenden om bygglov och förhandsbesked - har flyttats och utgör ett nytt

andra stycke. Detta förstärker paragrafens karaktär av portalparagraf för de

allmänna intressena.

 Hittillsvarande andra stycket har flyttats till 2 §.

2 kap. 2 §

Ändringen, som behandlats i avsnitt 5.1.2, innebär att paragrafen fått ett helt

nytt innehåll genom att de allmänna bestämmelserna om syftet med planläggning

och att hänsyn skall tas till förhållanden i angränsande kommuner samt att dessa

bestämmelser också skall tillämpas i andra ärenden enligt PBL samlats i denna

paragraf. Det hittillsvarande innehållet i paragrafen, att NRL skall tillämpas

vid planläggning och i ärenden om bygglov och förhandsbesked, har flyttats och

utgör ett nytt andra stycke till 1 §.

Första stycket

Stycket utgörs av första ledet av hittillsvarande 1 § första stycket, som

ändrats och flyttats. Ändringen innebär en precisering av syftet och ändamålet

med planering. Utredningen har behandlat motsvarande bestämmelse, utan att

flytta den, i betänkandet Miljö och fysisk planering.

Andra stycket

Bestämmelsen har ändrats och flyttats från hittillsvarande 1 §. Enligt

bestämmelsen skall det som anges i första stycket om planläggning också beaktas

i andra ärenden enligt PBL. Ändringen innebär en utvidgning av tillämpningen

såtillvida att den hittillsvarande lydelsen endast avser ärenden om bygglov och

förhandsbesked. Denna ändring, som är motiverad i huvudsak av ökade krav på

resurshushållning i allmänhet, får genomslag i PBL bl.a. genom de krav som

uppställs på rivningsplan i den nya lydelsen av 9 kap. 1 och 4 §§. Givetvis är

det inte aktuellt att tillämpa bestämmelserna i första stycket i ärenden där de

nämnda intressena saknar betydelse för bedömningen, t.ex. beslut enligt 8 kap.

23 § om bordläggning och beslut enligt 10 kap. om påföljder och ingripanden vid

överträdelser. Utvidgningen föranleder också ändringen av kapitelrubriken.

2 kap. 4 §

Ändringen innebär att det införs en ny punkt 5 och att efterföljande punkter

omnumreras. Den har behandlats i avsnitt 5.3.1. Utredningen, som betecknat den

nya punkten 4 a, har behandlat motsvarande ändring i betänkandet Miljö och

fysisk planering.

 Den nya punkten innehåller en uttrycklig bestämmelse om att bebyggelsemiljön

inom områden med sammanhållen bebyggelse skall utformas också med hänsyn till

behovet av parker och andra grönområden. Detta krav skall beaktas både vid

nyexploatering och vid ändring och förnyelse.

3 kap. 14 §

Det nya andra stycket anger att bestämmelserna om lokalisering och placering av

byggnader skall tillämpas på uppsättande och ändring av sådana skyltar och

ljusanordningar som omfattas av krav på bygglov. Hänvisningen behövs för att en

prövning mot bestämmelserna om lämplig lokalisering och placering skall kunna

göras. Ändringen har behandlats i avsnitt 7.2.

 Krav på bygglov för uppsättande eller väsentlig ändring av skyltar och

ljusanordningar gäller som huvudregel inom områden med detaljplan. Undantag kan

medges genom beslut i detaljplanen. Vidare kan enligt 8 kap. 7 § bygglovsplikt

införas genom beslut i områdesbestämmelser.

3 kap. 17 §

Paragrafen har tillförts ett nytt andra stycke. Bestämmelsen har behandlats i

avsnitt 5.3.1. Det motsvaras av bestämmelsen i 3 kap. 17 a § i utredningens

betänkande Miljö och fysisk planering.

 Bestämmelsen innehåller den materiella regleringen för skyddsbestämmelser

avseende särskilt värdefulla tomter. Genom ändringar i 5 kap. 7 § första stycket

och 5 kap. 16 § får kommunerna möjligheter att införa sådana skyddsbestämmelser

genom beslut i detaljplan eller områdesbestämmelser. Till skillnad från

motsvarande bestämmelse för byggnader i 12 §, är den nu aktuella bestämmelsen

inte tillämplig på andra tomter än dem som omfattas av sådana

skyddsbestämmelser. Genom en hänvisning i 18 § blir bestämmelsen tillämplig

också på allmänna platser.

3 kap. 18 §

Paragrafen innehåller i sin hittillsvarande lydelse en bestämmelse om att de

bestämmelser i kapitlet som avser tomter skall tillämpas i skälig utsträckning

också på bl.a. allmänna platser. Ändringen innebär att det nya andra stycket i

17 § skall tillämpas fullt ut på allmänna platser. Det innebär att sådana

värdefulla allmänna platser som omfattas av skyddsbestämmelser inte får

förvanskas i de avseenden som skyddsbestämmelserna avser. Det kan anmärkas att

skyddsbestämmelser inte kan utfärdas för områden för andra anläggningar än

byggnader.

4 kap. 1 §

Bestämmelsen innehåller kraven på översiktsplanens innehåll. Ändringarna, som

behandlats i avsnitt 5.1.3, innebär både en tydligare systematisering av kraven

och en viss utvidgning med nya krav på innehållet. Motsvarande ändringar

behandlades av utredningen i betänkandet Miljö och fysisk planering.

Första stycket

I första stycket finns en uttömmande bestämmelse om vad som skall redovisas i

planen. I översiktsplanen skall således redovisas de allmänna intressen enligt 2

kap. och de miljö- och riskfaktorer som bör beaktas vid beslut om användningen

av mark- och vattenområden. Med miljöfaktorer avses sådant som buller,

markförsurning och luftföroreningar som har betydelse för vad ett mark- eller

vattenområde kan användas för. Riskfaktorer kan avse skred eller översvämningar

och sådant som utsläpp av farliga gaser och kemikalier vid olyckshändelser under

transporter eller från anläggningar. Redovisningskravet avseende miljö- och

riskfaktorer skall ses mot kravet på länsstyrelsen att i granskningsyttrandet

enligt 9 § ange om bebyggelsen blir olämplig med hänsyn till de boendes och

övrigas hälsa eller till behovet av skydd mot olyckshändelser. Genom en tydlig

redovisning av miljö- och riskfaktorer har kommunen möjlighet att få statens syn

på frågor om hälsa och säkerhet i ett tidigt skede.

 Vidare skall riksintressen enligt NRL anges särskilt vid redovisningen av de

allmänna intressena enligt 2 kap. PBL. Med detta krav understryks att

riksintresseområdena skall behandlas i den dialog mellan staten - genom

länsstyrelsen - och kommunen som är förutsättningen för att översiktsplanen

skall fylla sin funktion att göra det möjligt för kommunen att förutse

eventuella ingripanden från statens sida under senare skeden av plane-

ringsprocessen. I sammanhanget finns skäl att framhålla att avgränsningen av ett

riksintresseområde inte är avgörande för om skyddet för riksintresset skall

anses vara tillgodosett, se prop. 1985/86:3 s. 117 f. Av bestämmelsen i andra

stycket 3 framgår att det av planen skall framgå hur de redovisade

riksintressena skall tillgodoses.

Andra stycket

Stycket innehåller ett tydlighetskrav avseende översiktsplanens materiella

innehåll. Ändringen i första punkten är föranledd av att bestämmelsen i punktens

sista led flyttats till en egen punkt och fått ett delvis nytt innehåll.

 Andra punkten är ny. Enligt den skall det av översiktsplanen framgå kommunens

syn på utvecklingen och bevarandet av den byggda miljön. Bestämmelsen innebär

ett förtydligande av innehållet i hittillsvarande sista ledet av första punkten.

 Tredje punkten har ändrats redaktionellt för att det tydligt skall framgå att

skyddet för de redovisade riksintressena skall vara föremål för en reell

behandling i planen och att dialogen med länsstyrelsen skall omfatta både

avgränsningen av riksintresseområdena och skyddet för dem.

Tredje stycket

Stycket är nytt. Det motsvarar hittillsvarande 2 § första stycket. Bestämmelsen

har flyttats eftersom den innehåller ett tydlighetskrav avseende

planhandlingarna. Den har utvidgats något och ändrats redaktionellt.

Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 5.1.5. Utredningen behandlade motsvarande

bestämmelse - 2 § första stycket - i betänkandet Miljö och fysisk planering.

 Utvidgningen är avsedd som ett högre generellt krav på tydliga planhandlingar.

Det följs upp genom krav på redovisning vid samrådet och i planbeskrivningen.

 Genom en hänvisning i 7 kap. 4 § blir bestämmelsen tillämplig också på

regionplaner.

4 kap. 2 §

Paragrafens hittillsvarande första stycke innehåller en bestämmelse som ställer

krav på översiktsplanens tydlighet. Av systematiska skäl har bestämmelsen

flyttats till 1 § som ett nytt tredje stycke. Ändringen i hittillsvarande andra

stycket är redaktionell.

4 kap. 3 §

Paragrafen innehåller bestämmelser om vilka kommunen skall samråda med vid

arbete med översiktsplanen. Ändringen, som behandlats i avsnitt 5.1.6, innebär

en precisering och utvidgning av den krets som skall beredas tillfälle till

samråd. Motsvarande ändring behandlades av utredningen i betänkandet Miljö och

fysisk planering. Utvidgningen innebär att också enskilda - dvs. bl.a. sakägare,

bostadsrättshavare, hyresgäster och boende - som har ett väsentligt intresse av

förslaget skall beredas tillfälle till samråd.

 Några formkrav för samrådet uppställs inte. Det anges inte heller hur

samrådskretsen skall begränsas. Gränsdragningen måste göras från fall till fall

beroende på om det är fråga om en ny översiktsplan för hela kommunen eller om

det är fråga om en fördjupning för en begränsad del, t. ex. en mindre tätort.

 Genom en hänvisning i 7 kap. 5 § blir ändringen tillämplig också på förfarandet

avseende regionplan.

4 kap. 4 §

Ändringarna, som innebär dels ett förtydligande av syftet med samrådet, dels att

ett uttryckligt krav på att förslagets konsekvenser skall redovisas vid

samrådet, har behandlats i avsnitt 5.1.5. Utredningen har behandlat motsvarande

ändringar i betänkandet Miljö och fysisk planering.

 När det gäller syftet med samrådet framhålls i bestämmelsen dess funktioner att

förbättra beslutsunderlaget och att ge möjlighet till insyn och påverkan. Kravet

på att förslagets konsekvenser skall redovisas innebär att inverkan på miljön,

betydelsen för hälsa och säkerhet och för hushållningen med naturresurser skall

belysas. Härutöver kan det bli fråga om olika analyser av sociala och ekonomiska

effekter.

 Genom en hänvisning i 7 kap. 5 § blir ändringarna tillämpliga också på

förfarandet avseende regionplan.

4 kap. 5 §

Paragrafen reglerar länsstyrelsens roll vid samrådet avseende översiktsplanen.

Ändringarna har behandlats i avsnitt 5.1.6. Utredningen har behandlat

motsvarande ändringar i betänkandet Miljö och fysisk planering.

 Länsstyrelsens åligganden att ta till vara och samordna statens intressen i vid

mening - dvs. att företräda den nationella politiken på olika områden -

understryks genom tillägget om detta i paragrafens ingress. Därigenom kan

hittillsvarande punkten 3 upphävas.

 Genom ändringen av första punkten klargörs att det åligger länsstyrelsen att

tillhandahålla underlagsmaterial för och ge råd i de delar av arbetet med

översiktsplanen där staten ställer krav på redovisningen och innehållet i

planen. Bestämmelsen skall således ses mot bakgrund av bestämmelserna i 4 kap.

1 §. Kravet på att länsstyrelsen skall verka för att riksintressen enligt NRL

skall tillgodoses har flyttats till punkten 2.

 Bestämmelsen om att länsstyrelsen skall verka för att riksintressen enligt NRL

skall tillgodoses har i andra punkten sammanförts med bestämmelsen om att

länsstyrelsen skall verka för en lämplig mellankommunal samordning.

 Ändringarna i paragrafen innebär att denna fått en tydligare struktur. I första

punkten har samlats de bestämmelser som avser länsstyrelsens rådgivande roll och

i andra de som har direkt bäring på länsstyrelsens möjligheter att hävda

statliga intressen genom ingripanden enligt 12 kap.

 Genom en hänvisning i 7 kap. 5 § blir ändringarna tillämpliga också på

förfarandet avseende regionplan.

4 kap. 8 §

Ändringen i andra stycket - att det i planbeskrivningen skall lämnas en

redogörelse för planens konsekvenser - innebär ett ökat krav på tydlighet.

Ändringen har behandlats i avsnitt 5.1.5. Utredningen har behandlat motsvarande

bestämmelse i betänkandet Miljö och fysisk planering. Vad som avses med planens

konsekvenser har också berörts i kommentaren till 4 §.

4 kap. 14 §

Paragrafen är ny. Den har behandlats i avsnitt 5.1.7. Utredningen har behandlat

motsvarande bestämmelse i betänkandet Miljö och fysisk planering.

Första stycket

Enligt bestämmelsen skall kommunfullmäktige minst en gång under mandattiden ta

ställning till översiktsplanens aktualitet. Det innebär att fullmäktige skall ta

ställning till om planens intentioner fortfarande är giltiga. Bestämmelsen

innebär således inte något krav på revidering av planen eller ens ett krav på

ett ställningstagande till i vilka avseenden den behöver revideras.

Andra stycket

Bestämmelsen innebär att länsstyrelsen inför fullmäktiges beslut skall redovisa

synpunkter i fråga om statliga intressen som kan vara av betydelse för kommunens

beslut. Länsstyrelsen skall också ange hur synpunkterna enligt länsstyrelsens

mening förhåller sig till översiktsplanen. Syftet är att både staten och

kommunen skall ha ett aktuellt underlagsmaterial. Det ankommer på kommunen att

hos länsstyrelsen begära den aktuella redovisningen. Det har inte ansetts

möjligt att ange någon tidpunkt för när redovisningen skall göras, eftersom

kommunen bör ha frihet att själv organisera sitt arbete. Kommunen måste således

beakta att länsstyrelsen får tillräcklig tid för sammanställningen. Det ligger

också i kommunens eget intresse att länsstyrelsen har möjlighet att sammanställa

ett bra underlag för kommunens beslut.

 De synpunkter länsstyrelsen skall förmedla till kommunen är dels sådana som

härrör från underlag från andra statliga myndigheter, dels länsstyrelsens egna.

Länsstyrelsen skall också självständigt bedöma hur de synpunkter som redovisas

förhåller sig till den gällande översiktsplanen.

 Bestämmelsens utformning har ändrats på inrådan av Lagrådet. Den motsvarar i

allt väsentligt Lagrådets förslag.

5 kap. 7 §

Paragrafen har kompletterats så att det dels klart framgår att bestämmelsen i 3

kap. 10 § om varsamhet vid ändring av en byggnad kan preciseras genom

bestämmelser i en detaljplan, dels blir möjligt att i en detaljplan meddela

skyddsbestämmelser för särskilt värdefulla tomter och allmänna platser.

Ändringarna har behandlats i avsnitt 5.3.1 och 5.3.2. Motsvarande ändringar har

av utredningen behandlats i betänkandet Miljö och fysisk planering.

 För att skyddsbestämmelser skall kunna beslutas måste tomten eller den allmänna

platsen ha motsvarande kvaliteter som de byggnader som avses i 3 kap. 12 §, dvs.

den måste vara särskilt värdefull från historisk, kulturhistorisk, miljömässig

eller konstnärlig synpunkt. Den materiella grunden för skyddsbestämmelserna

återfinns i det nya andra stycket i 3 kap. 17 §. Enligt den bestämmelsen får en

värdefull tomt inte förvanskas i de avseenden den omfattas av

skyddsbestämmelser. Bestämmelsen är genom en hänvisning också tillämplig på

allmänna platser. Frågan om ersättning för skada som uppkommer genom att

skyddsbestämmelser utfärdas regleras i 14 kap. 8 §. Den nu aktuella paragrafen

är så uppbyggd att skyddsbestämmelserna måste behandlas i flera olika punkter

beroende på det objekt som skall skyddas.

Första stycket 4

Punkten har kompletterats med dels en bestämmelse som innebär att det är möjligt

att i en detaljplan precisera kravet på varsamhet vid ändring av byggnad, dels

blir möjligt att meddela skyddsbestämmelser för tomter.

 Enligt 3 kap. 10 § skall vid ändring av en byggnad beaktas att dess

byggnadstekniska, historiska, miljömässiga och konstnärliga värden tas till

vara. I varsamhetsbestämmelser kan en byggnads värden i dessa avseenden pekas ut

och regleras hur de skall tas till vara.

 Med hänsyn till de olika rättsverkningarna om beslutet avser varsam-

hetsbestämmelser eller skyddsbestämmelser måste det, som det framhållits under

rubriken Skillnaden mellan varsamhetsbestämmelser och skyddsbestämmelser i

avsnitt 5.3.2, tydligt framgå om det är fråga om en varsamhetsbestämmelse eller

om det är en skyddsbestämmelse för en sådan byggnad som avses i 3 kap. 12 §.

Första stycket 6

Enligt punkten får bestämmelser meddelas om användning och utformning av

allmänna platser för vilka kommunen inte skall vara huvudman. Ändringen innebär

att dessa bestämmelser också kan innefatta skyddsbestämmelser för särskilt

värdefulla allmänna platser.

Första stycket 13

Punkten är ny. Enligt 5 kap. 3 § andra stycket skall i detaljplan anges

användningen och utformningen av sådana platser för vilka kommunen är huvudman.

När det gäller andra allmänna platser får motsvarande bestämmelser meddelas

enligt den nu aktuella paragrafen första stycket 6. I den nu aktuella punkten

ges kommunen möjlighet att utfärda bestämmelser om skydd för värdefulla allmänna

platser för vilka kommunen är huvudman.

5 kap. 16 §

Ändringarna i punkten 4 motsvarar ändringarna i 7 § första stycket 4. Ändringen

i punkten 5 motsvarar ändringarna i 7 § första stycket 6 och 13.

5 kap. 18 §

Första stycket

Ändringen har behandlats i avsnitt 5.2.1. Motsvarande bestämmelse har av

utredningen behandlats i betänkandet Miljö och fysisk planering.

 Ändringen innebär att program för detaljplan i princip skall vara

obligatoriskt. Undantag görs endast för de fall programmet är onödigt. Detta

avser huvudsakligen de fall där detaljplanen är av sådan beskaffenhet att den

skulle kunna behandlats enligt reglerna om enkelt planförfarande. I vissa fall

bör det dock vara möjligt att undvara program även om förutsättningarna för

enkelt planförfarande inte är uppfyllda. Så kan vara fallet om kommunen i

översiktsplan har dragit upp sådana riktlinjer för detaljplanearbetet att

innebörd och konsekvenser kan utläsas tillräckligt tydligt. För att ett program

skall kunna ersättas av en översiktsplan får det också förutsättas att förslaget

till detaljplan har stöd i översiktsplanen och att det är förenligt med

länsstyrelsens granskningsyttrande över översiktsplanen.

Andra stycket

Ändringarna har behandlats i avsnitt 5.2.2. Motsvarande bestämmelse har av

utredningen behandlats i betänkandet Miljö och fysisk planering.

 I stycket ställs krav på upprättande av en miljökonsekvensbeskrivning. En sådan

bör upprättas om planen medger en användning av mark eller av byggnader eller

andra anläggningar som innebär betydande påverkan på miljön, hälsan eller

hushållningen med naturresurser.

 I de hittillsvarande bestämmelserna används uttrycket betydande miljöpåverkan.

Den föreslagna kvalifikationsgränsen avses vara densamma, men objektet för

påverkan vidgas till att avse inte bara miljön utan även hälsan, och

hushållningen med naturresurser. Detta överensstämmer med uppräkningen i

5 kap. 3 § NRL. Begreppet hälsan innefattar också säkerhet (jfr prop.

1990/91:90 s. 457).

 Begreppet betydande påverkan överensstämmer med det motsvarande begrepp som

används i rådets direktiv 85/337/EEG. Med hänsyn till Sveriges åtaganden

gentemot EU får inte betydelsen av det svenska begreppet ges en snävare tolkning

än motsvarande begrepp i rådets direktiv. I övrigt kan översiktsplanen vara till

ledning för bedömningen om den medgivna användningen enligt detaljplanen innebär

betydande påverkan. Inom områden som i översiktsplanen har redovisats som

känsliga för störningar kan således begränsade åtgärder få betydande påverkan,

medan samma åtgärd inom andra områden inte får sådan påverkan.

5 kap. 20 §

Ändringarna behandlas i avsnitt 5.2.1. Motsvarande bestämmelse har av

utredningen behandlats i betänkandet Miljö och fysisk planering.

 Ändringen innebär att kommunen skall hålla samråd även i programskedet. Den

krets som kommunen bör samråda med motsvarar den krets som omfattas av samrådet

om förslag till detaljplan. Formerna för samrådet skall även fortsättningsvis

vara oreglerade.

5 kap. 21 §

Ändringarna har behandlats i avsnitt 5.2.1. Motsvarande bestämmelser har av

utredningen behandlats i betänkandet Miljö och fysisk planering.

Första stycket

Ändringen i första meningen innebär, i likhet med vad som föreslås beträffande

samråd om översiktsplan, att syftet med samrådet uttrycks något tydligare. Detta

kan uttryckas så att syftet med samrådet är att kommunens beslutsunderlag skall

förbättras och att medborgarna skall ges möjlighet till insyn och påverkan.

 Till följd av ändringen i 5 kap. 20 § omfattar bestämmelserna i förevarande

paragraf två olika samråd. På Lagrådets inrådan har andra och tredje meningen

omarbetats för att klarare uttrycka de nya förutsättningarna.

Andra stycket

Ändringen innebär att samrådsredogörelsen även skall innefatta det samråd som

har hållits under programskedet. Samrådsredogörelsen skall enligt ändringen

också innehålla de synpunkter som framförts samt förslag eller kommentarer med

anledning av synpunkterna. Härigenom understryks att redogörelsen skall vara

fullständig, dvs. att den även skall behandla synpunkter som inte lett till

ändringar av förslaget.

 Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag.

5 kap. 31 §

Ändringarna är föranledda av att skrivelser med överklagande av kommunens beslut

i fråga om detaljplaner och områdesbestämmelser skall ges in till kommunen i

stället för till länsstyrelsen. Den frågan har behandlats i avsnitt 7.1. Enligt

12 § plan- och byggförordningen (1987:383) skall länsstyrelsen utfärda ett bevis

om laga kraft för beslut om planer och områdesbestämmelser samt anteckna datum

för när beslutet vunnit laga kraft på planhandlingarna. Genom ändringarna åläggs

kommunen att göra motsvarande anteckning på planhandlingarna och att alltid

sända en uppsättning planhandlingar till länsstyrelsen. 12 § plan- och byggför-

ordningen kommer att upphävas i samband med att dessa ändringar träder i kraft.

6 kap. 13 §

Ändringarna i andra stycket motsvarar ändringarna i 5 kap. 31 §. Tillägget i

fjärde stycket är föranlett av samma ändring av förfarandet vid överklagande av

kommunens beslut. Den nya bestämmelsen motsvarar länsstyrelsens åligganden

enligt 12 § tredje stycket plan- och byggförordningen. När fastighetsplanen

avviker från detaljplanen, och detaljplanen därför skall anses ha den utformning

som framgår av fastighetsplanen, skall kommunen sedan avvikelsen angivits på

detaljplanen också sända ett exemplar av detaljplanen till länsstyrelsen.

7 kap. 4 §

Ändringen är en följdändring på grund av att bestämmelsen i 4 kap. 2 § första

stycket flyttats till 4 kap. 1 § tredje stycket.

8 kap. 4 §

Första stycket 3

Ändringen innebär att hänvisningen i fråga om uteplatser rättas. Av uppenbart

förbiseende ändrades inte hänvisningen när punkterna i stycket omnumrerades i

samband med den senaste ändringen av paragrafens lydelse. Ändringen har

behandlats i avsnitt 7.2.

8 kap. 5 §

Första stycket

Stycket reglerar kommunens möjligheter att genom beslut i detaljplan befria

vissa åtgärder från krav på bygglov. Bestämmelsen kompletteras med de åtgärder

som avses i 3 §. Den innebär att kommunen genom beslut i detaljplan helt kan

befria åtgärder inom planområdet från bygglovsplikt. Ändringen har behandlats i

avsnitt 7.2.

Andra stycket 7

Punkten har upphävts eftersom den hänvisar till en bestämmelse som endast är

tillämplig inom områden med detaljplan.

9 kap. 1 §

Tredje stycket

Stycket är nytt. Det har behandlats i avsnitt 5.3.4. Utredningen har behandlat

bestämmelsen i betänkandet Miljö och fysisk planering.

 Bestämmelsen avser de fall då rivningsplan skall finnas enligt den nya

bestämmelsen i 4 § och innebär att rivningen skall utföras så att olika material

kan tas omhand var för sig enligt planen.

9 kap. 2 §

Första stycket

Ändringen har behandlats i avsnitt 5.3.4. Den innebär att punkten 7 upphävs.

Ändringen är föranledd av att anmälan om rivning skall benämnas rivningsanmälan.

Bestämmelsen om anmälningsplikt för rivning har därför flyttats till det nya

fjärde stycket i paragrafen.

Tredje stycket

Stycket är nytt. Det har behandlats i avsnitt 7.2.

 Den nya bestämmelsen enligt vilken bygganmälan upphör att gälla om arbetena

inte påbörjas inom två år från dagen för anmälan kan närmast ses som ett

förtydligande. Enligt 11 § upphör byggnadsnämndens beslut om byggsamråd och

kontrollplan att gälla om byggnadsarbetena inte påbörjats inom två år från dagen

för bygganmälan. För att få till stånd nya beslut i dessa frågor måste en ny

bygganmälan göras.

Fjärde stycket

Stycket är nytt. Det har behandlats i avsnitt 5.3.4. Bestämmelsen innebär att

bygganmälan avseende rivning, som tidigare behandlades i första stycket 7, skall

benämnas rivningsanmälan. Vidare utvidgas kravet på rivningsanmälan från att ha

avsett rivningar för vilka krävs rivningslov till att omfatta alla byggnader

utom komplementbyggnader, bygglovsfria ekonomibyggnader och totalförsvarets

hemliga byggnader. Kravet på rivningsanmälan innebär enligt huvudregeln i 4 §

också ett krav på rivningsplan.

 Genom en hänvisning till övriga stycken i paragrafen blir motsvarande

bestämmelser för bygganmälan om vem som skall göra anmälan, när den skall göras

och när den upphör att gälla, tillämpliga också i fråga om rivning.

9 kap. 4 §

Ändringarna har behandlats i avsnitt 5.3.4. De motsvarar ändringen i 9 kap. 3 §

i utredningens betänkande Miljö och fysisk planering.

 Paragrafen, som kompletterats med anledning av att begreppet rivningsanmälan

införs i 2 § fjärde stycket, innehåller de krav som ställs på en bygg- eller

rivningsanmälan. Genom ett tillägg införs ett krav på rivningsplan vid

rivningsarbeten, som innebär att det skall redovisas hur arbetena skall utföras

för att rivningsmaterialet skall kunna omhändertas. En ändring i 1 § uppställer

krav på att rivning, i de fall rivningsplan skall finnas, skall utföras så att

olika material skall kunna tas omhand var för sig.

 Byggnadsnämnden får i enskilda fall besluta att rivningsplan inte behöver ges

in. Beslut om undantag kan gälla t.ex. mindre objekt, men kan - i vart fall

under en övergångsperiod - också grundas på att kommunen känner till att det

inte finns möjlighet att på ett tillfredsställande sätt omhänderta sorterat

material.

9 kap. 12 §

Ändringen, som innebär att det till paragrafen har fogats ett nytt andra stycke,

har behandlats i avsnitt 5.3.4.

 Det nya stycket innehåller en bestämmelse som innebär att rivningsarbete som

omfattas av ett krav på rivningsplan inte får påbörjas förrän byggnadsnämnden

godkänt planen. Bedömningen av planen skall således mynna ut i ett beslut. Ett

sådant beslut kan överklagas av byggherren.

 Beslut om rivningsplan kan vara föremål för delegation till tjänsteman.

 Bestämmelsen i 1 kap. 5 § om att både allmänna och enskilda intressen skall

beaktas vid prövning av frågor enligt PBL gäller även bedömningen av en

rivningsplan. Detta innebär att också kostnaden för att genomföra rivningsplanen

måste beaktas. Frågan har utförligare behandlats i det nyss nämnda avsnittet.

9 kap. 13 §

Ändringen, som behandlats i avsnitt 5.3.4, innebär att kravet på

kvalitetsansvarig har utsträckts till att också omfatta sådana rivningar som

skall följa en rivningsplan. Den kvalitetsansvarige skall då se till att planen

följs på samma sätt som en kvalitetsansvarig vid byggnadsarbeten skall se till

att kontrollplanen följs.

 Andra stycket har ändrats efter lagförslagens behandling i Lagrådet, eftersom

det uppmärksammats att den ursprungliga lydelsen fått en utformning som inte

varit avsedd. Den kvalitetsansvarige skall se till att kontroller som avses i

8 § första stycket 2 utförs oavsett om det finns kontrollplan eller inte. I

avsnitt 3 har framhållits att ändringens beskaffenhet är sådan att Lagrådets

hörande skulle sakna betydelse.

10 kap. 3 §

Ändringen, som innebär att det har förts in ett nytt tredje stycke, har

behandlats i avsnitt 5.3.4.

 Det nya stycket innehåller en bestämmelse som gör det möjligt för

byggnadsnämnden att stoppa en rivning, om byggherren i något väsentligt avseende

avviker från en rivningsplan. Rivningen får fortsättas först sedan byggherren

visat att det finns förutsättningar för att rivningsplanen följs i

fortsättningen. Detta kan visas t. ex. genom att platser anvisas för de olika

material som skall tas om hand var för sig. Genom ändringen av hänvisningen i

det stycke som nu blir fjärde stycket, blir det möjligt att förena förbudet att

fortsätta rivningen med vite.

10 kap. 6 §

Paragrafen innehåller bestämmelser om särskild avgift för vissa överträdelser av

bestämmelser i PBL. Första stycket 2 har kompletterats så att avgift också skall

tas ut om någon underlåter att inkomma med rivningsanmälan. Ändringen är således

föranledd av ändringar i 9 kap. 2 §.

11 kap. 5 §

Paragrafen innehåller bestämmelser om avgifter som byggnadsnämnden får ta ut för

sitt arbete. Ändringen innebär att första stycket kompletterats med anledning av

att rivningsanmälan införts som ett begrepp i 9 kap. 2 §.

13 kap. 2 §

Ändringen är föranledd av att beteckningen besvär utmönstrats.

13 kap. 3 §

Paragrafen innehåller bestämmelser om förfarandet vid överklagande av kommunens

beslut i förvaltningsärenden till länsstyrelsen. Den har av utredningen

behandlats i betänkandet Överprövning av beslut i plan- och byggärenden.

Ändringarna, som har behandlats i avsnitt 7.1, innebär en anpassning till

bestämmelserna i förvaltningslagen (1986:223).

Första stycket

En erinran om bestämmelserna i förvaltningslagen om överklagande av beslut

ersätter de hittillsvarande bestämmelserna. Bestämmelserna om överklagande i

förvaltningslagen blir således tillämpliga på förvaltningsärenden enligt PBL,

med de undantag som anges i andra stycket.

Andra stycket

Stycket innehåller undantag från förvaltningslagens bestämmelser om hur beslut

överklagas. Det första undantaget gäller tiden för överklagande av beslut enligt

2 § första stycket avseende planer. Den ändringen är närmast av redaktionell

art. Tiden skall således för dessa beslut även i fortsättningen räknas från den

dag då justeringen av protokollet tillkännagetts på kommunens anslagstavla.

 I enlighet med huvudregeln skall beslut enligt PBL fortsättningsvis överklagas

genom att skrivelsen med överklagandet ges in till den som meddelat beslutet.

Eftersom uppgiften att företa prövningen av om överklagandet kommit in i rätt

tid inte lämpar sig för behandling i kommunfullmäktige, har uppgiften i stället

lagts på kommunstyrelsen. Denna har i motsats till fullmäktige möjlighet att

delegera sina befogenheter till en tjänsteman.

13 kap. 4 §

Ändringarna är föranledda av att beteckningen besvär utmönstrats.

13 kap. 8 §

Ändringarna är föranledda av att beteckningen besvär utmönstrats.

14 kap. 8 §

Ändringen är en följd av att skyddsbestämmelser enligt tilläggen i 5 kap. 7 §

och 5 kap. 16 § samt ändringen i 3 kap. 17 § också kan omfatta tomter och

allmänna platser. Ändringen innebär således inte att det skulle vara möjligt att

utfärda skyddsbestämmelser för andra byggnader än sådana som omfattas av

bestämmelsen i 3 kap. 12 §. Detta framgår också direkt av bestämmelserna om

utfärdande av skyddsbestämmelser i 5 kap. 7 och 16 §§.

11.2Förslaget till ändring i lagen (1987:12) om hushållning med naturresurser

m.m.

2 kap. 6 §

Ändringen har behandlats i avsnitt 5.3.1. Utredningen har behandlat motsvarande

ändring i betänkandet Miljö och fysisk planering.

 I den hittillsvarande lydelsen av första stycket stadgas att behovet av områden

för friluftsliv i närheten av tätorter särskilt skall beaktas. Bestämmelsen

ändras så att behovet av grönområden i tätorter och i närheten av tätorter

särskilt skall beaktas. Bestämmelsen innebär inte någon ändring vad gäller dess

inverkan på områden av betydelse för friluftslivet. Syftet med ändringen är att

vidga bestämmelsen till att omfatta s.k. gröna bälten och gröna kilar kring och

i bebyggelsekoncentrationer. Sådana områden får anses vara av stort

allmänintresse.

11.3Förslaget till ändring i naturvårdslagen (1964:822)

22 §

Ändringen är en följdändring på grund av att bestämmelsen i 8 kap. 5 § andra

stycket 7 PBL upphävs.

Sammanfattning av betänkandet Miljö och fysisk planering (SOU 1994:36)

Enligt direktiven är min uppgift att göra en bred översyn av plan- och

bygglagstiftningen mot bakgrund av vunna erfarenheter av 1987 års PBL-reform och

de nya förutsättningar som samhällsutvecklingen inneburit för planeringen av

mark- och vattenområden och byggandet.

 I ett första delbetänkande den 8 oktober 1993 (SOU 1993:94) Anpassad kontroll

av byggandet behandlade jag frågor om bygglov och byggnadsteknisk kontroll,

inklusive samordningen med den nya bygg-produktlagen som är en följd av

EES-avtalet.

 I detta delbetänkande lämnar jag förslag som rör ökad miljöhänsyn i fysisk

planering och byggande, reglering i detaljplaner och detaljplaneprocessen,

medborgarinflytandet i fysisk planering samt tillgängligheten i den fysiska

miljön för personer med nedsatt rörelse- eller orienteringsförmåga.

Ökad miljöhänsyn i planering och byggande

I mina direktiv pekas på att det inom den fysiska planeringen och stadsbyggandet

nu ställs nya och ökade krav på miljöhänsyn, på aktsamhet med kulturvärden och

på resurshushållning. I tilläggsdirektiv har särskilt pekats på behovet av att

skydda park- och grönområdena i våra städer och tätorter (den s.k.

grönstrukturen).

 Vid FN:s konferens i Rio de Janeiro år 1992 om miljö och utveckling antogs

bl.a. den s.k. Agenda 21, ett handlingsprogram för nationellt och

internationellt miljöarbete för att uppnå en långsiktigt hållbar utveckling. En

grundläggande princip i Agenda 21 är att miljöhänsynen skall integreras i olika

verksamheter och sektorer, med tonvikt på lokala insatser. Programmet betonar

även att en förutseende samhällsplanering har stor betydelse för att främja

målet om en långsiktigt hållbar utveckling. Hänsyn till naturens kretslopp,

resurshushållningsaspekter och ett även i övrigt ekologiskt synsätt bör

genomsyra arbetet. Principerna i Agenda 21 förutsätts som nämnts omsättas bl.a.

i ett lokalt arbete. Sveriges kommuner förutsätts ha påbörjat ett arbete med

lokala hand-lingsprogram för miljöarbetet, s.k. lokala Agenda 21, senast år

1996.

 Förutsättningarna för att kunna skapa en långsiktigt hållbar livsmiljö bestäms

givetvis i hög grad av hur den byggda miljön - bebyggelse, trafikanläggningar,

övrig teknisk infrastruktur samt den s.k. grönstrukturen

- utvecklas och bevaras. Kommunerna har genom PBL fått det huvudsakliga ansvaret

för denna fysiska planering. I betänkandet lämnas en rad förslag till ändringar

och kompletteringar av PBL:s regelsystem för att stärka miljöhänsynen i den

fysiska planeringen.

En förstärkt och aktuell översiktsplanering

Om kommunernas beslut enligt PBL skall medverka till en god och långsiktigt

hållbar livsmiljö, bör ökad vikt läggas vid översiktsplanen. Översiktsplanen ger

möjlighet till en helhetssyn som inte är möjlig vid prövning av en enskild

detaljplan eller bygglovsansökan. Härigenom kan den bidra till att styra

bebyggelseutvecklingen i mer hållbar riktning, men också rationalisera

efterföljande planläggning och tillståndsprövning.

 Mot denna bakgrund föreslår jag att det i bestämmelserna om de allmänna

intressen som skall beaktas vid bl.a. planläggning enligt PBL, införs krav på

att planläggningen med beaktande av befintliga värden skall främja en

ändamålsenlig samhällsstruktur från hushållningssynpunkt. Härigenom klargörs att

den fysiska planeringen bör underordnas kraven på en miljöanpassad utveckling.

Vidare betonas att de befintliga förutsättningar som finns bl.a. i den byggda

miljön utgör värden som bör tas tillvara i den fysiska planeringen.

 I syfte att få till stånd en ökad miljöhänsyn i den förebyggande fysiska

planeringen föreslås vidare en förstärkning av översiktsplaneringen genom bl.a.

- tydligare och utvidgade krav på översiktsplanens innehåll, bl.a. såvitt avser

de allmänna intressena och övriga miljöförhållanden av betydelse samt

konsekvenserna av större förändringar i mark- och vattenanvändningen,

- tydligare krav på redovisning av översiktsplanens syfte och innebörd,

- en förstärkning av medborgarinflytandet under samrådet,

- krav på årlig uppföljning av översiktsplanens aktualitet, och

- tydligare krav på länsstyrelsen att ta tillvara och samordna statens intressen

samt att ge råd och förse kommunerna med relevant och aktuell kunskap för

översiktsplaneringen.

 För att miljöfrågorna på ett framgångsrikt sätt skall kunna tas om hand i den

översiktliga planeringen kommer att krävas betydande insatser på

kunskapsuppbyggnad, forskning samt metod- och kompetensutveckling. Därvid

föreslås bl.a. att Boverket och Lantmäteriverket ges i uppdrag att i ett

gemensamt projekt utarbeta standards och metoder för ett ADB-stöd i fysisk

planering.

Den regionala planeringen

I områden med flerfunktionella samband är det nödvändigt med en god

mellankommunal samordning för att vi skall kunna uppnå en långsiktigt hållbar

livsmiljö. Detta gäller i särskilt hög grad i storstadsområdena, men även i

andra områden, där komplexa miljöproblem och lokalisering av verksamheter som

kräver samordning och följdinvesteringar i flera kommuner, t.ex. vägar,

järnvägar och kollektivtrafik, är det nödvändigt med en tydlig samordning för

att uppnå rationella lösningar.

 Jag föreslår att regeringen - om det finns synnerliga skäl - skall ha möjlighet

att utse ett särskilt regionplaneorgan med representanter från staten och

berörda kommuner. Ett sådant regionplaneorgan skall ta fram underlag och lämna

förslag till en regionplan, som antas av regeringen. Som en förutsättning för

ett sådant förordnande bör gälla att en frivillig mellankommunal samordning inte

kan förutses eller visat sig inte kunna komma till stånd och att det rör sig om

viktiga regionala intressen, där en samordning är en förutsättning för en

ändamålsenlig samhällsstruktur, t.ex. stora infrastruktursatsningar eller

allvarliga miljöproblem.

Miljökonsekvensbeskrivningar

Krav på miljökonsekvensbeskrivningar enligt NRL har införts i alla s.k.

NRL-anslutna lagar. När det gäller PBL har uttryckliga krav emellertid

begränsats till vad som erfordras för uppfyllande av våra förpliktelser enligt

EES-avtalet. Krav på konsekvensbeskrivningar finns nämligen ändå inbyggda i PBL.

 För uppnående av en systematisk förenkling och enhetlighet och en bättre

integrering av NRL i PBL:s prövningssystem föreslås att kravet på

miljökonsekvensbeskrivningar skall utvidgas till att gälla mer generellt. En

miljökonsekvensbeskrivning skall således upprättas så snart en detaljplan medger

åtgärder som innebär betydande inverkan på miljön, hälsan och säkerheten eller

hushållningen med naturresurser. Miljökonsekvensbeskrivningen skall upprättas i

samband med utarbetandet av programmet för detaljplan för att därefter utvecklas

under det fortsatta planarbetet. Konsekvensbeskrivningar i översiktsplanen skall

kunna utgöra en miljökonsekvensbeskrivning på samma sätt som innehållet i

översiktsplanen skall kunna anses utgöra ett program för detaljplan.

Tätorternas grönområden

Tätorternas grönområden eller grönstruktur har betydelse från i huvudsak

ekologiska, kulturella och sociala synpunkter. Tätortsutbyggnaden utgör

emellertid ett allvarligt hot mot dessa viktiga områden. På utredningens uppdrag

har experten i utredningen Eivor[REDACTED_EFTERNAMN] redovisat en bild av kunskapsläget

rörande tätorternas grönstruktur. På grundval härav lägger jag fram följande

förslag för att behovet av skyddet av grönområdena skall kunna tillgodoses.

 Skyddet av grönstrukturen kräver i första hand att kommunerna får en samlad

bild av den så att dess betydelse uppmärksammas. Detta förutsätts kunna

åstadkommas främst genom den föreslagna förstärkta översiktliga planeringen.

Genom vissa ändringar i PBL:s och NRL:s kravbestämmelser poängteras betydelsen

av tätorternas grönområden. I speciella fall skall också en regionplanering

kunna framtvingas.

 Det framhålls som angeläget att kommunerna genom detaljplaneläggning av

grönområden fullföljer översiktsplanens intentioner.

 För särskilt värdefulla tomter och allmänna platser skall kommunen kunna

meddela skyddsbestämmelser i detaljplan på samma sätt som för värdefulla

byggnader.

 Avslutningsvis understryks behovet av forskning och utbildning rörande

tätorternas grönområden.

Kulturmiljön

Mina förslag ovan rörande den översiktliga planeringen innebär förstärkta krav

på kunskapsunderlag och redovisning i översiktsplanen av kulturmiljövärdena i

kommunen. Vidare ges länsstyrelserna i uppgift att mer aktivt verka för att

översiktsplanerna grundas på erforderlig kunskap om kulturmiljöns innehåll.

 Det är önskvärt att det skapas en allmänt accepterad norm i fråga om vad

kunskapsunderlaget rörande kulturmiljön bör innehålla. Jag föreslår därför att

Riksantikvarieämbetet tillsammans med Boverket i dialog med kommunerna utarbetar

allmänna råd i detta avseende. Vidare föreslås staten stödja den kommunala

kunskapsuppbyggnaden genom att ta ansvar för metod- och teknikutvecklingen för

inventeringsarbetet.

 Kommunerna föreslås få möjlighet att i detaljplan eller områdesbestämmelser

meddela särskilda varsamhetsbestämmelser som preciserar hänsynsreglerna för

ändring av byggnad.

 I syfte att förenkla PBL:s regler om ersättning till fastighetsägare föreslås

 att skyddsbestämmelser alltid skall innebära också ett rivningsförbud,

 att en enhetlig kvalifikationsgräns för ersättning införs, och

 att såväl vid skyddsbestämmelser som vid vägrat rivningstillstånd ersättning

skall utgå enbart för den skada som går utöver kvalifikationsgränsen.

Återanvändning och återvinning av byggnadsmaterial

Kommunen föreslås få möjlighet att säkerställa att rivning av byggnader sker på

ett sätt som ger förutsättningar för återanvändning och återvinning samt

omhändertagande av miljöfarligt avfall. Bl.a. skall kommunen kunna kräva en

rivningsplan som beskriver hur arbetet skall utföras med avseende på

omhändertagandet av rivningsavfall.

Reglering i detaljplaner och detaljplaneprocessen, m.m.

I uppdraget ingår också att se över detaljplaneprocessen från olika synpunkter.

Dels skall jag till övervägande ta upp vissa konkreta frågor, dels skall jag

mera allmänt se över möjligheterna till avregleringar, förenklingar och ökad

effektivitet i planprocessen. Samtidigt skall jag också överväga möjligheterna

att stärka medborgarinflytandet utan att planeringsprocessen byråkratiseras och

blir ineffektiv.

 Strävandena mot ökad effektivitet i planeringsprocessen och en förstärkning av

medborgarinflytandet är delvis motstridiga. Kravet på medborgarinflytande sätter

således gränser för hur långt man kan gå i en förenkling av beslutsprocessen.

Genom en förskjutning av planeringsinsatserna och beslutsfattandet mot den

översiktliga nivån kan emellertid vinster göras i båda dessa hänseenden.

Detaljplaneprocessen hänger intimt samman med den översiktliga planeringen. Den

förstärkning av den översiktliga planeringen som föreslås ger möjligheter till

att delvis väva samman detaljplaneprocessen med den översiktliga planeringen. De

insatser som görs i den översiktliga planeringen kan ofta läggas till grund för

detaljplaneringen och medborgarna ges möjligheter till insyn och påverkan i ett

tidigt skede. För den enskilde fastighetsägaren ges därmed också möjligheter

till större förutsebarhet och dennes ställning kan i någon mån förstärkas genom

den ökade kommunala planberedskapen. De följande förslagen har i stor

utsträckning sin utgångspunkt i denna förskjutning mot den översiktliga nivån.

Detaljplanekravet

I PBL ställs krav på att prövningen av frågor om förändring av markanvändningen

och byggande i stor utsträckning skall ske genom detaljplan. Bl.a krävs

detaljplan för uppförande av en ny enstaka byggnad under vissa förutsättningar.

Undantag från kravet gäller dock, om prövningen kan ske i samband med bygglov

eller förhandsbesked. Om det beträffande en sökt åtgärd krävs detaljplan och

undantaget inte är tillämpligt, skall ansökan om bygglov avslås. Den enskilde

kan härefter inte framtvinga en detaljplan, utan det ligger helt i kommunens

hand att bestämma om och när en detaljplan skall upprättas.

 Denna ordning är när det gäller uppförande av en ny enstaka byggnad inte

tillfredsställande och det föreslås att kommunens möjligheter att åberopa

detaljplanekravet som grund för att vägra bygglov skall begränsas. Om en ansökan

om bygglov har avslagits på grund av att det krävs detaljplan och en ny ansökan

kommer in efter tre år, får denna ansökan avslås på grund av detaljplanekravet

bara om det finns synnerliga skäl.

Funktionsuppdelning i planer m.m.

Den ofta alltför långtgående funktionsuppdelningen i våra tätorter beror i

första hand inte på sättet att detaljplanelägga. Genom ensidigt utformade

användningsbestämmelser kan emellertid detaljplanerna låsa användningssättet i

onödan. För att underlätta funktionsblandning i särskilt bostadsområden föreslås

att det i bestämmelsen om mindre avvikelser görs ett tillägg som öppnar

möjligheter att betrakta något fler avvikelser än för närvarande som förenliga

med planens syfte.

 En undersökning av användningen av bestämmelser beträffande utformningen av

byggnader visar att sådana bestämmelser förekommer ganska sparsamt. Det finns

alltså inte anledning att ingripa mot sättet att utforma planer i den delen.

Livsmedelshandel i äldre detaljplaner

Före den 1 april 1992 kunde handelsändamålet i en detaljplan preciseras till en

viss form av detaljhandel och därvid kunde livsmedelshandeln begränsas eller

förbjudas. Övergång från ett detaljhandelsändamål till ett annat inom ett

detaljplaneområde med en preciserad bestämmelse rörande handelsändamålet kräver

planändring. Jag hyser tveksamhet till att kommunernas planbeslut skall fråntas

sin verkan i efterhand. Om sådant ingripande ändå skall göras, föreslår jag en

regel som innebär att en ansökan om bygglov för övergång från ett

detaljhandelsändamål till ett annat inte får avslås på grund av att åtgärden

strider mot detaljplan.

Förutsättningar för enkelt planförfarande

S.k. enkelt planförfarande, som är tidsbesparande, får i dag tillämpas under

förutsättning att detaljplaneförslaget är av begränsad betydelse, saknar

intresse för allmänheten samt är förenligt med översiktsplanen och

länsstyrelsens granskningsyttrande. Det föreslås att möjligheterna att använda

enkelt planförfarande vidgas. Sådant förfarande skall få tillämpas, om förslaget

överensstämmer med översiktsplanen och konsekvenserna av förslaget framgår av

denna. Härutöver krävs att förslaget är förenligt med länsstyrelsens

granskningsyttrande.

Program och samrådsskedena

Enligt PBL bör detaljplanen grundas på ett program. För vissa åtgärder är ett

sådant program obligatoriskt. Det föreslås att detta obligatorium utvidgas till

att omfatta i princip alla detaljplaner. Vid utarbetandet av programmet skall

berörda sakägare och vissa andra enskilda beredas tillfälle till samråd.

Resultatet av samrådet skall redovisas i en samrådsredogörelse. Innehållet i

översiktsplanen skall i vissa fall kunna utgöra en program för detaljplan. En

förutsättning härför är att kravet på samråd är uppfyllt.

Vissa andra frågor

För att kommunernas utgifter för kungörelsekostnader skall nedbringas föreslås

att innehållet i den kungörelse om utställningen av ett detaljplaneförslaget som

skall publiceras i ortstidning får begränsas.

 Enligt PBL skall detaljplanen antas av kommunfullmäktige, som under vissa

förutsättningar får delegera beslutanderätten till kommunstyrelsen eller

byggnadsnämnden. Det föreslås att denna bestämmelse upphävs. Därigenom blir

reglerna i kommunallagen (1991:900) tillämpliga i stället. Det kommer då inte

att finnas något lagligt hinder mot att enklare detaljplanebeslut delegeras till

en tjänsteman.

Särskilt om medborgarinflytande

Strävan att förstärka medborgarinflytandet genomsyrar många av de i betänkandet

presenterade förslagen. Av särskild betydelse är den förskjutning av

beslutsfattandet till ett tidigare skede av planeringsprocessen som förslagen

leder till. Ökade krav på samråd ställs i en förstärkt översiktlig planering.

Samråd rörande detaljplaner skall inledas redan i programskedet och i samband

därmed får samrådskretsen del av en påbörjad miljökonsekvensbeskrivning, när en

sådan erfordras. Syftet med samråden på alla nivåer anges på ett tydligare sätt

och större krav ställs på utformningen av samrådsredogörelser. Boverket föreslås

få i uppgift att utveckla och sprida information kring metoder för samråd och

upprättande av samrådsredogörelser.

PBL:s bestämmelser om tillgänglighet för rörelsehindrade m.fl.

I direktiven för utredningen slås fast att tillgängligheten i den byggda miljön

för personer med nedsatt rörelse- eller orienteringsförmåga är ett viktigt

allmänt intresse att värna om.

 I den analys av tillgängligheten som utredningen låtit utföra har framkommit

att det ofta är i den offentliga miljön som det finns hinder för personer med

nedsatt rörelse- eller orienteringsförmåga.

 Mer precisa krav bör ställas på tillgänglighetsskapande åtgärder i samband med

nybyggnad och ändring av allmänna platser m.m. Bemyndigande skall därför ges för

tillämpningsföreskrifter med krav på sådana åtgärder.

 Krav föreslås också på att enkelt åtgärdade hinder mot tillgängligheten och

användbarheten för rörelsehindrade m.fl. skall vara åtgärdade före år 2000 i

befintliga publika lokaler och på befintliga allmänna platser.

 Vidare bör tillämpningsföreskrifterna till PBL rörande tillgängligheten och

användbarheten för rörelsehindrade m.fl. göras tydligare så att det klart

framgår vad som är samhällets minimikrav. Därutöver krävs intensifierade

informations- och utbildningsinsatser för att öka kunskapen inom byggsektorn om

tillgänglighetskraven.

Sammanfattning av betänkandet Överprövning av beslut i plan- och byggärenden

(SOU 1994:134)

Min uppgift enligt direktiven är att göra en bred översyn av plan- och

bygglagstiftningen mot bakgrund av vunna erfarenheter av 1987 års PBL-reform och

de nya förutsättningar som samhällsutvecklingen inneburit för planeringen av

mark- och vattenområden och för byggandet.

 I ett första delbetänkande den 8 oktober 1993 (SOU 1993:94) Anpassad kontroll

av byggandet behandlade jag frågor om bygglov och byggnadsteknisk kontroll,

inklusive samordningen med den nya byggproduktlagen som är en följd av

EES-avtalet

 I ett andra delbetänkande den 3 mars 1994 (SOU 1994:36) Miljö och fysisk

planering behandlade jag frågor om ökad miljöhänsyn i fysisk planering och

byggande, reglering i detaljplaner och detaljplaneprocessen,

medborgarinflytandet i fysisk planering samt tillgängligheten i den fysiska

miljön för personer med nedsatt rörelse- eller orienteringsförmåga.

I detta delbetänkande lämnar jag förslag som rör instansordningen för

överklagande, vissa med överklagandet sammanhängande frågor samt den statliga

kontrollen inom plan- och byggområdet. Dessutom lämnas ett par förslag som rör

planavgift och bygglovsavgift.

Instansordningen för överklagande m.m.

I mina direktiv påpekas att arbete länge har bedrivits med att avlasta

regeringen löpande ärenden och att förslag vad gäller sådan avlastning

beträffande PBL-ärenden har redovisats i departementspromemorian (Ds 1991:84)

Plan- och byggnämnd. Dessa frågor bör dock enligt direktiven övervägas

ytterligare, varvid det är viktigt att den svenska lagstiftningen anpassas till

vad som krävs för att Sverige skall uppfylla sina åtaganden enligt

Europakonventionen. I det syftet bör bl.a. den nuvarande gränsdragningen mellan

regeringen och förvaltningsdomstolarna prövas. Vidare betonas de särskilda krav

på snabbhet och effektivitet i förfarandet som bör ställas inom plan- och

byggområdet.

 Överprövning av de kommunala besluten kan i dag komma till stånd på två sätt,

genom officialingripande från staten enligt 12 kap. PBL och besvär av enskilda.

I det skikt som ligger mellan dessa två former för ingripande mot kommunala

beslut kan sägas att kommunen har den oinskränkta beslutanderätten

 Reglerna om överklagande finns i 13 kap. PBL. Kommunala beslut enligt lagen får

överklagas antingen genom kommunalbesvär eller förvaltningsbesvär.

Kommunalbesvär skall i huvudsak användas mot beslut som inte har några direkta

rättsverkningar mot enskilda. I övrigt skall förvaltningsbesvär användas.

Överklagandet sker därvid till länsstyrelsen, vars beslut får överklagas till

kammarrätt i vissa angivna fall och i övrigt till regeringen. Mina överväganden

och förslag rör i huvudsak instansordning m.m. avseende förvaltningsbesvär.

 Det har länge varit en strävan att avlasta regeringen ärenden av löpande art så

att statsråd och departement får mer tid för större och övergripande frågor.

PBL-ärendena hos Miljö- och naturresursdepartementet utgör i dag nära hälften av

regeringskansliets besvärsärenden och det är angeläget att dessa ärenden i

största möjliga utsträckning förs bort från regeringen.

 Förutom hänsynen till regeringens arbetsbelastning utgör Europakonventionens

krav på rätt till domstolsprövning av beslut som rör civila rättigheter och

skyldigheter ett starkt skäl för att instansordningen ändras. Visserligen kan

domstolsprövning av regeringens beslut komma till stånd genom

rättsprövningslagen, men det bedöms angeläget att domstolsprövning skall kunna

ske inom den normala besvärsprocessen. För att detta skall kunna uppnås måste

regeringsärendena föras över till domstolsprövning i åtminstone sista instans.

 För en bedömning av möjligheterna och lämpligheten av att besvärsprövningen

förs bort från regeringen tar jag först upp frågan om vilka skäl det kan finnas

för att besvärsärenden skall förbehållas regeringen. Därvid finner jag i

enlighet med riktlinjerna i propositionen 1983/84:120 om regeringens befattning

med besvärsärenden att regeringen inte bör vara besvärsinstans annat än när det

behövs en politisk styrning av praxis. Något behov av sådan styrning med av-

seende på PBL-ärendena finns det enligt min mening inte.

 Trots att det således inte finns något direkt behov av praxisbildning av

regeringen i PBL-ärenden kan dock ifrågasättas om inte besvärsprövningen ändå

måste ligga kvar hos regeringen av andra skäl. Prövningen avser kommunala beslut

- i många fall fattade av fullmäktige - som i stor utsträckning grundar sig på

lämplighetsavvägningar. Om överprövningen skall avse både det överklagade

beslutets laglighet och dess lämplighet, kan göras gällande att prövningen bör

ske i politisk ordning och inte vid domstol. Den tveksamhet inför dom-

stolsprövning som således kan finnas har gett mig anledning att gå närmare in på

överprövningens art och omfattning vid besvär över PBL-beslut.

Besvärsprövningens art och omfattning

Besvär får anföras av den som beslutet angår, om det gått honom emot.

Huvudprincipen vid förvaltningsbesvär är att prövningen, inom ramen för

klagandens yrkanden och åberopanden, omfattar både det överklagade beslutets

laglighet och dess lämplighet.

 Besvärsprövningen skall i första hand riktas in på avvägningen mellan den

klagandes intressen och motstående intressen, både allmänna och enskilda. En

sådan prövning torde ligga väl i linje med normal domstolsprövning. Av ett par

avgöranden av Regeringsrätten torde emellertid följa att besvärsprövningen är

något mera omfattande. Således har en klagande rätt att i samband med ett

överklagande få till stånd en prövning även av ett påstått intrång i ett

motstående allmänt intresse. Visserligen blir denna prövning enligt

Regeringsrätten begränsad med hänsyn till PBL:s princip om decentralisering av

beslutsfattandet och kommunal självbestämmanderätt, men kvar står ändå att

besvärsmyndigheten kan tvingas in på en prövning av kommunala avvägningar mellan

allmänintressen. En sådan prövning är mindre lämplig för en domstol.

 Det finns dock enligt min mening inga skäl för en så omfattande

besvärsprövning. Hela PBL genomsyras av tanken att avvägningen mellan

allmänintressen är en kommunal angelägenhet utom i de fall då staten kan ingripa

på de särskilda grunder som anges i lagens 12 kap. Klara gränser bör enligt min

mening dras mellan besvärsprövningen och den statliga officialprövningen och jag

föreslår därför att det i överklagandereglerna i 13 kap. tas in en uttrycklig

bestämmelse som hindrar besvärsmyndigheten från att gå in på en prövning av

lämplighetsavvägningar mellan skilda allmänna intressen. Därmed tydliggörs det

kommala ansvarsområdet i förhållande till det statliga i enlighet med

grundtankarna i PBL-reformen och besvärsprövningen renodlas till en prövning av

intrång i enskilda intressen, således en prövning av traditionell dom-

stolskaraktär. Någon tvekan bör därför inte längre föreligga om möjligheten och

lämpligheten att föra över samtliga ärenden rörande besvär till

domstolsprövning.

Rätten att överklaga

Den besvärsberättigade kretsen utvidgades väsentligt genom PBL. Tidigare var det

bara sakägare som hade besvärsrätt. Genom PBL fick emellertid hyresgäster och

boende samt hyresgästorganisationer samma ställning som sakägarna i

beslutsprocessen. Enligt direktiven tyder erfarenheterna på att

överklagandeinstitutet inte sällan har kommit att användas som ett medel för

meborgarinflytande i stället för som en yttersta rättssäkerhetsventil. Det bör

därför övervägas i vad mån rätten att överklaga kan avgränsas och göras

tydligare.

 De boende har enligt min bedömning förhållandevis begränsade möjligheter att

vinna framgång med en besvärstalan rörande det sakliga innehållet i ett

kommunalt beslut. Av uppgifter som inhämtats från några länsstyrelser framgår

emellertid att antalet beslut som har överklagats av enbart besvärsberättigade

utanför sakägarkretsen är förhållandevis begränsat. Utvidgningen av den

besvärsberättigade kretsen tycks således inte har medfört några påtagliga

effektivitetsförluster.

 De boende har emellertid även möjlighet att överklaga beslut på formella

grunder. Till skillnad mot vad som antyds i direktiven finner jag att betydelsen

av besvärsrätten för de boende främst ligger i att de därmed ges möjligheter

till en bevakning av att de regler som skall garantera ett medborgarinflytande

iakttas. Jag föreslår därför inte någon begränsning i besvärsrätten.

 I anslutning till den nu behandlade frågan föreslår jag att Vägverket ges en

uttrycklig rätt att överklaga beslut om bygglov och förhandsbesked för byggnader

och andra anläggningar samt skyltar och ljusanordningar invid allmän väg.

 I sammanhanget tar jag slutligen också upp ett problem rörande avgränsningen av

den besvärsberättigade kretsen som ett regeringsrättsavgörande har gett upphov

till. Enligt Regeringsrätten har den rätt att överklaga ett detaljpanebeslut som

har fått underrättelse om beslutet och besvärshänvisning. Jag föreslår att det i

stället skall vara förvaltningslagens huvudregel om vem som är besvärsberättigad

som skall gälla.

Principiell utformning av ett nytt överklagandesystem

En utgångspunkt vid utformningen av ett nytt överklagandesystem är att

åtminstone den sista instansen skall vara en domstol. I övrigt skall

prövningssystemet utformas så att det ger möjlighet till en så effektiv

handläggning som möjligt. Den nuvarande uppdelningen mellan kammarrätterna och

regeringen bör därför enligt min mening ersättas av en enhetlig instanskedja,

vars längd bör begränsas till två instanser och där det skall finnas tillgång

till bl.a. expertis i plan- och byggfrågor. Det är också angeläget att få till

stånd en samordning av överprövningen av PBL-ärenden och miljöskydds- och

naturvårdsärenden.

 Inledningsvis tar jag till bedömning upp frågan om länsstyrelsens roll i det

framtida prövningssystemet. Till förmån för länsstyrelsen som besvärsinstans

brukar anföras att länsstyrelsen besitter saklig kompetens och att

besvärsförfarandet där är snabbt och billigt. Mot länsstyrelsen som

besvärsinstans talar framför allt principiella rättssäkerhetsaspekter - särskilt

de dubbla rollerna som besvärsinstans och tillsynsmyndighet - och den

omständigheten att Europakonventionens krav avseende muntlig förhandling inte

kan tillgodoses där. Vid en avvägning mellan för- och nackdelarna med

länsstyrelsen som besvärsinstans finner jag att övervägande skäl talar för att

besvärsprövningen förs över till domstol redan i första instans under

förutsättning att det finns någon domstol som är lämplig för ändamålet eller det

eventuellt kan tillskapas en sådan domstol.

 Den domstol som ligger närmast till hands för överprövning av PBL-beslut är

länsrätten som är första instans inom den allmänna

förvaltningsdomstolsorganisationen. Länsrätterna handlägger emellertid frågor av

en helt annan art och det finns risk att handläggningstiderna blir för långa.

Dessutom kan det bli svårt att tillgodose behovet av erforderlig expertis på

plan- och byggområdet. Länsrättsalternativet är därför enligt min mening inte

godtagbart. Med hänsyn bl.a. till behovet av en lämplig processordning är inte

heller allmän domstol ett rimligt alternativ för PBL-ärendena.

 I stället finns det anledning att överväga inrättandet av någon form av

regionala specialinstanser för besvärsprövningen. PBL-ärendena kan visserligen

inte ensamma bära upp sådana instanser, men tillsammans med framför allt

miljöskydds- och naturvårdsärendena skulle underlaget bli tillräckligt stort.

 Miljöorganisationsutredningen har i uppdrag att lämna förslag till sådana

organisationsförändringar som behöver vidtas med anledning av att en miljöbalk

träder i kraft. Jag har under utredningsarbetet samrått med utredningen och jag

har därvid inhämtat att utredningen kommer att föreslå att i stort sett all

tillståndsprövning i miljöbalksärenden skall ske hos länsstyrelserna och att

besluten skall kunna överklagas till Koncessionsnämnden för miljöskydd, som

därvid skall organiseras om till en miljödomstol. Från utredningen har

emellertid samtidigt uppgetts att det på sikt kan visa sig vara lämpligt att

föra över all tillståndsprövning till domstol, varvid den mest rationella

ordningen bedöms vara att det inrättas ett antal regionala miljödomstolar.

Eftersom det för Miljöorganisationsutredningen bara är fråga om ett tänkbart

framtidsperspektiv med regionala domstolar och sådana inte kan inrättas för bara

PBL-ärenden, lägger jag inte fram konkreta förslag i den delen. Jag pekar

emellertid på de möjligheter som finns att till sådana regionala domstolar föra

över även vissa andra målgrupper, t.ex. ärenden enligt va-lagen, vattenlagen och

fastighetsbildningslagen. Härigenom skulle kunna skapas en domstolsorganisation

som i stort sett hanterar samtliga ärenden rörande mark och vatten.

 Om statsmakterna skulle finna att inrättande av regionala domstolar inte är en

lämplig lösning, förordar jag att länsstyrelserna såsom det näst bästa

alternativet behålls som första instans.

 När det gäller den andra och sista besvärsinstansen skall denna vara en

domstol. Som nämnts avser Miljöorganisationsutredningen att föreslå att

Koncessionsnämnden omvandlas till en miljödomstol. Eftersom ett sådant förslag

ligger väl i linje med strävandena att reformera instansordningen för

PBL-ärendena, har samarbetet mellan utredningarna fördjupats i den delen, vilket

har resulterat i ett gemensamt förslag till en lag om Miljödomstol.

Miljödomstolens sammansättning och arbetsformer

Miljödomstolen skall vara en central självständig domstol för överprövning av

dels miljöbalksärenden i enlighet med Miljöorganisationsutredningens förslag,

dels samtliga PBL-ärenden. För PBL-ärendena blir domstolen sista instans. Enligt

Miljöorganisationsutredningens förslag skall däremot avgöranden i ärenden om

tillstånd till miljöfarlig verksamhet kunna överklagas till Högsta domstolen.

 På den nivå som Miljödomstolen kommer att befinna sig i instansordningen måste

domstolen självfallet ges en sådan sammansättning att högt ställda krav på

rättsliga kvalifikationer och på sakkunskap tillgodoses. Något

lekmannadeltagande föreslås inte utan domstolen bör vara sammansatt av

juristledamöter och sakkunniga.

 Det förslag till lag om Miljödomstol som jag lägger fram har, som nämnts,

utarbetats i samråd med Miljöorganisationsutredningen. Det innebär bl.a. att

domförhetsreglerna har utformats så att de även skall passa för

miljöbalksärendena. Miljödomstolen skall i ordinär sammansättning vara domför

med minst tre ledamöter, varav en sakkunnig. Domstolen skall som tidigare nämts

vara sista instans beträffande PBL-ärendena och vissa miljöbalksärenden. I

sådana ärenden bör det krävas deltagande av ytterligare en juristledamot.

Eftersom det i vissa fall kan finnas behov av olika slags specialistkompetens,

skall ytterligare en sakkunnig kunna ingå i domstolen.

 Vid avgöranden av enklare beskaffenhet föreslås Miljödomstolen vara domför med

enbart två ledamöter. Principiellt viktiga mål i vilka Miljödomstolen är

slutinstans skall å andra sidan kunna prövas av domstolen i utökad

sammansättning.

 Domstolens organisation föreslås få en med hänsyn till variationer i

arbetsbördan flexibel utformning. Således skall domstolen ha dels fast anställda

juristledamöter, kallade miljödomare, och sakkunniga, dels ett antal andra

juristledamöter och ytterligare sakkunniga som tjänstgör vid behov.

 Det föreslås att förvaltningsprocesslagen skall vara tillämplig på

rättskipningen i Miljödomstolen. Den regel om muntlig förhandling som gäller för

kammarrätt och länsrätt föreslås bli tillämplig även på Miljödomstolen.

 När det gäller Miljödomstolens dimensionering har jag begränsat mig till en

bedömning av behovet av ledamöter i domstolen. För handläggningen av

PBL-ärendena torde det krävas tio juristdomare och fyra sakkunniga. Enligt

Miljöorganisationsutredningen krävs för handläggningen av miljöbalksärendena sju

juristdomare och tre sakkunniga.

Ordningen för överklagande av kommunens beslut

Enligt förvaltningslagen skall skrivelser med överklaganden ges in till den

myndighet som har fattat det beslut som har överklagats. Enligt 13 kap. 3 § PBL

däremot skall skrivelser med överklaganden av kommunala beslut ges in till

länsstyrelsen. En sådan ordning medför vissa nackdelar och jag föreslår att

regeln ändras så att bättre överensstämmelse uppnås med vad som gäller enligt

förvaltningslagen.

Ärenden enligt vissa andra lagar

I fastighetsbildningslagen, anläggningslagen och ledningsrättslagen finns

bestämmelser som ger kommunen ett avgörande inflytande i vissa hänseenden i

samband med tillåtlighetsprövningen enligt dessa lagar. Den kommunala nämndens

beslut får i dag överklagas till länsstyrelsen, vars beslut får överklagas till

regeringen. Jag föreslår att länsstyrelsens beslut i stället skall överklagas

till Miljödomstolen.

 I den nyligen antagna lagen om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk, m.m.

föreskrivs att ett visst slag av tillsynsbeslut av en kommunal nämnd skall

överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Jag föreslår att lagen ändras så att

beslutet i likhet med motsvarande tillsynsbeslut enligt PBL skall överklagas

till länsstyrelsen och därefter till Miljödomstolen.

 I anslutning till de nu behandlade förslagen tar jag också upp frågan hur ett

kommunalt beslut att inte anta, ändra eller upphäva en fastighetsplan skall

överklagas. För närvarande skall ett sådant beslut överklagas genom

kommunalbesvär. Jag föreslår att beslutet i stället skall överklagas genom

förvaltningsbesvär.

Den statliga kontrollen

Enligt direktiven bör formerna för den statliga kontrollen, bl.a. regeringens

möjlighet till prövning, ses över i syfte att effektivisera den.

 I mitt föregående betänkande Miljö och fysisk planering lämnade jag flera

förslag till lagändringar för att förstärka miljöhänsynen i fysisk planering och

byggande. Vidare har Miljöskyddskommittén i sitt slutbetänkande (SOU 1994:96)

föreslagit viss komplettering av överprövningsgrunderna i 12 kap. Dessa förslag

bör enligt min mening utvärderas innan ytterligare ingripandemöjligheter på

miljöområdet övervägs.

 I direktiven ifrågasätts om formerna för den statliga kontrollen har varit

effektiv. I mitt föregående betänkande lämnade jag bl.a. i anledning härav vissa

förslag som skall stärka länsstyrelserna i deras roll som bevakare av de

statliga intressena. Jag har nu vänt mig till ett antal centrala statliga

myndigheter med en förfrågan om deras erfarenheter av den statliga kontrollen.

Vad som därvid har framkommit ger inte anledning att överväga en annan ordning.

 Sammantaget finner jag alltså att nuvarande bestämmelser rörande den statliga

kontrollen är i stort sett väl ägnade att tillvarata väsentliga statliga

intressen. Vissa lagändringar är dock motiverade.

 I 2 kap. 6 § NRL (3 kap. 7 § förslaget till miljöbalk) föreskrivs om skydd för

områden med kulturvärden och sådana områden kan i vissa fall vara av

riksintresse. Utanför bestämmelsens tillämpningsområde faller dock vissa

enskilda objekt som kan vara skyddsvärda. Jag föreslår därför att bestämmelsen

ändras så att den även innefattar ett skydd mot åtgärder som innebär

förvanskning av byggnader eller andra anläggningar med särskilt stora

kulturvärden, även om de inte är belägna inom områden som är av särskilt

intresse för kulturmiljövården.

 Fel och brister i det kommunala beslutsförfarandet kan i dag bara påtalas genom

förvaltningsbesvär. Jag föreslår att denna kontroll av kommunernas handläggning

kompletteras med en möjlighet för staten att upphäva ett kommunalt beslut, om

PBL:s förfaranderegler har åsidosatts eller beslutet annars inte har tillkommit

i laga ordning.

Statens beslutsfattande enligt 12 kap. PBL

Beslut enligt PBL fattas primärt av kommunen. Dessa beslut kan angripas på två

sätt, antingen genom besvär av enskilda eller genom att staten ingriper enligt

reglerna i 12 kap. Inom ramen för det statliga beslutsfattandet finns

ytterligare ett besvärsförfarande. Beslut om ingripande från staten fattas i

första hand av länsstyrelsen, vars beslut kan överklagas till regeringen. Hos

regeringen som slutinstans möts alltså i dag besvär av enskilda över kommunala

beslut och besvär över beslut av länsstyrelsen enligt 12 kap. Båda dessa former

av besvär regleras i 13 kap.

 Mina förslag innebär att besvär över kommunala beslut i stället skall prövas

slutligt av Miljödomstolen. Jag anser vidare att även vissa beslut av staten

måste kunna överklagas till domstol. Detta medför att ordningen för det statliga

beslutsfattandet enligt 12 kap. bör ändras.

 Även i fortsättningen bör det vara länsstyrelsen som företar den inledande

prövningen av frågan om ett kommunalt beslut bör upphävas eller inte. Den

slutliga prövningen föreslås dock ankomma på regeringen. Om länsstyrelsen anser

att ett kommunalt planbeslut bör upphävas på sakliga grunder, skall således

ärendet överlämnas till regeringen, varefter det får bli regeringens sak att

väga in eventuella politiska hänsynstaganden i bedömningen. En sådan ordning bör

enligt min mening renodla och stärka länsstyrelsens roll i den statliga kon-

trollen av väsentliga allmänintressen. Beslut om upphävande av ett planbeslut på

grund av formella fel skall dock fattas av länsstyrelsen. Överprövningen av

beslut om lov och förhandsbesked skall följa samma regler som planbesluten. Även

i dessa fall skall alltså beslut om upphävande fattas av regeringen.

 Vissa beslut av staten måste kunna bli föremål för domstolsprövning enligt

Europakonventionen. Det gäller regeringens beslut att upphäva beslut om lov och

förhandsbesked samt beslut enligt 12 kap. 7 § att anta, ändra eller upphäva en

detaljplan eller områdesbestämmelser. Med hänsyn till enhetligheten i

rättstillämpningen, föreslås att sådana regeringsbeslut skall kunna överklagas

till Miljödomstolen. Av övriga beslut enligt 12 kap. är det bara länsstyrelsens

beslut att upphäva ett planbeslut på formella grunder som skall kunna

överklagas.

Övriga frågor

Jag tar avslutningsvis upp några frågor rörande avgifter.

 I 11 kap. 5 § PBL finns regler om bl.a. bygglovs- och planavgifter.

Sådana avgifter får tas ut med högst det belopp som motsvarar kommunens

genomsnittliga kostnad för åtgärderna. Jag föreslår att bestämmelsen ändras så

att avgifter får tas ut med högst det belopp som motsvarar kommunens

självkostnad för åtgärderna. Vidare föreslår jag ett tillägg till bestämmelsen

som ger kommunen rätt att ta ut planavgift för kostnader för arbete med

upprättande av miljökonsekvensbeskrivning.

 Avgifter i ärenden angående bl.a. lov och förhandsbesked får tas ut i förskott.

Det finns emellertid ingen möjlighet att framtvinga förskottsbetalning. Jag

föreslår en bestämmelse som ger kommunen möjlighet att avvisa en ansökan, om ett

föreläggande om förskottsbetalning inte följs.

Lagförslag i betänkandet Miljö och fysisk planering (SOU 1994:36)

1 Förslag till lag om ändring i plan- och bygglagen (1987:10)

 Härigenom föreskrivs i fråga om plan- och bygglagen (1987:10)[1]

 dels att 5 kap. 29 § skall upphöra att gälla,

 dels att 1 kap. 3 §, 2 kap. 1 och 4 §§, 3 kap. 18 §, 4 kap. 1-6 §§, 5 kap. 7,

16, 18, 21, 24, 25 och 28 §§, 6 kap. 12 §, 8 kap. 14-16 och 22 §§, 9 kap. 1 och

3 §§, 11 kap. 3 §, 14 kap. 8 och 10 §§ samt 17 kap. 20 § skall ha följande

lydelse,

 dels att det i lagen skall införas tre nya paragrafer, 3 kap. 17 a §, 4 kap.

14 § och 7 kap. 9 § samt närmast före 7 kap. 9 § en ny rubrik av följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 kap.

 3 §[2]

 Varje kommun skall ha Varje kommun skall ha

en aktuell en aktuell översiktsplan,

översiktsplan, som om- som omfattar hela

fattar hela kommunen. kommunen. Översiktsplanen

Översiktsplanen skall i skall ge vägledning för

stort ange hur mark- beslut om användningen av

och vattenområden är mark- och vattenområden

avsedda att användas och samt om utveckling och

hur bebyggelseut- bevarande av den byggda

vecklingen bör ske. I miljön. I översiktsplanen

översiktsplanen får får regleras huruvida

regleras huruvida åt- åtgärder kräver tillstånd

gärder kräver tillstånd enligt denna lag. I

enligt den-na lag. I övrigt är översiktsplanen

övrigt är översiktsplanen inte bindande för myn-

inte bindande för myn- digheter och enskilda.

digheter och enskilda.

 Regleringen av markens användning och av bebyggelsen inom kommunen sker genom

detaljplaner. En detaljplan får omfatta endast en begränsad del av kommunen.

 För begränsade områden av kommunen som inte omfattas av detaljplan får

områdesbestämmelser antas, om det behövs för att syftet med översiktsplanen

skall uppnås eller för att säkerställa att riksintressen enligt lagen (1987:12)

om hushållning med naturresurser m.m. tillgodoses.

 Fastighetsplaner får antas för att underlätta genomförandet av detaljplaner.

 För samordning av flera kommuners planläggning får regionplaner antas.

 2 kap.

 1 §[3]

 Planläggning skall ske Planläggning skall med

så att den främjar en från beaktande av befintliga

allmän synpunkt lämplig värden främja en

utveckling och ger ändamålsenlig

förutsättningar för en från samhällsstruktur från

social synpunkt god hushållningssynpunkt och

bostads-, arbets-, ge förutsättningar för en

trafik- och från social synpunkt god

fritidsmiljö. Hänsyn livsmiljö. Hänsyn skall

skall därvid tas till därvid tas till

förhållandena i an- förhållandena i angränsande

gränsande kommuner. kommuner.

Mark- och vattenområden

skall användas för det

eller de ändamål för vilka

områdena är mest lämpade

med hänsyn till

beskaffenhet och läge

samt föreliggande behov.

 Vad som anges i första stycket skall beaktas även i ärenden om byggtillstånd.

 4 §

 Inom områden med sammanhållen bebyggelse skall bebyggelsemiljön utformas med

hänsyn till behovet av

 1. skydd mot uppkomst och spridning av brand samt mot trafikolyckor och andra

olyckshändelser,

 2. skyddsåtgärder för civilförsvaret,

 3. hushållning med energi och vatten samt goda klimatiska och hygieniska

förhållanden,

 4. trafikförsörjning och god trafikmiljö,

 4 a. parker och andra

 grönområden,

 5. möjligheter för personer med nedsatt rörelse- eller orienteringsförmåga att

använda området,

 6. förändringar och kompletteringar.

 Inom eller i nära anslutning till områden med sammanhållen bebyggelse skall det

finnas lämpliga platser för lek, motion och annan utevistelse samt möjligheter

att anordna en rimlig samhällsservice och kommersiell service.

 3 kap.

 17 a §

 Tomter, som är särskilt

 värdefulla från historisk,

 kulturhistorisk,

 miljömässig eller

 konstnärlig synpunkt, får

 inte förvanskas i de

 avseenden de omfattas av

 skyddsbestämmelser i en

 detaljplan eller

 områdesbestämmelser.

 18 §

 I fråga om allmänna I fråga om allmänna

platser och områden för platser och områden för

andra anläggningar än andra anläggningar än

byggnader skall vad som byggnader skall vad som

föreskrivs om tomter i föreskrivs om tomter i

15-17 §§ tillämpas i 15-17 a §§ tillämpas i

skälig utsträckning. skälig utsträckning.

 Sådana platser och

 områden som avses i första

 stycket skall uppfylla

 kravet enligt 15 § första

 stycket 5 på användbarhet

 för personer med nedsatt

 rörelse- eller

 orienteringsförmåga i den

 utsträckning som följer av

 föreskrifter meddelade

 med stöd av denna lag.

 4 kap.

 1 §

 I översiktsplanen skall I översiktsplanen skall

redovisas allmänna redovisas

intressen som bör be-

aktas vid beslut om

användningen av mark-

och vattenområden.

 Av planen skall framgå 1. allmänna intressen

 enligt 2 kap. som bör

 beaktas vid beslut om

 mark- och vattenområden

 samt bebyggelse,

 1. grunddragen i fråga 2. sådana övriga

om den avsedda miljöförhållanden som har

användningen av mark- betydelse för en

och vattenområden samt i långsiktigt god

fråga om tillkomst, hushållning med

förändring och bevarande naturresurserna,

av bebyggelse,

 2. hur kommunen avser 3. grunddragen i fråga

att tillgodose om den avsedda

riksintressen enligt användningen av mark- och

lagen (1987:12) om vattenområden samt om ut-

hushållning med veckling och bevarande

naturresurser m.m. av den byggda miljön,

 4. konsekvenserna av

 avsedda större förändringar

 i användningen av mark-

 och vattenområden,

 5. hur kommunen avser

 att tillgodose

 a) riksintressen

 enligt lagen (1987:12)

 om hushållning med

 naturresurser m.m.,

 b) grunddrag och

 riktlinjer i regionplan

 enligt 7 kap.

 2 §

 Översiktsplanen skall Översiktsplanen skall

utformas så, att dess utformas så, att

innebörd kan utläsas utan innebörden och syftet med

svårighet. planens skilda delar kan

 utläsas utan svårighet.

 Till planen skall fogas en sådan planbeskrivning som avses i 8 § och

länsstyrelsens granskningsyttrande enligt 9 §.

 Om länsstyrelsen inte har godtagit planen i en viss del, skall det anmärkas i

planen.

 3 §

 När förslag till När förslag till

översiktsplan eller översiktsplan eller

ändring av planen ändring av planen

upprättas, skall upprättas, skall kommunen

kommunen samråda med samråda med länsstyrelsen

länsstyrelsen samt samt regionplaneorgan

regionplaneorgan och och kommuner som berörs

kommuner som berörs av av förslaget. Andra

förslaget. Andra som har myndigheter och sam-

ett väsentligt intresse manslutningar samt

av förslaget skall enskilda som har ett

beredas tillfälle till väsentligt intresse av

samråd. förslaget skall beredas

 tillfälle till samråd.

 4 §

 Samrådet syftar till Syftet med samrådet är

ett utbyte av att fördjupa

information och kunskapsunderlaget och

synpunkter. Under att ge myndigheter,

samrådet bör motiven till sammanslutningar och

förslaget, enskilda möjlighet till

planeringsunderlag av insyn och påverkan. Under

betydelse och förslagets samrådet bör motiven till

innebörd redovisas. förslaget, planerings-

 underlag av betydelse

 och förslagets innebörd

 redovisas.

 Resultatet av samrådet Resultatet av samrådet

och för-slag med skall redovisas i en

anledning av de syn- samrådsredogörelse. I

punkter som har denna skall anges de

framförts skall redo- synpunkter som har

visas i en framförts samt kommen-

samrådsredogörelse. tarer eller förslag med

 anledning av

 synpunkterna.

 5 §

 Under samrådet åligger Under samrådet åligger

det länsstyrelsen det länsstyrelsen att ta

särskilt att till vara och samordna

 statens intressen och

 därvid

 1. ge råd om 1. ge underlag och råd

tillämpningen av 2 kap. i fråga om sådana allmänna

och verka för att intressen enligt 2 kap.

riksintressen enligt och sådana övriga

lagen (1987:12) om hus- miljöförhållanden som bör

hållning med beaktas vid beslut om

naturresurser m.m. användningen av mark- och

tillgodoses, vattenområden,

 2. verka för att sådana 2. verka för att sådana

frågor om användningen av frågor som anges i 1 § 5

mark- och vattenområden tillgodoses samt även i

som angår två eller flera övrigt verka för att sådana

kommuner samordnas på frågor om användningen av

ett lämpligt sätt, mark- och vattenområden

 som angår två eller flera

 kommuner samordnas på ett

 lämpligt sätt.

 3. ta till vara

statens intressen.

 6 §

 Innan översiktsplanen Innan översiktsplanen

eller en ändring av den eller en ändring av den

antas, skall kommunen antas, skall kommunen

ställa ut planförslaget ställa ut planförslaget

under minst två månader. under minst en månad. Den

Den som vill lämna som vill lämna synpunkter

synpunkter på förslaget på förslaget skall göra

skall göra detta detta skriftligen under

skriftligen under utställningstiden.

utställningstiden.

 14 §

 Kommunfullmäktige skall

 varje år ta ställning till

 översiktsplanens

 aktualitet. Därvid skall

 redovisas huruvida

 1. planens intentioner

 följts i efterföljande

 beslut om användningen av

 mark- och vattenområden,

 2. förutsättningarna för

 planen ändrats i

 väsentliga avseenden.

 Inför ett beslut enligt

 första stycket skall

 länsstyrelsen beredas

 tillfälle att redovisa

 statens intressen och i

 övrigt ge sin syn på över-

 siktsplanens aktualitet.

 5 kap.

 7 §[4]

 Utöver vad som enligt 3 § skall redovisas i detaljplanen får i planen meddelas

bestämmelser om

 1. i vad mån åtgärder kräver tillstånd enligt 8 kap. 4 och 5 §§, 11 § första

och tredje styckena samt 12 § första och andra styckena,

 2. den största omfattning i vilken byggande över och under markytan får ske

och, om det finns särskilda skäl med hänsyn till bostadsförsörjningen eller

miljön, även den minsta omfattning i vilken byggandet skall ske,

 3. byggnaders användning, varvid för bostadsbyggnader kan bestämmas andelen

lägenheter av olika slag och storlek,

 4. placering, 4. placering,

utformning och utförande utformning och utförande

av byggnader, andra av byggnader, andra

anläggningar och tomter, anläggningar och tomter,

varvid bestämmelser i varvid bestämmelser i

fråga om ändring av fråga om ändring av

byggnader och andra byggnader och andra

anläggningar, anläggningar,

skyddsbestämmelser för varsamhetsbestämmelser

byggnader som avses i 3 enligt 3 kap. 10 § första

kap. 12 § och stycket,

rivningsförbud för sådana skyddsbestämmelser för

byggnader får meddelas, byggnader som avses i 3

 kap. 12 §, skyddsbe-

 stämmelser för tomter som

 avses i 3 kap. 17 a § och

 för allmänna platser som

 omfattas av den be-

 stämmelsen,

 5. vegetation samt markytans utformning och höjdläge,

 6. användning och utformning av allmänna platser för vilka kommunen inte skall

vara huvudman,

 7. stängsel samt utfart eller annan utgång mot allmänna platser,

 8. placering och utformning av parkeringsplatser, förbud att använda viss mark

eller byggnader för parkering samt skyldighet att anordna utrymme för parkering,

lastning och lossning enligt 3 kap. 15 § första stycket 6,

 9. tillfällig användning av mark eller byggnader, som inte genast behöver tas

i anspråk för det ändamål som anges i planen,

 10. markreservat för allmänna ledningar, energianläggningar samt trafik- och

väganordningar,

 11. skyddsanordningar för att motverka störningar från omgivningen och, om det

finns särskilda skäl, högsta tillåtna värden för störningar genom

luftförorening, buller, skakning, ljus eller annat sådant som prövas enligt

miljöskyddslagen (1969:387),

 12. principerna för fastighetsindelningen och för inrättande av ge-

mensamhetsanläggningar.

 Bestämmelser om byggnaders användning enligt första stycket 3 får inte utformas

så att en effektiv konkurrens motverkas.

 I detaljplanen får även meddelas bestämmelser om exploateringssamverkan enligt

6 kap. 2 §. Om en detaljplan antas efter det att ett exploateringsbeslut enligt

lagen (1987:11) om exploateringssamverkan har vunnit laga kraft, skall det anges

i planen om den skall genomföras enligt nämnda lag. Skall mark tas i anspråk

från någon fastighet vars ägare inte deltar i samverkan, skall planen innehålla

uppgift därom.

 Planen får inte göras mer detaljerad än som är nödvändigt med hänsyn till

syftet med den.

 16 §[5]

 För begränsade områden som inte omfattas av detaljplan kan områdesbestämmelser

antas för att säkerställa att syftet med översiktsplanen uppnås eller att ett

riksintresse enligt lagen (1987:12) om hushållning med naturresurser m.m.

tillgodoses. Med områdesbestämmelser får regleras

 1. har föreslagits upphävd i SOU 1993:94

 2. grunddragen för användningen av mark och vattenområden för bebyggelse eller

för fritidsanläggningar, kommunikationsleder och andra jämförliga ändamål,

 3. största tillåtna byggnads- eller bruksarean för fritidshus och storleken på

tomter till sådana hus,

 4. placering, 4. placering,

utformning och utförande utformning och utförande

av byggnader, andra av byggnader, andra

anläggningar och tomter, anläggningar och tomter,

varvid bestämmelser i varvid bestämmelser i

fråga om ändring av fråga om ändring av

byggnader och andra byggnader och andra

anläggningar, anläggningar,

skyddsbestämmelser för varsamhetsbestämmelser

byggnader som avses i 3 enligt 3 kap. 10 § första

kap. 12 § och stycket,

rivningsförbud för sådana skyddsbestämmelser för

byggnader får meddelas, byggnader som avses i 3

 kap. 12 §, skydds-

 bestämmelser för tomter

 som avses i 3 kap. 17 a §

 och för allmänna platser

 som omfattas av den be-

 stämmelsen,

 5. användning och utformning av allmänna platser,

 6. vegetation samt markytans utformning och höjdläge inom sådana områden som

avses i 8 kap. 12 § tredje stycket,

 7. skyddsanordningar för att motverka störningar från omgivningen,

 8. exploateringssamverkan enligt 6 kap. 2 §.

 18 §

 Detaljplanen bör Detaljplanen skall

grundas på ett program grundas på ett program

som anger utgångspunkter som anger utgångspunkter

och mål för planen. och mål för planen, om det

 inte är onödigt.

 En detaljplan som I de fall en detaljplan

medger en användning av medger en användning av

mark eller av byggnader mark eller av byggnader

eller andra anläggningar eller andra anläggningar

som innebär betydande som innebär betydande in-

miljöpåverkan skall verkan på miljön, hälsan

grundas på ett sådant och säkerheten eller

program som anges i hushållningen med

första stycket, om naturresurser skall en

detaljplanen innebär att miljökonsekvensbeskriv-

planområdet får tas i ning enligt 5 kap. lagen

anspråk för (1987:12) om hushållning

 1. industriändamål, med naturresurser m.m.

 2. ny sammanhållen upprättas vid

bebyggelse, utarbetandet av

 3. skidliftar eller programmet.

kabinbanor,

 4. hotellkomplex

eller fritidsbyar eller

 5. permanenta

tävlings- eller

testbanor för bilar

eller motorcyklar.

 I de fall som anges i Vid utarbetandet av

andra stycket skall en programmet skall sakägare

miljökonsekvensbeskriv- och de bostads-

ning enligt 5 kap. rättshavare, hyresgäster

lagen (1987:12) om och boende som berörs av

hushållning med detaljplanearbetet samt

naturresurser m.m. de sammanslutningar och

upprättas vid enskilda i övrigt som har

utarbetandet av ett väsentligt intresse

programmet. av detta beredas

 tillfälle till samråd.

 Syftet med samrådet är att

 fördjupa kunskaps-

 underlaget och att ge

 möjlighet till insyn och

 påverkan.

 21 §

 Samrådet syftar till Syftet med samrådet är

ett utbyte av att fördjupa

information och kunskapsunderlaget och

synpunkter. Under att ge möjlighet till

samrådet bör motiven till insyn och påverkan. Under

förslaget, samrådet bör motiven till

planeringsunderlag av förslaget, planerings-

betydelse samt de underlag av betydelse

viktigaste följderna av samt de viktigaste

förslaget redovisas. Om följderna av förslaget

det finns ett program redovisas. Om det finns

eller en ett program eller en

miljökonsekvens- miljökonsekvensbe-

beskrivning för planen, skrivning för planen,

skall också dessa skall också dessa redovi-

redovisas. sas.

 Resultatet av samrådet Resultatet av samråden

och förslag med enligt 18 och 20 §§ skall

anledning av de syn- redovisas i en

punkter som har samrådsredogörelse. I

framförts skall redovi- denna skall anges de

sas i en samrådsredo- synpunkter som har fram-

görelse. förts samt kommentarer

 eller förslag med

 anledning av synpunkter-

 na.

 24 §

 Kungörelse om utställningen av planförslaget skall minst en vecka före

utställningstidens början anslås på kommunens anslagstavla och införas i

ortstidning. Kungörandet får dock ske senast den dag då utställningstiden

börjar, om denna bestämts till minst fyra veckor. Av kungörelsen skall framgå

 1. var planområdet ligger,

 2. om förslaget avviker från översiktsplanen,

 3. vilken mark eller särskild rätt till mark som till följd av planens

antagande kan komma att tas i anspråk enligt 6 kap. 17-19 §§,

 4. var utställningen äger rum,

 5. inom vilken tid, på vilket sätt och till vem synpunkter på förslaget skall

lämnas,

 6. att den som inte senast under utställningstiden framfört synpunkter på

förslaget enligt 13 kap. 5 § kan förlora rätten att överklaga beslutet att anta

planen.

 Innehållet i kungörelsen

 får i ortstidning, utom i

 fall som avses i 25 §

 tredje stycket, begränsas

 så att de uppgifter som

 anges i första stycket 2,

 5 och 6 utelämnas.

 För kungörandet skall gälla vad som är föreskrivet i lagen (1977:654) om

kungörande i mål och ärenden hos myndighet m.m.

 Ett exemplar av förslaget med en planbeskrivning enligt 26 §, en

genomförandebeskrivning enligt 6 kap. 1 § och samrådsredogörelsen skall, innan

förslaget ställs ut, sändas till länsstyrelsen och kommuner som berörs av

förslaget.

 25 §

 Underrättelse om Underrättelse om

innehållet i kungörelsen innehållet i den

skall senast dagen för kungörelse som anslås på

kungörandet i brev sändas kommunens anslagstavla

till skall senast dagen för

 kungörandet i brev sändas

 till

 1. kända sakägare,

 2. känd organisation av hyresgäster som har avtal om förhandlingsordning för

en fastighet som berörs av planförslaget eller, om förhandlingsordning inte

gäller, känd förening av hyresgäster som är ansluten till en riksorganisation

och inom vars verksamhetsområde fastigheten är belägen,

 3. andra som har ett väsentligt intresse av förslaget.

 Om förslaget berör en samfällighet för vilken det finns en styrelse eller annan

utsedd att förvalta samfällighetens angelägenheter, får underrättelsen sändas

till en ledamot av styrelsen eller till förvaltaren. Saknas styrelse eller

förvaltare, får underrättelsen sändas till en av delägarna för att hållas

tillgänglig för alla.

 Underrättelse enligt första stycket behöver inte sändas, om ett stort antal

personer skall underrättas och det skulle innebära större kostnad och besvär än

som är försvarligt med hänsyn till ändamålet med underrättelsen att sända den

till var och en av dem. Ägare av sådan mark och innehavare av sådan särskild

rätt till mark som avses i 24 § första stycket 3 skall dock alltid underrättas

enligt första stycket. Detsamma gäller den som har meddelats föreläggande enligt

28 a §.

 28 §

 I stället för vad som I stället för vad som

föreskrivs i 18 §, 20 §, föreskrivs i 18 §, 20 §,

21 § andra stycket samt 21 § andra stycket samt

22-27 §§ får bestämmelserna 22-27 §§ får bestämmelserna

andra stycket tillämpas andra stycket tillämpas

(enkelt planförfarande), (enkelt planförfarande),

om förslaget till om förslaget till

detaljplan är av detaljplan är av begränsad

begränsad betydelse, betydelse, saknar

saknar intresse för all- intresse för allmänheten

mänheten samt är förenligt samt är förenligt med

med översiktsplanen och översiktsplanen och

länsstyrelsens gransk- länsstyrelsens gransk-

ningsyttrande enligt 4 ningsyttrande enligt 4

kap. 9 §. kap. 9 §. I de fall

 förslaget överensstämmer

 med översiktsplanen och är

 förenligt med

 granskningsyttrandet får

 enkelt planförfarande

 alltid tillämpas om

 konsekvenserna av för-

 slaget framgår av över-

 siktsplanen.

 Vid enkelt Vid enkelt

planförfarande skall planförfarande skall

länsstyrelsen och de som länsstyrelsen och de som

anges i 25 § första anges i 25 § första

stycket beredas till- stycket beredas tillfälle

fälle till samråd. När till samråd. När förslag

förslag till detaljplan till detaljplan därefter

föreligger skall de föreligger skall de

underrättas om detta underrättas om detta och,

och, om de inte godkän- om de inte godkänner

ner förslaget, under förslaget, under minst två

minst två veckor ha veckor ha tillfälle att

tillfälle att skriftligen lämna

skriftligen lämna synpunkter på förslaget.

synpunkter på förslaget. Denna tid kan förkortas

Denna tid kan förkortas om alla berörda är ense om

om alla berörda är ense det. En sammanställning

om det. En sam- av inkomna synpunkter

manställning av inkomna och förslag med anledning

synpunkter och förslag av dem skall redovisas i

med anledning av dem ett särskilt utlåtande som

skall redovisas i ett skall fogas till

särskilt utlåtande som handlingarna i ärendet.

skall fogas till hand-

lingarna i ärendet.

 6 kap.

 12 §

 Bestämmelserna i 5 kap. Bestämmelserna i 5 kap.

18-28 och 30 §§ skall 19-28 och 30 §§ skall

tillämpas när fas- tillämpas när fas-

tighetsplanen upprättas. tighetsplanen upprättas.

Om fastighetsplanen Om fastighetsplanen inte

inte upprättas gemensamt upprättas gemensamt med

med detaljplanen behöver detaljplanen behöver dock

dock inte samråd ske med inte samråd ske med

länsstyrelsen och länsstyrelsen och

kommuner som berörs av kommuner som berörs av

förslaget. Inte heller förslaget. Inte heller

behöver planförslaget behöver planförslaget

sändas till dem. sändas till dem.

 I planbeskrivningen skall redovisas vilken detaljplan som fastighetsplanen

hänför sig till och skälen till den utformning av fastighetsplanen som har

valts. Om planförslaget avviker från detaljplanen, skall avvikelsen och skälen

till denna redovisas i beskrivningen.

 7 kap.

 Regionplanering i

 särskilda fall

 9 §

 Om det finns synnerliga

 skäl, får regeringen utse

 ett särskilt region-

 planeorgan med represen-

 tanter från staten och de

 berörda kommunerna. I

 beslutet skall rikt-

 linjer lämnas för

 regionplaneorganets

 arbete.

 Regionplaneorganet

 skall ta fram underlag

 för och lämna förslag till

 regionplan för regionen

 eller en del av den.

 Därvid skall 4 § andra

 stycket och 5 § tillämpas.

 Regionplanen antas av

 regeringen. För en sådan

 regionplan skall 8 §

 tillämpas.

 8 kap.

 14 §[6]

 Ansökningar om byggtillstånd för åtgärder inom områden med detaljplan skall

bifallas om

 1. åtgärden inte strider mot detaljplanen eller den fastighetsplan som gäller

för området, varvid det förhållandet att genomförandetiden för detaljplanen inte

har börjat löpa utgör hinder mot att byggtillstånd lämnas,

 2. den fastighet och den byggnad eller annan anläggning på vilken åtgärden

skall utföras

 a) stämmer överens med detaljplanen och med den fastighetsplan som gäller för

området eller

 b) avviker från dessa planer men avvikelserna godtagits vid en till-

ståndsprövning enligt denna lag eller vid en fastighetsbildning enligt 3 kap.

2 § första stycket andra meningen fastighetsbildningslagen (1970:988), och

 3. åtgärden uppfyller kraven i 3 kap. 1, 2, 10, 12, 14-16 och 18 §§.

 Ansökningar om

 byggtillstånd inom ett

 område som får användas för

 detaljhandelsändamål för åt-

 gärder som avses i 1 §

 första stycket 3 skall

 bifallas, om kraven i

 första stycket 2 och 3 är

 uppfyllda och det nya

 ändamålet är att hänföra till

 detaljhandel.

 15 §[7]

 Om fastigheten i annat fall än som avses i 14 § 2 b inte stämmer överens med

fastighetsplanen och om ansökningen kommer in före utgången av

genomförandetiden för detaljplanen, skall sökanden föreläggas att inom viss tid

visa att ansökan om förrättning gjorts för att genomföra den

fastighetsindelning, som förutsätts i fastighetsplanen.

 Beträffande sådana åtgärder på byggnader som anges i 1 § första stycket 4 skall

byggtillstånd lämnas även om förutsättningarna i 14 § 2 inte är uppfyllda.

 Även om förutsättningarna i 14 § är uppfyllda, får byggtillstånd till åtgärder

på mark som enligt detaljplanen utgör kvartersmark för allmänt ändamål lämnas

endast om ändamålet är närmare angivet i planen.

 Om detaljplanen saknar bestämmelser om byggnadens användning och ansökningen

avser bostadslägenhet som behövs för bostadsförsörjningen, får byggtillstånd

inte lämnas för sådana åtgärder som anges i 1 § första stycket 3.

 Byggtillstånd får lämnas Byggtillstånd får lämnas

till åtgärder som innebär till åtgärder som innebär

mindre avvikelser från mindre avvikelser från

detaljplanen eller fas- detaljplanen eller fas-

tighetsplanen, om tighetsplanen, om

avvikelserna är förenliga avvikelserna med hänsyn

med syftet med planen. till åtgärdens påverkan på

I fall som avses i 14 § omgivningen är förenliga

2 b och 17 kap. 18 a § med syftet med planen. I

skall en samlad be- fall som avses i 14 § 2 b

dömning göras av de och 17 kap. 18 a § skall

avvikande åtgärder som en samlad bedömning göras

söks och de som tidigare av de avvikande åtgärder

godtagits. som söks och de som

 tidigare godtagits.

 16 §[8]

 Ansökningar om byggtillstånd för åtgärder inom områden som inte omfattas av

detaljplan skall bifallas om åtgärden

 1. uppfyller kraven i 1. inte strider mot

2 kap. områdesbestämmelser,

 2. uppfyller kraven i 2. uppfyller kraven i

3 kap. 1, 2, 10, 12, 2 kap. och 3 kap. 1, 2,

14-16 och 18 §§, 10, 12, 14-16 och 18 §§

 och

 3. inte skall föregås 3. inte skall föregås av

av detaljplaneläggning pådetaljplaneläggning på

grund av bestämmelserna grund av bestämmelserna i

i 5 kap. 1 § och 5 kap. 1 §.

 4. inte strider mot

områdesbestämmelser.

 Om det har förflutit tre

 år från det att en ansökan

 om uppförande av en ny

 enstaka byggnad har

 avslagits med hänvisning

 till kravet på detaljplan

 enligt första stycket 3,

 skall den omständigheten

 att detta krav inte är

 uppfyllt vid en ny

 ansökan om samma åtgärd

 utgöra hinder för bifall

 till ansökan endast om

 det finns synnerliga

 skäl.

 22 §[9]

 Ansökningar om rivningstillstånd skall bifallas, om inte byggnaden eller

byggnadsdelen

 1. omfattas av 1. omfattas av

rivningsförbud i skyddsbestämmelser enligt

detaljplan eller 5 kap. 7 § första stycket

områdesbestämmelser, 4 eller 16 § 4,

 2. behövs för bostadsförsörjningen eller

 3. bör bevaras på grund av byggnadens eller bebyggelsens historiska,

kulturhistoriska, miljömässiga eller konstnärliga värde.

 9 kap.

 1 §[10]

 Den som för egen räkning utför eller låter utföra byggnads-, rivnings- eller

markarbeten (byggherren) skall se till att arbetena utförs enligt bestämmelserna

i denna lag och enligt föreskrift eller beslut som har meddelats med stöd av

dessa bestämmelser. Han skall vidare se till att kontroll och provning utförs i

tillräcklig omfattning.

 Arbetena skall planeras och utföras med aktsamhet så att personer och egendom

inte skadas och så att minsta möjliga obehag uppkommer.

 I de fall en

 rivningsplan erfordras

 enligt 3 § första stycket,

 skall rivningen ske på

 ett sådant sätt att olika

 material kan tas omhand

 var för sig.

 3 §[11]

 Bygganmälan skall vara Bygganmälan skall vara

skriftlig. Till anmälan skriftlig. Till anmälan

skall fogas en be- skall fogas en be-

skrivning av projektets skrivning av projektets

art och omfattning. art och omfattning.

Beträffande enkla åtgärder Beträffande enkla åtgärder

får anmälan göras muntli- får anmälan göras muntli-

gen. gen. Till en anmälan om

 rivning skall också fogas

 en beskrivning av hur

 arbetet skall utföras med

 avseende på

 omhändertagande av

 rivningsmaterialet

 (rivningsplan).

 Byggnadsnämnden får

 besluta att rivningsplan

 inte erfordras.

 Byggnadsnämnden skall utan dröjsmål i brev underrätta grannar om innehållet i

anmälan om den avser sådana åtgärder som anges i 2 § första stycket 1. Sådan

underrättelse behöver inte ske om åtgärden omfattas av ett byggtillstånd eller

om grannarna eljest bevisligen på annat sätt underrättats om byggnadsåtgärderna.

 11 kap.

 3 §

 För en byggnadsnämnd gäller vad som är föreskrivet om nämnder i kommunallagen

(1991:900).

 Delegationsuppdrag enligt 6 kap. 33 § kommunallagen får inte omfatta befogenhet

att

 1. avgöra ärenden som är

av principiell natur

eller i övrigt av större

vikt,

 2. meddela 1. meddela förelägganden

förelägganden eller förbud eller förbud vid vite

vid vite utom i sådana utom i sådana fall som

fall som avses i 10 avses i 10 kap. 3 § och

kap. 3 § och 16 § andra 16 § andra stycket eller

stycket eller meddela meddela förelägganden med

förelägganden med föreskrift att en åtgärd

föreskrift att en åtgärd kan komma att utföras

kan komma att utföras genom byggnadsnämndens

genom byggnadsnämndens försorg på den försumliges

försorg på den försumliges bekostnad eller

bekostnad eller

 3. avgöra frågor om 2. avgöra frågor om

avgift en-ligt 10 kap. avgift enligt 10 kap.

 14 kap

 8 §[12]

 Ägare och innehavare av särskild rätt till fastigheter har rätt till ersättning

av kommunen, om skada uppkommer till följd av att

 1. byggtillstånd vägras till att ersätta en riven eller genom olyckshändelse

förstörd byggnad med en i huvudsak likadan byggnad och ansökan om byggtillstånd

har gjorts inom fem år från det att byggnaden revs eller förstördes,

 2. rivningsförbud 2. rivningstillstånd

meddelas i detaljplan vägras med stöd av 8 kap.

eller områdesbestämmelser 22 § 2 eller 3,

eller rivningstillstånd

vägras med stöd av 8 kap.

22 § 2 eller 3,

 3. skyddsbestämmelser 3. skyddsbestämmelser

för byggnader som avses meddelas i en

i 3 kap. 12 § meddelas detaljplan eller

i en detaljplan eller områdesbestämmelser

områdesbestämmelser, enligt 5 kap. 7 § första

 stycket 4 respektive 16 §

 4,

 4. om vegetation samt markytans utformning och höjdläge inom sådana områden

som avses i 8 kap. 12 § tredje stycket meddelas i områdesbestämmelser,

 5. marktillstånd vägras med stöd av 8 kap. 23 § första stycket 2 eller 3.

 Rätt till ersättning Rätt till ersättning

föreligger i fall som föreligger i fall som

avses i första stycket avses i första stycket 1,

1, om byggnaden förstörs om byggnaden förstörs

genom olyckshändelse. I genom olyckshändelse. I

övriga fall som avses i övriga fall som avses i

första stycket 1 och i första stycket föreligger

fall som avses i första rätt till ersättning, om

stycket 2 föreligger skadan medför att pågående

rätt till ersättning, om markanvändning avsevärt

skadan är betydande i försvåras inom berörd del

förhållande till värdet av av fastigheten.

berörd del av fastig-

heten. I fall som avses

i första stycket 3-5

föreligger rätt till

ersättning, om skadan

medför att pågående

markanvändning avsevärt

försvåras inom berörd del

av fastigheten.

 Medför beslut som avses i första stycket att synnerligt men uppkommer vid

användningen av fastigheten, är kommunen skyldig att lösa fastigheten, om ägaren

begär det.

 Vid tillämpningen av andra och tredje styckena skall även beaktas andra beslut

som avses i första stycket samt beslut enligt 3 kap. 2 § lagen (1988:950) om

kulturminnen m.m., 5, 8, 9, 11 och 19 §§ naturvårdslagen (1964:822), förbud

enligt 20 § andra stycket och 21 § andra stycket samma lag och beslut enligt

18 § skogsvårdslagen (1979:429) och 19 kap. 2 § vattenlagen (1983:291), under

förutsättning att besluten meddelats inom tio år före det senaste beslutet.

Dessutom skall beaktas sådan inverkan av hänsynstaganden enligt 30 §

skogsvårdslagen som i särskilda fall har inträtt inom samma tid. Har talan eller

rätt till ersättning eller inlösen med anledning av nyss angivna beslut

förlorats på grund av bestämmelserna i 15 kap. 4 § eller motsvarande

bestämmelser i lagen om kulturminnen m.m., naturvårdslagen eller vattenlagen,

utgör detta förhållande inte något hinder mot att beslutet beaktas.

 Har kommunen efter Har kommunen efter

föreläggande enligt 12 föreläggande enligt 12

kap. 6 § beslutat om kap. 6 § beslutat om

rivningsförbud eller skyddsbestämmelser som

skyddsbestämmelser som avses i första stycket 3

avses i första stycket 2 för att tillgodose ett

eller 3 för att riksintresse enligt

tillgodose ett lagen (1987:12) om

riksintresse enligt hushållning med

lagen (1987:12) om naturresurser m.m., är

hushållning med staten skyldig att

naturresurser m.m., är ersätta kommunen dess

staten skyldig att kostnader för ersättning

ersätta kommunen dess eller inlösen. I fall som

kostnader för ersättning avses i första stycket 4

eller inlösen. I fall och 5 är ägaren till den

som avses i första anläggning för vilken

stycket 4 och 5 är ägaren skydds- eller

till den anläggning för säkerhetsområdet har be-

vilken skydds- eller slutats skyldig att

säkerhetsområdet har be- ersätta kommunen dess

slutats skyldig att kostnader för ersättning

ersätta kommunen dess eller inlösen.

kostnader för ersättning

eller inlösen.

 10 §

 Ersättning för minskning av fastighetens marknadsvärde i fall som avses i 3 §,

4 §, 5 § första stycket eller 8 § första stycket skall bestämmas som skillnaden

mellan fastighetens marknadsvärde före och efter beslutet eller den åtgärd som

avses i 4 §. Härvid skall bortses från förväntningar om ändring i

markanvändningen.

 Ersättning för skada som Ersättning för skada som

avses i 8 § första avses i 8 § första stycket

stycket 1 och 2 skall 1-3 skall minskas med

minskas med ett belopp ett belopp som motsvarar

som motsvarar vad som på vad som på grund av 8 §

grund av 8 § andra andra stycket skall tålas

stycket skall tålas utan utan ersättning.

ersättning.

 17 kap.

 20 §

 Byggnader som har uppförts före den 1 juli 1960 eller för vilka byggnadslov har

beviljats före nämnda dag skall, om det behövs, vara försedda med anordningar

för uppstigning på taket och anordningar till skydd mot olycksfall genom

nedstörtning från taket.

 I fråga om byggnader som uppförts före den 1 juli 1974 eller för vilka

byggnadslov har sökts före nämnda dag skall portar och liknande anordningar vara

utförda så att risk för olycksfall inte uppkommer.

 Till byggnader som har uppförts före den 1 juli 1977 eller för vilka

byggnadslov har beviljats före nämnda dag skall höra sådana anordningar som

skäligen kan fordras för att åstadkomma godtagbara arbetsförhållanden för dem

som hämtar avfall från byggnaden.

 Krav enligt första-tredje styckena får inte påtagligt avvika från vad som kan

krävas enligt motsvarande äldre bestämmelser.

 Enkelt åtgärdade hinder

 mot tillgängligheten och

 användbarheten för

 personer med nedsatt

 rörelse- eller

 orienteringsförmåga skall

 i lokaler till vilka

 allmänheten har tillträde

 samt på allmänna platser

 vara undanröjda före år

 2 000 i den utsträckning

 som följer av föreskrifter

 meddelade med stöd av

 denna lag.

_____________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995.

2 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1987:12) om hushållning med

naturresurser m.m.;

 Härigenom föreskrivs att 2 kap. 6 § lagen (1987:12) om hushållning med

naturresurser m.m.[1] skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 2 kap.

 6 §

 Mark- och vattenområden Mark- och vattenområden

som har betydelse från som har betydelse från

allmän synpunkt på grund allmän synpunkt på grund

av områdenas naturvärden av områdenas naturvärden

eller kulturvärden eller eller kulturvärden eller

med hänsyn till med hänsyn till

friluftslivet skall så friluftslivet skall så

långt möjligt skyddas mot långt möjligt skyddas mot

åtgärder som kan påtagligt åtgärder som kan påtagligt

skada natur- eller skada natur- eller

kulturmiljön. Behovet av kulturmiljön. Behovet av

områden för friluftsliv i grönområden i och i

närheten av tätorter närheten av tätorter skall

skall särskilt beaktas. särskilt beaktas.

 Områden som är av riksintresse för naturvården, kulturminnesvården eller

friluftslivet skall skyddas mot åtgärder som avses i första stycket.

_____________

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995.

Lagförslag avseende plan- och bygglagen i betänkandet Överprövning av beslut i

plan- och byggärenden (SOU 1994:134)

1 Förslag till lag om ändring i plan- och bygglagen (1987:10)

 Härigenom föreskrivs i fråga om plan- och bygglagen (1987:10)[1]

 dels att 8 kap. 20 §, 11 kap. 5 §, 12 kap. 1-3 §§ samt 13 kap. 1, 3, 4 och 7 §§

skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas tre nya paragrafer, 5 kap. 30 a § samt 13

kap. 4 a och 7 a §§, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 5 kap.

 30 a §

 Utan hinder av vad som

 stadgas i 30 § skall

 bestämmelsen i 22 §

 förvaltningslagen

 (1986:223) tillämpas vid

 överklagande.

 8 kap.

 20 §

 När ansökan görs, skall de ritningar, beskrivningar och uppgifter i övrigt

lämnas in som behövs för prövningen.

 Är ansökningshandlingarna ofullständiga, får byggnadsnämnden förelägga sökanden

att avhjälpa bristerna inom en viss tid. Följs inte föreläggandet, får ärendet

avgöras i befintligt skick eller ansökningen avvisas.

 Följs inte ett föreläggande enligt 11 § andra stycket, får ärendet avgöras i

befintligt skick.

 Om byggnadsnämnden

 enligt 11 kap. 5 § fjärde

 stycket har beslutat att

 sökanden skall betala

 förskott på avgiften i

 lovärendet, kan sökanden

 också föreläggas att

 fullgöra denna skyldighet

 inom en viss tid. Följs

 inte föreläggandet, får

 ansökningen avvisas.

 Förelägganden som avses Förelägganden som avses i

i andra och tredje andra - fjärde styckena

styckena skall innehålla skall innehålla en

en upplysning om verkan upplysning om verkan av

av att föreläggandet inte att föreläggandet inte

följs. följs.

 11 kap.

 5 §[2]

 Byggnadsnämnden får ta ut avgift i ärenden angående lov och förhandsbesked och

i ärenden som föranleds av en bygganmälan enligt 9 kap. 2 § samt i andra ärenden

som föranleder upprättande av nybyggnadskarta, ritningsgranskning, besiktning,

framställning av arkivbeständiga handlingar eller andra tids- eller

kostnadskrävande åtgärder.

 Byggnadsnämnden får Byggnadsnämnden får dess-

dessutom, efter det att utom, efter det att

bygganmälan som avser bygganmälan som avser

åtgärder som anges i 9 åtgärder som anges i 9

kap. 2 § första stycket 1 kap. 2 § första stycket 1

eller 2 inkommit eller 2 inkommit

avseende uppförande, avseende uppförande,

tillbyggnad eller annan tillbyggnad eller annan

ändring av en byggnad ändring av en byggnad

eller annan anläggning, eller annan anläggning,

ta ut en planavgift för ta ut en planavgift för

att täcka kostnaderna för att täcka kostnaderna för

sådana åtgärder som sådana åtgärder som

erfordras för att enligt erfordras för att enligt

denna lag upprätta eller denna lag upprätta eller

ändra detaljplaner, ändra detaljplaner,

områdesbestämmelser och områdesbestämmelser och

fastighetsplaner. fastighetsplaner. I fråga

Planavgift får tas ut om åtgärder enligt 5 kap.

endast om 18 § får i planavgiften

fastighetsägaren har endast inräknas kostnader

nytta av planen eller för upprättande av

bestämmelserna. mil-jökonsekvensbeskrivning.

 Planavgift får tas ut

 endast om

 fastighetsägaren har

 nytta av planen eller

 bestämmelserna.

 Avgifterna får tas ut Avgifterna får tas ut

med högst det belopp som med högst det belopp som

motsvarar kommunens motsvarar kommunens

genomsnittliga kostnad självkostnad för åtgärderna.

för åtgärderna. Grunderna Grunderna för beräkning av

för beräkning av avgifterna skall anges i

avgifterna skall anges en taxa som beslutas av

i en taxa som beslutas kommunfullmäktige.

av kommunfullmäktige.

 Avgifterna tas ut av sökanden och får tas ut i förskott.

 12 kap.

 1 §

 Länsstyrelsen skall Kommunens beslut att

pröva kommunens beslut anta, ändra eller upphäva

att anta, ändra eller en detaljplan eller

upphäva en detaljplan områdesbestämmelser skall

eller om- upphävas, om beslutet

rådesbestämmelser, om innebär att

det kan befaras att

beslutet innebär att

 1. ett riksintresse enligt lagen (1987:12) om hushållning med naturresurser

m.m. inte tillgodoses,

 2. regleringen av 2. regleringen av

sådana frågor om sådana frågor om

användningen av mark- användningen av mark- och

och vattenområden som vattenområden som angår

angår flera kommuner flera kommuner inte har

inte har samordnats på samordnats på ett lämpligt

ett lämpligt sätt eller sätt,

 3. en bebyggelse blir 3. en bebyggelse blir

olämplig med hänsyn till olämplig med hänsyn till

de boendes och övrigas de boendes och övrigas

hälsa eller till behovet hälsa eller till behovet

av skydd mot av skydd mot

olyckshändelser. olyckshändelser eller

 4. förfarandereglerna

 enligt denna lag har

 åsidosatts eller att

 beslutet annars inte har

 tillkommit i laga

 ordning.

 Om kommunen har medgett

 det, får beslutet upphävas

 i en viss del.

 2 §

 Länsstyrelsen skall Om det finns anledning

inom tre veckor från den att upphäva ett kommunalt

dag då kommunens beslut beslut enligt 1 § , skall

kom in till länsstyrel- länsstyrelsen inom tre

sen besluta huruvida veckor från den dag då

prövning enligt 1 § skall kommunens beslut kom in

ske eller ej. till länsstyrelsen

 besluta att särskild

 prövning av frågan skall

 ske.

 3 §

 Länsstyrelsen skall Har länsstyrelsen fattat

upphäva kommunens beslut ett beslut om prövning

i dess helhet, om något enligt 2 §, skall läns-

förhållande som avses i 1 § styrelsen med eget

föreligger. Om kommunen yttrande överlämna ärendet

har medgett det, får till regeringen för

beslutet upphävas i en prövning, om länsstyrelsen

viss del. finner att kommunens

 beslut bör upphävas enligt

 1 § första stycket 1-3.

 Beslut om upphävande

 enligt 1 § första stycket

 4 fattas av läns-

 styrelsen.

 13 kap.

 1 §

 Följande beslut enligt denna lag får överklagas i den ordning som föreskrivs

för laglighetsprövning enligt 10 kap. kommunallagen (1991:900), nämligen

 1. kommunfullmäktiges beslut om översiktsplan,

 2. kommunfullmäktiges beslut om uppdrag åt en kommunal nämnd att anta, ändra

eller upphäva detaljplaner och områdesbestämmelser eller att fatta beslut om

skyldighet för fastighetsägare att betala kostnader för gator och andra allmänna

platser eller att fatta beslut om villkoren för sådan betalning,

 3. kommunfullmäktiges 3. kommunfullmäktiges

och kommunala nämnders och kommunala nämnders

beslut att inte anta, beslut att inte anta,

ändra eller upphäva en ändra eller upphäva en

detaljplan, detaljplan eller

områdesbestämmelser eller områdesbestämmelser,

en fastighetsplan,

 4. kommunfullmäktiges och kommunala nämnders beslut om grunderna för

skyldighet att betala kostnader för gator och andra allmänna platser och om

generella villkor för sådan betalning,

 5. kommunfullmäktiges beslut om taxa i ärenden hos byggnadsnämnden samt

 6. kommunalförbunds eller regionplaneförbunds fullmäktiges beslut om

regionplan.

 3 §

 Beslut som anges i 2 § Vid överklagande enligt

första stycket överklagas 2 § första stycket skall

genom att en bestämmelserna i 23-25 §§

besvärshandling ges in förvaltningslagen

till läns-styrelsen. I (1986:223) tillämpas med

besvärshandlingen skall de undantag som anges i

anges vilket beslut som andra stycket.

överklagas. Tiden för överklagande av

 Besvärshandlingen skall ett beslut att anta,

ha kommit in till ändra eller upphäva en

länsstyrelsen inom tre detaljplan, områdesbe-

veckor från den dag då stämmelser eller en

justeringen av fastighetsplan räknas från

protokollet med den dag då justeringen av

beslutet har protokollet med beslutet

tillkännagetts på har tillkännagetts på

kommunens anslagstavla. kommunens anslagstavla.

I fråga om andra beslut När ett sådant beslut har

av kommunala nämnder än fattats av kommunfullmäk-

beslut angående tige, skall vad som

detaljplan, områdesbe- föreskrivs i 23-25§§

stämmelser eller fastig- förvaltningslagen

hetsplan räknas dock (1986:223) om den

besvärstiden från den dag myndighet som har

då klaganden fick del av meddelat beslutet i

beslutet. stället avse kommunsty-

 relsen.

 Besvär som inte har

anförts i rätt tid får

inte tas upp till pröv-

ning. Har

besvärshandlingen före

besvärstidens utgång

kommit in till

kommunen, skall besvären

ändå tas upp till

prövning. Besvären skall

också tas upp till

prövning, om

besvärshandlingen har

kommit in för sent till

länsstyrelsen och detta

beror på att

underrättelsen om vad

som skall iakttas vid

överklagande av beslutet

har innehållit en

oriktig uppgift om

besvärstid eller

besvärsinstans.

 4 §[3]

 Länsstyrelsens beslut Länsstyrelsens beslut

enligt 12 kap. 2 § enligt 12 kap. 2 § om

huruvida prövning skall särskild prövning och

ske eller ej och länsstyrelsens förordnande

länsstyrelsens enligt 12 kap. 4 § första

förordnande enligt 12 stycket samt

kap. 4 § första stycket länsstyrelsens beslut

samt länsstyrelsens enligt 12 kap. 4 § andra

beslut enligt 12 kap. stycket att lov eller

4 § andra stycket att förhandsbesked inte skall

lov eller förhandsbesked gälla får inte överklagas.

inte skall gälla får inte

överklagas.

 Andra beslut av Länsstyrelsens beslut i

länsstyrelsen enligt dit överklagat ärende och

denna lag än de som andra beslut av

anges i första stycket länsstyrelsen enligt

får överklagas ge-nom denna lag får överklagas

besvär hos kammarrätten genom besvär hos

om beslutet avser Miljödomstolen.

 1. bygglov eller Miljödomstolens beslut

förhandsbesked inom får inte överklagas.

område med detaljplan,

 2. bygglov eller

förhandsbesked inom

område som inte omfattas

av detaljplan och

besvären avser frågan om

åtgärderna utgör kom-

pletteringsåtgärder

enligt 8 kap. 13 §,

uppfyller kraven i 3

kap. eller strider mot

områdesbestämmelser,

 3. rivningslov eller

marklov och besvären

avser frågan om åtgärderna

strider mot en detalj-

plan eller

områdesbestämmelser,

 4. förordnanden enligt

6 kap. 19 § att avstå

eller upplåta mark eller

enligt 6 kap. 22 § om

skyl-dighet att bekosta

anläggande av gator och

vägar samt anordningar

för vattenförsörning och

avlopp,

 5. fråga enligt 9

kap.,

 6. påföljder och

ingripanden enligt 10

kap.,

 7. debitering av

avgifter som anges i 11

kap. 5 §,

hos regeringen i övriga

fall.

 4 a §

 Regeringens beslut

 enligt 12 kap. 4 § att

 upphäva ett beslut om lov

 eller förhandsbesked

 eller enligt 12 kap. 7 §

 att anta, ändra eller

 upphäva en detaljplan

 eller områdesbestämmelser

 får överklagas genom besvär

 hos Miljödomstolen.

 Miljödomstolens beslut får

 inte överklagas.

 Andra beslut av

 regeringen enligt denna

 lag än de som avses i

 första stycket får inte

 överklagas.

 7 §

 Ett beslut i fråga om lov eller förhandsbesked inom sådana skydds- eller

säkerhetsområden som avses i 8 kap. 9 § tredje stycket får överklagas av

Luftfartsverket, om beslutet berör en civil flygplats, av tillsynsmyndigheten,

om beslutet berör en kärnreaktor eller annan kärnenergianläggning, och i övriga

fall av Överbefälhavaren, Överstyrelsen för civil beredskap eller Statens

räddningsverk eller de myndigheter de bestämmer.

 Avser ett beslut om bygglov eller förhandsbesked sådana arbetslokaler eller

personalrum som avses i 8 kap. 30 §, får beslutet överklagas av huvudskyddsombud

eller, om sådant ombud inte finns, annat skyddsombud inom verksamheten. Finns

inget skyddsombud, får beslutet i stället överklagas av den eller de

arbetstagarorganisationer som har yttrat sig över ansökningen.

 Avser ett beslut om

 bygglov eller

 förhandsbesked byggnader

 och andra anläggningar

 samt skyltar och

 ljusanordningar invid

 allmän väg, får beslutet

 överklagas av Vägverket.

 7 a §

 Vid prövningen av besvär

 av enskild klagande över

 beslut att anta eller

 ändra en detaljplan,

 fastighetsplan eller

 områdesbestämmelser eller

 att bevilja lov eller ge

 tillstånd genom förhands-

 besked skall

 besvärsmyndigheten inte

 beakta mot beslutet åbe-

 ropade allmänna

 intressen.

_____________________

 1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1995.

 2. I fråga om beslut som länsstyrelsen har meddelat före ikraftträdandet

gäller 12 kap. 4 § andra stycket i sin äldre lydelse, om inte annat följer av

punkt 3.

 3. Om ett beslut som avses i punkt 2 har överklagats till regeringen eller

till en kammarrätt som har överlämnat målet till regeringens prövning och

regeringen inte har avgjort ärendet före ikraftträdandet, får det departement i

vilket ärendet handläggs eller regeringen överlämna ärendet till Miljödomstolen

för avgörande.

Förteckning över remissinstanser som yttrat sig över betänkandet Miljö och

fysisk planering (SOU 1994:36)

Riksdagens ombudsmän (JO), Svea Hovrätt, Hovrätten för Nedre Norrland,

Kammarrätten i Göteborg, Kammarrätten i Jönköping, Överbefälhavaren,

Överstyrelsen för civil beredskap, Statens räddningsverk, Socialstyrelsen,

Statens handikappråd, Statens fastighetsverk, Boverket, Statskontoret,

Riksrevisionsverket, Banverket, Luftfartsverket, Vägverket, Universitetet i

Stockholm, Universitetet i Uppsala, Universitetet i[REDACTED_EFTERNAMN], Statens jordbruksverk,

Skogsstyrelsen, Fiskeriverket, Sveriges lantbruksuniversitet,

Arbetarskyddsstyrelsen, Glesbygdsmyndigheten, Riksantikvarieämbetet, Närings-

och teknikutvecklingsverket, Telia AB, Sveriges geologiska undersökning,

Konkurrensverket, Byggforskningsrådet, Konsumentverket, Koncessionsnämnden för

miljöskydd, Statens naturvårdsverk, Statens lantmäteriverk, Centralnämnden för

fastighetsdata, Lantmäteri- och inskrivningsutredningen, (M 1993:01),

Miljöorganisationsutredningen (M 1993:03), Länsstyrelsen i Stockholms län,

Länsstyrelsen i Uppsala län, Länsstyrelsen i Södermanlands län, Länsstyrelsen i

Östergötlands län, Länsstyrelsen i Jönköpings län, Länsstyrelsen i Kronobergs

län, Länsstyrelsen i Kalmar län, Länsstyrelsen i Gotlands län, Länsstyrelsen i

Blekinge län, Länsstyrelsen i Kristianstads län, Länsstyrelsen i Malmöhus län,

Länsstyrelsen i Hallands län, Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län,

Länsstyrelsen i Älvsborgs län, Länsstyrelsen i Skaraborgs län, Länsstyrelsen i

Värmlands län, Länsstyrelsen i Örebro län, Länsstyrelsen i Västmanlands län,

Länsstyrelsen i Kopparbergs län, Länsstyrelsen i Gävleborgs län, Länsstyrelsen i

Västernorrlands län, Länsstyrelsen i Jämtlands län, Länsstyrelsen i

Västerbottens län, Länsstyrelsen i Norrbottens län, Vallentuna kommun, Järfälla

kommun, Stockholms kommun, Södertälje kommun, Norrtälje kommun, Uppsala kommun,

Enköpings kommun, Nyköpings kommun, Eskilstuna kommun, Linköpings kommun,

Norrköpings kommun, Jönköpings kommun, Värnamo kommun, Tingsryds kommun, Växjö

kommun, Mörbylånga kommun, Kalmar kommun, Gotlands kommun, Ronneby kommun,

Sölvesborgs kommun, Båstads kommun, Kristianstads kommun, Kävlinge kommun, Malmö

kommun, Helsingborgs kommun, Halmstads kommun, Kungsbacka kommun, Orusts kommun,

Göteborgs kommun, Uddevalla kommun, Vänersborgs kommun, Borås kommun, Mariestads

kommun, Skövde kommun, Karlstads kommun, Arvika kommun, Hällefors kommun, Örebro

kommun, Västerås kommun, Sala kommun, Malungs kommun, Falu kommun, Borlänge

kommun, Rättviks kommun, Gävle kommun, Hudiksvalls kommun, Sundsvalls kommun,

Örnsköldsviks kommun, Bergs kommun, Östersunds kommun, Umeå kommun, Lycksele

kommun, Arvidsjaurs kommun, Luleå kommun, Svenska kommunförbundet,

Arkitektförbundet, Byggentreprenörerna, Sveriges akademikers

centralorganisation, De Handikappades riksförbund, Handikappförbundens

samarbetsorgan, Föreningen för samhällsplanering, Industrins Byggmaterialgrupp,

HSB:s riksförbund, Hyresgästernas riksförbund, Kooperativa förbundet,

Landsorganisationen i Sverige, Landstingsförbundet, Naturskyddsföreningen,

Riksbyggen, Villaägarna, Sveriges Köpmannaförbund, Svenska arbetsgivareföre-

ningen, Svenska arkitekters riksförbund, Svenska föreningen för byggnadsvård,

Sveriges allmännyttiga bostadsföretag, Sveriges fastighetsägareförbund, Sveriges

trähusfabrikers riksförbund, Tjänstemännens centralorganisation, Lantbrukarnas

riksförbund, Riksförbundet mot Astma-Allergi, Synskadades riksförbund,

Neurologiskt Handikappades riksförbund, Folkrörelserådet hela Sverige skall

leva, Svenska förbundet för Koloniträdgårdar och fritidsbyar, Sveriges

Hembygdsförbund, Stockholms läns landsting, Sjöfartsverket, Handikappinstitutet,

Stor-Stockholms planeringsnämnd, Sveriges Arkitekt- och Ingenjörsföretag

förening, Länsarkitektföreningen i Jönköpings län, Föreningen för Ekologi och

Planering, Linköpings kommun, Föreningen Sveriges bygglovgranskare och

Byggnadsnämnds sekreterare, Vasakronan, FritidsOdlingens Riksorganisation,

Sveriges Stadsträdgårdsmästare, Regionplane- och trafiknämnden,

Friluftsfrämjandet, AB Köplusten, Föreningen Sveriges stadsarkitekter, Nordiska

förbundet för kulturlandskap.

Förteckning över remissinstanser som yttrat sig över betänkandet Överprövning av

beslut i plan- och byggärenden (SOU 1994:134)

Riksdagens ombudsmän (JO), Svea Hovrätt, Hovrätten för Nedre Norrland,

Kammarrätten i Göteborg, Kammarrätten i Jönköping, Försvarsmakten, Överstyrelsen

för civil beredskap, Statens räddningsverk, Socialstyrelsen,

Handikappombudsmannen, Post- och telestyrelsen, Banverket, Vägverket,

Sjöfartsverket, Luftfartsverket, Statskontoret, Statens fastighetsverk,

Riksrevisionsverket, Stockholms universitet, Uppsala universitet, Lunds

universitet, Statens jordbruksverk, Sveriges lantbruksuniversitet,

Fiskeriverket, Arbetarskyddsstyrelsen, Riksantikvarieämbetet, Boverket, Statens

råd för byggnadsforskning, Sveriges geologiska undersökning, Skogsstyrelsen,

Konsumentverket, Statens naturvårdsverk, Koncessionsnämnden för miljöskydd,

Statens lantmäteriverk, Centralnämnden för fastighetsdata, Miljöbalksutredningen

(M 1993:04), Delegationen för en miljöinriktad regionplanering i Skåne

(M 1994:01), Länsstyrelsen i Stockholms län, Länsstyrelsen i Uppsala län,

Länsstyrelsen i Södermanlands län, Länsstyrelsen i Östergötlands län,

Länsstyrelsen i Jönköpings län, Länsstyrelsen i Kronobergs län, Länsstyrelsen i

Kalmar län, Länsstyrelsen i Gotlands län, Länsstyrelsen i Blekinge län,

Länsstyrelsen i Kristianstads län, Länsstyrelsen i Malmöhus län, Länsstyrelsen i

Hallands län, Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län, Länsstyrelsen i Älvsborgs

län, Länsstyrelsen i Skaraborgs län, Länsstyrelsen i Värmlands län,

Länsstyrelsen i Örebro län, Länsstyrelsen i Västmanlands län, Länsstyrelsen i

Kopparbergs län, Länsstyrelsen i Gävleborgs län, Länsstyrelsen i Västernorrlands

län, Länsstyrelsen i Jämtlands län, Länsstyrelsen i Västerbottens län,

Länsstyrelsen i Norrbottens län, Järfälla kommun, Norrtälje kommun, Stockholms

kommun, Södertälje kommun, Vallentuna kommun, Värmdö kommun, Enköpings kommun,

Nyköpings kommun, Eskilstuna kommun, Linköpings kommun, Norrköpings kommun,

Jönköpings kommun, Värnamo kommun, Tingsryds kommun, Kalmar kommun, Mörbylånga

kommun, Gotlands kommun, Ronneby kommun, Sölvesborgs kommun, Kristianstads

kommun, Helsingborgs kommun, Malmö kommun, Halmstads kommun, Kungsbacka kommun,

Göteborgs kommun, Uddevalla kommun, Borås kommun, Lilla Edets kommun, Mariestads

kommun, Skövde kommun, Arvika kommun, Hällefors kommun, Örebro kommun, Västerås

kommun, Borlänge kommun, Falu kommun, Rättviks kommun, Gävle kommun, Hudiksvalls

kommun, Sundsvalls kommun, Örnsköldsviks kommun, Bergs kommun, Östersunds

kommun, Umeå kommun, Arvidsjaurs kommun, Luleå kommun, Arkitektförbundet,

Byggentreprenörerna, Handikappförbundens samarbetsorgan, De Handikappades

riksförbund, HSB:s riksförbund, Hyresgästernas riksförbund, Kooperativa

förbundet, Landskapsarkitekternas riksförbund, Landsorganisationen i Sverige

Lantbrukarnas riksförbund, Medborgarrättsrörelsen i Sverige, Nordiska förbundet

för kulturlandskap, Riksbyggen, Svenska arbetsgivareföreningen, Svenska

kommunförbundet, Sveriges akademikers centralorganisation, Sveriges

allmännyttiga bostadsföretag, Sveriges arkitekt- och ingenjörsföretags förening,

Sveriges fastighetsägareförbund, Sveriges köpmannaförbund, Synskadades

riksförbund, Tjänstemännens centralorganisation, Villaägarna, Sveriges

Trähusfabrikers riksförbund, Fortifikationsverket, Industriförbundet, Per
[REDACTED_EFTERNAMN].

De till Lagrådet remitterade lagförslagen

1 Förslag till lag om ändring i plan- och bygglagen (1987:10)

 Härigenom föreskrivs i fråga om plan- och bygglagen (1987:10)[1]

 dels att 8 kap. 29 a § skall upphöra att gälla,

 dels att 1 kap. 3 och 4 §§, 2 kap. 1, 2 och 4 §§, 3 kap. 14, 17 och 18 §§, 4

kap. 1-5 och 8 §§, 5 kap. 7, 16, 18, 20, 21 och 31 §§, 6 kap. 13 §, 7 kap. 4 §,

8 kap. 4 och 5 §§, 9 kap. 1, 2, 4, 12 och 13 §§, 10 kap. 3 och 6 §§, 11 kap.

5 §, 13 kap. 2-4 och 8 §§ 14 kap. 8 § och 17 kap. 22 § samt rubriken till 2 kap.

skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall föras in två nya paragrafer, 4 kap. 14 § och 17 kap.

21 a §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 kap.

 3 §

 Varje kommun skall ha Varje kommun skall ha

en aktuell en aktuell översiktsplan,

översiktsplan, som som omfattar hela

omfattar hela kommunen. kommunen. Översiktsplanen

Översiktsplanen skall i skall ge vägledning för

stort ange hur mark- beslut om användningen av

och vattenområden är mark- och vattenområden

avsedda att användas och samt om hur den byggda

hur miljön skall utvecklas

bebyggelseutvecklingen och bevaras.

bör ske. Översiktsplanen Översiktsplanen är inte

är inte bindande för bindande för myndigheter

myndigheter och och enskilda.

enskilda.

 Regleringen av markens användning och av bebyggelsen inom kommunen sker genom

detaljplaner. En detaljplan får omfatta endast en begränsad del av kommunen.

 För begränsade områden av kommunen som inte omfattas av detaljplan får

områdesbestämmelser antas, om det behövs för att syftet med översiktsplanen

skall uppnås eller för att säkerställa att riksintressen enligt lagen (1987:12)

om hushållning med naturresurser m.m. tillgodoses.

 Fastighetsplaner får antas för att underlätta genomförandet av detaljplaner.

 För samordning av flera kommuners planläggning får regionplaner antas.

 4 §[2]

 Till byggande och Till byggande och

rivning av byggnader rivning av byggnader

samt till schaktning, samt till schaktning,

fyllning, trädfällning fyllning, trädfällning och

och skogsplantering skogsplantering fordras

fordras tillstånd i form tillstånd i form av

av bygglov, rivningslov bygglov, rivningslov

respektive marklov i respektive marklov i den

den omfattning som omfattning som följer av

följer av denna lag. denna lag. Vidare skall

Vidare skall den nämnd den nämnd som avses i 7 §

som avses i 7 § under- underrättas om olika

rättas om slags arbeten m.m. genom

byggnadsarbeten m.m. bygganmälan eller

genom bygganmälan i den rivningsanmälan i den

omfattning som följer av omfattning som följer av

denna lag. denna lag.

 Beträffande åtgärder som kräver bygglov får ges förhandsbesked huruvida

byggande kan tillåtas på den avsedda platsen.

2 kap. Allmänna 2 kap. Allmänna

intressen som skall intressen som skall

beaktas vid planläggning beaktas vid planläggning

och vid lokalisering av och vid lokalisering av

bebyggelse bebyggelse, m.m.

 2 kap.

 1 §

 Planläggning skall ske Mark- och vattenområden

så att den främjar en från skall användas för det

allmän synpunkt lämplig eller de ändamål för vilka

utveckling och ger områdena är mest lämpade

förutsättningar för en från med hänsyn till

social synpunkt god beskaffenhet och läge

bostads-, arbets-, samt föreliggande behov.

trafik- och

fritidsmiljö. Hänsyn

skall därvid tas till

förhållandena i

angränsande kommuner.

Mark- och vattenområden

skall användas för det

eller de ändamål för vilka

områdena är mest lämpade

med hänsyn till

beskaffenhet och läge

samt föreliggande behov.

 Vad som anges i första Vid planläggning och i

stycket skall beaktas ärenden om bygglov och

även i ärenden om bygglov förhandsbesked skall

och förhandsbesked. lagen (1987:12) om

 hushållning med

 naturresurser m.m. till-

 ämpas.

 2 §

 Vid planläggning och i Planläggning skall, med

ärenden om bygglov och beaktande av natur- och

förhandsbesked skall kulturvärden, främja en

lagen (1987:12) om ändamålsenlig struktur av

hushållning med bebyggelse, grönområden,

naturresurser m.m. kommunikationsleder och

tillämpas. andra anläggningar. En

 från social synpunkt god

 livsmiljö, goda miljöför-

 hållanden samt en

 långsiktigt god

 hushållning med mark- och

 vattenområden och med

 energi och råvaror skall

 främjas. Hänsyn skall tas

 till förhållandena i

 angränsande kommuner.

 Vad som anges i första

 stycket skall beaktas

 även i andra ärenden

 enligt denna lag.

 4 §[3]

 Inom områden med sammanhållen bebyggelse skall bebyggelsemiljön utformas med

hänsyn till behovet av

 1. skydd mot uppkomst och spridning av brand samt mot trafikolyckor och andra

olyckshändelser,

 2. åtgärder för att skydda befolkningen mot och begränsa verkningarna av

stridshandlingar

 3. hushållning med energi och vatten samt goda klimatiska och hygieniska

förhållanden,

 4. trafikförsörjning och god trafikmiljö,

 5. parker och andra

 grönområden,

 5. möjligheter för 6. möjligheter för

personer med nedsatt personer med nedsatt

rörelse- eller rörelse- eller

orienteringsförmåga att orienteringsförmåga att

använda området, använda området,

 6. förändringar och 7. förändringar och

kompletteringar. kompletteringar.

 Inom eller i nära anslutning till områden med sammanhållen bebyggelse skall det

finnas lämpliga platser för lek, motion och annan utevistelse samt möjligheter

att anordna en rimlig samhällsservice och kommersiell service.

 3 kap.

 14 §[4]

 I fråga om anläggningar som anges i 8 kap. 2 § första stycket skall

föreskrifterna i 1-3 och 10-13 §§ om byggnader tillämpas.

 I fråga om sådana skyltar

 och ljusanordningar som

 omfattas av krav på

 bygglov skall

 föreskrifterna i 1 och 2 §§

 om byggnader tillämpas.

 17 §

 Tomter skall, oavsett om de har tagits i anspråk för bebyggelse eller inte,

hållas i vårdat skick. De skall skötas så att betydande olägenheter för

omgivningen och för trafiken inte uppkommer och så att risken för olycksfall

begränsas. Byggnadsnämnden kan besluta att plantering skall utföras och att

befintlig växtlighet skall bevaras.

 Tomter som är särskilt

 värdefulla från historisk,

 kulturhistorisk,

 miljömässig eller

 konstnärlig synpunkt får

 inte förvanskas i de

 avseenden de omfattas av

 skyddsbestämmelser i en

 detaljplan eller i

 områdesbestämmelser.

 Anordningar som har tillkommit för att uppfylla kraven i 15 § skall hållas i

stånd i skälig utsträckning.

 Lekplatser och fasta anordningar på lekplatser skall underhållas så att risken

för olycksfall begränsas.

 18 §

 I fråga om allmänna I fråga om allmänna

platser och områden för platser och områden för

andra anläggningar än andra anläggningar än

byggnader skall vad som byggnader skall vad som

föreskrivs om tomter i föreskrivs om tomter i

15-17 §§ tillämpas i skälig 17 § andra stycket alltid

utsträckning. tillämpas samt vad som

 föreskrivs i 15 och 16 §§

 och i 17 § första, tredje

 och fjärde styckena

 tillämpas i skälig

 utsträckning.

 Sådana platser och

 områden skall dock alltid

 uppfylla kravet i 15 §

 första stycket 5 på

 användbarhet för personer

 med nedsatt rörelse-

 eller orienteringsförmåga

 i den utsträckning som

 följer av föreskrifter

 meddelade med stöd av

 denna lag.

 4 kap.

 1 §

 I översiktsplanen skall I översiktsplanen skall

redovisas allmänna redovisas

intressen som bör de allmänna intressen

beaktas vid beslut om enligt 2 kap. samt de

användningen av mark- miljö- och riskfaktorer

och vattenområden. som bör beaktas vid

 beslut om användningen av

 mark- och vattenområden.

 Vid redovisningen av de

 allmänna intressena skall

 riksintressen enligt

 lagen (1987:12) om

 hushållning med

 naturresurser m.m. anges

 särskilt.

 Av planen skall framgå Av planen skall framgå

 1. grunddragen i fråga 1. grunddragen i fråga

om den avsedda om den avsedda

användningen av mark- användningen av mark- och

och vattenområden samt i vattenområden,

fråga om tillkomst,

förändring och bevarande

av bebyggelse,

 2. kommunens syn på hur

 den byggda miljön skall

 utvecklas och bevaras,

 2. hur kommunen avser 3. hur kommunen avser

att tillgodose att tillgodose de

riksintressen enligt redovisade riksintres-

lagen (1987:12) om sena enligt lagen

hushållning med (1987:12) om hushållning

naturresurser m.m. med naturresurser m.m.

 Översiktsplanens innebörd

 och konsekvenser skall

 kunna utläsas utan

 svårighet.

 2 §

 Översiktsplanen skall

utformas så, att dess

innebörd kan utläsas utan

svårighet.

 Till planen skall Till översiktsplanen

fogas en sådan skall fogas en sådan

planbeskrivning som planbeskrivning som

avses i 8 § och avses i 8 § och

länsstyrelsens länsstyrelsens

granskningsyttrande granskningsyttrande

enligt 9 §. enligt 9 §.

 Om länsstyrelsen inte har godtagit planen i en viss del, skall det anmärkas i

planen.

 3 §

 När förslag till När förslag till

översiktsplan eller till översiktsplan eller till

ändring av planen ändring av planen

upprättas, skall upprättas, skall kommunen

kommunen samråda med samråda med länsstyrelsen

länsstyrelsen samt samt regionplaneorgan

regionplaneorgan och och kommuner som berörs

kommuner som berörs av av förslaget. De

förslaget. Andra som har myndigheter samt de

ett väsentligt intresse sammanslutningar och

av förslaget skall enskilda i övrigt som har

beredas tillfälle till ett väsentligt intresse

samråd. av förslaget skall

 beredas tillfälle till

 samråd.

 4 §

 Samrådet syftar till Syftet med samrådet är

ett utbyte av att fördjupa

information och kunskapsunderlaget och

synpunkter. Under att ge möjlighet till

samrådet bör motiven till insyn och påverkan. Under

förslaget, samrådet bör motiven till

planeringsunderlag av förslaget,

betydelse och förslagets planeringsunderlag av

innebörd redovisas. betydelse samt förslagets

 innebörd och konsekvenser

 redovisas.

 Resultatet av samrådet och förslag med anledning av de synpunkter som har

framförts skall redovisas i en samrådsredogörelse.

 5 §

 Under samrådet åligger Under samrådet skall

det länsstyrelsen länsstyrelsen särskilt ta

särskilt att till vara och samordna

 statens intressen och

 därvid

 1. ge råd om 1. tillhandahålla

tillämpningen av 2 kap. underlag för kommunens

och verka för att bedömningar och ge råd i

riksintressen enligt fråga om sådana allmänna

lagen (1987:12) om hus- intressen enligt 2 kap.

hållning med och sådana miljö- och

naturresurser m.m. riskfaktorer som bör

tillgodoses, beaktas vid beslut om

 användningen av mark- och

 vattenområden,

 2. verka för att sådana 2. verka för att

frågor om användningen av riksintressen enligt

mark- och vattenområden lagen (1987:12) om hus-

som angår två eller flera hållning med

kommuner samordnas på naturresurser m.m.

ett lämpligt sätt, tillgodoses och att

 sådana frågor om

 användningen av mark- och

 vattenområden som angår två

 eller flera kommuner

 samordnas på ett lämpligt

 sätt.

 3. ta till vara

statens intressen.

 8 §

 Under utställningstiden skall planförslaget åtföljas av

 1. planbeskrivning som avses i andra stycket,

 2. samrådsredogörelsen,

 3. gällande översiktsplan,

 4. sådant planeringsunderlag som kommunen anser vara av betydelse för en

bedömning av förslaget.

 I planbeskrivningen I planbeskrivningen

skall redovisas skall en redogörelse

planeringsförutsättningarna, lämnas för planens

skälen till planens konsekvenser. Vidare

utformning och de skall redovisas

åtgärder som kommunen planeringsförutsättningarna,

avser att vidta för att skälen till planens

fullfölja planen. utformning och de åtgärder

 som kommunen avser att

 vidta för att fullfölja

 planen.

 Avser förslaget ändring av översiktsplanen för en viss del av kommunen, skall

ändringens verkningar för andra delar av kommunen redovisas.

 14 §

 Kommunfullmäktige skall

 minst en gång under

 mandattiden ta ställning

 till översiktsplanens ak-

 tualitet.

 Inför ett sådant beslut

 skall länsstyrelsen

 samlat redovisa sådana

 statliga intressen som

 kan vara av betydelse för

 kommunens beslut.

 5 kap.

 7 §[5]

 Utöver vad som enligt 3 § skall redovisas i detaljplanen får i planen meddelas

bestämmelser om

 1. i vad mån åtgärder kräver lov enligt 8 kap. 5 § första stycket, 6 § första

stycket 2 och 3, andra stycket samt tredje stycket 2, 8 § första och tredje

styckena samt 9 § första och andra styckena,

 2. den största omfattning i vilken byggande över och under markytan får ske

och, om det finns särskilda skäl med hänsyn till bostadsförsörjningen eller

miljön, även den minsta omfattning i vilken byggandet skall ske,

 3. byggnaders användning, varvid för bostadsbyggnader kan bestämmas andelen

lägenheter av olika slag och storlek,

 4. placering, 4. placering,

utformning och utförande utformning och utförande

av byggnader, andra av byggnader, andra

anläggningar och tomter, anläggningar och tomter,

varvid får meddelas varvid får meddelas

skyddsbestämmelser för varsamhetsbestämmelser för

byggnader som avses i 3 att precisera kraven i 3

kap. 12 § och kap. 10 §,

rivningsförbud för sådana skyddsbestämmelser för

byggnader samt sådana byggnader som avses i 3

bestämmelser i fråga om kap. 12 § och för tomter

andra ändringar av som är särskilt värdefulla

byggnader än från historisk, kultur-

tillbyggnader som får historisk, miljömässig

utfärdas med stöd av eller konstnärlig

föreskrifter enligt 21 § synpunkt, rivningsförbud

lagen (1994:847) om för byggnader som avses i

tekniska egenskapskrav 3 kap. 12 § samt sådana

på byggnadsverk, m.m., bestämmelser i fråga om

 andra ändringar av

 byggnader än

 tillbyggnader som får

 utfärdas med stöd av

 föreskrifter enligt 21 §

 lagen (1994:847) om

 tekniska egenskapskrav på

 byggnadsverk, m.m.,

 5. vegetation samt markytans utformning och höjdläge,

 6. användning och 6. användning och

utformning av allmänna utformning av allmänna

platser för vilka kom- platser för vilka kom-

munen inte skall vara munen inte skall vara

huvudman, huvudman, varvid får

 meddelas skyddsbestäm-

 melser för sådana platser

 som är särskilt värdefulla

 från historisk,

 kulturhistorisk,

 miljömässig eller

 konstnärlig synpunkt,

 7. stängsel samt utfart eller annan utgång mot allmänna platser,

 8. placering och utformning av parkeringsplatser, förbud att använda viss mark

eller byggnader för parkering samt skyldighet att anordna utrymme för parkering,

lastning och lossning enligt 3 kap. 15 § första stycket 6,

 9. tillfällig användning av mark eller byggnader, som inte genast behöver tas

i anspråk för det ändamål som anges i planen,

 10. markreservat för allmänna ledningar, energianläggningar samt trafik- och

väganordningar,

 11. skyddsanordningar för att motverka störningar från omgivningen och, om det

finns särskilda skäl, högsta tillåtna värden för störningar genom

luftförorening, buller, skakning, ljus eller annat sådant som prövas enligt

miljöskyddslagen (1969:387),

 12. principerna för 12. principerna för

fastighetsindelningen fastighetsindelningen

och för inrättande av och för inrättande av

gemensamhetsanläggningar. gemensamhetsanläggningar,

 13. skydd för sådana

 allmänna platser som är

 särskilt värdefulla från

 historisk,

 kulturhistorisk,

 miljömässig eller

 konstnärlig synpunkt och

 för vilka kommunen är

 huvudman.

 Bestämmelser om byggnaders användning enligt första stycket 3 får inte utformas

så att en effektiv konkurrens motverkas.

 I detaljplanen får även meddelas bestämmelser om exploateringssamverkan enligt

6 kap. 2 §. Om en detaljplan antas efter det att ett exploateringsbeslut enligt

lagen (1987:11) om exploateringssamverkan har vunnit laga kraft, skall det anges

i planen om den skall genomföras enligt nämnda lag. Skall mark tas i anspråk

från någon fastighet vars ägare inte deltar i samverkan, skall planen innehålla

uppgift därom.

 Planen får inte göras mer detaljerad än som är nödvändigt med hänsyn till

syftet med den.

 16 §[6]

 För begränsade områden som inte omfattas av detaljplan kan områdesbestämmelser

antas för att säkerställa att syftet med översiktsplanen uppnås eller att ett

riksintresse enligt lagen (1987:12) om hushållning med naturresurser m.m.

tillgodoses. Med områdesbestämmelser får regleras

 1. i vad mån åtgärder kräver lov enligt 8 kap. 5 § andra stycket, 6 § första

stycket 1 och 3 samt andra och tredje styckena, 7 §, 8 § andra och tredje

styckena samt 9 § tredje stycket,

 2. grunddragen för användningen av mark- och vattenområden för bebyggelse

eller för fritidsanläggningar, kommunikationsleder och andra jämförliga ändamål,

 3. största tillåtna byggnads- eller bruksarean för fritidshus och storleken på

tomter till sådana hus,

 4. placering, 4. placering,

utformning och utförande utformning och utförande

av byggnader, andra av byggnader, andra

anläggningar och tomter, anläggningar och tomter,

varvid får meddelas varvid får meddelas

skyddsbestämmelser för varsamhetsbestämmelser för

byggnader som avses i 3 att precisera kraven i 3

kap. 12 § och kap. 10 §,

rivningsförbud för sådana skyddsbestämmelser för

byggnader samt sådana byggnader som avses i 3

bestämmelser i fråga om kap. 12 § och för tomter

andra ändringar av som är särskilt värdefulla

byggnader än från historisk, kultur-

tillbyggnader som får historisk, miljömässig

utfärdas med stöd av eller konstnärlig

föreskrifter enligt 21 § synpunkt, rivningsförbud

lagen (1994:847) om för byggnader som avses i

tekniska egenskapskrav 3 kap. 12 § samt sådana

på byggnadsverk, m.m., bestämmelser i fråga om

 andra ändringar av

 byggnader än

 tillbyggnader som får

 utfärdas med stöd av

 föreskrifter enligt 21 §

 lagen (1994:847) om

 tekniska egenskapskrav på

 byggnadsverk, m.m.,

 5. användning och 5. användning och

utformning av allmänna utformning av allmänna

platser, platser, varvid får

 meddelas

 skyddsbestämmelser för

 sådana platser som är

 särskilt värdefulla från

 historisk, kultur-

 historisk, miljömässig

 eller konstnärlig

 synpunkt,

 6. vegetation samt markytans utformning och höjdläge inom sådana områden som

avses i 8 kap. 9 § tredje stycket,

 7. skyddsanordningar för att motverka störningar från omgivningen,

 8. exploateringssamverkan enligt 6 kap. 2 §.

 18 §

 Detaljplanen bör Detaljplanen skall

grundas på ett program grundas på ett program

som anger utgångspunkter som anger utgångspunkter

och mål för planen. och mål för planen, om det

 inte är onödigt.

 En detaljplan som En

medger en användning av miljökonsekvensbeskrivning

mark eller av byggnader enligt 5 kap. lagen

eller andra anläggningar (1987:12) om hushållning

som innebär betydande med naturresurser m.m.

miljöpåverkan skall skall upprättas om

grundas på ett sådant detaljplanen medger en

program som anges i användning av mark eller

första stycket, om av byggnader eller andra

detaljplanen innebär att anläggningar som innebär

planområdet får tas i betydande påverkan på

anspråk för miljön, hälsan eller

 1. industriändamål, hushållningen med

 2. ny sammanhållen naturresurser.

bebyggelse,

 3. skidliftar eller

kabinbanor,

 4. hotellkomplex

eller fritidsbyar eller

 5. permanenta

tävlings- eller

testbanor för bilar

eller motorcyklar.

 I de fall som anges i

andra stycket skall en

miljökonsekvensbeskriv-

ning enligt 5 kap.

lagen (1987:12) om

hushållning med

naturresurser m.m.

upprättas vid

utarbetandet av

programmet.

 20 §

 När förslag till Vid utarbetandet av

detaljplan upprättas, program samt vid

skall kommunen samråda upprättandet av förslag

med länsstyrelsen, till detaljplan skall

fastighetsbild- kommunen samråda med

ningsmyndigheten och länsstyrelsen, fastig-

kommuner som berörs av hetsbildningsmyndigheten

förslaget. Sakägare och och kommuner som berörs

de bostadsrättshavare, av programmet eller

hyresgäster och boende förslaget till

som berörs av förslaget detaljplan. Sakägare och

samt de myndigheter, de bostadsrättshavare,

sammanslutningar och hyresgäster och boende

enskilda i övrigt som som berörs av programmet

har ett väsentligt eller förslaget till

intresse av förslaget detaljplan samt de myn-

skall beredas tillfälle digheter,

till samråd. sammanslutningar och

 enskilda i övrigt som har

 ett väsentligt intresse

 av programmet eller

 förslaget till detaljplan

 skall beredas tillfälle

 till samråd.

 21 §

 Samrådet syftar till Syftet med samrådet är

ett utbyte av att fördjupa

information och kunskapsunderlaget och

synpunkter. Under att ge möjlighet till

samrådet bör motiven till insyn och påverkan. Under

förslaget, samrådet bör motiven till

planeringsunderlag av förslaget,

betydelse samt de planeringsunderlag av

viktigaste följderna av betydelse samt de

förslaget redovisas. Om viktigaste följderna av

det finns ett program förslaget redovisas. Om

eller en miljökonse- det finns ett program

kvensbeskrivning för eller en

planen, skall också miljökonsekvensbeskrivning

dessa redovisas. för planen, skall också

 dessa redovisas.

 Resultatet av samrådet Resultatet av samråden

och förslag med vid utarbetandet av

anledning av de programmet och vid

synpunkter som har upprättandet av förslaget

framförts skall redo- till detaljplan skall

visas i en redovisas i en samråds-

samrådsredogörelse. redogörelse. I denna

 skall anges de

 synpunkter som har

 framförts samt

 kommentarer eller förslag

 med anledning av

 synpunkterna.

 31 §

 När beslutet att anta detaljplanen har vunnit laga kraft, skall de som till

följd av beslutet kan vara berättigade till ersättning enligt 14 kap. 5 eller 8

§ underrättas. I underrättelsen skall också tas in en upplysning om innehållet i

15 kap. 4 §. Kommunen bestämmer om underrättelsen skall ske genom brev eller

genom kungörande på det sätt som anges i 24 §.

 Snarast möjligt efter Kommunen skall på

det att beslutet har planhandlingarna

vunnit laga kraft skall anteckna datum då be-

ett exemplar av planen, slutet vunnit laga

planbeskrivningen, kraft. Om ett förordnande

genomförandebeskrivning- enligt 13 kap. 8 § andra

en och stycket har meddelats,

fastighetsförteckningen skall även datum för

sändas till förordnandet antecknas.

länsstyrelsen, Snarast möjligt efter det

fastighets- att beslutet har vunnit

registermyndigheten och laga kraft skall ett

fastighets- exemplar av planen,

bildningsmyndigheten, planbeskrivningen,

om det inte är uppenbart genomförandebeskrivningen

obehövligt. och fastighetsförteck-

 ningen sändas till

 länsstyrelsen samt till

 fastighetsregistermyndig-

 heten och

 fastighetsbildningsmyn-

 digheten, om det inte är

 uppenbart obehövligt.

 Om handlingarna inte kan sändas till myndigheterna inom två veckor från det att

planen vunnit laga kraft, skall myndigheterna genast underrättas om innehållet i

handlingarna.

 6 kap.

 13 §

 Fastighetsplanen antas av byggnadsnämnden eller, om planen har upprättats

gemensamt med detaljplanen och denna ej skall antas av nämnden, av den som antar

detaljplanen.

 Snarast möjligt efter Kommunen skall på

det att beslutet att planhandlingarna

anta fastighetsplanen anteckna datum då be-

har vunnit laga kraft slutet vunnit laga

skall ett exemplar av kraft. Om ett förordnande

planen, enligt 13 kap. 8 § andra

planbeskrivningen och stycket har meddelats,

fastighetsförteckningen skall även datum för

sändas till förordnandet antecknas.

fastighetsregistermyndigheten Snarast möjligt efter det

och att beslutet att anta

fastighetsbildningsmyndigheten, fastighetsplanen har

om det inte är uppenbart vunnit laga kraft skall

obehövligt. ett exemplar av planen,

 planbeskrivningen och

 fastighetsförteckningen

 sändas till länsstyrelsen

 samt till

 fastighetsregistermyndig-

 heten och

 fastighetsbildningsmyn-

 digheten, om det inte är

 uppenbart obehövligt.

 Om handlingarna inte kan sändas till myndigheterna inom två veckor från det att

planen vunnit laga kraft, skall myndigheterna genast underrättas om innehållet i

handlingarna.

 I de fall detaljplanen I de fall detaljplanen

enligt 5 § skall anses enligt 5 § skall anses ha

ha den utformning som den utformning som

framgår av framgår av

fastighetsplanen skall fastighetsplanen skall

länsstyrelsen tillsändas kommunen ange avvikelsen

handlingarna respektive på detaljplanen samt sända

underrättas om innehållet ett exemplar av

i dessa enligt andra detaljplanen och de

och tredje styckena. handlingar som anges i

 andra stycket till

 länsstyrelsen respektive

 underrätta länsstyrelsen

 om innehållet i dessa

 enligt tredje stycket.

 7 kap.

 4 §

 Regionplanen skall tjäna till ledning för beslut om översiktsplaner,

detaljplaner och områdesbestämmelser. Planen kan, i den mån det har betydelse

för regionen, ange grunddragen för användningen av mark- och vattenområden samt

riktlinjer för lokalisering av bebyggelse och anläggningar.

 Bestämmelserna i 4 kap. Bestämmelserna i 4 kap.

2 § om planhandlingar 1 § tredje stycket och 2 §

och deras utformning om planhandlingar och

samt om planbeskrivning deras utformning samt om

skall tillämpas på planbeskrivning skall

regionplanen. Någon tillämpas på regionplanen.

redovisning av åtgärder Någon redovisning av

för att fullfölja planen åtgärder för att fullfölja

behöver dock inte lämnas. planen behöver dock inte

 lämnas.

 8 kap.

 4 §[7]

 Bestämmelserna i 1-3 §§ gäller inte i fråga om nedan angivna åtgärder

beträffande en- eller tvåbostadshus och till dem hörande fristående uthus,

garage och andra mindre byggnader (komplementbyggnader):

 1. färga om byggnader inom områden med detaljplan, om byggnadens karaktär

därigenom inte ändras väsentligt,

 2. med mur eller plank anordna skyddade uteplatser i anslutning till

bostadshuset, om muren eller planket inte är högre än 1,8 meter, inte sträcker

sig mer än 3,0 meter ut från huset och inte placeras närmare gränsen än 4,5

meter,

 3. anordna skärmtak 3. anordna skärmtak över

över sådana uteplatser sådana uteplatser som

som anges i 4 eller över anges i 2 eller över

altaner, balkonger altaner, balkonger eller

eller entréer, om entréer, om skärmtaket

skärmtaket inte är större inte är större än 12,0

än 12,0 kvadratmeter och kvadratmeter och inte

inte sträcker sig närmare sträcker sig närmare

gränsen än 4,5 meter, gränsen än 4,5 meter,

 4. uppföra högst två komplementbyggnader i omedelbar närhet av bostadshuset,

om byggnadernas sammanlagda byggnadsarea inte är större än 10,0 kvadratmeter,

taknockshöjden inte överstiger 3,0 meter och byggnaderna inte placeras närmare

gränsen än 4,5 meter.

 Utanför detaljplan är en- och tvåbostadshus och tillhörande komple-

mentbyggnader, murar och plank som ej ingår i samlad bebyggelse undantagna från

bestämmelserna i 1 och 2 §§ även i fråga om följande åtgärder

 1. göra mindre tillbyggnader, om åtgärden inte sträcker sig närmare gränsen än

4,5 meter,

 2. uppföra komplementbyggnader eller murar eller plank i omedelbar närhet av

bostadshuset, om åtgärden inte sträcker sig närmare gränsen än 4,5 meter,

 Om de grannar som berörs medger att åtgärder som avses i första stycket 2-4 och

i andra stycket utförs närmare gränsen än 4,5 meter, krävs inte bygglov.

 Enligt 6 § får kommunen bestämma att de åtgärder som avses i första stycket 1

och andra stycket kräver bygglov.

 5 §[8]

 Kommunen får i en Kommunen får i en

detaljplan besluta att detaljplan besluta att

bygglov inte krävs för bygglov inte krävs för att

att på det sätt och under på det sätt och under den

den tid som närmare tid som närmare anges i

anges i planen utföra planen utföra åtgärder som

åtgärder som avses i 1 avses i 1-3 §§.

och 2 §§.

 Kommunen får i områdesbestämmelser besluta att bygglov inte krävs för att på

det sätt som närmare anges i bestämmelserna

 1. uppföra, bygga till eller på annat sätt ändra komplementbyggnader,

 2. göra mindre tillbyggnader,

 4. utföra eller ändra anläggningar som avses i 2 §,

 5. bygga till eller på annat sätt ändra industribyggnader,

 6. uppföra, bygga till 6. uppföra, bygga till

eller på annat sätt ändraeller på annat sätt ändra

enklare fritidshus, enklare fritidshus,

kolonistugor och kolonistugor och

liknande byggnader, liknande byggnader.

 7. utföra sådana åtgärder

som avses i 3 § första

stycket 2.

 Beslut enligt första och andra stycket får inte fattas, om bygglov krävs för

att tillvarata grannars intressen eller allmänna intressen.

 Inom samlad bebyggelse krävs medgivande från berörda grannar, om åtgärder som

avses i andra stycket 1 och 2 skall utföras utan bygglov.

 9 kap.

 1 §[9]

 Den som för egen räkning utför eller låter utföra byggnads-, rivnings- eller

markarbeten (byggherren) skall se till att arbetena utförs enligt bestämmelserna

i denna lag och enligt föreskrifter eller beslut som har meddelats med stöd av

lagen. Byggherren skall vidare se till att kontroll och provning utförs i

tillräcklig omfattning.

 Arbetena skall planeras och utföras med aktsamhet så att personer och egendom

inte skadas och så att minsta möjliga obehag uppstår.

 I de fall en

 rivningsplan skall

 finnas enligt 4 §, skall

 rivningen ske på ett

 sådant sätt att olika

 material kan tas omhand

 var för sig.

 2 §[10]

 Minst tre veckor innan arbetena påbörjas skall byggherren göra en anmälan till

byggnadsnämnden (bygganmälan), om arbetena avser

 1. uppförande eller tillbyggnad av en byggnad,

 2. åtgärder som anges i 8 kap. 2 § första stycket,

 3. sådana ändringar av en byggnad som berör konstruktionen av de bärande

delarna eller som avsevärt påverkar dess planlösning,

 4. installation eller väsentlig ändring av hissar, eldstäder, rökkanaler eller

anordningar för ventilation i byggnader,

 5. installation eller väsentlig ändring av anordningar för vattenförsörjning

eller avlopp i byggnader eller inom tomter,

 6. underhåll av sådan bebyggelse med särskilt bevarandevärde som omfattas av

skyddsbestämmelser som utfärdats med stöd av 5 kap. 7 § första stycket 4 eller

16 § 4,

 7. rivning som

omfattas av krav på

rivningslov.

 Byggnadsarbetena får påbörjas tidigare än som anges i första stycket om

byggnadsnämnden särskilt medger det.

 Bygganmälan upphör att

 gälla om arbetena inte

 påbörjats inom två år från

 dagen för anmälan.

 Rivning av andra

 byggnader än

 komplementbyggnader,

 sådana ekonomibyggnader

 som avses i 8 kap. 1 §

 andra stycket och sådana

 byggnader som avses i 8

 kap. 10 § skall anmälas

 till byggnadsnämnden

 (rivningsanmälan).

 Bestämmelserna i

 första-tredje styckena om

 när anmälan skall göras, när

 arbetena får påbörjas och

 när anmälan upphör att gälla

 skall tillämpas också på

 rivningsanmälan.

 4 §[11]

 Bygganmälan skall vara Bygganmälningar och

skriftlig. För enkla rivningsanmälningar skall

åtgärder räcker det med vara skriftliga. För

muntlig anmälan. Till enkla åtgärder räcker det

anmälan skall fogas en med muntlig anmälan. Till

beskrivning av en anmälan skall fogas en

projektets art och beskrivning av

omfattning. projektets art och

 omfattning. Till en

 rivningsanmälan skall

 också fogas en plan över

 hur rivningsmaterialet

 kommer att hanteras

 (rivningsplan).

 Byggnadsnämnden får i

 enskilda fall besluta

 att rivningsplan inte

 behövs.

 12 §[12]

 Om en sådan försäkring för byggnadsarbeten behövs som avses i lagen (1993:320)

om byggfelsförsäkring, får byggnadsarbetena inte påbörjas förrän bevis om

försäkringen företetts för byggnadsnämnden. Detsamma gäller om ett besked om

skyddsrum krävs enligt 6 kap. 8 § lagen (1994:1720) om civilt försvar.

 I de fall en

 rivningsplan skall

 finnas enligt 4 §, får

 rivningsarbetena inte

 påbörjas förrän bygg-

 nadsnämnden godkänt

 rivningsplanen.

 13 §[13]

 För sådana För sådana byggnadsåtgärder

byggnadsåtgärder som som anges i 2 § första

anges i 2 § första stycket och som kräver

stycket 1-6 och som bygganmälan samt för sådana

kräver bygganmälan skall rivningar som skall följa

en kvalitetsansvarig en rivningsplan skall en

utses av byggherren. För kvalitetsansvarig utses

skilda delar av ett av byggherren. För skilda

byggprojekt kan olika delar av ett projekt kan

kvalitetsansvariga olika kvalitetsansvariga

utses. En av dem skall utses. En av dem skall

samordna deras samordna deras

uppgifter. Byggherren uppgifter. Byggherren

skall underrätta skall underrätta bygg-

byggnadsnämnden om vem nadsnämnden om vem som är

som är kvalitets- kvalitetsansvarig.

ansvarig.

 Den kvalitetsansvarige Om det finns en sådan

skall, om det finns kontrollplan som avses i

sådan kontrollplan som 9 § eller en sådan

avses i 9 §, se till att rivningsplan som avses i

planen följs och att 4 §, skall den

annan kontroll som kvalitetsansvarige se

avses i 8 § första till att planen följs och

stycket 2 utförs. Han att annan kontroll som

skall vara närvarande avses i 8 § första stycket

vid byggsamråd enligt 7 § 2 utförs vid

samt vid besiktningar byggnadsarbeten. Han

och andra kontroller. skall vara närvarande vid

 byggsamråd enligt 7 § samt

 vid besiktningar och

 andra kontroller.

 10 kap.

 3 §[14]

 Byggnadsnämnden får förbjuda att ett visst byggnads-, rivnings- eller

markarbete eller en viss åtgärd fortsätts, om det är uppenbart att arbetet eller

åtgärden strider mot denna lag eller mot någon föreskrift eller något beslut som

har meddelats med stöd av lagen. Byggnadsnämnden får också, om nämnden finner

att byggherren inte följer någon väsentlig del av en kontrollplan, förbjuda att

ett byggnadsarbete fortsätts innan de uppkomna bristerna avhjälpts.

 Är det uppenbart att ett arbete eller en åtgärd som avses i första stycket

äventyrar en byggnads hållfasthet eller medför fara för människors liv eller

hälsa, skall nämnden förbjuda att arbetet eller åtgärden fortsätts, även om de

förutsättningar som anges i första stycket inte föreligger.

 Om byggnadsnämnden

 finner att byggherren i

 något väsentligt avseende

 avviker från en rivnings-

 plan, får nämnden förbjuda

 att rivningen fortsätts

 till dess att byggherren

 kan visa att det finns

 förutsättningar för att

 planen kommer att följas.

 Förbud enligt första Förbud enligt första,

eller andra stycket får andra eller tredje

förenas med vite. stycket får förenas med

 vite.

 Beslut enligt denna paragraf gäller omedelbart.

 6 §[15]

 Särskild avgift skall tas ut om, i andra fall än som avses i 4 § första

stycket, en överträdelse sker genom att

 1. arbete utförs utan att det finns någon kvalitetsansvarig enligt 9 kap.

13 §,

 2. någon underlåter att 2. någon underlåter att

göra bygganmälan när sådangöra bygganmälan eller

anmälan skall göras ellerrivningsanmälan när sådan

 anmälan skall göras eller

 3. arbete utförs i strid mot något beslut som byggnadsnämnden har meddelat

enligt denna lag.

 Den särskilda avgiften skall bestämmas till minst 200 och högst 1 000 kronor.

Är överträdelsen ringa, behöver någon avgift inte tas ut.

 11 kap.

 5 §[16]

 Byggnadsnämnden får ta Byggnadsnämnden får ta ut

ut avgift i ärenden avgift i ärenden angående

angående lov och för- lov och förhandsbesked

handsbesked och i och i ärenden som

ärenden som föranleds av föranleds av en

en bygganmälan enligt 9 bygganmälan eller

kap. 2 § samt i andra rivningsanmälan enligt 9

ärenden som föranleder kap. 2 § samt i andra

upprättande av ärenden som föranleder

nybyggnadskarta, upprättande av

ritningsgranskning, nybyggnadskarta,

besiktning, ritningsgranskning,

framställning av besiktning, framställning

arkivbeständiga av arkivbeständiga

handlingar eller andra handlingar eller andra

tids- eller tids- eller

kostnadskrävande åtgärder. kostnadskrävande åtgärder.

 Byggnadsnämnden får dessutom, efter det att bygganmälan som avser åtgärder som

anges i 9 kap. 2 § första stycket 1 eller 2 inkommit avseende uppförande,

tillbyggnad eller annan ändring av en byggnad eller annan anläggning, ta ut en

planavgift för att täcka kostnaderna för sådana åtgärder som erfordras för att

enligt denna lag upprätta eller ändra detaljplaner, områdesbestämmelser och

fastighetsplaner. Planavgift får tas ut endast om fastighetsägaren har nytta av

planen eller bestämmelserna.

 Avgifterna får tas ut med högst det belopp som motsvarar kommunens

genomsnittliga kostnad för åtgärderna. Grunderna för beräkning av avgifterna

skall anges i en taxa som beslutas av kommunfullmäktige.

 Avgifterna tas ut av sökanden och får tas ut i förskott.

 13 kap.

 2 §[17]

Andra beslut enligt Andra beslut enligt

denna lag av denna lag av

kommunfullmäktige och kommunfullmäktige och

kommunala nämnder än de kommunala nämnder än de

som anges i 1 § får som anges i 1 § får

överklagas genom besvär överklagas hos läns-

hos länsstyrelsen. styrelsen.

 Sådana beslut får dock inte överklagas till den del de avser

 1. frågor som redan är avgjorda genom detaljplan, områdesbestäm-melser eller

förhandsbesked,

 2. behovet av byggsamråd.

 3 §

 Beslut som anges i 2 § Bestämmelser om hur

första stycket överklagas beslut enligt 2 §

genom att en överklagas finns i 23-25 §§

besvärshandling ges in förvaltningslagen

till länsstyrelsen. I (1986:223).

besvärshandlingen skall

anges vilket beslut som

överklagas.

 Besvärshandlingen skall Tiden för överklagande av

ha kommit in till ett beslut att anta,

länsstyrelsen inom tre ändra eller upphäva en

veckor från den dag då detaljplan, områdesbe-

justeringen av stämmelser eller en

protokollet med fastighetsplan räknas från

beslutet har den dag då justeringen av

tillkännagetts på protokollet med beslutet

kommunens anslagstavla. har tillkännagetts på

I fråga om andra beslut kommunens anslagstavla.

av kommunala nämnder än När ett sådant beslut har

beslut angående fattats av

detaljplan, områdesbe- kommunfullmäktige, skall

stämmelser eller vad som föreskrivs i

fastighetsplan räknas 23-25 §§ förvaltningslagen

dock besvärstiden från (1986:223) om den

den dag då klaganden myndighet som har

fick del av beslutet. meddelat beslutet i

 stället avse kommunsty-

 relsen.

 Besvär som inte har

anförts i rätt tid får

inte tas upp till

prövning. Har

besvärshandlingen före

besvärstidens utgång

kommit in till

kommunen, skall besvären

ändå tas upp till

prövning. Besvären skall

också tas upp till

prövning, om

besvärshandlingen har

kommit in för sent till

länsstyrelsen och detta

beror på att

underrättelsen om vad

som skall iakttas vid

överklagande av beslutet

har innehållit en

oriktig uppgift om

besvärstid eller besvärs-

instans.

 4 §[18]

 Länsstyrelsens beslut enligt 12 kap. 2 § huruvida prövning skall ske eller ej

och länsstyrelsens förordnande enligt 12 kap. 4 § första stycket samt

länsstyrelsens beslut enligt 12 kap. 4 § andra stycket att lov eller

förhandsbesked inte skall gälla får inte överklagas.

 Andra beslut av Andra beslut av

länsstyrelsen enligt länsstyrelsen enligt

denna lag än de som denna lag än de som anges

anges i första stycket i första stycket får

får överklagas genom överklagas hos

besvär hos kammarrätten kammarrätten om beslutet

om beslutet avser avser

 1. bygglov eller förhandsbesked inom område med detaljplan,

 2. bygglov eller 2. bygglov eller

förhandsbesked inom förhandsbesked inom område

område som inte omfattas som inte omfattas av

av detaljplan och detaljplan och

besvären avser frågan om överklagandena avser

åtgärderna utgör kom- frågan om åtgärderna utgör

pletteringsåtgärder kompletteringsåtgärder

enligt 8 kap. 13 §, enligt 8 kap. 13 §,

uppfyller kraven i 3 uppfyller kraven i 3

kap. eller strider mot kap. eller strider mot

områdesbestämmelser, områdesbestämmelser,

 3. rivningslov eller 3. rivningslov eller

marklov och besvären marklov och

avser frågan om åtgärderna överklagandena avser

strider mot en frågan om åtgärderna

detaljplan eller strider mot en

områdesbestämmelser, detaljplan eller

 områdesbestämmelser,

 4. förordnanden enligt 6 kap. 19 § att avstå eller upplåta mark eller enligt 6

kap. 22 § om skyldighet att bekosta anläggande av gator och vägar samt

anordningar för vattenförsörjning och avlopp,

 5. fråga enligt 9 kap.,

 6. påföljder och ingripanden enligt 10 kap.,

 7. debitering av avgifter som anges i 11 kap. 5 §,

 hos regeringen i övriga fall.

 8 §

 Den myndighet som har Den myndighet som har

att pröva besvär över ett att pröva överklaganden

beslut att anta, ändra över ett beslut att anta,

eller upphäva en ändra eller upphäva en

detaljplan, detaljplan,

områdesbestämmelser eller områdesbestämmelser eller

en fastighetsplan skall en fastighetsplan skall

antingen fastställa antingen fastställa eller

eller upphäva beslutet i upphäva beslutet i dess

dess helhet. Om helhet. Om kommunen har

kommunen har medgett medgett det, får dock

det, får dock beslutet beslutet upphävas i en

upphävas i en viss del viss del eller ändras på

eller ändras på annat annat sätt. Utan

sätt. Utan kommunens kommunens medgivande får

medgivande får ändringar ändringar av ringa

av ringa betydelse betydelse göras.

göras.

 På kommunens begäran kan På kommunens begäran kan

myndigheten förordna att myndigheten förordna att

det överklagade det överklagade beslutet,

beslutet, utan hinder utan hinder av att

av att besvären inte har överklagandena inte har

slutligen avgjorts, får slutligen avgjorts, får

genomföras i sådana delar genomföras i sådana delar

som uppenbarligen inte som uppenbarligen inte

berörs av besvären. Sådana berörs av överklagandena.

förordnanden får inte Sådana förordnanden får

överklagas. inte överklagas.

 14 kap.

 8 §[19]

 Ägare och innehavare av särskild rätt till fastigheter har rätt till ersättning

av kommunen, om skada uppkommer till följd av att

 1. bygglov vägras till att ersätta en riven eller genom olyckshändelse

förstörd byggnad med en i huvudsak likadan byggnad och ansökan om bygglov har

gjorts inom fem år från det att byggnaden revs eller förstördes,

 2. rivningsförbud meddelas i detaljplan eller områdesbestämmelser eller

rivningslov vägras med stöd av 8 kap. 16 § 2 eller 3,

 3. skyddsbestämmelser 3. skyddsbestämmelser

för byggnader som avses meddelas i en detaljplan

i 3 kap. 12 § meddelas i eller i områdesbe-

en detaljplan eller i stämmelser enligt 5 kap.

områdesbestämmelser, 7 § 4 eller 6 respektive

 5 kap. 16 § 4 eller 5,

 4. bestämmelser om vegetation samt markytans utformning och höjdläge inom

sådana områden som avses i 8 kap. 9 § tredje stycket meddelas i

områdesbestämmelser,

 5. marklov vägras med stöd av 8 kap. 18 § första stycket 2 eller 3.

 Rätt till ersättning föreligger i fall som avses i första stycket 1, om

byggnaden förstörts genom olyckshändelse. I övriga fall som avses i första

stycket 1 och i fall som avses i första stycket 2 föreligger rätt till

ersättning, om skadan är betydande i förhållande till värdet av berörd del av

fastigheten. I fall som avses i första stycket 3-5 föreligger rätt till

ersättning, om skadan medför att pågående markanvändning avsevärt försvåras inom

berörd del av fastigheten.

 Medför beslut som avses i första stycket att synnerligt men uppkommer vid

användningen av fastigheten, är kommunen skyldig att lösa fastigheten, om ägaren

begär det.

 Vid tillämpningen av andra och tredje styckena skall även beaktas andra beslut

som avses i första stycket samt beslut enligt 3 kap. 2 § lagen (1988:950) om

kulturminnen m.m., 5, 8, 9, 11 och 19 §§ naturvårdslagen (1964:822), förbud

enligt 20 § andra stycket och 21 § andra stycket samma lag och beslut enligt

18 § skogsvårdslagen (1979:429) och 19 kap. 2 § vattenlagen (1983:291), under

förutsättning att besluten meddelats inom tio år före det senaste beslutet.

Dessutom skall beaktas sådan inverkan av hänsynstaganden enligt 30 §

skogsvårdslagen som i särskilda fall har inträtt inom samma tid. Har talan eller

rätt till ersättning eller inlösen med anledning av nyss angivna beslut

förlorats på grund av bestämmelserna i 15 kap. 4 § eller motsvarande

bestämmelser i lagen om kulturminnen m.m., naturvårdslagen eller vattenlagen,

utgör detta förhållande inte något hinder mot att beslutet beaktas.

 Har kommunen efter föreläggande enligt 12 kap. 6 § beslutat om rivningsförbud

eller skyddsbestämmelser som avses i första stycket 2 eller 3 för att tillgodose

ett riksintresse enligt lagen (1987:12) om hushållning med naturresurser m.m.,

är staten skyldig att ersätta kommunen dess kostnader för ersättning eller

inlösen. I fall som avses i första stycket 4 och 5 är ägaren till den anläggning

för vilken skydds- eller säkerhetsområdet har beslutats skyldig att ersätta

kommunen dess kostnader för ersättning eller inlösen.

 17 kap.

 21 a §

 I lokaler där allmänheten

 har tillträde och på

 allmänna platser skall

 före år 2005 enkelt

 avhjälpta hinder mot

 tillgängligheten och

 användbarheten för

 personer med nedsatt

 rörelse- eller

 orienteringsförmåga vara

 undanröjda i den

 utsträckning som följer av

 föreskrifter meddelade

 med stöd av denna lag.

 22 §

 Regeringen eller den Regeringen eller den

myndighet som myndighet som regeringen

regeringen bestämmer får, bestämmer får, i de

i de avseenden som avseenden som anges i

anges i 20 och 21 §§, 20-21 a §§, meddela de

meddela de ytterligare ytterligare bestämmelser

bestämmelser som behövs som behövs

 1. till skydd för liv, personlig säkerhet eller hälsa,

 2. för en lämplig utformning av byggnader och andra anläggningar samt tomter

och allmänna platser.

 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

 2. Beträffande ärenden som avgjorts av kommunen före ikraftträdandet skall

äldre bestämmelser tillämpas utom såvitt avser 3 kap. 14 §.

2 Förslag till lag om ändring i lagen (1987:12) om hushållning med

naturresurser m.m.

 Härigenom föreskrivs att 2 kap. 6 § lagen (1987:12) om hushållning med

naturresurser m.m.[1] skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 2 kap.

 6 §

 Mark och vattenområden Mark och vattenområden

som har betydelse från som har betydelse från

allmän synpunkt på grund allmän synpunkt på grund

av områdenas naturvärden av områdenas naturvärden

eller kulturvärden eller eller kulturvärden eller

med hänsyn till med hänsyn till

friluftslivet skall så friluftslivet skall så

långt möjligt skyddas mot långt möjligt skyddas mot

åtgärder som kan påtagligt åtgärder som kan påtagligt

skada natur- eller skada natur- eller

kulturmiljön. Behovet av kulturmiljön. Behovet av

områden för friluftsliv i grönområden i och i

närheten av tätorter närheten av tätorter skall

skall särskilt beaktas. särskilt beaktas.

 Områden som är av riksintresse för naturvården, kulturminnesvården eller

friluftslivet skall skyddas mot åtgärder som avses i första stycket.

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

3 Förslag till lag om ändring i naturvårdslagen (1964:822)

 Härigenom föreskrivs att 22 § naturvårdslagen (1964:822)[1] skall ha följande

lydelse.

Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 22 §[2]

 Tavla, skylt, inskrift eller därmed jämförlig anordning för reklam, propaganda

eller liknande ändamål får ej finnas varaktigt anbringad utomhus utan tillstånd

av regeringen eller statlig eller kommunal myndighet som regeringen bestämmer.

 Vad i första stycket sägs gäller icke anordning som tjänar till upplysning om

på stället bedriven affärsrörelse eller annan verksamhet och ej heller

anslagstavla för meddelanden rörande kommunala angelägenheter,

föreningssammanträden, auktioner eller dylikt. Dock får hos myndighet som avses

i första stycket sökas tillstånd jämväl beträffande anordning som här avses. Har

sådan anordning anbringats utan tillstånd eller i strid mot givet tillstånd och

finnes den vara uppenbart vanprydande i landskapsbilden, får myndigheten meddela

föreläggande om avlägsnande av anordningen eller vidtagande av annan erforderlig

åtgärd därmed.

 Affisch eller annan tillfällig anordning utomhus för reklam, propaganda eller

liknande ändamål skall av den som anbringat eller låtit anbringa anordningen

avlägsnas inom fyra veckor efter anbringandet, om ej regeringen eller statlig

eller kommunal myndighet som regeringen bestämmer medgivit annat. Vad nu sagts

gäller ej anordning eller på anslagstavla anbringade meddelanden som avses i

andra stycket.

 Bestämmelserna i denna Bestämmelserna i denna

paragraf gäller inte paragraf gäller inte

anordningar inom anordningar inom vägområde

vägområde eller för vilka eller för vilka bygglov

bygglov krävs eller har krävs eller har lämnats.

lämnats. Bestämmelserna Bestämmelserna gäller inte

gäller inte heller sådana heller sådana åtgärder

åtgärder avseende skyltar avseende skyltar och

och ljusanordningar som ljusanordningar som inte

inte kräver bygglov kräver bygglov efter

efter beslut enligt beslut enligt

8 kap. 5 § första stycket 8 kap. 5 § första stycket

eller andra stycket 7 plan- och bygglagen

plan- och bygglagen (1987:10).

(1987:10).

 Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

Lagrådet

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1995-05-18

Närvarande: justitierådet Torkel Gregow, justitierådet Lars Å.[REDACTED_EFTERNAMN] och

regeringsrådet Sigvard Holstad.

Enligt en lagrådsremiss den 4 maj 1995 (Miljödepartementet) har regeringen

beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1. lag om ändring i plan- och bygglagen (1987:10),

2. lag om ändring i lagen (1987:12) om hushållning med

 naturresurser m.m.,

3. lag om ändring i naturvårdslagen (1964:822).

 Förslagen har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn Henrik[REDACTED_EFTERNAMN].

 Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:

Förslaget till lag om ändring i plan- och bygglagen

4 kap.

5 §

I denna paragraf finns en bestämmelse om vad länsstyrelsen har att göra under

det samråd som skall förekomma i samband med att förslag till översiktsplan

eller till ändring i en sådan plan upprättas. Lagrådet har ingen invändning mot

förslaget men vill erinra om att det i 5 kap. 22 § finns en motsvarande

bestämmelse som rör upprättande av förslag till detaljplan. Enligt Lagrådets

mening bör det under det fortsatta lagstiftningsarbetet övervägas om inte 5 kap.

22 § bör ändras samtidigt och på motsvarande sätt som förevarande paragraf.

14 §

I denna paragraf, som är ny, föreslås vissa ytterligare bestämmelser rörande

översiktsplaner. Enligt första stycket skall kommunfullmäktige minst en gång

under mandattiden ta ställning till översiktsplanens aktualitet. I andra stycket

anges att länsstyrelsen inför ett sådant beslut skall samlat redovisa sådana

statliga intressen som kan vara av betydelse för kommunens beslut.

 Det framstår som oklart vad som åsyftas med föreskriften att länsstyrelsen

skall "samlat redovisa" angivna "statliga intressen". I författningskommentaren

anges att länsstyrelsen skall sammanställa ett underlag för kommunens beslut och

enligt den allmänna motiveringen bör det ges en samlad bild av statens

intressen. Vid föredragningen inför Lagrådet har upplysts att med bestämmelsen

avses att länsstyrelsen skall dels redovisa en sammanfattning av uppgifter från

olika statliga myndigheter, dels redovisa en bedömning av hur de statliga

anspråken förhåller sig till översiktsplanen.

 Lagrådet, som inte har någon erinran mot att en bestämmelse med den sålunda

angivna innebörden tas upp i paragrafen, förordar att andra stycket med några

jämkningar även i övrigt ges följande lydelse:

"Före ett beslut som avses i första stycket skall länsstyrelsen i en

sammanfattande redogörelse redovisa statliga myndigheters synpunkter, som är

kända för länsstyrelsen, i fråga om sådana statliga intressen som kan vara av

betydelse för kommunens beslut samt ange hur synpunkterna enligt länsstyrelsens

mening förhåller sig till översiktsplanen."

5 kap.

21 §

Paragrafens första stycke innehåller för närvarande i första meningen en

bestämmelse om syftet med samråd vid upprättandet av förslag till detaljplan. I

andra och tredje meningarna anges vad som bör redovisas under samrådet. I

lagrådsremissen föreslås att första meningen ändras så att syftet med samråd

uttrycks något tydligare. Ändringen motsvarar den ändring som föreslås i 4 kap.

4 § första stycket i fråga om översiktsplan. Andra och tredje meningarna lämnas

i förslaget oförändrade.

 Till följd av en ändring i 5 kap. 20 § kommer bestämmelserna i förevarande

paragraf att omfatta två olika samråd, ett vid utarbetandet av programmet för

detaljplan och ett vid upprättandet av förslaget till sådan plan. I remissen har

inte beaktats att detta bör föranleda en viss omarbetning av andra och tredje

meningarna i första stycket i förevarande paragraf. Lagrådet förutsätter att en

sådan omarbetning sker under det fortsatta lagstiftningsarbetet.

 Paragrafens andra stycke i dess nuvarande lydelse föreskriver att resultatet av

samrådet och förslag med anledning av de synpunkter som har framförts skall

redovisas i en samrådsredogörelse. I lagrådsremissen föreslås att stycket ändras

så att även resultatet av samrådet vid utarbetandet av programmet skall

redovisas i en samrådsredogörelse. Vidare föreslås att det närmare preciseras

vad samrådsredogörelsen skall innehålla. Som lagtexten utformats ger den intryck

av att ettvart av de nämnda samråden skall avslutas med en resultatredovisning i

en samrådsredogörelse. Så har emellertid inte varit avsikten. Av motiveringen

till förslaget framgår att resultaten från båda samråden skall redovisas i en

gemensam redogörelse. Lagtexten bör därför ändras så att detta tydliggörs.

Stycket bör även i övrigt omarbetas i förtydligande syfte.

 Mot bakgrund av det anförda förordar Lagrådet att andra stycket i paragrafen

ges följande lydelse:

"De synpunkter som har framförts vid samråden samt kommentarer och förslag med

anledning av synpunkterna skall redovisas i en gemensam samrådsredogörelse."

 Lagrådet vill tillägga att andra stycket har sin motsvarighet i fråga om

översiktsplan i 4 kap. 4 § andra stycket. Någon ändring av den bestämmelsen

diskuteras inte i remissen. Enligt Lagrådets mening bör under det fortsatta

lagstiftningsarbetet övervägas, om det inte även när det gäller översiktsplan

bör införas en precisering av vad samrådsredogörelsen bör innehålla. Lagrådet

vill i förevarande sammanhang också peka på att förslaget om tillskapandet av

två olika samråd bör föranleda en viss justering även i 5 kap. 22 §.

Övriga lagförslag

Förslagen lämnas utan erinran.

Miljödepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 24 maj 1995

Närvarande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Hjelm-Wallén,
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds, Tham,[REDACTED_EFTERNAMN], Heckscher, Hedborg,[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Regeringen beslutar proposition 1994/95:230 Kommunal översiktsplanering enligt

plan- och bygglagen, m.m.