Regeringens proposition

1991/92: 134

om riktlinjer för överföringen av verksamheten vid domänverket

till aktiebolagsform

Regeringen förelägger riksdagen vad som har tagits upp i bifogade

utdrag ur regeringsprotokollet den 26 mars 1992 för de åtgärder

och de ändamål som framgår av föredragandens hemställan.

På regeringens vägnar

Carl[REDACTED_EFTERNAMN]

Per[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

Riksdagen beslutade i maj 1991 att verksamheten vid domänverket

skall överföras till aktiebolagsform i anslutning till årsskiftet

1991/92.

 I denna proposition behandlas de riktlinjer som skall gälla vid

överföring av domänverkets mark- och fastighetsinnehav och därmed

också de intressen som är kopplade till detta innehav. Som huvudregel

föreslås gälla att den produktiva marken överförs till bolaget

medan den övriga marken kvarblir i statens ägo.

 I propositionen redovisas vidare regeringens överväganden beträffande

det bolagiserade domänverkets kapitalstruktur.

 Slutligen lämnas i propositionen förslag angående det framtida

ansvaret för Göta kanalbolag.

/1/

1 Senaste lydelse 1991: 1181

 /2/

2 Senaste lydelse 1991: 1181

Propositionens lagförslag

1 Förslag till

Lag om ändring i rennäringslagen (1971: 437)

 Härigenom föreskrivs att 3, 16--18, 21 och 25 §§ rennäringslagen

(1971: 437) skall ha följande lydelse.

3 §

/kolumn1/ Renskötsel får bedrivas

/kolumn2/ Renskötsel får bedrivas

/kolumn1/ 1. hela året

/kolumn2/ 1. hela året

/kolumn1/ i Norrbottens och Västerbottens

/kolumn2/ i Norrbottens och Västerbottens-

läns lappmarker dels ovanför od-

/kolumn2/läns lappmarker dels ovanför od-

lingsgränsen, dels nedanför denna

/kolumn2/lingsgränsen, dels nedanför denna

gräns på mark som tillhör staten

/kolumn2/gräns på mark där skogsrenskötsel

(kronomark) och renbetesland där

/kolumn2/av ålder bedrivs under våren, som-

skogsrenskötsel av ålder bedrives

/kolumn2/maren eller hösten och marken an-

under våren, sommaren eller hös-

/kolumn2/tingen tillhör eller vid utgången av

ten,

/kolumn2/juni 1992 tillhörde staten (krono-

/kolumn2/mark) eller utgör renbetesland,

/kolumn1/ på renbetesfjällen i Jämtlands

/kolumn2/ på renbetesfjällen i Jämtlands

län,

/kolumn2/län,

/kolumn1//kolumn1/ inom de områden i Jämtlands

/kolumn2/ inom de områden i Jämtlands

och Kopparbergs län som särskilt

/kolumn2/och Kopparbergs län som vid ut-

upplåtits till renbete,

/kolumn2/gången av juni 1992 tillhörde staten

/kolumn2/och var särskilt upplåtna till renbe- te, /kolumn1/

2. den 1 oktober--den 30 april

/kolumn2/ 2. den 1 oktober--den 30 april

/kolumn1/i övriga delar av lappmarkerna

/kolumn2/i övriga delar av lappmarkerna

/kolumn1/nedanför odlingsgränsen,

/kolumn2/nedanför odlingsgränsen,

/kolumn1//kolumn1/ inom sådana trakter utanför

/kolumn2/ inom sådana trakter utanför

lappmarkerna och renbetesfjällen

/kolumn2/lappmarkerna och renbetesfjällen

där renskötsel av ålder bedrives vis-

/kolumn2/där renskötsel av ålder bedrivs vissa sa tider av året.

/kolumn2/tider av året.

 Med renbetesland förstås mark som vid avvittringen förklarats

utgöra renbetesland eller av ålder använts som sådant land.

Med renbetesfjällen förstås de vid avvittringen för samerna

avsatta renbetesfjällen och de områden som sedermera upplåtits

till utvidgning av dessa fjäll.

16 §

 Sameby får inom byns betesområde utföra arbetshage eller annat

stängsel för renarna, renslakteri eller annan anläggning som

behövs för renskötseln.

 Sameby eller medlem i byn får på utmark inom byns betesområde

 uppföra renvaktarstuga, kåta, förvaringsbod eller annan mindre

byggnad som behövs för renskötseln.

/kolumn1/ Är anläggning som anges i första

/kolumn2/ Om en anläggning som anges i

stycket avsedd för stadigvarande

/kolumn2/första stycket är avsedd för stadig-

bruk, skall den förläggas till plats

/kolumn2/varande bruk, skall den förläggas

som anvisas av markens ägare. Det-

/kolumn2/till en plats som anvisas av markens samma gäller i fråga

om byggnad

/kolumn2/ägare. Detta gäller också i fråga om

som anges i andra stycket, om den

/kolumn2/sådan byggnad som anges i andra

skall uppföras för stadigvarande

/kolumn2/stycket, om den skall uppföras för

bruk nedanför odlingsgränsen eller

/kolumn2/stadigvarande bruk nedanför od-

utanför renbetesfjällen på annan

/kolumn2/lingsgränsen eller utanför renbe-

mark än kronomark under statens

/kolumn2/tesfjällen på mark som varken är

omedelbara disposition eller mark

/kolumn2/sådan kronomark som står eller vid

som vid avvittring utlagts till all-

/kolumn2/utgången av juni 1992 stod under

männingsskog.

/kolumn2/statens omedelbara disposition el-

/kolumn2/ler mark som vid avvittring lagts ut till allmänningsskog.

 Vill sameby eller, om byggnad skall uppföras av medlem i byn, denne

icke godtaga anvisad plats, bestämmer länsstyrelsen platsen.

17 §

/kolumn1/ Behövs virke till anläggning eller

/kolumn2/ Om det behövs virke till en an-

byggnad som avses i 16 § första el-

/kolumn2/läggning eller en byggnad som avses ler andra stycket,

får skog avverkas

/kolumn2/i 16 § första eller andra stycket, får

på de delar av betesområdet som

/kolumn2/skog avverkas på de delar av betes-

hör till lappmarkerna eller renbe-

/kolumn2/området som hör till lappmarker-

tesfjällen. Inom samma delar av be-

/kolumn2/na, renbetesfjällen eller de områden tesområdet får

medlem i samebyn

/kolumn2/i Jämtlands och Kopparbergs län

för eget behov taga bränsle och

/kolumn2/som vid utgången av juni 1992 till-

slöjdvirke.

/kolumn2/hörde staten och var särskilt upplåt-

/kolumn2/na till renbete. Inom samma delar av betesområdet får

medlemmar

i samebyn för eget behov ta bränsle och slöjdvirke.

 Växande barrträd får avverkas endast efter anvisning av markens

ägare eller brukare, om denne ej medger annat.

 På sådan mark utanför lappmarkerna och renbetesfjällen som

hör till samebys betesområde får byn eller medlem i byn för

ändamål som anges i första stycket taga endast torra träd,

vindfällen, skogsavfall, tall- och grantjur eller, för tillfälligt

behov, på utmark växande lövträd.

18 §

/kolumn1/ Medlem i sameby har rätt att

/kolumn2/ En medlem i en sameby har rätt

inom byns betesområde på krono-

/kolumn2/att för att uppföra eller bygga om

mark under statens omedelbara

/kolumn2/familjebostad ta virke inom byns

disposition eller mark som vid av-

/kolumn2/betesområde på kronomark som

vittring utlagts till allmänningsskog

/kolumn2/står eller som vid utgången av juni

taga virke till uppförande eller om-

/kolumn2/1992 stod under statens omedelba-

byggnad av familjebostad. Avverk-

/kolumn2/ra disposition eller mark som vid

ning får ske endast efter anvisning

/kolumn2/avvittring lagts ut till allmännings-

av markägare.

/kolumn2/skog. Avverkning får ske endast ef-

/kolumn2/ter anvisning av markägare.

21 §

/kolumn1/ För skog som avverkas på krono-

/kolumn2/ För skog som avverkas på krono-

mark under statens omedelbara

/kolumn2/mark som står eller som vid utgång-

disposition eller mark som vid av-

/kolumn2/en av juni 1992 stod under statens

vittring utlagts till allmänningsskog

/kolumn2/omedelbara disposition eller mark

behöver ersättning ej lämnas. Det-

/kolumn2/som vid avvittring lagts ut till all-

samma gäller växande lövträd som

/kolumn2/männingsskog behöver ersättning

eljest tages inom lappmarkerna el-

/kolumn2/inte lämnas. Detta gäller också väx-

ler på renbetesfjällen.

/kolumn2/ande lövträd som annars tas inom

/kolumn2/lappmarkerna, på renbetesfjällen samt inom de områden

i Jämtlands och Kopparbergs län som vid ut- gången av juni 1992

tillhörde staten och var särskilt upplåtna till renbe- te.

 I andra fall än som avses i första stycket skall ersättning

lämnas för rotvärdet av växande träd som tages. Kan överenskommelse

ej uppnås om ersättningen, utser länsstyrelsen på begäran

av part någon att söka förlika parterna.

25 §

 Medlem i sameby får jaga och fiska på utmark inom de delar av byns

betesområde som hör till renbetesfjällen eller lappmarkerna,

när renskötsel är tillåten där.

 Första stycket äger motsvarande tillämpning på medlem i sameby

som tillfälligt uppehåller sig inom annan samebys betesområde

för renskiljning eller annat ändamål som har samband med renarnas

skötsel. Han får dock jaga och fiska endast för sitt uppehälle.

 Uppehåller sig björn, varg, järv eller lo bevisligen i trakten,

får jakt efter sådant djur företagas på mark som anges i första

stycket inom annan samebys betesområde, i den mån regeringen eller

myndighet, som regeringen bestämmer, tillåter det.

 Inom de områden i Jämtlands och Kopparbergs län som vid utgången

av juni 1992 tillhörde staten och var särskilt upplåtna till

renbete får medlem i sameby inom byns betesområde fiska till husbehov

samt jaga rovdjur, i den mån regeringen eller myndighet som regeringen

bestämmer, tillåter det.

--

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1992.

2 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1980: 565) om undantag från

fastighetsbildningslagen

(1970: 988) och jordförvärvslagen (1979: 230) vid friköp av kronotorp

 Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1980: 565) om undantag från

fastighetsbildningslagen (1970: 988) och jordförvärvslagen (1979:

230) vid friköp av kronotorp skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

/kolumn1/ Med friköp av kronotorp avses i

/kolumn2/ Med friköp av kronotorp avses i

denna lag att innehavare av sådan

/kolumn2/denna lag att innehavaren av en så-

lägenhet under domänverkets för-

/kolumn2/dan lägenhet som har upplåtits så-

valtning som har upplåtits såsom

/kolumn2/som skogstorp, odlingslägenhet, ko-

skogstorp, odlingslägenhet, kolo-

/kolumn2/lonat, kronotorp eller kronolägen-

nat, kronotorp eller kronolägenhet

/kolumn2/het och som vid utgången av juni

förvärvar lägenheten eller del därav /kolumn2/1992 stod under

domänverkets för-

med äganderätt.

/kolumn2/valtning förvärvar lägenheten eller

/kolumn2/en del av den med äganderätt.

--

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1992.

3 Förslag till

Lag om ändring i jaktlagen (1987: 259)

 Härigenom föreskrivs i fråga om jaktlagen (1987: 259),

 dels att 10 § skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 10 a §, av

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

10 §

/kolumn1/ Fastighetsägaren har jakträtten

/kolumn2/ Fastighetsägaren har jakträtten

på den mark som hör till fastighe-

/kolumn2/på den mark som hör till fastighe-

ten, om inte annat följer av andra

/kolumn2/ten, om inte annat följer av andra

stycket eller av 11 §. I jakträtten in-

/kolumn2/stycket eller av 10 a § eller 11 §. I

går rätt att tillgodogöra sig vilt som

/kolumn2/jakträtten ingår rätt att tillgodogöra omhändertas,

påträffas dött eller

/kolumn2/sig vilt som omhändertas, påträffas

dödas i annat sammanhang än vid

/kolumn2/dött eller dödas i något annat sam-

jakt, om inte annat följer av före-

/kolumn2/manhang än vid jakt, om inte annat skrifter meddelade med

stöd av

/kolumn2/följer av föreskrifter meddelade

25 §.

/kolumn2/med stöd av 25 §.

 Vid jordbruksarrende har arrendatorn jakträtten på den arrenderade

marken, om inte annat har avtalats.

 Om samernas rätt att jaga finns särskilda bestämmelser.

10 a §

 Staten har jakträtten på den mark som vid utgången av juni 1992

ingick i kronoparken Fjällveden i Södermanlands län, kronoparken

Tullgarn och angränsande kronoegendomar ävensom kronoegendomarna

på Eriksö i Södermanlands län, kronoparken Karlsby i Östergötlands

län, kronoegendomen Ottenby kungsladugård i Kalmar län, kronoparken

Halle- och Hunneberg i Älvsborgs och Skaraborgs län, kronoparken

Haddebo i Örebro län, kronoparken Grönbo i Örebro och Västmanlands

län samt kronoparken Kloten i Örebro, Västmanlands och Kopparbergs

län.

--

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1992.

4 Förslag till

Lag om ändring i vapenlagen (1973: 1176)

 Härigenom föreskrivs att 32 och 41 §§ vapenlagen (1973: 1176)

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

32 §1

 Föreligger risk för missbruk av skjutvapen, kan polismyndighet

besluta att vapnet och därtill hörande ammunition skall omhändertagas.

Är faran för missbruk överhängande, får polisman även utan

sådant beslut omhändertaga vapnet och ammunitionen. I sådant fall

skall polismannen skyndsamt anmäla åtgärden hos polismyndigheten,

som omedelbart skall pröva om omhändertagandet skall bestå.

/kolumn1/ Vad som i första stycket sägs om

/kolumn2/ Vad som i första stycket sägs om

polisman gäller även av länsstyrel-

/kolumn2/polisman gäller även jakttillsyns-

sen förordnade jakttillsynsmän

/kolumn2/män som förordnats av länsstyrel-

samt personal vid kustbevakning-

/kolumn2/sen samt personal vid kustbevak-

en, domänverket, tullverket eller

/kolumn2/ningen och tullverket eller särskilt

särskilt förordnade tjänstemän vid

/kolumn2/förordnade tjänstemän vid länssty-

länsstyrelsen.

/kolumn2/relsen.

 Finns någon som har tillstånd att inneha den omhändertagna egendomen

och återkallas ej tillståndet, skall egendomen återlämnas till

innehavaren så snart det skäligen kan antagas att det ej längre

föreligger någon risk för missbruk. Detsamma gäller, om den

omhändertagna egendomen får innehas utan tillstånd enligt denna lag.

41 §2

 Angående beslag av egendom, som kan antagas vara förverkad enligt

40 §, gäller bestämmelserna om beslag i rättegångsbalken med

följande avvikelser.

/kolumn1/ 1. Av länsstyrelsen förordnade

/kolumn2/ 1. Av länsstyrelsen förordnade

jakttillsynsmän samt personal vid

/kolumn2/jakttillsynsmän samt personal vid

kustbevakningen, domänverket,

/kolumn2/kustbevakningen och tullverket el-

tullverket eller särskilt förordnade

/kolumn2/ler särskilt förordnade tjänstemän

tjänstemän vid länsstyrelsen har

/kolumn2/vid länsstyrelsen har samma rätt att samma rätt att

ta egendom i beslag

/kolumn2/ta egendom i beslag som tillkom-

som tillkommer en polisman.

/kolumn2/mer en polisman.

 2. Bestämmelsen att åtal skall väckas inom viss tid gäller

ej i annat fall än då rätten utsatt sådan tid.

--

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1992.

Näringsdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 26 mars 1992

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden

B.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,[REDACTED_EFTERNAMN], af[REDACTED_EFTERNAMN],

Dinkelspiel,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], P.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN].

Föredragande: statsrådet P.[REDACTED_EFTERNAMN]

--

Proposition om riktlinjer för överföringen av verksamheten

vid domänverket till aktiebolagsform

1 Inledning

1.1 Bakgrund

Riksdagen beslutade våren 1991 (prop. 1990/91: 87, NU38, rskr. 318)

att verksamheten vid domänverket skall överföras till ett av

staten helägt aktiebolag i anslutning till årsskiftet 1991--1992.

 I dåvarande regeringens proposition 1990/91: 87 med förslaget

om en ombildning av domänverket till aktiebolag angavs emellertid

att en sådan ombildning omfattar många detaljfrågor som i olika

avseenden är

komplexa till sin natur. Till de mer komplexa frågorna angavs de

som är kopplade till det stora mark- och fastighetsinnehavet.

Huvuddelen

av markinnehavet har funnits i statens ägo under mycket lång tid,

vilket har lett till att ett flertal restriktioner för fastigheternas

utnyttjande införts för att tillgodose olika intressen. Regeringen

påpekade därför i propositionen att frågor om överföringen

av fastigheter och därtill kopplade olika intressen är av synnerligen

stor vikt och att det inte är meningen att bolagiseringen i sig

skall medföra att dessa intressen skall trädas för när. Regeringen

ansåg därför att den tekniska lösningen för denna fråga

ytterligare behövde analyseras innan bolagiseringen. Andra frågor

som regeringen ansåg ytterligare behövde studeras var de som är

hänförliga till det bolagiserade domänverkets framtida

kapitalstruktur.

Nämnda frågor menade regeringen att riksdagen skulle få ta ställning

till före genomförandet av ombildningen av domänverket till

aktiebolag. Näringsutskottet anförde enhälligt i sitt betänkande

1990/91: NU38 betydelsen av att mark av stort naturvårdsvärde som

nu handhas av domänverket får ett starkt naturskydd i fortsättningen.

På utskottets förslag begärde riksdagen att regeringen skulle

pröva frågan om hur detta naturskydd skulle kunna upprätthållas

på ett betryggande sätt och därefter återkomma till riksdagen.

 Riksdagen beslutade också i december 1991 (prop. 1991/92: 69, NU10,

rskr. 92) att bemyndiga regeringen att genomföra försäljning

helt eller delvis av statens aktier i vissa angivna statligt ägda

företag eller att sälja delar av företag i vilka staten äger

samtliga aktier. Bemyndigandet omfattade också att helt eller delvis

sälja domänverket efter genomförd bolagsbildning. Enligt propositionen

anser regeringen bl. a. att staten skall driva en näringspolitik

som stärker marknadsekonomin och ökar näringsfriheten och

konkurrensen.

Detta kan inte åstadkommas genom ett omfattande statligt ägande

av företag varför en privatisering av statligt ägda företag

skall genomföras. Av propositionen framgår också att i första

hand bör de företagsenheter och företagsgrupper inom den statliga

sektorn som i dag arbetar under kommersiella betingelser på

konkurrensutsatta

marknaderoch som omfattas av bemyndigandet-successivt säljas.

Domänverket

arbetar på en helt konkurrensutsatt fri marknad utan minsta inslag

av monopolställning.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 5 mars 1992 att inhämta lagrådets yttrande

över de lagförslag som har utarbetats i ärendet. Lagförslagen

och lagrådets yttrande bör fogas till protokollet i detta ärende

som bilaga 1. resp. bilaga 2.

 Lagrådet har lämnat lagförslagen utan erinran.

 I förhållande till lagrådsremissen har några redaktionella ändringar

vidtagits i de nu framlagda förslagen.

En överföring av verksamheten vid domänverket till aktiebolagsform

beräknas ske den 1 juli 1992. I syfte att i enlighet med riksdagens

beslut kunna genomföra en ombildning av domänverket till aktiebolag

vid nämnda tidpunkt kommer jag enligt ovan sagda i det följande

att lämna förslag på hur de särskilda intressen som är kopplade

till domänverkets mark- och fastighetsinnehav skall behandlas i

ett bolagiserat domänverk. Jag kommer också att behandla vissa

frågor med anknytning till det bolagiserade domänverkets framtida

kapitalstruktur. Frågan om bl. a. den framtida finansieringen av

upprustningen av Göta kanal kommer också att behandlas. Jag anser

därmed att regeringen uppfyllt kraven för ett slutligt genomförande

av en överföring av verksamheten vid domänverket till aktiebolagsform.

 Skrivelser i ärendet har inkommit från domänverket, länsstyrelsen

i Kopparbergs län, Svenska Naturskyddsföreningen, Svenska Samernas

Riksförbund och enskilda riksdagsmän. Vidare har riksantikvarieämbetet

och domänverket inkommit med en utredning om vilken kulturhistorisk

 mark som domänverket förvaltar samt domänverket och naturvårdsverket

 med en överenskommelse avseende domänreservat respektive oskyddad

domänmark.

1.2 Domänkoncernen

Domänverket blev affärsverk år 1912 med huvuduppgift att förvalta

statens skogs- och jordbruksmark. Härtill kom andra uppgifter av

myndighetskaraktär som t. ex. tillsyn över de ecklesiastika skogarna

och häradsallmänningarna, ansvar för utbildning av skogstekniker,

jaktlagstiftning, m. m. Efter hand övergick myndighetsuppgifterna

till andra verk och organisationer varefter den affärsdrivande

verksamheten

från 1960-talet blivit den helt dominerande.

 Under 1980-talet har såväl domänverkets inriktning som förhållanden

i omvärlden förändrats på ett genomgripande sätt. Från att

i huvudsak ha varit ett skogs- och markförvaltande affärsverk

har domänverket utvecklats till en skogsindustrikoncern som arbetar

i en allt hårdare inhemsk och internationell konkurrens. Under

1980-talet

har också domänverket breddat sin verksamhet genom integrering

med efterföljande förädlingsled. Som exempel på detta kan nämnas

förvärven av AB Statens Skogsindustriers (ASSI) sågverk i Seskarö

och Lövholmen samt komponentfabriken i Karlsborg.

 Domänverket förvaltar i dag för statens räkning ca 10,3 milj.

ha mark varav 4,5 milj. ha utgör produktiv skogsmark, 0,1 milj.

ha utgör jordbruksmark och 5,7 milj. ha utgör övrig mark. Av

den produktiva skogsmarken är 79 %

 belägen i Norrland, 12 %

 i Svealand och 9 %

 i Götaland. Med undantag av en egendom är all jordbruksmark

långsiktigt

upplåten genom ca 1 800 arrenden varav 600 gårdsarrenden. Övrig

mark består i huvudsak av fjäll- och impedimentmarker i Norrlands

inland, vilka främst utnyttjas av rennäringen. På markinnehavet

finns också ca 5 000 permanent- och fritidsbostäder.

 Domänverket bedriver i första hand skogsbruk och vidareförädling

av skogsprodukter. En omfattande fastighetsförvaltning med

utarrendering

av jordbruksegendomar, grus- och sandtillgångar m. m. är viktiga

komplement. Koncernen driver även turistanläggningar, upplåter

jaktmarker och fiskevatten. Affärsverket svarar för ca 55 %

 av verksamhetens omfattning medan dotterbolagen svarar för resterande

del. Domänverket med dotterbolag bildar Domänkoncernen, Domän.

 Domänkoncernen arbetar inom en näring där hård internationell

konkurrens och prisbildning avgör såväl priset på virkesråvaran

som på de förädlade träråvarorna. Drygt 80 %

 av verksamheten kan hänföras till skogsbruk och skogsindustrier.

 I affärsverket finns koncernledning och koncernstaber. Verksamheten

i verket bedrivs inom affärsområdena Domänskog och Domänmark.

Flertalet dotterbolag är samlade i holdingbolaget Domänföretagen

AB med de dominerande affärsområdena Träförädling samt Grus

och betong. Konsultverksamheten, som i sin helhet bedrivs i

bolagsform,

är samlad i affärsområdet Konsulting direkt underställt affärsverket.

Inom turistområdet finns bl. a. dels Domänturist AB och Stöten

i Sälen AB, dels AB Göta kanalbolag. Domänverket innehar också 25 %

 av aktierna i AB Statens Skogsindustrier (ASSI).

 Den totala försäljningen och resultatet före extraordinära

poster uppgick år 1991 för Domänkoncernen till preliminärt

3 784 milj. kr. respektive 235 milj. kr. varav affärsverksdelen

svarade för 2 468 milj. kr. respektive 299 milj. kr. Totalt antal

sysselsatta inom Domänkoncernen under år 1991 var

ca 4 500 varav 3 100 inom affärsverksdelen.

1.3 Utvecklingen 1985--1991

Av Domäns omsättning utgörs ca 80 %

 av skogsbruk och träförädling med en dominans av skogsbruket.

Koncernens ekonomiska utveckling är mot denna bakgrund i stor

utsträckning

beroende av skogsindustrikonjunkturen och dess svängningar. Samtidigt

måste Domäns skogsbruk ges en omfattning och inriktning som syftar

till att maximera resultatet på lång sikt.

 Under 1980-talet har Domän genomfört en nödvändig anpassning

av den årliga avverkningsvolymen till en nivå som är optimal även

ur ett längre perspektiv. Domänverkets virkesförsäljning har

mot denna bakgrund minskats under åren 1980--1991 från 6,8 milj.

m3fub till 5,6 milj. m3 fub eller med ca 17 %

. Från 1985 har volymen minskat med ca 0,5 milj. m3fub.

 Det ekonomiska resultatet i Domän har trots försäljningsminskningen

av vedråvara ökat från ett rörelseresultat efter avskrivningar

om 199,9 milj. kr. år 1985 till preliminärt 372,6 milj. kr. år

1991. Bakom denna resultatutveckling ligger dels ett omfattande

rationaliseringsarbete

inom hela koncernen, dels en medveten strategi avseende ökad andel

vidareförädling i egen regi av såväl skogsråvara som marktillgångar.

 Genom bl. a. omfattande mekaniseringar av slutavverkningarna i

skogsbruket

och genomförande av en decentraliserad organisation har antalet

anställda i domänverket minskat från 5 535 årsanställda år

1985 till 3 079 årsanställda år 1991 eller med ca 44 %

.

 Produktivitetsförbättringen har under senare år varit mycket

hög i skogsavverkningarna. Numera är i stort sett all sådan avverkning

mekaniserad.

 Den omorganisation som genomfördes i domänverket under år 1990

är den mest omfattande sedan verkets tillkomst och innebar en

minskning

från 31 till 17 skogsförvaltningar, borttagande av samtliga regioner

och en radikal minskning av huvudkontoret. Antalet tjänstemän

har minskat från ca 1 000 till ca 700 eller med ca 30 %

. Samtidigt har en översyn av skogsförvaltningarnas behov av

skogsarbetare genomförts. Den har lett till att ytterligare ca

600 av totalt ca 3 000 skogsarbetare har berörts.

 Genom bl. a. investeringar i vidareförädling har dotterbolagens

andel av koncernens omsättning ökat från ca 31 %

 år 1985 till 45 %

 år 1991. Träförädlingsverksamheten svarade år 1985 för ca 20 %

 av Domäns omsättning mot ca 31 %

 år 1991.

 Den utveckling som ägt rum under 1980-talet genom bildandet av

några få block inom massa- och pappersindustrin har emellertid

medfört att det blivit allt svårare för leverantörer av massaved

och flis på virkesmarknaden att få tillräcklig andel av

förädlingsvinsten.

För att möta dessa marknadsproblem är en ökad integrering

mellan skogsbruk och industri en angelägen handlingslinje för Domän.

 Domänverkets massaved säljs externt, varav ca 50 %

 till ASSI. Under år 1989 förvärvade domänverket 25 %

 av aktierna i ASSI för 738 milj. kr. i syfte att dels skapa grund

för ett ökat råvarusamarbete, dels ge Domän en andel av

förädlingsvinsten

i massa- och pappersindustrin.

 I syfte bl. a. att säkerställa ett tillvaratagande av de

kvalitetsfördelar

som föreligger i den svenska skogen är en ökad förädlingsgrad

av domänverkets timmer inom koncernen samt fortsatt integrering

framåt i träförädlingsindustrin nödvändig. Fortsatta satsningar

i detta avseende måste därför ske för säkerställande av

en rimlig prisnivå för svenskt timmer. För närvarande går knappt 25 %

 av domänverkets timmerleveranser till egna träförädlingsföretag.

 Mot bakgrund av nämnda utgångspunkter kommer jag i det följande

att föreslå vilka principer som skall gälla vid en överföring

av fast egendom samt av tillgångar och skulder i samband med en

ombildning

av domänverket till aktiebolag.

2 Historik

Svenska kronan har av ålder varit ägare av jordbruksegendomar.

Tillkomsten av de äldsta innehaven är hänförbara till förhistorisk

tid och hör samman med kungamaktens jordinnehav. Till kungsgårdarna

hörde kungsladugårdar samt hemman och lägenheter.

 Beteckningen krono för fast egendom av statlig natur kom i bruk

under Gustav Vasas regering och genomfördes helt under 1690-talet

vid uppläggandet av jordeböckerna.

 Genom beslut på reformationsriksdagen i Västerås 1527 indrogs

till kronan katolska kyrkans hemman. Fram till mitten av 1600-talet

avhände sig kronan genom förläningar ett stort antal gods och

hemman, som emellertid återtogs genom bl. a. reduktioner under andra

hälften av 1600talet. Kronohemmanens antal uppgick därefter till

ca 30 000, som i stor utsträckning anslogs som löneboställen

åt statliga civila och militära befattningshavare.

 Efter omfattande försäljningar enligt skatteköpsförordningar

under 1700-talet kvarstod 1883 vid domänverkets

förvaltningsövertagande

ca 3 500 kronoegendomar, som -- sedan systemet med löneboställen

avvecklats -- blev arrendegårdar.

 De ursprungliga kronoparkerna i Götaland och Svealand (utom Dalarna)

var få och hade begränsad areal (35 000 ha) vid inrättandet av

skogsstyrelsen (domänverket) 1859.

 Mer omfattande skogsmarksarealer hörde till kungsgårdar och boställen

-- 250 000 ha vid slutet av 1870-talet. Huvuddelen av denna skogsmark

överfördes efter hand till kronopark.

 I Gustav Vasas brev 1542 sägs att de "ägor, som obyggde ligga

höre Gud, Oss och Sveriges krona till". Detta var det första

mera betydande uttrycket för dåtidens regalrättsliga strävanden.

Karl XI hänvisade i 1683 års skogsordning till Gustav Vasas brev

och uttryckte i princip samma regalrättsanspråk men med tydligare

formulering. 1683 års förordning bildar utgångspunkten för

avvittringarna

i Norrland och Dalarna och följdes av ett flertal författningar

under 1700- och 1800-talen. Avvittringarna pågick in på 1900-talet.

Syftet med avvittringarna var att få till stånd en distinkt

avgränsning

mellan enskild mark och kronomark i Norrland och Dalarna. Ur

avvittringen

utgick hemman och nybyggen med avgränsad tilldelning av skogsmark.

Hemmanets eller nybyggets tidigare rättigheter på kronomarken

utsläcktes

i stort sett helt. Kronomarken redovisades vid avvittringen såsom

kronopark, kronoöverloppsmark och oavmätt mark (ej kartlagd

fjällmark).

Förvaltningen av kronoparkerna lades under skogsstyrelsen

(domänverket)

vid inrättandet 1859 samt kronoöverloppsmarkerna och de oavmätta

markerna 1908.

 Åtskilliga nybyggen med skogsmark som tilldelats vid avvittringen

har under årens lopp återfallit till kronan sedan innehavaren

förverkat

sin rätt genom att inte fullgöra odlings- och byggnadsskyldigheten.

Dessa nybyggen har ställts under domänverkets förvaltning och

införlivats med kronopark.

 Vissa sågverks privilegierade rätt till skogsfångst på kronoskogarna

(stockfångstskogarna) avvecklades i slutet på 1800-talet och början

på 1900-talet. Ett mindre antal rekognitionsskogar -- till

bergshanteringens

understöd anslagna skogar -- som var oinlösta då skattelösningsrätten

 upphörde 1898 återföll till kronan. Vissa gruvskogar har under

1960-talet på liknande sätt avvecklats. Stockfångst-, rekognitions-

och gruvskogarna har omvandlats till kronoparker och ställts under

domänverkets förvaltning.

 Förvaltningsansvaret för kronoholmar och avvittringsundantag

har genom beslut 1986 och 1989 överförts från kammarkollegiet

till domänverket.

 Från 1875 har kronoparkerna utvidgats genom inköp av skogsmark

-- vissa år till betydande areell omfattning och många gånger av

stora sammanhängande komplex (bruksskogar o. dyl.). Den totala arealen

av inköpta större bruksskogar från 1875 fram till mitten på

1900-talet uppgår till 250 000 ha -- de största var Kloten (1899),

Villingsberg (1924), Horndal (1934), Skinnskatteberg (1934), Karlsdal

(1934), Färna (1934) och Laxå (1947). 400 000 ha skogsmark av annan

karaktär än bruksskogar förvärvades under samma period. Från

mitten på 1950-talet har förvärvats 400 000 ha skogsmark --

de största förvärven var Orrefors (1968), MjölsefallTyllinge

(1971, 1974), Striberg (1973), Örebro Pappersbruk (1974), Suraskog

(1976),[REDACTED_EFTERNAMN] (1978, 1979), Munksjö (1979, 1980), Riddarhyttan

(1979), Södra (1981) och Grangärde (1981).

 Genom åren har förändringar av markinnehavet skett genom markbyten

 och minskningar genom markförsäljningar, som här ej redovisas.

3 Den berörda egendomen

Jag lämnar först en redogörelse för den egendom som för

statens räkning förvaltas av domänverket och hur denna förvaltning

går till.

3.1 Regional fördelning och arrondering

I övre Norrland förvaltar domänverket cirka 43 procent av regionens

produktiva skogsmarksareal. Därtill kommer en betydande andel

impediment

och fjällmark. Innehavet i övre Norrland är välarronderat.

Den produktiva skogsmarken har låg bonitet men hög virkeskvalitet.

 I nedre Norrland utgör den av domänverket förvaltade produktiva

skogsmarken knappt sju procent av all produktiv skogsmark i regionen.

Innehavet är i relation till det som gäller för andra större

skogsägare arronderingsmässigt sämre. Inom detta område ligger

renbetesfjällen och av verket förvaltade samefondsskogar.

 I Svealand utgör domänverkets andel cirka tio procent av den

produktiva skogsmarksarealen. Större samlade innehav finns i

Bergslagen,

norra Uppland och nordvästra Dalarna. I övrigt är skogsmarksinnehavet

splittrat sett ur storskogsbrukssynpunkt men har samtidigt inslag

av tätortsnära långsiktigt värdefulla områden.

 I Götaland har domänverkets marker en sämre arrondering. Till

en del kompenseras detta av högre bonitet och hitintills goda

avsättningsmöjligheter

för produktionen. Verkets areal utgör cirka åtta procent av den

produktiva skogsmarken i regionen. Såväl arealmässigt som värdemässigt

är huvuddelen av verkets jordbruksmark belägen inom detta område.

 Totalt förvaltar domänverket cirka 4,5 miljoner ha produktiv

skogsmark eller omkring 20 procent av skogsmarksarealen i Sverige.

3.2 Förvaltning av egendomen

3.2.1 Skogsmarken

Av verkets produktiva skogsmarksareal är 79 procent belägen i

Norrland, 12 procent i Svealand och 9 procent i Götaland. Med undantag

av några mindre områden i tätortsnära lägen med stora naturvårdsinslag

drivs skogsbruket på affärsmässig grund men med den långsiktighet

och naturvårdshänsyn, som föreskrivs i skogsvårdslagen. Domänverket

förvaltar på uppdrag de skogar som ägs av verkets bolag.

 I anslutning till de koncentrerade innehaven i övre Norrland,

Bergslagen

 och östra Småland finns också verkets förädlingsindustrier

med möjlighet till samverkansfördelar.

 Jag vill i detta sammanhang nämna domänverkets roll som betydelsefull

 råvaruleverantör till ett stort antal sågverk i privat ägo,

inte minst i regional- och sysselsättningspolitiskt viktiga områden.

3.2.2 Jordbruksmarken

Domänverket förvaltar landets största samlade jordbruksinnehav.

Det omfattar cirka 70 000 ha jordbruksmark, varav huvuddelen är

belägen i Götalands och Svealands slättbygder.

 I innehavet finns bl. a. egendomar som säkerligen ingått i Uppsala

öd och varit i kronans och kungamaktens besittning sedan förhistorisk

tid. Här finns också de s. k. Bornholmska vederlagsegendomarna

från freden i Roskilde samt egendomar som indrogs till kronan genom

Gustav Vasas och Karl XI: s reduktioner.

 En egendom om cirka 1 200 ha åker driver domänverket i egen regi.

Övrig areal är upplåten genom cirka 1 800 arrenden av vilka 600

utgör gårdsarrenden. Genom fortlöpande omstruktureringar utgör

medelarealen numera cirka 80 ha per egendom.

3.2.3 Impediment och fjällmark

Huvuddelen av dessa arealer är belägna i Norrland. Stora områden

är avsatta till natur- och domänreservat. Fjällmarken används

för renskötseln och tillåter endast begränsat nyttjande i övrigt.

3.2.4 Jakt och fiske

Huvuddelen av den areal där domänverket har förvaltningsansvar

är disponerad för jakt genom upplåtelser till jaktlag. Mellan

25 och 30 procent av arealen arrenderas av personaljaktlag och

resterande

av utomstående. Där så är lämpligt disponeras jakträtten

av jordbruksarrendatorer eller jaktvårdsområden. För att bredda

jaktutbudet har ett antal korttidsjaktområden bildats. På vissa

områden disponerar konungen jakträtten.

 Fisket i flertalet s. k. naturvatten görs tillgängligt för

envar genom domänfiskekortet. Inom vissa delar av landet har genom

särskilda fiskevårdsåtgärder -- t. ex. utsättning av laxartad

fisk -- i vissa vatten bildats s. k. kronofisken. Inom verkets marker

finns 730 000 ha vatten med ensamrätt. Därtill kommer cirka 2000

mil strömmande vatten. Huvuddelen av dessa (540 000 ha vatten och

1 500 mil strömmande vatten) är belägna inom fjällområden

där verket ej förvaltar fisket.

3.2.5 Byggnader och anläggningar

Förutom byggnader som behövs för förvaltning och drift (kontor,

förråd m. m.) finns på markinnehavet cirka 1 000 permanentbostäder

och 4 000 fritidsbostäder som hyrs ut på affärmässig basis.

Dessa byggnader jämte ett antal lokaler och förråd som också

hyrs ut har tidigare använts i jord- och skogsbruket, men har genom

rationalisering av dessa näringar blivit överflödiga.

 På fastigheterna som förvaltas av domänverket finns ett flertal

teleanläggningar av skilda slag. Dessa anläggningar, som hos

televerket

är bokförda till ett värde överstigande 3 miljarder kr, utgörs

av omkring 10 000 km teleledningar, i eller ovan jord, och cirka 300

byggnader och radioanläggningar.

 I innehavet finns också ett antal kulturhistoriskt värdefulla

byggnader däribland slott belägna bl. a. på s. k. kungsgårdar

och boställen. Dessa ingår oftast i gårdsarrenden.

 Anläggningar för kommersiell breddturism (s. k. KronoCamping)

har tillkommit genom en målmedveten satsning från verket i för

ändamålet attraktiva lägen. Dessa är utarrenderade till ett

av domänverket helägt driftbolag.

3.2.6 Övrigt

I arealredovisningen finns uppgift om annan mark. På denna finns

genom markarrenden cirka 4 500 upplåtelser av skiftande slag. Som

exempel kan nämnas tomträtter, bostadsarrenden, golfbanor, skjutbanor,

elljusspår m. m.

 Materialtäkter på domänverkets marker disponeras huvudsakligen

av ett antal av verket helägda grusbolag genom särskilt avtal

mellan dessa och verket. Bolagen antingen förädlar täkterna

eller upplåter i sin tur dessa till andra entreprenörer.

4 Överföring av fast egendom

En viktig princip för regeringens politik är att staten inte skall

ägna sig åt kommersiell verksamhet. Därför avser regeringen

avyttra statens ägande i normala företag. Denna försäljning

skall ske så att en ägandespridning uppnås. Regeringen har inlett

detta arbete och i propositionen (1991/92: 69) om privatisering av

statligt ägda företag, m. m. presenterat principerna för en

privatisering av statliga företag. Riksdagen har ställt sig bakom

dessa principer.

 Statens skogsmark är en annan del av dess kommersiella tillgångar.

Regeringen inleder nu arbetet på att särskilja sådana skogs- och

marktillgångar som är kommersiellt betingade från skog och mark

som av olika orsaker bör förbli i statlig ägo.

 Försäljningen av statens skogs- och marktillgångar skall främja

en ägandespridning. Samtidigt är det viktigt att försäljningen

av tillgångar bidrar till effektiviteten inom skogsbruket och den

skogsbearbetande industrin.

 Regeringen avser därför att genomföra en privatisering av skogsmark

med två olika metoder. I ett första skede skall enskilda skogs-

och jordbrukare få ökade möjligheter att förvärva statlig

mark. I ett andra skede öppnas möjligheten för den breda allmänheten,

anställda och andra att förvärva aktier i det nya bolag som

kommer att överta stora delar av statens markinnehav.

 Jag har funnit att det härigenom kommer att vara möjligt att

såväl förbättra förutsättningarna för många privata

jord- och skogsbrukare i hela landet som utnyttja det skogliga

kunnandet

i domänverket.

 En alternativ möjlighet skulle vara att, efter att ha undantagit

de områden där staten under alla omständigheter bör kvarstå

som ägare, sälja resterande mark i större eller mindre arealer

till privatpersoner och företag. Jag bedömer emellertid att en

sådan modell skulle ha flera nackdelar. En sådan utförsäljning

skulle troligen ta lång tid om försäljningen skall ske med

utgångspunkt

från nu rådande marknadspriser. Därtill skulle det värde som

domänverkets personal och organisation utgör gå förlorat. Inom

domänverket finns ett stort skogligt kunnande som innebär att

man inom ramen för en sammanhållen organisation har förutsättningar

att effektivt och miljömedvetet kunna utnyttja de svenska

skogstillgångarna.

 Ett annat alternativ vore, att efter att ha undantagit de områden där

staten under alla omständigheter bör kvarstå som ägare, behålla

all annan mark i det nya bolaget och därefter sälja aktier i detta

bolag. Jag anser emellertid att en sådan lösning skulle strida

mot regeringens intentioner. Det är ett viktigt mål för regeringen

att främja utveckling i alla delar av landet. I de flesta

landsbygdsområden

är det enskilda skogsbruket ett viktigt inslag i näringslivet.

Skogs- och jordbruk möjliggör för familjer att bo kvar i sin

hembygd. Enskilt ägande bidrar till att den svenska skogen brukas

effektivt. Därför bör enskilda kunna köpa mark som nu ägs av staten.

 Privatisering av statliga skogstillgångar är en komplicerad process

som kommer att ta flera år att genomföra. Det är väsentligt

att snarast påbörja processen genom att överföra huvuddelen

av statens markinnehav till ett bolag.

Överlåtelse av egendom till bolaget

I propositionen (prop. 1991/92: 44) om riktlinjer för den statliga

fastighetsförvaltningen och ombildningen av byggnadsstyrelsen, m.

m. lade regeringen fram förslag till de riktlinjer som i

fortsättningen

bör gälla för förvaltningen av statens mark och byggnader.

Huvudinriktningen i dessa riktlinjer är att fastighetsförvaltningen

bör bedrivas med ett -- så långt möjligt -- marknadsmässigt

avkastningskrav. Vidare bör ledningens ansvar för

fastighetsförvaltningen

klaras ut på ett bättre sätt än vad som är möjligt inom

myndighetsformen. Därför bör förvaltningen företrädesvis

bedrivas i aktiebolagsform. I förslaget till riktlinjer angavs

dessutom

att vissa fastigheter inte lämpar sig för förvaltning i

aktiebolagsform.

Det gäller framför allt fastigheter som av historiska eller kulturella

skäl bör kvarstanna i statens ägo. Sådana fastigheter bör,

enligt förslaget till riktlinjer, läggas under samordnad förvaltning

i myndighetsform. I propositionen föreslogs också att en ny myndighet

tillskapas för denna samordnade fastighetsförvaltning.

 Riksdagen godkände i huvudsak de förslag som regeringen hade

lagt fram (FiU8, rskr.107). I fråga om bl. a. lantbruksuniversitetets

fastigheter gjorde emellertid riksdagen uttalanden som har betydelse

för hur den framtida förvaltningen skall ske av de fastigheter

som disponeras av lantbruksuniversitetet men som är bokförda på

domänfonden. Riksdagen angav också vissa kompletterande riktlinjer

beträffande egendom av betydelse för det nationella kulturarvet.

 Då domänverkets verksamhet överförs till det nya bolaget blir

en av de stora frågorna som måste avgöras hur stor del av den

mark som domänverket i dag förvaltar för statens räkning som

skall överlåtas till det nya bolaget. De nyssnämnda riktlinjerna

kommer därvid att bli vägledande.

 Som huvudprincip bör därför gälla att den fasta egendom som

domänverket förvaltar för statens räkning skall överlåtas

till det nya bolaget. Därigenom uppnås att fastighetsförvaltningen

bedrivs med ett marknadsmässigt avkastningskrav. Det sagda gäller

framför allt den produktiva skogs- och jordbruksmarken, som utgör

huvuddelen av den berörda marken, dock med de undantag som jag

redovisar.

Principen gäller också t. ex. tätortsnära, kommersiellt

utvecklingsbara

områden.

 Domänverkets uppgift som affärsdrivande verk har i första hand

varit att förvalta statens marktillgångar på ett sådant sätt

att staten kunnat erhålla en god avkastning. Samtidigt har dock staten

haft andra intressen som t. ex. inneburit att domänverket på vissa

markområden inte kunnat bedriva normalt skogsbruk.

 En avsevärd del av marken på domänfonden berörs av olika intressen,

som är skyddade genom författning, avtal, sedvanerätt eller

eget åtagande. Dessa intressen bör så långt möjligt skyddas

vid överlåtelsen. I vissa fall uppnås detta bäst genom att den

berörda marken undantas från överlåtelsen och alltså kvarblir

i statens ägo. Framför allt gäller detta markområden och byggnader

där, till följd av något intresse, ett marknadsmässigt avkastningskrav

inte kan vara det enda kriteriet vid förvaltningen, exempelvis

vissa kulturminnesskyddade områden och byggnader av särskilt värde

eller riksintresse.

 Ofta -- men mera sällan i fråga om kulturhistoriskt värdefulla

områden och byggnader -- berör emellertid ett intresse bara en

viss del av en fastighet. Fastigheten bör då överlåtas till

bolaget med undantag för det berörda området. Detta område får

därefter utbrytas från bolagets fastighet genom avstyckning eller

fastighetsreglering.

 I andra fall kan det finnas anledning att överlåta en fastighet

till bolaget trots att den berörs av ett intresse. I dessa fall

bör bolaget i det överlåtelseavtal som måste träffas mellan

staten och bolaget åta sig att skydda detta intresse. I andra fall

åter kan intresset skyddas genom ändringar i lagstiftningen.

 Då det nya bolaget bildas och då övertar domänverkets verksamhet

kommer inte hela det berörda fastighetsinnehavet att kunna överlåtas

till bolaget. Ett omfattande arbete återstår nämligen beträffande

en del av fastighetsinnehavet innan överlåtelsen kan äga rum.

Som exempel kan jag nämna följande.

 Försvarsmakten har t. ex. ett stort antal anläggningar på

domänverkets

mark. En inventering av omfattningen av dessa anläggningar pågår

för närvarande men kommer sannolikt inte att hinna avslutas före

bolagiseringen. I många fall kommer det att krävas ingående

överväganden

dels för att avgöra om vissa markområden skall kvarbli i statens

ägo eller överlåtas till bolaget, dels för att dra upp gränsen

mellan mark som skall överlåtas till bolaget och mark som skall

kvarbli i statens ägo.

 För de fastigheter som sålunda inte kan överlåtas vid bolagiseringen

utan som bör kvarbli i statens ägo bör byggnadsstyrelsen eller

den senare bildade fastighetsförvaltande myndigheten utöva ägarrollen.

Bolaget bör -- om inte särskilda skäl talar för en annan lösning

-- lämpligen få uppdraget att förvalta dessa fastigheter tills

osäkerheten undanröjts och överlåtelsen kan ske.

 Ägarrollen för de områden som definitivt skall kvarbli i statens

ägo bör tills vidare övertas av byggnadsstyrelsen i avvaktan

på att den nya fastighetsförvaltande myndigheten bildas eller om

naturreservat inrättas överföras till naturvårdsfonden. För

de områden som under närmaste åren omvandlas till naturreservat

och som definitivt skall kvarstå i statens ägo bör marken i samband

med naturreservatsbildningen föras till naturvårdsfonden, som redan

utövar äganderollen för statlig mark med speciellt stora

naturvårdsvärden,

främst nationalparker och ett antal naturreservat. Om det från

arronderingssynpunkt dock är lämpligt bör ägarrollen för

de nybildade naturreservaten dock kunna utövas av byggnadsstyrelsen

eller den nya fastighetsförvaltande myndigheten. De slutliga formerna

för ägande och förvaltande av statens fastigheter, inklusive

naturvårdsfondens markinnehav kommer senare att fastställas. Därvid

kommer det att avgöras vilken eller vilka myndigheter som i framtiden

skall utöva statens ägarroll. Den faktiska förvaltningen och

skötseln skall naturligtvis ske på det mest effektiva sättet.

Den bör därför på sikt efter sedvanligt anbudsförfarande

läggas ut på entreprenad. Med hänsyn till att vissa frågor

av övergångskaraktär behöver lösas när domänverket skall

lämna ifrån sig förvaltningen av de områden som skall vara

kvar i statens ägo anser jag dock det vara lämpligt med en viss

övergångsperiod innan åtgärder vidtas för att skapa nya

förvaltningsformer.

Denna övergångsperiod, under vilken alltså bolaget kan fortsätta

att förvalta områdena i fråga, bör uppgå till högst fyra år.

 Vad jag nu föreslagit bör gälla med de inskränkningar som

föranleds av mina förslag om rennäringens åretruntmarker och

den pågående utredningen om förvaltningen av universitetens

fastigheter.

 Inom de områden som i enlighet med vad jag föreslår skall kvarbli

i statens ägo har domänverket anläggningar som i vissa fall

bör få disponeras även efter bolagiseringen. Detta kan åstadkommas

genom fastighetsbildning och överlåtelse eller genom långsiktiga

upplåtelser från staten till bolaget.

 Staten saknar idag lagfart på en del av sina fastigheter. Detta

beror på att före ikraftträdandet av 1875 års lagfartsförordning

gällde sedan gammalt att de publika egendomarna var undantagna från

lagfartsplikt. Så kan förhållandet vara t. ex. för fastigheter

i Norrlands inland, som tillkommit genom avvittringsförordningarna,

och för gamla militära och civila boställen. I sådana fall

skall staten, med stöd av 60 a § lagen (1970: 995) om införande

av nya jordabalken, anses ha lagfart om dess äganderätt styrks.

Utredning för att styrka äganderätten hämtas i första hand

ur jordeböckerna på kammarkollegiet.

 Jag lämnar i avsnitten 4.1--4.5 en redogörelse för berörda

intressen och förslag till hur dessa intressen skall skyddas i samband

med bolagiseringen.

Försäljning av mark till enskilda

Som jag ovan framhållit är det ett väsentligt intresse att landsbygden

kan utvecklas och att en differentierad arbetsmarknad kan

vidmakthållas.

För många jordbrukare är skogsbruk en värdefull och nödvändig

kompletteringsverksamhet. Även för många andra på landsbygden

är det väsentligt att kunna komplettera andra inkomster med intäkter

från skogsbruk. Även småskaligt skogsbruk kräver dock ofta

allt större enheter. Många är därför intresserade att komplettera

existerande markinnehav med mera mark.

 Den förra regeringen beslutade om en särskild inleverans från

domänverket budgetåret 1991/92 på 1 450 milj. kr. I syfte att

underlätta för domänverket att klara av denna inleverans beslutade

riksdagen också med anledning av regeringens proposition om

näringspolitik

för tillväxt (prop. 1990/91: 87, NU28, rskr. 318) att bl. a. bemyndiga

verket att inom en ram av 950 milj. kr. sälja staten tillhörig

fast egendom. Under år 1991 sålde domänverket skogs- och

jordbruksfastigheter

för 500 milj. kr. inom denna ram. Det var den största

markförsäljningen

i verkets historia. Försäljningen fortsätter under första

halvåret 1992. Domänverket erbjuder svenska folket att köpa flera

hundra skogs- och jordbruksfastigheter över hela landet. Köpintresset

är fortfarande stort. Det finns idag över 250 000 privata skogsägare

i landet av vilka en stor del kan tänka sig att köpa skog. Nya

intressegrupper har också tillkommit.

 Jag anser att försäljning av mark till enskilda är viktig och

bör fortsätta under ytterligare en tid. Domänverket har av naturliga

skäl i första hand avyttrat fastigheter som verket upplevt som

ekonomiskt mindre lönsamma. Sådan försäljning av mark kommer

det nya bolaget att ha full frihet att göra och jag har erfarit

att det fortfarande finns ett stort antal fastigheter där det kommer

att föreligga ett ekonomiskt intresse för bolaget att sälja.

 Jag utesluter emellertid inte att det även finns mark som bolaget

utifrån sina egna intressen skulle vilja behålla men där staten

har intresse av att ägandet övergår till privata jord- och

skogsbrukare.

Givetvis måste även i dessa fall försäljningspriserna utgå

från marknadsvärdet men det kan inte undvikas att bolaget i samband

med dessa försäljningar kan få bära en viss marginell extra börda.

 En sådan särskild utförsäljningspolicy måste vara tidsbegränsad.

Jag föreslår att bolaget under de allra närmaste åren skall

följa en sådan policy. Denna tid kommer att sammanfalla med det

komplicerade arbetet med att särskilja bolagets mark från den

mark som skall kvarstå i statlig ägo. Så länge denna process

pågår är det svårt att göra en ordentlig värdering av företagets

tillgångar. Därför bedömer jag det som mindre troligt att det

är möjligt att genomföra en försäljning av aktier i bolaget

under denna tidsperiod. Att ställa särskilda krav på det nya

bolaget under en begränsad tid innebär således inte något hinder

för en senare försäljning av aktier i bolaget.

 I regeringens proposition (1991/92: 69) om privatisering av statligt

ägda företag, m. m. fastslog regeringen att bl. a. allmänheten

och de anställda bör ges bred möjlighet att teckna aktier m.

m. Vidare anfördes att ett decentraliserat ägande är väsentligt.

Dessutom sades det att när det gäller försäljning av mark

bör arrendatorer i vissa fall få förköpsrätt till den mark

 de brukar. Detta är utgångspunkten för de principer för försäljning

av mark till enskilda som jag nu föreslår.

 Syftet med försäljningarna bör vara att stärka det enskilda

jord- och skogsbruket. Det är väsentligt för den svenska jordbruks-

och skogspolitiken att skapa en pluralitet i ett stort antal enskilt

ägda företag. Ett livskaftigt privatskogsbruk är också till

stort gagn för en levande landsbygd. Det leder också i många fall

till en effektivare användning av jordbruks- och skogsbruksmarken.

Samtidigt är det helt i linje med statens strävan i det nu

föreliggande

förslaget till bolagisering av domänverket att skapa ett bärkraftigt,

effektivt och välstrukturerat skogsföretag av domänverket. Syftet

bör vara att senare när försäljningarna i huvudsak genomförts

sälja aktier i bolaget.

 I fråga om försäljning av mark under den närmaste perioden

bör därför följande riktlinjer gälla.

 Beträffande jordbruk och jordbruksmark bör inriktningen vara

att den helt övervägande delen av jordbruksmarken avvecklas. Till

jordbruken bör läggas skogsskiften där så är lämpligt.

Detta medverkar till att skapa effektiva jordbruksföretag. Försäljning

till redan etablerade jord- och skogsbrukare kan givetvis också vara

aktuell. Jag förutsätter att ett privatägt jordbruk har större

förutsättningar att genom flexibilitet och omställningsförmåga

på ett effektivare sätt klara den anpassning till förändrade

förutsättningar som den förändrade jordbrukspolitiken och

anpassningen till EGs jordbrukspolitik kommer att kräva. Ett statligt

ägande av jordbruksmark kan här innebära en större stelhet

och mindre möjlighet till omställning.

 Staten bör i princip inte äga och förvalta produktiv skogsmark

i områden där det finns ett enskilt privat brukande av skogen.

En utförsäljning skulle leda till en välbehövlig och önskvärd

ägandespridning och bättre arrondering, som i sin tur skulle borga

för ett mer mångfacetterat skogsbruk. I fråga om försäljning

av skogsfastigheter och skogsmark bör den därför ske efter följande

två huvudlinjer.

 För det första bör mindre enskilda skogsskiften som understiger

storleksordningen 200 ha per enhet bjudas ut till försäljning.

Det gäller enheter där det privata skogsbruket har större möjligheter

att åstadkomma en effektiv förvaltning.

 För det andra finns i anslutning till domänverkets större markinnehav

ett antal privata skogsägare som skulle vara i behov av mera skogsmark

för att uppnå effektivitet. Särskilt i södra Sverige finns

delar av domänverkets skogsinnehav där en ökad effektivisering

med fördel kan ske genom att privat ägande utvecklas. De områden

som kan vara aktuella i sådana fall är sådana där vidareförädlingen

av skogsråvaran lämpligast kan ske i annan regi än av det nya

bolaget. Privata skogsägare bör kunna ta upp en diskussion med

bolaget om förvärv av delar av denna mark.

 Vidare bör den försäljning av permanent- och fritidsbostäder

som pågår sedan några år intensifieras.

 Jag har från domänverket erfarit att bl. a. den rådande

lågkonjunkturen

successivt medfört ökade finansieringsproblem för presumtiva

köpare, vilket bl. a. lett till ett mindre antal anbudsgivare och

mer utdragen försäljning. Ett sätt att motverka denna utveckling

kan enligt min mening vara att man i den fortsatta försäljningen

särskilt undersöker möjligheterna att rikta sig mot jord- och

skogsbrukare som kan vara berättigade till kreditgaranti för yttre

rationalisering. Mina förslag innebär en väsentlig utvidgning

 av det försäljningsprogram som domänverket för närvarande bedriver.

 I det överlåtelseavtal som avses träffas mellan regeringen och

det nya bolaget bör dels principerna för försäljning av mark

till enskilda regleras i enlighet med vad jag nu anfört, dels bolaget

åta sig att genomföra försäljningen i enlighet med regleringen i

avtalet.

 Jag har erfarit att det bland skogsbrukare och skogsbolag finns

intresse

att söka finna mera ändamålsenlig arrondering av vissa skogsinnehav. I

den mån det nya bolaget kan medverka till sådana förändringar

är det givetvis positivt. Bolaget skall dock normalt medverka utifrån

en självständig bedömning av värdet av dylika avtal.

4.1 Statliga intressen

4.1.1 Fjällen

Stora delar av fjällkedjan förvaltas av domänverket. Huvuddelen

av området utgörs av improduktiv mark som dock har ett stort allmänt

värde främst med hänsyn till rennäring, naturvård, rekreation

och friluftsliv. Med hänsyn till detta bör fjällkedjan kvarbli

i statens ägo.

 När det gäller att i fjällen bestämma gränsen mellan den

mark som skall kvarbli i statens ägo och den mark som skall överlåtas

till bolaget gör jag följande bedömning.

 I enlighet med de principer jag nyss redogjorde för bör den

produktiva

marken, där man alltså kan ställa ett marknadsmässigt avkastningskrav,

överlåtas till bolaget medan återstoden kvarblir i statens ägo.

Jag föreslår därför att gränsen dras i övergångszonen

mellan den produktiva skogsmarken och det rena kalfjället. I

Norrbottens

och Västerbottens län bör dock gränsen dras längre ned,

nämligen i odlingsgränsen. Dessutom bör renbetesfjällen i

Jämtlands län kvarbli i statens ägo. Skälet till detta är

de speciella regler till skydd för rennäringens intressen som

gäller ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen. Jag

återkommer närmare till denna fråga längre fram då jag ger

en samlad redogörelse för rennäringens förhållanden. I Norrbotten

och Västerbotten kommer alltså icke obetydliga arealer produktiv

skogsmark att kvarbli i statens ägo.

 I Jämtlands och Kopparbergs län innebär denna lösning att

stora delar av den fjällnära skogen kommer att överlåtas till

bolaget. Riksdagen beslutade år 1990 om vissa preciseringar av

reglerna

för avgränsning av skyddade områden i den fjällnära skogen

(prop. 1990/91: 3, JoU13, rskr. 70). De områden det gällde var

dels områden med svårföryngrad skog, dels områden med stor konkurrens

mellan olika markanvändningsintressen. Avgränsning av dessa områden

avses ske successivt. I avvaktan på detta föreslår jag att de

delar av den fjällnära skogen som förvaltas av domänverket

tills vidare kvarblir i statens ägo och att man efter avslutade

inventeringar av berörda marker slutgiltigt avgör vilka delar

av den fjällnära skogen som bör överlåtas på det nya bolaget.

 Som jag nyss nämnde får på sikt skogsbruket på denna mark liksom

den faktiska förvaltningen och skötseln av fjällkedjan i övrigt

efter sedvanligt anbudsförfarande läggas ut på entreprenad. Detta

bör dock bara gälla den ekonomiska och tekniska förvaltningen.

Enligt olika bestämmelser i rennäringslagen utövar länsstyrelsen

i dag olika befogenheter i det berörda området. Dessa befogenheter

bör kvarstå oförändrade. Jag återkommer med en redogörelse

för dessa befogenheter längre fram då jag redogör för rennäringens

förhållanden.

4.1.2 Andra statliga myndigheter

Den staten tillhöriga mark som domänverket förvaltar består

av ett stort antal fastigheter. Dessa fastigheter upptas

redovisningsmässigt

på domänfonden. Det förekommer att andra myndigheter förvaltar

eller har förvaltat en viss del av en fastighet som är upptagen

på domänfonden. Som exempel kan nämnas att statens vattenfallsverk

med stöd av Kungl brev den 27 januari 1956 förvaltade vatten och

grund i ett antal älvar inom kronoparkerna i Norrland. Dessa områden

var upptagna på vattenfallsverkets fastighetsfond. Verksamheten vid

vattenfallsverket överfördes den 1 januari 1992 till ett av staten

ägt aktiebolag, Vattenfall AB. Vidare förvaltar naturvårdsverket

två nationalparker som är belägna på domänfondsfastigheter.

Dessa områden är redovisade på naturvårdsfonden. Denna uppdelning

i förvaltningshänseende av en och samma fastighet har inte åtföljts

av någon fastighetsbildningsåtgärd. När en sådan fastighet

överlåts till bolaget bör därför områden som ej stått

under domänverkets förvaltning undantas från överlåtelsen

och sedan utbrytas genom fastighetsbildning. Därutöver bör de

områden som förvaltades av vattenfallsverket av staten överlåtas

till Vattenfall AB. Alternativt kan i vissa fall upplåtelse av

servitut

eller nyttjanderätt komma i fråga.

 Jag anser dock att fiskerätten i de vattenområden som här avses

och som hittills förbehållits domänverket bör överföras

till det nya bolaget som ju i flertalet fall kommer att äga marken

runt vattenområdena. Härigenom kan bolaget fortsätta att upplåta

fiskerätt till allmänheten bl. a. genom det s. k. domänfiskekortet.

I den mån fiskerätten hör till fastighet som skall överlåtas

till Vattenfall AB, bör därför staten i överlåtelseavtalen

förbehålla sig nyttjanderätten till fisket. Denna nyttjanderätt

bör sedan överföras till det nya domänbolaget.

 Med stöd av olika regeringsbeslut och överenskommelser disponerar

andra myndigheter, t. ex. lantbruksuniversitetet, kriminalvårdsverket,

televerket m. fl., fastigheter eller delar därav som finns upptagna

på domänfonden. Den disponerande myndigheten erlägger en årlig

ersättning till domänverket motsvarande en förräntning av

det bokförda värdet eller en avtalad ersättning. Dispositionen

avser i dessa fall oftast mark med byggnader eller andra anläggningar.

Fastigheterna kan grovt delas in i placeringsfastigheter, t. ex.

sedvanliga

kontorsfastigheter med alternativa användningsmöjligheter, och

ändamålsfastigheter, dvs. fastigheter eller delar av fastigheter

som saknar, eller har en mycket liten, alternativ användning och/eller

har skräddarsytts för sitt ändamål. Exempel på den senare

typen är kriminalvårdsanstalter, vissa anläggningar som disponeras

av lantbruksuniversitetet, teleanläggningar och telestationer som

disponeras av televerket samt fyrar.

 Placeringsfastigheterna har alternativa användningsmöjligheter

och kan därför fullt ut förvaltas på marknadsmässiga villkor.

De skall således förvaltas i bolagsform och det nya bolaget torde

vara väl skickat att svara

för den förvaltningen, varför dessa fastigheter bör överlåtas

till det nya bolaget.

 Hur ändamålsfastigheter skall behandlas får avgöras från fall

till fall enligt följande riktlinjer.

 Om det rör sig om stora anläggningar, exempelvis kriminalvårdens

riksanstalter, bör dessa kvarbli i statens ägo eftersom det inte

torde vara en adekvat uppgift för det nya bolaget att äga och

förvalta sådana anläggningar. Detsamma gäller mycket specialiserade

anläggningar såsom televerkets anläggningar och en del av

lantbruksuniversitetets

anläggningar. Sådana anläggningar har för övrigt i de flesta

fall anskaffats för den disponerande myndighetens räkning, vilket

också talar för att den mark, där anläggningen är belägen,

undantas från överlåtelsen. Om det däremot är fråga om små

anläggningar, exempelvis fyrar och meteorologiska mätinstrument,

bör man av kostnadsskäl och beroende på svårigheten att bilda

lämpliga fastigheter avstå från att bryta ut dessa anläggningar

från den fastighet på vilka de står. Fastigheten inklusive

anläggningen

bör alltså i dessa fall överlåtas till det nya bolaget.

 Beträffande ändamålsfastigheter som överlåts till det nya

bolaget får den disponerande myndigheten på sedvanligt sätt träffa

avtal om nyttjanderätt med det nya bolaget.

4.1.3 Totalförsvaret

Totalförsvaret, främst den militära delen, har ett stort antal

byggnader och anläggningar på den mark domänverket förvaltar.

Det rör sig om flygfält, flygbaser, befästningsanläggningar,

ammunitionsförråd, mobiliseringsförråd, drivmedelsanläggningar

etc. Många av dessa anläggningar är specifikt utformade för

sitt ändamål och utgör därför s. k. ändamålsfastigheter.

Om det är fråga om stora eller komplicerade anläggningar bör

anläggningen med tillhörande mark utbrytas genom fastighetsbildning

och kvarbli i statens ägo, eftersom det inte kan vara en adekvat

uppgift för det nya bolaget att förvalta denna typ av anläggningar.

Däremot bör vissa mindre och okomplicerade anläggningar såsom

en del förrådsbyggnader kunna ingå i överlåtelsen till bolaget.

Ibland kan dock militära säkerhets- och sekretesskäl tala för

att även sådana anläggningar kvarblir i statens ägo. Denna

fråga får avgöras från fall till fall.

 Efter överenskommelse med domänverket disponerar försvarsmakten

en rad markområden för skilda ändamål, främst som skjutfält

och övningsfält. Även beträffande dessa områden får det

avgöras från fall till fall hur det skall förfaras med området.

Vägledande vid den bedömningen bör vara den inverkan den militära

verksamheten har på området. Om ett område används som

artilleriskjutfält,

uppstår ofta stora skador på skogen och risken för blindgångare

är överhängande. Dessa omständigheter utgör ett mycket starkt

hinder mot rationellt skogsbruk, varför områdena i allmänhet

bör kvarbli i statens ägo och kvarstå till försvarsmaktens

disposition. Om ett område däremot används som övningsfält,

blir skadorna inte alls lika omfattande. Den militära verksamheten

behöver därför inte utgöra något avgörande hinder mot skogsbruket.

Sådana områden bör därför i många fall kunna överlåtas

till det nya bolaget.

 Beträffande de områden som överlåts till bolaget får försvarsmakten

på sedvanligt sätt teckna avtal om nyttjanderätt på marknadsmässiga

villkor.

 En typ av anläggningar för totalförsvarets behov intar en

särställning.

Det gäller ett antal anläggningar av särskild betydelse för

rikets säkerhet. Dessa anläggningar är utrustade med

kommunikationssystem

för vilka en mängd ledningar dragits. Till ledningar hör i detta

sammanhang också master och andra mindre anordningar som krävs

för att systemet skall fungera. Själva anläggningarna erbjuder

inga speciella problem, eftersom den mark på vilken de ligger kan

utbrytas genom fastighetsbildning och sedan kvarbli i statens ägo.

I avvaktan på fastighetsbildning får överlåtelse av de fastigheter

på vilka sådana anläggningar finns inte ske till bolaget.

 När det gäller mark som ianspråktas för ledningar går det

däremot inte att åstadkomma en ändamålsenlig fastighetsbildning

utan här uppkommer särskilda problem och jag återkommer i nästkommande

avsnitt till dessa frågor.

4.1.4 Ledningar

Efter avtal med domänverket har dåvarande statens vattenfallsverk

dragit fram starkströmsledningar över kronoparker framför allt

i Norrland. Som jag nyss nämnde har verksamheten vid vattenfallsverket

överförts till Vattenfall AB. Storkraftnätet har dock undantagits

och ligger därför kvar i statens ägo. Det förvaltas sedan

den 1 januari 1992 av ett nyinrättat verk, Affärsverket Svenska

Kraftnät. Vidare har televerket ett stort antal teleledningar med

tillhörande anläggningar på mark som förvaltas av domänverket.

Även totalförsvaret i övrigt har ledningar på denna mark. Sekretess

av hänsyn till totalförsvaret gäller för en inte oväsentlig

del av televerkets och totalförsvarets ledningar i fråga om funktion

och belägenhet.

 Ledningarna måste självfallet undantas från överlåtelsen till

det nya bolaget. Detta stöter emellertid på vissa problem. Visserligen

förvaltas marken respektive ledningarna av olika myndigheter men

de är i samme ägares hand, staten. Enligt 2 kap. 1 § jämförd

med 2 kap. 4 § jordabalken utgör ledningarna därmed tillbehör

till fastighet. Enligt 7 § samma kapitel gäller överlåtelse

av tillbehör inte gentemot tredje man förrän tillbehöret skilts

från fastigheten på sådant sätt att det inte längre kan anses

höra till fastigheten.

 Samma princip avses gälla om en fastighet överlåts och överlåtaren

därvid förbehåller sig äganderätten till något föremål

som hör till fastigheten.

 Med nuvarande lagstiftning kan alltså inte ledningarna med

sakrättslig

verkan kvarbli i statens ägo då marken överlåts till bolaget.

Inom justitiedepartementet pågår för närvarande arbetet med

en lagstiftning som kommer att göra det möjligt att vid överlåtelse

av statligt ägda fastigheter med sakrättslig verkan skilja

äganderätten

till fastighetstillbehör från äganderätten till fastigheten

i övrigt utan att tillbehöret skiljes från fastigheten enligt

stadgandet i 2 kap. 7 § jordabalken. Denna lagstiftning avses få

en sådan utformning att det sakrättsliga skyddet uppstår redan

genom själva överlåtelseavtalet.

 Om denna lagstiftning inte har hunnit träda i kraft då bolagiseringen

skall äga rum, föreslår jag följande arrangemang.

 Vid bolagiseringen kan vissa fastigheter överlåtas till bolaget.

I överlåtelseavtalet undantas ledningarna som därmed kvarblir

i statens ägo. Denna överenskommelse blir bindande mellan parterna

men kan, som jag nyss nämnde, inte åberopas mot tredje man. Därför

bör bolaget åta sig att inte överlåta och ej heller inteckna

fastigheter förrän statens äganderätt till ledningarna har

blivit gällande mot tredje man genom den planerade lagstiftningen,

som i sådant fall måste göras tillämplig även ifråga om

överlåtelseavtal

som har ingåtts före ikraftträdandet.

 Emellertid bör de fastigheter där försvaret eller televerket

har ledningar stanna i statens ägo tills den planerade lagstiftningen

trätt i kraft eftersom en väsentlig del av teleledningarna har

stor säkerhetsmässig betydelse och är hemliga från försvarssynpunkt.

Först därefter kan fastigheterna överlåtas till bolaget med

förbehåll för ledningarna som då fortsättningsvis med sakrättslig

verkan kommer att ägas av staten.

 Utöver ledningar har såväl televerket som försvaret olika

typer av anläggningar på den av domänverket förvaltade marken.

Beträffande större anläggningar uppstår inga problem eftersom

dessa anläggningar med tillhörande mark kan avstyckas om de skall

kvarbli i statens ägo. Vissa anläggningar är dock så små att

en ändamålsenlig fastighetsbildning inte kan komma till stånd,

varför avstyckning inte kan ske. Dessa anläggningar, som alltså

utgör tillbehör till fastighet, får därför behandlas på

samma sätt som televerkets och försvarets ledningar.

 I detta sammanhang vill jag anmärka att domänverket för närvarande

genomför omfattande försäljningar av mark i enlighet med riksdagens

bemyndigande att försälja mark inom en ram av 950 miljoner kr

(prop. 1990/91: 87, NU38, rskr. 318). Det är angeläget att dessa

försäljningar får fortsätta men de måste dock ske under hänsynstagande

till det problem som är förknippat med vissa ledningar och

anläggningar

för vilket jag just har redogjort. Jag föreslår att de fastigheter

som omfattas av försäljningsprogrammet kvarblir i statens ägo

tills den nya lagstiftningen har trätt i kraft. Det nya bolaget

bör dock få i uppdrag att för statens räkning och efter regeringens

tillstånd sälja de berörda fastigheterna. I samtliga dessa fall

skall i överlåtelseavtalet ledningarna med tillhörande anläggningar

 undantas på samma sätt och under samma villkor som jag tidigare

redogjort för. Det sakrättsliga skyddet kommer senare att erhållas

genom den planerade lagstiftningen.

4.1.5 Naturvård

Genom sitt stora och samlade markinnehav har domänverket genom åren

kunnat göra stora insatser för naturvården och det rörliga

friluftslivet. Av domänverkets markinnehav har verket undantagit

vissa delar från normalt skogsbruk oftast beroende på att området

bör skyddas av naturvårds- eller skogshistoriska skäl. Sådana

områden finns på cirka 700 olika platser i landet och kallas

domänreservat.

Reservatens sammanlagda areal uppgår till ungefär 1,4 miljoner

ha av verkets totalt 10 miljoner ha mark. Huvuddelen av den fjällskog

som ägs av staten i mellersta och norra Norrland ingår i

domänreservaten.

 Andra områden skyddas på grund av bestämmelserna i naturvårdslagen.

 Det rör sig här om naturreservat och nationalparker.

 Som exempel på domänverkets insatser för det rörliga friluftslivet

kan nämnas att verket i vissa för allmänheten särskilt intressanta

områden vidtagit åtgärder för att underlätta allmänhetens

tillgång till och utnyttjande av området, t. ex. anläggande av

strövstigar och rastplatser. Domänverket har också en inriktning

när det gäller skogsbilvägar på verkets marker att så långt

möjligt hålla dessa öppna för allmänheten.

 I proposition 1991/92: 38 om inriktningen av den ekonomiska politiken

anförde regeringen att statliga tillgångar, som saknar kommersiella

förutsättningar bör avskiljas vid bolagisering. Bland exemplen

på sådana tillgångar nämns mark av stort naturvärde som har

undantagits från normalt skogsbruk. Mot bakgrund av detta och

riksdagens

beslut i maj 1991 (1990/91: NU38, rskr. 318) får bolagiseringen inte

leda till att områden av stort naturvårdsvärde under domänverkets

förvaltning mister sitt skydd eller att detta försvagas.

 Jag föreslår att dessa områden behandlas på följande sätt.

 Av de cirka 740 domänreservaten har domänverket och naturvårdsverket

gemensamt upprättat en förteckning över 84 reservat som under

åren 1987--1990 avsattes i det fjällnära området. Med den

gränsdragning

mellan statens och bolagets marker i fjällen som jag tidigare har

föreslagit skulle cirka 25 av dessa reservat hamna på bolagets

mark. Dessa reservat bör i princip kvarbli i statens ägo. En

inventering

bör göras inför en omvandling till naturreservat. I avvaktan

på att denna inventering blir klar föreslår jag att dessa

domänreservat

tills vidare kvarblir i statens ägo och att det efter avslutad

inventering

slutgiltigt avgörs vilka delar av dessa områden som bör överlåtas

på det nya bolaget. För de områden som kan komma att överlåtas

till bolaget gäller att om ombildningen till naturreservat innebär

nya restriktioner för markanvändningen jämfört med de restriktioner

som domänverket självt har ålagt sig beträffande reservatet

bör köpeskillingen, i de fall naturreservatet skall ägas av

bolaget, reduceras i motsvarande mån men i övrigt bör ingen ersättning

utgå för ombildningen till naturreservat. Den nämnda inventeringen

bör vara avslutad inom två år.

 De två myndigheterna har upprättat ytterligare en förteckning

som upptar cirka 270 värdefulla domänreservat. Dessa bör överlåtas

till det nya bolaget som i överlåtelseavtalet bör åta sig att

i förväg underrätta berörd länsstyrelse om bolaget planerar

någon ändring av de restriktioner för markanvändningen som

domänverket självt har ålagt sig beträffande dessa reservat,

så att länsstyrelsen bereds möjlighet att överväga bildande

av naturreservat. Om bolaget lämnar en sådan underrättelse beträffande

ett reservat bör länsstyrelsen inom ett år meddela bolaget huruvida

man avser att omvandla området till naturreservat. Om bolaget inte

får något sådant meddelande inom tidsfristen bör bolaget därefter

ha rätt att disponera över området utan särskilda restriktioner.

Länstyrelsen bör även på eget initiativ begära ombildning

till naturreservat. Om ett sådant domänreservat ombildas till

naturreservat

bör ersättning enligt naturvårdslagen utgå endast i den utsträckning

reservatbildningen medför att den pågående faktiska markanvändningen

avsevärt försvåras.

 Övriga domänreservat överlåts till bolaget utan särskilda

villkor. Jag utgår från att bolaget, under minst en tvåårsperiod,

välvilligt överväger omklassificering av reservat till ovanstående

lista i den mån det i denna grupp domänreservat skulle finnas områden

med ett naturvårdsvärde som överensstämmer med reservaten i

den listan. Eventuella brister i inventeringsarbetet skall inte leda

till att värdefull natur får ett otillräckligt skydd.

 De två myndigheterna har dessutom upprättat en förteckning över

oskyddad domänverksmark som ingår i naturvårdsverkets

nationalparksplan,

program för fjällskogsreservat, urskogsinventering eller

investeringslista.

Dessa områden bör tills vidare kvarbli i statens ägo. En inventering

bör göras hur naturskyddet bör ordnas. Om därvid området

förklaras som nationalpark skall det kvarbli i statens ägo. I

annat fall torde bildande av naturreservat vara det lämpligaste

sättet att skydda området. Huvudregeln bör därvid vara att

de områden som blir naturreservat stannar i statens ägo. Om detta

med hänsyn till t. ex. arronderingsförhållanden är olämpligt

kan reservat övergå i bolagets ägo. I sådant fall bör reduktion

av köpeskilling ske motsvarande sedvanlig intrångsersättning

enligt naturvårdslagens bestämmelser. Inventeringen bör vara

avslutad senast fem år efter bolagiseringen. Om det efter den

tidsperioden

återstår områden där beslut om naturskyddet ännu inte fattats

bör områdena överlåtas till bolaget utan särskilda villkor.

 Beträffande de naturreservat som idag finns på den av domänverket

förvaltade marken innebär bolagiseringen ingen förändring

i och med att de åtnjuter skydd enligt naturvårdslagen oberoende

av ägarbyten.

 För nationalparker gäller att de är förda på naturvårdsfonden

och att de bara kan ägas av staten, varför de måste undantas

från överlåtelsen till bolaget. I samband med bolagiseringen måste

därför de två nationalparker som är belägna på domänfondsfastigheter

antingen avstyckas eller genom fastighetsreglering föras över

till fastighet som ingår i naturvårdsfonden.

 Det har framförts önskemål om att staten vid en bolagisering

av huvuddelen av domänverkets mark, förutom sådan mark som ovan

nämnts som lämplig att kvarligga i statens ägo, även skulle

behålla en slags reserv av produktiv skogsmark. Det kan förväntas

att staten även i framtiden kan komma att vilja förvärva mark

för olika ändamål t. ex. i samband med väg- och järnvägsprojekt

och i syfte att skydda värdefull naturmiljö. Ett alternativ till

andra former av förvärv kan då vara markbyten. En skogsägare

som avstår från ett markområde kan då i gengäld erhålla annan

skogsmark från staten.

 Ur ekonomisk synvinkel är inte markbyte normalt mera fördelaktigt

för staten än att köpa marken. Vid markbyte byter staten produktiv

mark mot mark som, just på grund av de begränsningar som motiverar

bytet, ger ringa eller ingen ekonomisk avkastning. Att vidmakthålla

en markreserv av produktiv mark är således ingen metod som ger

staten ökade ekonomiska möjligheter att förvärva mark för

t. ex. naturvårdsändamål. Däremot kan det underlätta att träffa

överenskommelser med enskilda markägare.

 Den sammanlagda areal som staten i framtiden kan ha intresse att

förvärva kommer att vara liten i förhållande till domänverkets

markinnehav. Det går inte i dag att förutse var i landet förvärv

kan bli aktuella. Att upprätthålla en markreserv finner jag därför

vore opraktiskt. För att kunna erbjuda mark i hela landet skulle

mycket stora arealer produktiv mark behöva sättas undan. Detta

skulle strida mot de ovan redovisade intentionerna.

 Jag anser att det bör kunna gå att ordna mark för markbyte även

i framtiden. Det kan ske genom att staten förvärvar mark från

bolaget och sedan genomför en markbytesaffär. Jag förutsätter

att bolaget kommer att vara villigt att vara staten behjälplig vid

denna typ av affärer. Dessa förvärv skall givetvis göras till

gängse marknadspris varför en utfästelse från bolaget att i

möjlig mån hjälpa staten inte skulle innebära någon ekonomisk

belastning för bolaget. De arealer som kan komma att bli aktuella

är marginella i förhållande till bolagets markinnehav. Det bör

ankomma på regeringen att i det överlåtelseavtal som avses träffas

mellan

regeringen och det nya bolaget reglera de närmare formerna för

i avsnittet ovan redovisade principer.

4.1.6 Vattenområden av riksintresse

I 3 kap. lagen (1987: 12) om hushållning med naturresurser m. m.

(naturresurslagen, NRL) anges ett antal områden som, med hänsyn

till de natur- och kulturvärden som finns i områdena, i sin helhet

är av riksintresse. I 6 § nämnda kapitel anges ett antal

vattenområden

och älvsträckor som uppfyller detta kriterium. I dessa områden

får inte vattenkraftverk samt vattenreglering eller vattenöverledning

för kraftändamål utföras. Bland dessa vattenområden ingår

de fyra s. k. huvudälvarna, Torne, Kalix och Pite älvar samt

Vindelälven.

 Jag föreslår att de vattenområden och älvsträckor som anges

i 3 kap. 6 § NRL kvarblir i statens ägo i den mån de idag förvaltas

av domänverket. I dessa vattendrag kvarstår därmed också fiskerätten

i statens ägo. Liksom i dag bör upplåtelse till allmänheten ske.

4.1.7 Kulturminnen

Den ursprungliga kärnan av de jordbruksegendomar som domänverket

idag förvaltar för statens räkning utgörs av de kungsgårdar

kring vilka den svenska riksbildningen byggdes upp under tidig

medeltid.

Markinnehavet speglar den gods- och förvaltningspolitik som

statsmakten

sedan förde under de följande århundradena. Kontinuiteten mellan

kronans och kungens gårdar såsom de framträder i Gustav Vasas

jordeböcker och domänverkets jordbruksrörelse är sålunda

påtaglig. I innehavet av fastigheter kan också avläsas t. ex.

Gustav Vasas indragning av kyrklig jord och Karl XI: s indelningsverk

med militära boställen.

 Av dessa förhållanden följer naturligt att det finns betydande

nationella symbolvärden som är knutna till kronans och kungamaktens

besittningar. Det finns också en stor mängd miljöer och enskilda

byggnader som representerar mycket stora kulturhistoriska värden.

 Bolagiseringen av domänverket måste därför genomföras på

ett sådant sätt att dessa värden inte äventyras. Jag föreslår

att det sker med stöd av följande riktlinjer. Jag har därvid

beaktat vad riksdagen anförde med anledning av regeringens proposition

om riktlinjer för den statliga fastighetsförvaltningen och

ombildningen

av byggnadsstyrelsen, m. m. (prop. 1991/92: 44, FiU8, rskr.107):

 -- Egendomar som representerar viktiga delar av det nationella

kulturarvet

skall hållas samman och kvarstå i statens ägo.

 -- Egendomar som kan betecknas som kulturreservat och som därför

är olämpliga för förvaltning i bolagsform kvarstår i statens

ägo. Det gäller t. ex. Björkö i Mälaren.

 -- Beslut om byggnadsminnesskydd fattas beträffande de byggnader

i domänverkets förvaltning som är kvalificerade för detta.

 -- Ett åtagande om allmän hänsyn till kulturvärdena i bolagets

ägoinnehav skrivs in i avtalet mellan staten och bolaget.

 -- De kostnader för vård och underhåll av kulturegendom som staten

hittills bestridit via domänverket men som nu skiljs från bolaget

beräknas och finansieras i särskild ordning.

 Riktlinjerna berör bl. a. tolv kungsgårdar eller kronoparker under

domänverkets förvaltning, nämligen kronoparkerna resp.

jordregisterenheterna

Lovö och Svartsjö vårdanstalt på Mälaröarna, Tullgarn och

Gripsholm i Södermanland, Strömsholm i Västmanland samt Läckö

i Västergötland. I fråga om dessa egendomar har slottsbyggnaderna

hittills förvaltats av byggnadsstyrelsen medan jord- och skogsbruket

skötts av domänverket.

 Dessa egendomar består dels av den ursprungliga kungsgården, dels

i vissa fall av markområden som under senare tid har köpts in av

domänverket. Den del av dessa egendomar som utgörs av den ursprungliga

kungsgården representerar i de flesta fall ett nationellt kulturarv

som bör hållas samlat och kvarbli i statens ägo. I fråga om

den mark som senare har köpts in av domänverket bör man däremot

överväga om den kan överföras till bolaget utan men för

kulturvärdena.

 I fråga om Johannisborgs slott och kronoregisterenheten Tuna i

Östergötland,

Tomarps kungsgård i Skåne och Roma kloster på Gotland har domänverket

hittills haft hand om den samlade förvaltningen. Dessa egendomar

bör kvarbli i statens ägo.

 Beträffande Bogesund och Salsta i Uppland anser jag att ytterligare

överväganden krävs innan det kan avgöras om dessa egendomar

i framtiden skall ägas av staten eller bolaget.

 Vid sidan av de nu nämnda egendomarna finns det ytterligare ett

antal kulturhistoriskt värdefulla fastigheter som inte bör överföras

till bolaget. Det gäller objekt där kulturmiljövårdens intressen

varit huvudmotivet för statens ägande eller förvärv eller

där statens ägande är förenat med särskilda donationsvillkor.

På dessa grunder bör från bolagiseringen undantas egendomarna

Biskops-Arnö och[REDACTED_EFTERNAMN] kungsäng i Uppland, kungsgårdarna Ottenby

på Öland och Dalby i Skåne, Björkö kulturreservat i Mälaren,

Huseby bruk i Kronobergs län, Kastellgården i Kungahälla, Bohuslän

samt Anundshögsområdet i Västmanland. Till flera av dessa fastigheter

hör en jord- och skogsbruksrörelse.

 Jag kommer senare att föreslå att kronoholmarna med vissa undantag

kvarblir i statens ägo. Det innebär bl. a. att ett antal

kulturhistoriskt

värdefulla fyrplatser -- Nidingen, Tylön, Bergudden, Malören

och Rödkallen -- kvarblir i statens ägo.

 Det bör ankomma på riksantikvarieämbetet och domänverket att

utreda frågorna om ägande och förvaltning av de kulturmiljöer

som redovisats ovan (FiU8, rskr.107).

 Det är också antagligt att det kan finnas ytterligare fastigheter

under domänverkets förvaltning som av kulturhistoriska skäl

bör behållas av staten. Riksantikvarieämbetet och domänverket

bör därför få i uppgift att utifrån de angivna riktlinjerna

undersöka huruvida sådana fastigheter finns.

 Bestämmelser om skydd för den mest värdefulla bebyggelsen i

statens ägo finns meddelade i förordningen (1988: 1229) om statliga

byggnadsminnen. En byggnad som regeringen beslutat skall vara ett

statligt byggnadsminne får inte ändras utan skall vårdas och

underhållas

på det sätt som anges i särskilda skyddsföreskrifter. Om ett

statligt byggnadsminne överlåts till en annan ägare blir det

automatiskt byggnadsminne enligt bestämmelserna i lagen (1988: 950)

om kulturminnen m. m. (kulturminneslagen).

 Domänverket förvaltar idag för statens räkning 28 statliga

byggnadsminnen. Arbetet med att systematiskt gå igenom och skilja

ut den bebyggelse som är kvalificerad för byggnadsminnesförklaringar

har dock påbörjats relativt nyligen varför antalet kvalificerade

objekt uppskattningsvis kan vara omkring det dubbla.

 Jag räknar med att regeringen före det slutliga beslutet om

bolagiseringen

skall fatta beslut om i princip samtliga byggnadsminnesfrågor som

berör domänverket. Det inkluderar skyddsföreskrifter som nu

saknas även för de befintliga byggnadsminnena. På så sätt

blir det nya bolagets ansvar för byggnadsminnena preciserat redan

från början. Några oklarheter om bl. a. de ekonomiska

förutsättningarna

för detta ansvar behöver därmed inte uppkomma.

 Utöver de särskilt fastställda byggnadsminnena kommer bolaget

-- utifrån kronomarkernas särpräglade natur -- att få ansvaret

för en mycket stor mängd kulturhistoriskt värdefulla byggnader

och miljöer. En särskild erinran från statens sida om bolagets

skyldighet att beakta kulturmiljövårdens intressen bör därför

skrivas in i överlåtelsen från statens sida.

4.1.8 Forskning och utveckling

På mark som domänverket förvaltar disponerar Sveriges

lantbruksuniversitet

(SLU) efter överenskommelse med verket dels ett antal försöksparker

 och övningsskogar, dels ett antal försöksytor. Denna mark utgör

produktiv skogsmark. Den verksamhet som SLU bedriver på dessa marker

innebär inget väsentligt hinder mot ett rationellt skogsbruk.

Dessa områden bör således överlåtas till bolaget. I överlåtelseavtalet

bör bolaget åta sig att inträda i domänverkets ställe i de

överenskommelser som ligger till grund för SLU: s disposition

av områdena. Om SLU även efter utgången av överenskommelsernas

giltighetstid behöver diponera områdena får SLU träffa avtal

om detta med bolaget på sedvanligt sätt.

4.1.9 Hovförvaltningen

Vissa områden som förvaltas av domänverket har av staten ställts

till konungens egen disposition. Det gäller framför allt de kungliga

lustslotten med kringliggande mark. På grund av denna dispositionsrätt

och då de har stort kulturhistoriskt värde saknar dessa områden

alternativ användning, varför de bör kvarbli i statens ägo.

 Sedan lång tid tillbaka har konungen haft jakträtten på kronans

mark i skiftande omfattning. Det äldsta stadgandet om detta finns

i konungabalken i Magnus Erikssons allmänna landslag från 1351.

 Numera regleras frågan i Kungl. Maj: ts kungörelse (1927: 437)

angående grunder för tillgodogörande av kronans jakträtt.

I den kungörelsen ges bestämmelser om vem som får utöva jakträtten

på kronans mark. Enligt dessa bestämmelser utövas jakträtten

på en betydande del av marken av konungen. Detta gäller på två

typer av mark. Den första typen är sådan mark som ställts till

konungens egen disposition, nämligen hägnade jaktparker och

djurgårdar,

mark som hör till de kungliga lustslotten samt andra lägenheter

som ställts till konungens egen disposition. Den andra typen av

mark utgörs av kungsgårdar, kungsängar, kronoparker, skog som

undantagits vid utarrendering av kronans jordbruksegendomar, kronans

övriga odisponerade mark samt de skogar som anslagits till understöd

åt bergshanteringen och sågverksrörelsen. Nämnda kungörelse

föregicks av en kungörelse den 8 november 1912 med i stort sett

samma innehåll.

 Genom ett kungligt brev den 25 april 1913 uppdrog Kungl. Maj: t åt

domänverket att förvalta jakträtten på de kronomarker där

konungen hade jakträtten. Uppdraget omfattade inte den mark som

stod under konungens egen disposition. Från den återstående marken

undantog Kungl. Maj: t från uppdraget dessutom vissa områden där

konungen ville disponera jakträtten för egen räkning. Efter

att ha ändrats vid ett flertal tillfällen fick de undantagna

områdena sin nuvarande omfattning genom ett kungligt brev den 17

augusti 1951. I det brevet anges nio kronoparker och två

kronoegendomar

där konungen alltså disponerar jakträtten för egen räkning.

 De områden där Kungl. Maj: t har undantagit jakträtten för

konungens räkning omfattas av den förestående överlåtelsen

till det nya bolaget, vilket enligt huvudregeln innebär att också

jakträtten övergår till bolaget. Jag anser emellertid att konungens

jakträtt på de berörda områdena bör bibehållas, varför

staten bör behålla jakträtten på dessa områden. I detta sammanhang

har dock konungen förklarat att han avstår från jakträtten på

 två av egendomarna. Jakträtten på de sålunda återstående nio

egendomarna bör dock inte ha karaktären av en upplåtelse utan

den bör bli offentligrättsligt reglerad. Jag föreslår därför

att i jaktlagen tas in ett stadgande om att jakträtten på de aktuella

områdena tillkommer staten. Därefter kan regeringen upplåta jakträtten

på dessa områden till konungen och därvid fastställa de närmare

villkoren för jakträttens utövande.

 Stenhammars egendom har genom testamente 1901 tillfallit staten och

förvaltas av domänverket. Konungen arrenderar egendomen enligt

testamentets bestämmelser. Under sådana förhållanden kan inte

egendomen överföras till bolaget.

4.2 Rennäringens intressen

4.2.1 Allmänt om renskötselrätt

Samernas rättigheter enligt rennäringslagen (1971: 437) har i

lagen fått den sammanfattande beteckningen renskötselrätt. Denna

beskrivs som en rätt för samer att begagna mark och vatten till

underhåll för sig och sina renar. I rätten ingår bl. a. rätt

till renbete, jakt, fiske och visst skogsfång. Rätten tillkommer

främst sådana personer av samisk härkomst som kan åberopa att

någon av deras föräldrar, farföräldrar eller morföräldrar

haft renskötsel som stadigvarande yrke. Endast den som är medlem

i sameby har rätt att utöva renskötselrätten.

 I rennäringslagen finns bestämmelser om inom vilka områden som

renskötsel får bedrivas och om betestidens längd.

 De s. k. åretruntmarkerna, där renskötsel får bedrivas hela

året omfattar Norrbottens och Västerbottens läns lappmarker

dels ovanför odlingsgränsen, dels nedanför denna gräns på

mark där skogsrenskötsel av ålder bedrivs under våren, sommaren

eller hösten och marken antingen tillhör staten (kronomark) eller

utgör renbetesland samt renbetesfjällen i Jämtlands län och

de områden i Jämtlands och Kopparbergs län som särskilt upplåtits

till renbete. Med de senare områdena avses de som Kungl. Maj: t genom

beslut den 23 september 1886, den 31 december 1888 och den 7 april

1899 bemyndigat dåvarande domänstyrelsen att tills vidare upplåta

för renbete. Områdena utgör kronomark och är upplåtna utan

avgift. Betesrätten är inte inskränkt till viss del av året.

Upplåtelserna omfattar också viss begränsad rätt till skogsfångst,

jakt och fiske.

 De s. k. vinterbetesmarkerna, där renskötsel får bedrivas under

tiden den 1 oktober -- den 30 april, omfattar dels övriga delar

av lappmarken nedanför odlingsgränsen, dels sådana trakter utanför

lappmarken och renbetesfjällen där renskötsel av ålder bedrivs

vissa tider av året.

 Med renbetesland förstås mark som vid avvittringen förklarats

utgöra renbetesland eller av ålder används som sådant land.

Med renbetesfjällen förstås de vid avvittringen för rennäringen

avsatta renbetesfjällen och de områden som sedermera upplåtits

till utvidgning av dessa fjäll.

 På åretruntmarkerna får markanvändningen inte ändras så att

avsevärd olägenhet uppkommer för rennäringen.

 För renskötseln finns samebyar med renskötselberättigade

samer som medlemmar. Den mark där renskötsel får bedrivas hela

året är fördelad mellan sådana byar i särskilda byområden.

Samebyarna ombesörjer renskötseln inom byns betesområde och företräder

medlemmarna i bl. a. frågor som rör renskötselrätten.

 Medlem i samebyn har rätt att jaga och fiska på utmark inom de

delar av byns betesområde som hör till renbetesfjällen eller

lappmarkerna, när renskötsel är tillåten där. Jakten och

fisket får ske även till avsalu. Medlem i sameby har dessutom

rätt att jaga och fiska för husbehov när han tillfälligt uppehåller

sig inom annan samebys betesområde om han vistas där med anledning

av renarnas skötsel.

4.2.2 Förhållanden på kronomark

Med renskötselrätten följer rättigheter som i vissa avseenden

är större på kronomark än på övrig mark inom renskötselområdet.

 Nyss nämnde jag att nedanför odlingsgränsen i Norrbottens och

Västerbottens läns lappmarker får renskötsel bedrivas hela

året på kronomark, där skogsrenskötsel av ålder bedrivs under

våren, sommaren och hösten. Dessutom gäller följande särregler

på kronomark.

 Sameby eller medlem i byn får på utmark inom byns betesområde

 uppföra renvaktarstuga, kåta, förvaringsbod eller annan mindre

byggnad som behövs för renskötseln. Om en sådan byggnad skall

uppföras för stadigvarande bruk nedanför odlingsgränsen eller

utanför renbetesfjällen skall den förläggas till plats som

anvisas av markens ägare. Sistnämnda regel gäller dock inte

om byggnaden skall uppföras på kronomark som står under statens

omedelbara disposition.

 Vidare har medlem i sameby rätt att inom byns betesområde på

kronomark under statens omedelbara disposition ta virke till

uppförande

eller ombyggnad av familjebostad.

 I vissa angivna fall har sameby eller medlem i byn rätt att avverka

skog. För skog som avverkas skall ersättning lämnas för rotvärdet

av växande träd som tas. Detta gäller dock inte på kronomark

som står under statens omedelbara disposition.

 Den förestående bolagiseringen får inte medföra någon försvagning

av renskötselrätten. Jag föreslår därför att genom ändringar

i rennäringslagen med kronomark jämställs mark som före bolagiseringen

utgjorde kronomark. Detta innebär att de inskränkningar i ägarens

rådighet över kronomark, som renskötselrätten innebär kommer

att gälla även i fortsättningen oavsett i vems ägo marken är.

 Den mark, där inskränkningar i ägarens rådighet över marken

sålunda föreligger kommer i framtiden att bli föremål för

överlåtelser i betydligt vidare omfattning än vad som för närvarande

är fallet. Dessa inskränkningar i äganderätten utgör ett

osäkerhetsmoment för presumtiva köpare. Det bör därför

i annat sammanhang övervägas att införa bestämmelser om anteckning

i fastighetsboken av att en fastighet har karaktär av kronomark

enligt rennäringslagen.

 För den kronomark som upplåtits till åretruntbete i Jämtlands

och Kopparbergs län gäller delvis andra regler än de jag nu

har redogjort för.

4.2.3 Förhållanden ovanför odlingsgränsen

Ovanför odlingsgränsen får renskötsel bedrivas hela året.

Som jag nyss nämnde får inte markanvändningen där ändras

så att avsevärd olägenhet uppkommer för rennäringen. Detta

gäller både statlig och privat mark. Det är i första hand markägaren

som har att avgöra om en ändrad markanvändning innebär avsevärd

olägenhet. Ytterst ankommer det på allmän domstol att pröva

frågan. Att skyddet för rennäringen fått denna utformning beror

på att staten är den helt dominerande markägaren. Om marken

överlåts till ett enskilt bolag och därmed på sikt delas upp

mellan flera markägare kan detta också leda till att störningarna

ökar i antal. Varje enskild störning kanske inte utgör ett

ersättningsgillt

intrång men sammantaget kan störningarna innebära ett oacceptabelt

intrång i rennäringen. Man kan visserligen utvidga möjligheten

att få ersättning för intrång i rennäringen men följden

kan bli att samebyarna kan tvingas processa oftare och mot flera

markägare

för att skydda sig mot intrång i rennäringen.

 Som jag nämnde tidigare har medlemmarna i en sameby rätt att

jaga och fiska inom byns betesområde när renskötsel är tillåten

där trots att man inte äger marken. Denna rätt är av stor

vikt för samerna, inte minst ovanför odlingsgränsen. Det har

också stor betydelse för rennäringen att markägaren, staten,

inte utnyttjar sin rätt att jaga och fiska på sin mark. Om marken

överlåts till bolaget och därmed på sikt delas upp på flera

markägare innebär det att ett större antal personer kommer att

utnyttja sin rätt att jaga och fiska på sin mark eller att upplåta

sådan rätt. Detta kommer självfallet att negativt påverka

samebymedlemmarnas

möjlighet att utnyttja sin jakt- och fiskerätt.

 På den mark som domänverket förvaltar gäller som huvudregel

att verket utövar markägarens rätt att upplåta nyttjanderätt

till marken.

 Rennäringslagen innehåller emellertid bestämmelser som både

inskränker möjligheten att upplåta nyttjanderätt och som sätter

den nyss nämnda huvudregeln ur kraft enligt följande.

 På sådan kronomark ovanför odlingsgränsen som står under statens

omedelbara disposition får nyttjanderätt upplåtas endast om det

kan ske utan avsevärd olägenhet för renskötseln. Avser upplåtelsen

rätt till jakt eller fiske, vilket i det här sammanhanget är

den viktigaste typen av upplåtelse, krävs dessutom att upplåtelsen

är förenlig med god jaktvård eller fiskevård och kan ske utan

besvärande intrång i samebymedlemmarnas rätt till jakt och fiske.

 Länsstyrelsen i stället för domänverket beslutar om de flesta

typerna av upplåtelse, framför allt rätt till jakt och fiske,

på den mark som domänverket förvaltar ovanför odlingsgränsen.

 Upplåtelse av nyttjanderätt skall, om det inte föreligger särskilda

skäl, ske mot avgift. Avgiften utgör ett schabloniserat skadestånd

för skada och olägenhet. Sådan avgift tillfaller därför inte

markägaren, staten, utan samefonden och berörd sameby med hälften

var. Om avgiften avser rätt till fiske tillfaller dock tre fjärdedelar

av avgiften samefonden medan berörd sameby får resterande fjärdedel.

 Om upplåtelsen avser tillgodogörande av naturtillgångar utgår

ingen avgift utan i stället skall staten utge ersättning för

den skada eller olägenhet för renskötseln som upplåtelsen

medför. Ersättning som inte tillfaller enskild person fördelas

lika mellan samefonden och berörd sameby.

 I sistnämnda fall betingar sig staten ersättning av

nyttjanderättshavaren.

 Denna ersättning tillförs domänverkets investeringsfond. Från

fonden betalas sedan den ersättning som staten är skyldig att

utge för den skada eller olägenhet för renskötseln som upplåtelsen

innebär.

 I enlighet med de regler jag nu har redogjort för upplåter

länsstyrelsen

regelmässigt jakt- och fiskerätt till bl. a. ortsbefolkningen,

för vilken denna möjlighet har stor betydelse. Om marken överlåts

till bolaget måste, av hänsyn till rennäringens intressen, reglerna

om upplåtelse av nyttjanderätt bibehållas. Självfallet kan

då inte länsstyrelsen upplåta nyttjanderätt mot markägarens

vilja. Eftersom ersättningen för en upplåtelse tillfaller samebyn

och samefonden i stället för markägaren kommer denne att sakna

incitament för att upplåta bl. a. jakt- och fiskerätt.

Ortsbefolkningens

möjligheter att jaga och fiska kommer därmed drastiskt att minska.

 På grund av de speciella förhållanden som sålunda råder ovanför

odlingsgränsen anser jag att den marken bör kvarbli i statens

ägo. Liksom i dag bör befogenheten att upplåta nyttjanderätt

utövas av länsstyrelsen.

4.2.4 Förhållanden nedanför odlingsgränsen i Västerbottens

och Norrbottens län

På åretruntmarkerna nedanför odlingsgränsen gäller samma förbud

mot att ändra markanvändningen som ovanför denna gräns. Detta

talar i och för sig för att marken skall kvarbli i statens ägo.

Det är emellertid som jag nyss nämnt så, att åretruntmarkerna

nedanför odlingsgränsen endast omfattar de områden där renskötsel

av ålder bedrivs under våren, sommaren och hösten. Rätten att

bedriva renskötsel där hela året grundar sig således på sedvana.

I motsats till renbetesfjällen och området ovanför odlingsgränsen

är detta område därför inte geografiskt bestämt. Det går

därför inte att exakt ange vilka fastigheter åretruntmarkerna

omfattar.

 Upplåtelse av nyttjanderätt får ske utan någon annan i lag angiven

inskränkning än att markanvändningen inte får ändras så

att avsevärd olägenhet uppkommer för rennäringen. Detta gäller

även upplåtelse av rätt till jakt och fiske. Det krävs således

inte att upplåtelsen kan ske utan avsevärd olägenhet för renskötseln

eller utan besvärande intrång i samebymedlemmarnas rätt till

jakt och fiske.

 Domänverket bestämmer upplåtelseavgiftens storlek och behåller

avgiften. Det finns inte något som hindrar att domänverket i egenskap

av makförvaltare låter sina anställda jaga och fiska på marken.

 Jag anser därför att förhållandena på de av staten ägda

åretruntmarkerna nedanför odlingsgränsen inte är jämförbara

med de förhållanden som råder ovanför denna gräns. Marken

kan därför överlåtas till det nya bolaget. Som jag tidigare

nämnt skall dock de inskränkningar i ägarens rådighet över

denna mark som följer av renskötselrätten gälla även i

fortsättningen.

4.2.5 Renbetesfjällen i Jämtlands län samt vissa mindre områden

i Västerbottens och Norrbottens län (Samefondsskogarna)

Samefondsskogarna utgörs av de renbetesfjäll som vid avvittringen

i Jämtlands län avsattes för samerna samt ett hundratal för

utvidgning av renbetesfjällen inköpta fastigheter

(utvidgningshemmanen)

ävensom de s. k. lapprutorna och några enstaka fastigheter i

Västerbotten

och Norrbotten. Förvaltningsansvaret för samefondsskogarna överfördes

på domänverket 1891 beträffande utvidgningshemmanen och 1908

beträffande övriga fastigheter. De bokförs sedan 1943 på domänfonden

och utgörs således endast av mark som tillhör staten.

 Genom Kungl Brev den 18 maj 1962 uppdrogs åt domänverket att

förvalta samefondsskogarna under 50 år, räknat från och med

den 1 juli 1962, enligt de grunder som gäller för kronoparker

och med iakttagande i övrigt av vad som anfördes i Kungl. Maj:

ts proposition (1962: 39) angående vissa frågor berörande domänverket.

Eftersom dessa skogar avsatts för rennäringen skall avkastningen

tillföras samefonden.

 Domänverket brukar samefondsskogarna med inriktning på ett rationellt

och långsiktigt skogsbruk. Det bedömda genomsnittsvärdet av

nettoavkastningen

under upplåtelseperioden skall, som nyss nämndes, årligen tillföras

samefonden. Beloppet bedömdes år 1962 till 150 000 kr per år.

Beloppet är indexreglerat och följer konsumentprisindex. Till

samefonden har under 1991 inlevererats 1 138 596 kr.

 På renbetesfjällen gäller samma regler till skydd för rennäringen

som på marken ovanför odlingsgränsen. På grund härav och då

renbetesfjällen har avsatts för rennäringen bör renbetesfjällen

inklusive utvidgningshemmanen kvarbli i statens ägo. Liksom i dag

bör befogenheten att upplåta nyttjanderätt utövas av länsstyrelsen.

 Övrig mark som tillhör samefondsskogarna, dvs. lapprutorna och

några enskilda fastigheter i Västerbotten och Norrbotten, saknar

numera betydelse för de ändamål för vilka de ursprungligen

avsattes. De bör därför, i den mån de är belägna nedanför

odlingsgränsen, utan restriktioner överlåtas till det nya bolaget.

Köpeskillingen skall tillföras samefonden.

4.2.6 Förhållandena i Kopparbergs län och i Jämtlands län

utanför renbetesfjällen

Som jag nämnt i avsnitt 4.2.1 har regeringen bemyndigat dåvarande

domänstyrelsen att upplåta vissa kronomarker i Kopparbergs och

Jämtlands län för åretruntbete. Så länge marken är upplåten

till renbete hela året gäller att markanvändningen inte får

ändras på ett sätt som medför avsevärd olägenhet för renskötseln.

 Upplåtelserna omfattar också rätt att ta bränsle, slöjd-

och byggnadsvirke av torrskog, vindfällen, björk eller kortvuxna

till timmer inte användbara barrträd. Vidare föreligger rätt

till jakt efter rovdjur och rätt till husbehovsfiske.

 För de nu aktuella markerna räcker det inte med att i rennäringslagen

med kronomark jämställa mark som före bolagiseringen utgjorde

kronomark. För att renskötselrätten inte skall försvagas och

vara beroende av upplåtelser bör rennäringslagen ändras så

att renskötsel får bedrivas hela året i de områden av Kopparbergs

och Jämtlands län som vid utgången av juni 1992 tillhörde staten

och då var särskilt upplåtna till renbete. Genom ändringar

i rennäringslagen bör vidare de upplåtna rättigheterna till

skogsfång, jakt och fiske i huvudsak kvarstå oberoende av upplåtelse.

4.3 Ströängar i Norrbottens och Västerbottens läns lappmarker

Med stöd av bestämmelserna i lappmarksreglementet från 1749 fick

de personer som tog upp nybyggen inom Västerbottens och Norrbottens

läns lappmarker ofta rätt att tills vidare bruka vissa avsides

belägna slåtterängar, s. k. ströängar. Det förutsattes

i lappmarksreglementet att en slutlig gränsbestämning av nybygget

skulle ske efter viss tid. Därvid kunde inte nybyggaren göra anspråk

på att exakt den mark han dittills hade brukat skulle tilläggas

fastigheten.

 Denna slutgiltiga gränsbestämning kom att dröja ända till

andra hälften av 1800-talet och början av 1900-talet. Regleringen

skedde då som avvittring enligt Kungl. stadgan den 30 maj 1873 om

avvittring i Västerbottens och Norrbottens läns lappmarker. Enligt

stadgan kunde markägare vara skyldig avstå vissa skiften, framför

allt ströängar, mot ersättning i annan mark. Syftet var bl.

a. att återföra ströängarna till kronan mot att fastighetsägaren

fick mark närmare själva fastigheten.

 Då avvittringen genomfördes kvarstod ofta behovet för

fastighetsägaren

 att nyttja ströängen samtidigt som det rådde brist på markområden

som kunde användas som utbyte mot ströängen. Med stöd av särskilda

beslut fick därför ofta ströängarna behållas tills vidare.

 Dessa ströängar, som alltså låg avsides från fastigheten,

kom att bilda enklaver på främmande mark, i regel kronoparker,

kronoöverloppsmarker eller allmänningar men ibland även på enskild

mark.

 Genom tilläggsavvittring enligt Kungl. Maj: ts kungörelse den

30 december 1916 angående tilläggsavvittring i vissa delar av

Västerbottens

läns lappmark eller genom särskilda förrättningar med stöd

av lagen (1921: 378) om ströängars indragande till kronan har

åtskilliga ströängar indragits till kronan medan vissa andra

undantagits härifrån och fått behållas, s. k. reglerade ströängar.

Andra ströängar är fortfarande oreglerade.

 De problem som idag föreligger med dessa oreglerade ströängar

är komplexa till sin natur och kan inte få sin lösning i detta

sammanhang. Jag vill dock något beröra problemen.

 En oklarhet är vilken rätt ströängsinnehavaren har till ströängen.

I den frågan kan det konstateras att hans rätt är stark och närmast

kan jämföras med äganderätt. Den största inskränkningen

i hans rätt är skyldigheten för honom att avstå ströängen

mot vederlag i ersättningsmark (NJA 1986 s. 165).

 Jag bedömer att ett överförande av mark, på vilken finns ströängar,

från staten till det nya bolaget inte kommer att påverka statens

eller ströängsinnehavarnas rätt till ströängen.

4.4 Övriga enskilda intressen

4.4.1 Arrende och hyra

Övriga enskilda intressen, som kan beröras vid bolagiseringen,

utgörs i första hand av upplåtelser av arrende och hyra. Antalet

sådana upplåtelser uppgår till cirka 13 000. Förhållandet mellan

domänverket och nyttjanderättshavaren är reglerat genom skriftliga

avtal. Tiden för upplåtelserna varierar. I vissa fall kan avtalet

vara begränsat i tiden så att det under alla förhållanden upphör

före bolagiseringen. I flertalet fall torde dock besittningsskyddet

och rätten till förlängning av avtalet medföra att avtalet

löper vid tiden för fastighetens övergång till bolaget. Vid

överlåtelsen av fastigheten åligger det överlåtaren, dvs. staten,

enligt 7 kap. 11 § jordabalken att göra förbehåll om upplåtelsen,

om inte inskrivning av rättigheten är beviljad. Ett sådant förbehåll

medför att upplåtelsen gäller mot den nye innehavaren.

 I överlåtelseavtalet bör därför förbehåll göras för

berörda nyttjanderätter.

 Även om förbehåll inte har gjorts gäller emellertid, med vissa

undantag, skriftliga hyres- och arrendeavtal mot bolaget, om tillträde

har ägt rum, till följd av regeln i 7 kap. 13 § jordabalken.

 Enligt lagen (1985: 658) om arrendatorers rätt att förvärva

arrendestället har en arrendator rätt att, under vissa angivna

förutsättningar, förvärva arrendestället vid en eventuell

överlåtelse av arrendestället. Denna rätt gäller bara om

avtalet avser jordbruksarrende som omfattar bostad åt arrendatorn

eller bostadsarrende.

4.4.2 Tomträtt

Domänverket har upplåtit tomträtt i cirka 400 fastigheter. De

flesta av dessa fastigheter ligger i Ängelholm och Stocksund och

representerar betydande värden. Ett mindre antal tomträtter finns

dessutom ovanför odlingsgränsen.

 De upplåtna tomträtterna påverkas inte av att fastigheten övergår

till bolaget. Däremot kan bolaget inte upplåta nya tomträtter.

Sådana upplåtelser får nämligen bara ske i fastigheter som tillhör

staten eller kommun eller som eljest är i allmän ägo. Med det

sistnämnda avses exempelvis kyrklig jord och universitetens

donationsfastigheter

men däremot inte fastigheter som ägs av statliga aktiebolag. Det

nya bolaget kommer därmed, som jag nämnde, inte att kunna upplåta

nya tomträtter.

 För tomträttshavarna innebär alltså bolagiseringen ingen förändring.

Om det nya bolaget antingen säger upp tomträttsavtalet eller begär

omprövning av avgälden har tomträttshavarna, precis som idag,

rätt att få frågan prövad vid fastighetsdomstol.

4.4.3 Jakt

Upplåtelse av rätt att jaga på en fastighet är enligt bestämmelserna

i jordabalken att anse som nyttjanderätt. Vid överlåtelse av

fastighet åligger det därför, i enlighet med vad jag tidigare

har anfört, överlåtaren att göra förbehåll om upplåtelsen,

om inte inskrivning av rättigheten är beviljad.

 Därför bör i överlåtelseavtalet sådant förbehåll göras

för berörda jakträtter.

4.4.4 Fiske

Domänverket har upplåtit rätt att fiska på ett stort antal

fastigheter.

Upplåtelserna har skett dels till yrkesfiskare enligt lagen (1957:

390) om fiskearrenden, vilka upplåtelser normalt gäller fem år,

dels till allmänheten i övrigt genom domänfiskekortet. Dessa

upplåtelser varierar i tiden från någon enstaka dag -- i vissa

fall t. o. m någon enstaka timme -- till ett år. Antalet skriftliga

avtal är för närvarande cirka 2 200. Arrendeavgifterna för

dessa uppgår till knappt 1,5 miljoner kronor per år.

 Upplåten fiskerätt är, liksom upplåten jakträtt, enligt jordabalkens

bestämmelser att anse som nyttjanderätt. I överlåtelseavtalet

bör därför staten göra förbehåll för berörda fiskerätter.

 Bestämmelser om vården och förvaltningen av statens fisken i

enskilda vatten finns i förordningen (1981: 1217) om förvaltningen

av statens fisken m. m. vari anges att statens fiske vårdas och

förvaltas

av den myndighet under vilken vattenområdet hör. Dessutom ges vissa

föreskrifter om hur fiskerätt får upplåtas.

 Förordningen gäller myndigheters förvaltning och vård av staten

tillhöriga fisken. En överlåtelse till bolaget medför att förordningen

inte längre blir tillämplig på bolagets fiskevatten eftersom

dessa inte längre tillhör staten. För yrkesfiskare innebär

bolagiseringen dock i de flesta fall ingen förändring eftersom

deras fiskerätt har upplåtits enligt lagen om fiskearrenden, vars

bestämmelser även gäller för bolaget. För övriga fiskare

innebär bolagiseringen däremot att bolaget, liksom andra enskilda

ägare av fiskevatten, självt får avgöra frågor om upplåtelse

av fiskerätt.

4.4.5 Kronoholmarna

Vid Sveriges kuster, framför allt i Göteborgs och Bohus län

och Norrbottens län, finns en mängd holmar och skär som tillhör

staten. Dessa s. k. kronoholmar uppgår till flera hundra. Ett stort

antal av dessa är oregistrerade, dvs. de är inte åsatta

fastighetsbeteckningar.

I syfte att åstadkomma en systematisk fastighetsregistrering, vilket

för närvarande endast genomförts för Norrbottens läns kust,

pågår eller kommer inom kort att påbörjas förrättningar enligt

lagen (1971: 1037) om äganderättsutredning och legalisering för

övriga kustavsnitt.

 Ett stort antal av holmarna är bebyggda med såväl permanentbostäder

som fritidsbostäder. Till övervägande del disponeras mark för

bostadsändamål med arrenderätt men i ett mindre antal fall är

marken upplåten med tomträtt. Även avtalsmässigt oreglerade

markdispositioner förekommer. Tvist pågår för närvarande sedan

ett antal boende på Käringön i Bohuslän väckt talan mot staten

och därvid yrkat rätt att för evärderlig tid kostnadsfritt

få nyttja marken för boende.

 Domänverket svarar sedan år 1986 för förvaltningen av flertalet

av kronoholmarna. Riktlinjerna för domänverkets förvaltning

har fastställts av riksdagen (prop. 1985/86: 110, FiU32, rskr. 263).

Riktlinjerna avser i allt väsentligt frågor rörande överlåtelse

av äganderätt till kronoholme eller del av sådan och frågor

angående upplåtelse av nyttjanderätt.

 I fråga om äganderätten till kronoholmarna följer av riktlinjerna

att staten bör bibehålla äganderätten till en kronoholme om

denna behövs för statligt ändamål eller om den är av riksintresse

för naturvården, kulturminnesvården eller friluftslivet enligt

riktlinjerna i den fysiska riksplaneringen. I de fall en kronoholme

inte behövs för något sådant ändamål bör, enligt riktlinjerna,

kommunerna få företräde att förvärva holmen helt eller delvis.

I det fall att inte heller kommunen har något intresse av ett förvärv

finns utrymme för enskilda att förvärva egendomen.

 När det gäller upplåtelse med nyttjanderätt framgår av riktlinjerna

att i första hand arrende skall komma ifråga och att arrendeavtalen

skall ha skriftlig form samt att arrendeavgifterna skall vara

marknadsanpassade

och ge full kostnadstäckning.

 Riksdagen har den 20 november 1991, på förslag av finansutskottet

(1991/92: FiU1), modifierat riktlinjerna enligt följande.

 Presumtionen bör i fortsättningen inte vara fortsatt statligt

ägande av marken på kronoholmarna utan presumtionen bör vara

att marken skall få friköpas av de boende. Riksdagen förutsätter

att den redan påbörjade överlåtelsen av mark till husägare

fortsätter. Sedan någon tid pågår upplåtelse av mark med tomträtt

till husägarna på Käringön. Motsvarande kommer att ske på Gullholmen.

 Jag anser att de nu gällande riktlinjerna för förvaltningen

av kronoholmarna i princip bör gälla även i fortsättningen.

Detta medför att de flesta kronoholmarna inte kan förvaltas endast

utifrån marknadsmässiga synpunkter, vilket talar för att holmarna

kvarblir i statens ägo.

 På Käringön, Gullholmen och Brämön med Kalven har domänverket

gjort och planerar omfattande investeringar. Dessa utgör inte någon

olägenhet från allmän synpunkt och får anses ligga väl i linje

med riktlinjerna för förvaltningen av kronoholmarna. Jag anser

därför att de nämnda kronoholmarna bör överlåtas till det

nya bolaget. Den fortsatta exploateringen, i enlighet med de

modifierade

riktlinjerna, får då ske genom tomtförsäljning eftersom bolaget

inte kan upplåta tomträtt.

 På Käringön pågår för närvarande arbetet med att anta

områdesbestämmelser. Dessa bestämmelser syftar till att säkerställa

den kulturhistoriskt riksintressanta miljön på Käringön. Med

hänsyn till detta bör bolaget i överlåtelseavtalet åta sig

att inte överlåta fastigheter på Käringön förrän områdesbestämmelser

har meddelats för fastigheten i fråga.

 Det jag nu sagt gäller endast kronoholmar som har en omfattande

 bebyggelse. Övriga holmar är i huvudsak obebyggda. Dessa holmar

utgörs till största delen av improduktiv mark som oftast är

av stort intresse för naturvården, vilket även det talar för

ett fortsatt statligt ägande.

 Mot bakgrund av dessa överväganden föreslår jag att samtliga

kronoholmar med undantag av Käringön, Gullholmen och Brämön

med Kalven undantas från överlåtelsen till bolaget.

4.4.6 Kronotorp

Beteckningen kronotorp används som en sammanfattande benämning

på lägenheter under domänverkets förvaltning som enligt olika

regler har upplåtits för uppodling och bebyggande. Upplåtelser

av detta slag har förekommit från slutet av 1800-talet fram till

1950-talet. Huvudsyftet har varit att främja uppkomsten av mindre

jordbruk och egna hem. Senare motiv var att underlätta kronoparkernas

vård och att säkra det statliga skogsbrukets behov av arbetskraft.

 Förvaltningen av kronotorpen sker enligt av riksdagen antagna

riktlinjer

 (prop. 1979/80: 74, NU64, rskr. 414). Dessa riktlinjer behandlar

främst beräkning av avträdesersättning då en kronotorpare

lämnar sitt torp samt rätten att friköpa kronotorp.

 Bolagiseringen får inte medföra någon ändring i kronotorparnas

ställning. Bolaget bör därför i överlåtelseavtalet åta

sig att förvalta kronotorpen i enlighet med de riktlinjer

statsmakterna

meddelar. Kronotorpen utgör i allmänhet inte egna registerfastigheter,

varför de utgör delar av en fastighet. Om en sådan fastighet

överlåts vidare av bolaget måste denna överlåtelse innehålla

garantier för att kronotorparens rättigheter bevaras. Bolaget

bör därför också åta sig att inte sälja fastigheter, på

vilka det finns kronotorp, utan att iaktta detta.

 Eftersom kronotorpen oftast inte utgör egna registerfastigheter

måste vid friköp av ett kronotorp fastighetsbildning komma till

stånd. I samband med att riksdagen antog de riktlinjer jag nyss

nämnde antog riksdagen också en lag enligt vilken fastighetsbildning

i samband med friköp av kronotorp får ske även om villkoren i

fastighetsbildningslagen inte är uppfyllda. Dessutom stadgas i lagen

att förvärvstillstånd enligt jordförvärvslagen inte behövs

vid friköp av kronotorp. Denna lag bör fortsätta att gälla

efter bolagiseringen, vilket kräver en viss redaktionell ändring i

lagen.

4.4.7 Utmarksdelningsfastigheter

Mellan åren 1569 och 1801 var Öland en kunglig jaktpark. Sistnämnda

år beslöt Kungl. Maj: t att jaktparksinrättningen skulle upphöra.

Genom beslut av Kungl. Maj: t åren 1816 och 1819 tilldelades öns

hemman större delen av skogen och utmarken på ön. Vissa delar

undantogs dock som kronopark och allmänning. Dessutom undantogs

cirka 190 områden om sammanlagt 1 040 hektar, vilka avsattes för

allmänna behov till fiskelägen, stenbrott, lastplaner m. m.

 År 1928 bemyndigades Kungl. Maj: t av riksdagen (prop. 1928: 135,

JoU23, rskr. 179) att sälja eller, om det förelåg särskilda

skäl, utan vederlag överlåta sådana utmarksdelningsfastigheter

som inte användes för angivet ändamål. Med anledning av riksdagens

beslut uppdrog Kungl. Maj: t den 7 november 1929 åt kammarkollegiet

och domänverket att gemensamt utreda och handlägga ärenden angående

dispositionen av områdena. Ett stort antal av områdena har därefter

avyttrats.

 Frågan om dispositionen av de återstående för allmänna ändamål

avsatta utmarksdelningsfastigheterna togs upp år 1964 av riksdagens

revisorer. De ansåg i sin berättelse att avvecklingen även borde

omfatta områden som alltjämt utnyttjades för det ursprungliga

ändamålet. Jordbruksutskottet ansåg sig härefter (JoU 1965:

28) kunna förutsätta att nödvändiga åtgärder för en lämplig

avveckling och disposition i övrigt av de berörda områdena kom

att vidtas utan särskild åtgärd från riksdagens sida.

 Utmarksdelningsfastigheterna förvaltas idag av domänverket enligt

riktlinjer som meddelades av regeringen den 10 september 1981.

Riktlinjerna

har följande lydelse.

 "Regeringen uppdrar åt domänverket att i möjligaste mån avyttra

de på domänverkets fond upptagna utmarksfastigheterna på Öland.

Därvid skall följande gälla.

 Fastighet som nyttjas för det ändamål vartill den avsatts bör

som regel bibehållas i statlig ägo, men kan avyttras om ändamålet

med fastigheten ändock kan tryggas.

 Särskild hänsyn skall tas till natur- och kulturminnesintressena.

 Vid avyttring av strandfastighet skall villkor ställas som

säkerställer

allmänhetens rätt till fiske enligt lagen (1950: 596) om rätt

till fiske och enligt förordningen (1950: 597) om fiskerätten

vid vissa kronan tillhöriga havsstränder, skär och holmar m. m.

 Vid försäljning skall tillämpas föreskrifterna i förordningen

(1971: 727) om försäljning av staten tillhörig fast egendom

m. m. Ärende som avser avyttring utan vederlag skall underställas

regeringen för prövning.

 Vid överföring av mark till annan myndighet skall gälla

bestämmelserna

 i regeringens beslut den 28 juni 1968 angående ändrade bestämmelser

om överföring i förvaltningshänseende av staten tillhörig

egendom mellan olika kapitalfonder.

 I ärende om avyttring inhämtas yttrande från länsstyrelsen

i Kalmar län och, om särskilda skäl kan anses föreligga härför,

från kammarkollegiet."

 Som framgår av riktlinjerna skall dessa fastigheter avyttras om

de inte behövs för sitt ursprungliga ändamål. Detta innebär

att en del av fastigheterna måste undantas från en eventuell

överlåtelse

till det nya bolaget. Om de återstående fastigheterna överlåts

måste deras förvaltning kringgärdas med vissa förbehåll i

enlighet med riktlinjerna. Jag anser mot denna bakgrund att

utmarksdelningsfastigheterna

bör undantas från överlåtelsen och att därmed staten även

i fortsättningen får ansvaret för avvecklingen i enlighet med

de gällande riktlinjerna.

4.4.8 Donationer

Domänverket handhar förvaltningen av ett begränsat antal donerade

egendomar, bl. a. Huseby och Stenhammar. Där egendomen är

testamenterad

till staten med villkor att staten ej får avhända sig egendomen,

är det inte möjligt att överföra den till bolaget varför

den måste kvarbli i statens ägo.

4.5 Övrigt

Enligt vapenlagen har polisman rätt att under vissa förutsättningar

omhänderta vapen och att ta vapen i beslag. Samma rätt tillkommer

vissa tjänstemän vid olika myndigheter, däribland domänverket.

I och med bolagiseringen bör denna befogenhet för domänverkets

personal tas bort ur vapenlagen.

5 Överföring av övriga tillgångar och skulder, m. m.

Mina bedömningar och förslag: Domänkoncernen bör efter genomförd

bolagisering ges en stabil finansiell struktur på grund av

konjunkturkänsligheten

i verksamheten och för att underlätta en framtida privatisering.

Regeringen bör bemyndigas att närmare utforma villkoren för

överföringen av tillgångar och skulder varvid i huvudsak följande

bör gälla.

 Överföring av tillgångar och skulder sker i princip till bokförda

värden. Domänverkets förlagslån återbetalas. Bolaget övertar

domänverkets pensionsskuld. Särskild inleverans framflyttas till

budgetåret 1992/93.

 Skälen för mina bedömningar och förslag: Principerna för

överföring av tillgångar och skulder vid bolagisering av domänverket

är av central betydelse och bör därför enligt min mening underställas

riksdagens prövning.

 För bedömning av Domäns kapitalstruktur måste koncernens

risksituation

beskrivas. Domäns totala risk kan uppdelas i en rörelserisk och

en finansiell risk. Rörelserisken består av variationer i rörelsens

resultat och är beroende av konjunkturer samt bransch- och

företagsspecifika

faktorer. Den finansiella risken uppstår när verksamheten finansieras

med lånade medel som ger finansiella kostnader vilka belastar

resultatet.

Det finansiella risktagandet ökar med minskad andel eget kapital,

dvs. minskad soliditet.

 En hög rörelserisk kompenseras vanligen genom en hög soliditet.

En hög soliditet ger företaget möjlighet att balansera variationerna

i rörelseresultatet.

 Finansiell risk mäts vanligen genom olika mått på soliditeten

dvs. andelen eget kapital i förhållande till totalt kapital.

 Domäns rörelserisk är påtaglig genom att de dominerande

verksamheterna

skogsbruk och träförädling arbetar inom konjunkturkänsliga branscher.

 Domäns finansiella risk är för närvarande relativt låg till

följd av hög soliditet. Den i 1990 års bokslut gjorda skuldföringen

av domänverkets ovillkorade pensionsskuld om ca 1 000 milj. kr.

sänkte dock den redovisade soliditeten från 64 %

 till 52 %

.

 Räntetäckningsgraden, rörelseresultatet före räntekostnader

i förhållande till räntekostnaderna, kan sägas avspegla balansen

mellan den finansiella risken och rörelserisken. Domäns

räntetäckningsgrad

för verksamhetsåret 1991 var ca 2,4 vilket innebär att

räntekostnaderna

kan fördubblas eller rörelseresultatet halveras innan resultatet

efter finansiella poster blir negativt.

 Vid utformningen av kapitalstrukturen, dvs. fördelningen mellan

eget och lånat kapital för ett bolagiserat domänverk, har jag

utgått från följande allmänna utgångspunkter.

-- Domän skall ges en god finansiell stabilitet

-- marknadsmässiga utdelningskrav skall ställas av ägaren med

beaktande av koncernens förutsättningar

-- Domän skall i bolagsform utvecklas vidare med utgångspunkt från

den planerade omfattningen och inriktningen av verksamheten samt kunna

väl hävda sig på marknaden

Som tidigare framgått kommer viss del av domänverkets nuvarande

mark- och fastighetsinnehav antingen förbli i statens ägo eller

övergångsvis kvarbli i statens ägo i avvaktan på att vissa frågor

av juridisk karaktär blivit lösta för att därefter överföras

till bolaget. Som exempel på det sistnämnda vill jag nämna de

fastigheter där försvaret eller televerket har anläggningar

 och ledningar (avsnitt 4.1.3--4.1.4). Det viktigaste motivet till

att föra över huvuddelen av domänverkets verksamhet till bolag

är att effektivisera förvaltningen av statens kapital. Mot denna

bakgrund anser jag det viktigt att det nya bolagets verksamhet kan

påbörjas redan den 1 juli 1992.

 Det bolagiserade domänverkets kapitalstruktur och värderingen

av tillgångar och skulder har stor betydelse för det nya bolagets

utvecklingsmöjligheter och dess möjligheter att hävda sig på

den svenska skogs- och fastighetsmarknaden. Bolagets villkor bör

så långt det är möjligt vara likvärdiga med övriga svenska

skogsföretag.

 Överföringen av domänverkets verksamhet till bolagsform avses

formellt ske genom att det statligt ägda Domän AB (nuvarande

Domänföretagen

AB) övertar domänverkets verksamhet med tillhörande tillgångar

och skulder. Även de rättigheter och skyldigheter för domänverket

som är förknippade med verksamheten övertas av det nya bolaget

i den mån det är rättsligt möjligt.

 Avtal som det nya bolaget övertar kan i vissa fall innehålla

bestämmelser

 om att de inte för statens vidkommande får ändras utan riksdagens

eller regeringens godkännande. Dessa bestämmelser bör upphöra

att gälla i samband med bolagiseringen.

 Överföringen av affärsverkets tillgångar och skulder sker

genom att Domän AB förvärvar samtliga tillgångar och skulder

i affärsverket med undantag för den fasta egendom som varaktigt

av nämnda skäl skall kvarbli i statens ägo. Detta möjliggörs

genom att staten tecknar aktier i bolaget.

 Kapitalstrukturen i det nya bolaget påverkar dess affärsmässiga

förutsättningar. Med kapitalstruktur avser jag relationen mellan

eget kapital och annan finansiering. Härvid bör beaktas att

domänverkets

fastigheter är bokförda till ett värde som understiger såväl

ett beräknat marknadsvärde som taxeringsvärdet. Verkets tillgångar

utgörs dock i huvudsak av fastigheter som i sig -- liksom de flesta

fastigheter -- har en låg direktavkastning och därmed minskar

möjligheterna

för verksamheten att bära en hög räntebörda utan att löpande

realisera tillgångar. Tillgångarna och skulderna bör därför

överföras till bokförda värden.

 Som jag tidigare nämnt innehar domänverket 25 %

 av aktierna i AB Statens Skogsindustrier (ASSI). Såväl domänverket

som ASSI omfattas av riksdagens bemyndigande (prop. 1991/92: 69, NU10,

rskr. 92) att privatisera vissa statligt ägda företag. I syfte

att underlätta en privatisering av ASSI anser jag att domänverkets

aktier i ASSI även i fortsättningen bör ligga kvar i staten.

 Till följd av beslut med anledning av den tidigare regeringens

skrivelse 1990/91: 50 om åtgärder för att stabilisera ekonomin

och begränsa tillväxten av de offentliga utgifterna skall domänverket

under budgetåret 1991/92 som särskild inleverans till staten, utöver

ordinarie sådan för år 1991, inleverera 1450 milj. kr. Med hänsyn

till att tidpunkten för ombildningen av domänverket till aktiebolag

framflyttas till den 1 juli 1992 i stället för den 1 januari 1992

som tidigare planerats, kommer även tidpunkten för den särskilda

inleveransen att flyttas fram. Den bör nu ske budgetåret 1992/93

i stället för budgetåret 1991/92. Denna skuld övertas av bolaget

i den mån den inte regleras i annan ordning. Framflyttningen av

denna inleverans kommer att medföra vissa positiva effekter på

bolagets resultat och kapitalstruktur.

 Delar av domänverkets fastighetsinnehav kommer ägarmässigt

att överföras till bolaget först fr. o. m. den 1 januari 1993.

Jag har vidare framhållit det angelägna i att det inom verket

för närvarande pågående fastighetsförsäljningsprogrammet

kan fortsätta som planerat. Mot denna bakgrund kommer det nya bolaget

att för statens räkning fullfölja planerade försäljningar

under andra halvåret 1992. Dessa fastigheter överförs därmed

inte till bolaget. Intäkterna från försäljningen som översiktligt

f. n. beräknas uppgå till drygt 500 milj. kr. räknas i stället

på lämpligt sätt av mot den särskilda inleveransen.

 Av ovan redovisade särskilda inleverans på 1 450 milj. kr. beräknas,

efter avräkning av uppnådda försäljningsintäkter enligt ovan

ca 950 milj. kr. återstå. En närmare avräkning av beloppen får

ske i samband med att nämnda fastighetsförsäljningsprogram

avslutats. Inleveransen beräknas ske under budgetåret 1992/93 vid

tre tillfällen under våren 1993. Från denna inleverans får dock

på lämpligt sätt även avräknas högst 550 milj. kr. avseende

transaktionskostnader för bolaget i form av stämpelskatter och

lagfartsavgifter. Eventuell resterande del av nämnda 550 milj. kr.

skall -- tillsammans med återstående del av den särskilda inleveransen

-- levereras in när samtliga överlåtelser är genomförda.

 Enligt beslut av riksdagen våren 1979 (prop. 1978/79: 125, NU34,

rskr. 447) disponerar domänverket ett förlagslån som får lyftas

av verket och användas för inköp av skogsmark efter beslut av

regeringen i varje särskilt fall. För lån som lyfts skall verket

betala räntan till staten med 4 %

. Förlagslånet var från början 500 milj. kr. och uppgår i dag

till 476 milj. kr. Med utgångspunkt i den inriktning, de

förutsättningar

som gäller för lånet och den karaktär av kapitaltillskott som

det innebar anser jag att lånet bör omvandlas till eget kapital

i Domän AB.

 Det statliga pensionssystemet är uppbyggt så att gjorda

pensionsåtaganden

hittills i princip inte periodiserats utan belastat bl. a.

affärsverkets

rörelse i samband med utbetalningen. Detta har medfört att domänverket

tidigare inte redovisat någon pensionsskuld i balansräkningen.

I ett aktiebolag skulle däremot reserver ha lagts upp för att

möta dessa utgifter. Mot denna bakgrund har regeringen medgivit

att domänverket fr. o. m. den 31 december 1990 övergått till

att göra avsättningar för pensionsskuld i sin redovisning.

Avsättningarna innefattar pensionsåtaganden för utgående pensioner

och oantastbara utfästelser till anställda och uppgick nämnda

datum till 1 013 milj. kr. En mot den avsatta pensionsskulden om 1

013 milj. kr. svarande uppskrivning av domänverkets fastighetsinnehav

genomfördes per den 31 december 1990 i verkets bokslut. Denna skuld

 beräknas per utgången av år 1991 uppgå till ca 1 160 milj. kr.

Utöver nämnda pensionsåtaganden har verket per detta datum en

villkorad pensionsskuld på ca 280 milj. kr. Vidare åvilar det

domänverket

att löpande betala livräntor avseende arbetsskador. Domänverkets

totala pensionsskuld inkl. arbetsskadelivräntor uppgår till ca

1 550 milj. kr. Vid övergång till bolagsform är det enligt min

mening rimligt att bolaget övertar pensionsskulden och de åtaganden

avseende livräntor för arbetsskador som

verket har vid bolagiseringen. En sådan överföring medför att

löneskattebetalning utlöses avseende överförd pensionsskuld

i stället för att utfalla i takt med att pensionsutbetalningarna

görs. Den särskilda löneskatten som kan komma att utlösas

beräknas till uppemot 315 milj. kr. och eftersom det i princip

enbart är en periodisering av framtida inbetalningar bör denna

skatt erläggas av bolaget.

 Som jag tidigare framhållit kommer en del av domänverkets nuvarande

fastigheter att överföras till det nya bolaget först efter det

att rättsliga förutsättningar föreligger för ett statligt

bibehållande av äganderätten till t. ex. försvarsanläggningar

och teleledningar etc. Sådana förutsättningar beräknas föreligga

den 1 januari 1993. Mot denna bakgrund kommer domänverkets tillgångar

och skulder att överföras till bolaget i två steg. Sålunda avses

per den 1 juli 1992 överföring till bolaget ske av i princip verkets

nuvarande tillgångar exkl. visst fastighetsinnehav, verkets nuvarande

rörelseskulder samt tidigare nämnda tillkommande pensionsskuld,

löneskatteskuld, inleveransskuld, m. m. Resterande

fastighetstillgångar

överförs till bolaget med början den 1 januari 1993.

 För att möjliggöra för det nya bolaget att redan den 1 juli

1992 överta nämnda skulder måste bolaget ges en substans motsvarande

den som

bolaget skulle ha erhållit om fastigheterna redan från detta datum

kunnat överföras. Mot denna bakgrund kommer bolaget vid övertagandet

av skulderna att erhålla en fordran på staten motsvarande det

beräknade

bokförda värdet på de fastigheter som bolaget senare kommer att

överta. Denna fordran kommer att löpa utan ränta samtidigt som

bolaget utan ersättning disponerar det vid varje tillfälle ej

överförda fastighetsinnehavet.

 Domänverkets fastighetsinnehav är per utgången av år 1991 preliminärt

 upptaget i verkets redovisning till ett värde om drygt 3 000 milj.

kr. och utgör den dominerande delen av Domänkoncernens samtliga

tillgångar. Vid bedömning av värdet på koncernens övriga tillgångar

och skulder kan nämnas att dessa i princip samtliga är direkt

hänförliga till den i koncernen bedrivna rörelsen. Dess bokförda

värden torde även kunna anses återspegla för rörelsen och

dess bedrivande relevanta och rimligt beräknade värden. Några

för bedömningen av värdet av hela domänverket avgörande

övervärden i redovisade tillgångar utöver fastigheter föreligger

sålunda inte enligt min mening.

 För att ge det nya bolaget en rimlig synlig soliditet i relation

till marknadsvärdet på tillgångarna bör de av verkets fastigheter

som skall överföras till det nya bolaget före en bolagisering

skrivas upp. Uppskrivningen bör tillsammans med de uppskrivningar

som skett i verkets bokslut för åren 1990 och 1991 uppgå till

sammanlagt 3 000 milj. kr.

 Domäns samlade tillgångar exkl. aktierna i ASSI beräknas vid

utgången av år 1991, om hela nämnda uppskrivning beaktas, ha ett

bokfört värde om ca 7 800 milj. kr. De samlade skulderna beräknas

uppgå till ca 4 100 milj. kr. efter beaktande av ovan nämnda

tillkommande

skulder och avräkning avseende de för statens räkning gjorda

fastighetsförsäljningarna. Som jag tidigare nämnt bör överföringen

av övriga tillgångar och skulder ske till bokförda värden.

Härvid uppgår skillnaden mellan tillgångar och skulder till ca

3 700 milj. kr.

 Med hänvisning till de principer jag ovan redovisat är det min

bedömning att Domän AB när ovan nämnda åtgärder genomförts

kommer att få en god kapitalstruktur. När överenskomna mark-

och fastighetsöverlåtelser är genomförda kan Domän AB beräknas

ha ett eget kapital i storleksordning 3 800 milj. kr. med 1991 års

värden som utgångspunkt vilket i förhållande till totala kapitalet

ger en soliditet på ca 49 %

. Därtill kommer resultatet av verksamheten under 1992 intill

bolagiseringen.

Räntetäckningsgraden beräknas efter att pågående

fastighetsförsäljningsprogram

genomförts komma att uppgå till ca 1,7. Detta ligger i nivå med

konkurrerande företags.

 Överlåtelsen kommer att regleras i ett avtal mellan staten och

Domän AB. I avtalet anges vilka tillgångar, skulder samt rättigheter

och åtaganden som överförs till Domän AB. Ett sådant avtal

förbereds för närvarande. Avtalen mellan staten och Domän

AB avses att tecknas före halvårsskiftet 1992.

 Mot bakgrund av ovan sagda förordar jag att regeringen föreslår

riksdagen att godkänna överföringen av tillgångar och skulder

till Domän AB i enlighet med de principer som här redovisats.

Det bör dock ankomma på

regeringen att närmare utforma villkoren för överföringen

av tillgångar och skulder.

6 AB Göta kanalbolag

Mitt förslag: Kanalfastigheten överlåts till staten medan bolaget

behåller övrig skogsmark. Det statliga ägaransvaret för kanalen,

kan liksom för all annan mark som kvarstannar i statens ägo,

tills vidare utövas av byggnadsstyrelsen. I överlåtelseavtalet

mellan staten

och det nya domänbolaget bör bolaget få i uppdrag att under en

 begränsad avtalsperiod på fyra år svara för drift och underhåll

av kanalen inom ramen för nu gällande upprustningsplan.

 Skälen för mitt förslag: Göta kanal är ett kulturhistoriskt

byggnadsverk som innefattar, förutom själva kanalen, byggnader

och miljöer av historiskt, socialt och tekniskt intresse. Kanalen

besöks årligen av ca 1,5 miljoner människor som på olika sätt

tillbringar sin fritid på och vid kanalen. Härigenom är kanalen

även ett av landets större turistobjekt. Underhållet av kanal,

slusstrappor och andra områden längs den 19 mil långa farleden

är omfattande och nödvändigt för att bevara området samt

att göra det tillgängligt för de besökande.

 Verksamheten inom AB Göta kanalbolag innefattar drift av kanalen

och viss fastighetsförvaltning omfattande bl. a. 3 800 ha skogsmark.

Kanaldriften har svag lönsamhet men kompenseras till viss del av

förvaltningsverksamheten. Kanalbolaget omsatte år 1991 ca 24 milj.

kr. och sysselsatte 50 personer. Bolaget redovisade detta år ett

resultat före extraordinära poster på ca 1,7 milj. kr. inkl.

bidrag från berörda landsting.

 Enligt regeringens beslut den 30 maj 1984 ålades domänverket att

överta förvaltningen av statens aktier i AB Göta kanalbolag.

Inför överföringen av aktierna redovisades ett omfattande

upprustningsbehov

inom bolaget för att möjliggöra fortsatt kanalverksamhet. Vidare

angavs att fortsatta driftsunderskott i kanalrörelsen sannolikt

inte kunde undvikas.

 Efter förslag från regeringen beslutade riksdagen i december 1984

(prop. 1984/85: 25, NU35, rskr. 87) om vissa ekonomiska åtgärder

för att trygga den nödvändiga upprustningen av kanalen samt

för att täcka förluster i bolaget till följd av underskott

i kanalrörelsen. Av riksdagens beslut framgick också att det inte

var rimligt att domänverket skulle behöva ta det ekonomiska ansvaret

för upprustningen. Finansieringen av upprustningen skulle ske genom

beredskapsarbete, direkta anslag över statsbudgeten eller efter

särskilt regeringsbeslut som bidrag från domänverket vilket skulle

avräknas mot verkets inleverans av överskottsmedel till staten.

Vid tidpunkten för riksdagens beslut beräknades upprustningsbehovet

till 40 milj. kr. för perioden 1985/86 -- 1989/90 och till 47 milj.

kr. för perioden 1990/91--1994/95 i 1984 års penningvärde.

 I budgetpropositionen för år 1990 (prop. 1989/90: 100, NU28, rskr.

248) behandlades på nytt frågan om fortsatt upprustning av Göta

kanal under perioden 1990/91--1994/95. Som underlag för bedömning

av kvarvarande upprustningsbehov redovisades resultatet av en av

sjöfartsverket genomförd utredning. I propositionen beräknades

den sammanlagda kostnaden för upprustning under ovan nämnda

femårsperiod

till 76 milj. kr. i 1989 års penningvärde. Till denna kostnad kommer

ett beräknat negativt resultat i kanalbolaget på totalt ca 1,8

milj. kr. för åren 1990--1992. Sammanlagt beräknades en kostnad

om i genomsnitt ca 15,6 milj. kr. per budgetår under perioden

1990/91--1994/95.

Efter år 1995 beräknas den årliga underhållskostnaden uppgå

till 9--10 milj. kr.

 I syfte att upprätthålla Göta kanal som ett kulturhistoriskt

byggnadsverk och möjliggöra att kanalen förblir ett attraktivt

turistmål har regering och riksdag genom olika beslut bidragit med

totalt ca 80 milj. kr. för upprustning av kanalen under perioden

1985/86--1991/92. Senast beslutade regeringen den 29 augusti 1991

om nedsättning av domänverkets inleveranskrav för år 1991 på

16 milj. kr. som bidrag till domänverket för upprustning av Göta

kanal budgetåret 1991/92.

 Enligt regeringens proposition 1991/92: 38 om inriktningen av den

ekonomiska politiken redovisas bl. a. regeringens strategi för

förmögenhetsförvaltningen

(avsnitt 4.11 s. 63) innebärande bl. a. att staten bör

effektivisera sitt ägande. Strategin för förmögenhetsförvaltningen

bygger på tre faktorer. En tydlig statlig ägarfunktion som upphandlar

tjänster på marknaden, brukare som inte är bundna att nyttja

statens tillgångar samt föreskrifter som utfärdas av ansvariga

tillsynsmyndigheter eller av statsmakterna. För Göta kanalbolag

innebär denna strategi att drift och underhåll av kanalen bör

skiljas från ägandet av kanalen. Drift och underhåll bör på

sikt upphandlas i konkurrens på marknaden.

 Mot bakgrund därav anser jag att följande bör gälla för

Göta kanalbolag i samband med att domänverket ombildas till aktiebolag

den 1 juli 1992. Kanalfastigheten överlåts till staten medan bolaget

behåller övrig skogsmark. Det statliga ägaransvaret för kanalen,

kan liksom för all annan mark som kvarstannar i statens ägo,

tills vidare att utövas av byggnadsstyrelsen. I överlåtelseavtalet

mellan staten och det nya domänbolaget bör bolaget få i uppdrag

att under en begränsad avtalsperiod på fyra år svara för drift

och underhåll av kanalen enligt gällande upprustningsplaner.

Verksamheten

finansieras inom ramen för de villkor som anges i överlåtelseavtalet

mellan staten och Domän AB. Genom denna lösning anser jag att

såväl bevarandet av Göta kanals kulturhistoriska värde som

upprustningen av kanalen säkerställs. Lösningen motsvarar också

på sikt redovisad strategi för förmögenhetsförvaltningen.

7 Upprättade lagförslag

I enlighet med vad jag nu har anfört har det inom näringsdepartementet

upprättats förslag till

 1. lag om ändring i rennäringslagen (1971: 437),

 2. lag om ändring i lagen (1980: 565) om undantag från

fastighetsbildningslagen

(1970: 988) och jordförvärvslagen (1979: 230) vid friköp av kronotorp,

 3. lag om ändring i jaktlagen (1987: 259),

 4. lag om ändring i vapenlagen (1973: 1176).

 Jag har i detta ärende samrått med berörda statsråd.

8 Specialmotivering

8.1 Förslaget till lag om ändring i rennäringslagen (1971: 437)

3, 16, 18 och 21 §§

 Enligt den ursprungliga lydelsen av paragraferna har samebyn och

dess medlemmar vissa angivna rättigheter på mark som ägs av staten.

Sådan mark benämns i lagen kronomark. Genom den föreslagna ändringen

bibehålls de angivna rättigheterna på sådan mark som vid utgången

av juni 1992 tillhörde staten men som därefter har överlåtits

till annan. För enkelhets skull bibehålls termen kronomark för

sistnämnda typ av mark eftersom den marken i lagen intar samma

ställning

som statlig mark. Den mark som vid utgången av juni 1992 var i statlig

ägo behåller alltså sin ställning som kronomark oavsett i vems

ägo den därefter är.

 I paragraferna har också vissa redaktionella ändringar gjorts.

3 §

Enligt 3 § första stycket 1 får renskötsel bedrivas hela året

i Norrbottens och Västerbottens läns lappmarker dels ovanför

odlingsgränsen, dels nedanför denna gräns på mark som tillhör

staten (kronomark) och renbetesland där skogsrenskötsel av ålder

bedrivs under våren, sommaren eller hösten. Paragrafens andra stycke

innehåller vissa definitioner. Med renbetesland förstås enligt

bestämmelsen mark som vid avvittringen förklarats utgöra renbetesland

eller av ålder använts som sådant land. I lagen (1928: 309) om

de svenska lapparnas rätt till renbete i Sverige som föregick

 den nuvarande rennäringslagen, gjordes skillnad mellan

fjällrenskötselns

 och skogsrenskötselns rätt till betesområden. Skogssamerna fick

enligt 3 § 1 mom. lagen uppehålla sig med sina renar hela året

inom lappmarkerna ovanför odlingränsen samt nedanför denna gräns

på mark som antingen tillhör kronan eller utgör renbetesland,

"dock att de må uppehålla sig endast å trakter, där skogsrenskötsel

av ålder förekommer under våren, sommaren eller hösten". I

betänkandet (SOU 1968: 16) Rennäringen i Sverige föreslog 1964

års rennäringssakkunniga att rådande skillnad i rättsställning

mellan fjäll- och skogsrenskötseln skulle avskaffas. "Någon väsentlig

vare sig inskränkning eller utvidgning av de nuvarande rättigheterna,

vilka lagfästs efter ingående överväganden och numera får

betraktas som hävdvunna, har inte ansetts böra vidtagas," anförde

de sakkunniga. Rennäringssakkunnigas förslag om renskötselområdets

omfattning antogs i det väsentliga av riksdagen (prop. 1971: 51,

JoU37). Någon diskussion om ändring av områdesbestämningen förekom

inte, vare sig i propositionen eller i utskottets betänkande.

Bestämmelsen

har i sin nuvarande lydelse vid tillämpningen ibland uppfattats

så, att renskötsel får bedrivas

hela året på all mark nedanför odlingsgränsen som tillhör staten

(1990/

91: JoU22). Genom en redaktionell ändring av punkten 1 framgår

klarare att som villkor för att renskötsel skall få bedrivas

hela året krävs, även i fråga om statens mark, att skogsrenskötsel

av ålder bedrivs där under våren, sommaren eller hösten.

 Genom en ändring av första stycket punkten 1 bibehålls i Jämtlands

och Kopparbergs län rätten till renbete hela året även utan

upplåtelse på de områden som vid utgången av juni 1992 tillhörde

staten och var särskilt upplåtna till renbete. Skälen till ändringen

framgår av avsnitt 4.2.6.

17 §

Genom en ändring i paragrafens första stycke får virke till

anläggning,

byggnad samt bränsle och slöjdvirke tas även inom de områden

i Jämtlands och Kopparbergs län som vid utgången av juni 1992

tillhörde staten och som var särskilt upplåtna till renbete.

Av bestämmelsens tredje stycke, som inte har ändrats, framgår

vad som får avverkas eller tillgodogöras. Skälen till ändringen

framgår av avsnitt 4.2.6.

21 §

Genom en ändring i paragrafens första stycke behöver ersättning

inte lämnas för de lövträd som avverkas inom de områden i

Jämtlands och Kopparbergs län som vid utgången av juni 1992 tillhörde

staten och som var särskilt upplåtna till renbete. Skälen till

ändringen framgår av avsnitt 4.2.6.

25 §

I ett nytt fjärde stycke ges samebymedlemmar rätt till jakt efter

rovdjur samt husbehovsfiske inom de delar av samebyns betesområde

som ligger inom de delar av Jämtlands och Kopparbergs län som

vid utgången av juni 1992 tillhörde staten och som var särskilt

upplåtna till renbete hela året. Skälen till ändringen framgår

av avsnitt 4.2.6.

8.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1980: 565) om undantag

från fastighetsbildningslagen (1970: 988) och jordförvärvslagen

(1979: 230) vid friköp av kronotorp

1 §

Genom den föreslagna ändringen kommer lagen att vara tillämplig

på lägenhet som vid utgången av juni 1992 stod under domänverkets

förvaltning oavsett vem som därefter äger lägenheten.

8.3 Förslaget till lag om ändring i jaktlagen (1987: 259)

10 a §

Bestämmelsen har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt

4.1.9). Stadgandet innebär ett undantag från huvudregeln att

jakträtten

tillkommer markägaren. På de berörda områdena tillkommer jakträtten

staten som där har samma befogenheter som en vanlig

jakträttsinnehavare.

Jakträtten är knuten till vissa områden och påverkas därför

inte av ägarbyten eller ändringar i fastighetsindelningen.

 Följande områden omfattas av bestämmelsen. Kronoparken Fjällveden

i Södermanlands län, kronoparken Tullgarn och angränsande

kronoegendomar

ävensom kronoegendomarna på Eriksö i Södermanlands län, kronoparken

Karlsby i Östergötlands län, kronoegendomen Ottenby kungsladugård

i Kalmar län, kronoparken Halle- och Hunneberg i Älvsborgs och

Skaraborgs län, kronoparken Haddebo i Örebro län, kronoparken

Grönbo i Örebro och Västmanlands län samt kronoparken Kloten

i Örebro, Västmanlands och Kopparbergs län. De nämnda områdena

finns angivna i ett kungligt brev den 17 augusti 1951.

8.4 Förslaget till lag om ändring i vapenlagen (1973: 1176)

32 och 41 §§

I paragraferna ges bestämmelser om vissa befogenheter för personal

vid ett antal angivna myndigheter. Genom ändringen tas domänverket

bort från de angivna myndigheterna.

9 Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

 dels att anta förslagen till

 1. lag om ändring i rennäringslagen (1971: 437),

 2. lag om ändring i lagen (1980: 565) om undantag från

fastighetsbildningslagen

(1970: 988) och jordförvärvslagen (1979: 230) vid friköp av kronotorp,

 3. lag om ändring i jaktlagen (1987: 259),

 4. lag om ändring i vapenlagen (1973: 1176),

 dels att godkänna

 5. de riktlinjer för försäljning av mark till enskilda som

jag förordat (avsnitt 4),

 6. de riktlinjer för överföringen av fast egendom från staten

till Domän AB som jag förordat (avsnitt 4),

 7. de riktlinjer för överföringen av tillgångar och skulder

från staten till Domän AB som jag förordat (avsnitt 5),

 8. de riktlinjer för det framtida ansvaret för Göta kanalbolag

som jag förordat (avsnitt 6),

 dels att bemyndiga regeringen

 9. att genomföra ombildningen av domänverket till ett aktiebolag

enligt de riktlinjer jag förordat.

10 Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och

beslutar att genom proposition förelägga riksdagen vad föredraganden

har anfört för de åtgärder och de ändamål som framgår av

föredragandens hemställan.

/1/

1 Senaste lydelse 1991: 1181.

 /2/

2 Senaste lydelse 1991: 1181.

 Bilaga 1

Lagrådsremissens lagförslag

1 Förslag till

Lag om ändring i rennäringslagen (1971: 437)

 Härigenom föreskrivs att 3, 16, 17, 18, 21 och 25 §§

rennäringslagen

(1971: 437) skall ha följande lydelse.

3 §

/kolumn1/ Renskötsel får bedrivas

/kolumn2/ Renskötsel får bedrivas

/kolumn1/ 1. hela året

/kolumn2/ 1. hela året

/kolumn1/ i Norrbottens och Västerbottens

/kolumn2/ i Norrbottens och Västerbottens-

läns lappmarker dels ovanför od-

/kolumn2/läns lappmarker dels ovanför od-

lingsgränsen, dels nedanför denna

/kolumn2/lingsgränsen, dels nedanför denna

gräns på mark som tillhör staten

/kolumn2/gräns på mark där skogsrenskötsel

(kronomark) och renbetesland där

/kolumn2/av ålder bedrivs under våren, som-

skogsrenskötsel av ålder bedrives

/kolumn2/maren eller hösten och marken an-

under våren, sommaren eller hös-

/kolumn2/tingen utgör renbetesland eller till-

ten, på renbetesfjällen i Jämtlands

/kolumn2/hör eller vid utgången av juni 1992

län,

/kolumn2/tillhörde staten (kronomark), på

/kolumn2/renbetesfjällen i Jämtlands län,

/kolumn1/ inom de områden i Jämtlands

/kolumn2/ inom de områden i Jämtlands

och Kopparbergs län som särskilt

/kolumn2/och Kopparbergs län som vid ut-

upplåtits till renbete,

/kolumn2/gången av juni 1992 tillhörde staten

/kolumn2/och var särskilt upplåtna till ren- bete, /kolumn1/

2. den 1 oktober--den 30 april

/kolumn2/ 2. den 1 oktober--den 30 april

/kolumn1/ i övriga delar av lappmarkerna

/kolumn2/ i övriga delar av lappmarkerna

nedanför odlingsgränsen,

/kolumn2/nedanför odlingsgränsen,

/kolumn1//kolumn1/ inom sådana trakter utanför

/kolumn2/ inom sådana trakter utanför

lappmarkerna och renbetesfjällen

/kolumn2/lappmarkerna och renbetesfjällen

där renskötsel av ålder bedrives vis-

/kolumn2/där renskötsel av ålder bedrivs vissa sa tider av året.

/kolumn2/tider av året.

 Med renbetesland förstås mark som vid avvittringen förklarats

utgöra renbetesland eller av ålder använts som sådant land.

Med renbetesfjällen förstås de vid avvittringen för samerna

avsatta renbetesfjällen och de områden som sedermera upplåtits

till utvidgning av dessa fjäll.

16 §

 Sameby får inom byns betesområde utföra arbetshage eller annat

stängsel för renarna, renslakteri eller annan anläggning som

behövs för renskötseln.

 Sameby eller medlem i byn får på utmark inom byns betesområde

 uppföra renvaktarstuga, kåta, förvaringsbod eller annan mindre

byggnad som behövs för renskötseln.

/kolumn1/ Är anläggning som anges i första

/kolumn2/ Om en anläggning som anges i

stycket avsedd för stadigvarande

/kolumn2/första stycket är avsedd för stadig-

bruk, skall den förläggas till plats

/kolumn2/varande bruk, skall den förläggas

som anvisas av markens ägare. Det-

/kolumn2/till en plats som anvisas av markens samma gäller i fråga

om byggnad

/kolumn2/ägare. Detta gäller också i fråga om

som anges i andra stycket, om den

/kolumn2/sådan byggnad som anges i andra

skall uppföras för stadigvarande

/kolumn2/stycket, om den skall uppföras för

bruk nedanför odlingsgränsen eller

/kolumn2/stadigvarande bruk nedanför od-

utanför renbetesfjällen på annan

/kolumn2/lingsgränsen eller utanför renbe-

mark än kronomark under statens

/kolumn2/tesfjällen på annan mark än krono-

omedelbara disposition eller mark

/kolumn2/mark som står eller vid utgången av

som vid avvittring utlagts till all-

/kolumn2/juni 1992 stod under statens ome-

männingsskog.

/kolumn2/delbara disposition eller mark som

/kolumn2/vid avvittring lagts ut till allmän- ningsskog.

 Vill sameby eller, om byggnad skall uppföras av medlem i byn, denne

icke godtaga anvisad plats, bestämmer länsstyrelsen platsen.

17 §

/kolumn1/ Behövs virke till anläggning eller

/kolumn2/ Om det behövs virke till en an-

byggnad som avses i 16 § första el-

/kolumn2/läggning eller en byggnad som avses ler andra stycket,

får skog avverkas

/kolumn2/i 16 § första eller andra stycket, får

på de delar av betesområdet som

/kolumn2/skog avverkas på de delar av betes-

hör till lappmarkerna eller renbe-

/kolumn2/området som hör till lappmarker-

tesfjällen. Inom samma delar av be-

/kolumn2/na, renbetesfjällen eller de områden tesområdet får

medlem i samebyn

/kolumn2/i Jämtlands och Kopparbergs län

för eget behov taga bränsle och

/kolumn2/som vid utgången av juni 1992 till-

slöjdvirke.

/kolumn2/hörde staten och var särskilt upplåt-

/kolumn2/na till renbete. Inom samma delar av betesområdet får

medlemmar

i samebyn för eget behov ta bränsle och slöjdvirke.

 Växande barrträd får avverkas endast efter anvisning av markens

ägare eller brukare, om denne ej medger annat.

 På sådan mark utanför lappmarkerna och renbetesfjällen som

hör till samebys betesområde får byn eller medlem i byn för

ändamål som anges i

första stycket taga endast torra träd, vindfällen, skogsavfall,

tall- och grantjur eller, för tillfälligt behov, på utmark växande

lövträd.

18 §

/kolumn1/ Medlem i sameby har rätt att

/kolumn2/ Medlemmar i en sameby har rätt

inom byns betesområde på krono-

/kolumn2/att ta virke inom byns betesområde

mark under statens omedelbara

/kolumn2/på kronomark som står eller som

disposition eller mark som vid av-

/kolumn2/vid utgången av juni 1992 stod un-

vittring utlagts till allmänningsskog

/kolumn2/der statens omedelbara disposition

taga virke till uppförande eller om-

/kolumn2/eller mark som vid avvittring lagts

byggnad av familjebostad. Avverk-

/kolumn2/ut till allmänningsskog för att upp-

ning får ske endast efter anvisning

/kolumn2/föra eller bygga om familjebostad.

av markägare.

/kolumn2/Avverkning får ske endast efter an-

/kolumn2/visning av markägare.

21 §

/kolumn1/ För skog som avverkas på krono-

/kolumn2/ För skog som avverkas på krono-

mark under statens omedelbara

/kolumn2/mark som står eller som vid utgång-

disposition eller mark som vid av-

/kolumn2/en av juni 1992 stod under statens

vittring utlagts till allmänningsskog

/kolumn2/omedelbara disposition eller mark

behöver ersättning ej lämnas. Det-

/kolumn2/som vid avvittring lagts ut till all-

samma gäller växande lövträd som

/kolumn2/männingsskog behöver ersättning

eljest tages inom lappmarkerna el-

/kolumn2/inte lämnas. Detta gäller också väx-

ler på renbetesfjällen.

/kolumn2/ande lövträd som annars tas inom

/kolumn2/lappmarkerna, på renbetesfjällen samt inom de områden

i Jämtlands och Kopparbergs län som vid ut- gången av juni 1992

tillhörde staten och var särskilt upplåtna till renbe- te.

 I andra fall än som avses i första stycket skall ersättning

lämnas för rotvärdet av växande träd som tages. Kan överenskommelse

ej uppnås om ersättningen, utser länsstyrelsen på begäran

av part någon att söka förlika parterna.

25 §

 Medlem i sameby får jaga och fiska på utmark inom de delar av byns

betesområde som hör till renbetesfjällen eller lappmarkerna,

när renskötsel är tillåten där.

 Första stycket äger motsvarande tillämpning på medlem i sameby

som tillfälligt uppehåller sig inom annan samebys betesområde

för renskiljning eller annat ändamål som har samband med renarnas

skötsel. Han får dock jaga och fiska endast för sitt uppehälle.

 Uppehåller sig björn, varg, järv eller lo bevisligen i trakten,

får jakt efter sådant djur företagas på mark som anges i första

stycket inom annan samebys betesområde, i den mån regeringen eller

myndighet, som regeringen bestämmer, tillåter det.

 Inom de områden i Jämtlands och Kopparbergs län som vid utgången

av juni 1992 tillhörde staten och var särskilt upplåtna till

renbete får medlem i sameby inom byns betesområde fiska till husbehov

samt jaga rovdjur, i den mån regeringen eller myndighet som regeringen

bestämmer tillåter det.

--

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1992.

2 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1980: 565) om undantag från

fastighetsbildningslagen

(1970: 988) och jordförvärvslagen (1979: 230) vid friköp av kronotorp

 Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1980: 565) om undantag från

fastighetsbildningslagen (1970: 988) och jordförvärvslagen (1979:

230) vid friköp av kronotorp skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

/kolumn1/ Med friköp av kronotorp avses i

/kolumn2/ Med friköp av kronotorp avses i

denna lag att innehavare av sådan

/kolumn2/denna lag att innehavaren av en så-

lägenhet under domänverkets för-

/kolumn2/dan lägenhet som har upplåtits så-

valtning som har upplåtits såsom

/kolumn2/som skogstorp, odlingslägenhet, ko-

skogstorp, odlingslägenhet, kolo-

/kolumn2/lonat, kronotorp eller kronolägen-

nat, kronotorp eller kronolägenhet

/kolumn2/het och som vid utgången av juni

förvärvar lägenheten eller del därav /kolumn2/1992 stod under

domänverkets för-

med äganderätt.

/kolumn2/valtning förvärvar lägenheten eller

/kolumn2/en del av den med äganderätt.

--

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1992.

3 Förslag till

Lag om ändring i jaktlagen (1987: 259)

 Härigenom föreskrivs i fråga om jaktlagen (1987: 259),

 dels att 10 § skall ha följande lydelse,

 dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 10 a §, av

följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

10 §

/kolumn1/ Fastighetsägaren har jakträtten

/kolumn2/ Fastighetsägaren har jakträtten

på den mark som hör till fastighe-

/kolumn2/på den mark som hör till fastighe-

ten, om inte annat följer av andra

/kolumn2/ten, om inte annat följer av andra

stycket eller av 11 §. I jakträtten in-

/kolumn2/stycket eller av 10 a § eller 11 §. I

går rätt att tillgodogöra sig vilt som

/kolumn2/jakträtten ingår rätt att tillgodogöra omhändertas,

påträffas dött eller

/kolumn2/sig vilt som omhändertas, påträffas

dödas i annat sammanhang än vid

/kolumn2/dött eller dödas i något annat sam-

jakt, om inte annat följer av före-

/kolumn2/manhang än vid jakt, om inte annat skrifter meddelade med

stöd av

/kolumn2/följer av föreskrifter meddelade

25 §.

/kolumn2/med stöd av 25 §.

 Vid jordbruksarrende har arrendatorn jakträtten på den arrenderade

marken, om inte annat har avtalats.

 Om samernas rätt att jaga finns särskilda bestämmelser.

10 a §

 Staten har jakträtten på kronoparken Fjällveden i Södermanlands

län, kronoparken Tullgarn och angränsande kronoegendomar ävensom

kronoegendomarna på Eriksö i Södermanlands län, kronoparken

Karlsby i Östergötlands län, kronoegendomen Ottenby kungsladugård

i Kalmar län, kronoparken Halle- och Hunneberg i Älvsborgs och

Skaraborgs län, kronoparken Haddebo i Örebro län, kronoparken

Grönbo i Örebro och Västmanlands län samt kronoparken Kloten

i Örebro, Västmanlands och Kopparbergs län.

--

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1992.

4 Förslag till

Lag om ändring i vapenlagen (1973: 1176)

 Härigenom föreskrivs att 32 och 41 §§ vapenlagen (1973: 1176)

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

32 §1

 Föreligger risk för missbruk av skjutvapen, kan polismyndighet

besluta att vapnet och därtill hörande ammunition skall omhändertagas.

Är faran för missbruk överhängande, får polisman även utan

sådant beslut omhändertaga vapnet och ammunitionen. I sådant fall

skall polismannen skyndsamt anmäla åtgärden hos polismyndigheten,

som omedelbart skall pröva om omhändertagandet skall bestå.

/kolumn1/ Vad som i första stycket sägs om

/kolumn2/ Vad som i första stycket sägs om

polisman gäller även av länsstyrel-

/kolumn2/polisman gäller även jakttillsyns-

sen förordnade jakttillsynsmän

/kolumn2/män som förordnats av länsstyrel-

samt personal vid kustbevakning-

/kolumn2/sen samt personal vid kustbevak-

en, domänverket, tullverket eller

/kolumn2/ningen och tullverket eller särskilt

särskilt förordnade tjänstemän vid

/kolumn2/förordnade tjänstemän vid länssty-

länsstyrelsen.

/kolumn2/relsen.

 Finns någon som har tillstånd att inneha den omhändertagna egendomen

och återkallas ej tillståndet, skall egendomen återlämnas till

innehavaren så snart det skäligen kan antagas att det ej längre

föreligger någon risk för missbruk. Detsamma gäller, om den

omhändertagna egendomen får innehas utan tillstånd enligt denna lag.

41 §2

 Angående beslag av egendom, som kan antagas vara förverkad enligt

40 §, gäller bestämmelserna om beslag i rättegångsbalken med

följande avvikelser.

/kolumn1/ 1. Av länsstyrelsen förordnade

/kolumn2/ 1. Av länsstyrelsen förordnade

jakttillsynsmän samt personal vid

/kolumn2/jakttillsynsmän samt personal vid

kustbevakningen, domänverket,

/kolumn2/kustbevakningen och tullverket el-

tullverket eller särskilt förordnade

/kolumn2/ler särskilt förordnade tjänstemän

tjänstemän vid länsstyrelsen har

/kolumn2/vid länsstyrelsen har samma rätt att samma rätt att

ta egendom i beslag

/kolumn2/ta egendom i beslag som tillkom-

som tillkommer en polisman.

/kolumn2/mer en polisman.

 2. Bestämmelsen att åtal skall väckas inom viss tid gäller

ej i annat fall än då rätten utsatt sådan tid.

--

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1992.

Bilaga 2

Lagrådet

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1992-03-12

Närvarande: f. d. regeringsrådet Bengt Hamdahl, justitierådet

Hans-Gunnar Solerud, regeringsrådet Anders Swartling.

Enligt protokoll vid regeringssammanträde den 5 mars 1992 har

regeringen

på hemställan av statsrådet Per[REDACTED_EFTERNAMN] beslutat inhämta

lagrådets yttrande över förslag till lag om ändring i rennäringslagen

(1971: 437), m. m.

 Förslagen har inför lagrådet föredragits av hovrättsassessorn

Bengt Agartz.

 Lagrådet lämnar lagförslagen utan erinran.

Innehåll

Propositionens huvudsakliga innehåll

1

Propositionens lagförslag

2

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 26 mars 1992

8

1

Inledning

8

1.1 Bakgrund

8

1.2 Domänkoncernen

9

1.3 Utvecklingen 1985--1991

11

2

Historik

12

3

Den berörda egendomen

13

3.1 Regional fördelning och arrondering

14

3.2 Förvaltning av egendom

14

 3.2.1 Skogsmarken

14

 3.2.2 Jordbruksmarken

14

 3.2.3 Impediment och fjällmark

15

 3.2.4 Jakt och fiske

15

 3.2.5 Byggnader och anläggningar

15

 3.2.6 Övrigt

16

4

Överföring av fast egendom

16

4.1 Statliga intressen

22

 4.1.1 Fjällen

22

 4.1.2 Andra statliga myndigheter

23

 4.1.3 Totalförsvaret

24

 4.1.4 Ledningar

25

 4.1.5 Naturvård

26

 4.1.6 Vattenområden av riksintresse

29

 4.1.7 Kulturminnen

29

 4.1.8 Forskning och utveckling

31

 4.1.9 Hovförvaltningen

32

4.2 Rennäringens intressen

33

 4.2.1 Allmänt om renskötselrätt

33

 4.2.2 Förhållanden på kronomark

34

 4.2.3 Förhållanden ovanför odlingsgränsen

35

 4.2.4 Förhållanden nedanför odlingsgränsen i Västerbottens

 och Norrbottens län

36

 4.2.5 Renbetesfjällen i Jämtlands län samt vissa mindre

 områden i Västerbottens och Norrbottens län

 (Samefondsskogarna)

37

 4.2.6 Förhållandena i Kopparbergs och i Jämtlands län

 utanför renbetesfjällen

37

4.3 Ströängar i Norrbottens och Västerbottens läns lappmarker

38

4.4 Övriga enskilda intressen

39

 4.4.1 Arrende och hyra

39

 4.4.2 Tomträtt

39

 4.4.3 Jakt

40

 4.4.4 Fiske

40

 4.4.5 Kronoholmarna

40

 4.4.6 Kronotorp

42

 4.4.7 Utmarksdelningsfastigheter

42

 4.4.8 Donationer

44

4.5 Övrigt

44

5

Överföring av övriga tillgångar och skulder, m. m.

44

6

AB Göta kanalbolag

49

7

Upprättade lagförslag

50

8

Specialmotivering

51

8.1 Förslaget till lag om ändring i rennäringslagen (1971: 437)

51

8.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1980: 565) om undantag

 från fastighetsbildningslagen (1970: 988) och jordförvärvsla

 gen (1979: 230) vid friköp av kronotorp

52

8.3 Förslaget till lag om ändring i jaktlagen (1987: 259)

53

8.4 Förslaget till lag om ändring i vapenlagen (1973: 1176)

53

9

Hemställan

53

10

Beslut

54

Bilaga 1

Lagrådsremissens lagförslag

55

Bilaga 2

Lagrådets yttrande

61