Regeringens proposition

1996/97:129

Ändringar i upphovsrättslagen

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 6 mars 1997

Lena Hjelm-Wallén

Laila Freivalds

(Justitiedepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås ändringar i lagen (1960:729) om upphovsrätt till

litterära och konstnärliga verk.

 Det föreslås att lagen skall ändras så att upphovsmän alltid har rätt

till

skälig ersättning när de överlåter sin uthyrningsrätt avseende ljudupptag-

ningar eller upptagningar av rörliga bilder till en framställare av sådana

upptagningar. Avtalsvillkor som inskränker denna rätt skall vara ogiltiga.

Samma rätt till ersättning skall gälla för utövande konstnärer. Änd-

ringarna syftar till att ge ett visst skydd åt den svagare parten i avtalet.

Därmed genomförs artikel 4 i rådets direktiv 92/100/EEG om uthyr-

nings- och utlåningsrättigheter avseende upphovsrättsligt skyddade verk

och om upphovsrätten närstående rättigheter.

 Det föreslås att lagändringarna träder i kraft den 1 juli 1997.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut 3

2 Förslag till lag om ändring i lagen (1960:729) om upp-

hovsrätt till litterära och konstnärliga verk 3

3 Ärendet och dess beredning 5

4 Upphovsrätten 6

5 Överlåtelse av uthyrningsrätt 8

 5.1 Bakgrund 8

 5.2 Artikel 4 i direktivet 11

 5.3 Genomförande av artikel 4 i direktivet 13

6 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser 16

7 Kostnader och resursbehov 17

8 Författningskommentar 17

Bilaga 1 21

Bilaga 2 31

Bilaga 3 32

Bilaga 4 39

Bilaga 5 40

Bilaga 6 42

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 6 mars 1997 43

Rättsdatablad 44

Fel! Okänt växelargument. Förslag till

riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till lag om

ändring i lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och

konstnärliga verk.

Fel! Okänt växelargument. Förslag till lag om

ändring i lagen (1960:729) om upphovsrätt till

litterära och konstnärliga verk

Regeringen har följande förslag till lagtext.

 Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1960:729) om upphovsrätt till

litterära och konstnärliga verk

 dels att 45 § skall ha följande lydelse,

 dels att det skall införas en ny paragraf, 29 §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 kap.

29 §

 Om en upphovsman till en

framställare av ljudupptagningar

eller upptagningar av rörliga

bilder överlåter sin rätt att

genom uthyrning av sådana

upptagningar göra ett verk

tillgängligt för allmänheten, har

upphovsmannen rätt till skälig

ersättning.

 Avtalsvillkor som inskränker

denna rätt är ogiltiga.

5 kap.

45 §

 En utövande konstnärs framförande av ett litterärt eller konstnärligt

verk får inte utan hans samtycke

 1. tas upp på en grammofonskiva, en film eller en annan anordning,

genom vilken det kan återges, eller

 2. sändas ut i ljudradio eller television eller genom direkt överföring

göras tillgängligt för allmänheten.

 Ett framförande som har tagits upp på en anordning som avses i första

stycket 1 får inte utan konstnärens samtycke föras över från en sådan

anordning till en annan eller göras tillgängligt för allmänheten förrän

femtio år har förflutit efter det år då framförandet skedde eller, om

upptagningen har getts ut eller offentliggjorts inom femtio år från fram-

förandet, efter det år då upptagningen först gavs ut eller offentliggjordes.

 Bestämmelserna i 3, 6 - 9, 11 -

13, 15, 16, 21, 22, 25 - 26 b, 26

e, 26 f, 27 och 28 §§, 39 §

första meningen samt 41 och 42

§§ skall tillämpas i fråga om

framföranden som avses i denna

paragraf.

 Bestämmelserna i 3, 6 - 9, 11 -

13, 15, 16, 21, 22, 25 - 26 b, 26

e, 26 f, 27 - 29, 39 § första me-

ningen samt 41 och 42 §§ skall

tillämpas i fråga om fram-

föranden som avses i denna

paragraf.

 När ett exemplar av en upptagning enligt denna paragraf med den

utövande konstnärens samtycke har överlåtits inom Europeiska ekono-

miska samarbetsområdet får exemplaret spridas vidare.

 Fjärde stycket ger inte rätt att tillhandahålla allmänheten

 1. exemplar av en upptagning genom uthyrning eller andra jämförliga

rättshandlingar, eller

 2. exemplar av en film eller annan anordning på vilken rörliga bilder

tagits upp genom utlåning.

______

 1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997.

 2. De nya bestämmelserna tillämpas även på verk och framföranden

som har kommit till före ikraftträdandet.

 3. De nya bestämmelserna tillämpas även på avtal om överlåtelse som

har ingåtts före ikraftträdandet, dock inte på avtal som har ingåtts före

den 19 november 1992. Beträffande avtal som har ingåtts därefter men

före den 1 juli 1994 föreligger rätt till ersättning enligt de nya bestäm-

melserna endast om krav på ersättning har framställts före den 1 januari

1997.

Fel! Okänt växelargument. Ärendet och dess

beredning

Europeiska gemenskapernas råd antog den 19 november 1992 direktivet

92/100/EEG om uthyrnings- och utlåningsrättigheter avseende upphovs-

rättsligt skyddade verk och om upphovsrätten närstående rättigheter.

Direktivet skall var genomfört den 1 juli 1997.

 Rådets direktiv finns som bilaga 1.

 I denna proposition behandlas frågan om genomförande av artikel 4 i

direktivet. Artikeln innehåller bestämmelser om oeftergivlig rätt till

skälig ersättning vid överlåtelse av uthyrningsrätt. Övriga bestämmelser

har redan genomförts i svensk rätt (prop. 1994/95:58, bet. 1994/95:LU4,

SFS 1995:447). Som skäl för att avvakta med att föreslå de ändringar

som var nödvändiga för att uppfylla artikel 4 angavs i propositionen att

frågan krävde ytterligare samråd på de nordiska planet. Sådana nordiska

överläggningar har nu hållits.

 Justitiedepartementet ordnade i oktober 1995 en hearing i ämnet. Till

hearingen hade inbjudits Kommerskollegium, Konkurrensverket, Konsu-

mentverket, Patent- och registreringsverket, Statens kulturråd, Stats-

kontoret, Svenska kommunförbundet, Stockholms universitet (juridiska

fakultetsnämnden), Handelshögskolan i Stockholm, Sveriges Advokat-

samfund, Bildleverantörernas förening, föreningen BONUS, föreningen

Copyswede, föreningen BUS, föreningen Svenska Läromedelsproducen-

ter, föreningen STIM, föreningen Svenska Filmproducenter, föreningen

KRO, föreningen KLYS, föreningen SAMI, Svensk Bildbyråförening,

Svenska Bokförläggareföreningen, Svenska Fotografers Upphovsrättsråd,

Svenska gruppen av IFPI, Svenska Journalistförbundet, Svenska

Musikerförbundet, Svenska Musikförläggareföreningen, Svenska Teater-

förbundet, Sveriges Dramatikerförbund, Sveriges Film- och Videopro-

ducenters Förening, Sveriges Författarförbund, Sveriges Industriförbund,

Sveriges Radio, Sveriges Television, Teatrarnas Riksförbund och

Tidningsutgivarna.

 Under hösten 1996 skrevs i Justitiedepartementet en promemoria om

bl.a. genomförande av artikel 4 i direktivet (Kassettersättning m.m., Ds

1996:61). Promemorian remissbehandlades. Remissyttrandena finns

tillgängliga i Regeringskansliet (hos Justitiedepartementet, dnr

Ju96/3804).

 En sammanfattning av promemorian finns i bilaga 2. De lagförslag

som lades fram i promemorian finns i bilaga 3. En förteckning över

remissinstanserna finns i bilaga 4.

 På grundval av promemorians förslag lägger regeringen i propositionen

fram förslag till lagbestämmelser om genomförande av artikel 4 i

direktivet.

 I promemorian togs även två andra frågor upp, nämligen kassettersätt-

ning och avbildning av konstverk på allmän plats. Dessa två frågor

behandlas inte i propositionen.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 13 februari 1997 att inhämta Lagrådets yttran-

de över det lagförslag som finns i bilaga 5.

 Lagrådet lämnade förslaget utan någon erinran. Lagrådets yttrande

finns som bilaga 6.

Nordiskt samarbete

Upphovsrätten är ett rättsområde där det traditionellt har funnits en

likartad lagstiftning i de nordiska länderna. Det är av stort värde att vi

behåller denna rättslikhet. En likartad nordisk lagstiftning har praktisk

betydelse för det kulturella utbytet i Norden. Att vi har likadana regler i

Norden kan också avgöra om vi får gehör för särskilda nordiska lös-

ningar t.ex. inom EU.

 Inför utarbetandet av förslagen i propositionen har därför flera över-

läggningar hållits med företrädare för ansvariga departement och minis-

terier i Danmark, Finland, Island och Norge. Vid överläggningarna har

man enats om hur rådets direktiv 92/100/EEG bör tolkas och om vilken

väg man bör gå när direktivet ger valmöjligheter. Också i övrigt har man

försökt att uppfylla direktivets regler på ett likartat sätt.

 Det förslag till lagtext som regeringen lägger fram i propositionen

innebär att den nordiska rättslikheten inom upphovsrätten upprätthålls.

Fel! Okänt växelargument. Upphovsrätten

Upphovsrättens betydelse

Upphovsrätten, som är en del av den grundläggande förmögenhetsrätten,

är av stor betydelse för vårt samhälle. Den är en grund för det litterära

och konstnärliga skapandet i landet. Upphovsmännen och andra

verksamma på området måste ha goda förutsättningar för en tillräcklig

inkomst som kan göra det möjligt för dem att fortsätta med sitt skapande

arbete. Att lagen ger författare, kompositörer, konstnärer och andra ett

fullgott skydd är till nytta för hela samhället.

 Samtidigt måste upphovsrätten ha en utformning som värnar om

allmänhetens tillgång till kulturen och till information. Rättighetshavarnas

individuella intressen av olika slag måste vägas mot de bredare samhäll-

sintressen som kan vara av betydelse. Hänsyn måste alltid tas till an-

vändarna, inte minst dem som har särskilda behov, och till allmänna

samhällsintressen såsom undervisning, forskning och biblioteksverk-

samhet.

 Man måste vara uppmärksam på att det hela tiden upprätthålls en rim-

lig balans mellan de olika intressen som gör sig gällande och att upp-

hovsrätten aldrig sträcker sig längre än vad som verkligen är nödvändigt.

 För att upphovsrätten skall kunna spela sin avsedda roll i samhället

måste den var säkerställd genom ett effektivt system med möjlighet till

snabba åtgärder för att hindra intrång och med ändamålsenliga sanktioner

vid intrång, antingen av civilrättslig eller straffrättslig art.

Upphovsrättslagen

Lagen ger upphovsmän och andra grupper på området tidsbegränsade en-

samrätter. Bestämmelserna finns i lagen (1960:729) om upphovsrätt till

litterära och konstnärliga verk (upphovsrättslagen).

 Den som skapar ett litterärt eller konstnärligt verk har upphovsrätt

till

verket. Upphovsrätten innefattar uteslutande rätt att förfoga över verket

genom att framställa exemplar av det eller genom att göra det tillgängligt

för allmänheten. Upphovsmannen har också de ideella rättigheterna att

bli angiven som sådan i samband med sitt verk och att hindra vissa typer

av kränkande användning av verket. Upphovsrätten gäller intill utgången

av sjuttionde året efter det år då upphovsmannen avled.

 I enlighet med vad som tidigare sagts om nödvändigheten av en rimlig

balans i ensamrätten har man vid bestämmandet av upphovsrättens

innehåll mot upphovsmannens individuella intressen vägt de samhällsin-

tressen som kan ha betydelse. Dessa avvägningar har i stora drag kommit

till uttryck i de grundläggande reglerna om upphovsmannens för-

foganderätt och ideella rätt. Där samhälleliga intressen påkallar en sär-

skild reglering tillgodoses detta genom speciella inskränkningar i upp-

hovsrätten. I förfoganderätten gäller inskränkningar bl.a. för framställ-

ning av exemplar för enskilt bruk, för framställning av exemplar inom

undervisningsverksamhet och sjukhus, för framställning av exemplar åt

synskadade, för vidare spridning av en gång överlåtna exemplar och för

information om dagshändelser genom radio och television. Begränsningar

i upphovsrätten kan även följa av annan lagstiftning. Sålunda hindrar

upphovsrätten inte tillämpning av t.ex. konkurrenslagstiftningen eller

rättegångsbalken. I upphovsrättslagen anges uttryckligen att allmänna

handlingar skall tillhandahållas enligt tryckfrihetsförordningen oavsett

upphovsrätten.

 I upphovsrättslagen finns även bestämmelser om skydd för vissa

prestationer som, även om de inte kan betecknas som litterära eller

konstnärliga verk, ändå har ett visst samband med sådan verksamhet och

påkallar skydd efter liknande principer som gäller för upphovsrätten.

Sådana närstående rättigheter gäller för utövande konstnärer (artister,

musiker, sångare m. fl.), för framställare av ljudupptagningar (t.ex.

skivproducenter), för framställare av upptagningar av rörliga bilder (t.ex.

filmproducenter), för radio- och televisionsföretag (för deras

utsändningar), för framställare av kataloger och för fotografer. Det skydd

som ges åt prestationerna överensstämmer i allt väsentligt med det skydd

som upphovsmännen har. Regeringens principiella utgångspunkt är att de

olika grupperna på det upphovsrättsliga området så långt som möjligt

skall behandlas lika och att inte någon grupp av närstående rättig-

hetshavare har intressen som är mindre skyddsvärda.

 Rättigheterna enligt upphovsrättslagen tillämpas i första hand endast på

svenska verk och prestationer. Det upphovsrättsliga skyddssystemet är

dock internationellt och de flesta länder är bundna av internationella

konventioner på området. Den viktigaste av konventionerna är Bernkon-

ventionen från år 1886 för skydd av litterära och konstnärliga verk med

drygt 100 anslutna stater. Konventionen bygger på principen om nationell

behandling, vilken innebär att stater som är bundna av konventionen är

skyldiga att ge upphovsrättsligt skydd åt verk från alla andra konven-

tionsländer på samma sätt som man skyddar sina egna verk. Ett liknande

internationellt skyddssystem gäller på de närstående rättigheternas

område, framför allt genom Romkonventionen från år 1961 om skydd för

utövande konstnärer, fonogramframställare och radioföretag. Även

Avtalet om handelsrelaterade aspekter av immaterialrätter (TRIPs)

innehåller internationella åtaganden på det upphovsrättsliga området. För-

eskrifter om upphovsrättslagens tillämpning med avseende på andra

länder finns i internationella upphovsrättsförordningen (1994:193).

Fel! Okänt växelargument. Överlåtelse av

uthyrningsrätt

Fel! Okänt växelargument..Fel! Okänt växelargument. Bakgrund

Upphovsrätten vid filminspelningar och musikinspelningar

Den som skapar ett litterärt eller konstnärligt verk har upphovsrätt till

verket (1 § upphovsrättslagen). Många gånger finns det flera upphovs-

män till ett och samma verk. Så är fallet särskilt vid filmverk.

 Enligt allmänna regler på upphovsrättens område gäller att upphovsrätt

till den slutliga filmen tillkommer var och en som under inspel-

ningsarbetet eller förberedelserna till detta har medverkat genom insatser

av litterärt eller konstnärligt skapande slag. Huvudregissören till ett

filmverk är praktiskt taget undantagslöst att anse som en av verkets

upphovsmän. Upphovsrätt anses även tillkomma dem som utarbetat den

synopsis och det filmmanuskript som ligger till grund för inspelningen.

Ibland utformas dialogen av en särskild författare, och denne kan också

ha upphovsrätt till filmen. Sådan rätt kan likaså tillkomma fotografer och

beträffande olika avsnitt eller detaljer göras gällande av medverkande

arkitekter, dekoratörer, koreografer och andra konstnärer. Upphovsrätt

tillkommer också dem som komponerat den musik som har skrivits för

filmen.

 För en film utnyttjas inte bara insatser av sådana upphovsmän som har

medverkat i själva inspelningsarbetet eller förberedelserna till detta. I

många fall används redan föreliggande verk, ofta efter bearbetning. Ett

filmmanuskript är kan vara en originalprodukt men det kan också vara en

bearbetning av ett redan föreliggande litterärt verk, t.ex. en roman.

Filmen är då att se som en bearbetning av romanen, och romanförfattaren

har därför enligt allmänna regler upphovsrätt även till filmen.

 Av det sagda framgår att en film regelmässigt är produkten av ett stort

antal upphovsmäns insatser. Principiellt äger var och en av dessa

upphovsrätt till filmen eller till delar av denna. Om ett verk har flera

upphovsmän vars bidrag inte utgör självständiga verk, tillkommer upp-

hovsrätten dem gemensamt (6 § upphovsrättslagen). Till förfoganden

över filmen i dess helhet fordras därför samtycke av samtliga upphovs-

män.

 I någon mån är förhållandena desamma vid inspelningar av musik för

grammofonskivor. Också här finns det inte sällan flera upphovsmän till

ett och samma verk, t.ex. textförfattare, kompositörer, översättare och

arrangörer. Ibland utgör bidragen självständiga verk, ibland innehas

upphovsrätten som är knuten till inspelningen gemensamt av flera upp-

hovsmän.

Upphovsmannen har uthyrningsrätt

Upphovsmannen har uthyrningsrätt. Upphovsrätten innefattar uteslutande

rätt att förfoga över verket genom att göra det tillgängligt för allmänheten

(2 § upphovsrättslagen). Verket görs tillgängligt för allmänheten när

exemplar av det bjuds ut till försäljning, uthyrning eller utlåning eller

sprids till allmänheten på något annat sätt, t.ex. när en video med ett

filmverk hyrs ut till allmänheten genom en uthyrningsbutik (2 § tredje

stycket). Upphovsrätten ger alltså upphovsmannen rätt att ensam

bestämma om de villkor under vilka verken på videon får göras till-

gängliga för allmänheten, t.ex. priset för uthyrning av videon.

 Som en inskränkning i upphovsrätten gäller att när ett exemplar av ett

litterärt eller musikaliskt verk eller ett konstverk med upphovsmannens

samtycke har överlåtits, exemplaret får som huvudregel spridas vidare

(19 § upphovsrättslagen). Om upphovsmannen väl har valt att låta sälja

ett exemplar av verket, kan han inte hindra att exemplaret säljs vidare.

Hans spridningsrätt är konsumerad. Detta ger emellertid aldrig rätt att

tillhandahålla allmänheten exemplar av verk, utom byggnader och

brukskonst, genom uthyrning. Även sedan en video med filmverket har

sålts behåller alltså upphovsmännen sin ensamrätt att göra verket till-

gängligt för allmänheten genom uthyrning av videon.

Utövande konstnärers rättigheter

Även utövande konstnärer har uthyrningsrätt. En upptagning av en

utövande konstnärs framförande av ett litterärt eller konstnärligt verk får

inte utan hans samtycke göras tillgänglig för allmänheten (45 § andra

stycket upphovsrättslagen). Exempelvis har de skådespelare och de musi-

ker vars framföranden finns på filminspelningen rätt att bestämma vilka

villkor som skall gälla för uthyrning av videon. När ett exemplar av en

upptagning med konstnärens samtycke har överlåtits inom EES, får

exemplaret spridas vidare. Detta ger dock aldrig rätt att tillhandahålla all-

mänheten exemplar av en upptagning genom uthyrning. Även sedan en

video med filmen har sålts behåller alltså de utövande konstnärerna sin

ensamrätt att göra framförandet tillgängligt för allmänheten genom uthyr-

ning av videon.

Överlåtelse av rättigheterna

Upphovsrätten får helt eller delvis överlåtas (27 § upphovsrättslagen).

Detsamma gäller för utövande konstnärers rättigheter till sina fram-

föranden. En överlåtelse kan omfatta alla delar av förfoganderätten, men

den kan också omfatta bara vissa delar av rätten, t.ex. just rätten att göra

verket tillgängligt för allmänheten genom att hyra ut exemplar av det.

Med överlåtelse delvis avses i upphovsrättslagens mening även det fallet

att förvärvaren inte får fullständig ensamrätt men att han genom ett

licensavtal får tillstånd att utnyttja verket i ett visst avseende och under

vissa förutsättningar, dvs. en sorts upplåtelse av förfoganderätten.

 En film är regelmässigt produkten av ett stort antal upphovsmäns

insatser och som nyss har påpekats äger principiellt var och en av dessa

upphovsrätt till filmen eller till delar av denna. Det säger sig självt att

detta kan leda till praktiska problem. Huvudsyftet med filmavtal är därför

att genom överlåtelser från de olika rättighetshavarna mot ersättning till

dem samla alla rättigheter hos en person, vanligen framställaren av

filmen, dvs. filmproducenten. Det blir sedan denne som ensam får

bestämma om förfogandet över de verk och framföranden som är knutna

till filminspelningen, bl.a. på vilka villkor verken och framförandena

skall få framföras offentligt och på vilka villkor exemplar skall få spridas

till allmänheten, t.ex. genom uthyrning av videoinspelningar.

 I regel förvärvar producenten de rättigheter som behövs för den aktu-

ella inspelningen genom särskilda avtal med upphovsmännen och de

utövande konstnärerna. Sålunda kan t.ex. upphovsmännen mot en viss

ersättning överlåta sin rätt till producenten att göra verket tillgängligt för

allmänheten genom uthyrning. I den mån något annat inte har avtalats,

omfattar överlåtelse av rätt till inspelning av ett litterärt eller konstnärligt

verk på film rätten att genom filmen på biograf, i television eller på annat

sätt göra verket tillgängligt för allmänheten (detta gäller dock inte

musikaliskt verk). Denna presumtionsregel finns i 39 § upphovsrättsla-

gen. Den innebär t.ex. att om en författare har givit någon rätt att göra

en filminspelning av en roman, han anses även ha överlåtit rätten

bestämma över uthyrning av sådana exemplar av verket, om inte något

annat har avtalats. Bestämmelserna i 39 § tillämpas även på utövande

konstnärers framföranden; presumtionsregeln gäller i dessa fall även för

musikaliska framföranden.

Vid överlåtelse av rättigheterna kan parternas jämspelhet brista

Vanligen har vissa större företag hand om inspelningsverksamheten. Det

gäller särskilt vid filminspelningar men också vid grammofoninspel-

ningar. Företagen förvärvar de rättigheter som de behöver för inspel-

ningarna genom särskilda avtal med upphovsmännen och de utövande

konstnärerna och kan sedan bestämma villkoren för förfogandet över

verken och framförandena.

 Ensamrätten att förfoga över ett verk eller ett framförande för film och

fonograminspelning, bl.a. att bestämma om de villkor under vilka

inspelningen får göras tillgänglig för allmänheten, är av stor ekonomisk

betydelse. Författare av romaner och skådespel, kompositörer och andra

upphovsmän har i filmen ytterligare en möjlighet att tillgodogöra sig

verket vid sidan av de utnyttjanden som sker genom att det publiceras

eller framförs på scenen, vid konserter, i radio osv. Filmen utgör som

självständig konstart ett område för originalarbeten av upphovsmännen.

Särskilt rätten att bestämma över uthyrning har visat sig vara av stort

ekonomiskt värde. Samtidigt är det ju så att upphovsmännen och de

utövande konstnärerna kan stå främmande för affärsmässiga och ekono-

miska överväganden. De kan också sakna den erfarenhet som behövs för

att bedöma värdet av den rätt som överlåts. Det kan många gånger vara

svårt för dem att överblicka de konsekvenser som ett avtal om överlåtelse

av rättigheter kan medföra för framtiden, t.ex. vid överlåtelse mot

engångsersättning.

 Parternas förutsättningar är sålunda typiskt sett olika vid avtal om

över-

låtelse av rätten att förfoga över ett verk eller ett framförande och från

social och ekonomisk synpunkt är parterna oftast inte jämspelta. Det

finns en beaktansvärd risk för att upphovsmännen och de utövande konst-

närerna inte alltid får en skälig ersättning för överlåtelsen av sin rätt att

bestämma om uthyrning av exemplar till allmänheten, något som i sin tur

skulle kunna hindra fortsatt litterärt och konstnärligt arbete.

 Det är bakgrunden till artikel 4 i rådets direktiv 92/100/EEG.

Fel! Okänt växelargument..Fel! Okänt växelargument. Artikel 4 i direktivet

Enligt inledningen till rådets direktiv 92/100/EEG förutsätter upphovs-

männens och de utövande konstnärernas arbete en tillräcklig inkomst som

underlag för fortsatt konstnärligt skapande; möjligheten att säkerställa en

sådan inkomst kan effektivt garanteras endast genom tillfredsställande

skydd för rättighetshavarna. Det sägs vidare att det är nödvändigt att till-

försäkra upphovsmän och utövande konstnärer en skälig ersättning som

de inte kan avstå från (vad gäller rätten att förfoga över ett verk genom

att göra det tillgängligt för allmänheten genom uthyrning). Förvaltningen

av denna rätt till ersättning måste enligt inledningen kunna uppdras åt

kollektiva organisationer. Av inledningen framgår vidare att den skäliga

ersättningen kan erläggas i form av en eller flera betalningar när ett avtal

ingås eller när som helst därefter. När den skäliga ersättningen fastställs

måste enligt inledningen till direktivet hänsyn tas till i vilken grad upp-

hovsmännen och de utövande konstnärerna bidragit till fonogrammet eller

filmen i fråga.

 Bestämmelserna om oeftergivlig rätt till skälig ersättning finns i

artikel

4 i direktivet.

 I artikel 4.1 sägs att när en upphovsman eller utövande konstnär har

överlåtit eller upplåtit sin uthyrningsrätt avseende ett fonogram eller ett

original eller annat exemplar av en film till en fonogramframställare eller

en filmproducent, upphovsmannen eller den utövande konstnären behåller

rätten att erhålla skälig ersättning för uthyrningen. Enligt artikel 4.2 kan

upphovsmannen eller den utövande konstnären inte avstå från sin rätt till

skälig ersättning.

 Enligt artikeln krävs för att rätt till skälig ersättning skall

föreligga att

överlåtelsen av uthyrningsrätten avser, med svensk upphovsrättslig termi-

nologi, ljudupptagningar eller upptagningar av rörliga bilder, dvs.

grammofonskivor, filmer eller andra anordningar på vilka ljud eller

rörliga bilder har tagits upp (jfr 46 § första stycket upphovsrättslagen).

Artikeln ger alltså inte rätt till ersättning när det gäller andra sorters

exemplar av verket, t.ex. böcker eller noter. Däremot är artikeln inte

inskränkt till någon viss sorts verk utan gäller alla litterära och konst-

närliga verk oavsett på vilket sätt verket har kommit till uttryck. Ex-

empelvis omfattar artikeln en skönlitterär framställning som har tagits

upp på ljudband eller som har bearbetats för att ligga till grund för en

filmupptagning. Det krävs att överlåtelsen sker till, med svensk upp-

hovsrättslig terminologi, en framställare av ljudupptagningar eller upp-

tagningar av rörliga bilder. Om överlåtelsen sker till någon annan, ger

artikeln inte någon rätt till ersättning. Att upphovsmannen eller den

utövande konstnären inte kan avstå från sin rätt till skälig ersättning

innebär att avtalsvillkor som inskränker rätten skall vara ogiltiga.

 I artikel 4 sägs inte närmare vad som skall anses vara en skälig ersätt-

ning. I inledningen konstateras bara att hänsyn måste tas till i vilken grad

upphovsmannen eller den utövande konstnären har bidragit till

upptagningen. Inte heller övriga villkor för överlåtelsen regleras. Som

framgår av inledningen kan en skälig ersättning erläggas i form av en

eller flera betalningar när ett avtal ingås eller när som helst därefter.

Direktivet hindrar alltså inte att parterna avtalar t.ex. om en skälig

ersättning som baseras på en viss royalty och som betalas i efterhand eller

om en skälig ersättning som utgår i form av ett engångsvederlag när

avtalet om överlåtelse ingås. Direktivet utgår från att, precis som vid

andra skälighetsbedömningar, samtliga omständigheter skall beaktas.

 Av artikel 4.3 följer att förvaltningen av rätten till skälig ersättning

 får

uppdras åt kollektiva organisationer som företräder upphovsmännen eller

de utövande konstnärerna.

 I artikel 4.4 sägs slutligen att medlemsstaterna får införa regler om

och

i vilken utsträckning rätten att uppbära skälig ersättning skall förvaltas av

kollektiva organisationer och om från vem ersättningen skall utkrävas

eller inkasseras.

 Direktivets bestämmelser om tidpunkten för genomförandet av artikel 4

finns i artikel 13. Bestämmelserna behandlas i avsnitt 6 om ikraftträ-

dande- och övergångsbestämmelser.

Fel! Okänt växelargument..Fel! Okänt växelargument. Genomförande av artikel

4 i direktivet

Regeringens förslag: Upphovsmän har alltid rätt till skälig ersätt-

ning, om de överlåter sin uthyrningsrätt avseende ljudupptagningar

eller upptagningar av rörliga bilder till en framställare av sådana

upptagningar. Avtalsvillkor som inskränker denna rätt är ogiltiga.

Utövande konstnärer har samma rätt.

 Promemorians förslag stämmer överens med regeringens.

 Remissinstanserna: Praktiskt taget samtliga remissinstanser har ansett

att upphovsrättslagen måste ändras till följd av direktivet. Det över-

vägande antalet remissinstanser har tillstyrkt promemorians förslag eller

lämnat det utan någon invändning. Remissinstanser som företräder

rättighetshavare har ansett att direktivet bör genomföras på ett annat sätt.

 Skälen för regeringens förslag: Ett direktiv är bindande för med-

lemsstaterna med avseende på det resultat som skall uppnås men överlåter

åt staterna att bestämma form och tillvägagångssätt för genomförandet

(artikel 189 i Romfördraget).

 Som tidigare har framhållits är avsikten med bestämmelserna i artikel 4

i rådets direktiv 92/100/EEG att ge ett visst skydd åt den svagare parten i

ett avtal om överlåtelse av upphovsrätt genom att säkerställa att han alltid

har rätt till skälig ersättning för överlåtelse av uthyrningsrätten (jfr Kom-

missionens grönbok Upphovsrätt och närstående rättigheter i informa-

tionssamhället, KOM [95] 382, s. 73). Särskilt rätten att bestämma över

uthyrning till allmänheten har visat sig vara av stort ekonomiskt värde,

men upphovsmän och utövande konstnärer står inte sällan främmande för

affärsmässiga och ekonomiska överväganden och de saknar ofta den

erfarenhet som behövs för att bedöma värdet av den rätt som överlåts.

Genom en rätt till skälig ersättning som de inte kan avstå från får de ett

visst skydd i dessa avseenden. Detta resultat skall uppnås vid genomfö-

randet av artikel 4.

Hur bör direktivet genomföras?

Resultatet kan uppnås på olika vägar. Ett givet sätt är en reglering där

utgångsläget är att rätten till skälig ersättning gäller gentemot den som

genom överlåtelsen förvärvar uthyrningsrätten (en obligationsrättslig

reglering). Ett alternativt sätt är en reglering där rätten till ersättning,

trots att upphovsmannen och den utövande konstnären egentligen över-

låtit sin uthyrningsrätt, i viss mån hänger kvar och gäller gentemot var

och en som förfogar över verket eller framförandet genom att hyra ut

exemplar av det till allmänheten, t.ex. varje videouthyrningsbutik (en

upphovsrättslig, dvs. sakrättslig reglering). Flera av de organisationer

som företräder rättighetshavare har förordat det alternativa sättet för

genomförandet och hänvisat till att den lösningen skulle ge dem bättre

möjligheter att få skälig ersättning.

 Upphovsrättslagen innehöll fram till år 1976 vissa bestämmelser om

skydd för upphovsmän som påminner om artikel 4 i direktivet, nämligen

i en generalklausul i 29 § (upphävd genom lag 1976:192). I gamla 29 §

föreskrevs att villkor som har tagits in i avtal om överlåtelse av

upphovsrätt fick jämkas eller lämnas utan avseende, om tillämpning av

villkoret uppenbarligen skulle vara stridande mot god sed på upphovs-

rättens område eller eljest otillbörligt. I motiven åberopades just att det

fanns ett behov av att skydda den svagare parten i avtal om överlåtelse av

förfoganderätt med tanke på att parterna inte var jämspelta, dvs. samma

skäl som ligger bakom artikel 4 (jfr prop. 1960:17 s. 180 f. och s. 389

[Lagrådet]). Bestämmelsen upphävdes i samband med införandet av den

allmänna generalklausulen om oskäliga avtalsvillkor i 36 § avtalslagen.

 För regeringen framstår det som naturligt att man vid genomförandet

av artikel 4 anknyter till vad som sålunda tidigare gällt enligt upphovs-

rättslagen. Det resultat som avses med artikeln bör uppnås genom en

obligationsrättslig reglering som går ut på att upphovsmannen och den

utövande konstnären alltid har rätt till skälig ersättning vid överlåtelsen

av sin uthyrningsrätt. Vid överläggningar mellan tjänstemän från an-

svariga departement och ministerier i de nordiska länderna har man varit

eniga om att denna lösning är den mest praktiska och också av övriga

skäl mest lämpliga för genomförandet av artikeln, och ett stort antal

remissinstanser har instämt i den bedömningen. Det är svårt att se att en

sådan lösning skulle vara mindre förmånlig för en rättighetshavare än vad

en upphovsrättslig reglering skulle vara. Tvärtom torde det ligga i

rättighetshavarens intresse att kunna kräva in en samlad och därmed

större ersättning för uthyrningsrätten av t.ex. en filmproducent och inte

vara hänvisad till att kräva in en avsevärt mindre ersättning från t.ex. en

videouthyrningsbutik grundad på att butiksinnehavaren vid ett visst

tillfälle hyrt ut en video med rättighetshavarens film.

 Enligt 36 § avtalslagen får avtalsvillkor jämkas eller lämnas utan

avseende, om villkoret är oskäligt med hänsyn till avtalets innehåll,

omständigheterna vid avtalets tillkomst, senare inträffade förhållanden

och omständigheterna i övrigt. Vid denna prövning skall enligt paragra-

fen särskild hänsyn tas till behovet av skydd för den som i egenskap av

konsument eller annars intar en underlägsen ställning i avtalsförhållandet.

Generalklausulen kan tillämpas även på villkor som avser vederlaget för

en prestation, t.ex. ersättning för överlåtelse av en rättighet. Det är

visserligen möjligt att en tillämpning av 36 § i en del fall skulle kunna ge

det resultat som artikel 4 i direktivet kräver, men regeringen kan inte

dela den uppfattning som Företagarnas Riksorganisation har framfört i

sitt remissyttrande att bestämmelsen är tillräcklig för att direktivet skall

anses genomfört. Artikel 4 går längre än 36 §. En särskild reglering

behövs alltså.

 Regeringen föreslår därför att upphovsrättslagen skall ändras så att en

upphovsman och en utövande konstnär alltid har rätt till skälig ersättning,

om han överlåter sin uthyrningsrätt avseende ljudupptagningar eller

upptagningar av rörliga bilder till en framställare av sådana upptagningar

och att avtalsvillkor som inskränker denna rätt skall vara ogiltiga.

Begreppet "överlåtelse" täcker i upphovsrättslagens mening också det

fallet att förvärvaren inte får fullständig uthyrningsrätt men att han

genom ett licensavtal får tillstånd att utnyttja verket i detta avseende

under vissa förutsättningar, dvs. vad som i direktivet kallas upplåtelse av

förfoganderätten (jfr SOU 1956:25 s. 276). Rätt till skälig ersättning bör

föreligga inte bara i de fall där upphovsmannen eller den utövande

konstnären uttryckligen överlåter sin uthyrningsrätt utan också i de fall

där han anses ha överlåtit sin uthyrningsrätt, t.ex. om han överlåter rätt

till inspelning av verket på film (jfr 39 §).

Bör lagen reglera förvaltningen av rätten?

Enligt artikel 4.4 får medlemsstaterna införa regler om och i vilken

utsträckning rätten att uppbära skälig ersättning skall förvaltas av kol-

lektiva organisationer.

 I svensk upphovsrätt har det av tradition lämnats öppet för rättighets-

havarna att själva bestämma hur de vill förvalta sina rättigheter, om det

skall ske individuellt eller om det skall ske genom någon form av kol-

lektiv förvaltning. Det gäller också för de områden där en individuell

förvaltning i praktiken knappast skulle kunna fungera. Sålunda sätter

lagen t.ex. inte upp något tvång på kollektiv förvaltning ens för kraven

på ersättning för offentligt framförande av musikaliska verk i radio utan

upphovsmännen har själva ordnat den erforderliga gemensamma för-

valtningen av sina rättigheter.

 Det är självklart att det allmänt sett måste finnas mycket goda skäl för

att frånta någon dennes rätt att på egen hand kräva in sin ersättning. Ett

undantag från denna princip finns visserligen i 26 j § om ersättning vid

vidareförsäljning av exemplar av konstverk. Där kunde emellertid en lag-

stadgad, obligatorisk kollektiv förvaltning motiveras av de ersättnings-

skyldigas intresse av att besparas ett stort antal ersättningskrav, vilket

blev fallet om rättighetshavarna själva fick kräva in sin ersättning.

 Om man valde att genomföra artikel 4 med en upphovsrättslig ordning,

kunde det finnas goda skäl att ha en obligatorisk kollektiv förvaltning av

rätten till ersättning. En sådan reglering skulle ju innebära att hela det

stora antal upphovsmän och utövande konstnärer som var knutna till t.ex.

en filminspelning hade rätt till ersättning gentemot var och en som vid ett

givet tillfälle faktiskt förfogar över deras verk och framföranden genom

uthyrning av en videofilm till allmänheten. Om man däremot, såsom

regeringen föreslår, väljer att genomföra artikel 4 med en

obligationsrättslig ordning, finns det inte någon anledning att ha en

obligatorisk förvaltning av rätten till ersättning. De skäl som skulle kunna

motivera en sådan förvaltning gör sig inte alls gällande här. En tvingande

kollektiv ordning är inte bara sakligt omotiverad utan skulle också vara

besvärlig att tillämpa. Det går knappast att försvara en ordning där en

upphovsman eller utövande konstnär mycket väl kan grunda en talan om

ersättning på t.ex. oskälighetsregeln i 36 § avtalslagen men där han inte

får grunda en sådan talan på en skälighetsregel i upphovsrättslagen.

 En annan sak är att upphovsmännen och de utövande konstnärerna

själva kan finna lämpligt att tillsammans ordna förvaltningen av rätten till

skälig ersättning och att uppdra åt en organisation att kräva in ersätt-

ningen. Det finns ett utvecklat och väl fungerande organisationsväsende

för att bevaka upphovsmännens och de utövande konstnärernas rätt till

ersättning och det kan förutses att dessa organisationer kommer att

användas för bevakning också av rätten till skälig ersättning vid över-

låtelse av uthyrningsrätt. Överenskommelser mellan rättighetshavarorga-

nisationer och t.ex. producenternas branschorganisationer kan leda till att

det uppkommer en praxis om ersättning vid överlåtelse. Vid bedöm-

ningen av om en viss ersättning verkligen är skälig ligger det nära till

hands att beakta sådana överenskommelser.

Lagteknisk lösning

Bestämmelserna bör tas in under de allmänna bestämmelserna om över-

låtelse av upphovsrätt i 3 kap. upphovsrättslagen, lämpligen i en ny 29 §.

I 45 § om utövande konstnärers rättigheter bör tas in en hänvisning till

vad som gäller för upphovsmannens rätt.

Fel! Okänt växelargument. Ikraftträdande- och

övergångsbestämmelser

Regeringens förslag: De nya bestämmelserna skall träda i kraft den

1 juli 1997 och tillämpas även på avtal om överlåtelse som har

ingåtts före ikraftträdandet, dock inte på avtal som har ingåtts före

den 19 november 1992. Om ett avtal har ingåtts därefter men före

den 1 juli 1994, skall det finnas rätt till ersättning endast om krav

på ersättning har framställts före den 1 januari 1997.

 Promemorians förslag stämmer överens med regeringens.

 Remissinstanserna: Några remissinstanser har haft invändningar mot

förslaget om särskild preskriptionstid för krav på skälig ersättning enligt

de nya bestämmelserna.

 Skälen för regeringens förslag: Rådets direktiv 92/100/EEG inne-hål-

ler bestämmelser om tidpunkten för tillämpningen och dessa skall genom-

föras.

 Enligt artikel 13.6 skall direktivet inte påverka avtal som träffats

innan

direktivet antogs med beaktande av vad som följer av punkterna 8 och 9 i

artikeln. I artikel 13.8 anges att medlemsstaterna får föreskriva den

tidpunkt från vilken den oeftergivliga rätten till skälig ersättning enligt

artikel 4 skall gälla, förutsatt att denna tidpunkt inte sätts senare än till

den 1 juli 1997. Beträffande avtal som träffats före den 1 juli 1994 skall

enligt artikel 13.9 den oeftergivliga rätten till skälig ersättning enligt

artikel 4 gälla endast då upphovsmän eller utövande konstnärer eller de

som företräder dem har framställt en begäran därom före den 1 januari

1997.

 De nya bestämmelserna om rätt till skälig ersättning bör träda i kraft

den 1 juli 1997. Bestämmelserna skall tillämpas även på verk och ut-

övande konstnärers framföranden som tillkommit före ikraftträdandet.

Direktivet innebär att bestämmelserna inte skall tillämpas på sådana avtal

om överlåtelse som ingåtts före den 19 november 1992, dagen då

direktivet antogs. Sålunda skall reglerna i viss omfattning tillämpas på

avtal som ingåtts före ikraftträdandet. Direktivet stämmer härvidlag

överens med principen att det är önskvärt att regler av detta slag slår

igenom så snabbt som möjligt. Beträffande de avtal som ingåtts efter den

19 november 1992 men före den 1 juli 1994 kan regeringen konstatera att

enligt direktivet så måste en särskild preskriptionsregel gälla, nämligen

att rätt till ersättning skall föreligga endast om krav på ersättning

framställts före den 1 januari 1997.

Fel! Okänt växelargument. Kostnader och

resursbehov

Regeringens bedömning: Förslagen medför inte några ökade

kostnader eller något ökat resursbehov för det allmänna.

 Promemorians bedömning stämmer överens med regeringens.

 Remissinstanserna har delat promemorians bedömning.

 Skälen för regeringens bedömning: Förslaget innebär i praktiken

knappast några stora avsteg från vad som redan gäller. Härav följer också

att det inte kan förväntas ske några förändringar av betydelse för de

myndigheter som har att tillämpa bestämmelserna. Det finns således inte

skäl att anta att ändringarna kommer att medföra någon ökning av

måltillströmningen till domstolarna eller något annat som leder till ökade

kostnader eller ökat resursbehov för det allmänna.

Fel! Okänt växelargument. Författningskommentar

29 §

 Om en upphovsman till en framställare av ljudupptagningar eller

upptagningar av rörliga bilder överlåter sin rätt att genom uthyrning av

sådana upptagningar göra ett verk tillgängligt för allmänheten, har

upphovsmannen rätt till skälig ersättning.

 Avtalsvillkor som inskränker denna rätt är ogiltiga.

Paragrafen, som är ny och har tagits in under de allmänna bestämmel-

serna om överlåtelse i 3 kap. om upphovsrättens övergång, innehåller

bestämmelser om oeftergivlig rätt till skälig ersättning för uthyrning.

Genom bestämmelserna uppfylls reglerna om upphovsmans rätt till sådan

ersättning enligt artikel 4.1 och 4.2 i direktiv 92/100/EEG.

Första stycket

 Enligt paragrafens första stycke har en upphovsman rätt till skälig

ersättning, om han till en framställare av ljudupptagningar eller upp-

tagningar av rörliga bilder överlåter sin rätt att genom uthyrning av

sådana upptagningar göra ett verk tillgängligt för allmänheten. Enligt

paragrafens andra stycke kan upphovsmannen inte genom avtal avstå från

denna rätt.

 För att rätt till skälig ersättning skall finnas krävs att det rör sig

om

överlåtelse av rätten att genom uthyrning göra verket tillgängligt för

allmänheten. Enligt 2 § innefattar upphovsrätten uteslutande rätt att

förfoga över verket genom att göra det tillgängligt för allmänheten, bl.a.

genom att hyra ut exemplar av verket, t.ex. en video med en inspelning

av ett filmverk. Denna rätt kan upphovsmannen helt eller delvis överlåta

enligt 27 §. Begreppet "överlåtelse" täcker såväl fullständiga som

partiella överlåtelser av förfoganderätten. Med överlåtelse delvis avses

sålunda i upphovsrättslagens mening bl.a. att förvärvaren inte får

fullständig ensamrätt men att han genom ett licensavtal får tillstånd att

utnyttja verket i ett visst avseende och under vissa förutsättningar, dvs.

en sorts upplåtelse av förfoganderätten (jfr SOU 1956:25 s. 276).

Bestämmelsen är tillämplig inte bara på de fall där upphovsmannen ut-

tryckligen överlåter sin uthyrningsrätt, utan den är också tillämplig på de

fall där upphovsmannen anses ha överlåtit sin uthyrningsrätt, t.ex. om

han överlåter rätt till inspelning av verket på film (jfr 39 §).

 Vidare krävs för att rätt till skälig ersättning skall föreligga att

över-

låtelsen av uthyrningsrätten avser ljudupptagningar eller upptagningar av

rörliga bilder, dvs. grammofonskivor, filmer eller andra anordningar på

vilka ljud eller rörliga bilder har tagits upp (jfr 46 § första stycket).

Bestämmelsen är alltså inte tillämplig när det gäller andra sorters ex-

emplar av verket, t.ex. böcker eller noter. Däremot är bestämmelsen inte

inskränkt till någon viss sorts verk utan gäller alla litterära och

konstnärliga verk oavsett på vilket sätt verket har kommit till uttryck. Ex-

empelvis omfattar bestämmelsen en skönlitterär framställning som har

tagits upp på ljudband eller som har bearbetats för att ligga till grund för

en filmupptagning.

 Slutligen krävs att överlåtelsen sker till en framställare av

ljudupptag-

ningar eller upptagningar av rörliga bilder, t.ex. en filmproducent. Om

överlåtelsen sker till någon annan, kan upphovsmannen inte med stöd av

bestämmelsen göra gällande någon rätt till ersättning.

 Om dessa förutsättningar är uppfyllda, har upphovsmannen rätt till

skälig ersättning för överlåtelsen av uthyrningsrätten.

 En tvist om skälig ersättning avgörs i sista hand av domstol. Vid

bedömningen av om en viss ersättning verkligen är skälig ligger det nära

till hands att beakta sedvana eller rådande tariffer, kollektivöveren-

skommelser och liknande på området. Om ersättningen följer de grunder

som annars gäller i den aktuella branschen, torde man i de flesta fall

kunna utgå från att den är skälig. Hänsyn måste dock tas till samtliga

omständigheter. En sådan omständighet är i vilken omfattning som

upphovsmannen har bidragit till värdet av upptagningen. En annan viktig

omständighet är vilken uthyrning som faktiskt sker. Utgångspunkten är

att hänsyn skall tas till omständigheterna vid överlåtelsens tillkomst.

 Paragrafen ger upphovsmannen rätt till skälig ersättning vid överlåtelse

av uthyrningsrätten. Däremot reglerar den inte övriga villkor för

överlåtelsen utan det är i vanlig ordning parternas sak att förhandla om

dem. Parterna kan t.ex. avtala om en skälig ersättning som baseras på

viss royalty och som betalas i efterhand eller om en skälig ersättning som

utgår i form av ett engångsvederlag när avtalet om överlåtelse ingås.

Andra stycket

 I paragrafens andra stycke klargörs att avtalsvillkor som inskränker

upphovsmannens rätt enligt första stycket är ogiltiga. Upphovsmannen

kan alltså inte genom avtal avstå från sin rätt till skälig ersättning;

bestämmelsen är indispositiv. Sålunda skall paragrafen till skillnad från

bestämmelserna i 30 - 40 §§ tillämpas även om något annat har avtalats.

45 §

 En utövande konstnärs framförande av ett litterärt eller konstnärligt

verk får inte utan hans samtycke

 1. tas upp på en grammofonskiva, en film eller en annan anordning,

genom vilken det kan återges, eller

 2. sändas ut i ljudradio eller television eller genom direkt överföring

göras tillgängligt för allmänheten.

 Ett framförande som har tagits upp på en anordning som avses i första

stycket 1 får inte utan konstnärens samtycke föras över från en sådan

anordning till en annan eller göras tillgängligt för allmänheten förrän

femtio år har förflutit efter det år då framförandet skedde eller, om

upptagningen har getts ut eller offentliggjorts inom femtio år från fram-

förandet, efter det år då upptagningen först gavs ut eller offentliggjordes.

 Bestämmelserna i 3, 6 - 9, 11 - 13, 15, 16, 21, 22, 25 - 26 b, 26 e, 26

f, 27 - 29, 39 § första meningen samt 41 och 42 §§ skall tillämpas i

fråga om framföranden som avses i denna paragraf.

 När ett exemplar av en upptagning enligt denna paragraf med den

utövande konstnärens samtycke har överlåtits inom Europeiska ekono-

miska samarbetsområdet får exemplaret spridas vidare.

 Fjärde stycket ger inte rätt att tillhandahålla allmänheten

 1. exemplar av en upptagning genom uthyrning eller andra jämförliga

rättshandlingar, eller

 2. exemplar av en film eller annan anordning på vilken rörliga bilder

tagits upp genom utlåning.

Paragrafen innehåller bestämmelser om utövande konstnärers rätt. I

paragrafens tredje stycke har tagits in en hänvisning till bestämmelserna i

29 § om oeftergivlig rätt till skälig ersättning för uthyrning. I detta av-

seende ger således lagen utövande konstnärer samma rätt som upphovs-

männen har. Genom hänvisningen uppfylls reglerna om utövande konst-

närs rätt till ersättning enligt artikel 4.1 och 4.2 i direktiv 92/100/EEG.

Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

 1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997.

 2. De nya bestämmelserna tillämpas även på verk och framföranden

som har kommit till före ikraftträdandet.

 3. De nya bestämmelserna tillämpas även på avtal om överlåtelse som

har ingåtts före ikraftträdandet, dock inte på avtal som har ingåtts före

den 19 november 1992. Beträffande avtal som har ingåtts därefter men

före den 1 juli 1994 föreligger rätt till ersättning enligt de nya bestäm-

melserna endast om krav på ersättning har framställts före den 1 januari

1997.

Enligt punkt 1 träder de nya bestämmelserna i kraft den 1 juli 1997.

 Punkt 2 klargör att de nya bestämmelserna skall tillämpas även på verk

och framföranden som har kommit till före ikraftträdandet.

 Punkt 3 innehåller övergångsbestämmelser. Genom dessa uppfylls reg-

lerna om tidpunkt för tillämpning enligt artikel 13 i direktiv 92/100/EEG.

De nya bestämmelserna skall tillämpas på sådana avtal om överlåtelse

som har ingåtts före ikraftträdandet men inte på avtal som har ingåtts före

den 19 november 1992, dvs. den dag då direktivet antogs. Det innebär

att bestämmelserna är tillämpliga på alla avtal om överlåtelse som har

ingåtts den dagen eller senare. När det gäller de avtal som har ingåtts

före den 1 juli 1994 finns det en särskild preskriptionsregel. I dessa fall

måste krav på ersättning ha framställts före den 1 januari 1997. Om detta

inte har skett, föreligger inte rätt till ersättning med stöd av de nya

bestämmelserna. När det gäller avtal om överlåtelse som har ingåtts den

1 juli 1994 eller senare gäller vanliga regler om preskription av for-

dringar.

Bilaga 1

RÅDETS DIREKTIV 92/100/EEG

av den 19 november 1992

om uthyrnings- och utlåningsrättigheter avseende upphovsrättsligt

skyddade verk och om upphovsrätten närstående rättigheter

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA

DIREKTIV

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska

gemenskapen, särskilt artiklarna 57.2, 66 och 100a i detta,

med beaktande av kommissionens förslag,

i samarbete med Europaparlamentet,

med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande, och

med beaktande av följande:

Det finns olikheter i det rättsskydd som lagstiftning och rättspraxis i de

olika medlemsstaterna erbjuder för upphovsrättsligt skyddade verk och

alster som omfattas av närstående rättigheter vad beträffar uthyrning och

utlåning. Sådana olikheter skapar hinder för handeln och snedvrider

konkurrensen, och hindrar därmed att den inre marknaden genomförs och

fungerar väl.

Dessa olikheter i rättsskyddet kan mycket väl bli större genom att olika

medlemsstater inför ny, skiljaktig lagstiftning eller genom att den rätts-

praxis som tolkar den befintliga lagstiftningen utvecklas olika.

Olikheterna bör därför undanröjas för att tillgodose syftet att införa en

marknad utan inre gränser så som detta har angetts i artikel 8a i fördraget

för att, i enlighet med artikel 3 f i fördraget, införa ett system som

säkerställer att konkurrensen på den gemensamma marknaden inte blir

snedvriden.

Uthyrning och utlåning av upphovsrättsligt skyddade verk och alster som

omfattas av närstående rättigheter spelar en allt större roll, särskilt för

upphovsmän, utövande konstnärer, fonogramframställare och film-

producenter. Piratkopiering blir ett allt större hot.

Tillfredsställande skydd av upphovsrättsligt skyddade verk och närståen-

de rättighetshavares alster i form av uthyrnings- och utlåningsrättigheter

samt skyddet för rätten till upptagning, mångfaldigande, spridning,

ljudradio- eller TV-utsändning och återgivning för allmänheten kan

därför anses ha grundläggande betydelse för gemenskapens ekonomiska

och kulturella utveckling.

Skyddet för upphovsrätt och närstående rättigheter måste anpassas till den

ekonomiska utvecklingen, t.ex. nya former för nyttjande.

Upphovsmännens och de utövande konstnärernas skapande och konst-

närliga arbete förutsätter en tillräcklig inkomst som underlag för fortsatt

skapande och konstnärligt arbete, och de investeringar som krävs, särskilt

för framställning av fonogram och filmer, är särskilt stora och riskfyllda.

Möjligheten att säkerställa en sådan inkomst och att återfå investeringarna

kan effektivt garanteras endast genom tillfredsställande rättsligt skydd för

rättighetshavarna.

Skapande, konstnärliga och affärsmässiga verksamheter utförs i stor

utsträckning av egenföretagare. Sådana verksamheter måste underlättas

genom att ett enhetligt rättsskydd föreskrivs inom gemenskapen.

I den mån dessa verksamheter huvudsakligen består i att tillhandahålla

tjänster, måste de också underlättas genom att ett enhetligt rättssystem

upprättas inom gemenskapen.

Medlemsstaternas lagstiftning bör tillnärmas på ett sätt som inte strider

mot de internationella överenskommelser som många medlemsstaters

lagstiftning om upphovsrätt och närstående rättigheter bygger på.

Gemenskapens juridiska regelverk om uthyrnings- och utlåningsrättig-

heter och vissa upphovsrätten närstående rättigheter kan begränsas till

föreskrifter om att medlemsstaterna skall tillhandahålla vissa grupper av

rättighetshavare skydd för uthyrnings- och utlåningsrättigheter och till att

vissa grupper av rättighetshavare inom området närstående rättigheter

tillförsäkras rättigheter till upptagning, mångfaldigande, spridning, radio-

och TV-utsändning och återgivning för allmänheten.

Begreppen uthyrning och utlåning måste definieras för detta direktivs

ändamål.

För klarhets skull bör från uthyrning och utlåning i detta direktivs

mening undantas vissa former av tillhandahållande såsom exempelvis

tillhandahållande av fonogram eller filmer (filmverk, andra audiovisuella

verk eller eljest rörliga bilder med eller utan åtföljande ljud) för offentligt

framförande eller utsändning i radio eller television, eller

tillhandahållande för visning eller för tillgodogörande på platsen. Ut-

låning i detta direktivs mening skall inte heller omfatta lån mellan in-

rättningar som är tillgängliga för allmänheten.

När utlåning från en inrättning som är tillgänglig för allmänheten föran-

leder betalning och beloppet inte överstiger vad som behövs för att täcka

inrättningens driftskostnader, föreligger inte någon direkt eller indirekt

ekonomisk eller kommersiell nytta i detta direktivs mening.

Det är nödvändigt att tillförsäkra upphovsmän och utövande konstnärer

en skälig ersättning som de inte kan avstå från. Rättighetshavarna måste

ha möjlighet att uppdra förvaltningen av denna rättighet till kollektiva

organisationer.

Den skäliga ersättningen kan erläggas i form av en eller flera betalningar

när avtalet ingås eller när som helst därefter.

När den skäliga ersättningen fastställs måste hänsyn tas till i vilken grad

upphovsmännen och de utövande konstnärerna bidragit till fonogrammet

eller filmen i fråga.

Det är också nödvändigt att skydda åtminstone upphovsmännens rättig-

heter vad gäller utlåning till allmänheten genom särskilda regler. Alla

åtgärder som bygger på artikel 5 i detta direktiv måste dock överens-

stämma med gemenskapslagstiftningen, särskilt artikel 7 i fördraget.

Föreskrifterna i kapitel 2 hindrar inte medlemsstaterna från att utsträcka

presumtionsbestämmelsen i artikel 2.5 till att omfatta de ensamrätter som

avses i kapitlet. Reglerna i kapitel 2 hindrar heller inte medlemsstaterna

från att föreskriva att det, när annat inte visats, skall antas att de

utövande konstnärerna har medgivit nyttjande av de ensamrätter som

enligt de reglerna tillkommer dem, i den mån en sådan presumtionsregel

är förenlig med Internationella konventionen om skydd för utövande

konstnärer, fonogramframställare och radioföretag (nedan kallad

Romkonventionen).

Medlemsstaterna får föreskriva mera långtgående skydd för innehavare

av närstående rättigheter än det som föreskrivs i artikel 8 i detta direktiv.

De harmoniserade uthyrnings- och utlåningsrättigheterna samt det har-

moniserade skyddet för närstående rättigheter bör inte utövas på ett sätt

som innebär en dold inskränkning i handeln mellan medlemsstaterna eller

på ett sätt som strider mot regeln om tidsföljden för nyttjande i olika

medier så som denna regel har erkänts i domen i målet Société

Cinéthèque mot FNCF.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

KAPITEL 1

Uthyrnings- och utlåningsrättigheter

Artikel 1

Föremålet för harmonisering

1. I enlighet med föreskrifterna i detta kapital skall medlemsstaterna med

den inskränkning som föreskrivs i artikel 5 införa en rätt att medge eller

förbjuda uthyrning och utlåning av original och andra exemplar av

upphovsrättsligt skyddade verk och de andra alster som avses i artikel

2.1.

2. I detta direktiv avses med uthyrning upplåtelse för bruk under en

begränsad tid mot direkt eller indirekt ekonomisk eller kommersiell

nytta.

3. I detta direktiv avses med utlåning upplåtelse för bruk under en

begränsad tid utan direkt eller indirekt ekonomisk eller kommersiell nytta

när upplåtelsen sker genom inrättningar som är tillgängliga för

allmänheten.

4. De rättigheter som avses i punkt 1 konsumeras inte genom försäljning

eller annan spridning av original eller andra exemplar av upphovsrättsligt

skyddade verk eller upplåtelse av de rättigheter som avses i artikel 2.1.

Artikel 2

Innehavare och föremål för uthyrnings- och utlåningsrättigheter

1. Ensamrätten att medge eller förbjuda uthyrning och utlåning skall

tillkomma

 upphovsmannen vad gäller original och andra exemplar av hans verk,

 den utövande konstnären vad gäller upptagningar av hans framföran-

de,

 fonogramframställaren vad gäller hans fonogram, och

 den som producerat första upptagningen av en film vad gäller original

och andra exemplar av filmen. I detta direktiv avses med film ett

filmverk eller annat audiovisuellt verk eller eljest rörliga bilder med

eller utan åtföljande ljud.

2. I detta direktiv betraktas ett filmverks eller annat audiovisuellt verks

huvudregissör som dess upphovsman eller en av dess upphovsmän.

Medlemsstaterna får föreskriva att även andra personer skall anses som

upphovsmän.

3. Detta direktiv omfattar inte uthyrnings- och utlåningsrättigheter

avseende byggnader och alster av brukskonst.

4. De rättigheter som avses i punkt 1 kan överlåtas, bli föremål för

licensavtal eller eljest upplåtas.

5. Utan att det påverkar tillämpningen av punkt 7 skall en utövande

konstnär som omfattas av ett avtal om framställningen av en film vilket

träffats individuellt eller kollektivt mellan utövande konstnärer och en

filmproducent, anses ha överlåtit uthyrningsrättigheten i den mån annat

inte föreskrivs i avtalet eller följer av artikel 4.

6. Medlemsstaterna får föreskriva en liknande presumtionsregel beträf-

fande upphovsmän som den som avses i föregående punkt.

7. Medlemsstaterna får föreskriva att ett avtal mellan en utövande

konstnär och en filmproducent om framställningen av en film innebär att

uthyrning har medgivits, förutsatt att avtalet föreskriver en skälig

ersättning i den mening som avses i artikel 4. Medlemsstaterna får också

föreskriva att denna punkt får motsvarande tillämpning på de rättigheter

som behandlas i kapitel 2.

Artikel 3

Uthyrning av datorprogram

Detta direktiv skall inte påverka tillämpningen av artikel 4 c i rådets

direktiv 91/250/EEG av den 14 maj 1991 om rättsligt skydd för dator-

program1.

Artikel 4

Oeftergivlig rätt till skälig ersättning

1. När en upphovsman eller utövande konstnär har överlåtit eller upplåtit

sin uthyrningsrätt avseende ett fonogram eller ett original eller annat

exemplar av en film till en fonogramframställare eller en filmproducent,

behåller upphovsmannen eller den utövande konstnären rätten att erhålla

skälig ersättning för uthyrningen.

2. Upphovsmannen eller den utövande konstnären kan inte avstå från sin

rätt till skälig ersättning.

3. Förvaltningen av rätten till skälig ersättning får uppdras åt kollektiva

organisationer som företräder upphovsmännen eller de utövande konst-

närerna.

4. Medlemsstaterna får införa regler om och i vilken utsträckning det får

föreskrivas att rätten att uppbära skälig ersättning skall förvaltas av

kollektiva organisationer och om från vem ersättningen kan utkrävas eller

inkasseras.

Artikel 5

Undantag från ensamrätten till offentlig utlåning

1. Medlemsstaterna får föreskriva undantag från den ensamrätt vad gäller

offentlig utlåning som anges i artikel 1, förutsatt att åtminstone

upphovsmän får ersättning för utlåningen. Medlemsstaterna skall ha

frihet att bestämma ersättningens storlek med hänsyn till sina kultur-

främjande syften.

2. När medlemsstaterna inte tillämpar den ensamrätt till utlåning som

avses i artikel 1 i fråga om fonogram, filmer och datorprogram, skall de

införa en rätt till ersättning, åtminstone för upphovsmännen.

3. Medlemsstaterna får undanta vissa kategorier av inrättningar från

skyldigheten att betala ersättning enligt punkterna 1 och 2.

4. Kommissionen skall, i samarbete med medlemsstaterna, före den 1 juli

1997 upprätta en rapport om offentlig utlåning i gemenskapen. Den skall

sända rapporten till Europaparlamentet och till rådet.

KAPITEL 2

UPPHOVSRÄTTEN NÄRSTÅENDE RÄTTIGHETER

Artikel 6

Upptagningsrätt

1. Medlemsstaterna skall föreskriva att utövande konstnärer har ensam-

rätt att medge eller förbjuda upptagning av sina framföranden.

2. Medlemsstaterna skall föreskriva att radio- eller televisionsföretag har

ensamrätt att medge eller förbjuda upptagning av sina utsändningar, när

dessa sker över tråd eller trådlöst, inbegripet sändning genom kabel eller

satellit.

3. En kabeldistributör skall inte ha de rättigheter som avses i punkt 2 när

den enbart genom kabel vidaresänder ett radio- eller TV-företags

utsändningar.

Artikel 7

Rätt till mångfaldigande

1. Medlemsstaterna skall föreskriva att ensamrätt att medge eller förbjuda

direkt eller indirekt mångfaldigande tillkommer

 utövande konstnärer vad gäller upptagningar av deras framföranden,

 fonogramframställare vad gäller deras fonogram,

 dem som har producerat första upptagningen av filmer vad gäller

original och andra exemplar av deras filmer,

 radio- och TV-företag vad gäller upptagningar av deras utsändningar

så som dessa anges i artikel 6.2.

2. Den rätt till mångfaldigande som avses i punkt 1 får överlåtas, göras

till föremål för licensavtal eller eljest upplåtas.

Artikel 8

Radio- och TV-utsändning och återgivning för allmänheten

1. Medlemsstaterna skall föreskriva att utövande konstnärer har ensam-

rätt att medge eller förbjuda trådlös radio- och TV-utsändning och

återgivning för allmänheten av sina framföranden, utom när framförandet

i sig självt sker vid en radio- eller TV-utsändning eller härrör från en

upptagning.

2. Medlemsstaterna skall föreskriva rätt till en enda skälig ersättning från

användaren när ett fonogram som har utgivits i kommersiellt syfte

används i original eller kopia för trådlös utsändning eller eljest för

återgivning för allmänheten. De skall säkerställa att denna ersättning

fördelas mellan de berörda utövande konstnärerna och fonogramfram-

ställarna. Medlemsstaterna får fastställa villkoren för hur ersättningen

skall fördelas mellan dem när det saknas avtal dem emellan.

3. Medlemsstaterna skall föreskriva att radio- och TV-företag har en-

samrätt att medge eller förbjuda trådlös återutsändning av sina trådlösa

utsändningar liksom återgivning för allmänheten av sina utsändningar om

sådan återgivning sker på platser till vilka allmänheten har tillträde mot

erläggande av inträdesavgift.

Artikel 9

Spridningsrätt

1. Medlemsstaterna skall föreskriva en ensamrätt - nedan kallad "sprid-

ningsrätt" - för nedan nämnda rättighetshavare att genom försäljning eller

på annat sätt göra exemplar av nedan nämnda alster tillgängliga för

allmänheten:

 Utövande konstnärer vad gäller upptagningar av deras framföranden.

 Fonogramframställare vad gäller deras fonogram.

 Dem som har producerat första upptagningen av filmer vad gäller

original och andra exemplar av deras filmer.

 Radio- och TV-företag vad gäller upptagningar av deras utsändningar

så som dessa anges i artikel 6.2.

2. Spridningsrätten till de alster som avses i punkt 1 skall inte konsume-

ras inom gemenskapen utom då första försäljningen av ett exemplar inom

gemenskapen görs av rättighetshavaren själv eller med dennes samtycke.

3. Spridningsrätten skall inte påverka tillämpningen av de särskilda

reglerna i kapitel 1, särskilt artikel 1.4.

4. Spridningsrätten kan överlåtas, bli föremål för licensavtal eller eljest

upplåtas.

Artikel 10

Inskränkningar i rättigheterna

1. Medlemsstaterna får föreskriva inskränkningar i de rättigheter som

avses i kapitel 2 vad gäller följande utnyttjanden:

a) Enskilt bruk.

b) Korta avsnitt vid redogörelse för dagshändelser.

c) Radio- eller TV-företags efemära upptagning som görs med företagets

egen utrustning och för bruk vid dess egna utsändningar.

d) Uteslutande i undervisnings- eller vetenskapligt forskningssyfte.

2. Oavsett vad som föreskrivs i punkt 1 får varje medlemsstat föreskriva

samma slags inskränkningar i skyddet för utövande konstnärer,

fonogramframställare, radio- och TV-företag och den som producerat

första upptagningen av filmer, som den föreskriver när det gäller skyddet

för upphovsrätten till litterära och konstnärliga verk. Tvångslicenser får

dock föreskrivas endast i den mån de är förenliga med Romkon-

ventionen.

3. Punkt 1 a skall inte påverka tillämpningen av befintlig eller framtida

lagstiftning om ersättning för kopiering för enskilt bruk.

KAPITEL 3

SKYDDSTID

Artikel 11

Skyddstiden för upphovsmäns rättigheter

Om inte annat följer av ytterligare harmonisering skall skyddet för de

rättigheter för upphovsmän som avses i detta direktiv inte upphöra före

utgången av den skyddstid som föreskrivs i Bernkonventionen för skydd

av litterära och konstnärliga verk.

Artikel 12

Skyddstiden för närstående rättigheter

Om inte annat följer av ytterligare harmonisering skall skyddet för de

rättigheter för utövande konstnärer, fonogramframställare och radio- eller

TV-företag som avses i detta direktiv inte upphöra före utgången av de

skyddstider som för dessa fall föreskrivs i Romkonventionen. Skyddet för

de rättigheter för dem som producerat första upptagningen av sådana

filmer som avses i detta direktiv skall inte upphöra tidigare än tjugo år

efter utgången av det år då upptagningen gjordes.

KAPITEL 4

GEMENSAMMA BESTÄMMELSER

Artikel 13

Tidpunkt för tillämpning

1. Detta direktiv skall tillämpas på alla i direktivet avsedda upphovsrätt-

sligt skyddade verk, framföranden, fonogram, radio- och TV-utsänd-

ningar och första upptagningen av filmer som den 1 juli 1994 alltjämt är

skyddade genom medlemsstaternas lagstiftning om upphovsrätt och

närstående rättigheter eller som vid den tidpunkten uppfyller kriterierna

för skydd enligt detta direktiv.

2. Bestämmelserna i detta direktiv skall inte påverka bedömningen av

handlingar avseende utnyttjanden av verk eller alster som har företagits

före den 1 juli 1994.

3. Medlemsstaterna får föreskriva att rättighetshavare skall anses ha

lämnat sitt samtycke till uthyrning eller utlåning av ett alster av det slag

som avses i artikel 2.1 om det kan visas att detta före den 1 juli 1994

gjorts tillgängligt för tredje man för detta ändamål eller har förvärvats

före nämnda dag. När alstret är en digital upptagning får dock med-

lemsstaterna föreskriva att rättighetshavarna skall ha rätt till skälig ersätt-

ning för uthyrningen eller utlåningen av alstret.

4. Medlemsstaterna behöver inte tillämpa bestämmelserna i artikel 2.2 på

filmverk eller andra audiovisuella verk som har producerats före den 1

juli 1994.

5. Medlemsstaterna får föreskriva den tidpunkt från vilken bestämmel-

serna i artikel 2.2 skall börja tillämpas, förutsatt att denna tidpunkt inte

sätts senare än till den 1 juli 1997.

6. Detta direktiv skall, utan att det påverkar tillämpningen av punkt 3 och

om inte annat följer av punkterna 8 och 9, inte påverka avtal som träffats

innan direktivet antogs.

7. Medlemsstaterna får föreskriva, i den mån detta inte strider mot vad

som sägs i punkt 8 och 9, att rättighetshavare som förvärvar nya rättig-

heter genom de nationella regler som införs vid genomförandet av detta

direktiv och som före den 1 juli 1994 har lämnat sitt samtycke till ut-

nyttjande av sitt alster skall anses ha överlåtit de nya ensamrätterna.

8. Medlemsstaterna får föreskriva den tidpunkt från vilken den oefter-

givliga rätten till skälig ersättning enligt artikel 4 skall gälla, förutsatt

att

denna tidpunkt inte sätts senare än till den 1 juli 1997.

9. Beträffande avtal som träffats före den 1 juli 1994 skall den oefter-

givliga rätten till skälig ersättning enligt artikel 4 gälla endast då upp-

hovsmän eller utövande konstnärer eller de som företräder dem har

framställt en begäran därom före den 1 januari 1997. Om en överens-

kommelse mellan rättighetshavarna inte uppnås i fråga om ersättningens

storlek får medlemsstaterna bestämma en skälig ersättningsnivå.

Artikel 14

Förhållandet mellan upphovsrätt och upphovsrätten närstående

rättigheter

Skyddet för upphovsrätten närstående rättigheter enligt detta direktiv får

inte inskränka eller på något sätt påverka skyddet för upphovsrätten.

Artikel 15

Slutbestämmelser

1. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar

som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 1 juli 1994. De

skall genast underrätta kommissionen om detta.

När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall dessa innehålla en

hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de

offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall

varje medlemsstat själv utfärda.

2. Medlemsstaterna skall underrätta kommissionen om de centrala be-

stämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som

omfattas av detta direktiv.

Artikel 16

Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

___________

Utfärdat i Bryssel den 19 november 1992.

 På rådets vägnar

 E. LEIGH

 Ordförande

Bilaga 2

Sammanfattning av promemorian

I promemorian föreslås tre ändringar i lagen (1960:729) om upphovsrätt

till litterära och konstnärliga verk.

 För det första föreslås att det införs bestämmelser om s.k. kassettersätt-

ning och att bestämmelserna skall ha en rent civilrättslig utformning.

Ändringen syftar till att i viss mån kompensera upphovsmännen för den i

och för sig tillåtna privatkopieringen av deras skyddade verk. Det

föreslås att lagen skall ändras så att upphovsmän till sådana verk som har

sänts ut i radio eller television eller som har givits ut på anordningar

genom vilka de kan återges skall ha rätt till ersättning. Motsvarande rätt

skall gälla för utövande konstnärer, för framställare av ljudupptagningar,

för framställare av upptagningar av rörliga bilder och för fotografer.

Ersättning skall utgå för ljudband, videoband och andra upptagningsa-

nordningar som är särskilt ägnade som underlag för framställning av

exemplar av verk för enskilt bruk. Vissa sådana anordningar skall

undantas från ersättningsrätten, bl.a. anordningar som skall användas för

syn- eller hörselskadade. Ersättningen skall betalas av näringsidkare som

i sin yrkesmässiga verksamhet tillverkar eller importerar anordningarna.

Ersättningen skall vara drygt en krona för möjlig inspelningstimme, dock

högst sex kronor per anordning. Rätten till ersättning skall kunna göras

gällande endast av organisation som företräder ett flertal ersättningsbe-

rättigade rättighetshavare. Organisationen skall bestämma hur

ersättningen skall fördelas mellan de ersättningsberättigade. Er-

sättningsskyldig näringsidkare skall anmäla sig hos organisationen och

redovisa för denna. Rätten till kassettersättning skall enligt förslaget

tillämpas på verk och prestationer med viss anknytning till EES-området.

För det andra föreslås att lagen skall ändras så att en upphovsman alltid

har rätt till skälig ersättning när han överlåter sin uthyrningsrätt avseende

ljudupptagningar eller upptagningar av rörliga bilder till en framställare

av sådana upptagningar. Avtalsvillkor som inskränker denna rätt skall

enligt förslaget vara ogiltiga. Motsvarande rätt till ersättning föreslås

gälla för utövande konstnärer. Ändringen syftar till att ge ett visst

skydd åt den svagare parten i avtalet. Ändringen skulle innebära genom-

förande av artikel 4 i rådets direktiv 92/100/EEG om uthyrnings- och

utlåningsrättigheter avseende upphovsrättsligt skyddade verk och om upp-

hovsrätten närstående rättigheter. Slutligen föreslås att bestämmelserna

om avbildning av konstverk ändras. Enligt förslaget skall lagen ändras så

att upphovsrätten omfattar avbildning av konstverk på offentlig plats i de

fall där konstverket utgör huvudmotivet och avbildningen görs i för-

värvssyfte. Ändringen syftar till att låta upphovsrätten omfatta sådana

omedelbara kommersiella utnyttjanden av själva konstverket.

Lagändringarna är avsedda att träda i kraft den 1 juli 1997.

Bilaga 3

Förslag till lag om ändring i upphovsrättslagen

I promemorian föreslås att riksdagen skall besluta följande lag.

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1960:729) om upphovsrätt till

litterära och konstnärliga verk

 dels att rubriken till 2 a kap. skall lyda "Rätt till särskild

ersättning",

 dels att 24, 45, 46, 49 a, 60 och 61 §§ skall ha följande lydelse,

 dels att det närmast före 26 j § skall införas en ny rubrik som skall

lyda

"Ersättning vid vidareförsäljning av exemplar av konstverk",

 dels att det skall införas två nya paragrafer, 26 k och 29 §§, samt

närmast före 26 k § en ny rubrik av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

24 §

 Konstverk får avbildas

 1. om de stadigvarande är placerade på eller vid allmän plats utomhus

eller

 2. om de ställs ut, är till salu eller ingår i en samling, men i dessa

fall

endast i meddelanden om utställningen eller försäljningen och i kataloger.

 Första stycket första punkten

gäller inte om konstverket utgör

huvudmotivet och avbildningen

görs i förvärvssyfte.

 Byggnader får fritt avbildas.

Ersättning vid tillverkning och

införsel av anordningar för

ljud- eller bildupptagningar

26 k §

 När en näringsidkare i sin

yrkesmässiga verksamhet till-

verkar eller till landet inför

anordningar på vilka ljud eller

rörliga bilder kan tas upp och

som är särskilt ägnade för fram-

ställning av exemplar av verk för

enskilt bruk, har upphovsmän till

skyddade verk som sänds ut i

ljudradio eller television eller

som har getts ut på anordningar

genom vilka de kan återges rätt

till ersättning av näringsidkaren.

 Upphovsmännen har dock inte

rätt till ersättning, om de till-

verkade eller införda anord-

ningarna skall

 1. användas till annat än fram-

ställning av exemplar av verk för

enskilt bruk,

 2. föras ut ur landet eller

 3. användas till framställning

av exemplar av verk åt synskada-

de eller hörselskadade.

 Ersättningen skall vara två öre

för varje möjlig inspelningsminut

på anordningarna, dock högst

sex kronor för varje anordning.

Endast organisation som

företräder ett flertal ersätt-

ningsberättigade svenska upp-

hovsmän och närstående rättig-

hetshavare på området har rätt

att kräva in ersättningen. Orga-

nisationen skall kräva in ersätt-

ningen och fördela den mellan

de ersättningsberättigade, efter

avdrag för skälig ersättning till

organisationen för dess omkost-

nader. Vid fördelningen skall

rättighetshavare som inte före-

träds av organisationen vara lik-

ställda med rättighetshavare som

organisationen företräder.

 Näringsidkaren skall anmäla

sig hos en sådan organisation

som avses i tredje stycket. Nä-

ringsidkaren skall på begäran av

organisationen redovisa det

antal anordningar som omfattas

av rätt till ersättning, anord-

ningarnas speltid och när anord-

ningarna tillverkades eller in-

fördes. Av redovisningen skall

framgå antalet anordningar

enligt andra stycket.

29 §

 Om en upphovsman till en

framställare av ljudupptagningar

eller upptagningar av rörliga

bilder överlåter sin rätt att

genom uthyrning av sådana

upptagningar göra ett verk

tillgängligt för allmänheten, har

upphovsmannen rätt till skälig

ersättning.

 Avtalsvillkor som inskränker

denna rätt är ogiltiga.

45 §

 En utövande konstnärs framförande av ett litterärt eller konstnärligt

verk får inte utan hans samtycke

 1. tas upp på en grammofonskiva, en film eller en annan anordning,

genom vilken det kan återges, eller

 2. sändas ut i ljudradio eller television eller genom direkt överföring

göras tillgängligt för allmänheten.

 Ett framförande som har tagits upp på en anordning som avses i första

stycket 1 får inte utan konstnärens samtycke föras över från en sådan

anordning till en annan eller göras tillgängligt för allmänheten förrän

femtio år har förflutit efter det år då framförandet skedde eller, om

upptagningen har getts ut eller offentliggjorts inom femtio år från fram-

förandet, efter det år då upptagningen först gavs ut eller offentliggjordes.

 Bestämmelserna i 3, 6 - 9, 11 -

13, 15, 16, 21, 22, 25 - 26 b, 26

e, 26 f, 27 och 28 §§, 39 §

första meningen samt 41 och 42

§§ skall tillämpas i fråga om

framföranden som avses i denna

paragraf.

 Bestämmelserna i 3, 6 - 9, 11 -

13, 15, 16, 21, 22, 25 - 26 b, 26

e, 26 f, 26 k, 27 - 29, 39 §

första meningen samt 41 och 42

§§ skall tillämpas i fråga om

framföranden som avses i denna

paragraf.

 När ett exemplar av en upptagning enligt denna paragraf med den

utövande konstnärens samtycke har överlåtits inom Europeiska ekono-

miska samarbetsområdet får exemplaret spridas vidare.

 Fjärde stycket ger inte rätt att tillhandahålla allmänheten

 1. exemplar av en upptagning genom uthyrning eller andra jämförliga

rättshandlingar, eller

 2. exemplar av en film eller annan anordning på vilken rörliga bilder

tagits upp genom utlåning.

46 §

 En grammofonskiva, en film eller en annan anordning på vilken ljud

eller rörliga bilder har tagits upp får inte utan framställarens samtycke

eftergöras eller göras tillgänglig för allmänheten förrän femtio år har

förflutit efter det år då upptagningen gjordes eller, om upptagningen har

getts ut eller offentliggjorts inom femtio år från upptagningen, efter det

år då upptagningen först gavs ut eller offentliggjordes. Som eftergörande

anses även att upptagningen förs över från en sådan anordning till en

annan.

 Bestämmelserna i 6-9 §§, 11 §

andra stycket, 12, 13, 15, 16,

21, 22, 25-26 b och 26 e §§

skall tillämpas i fråga om upp-

tagningar som avses i denna

paragraf. Dessutom skall 26 f §

tillämpas i fråga om andra upp-

tagningar än sådana som avses i

47 §.

 Bestämmelserna i 6-9 §§, 11 §

andra stycket, 12, 13, 15, 16,

21, 22, 25-26 b, 26 e och 26 k

§§ skall tillämpas i fråga om

upptagningar som avses i denna

paragraf. Dessutom skall 26 f §

tillämpas i fråga om andra upp-

tagningar än sådana som avses i

47 §.

 När ett exemplar av en upptagning enligt denna paragraf med fram-

ställarens samtycke har överlåtits inom Europeiska ekonomiska sam-

arbetsområdet får exemplaret spridas vidare.

 Tredje stycket ger inte rätt att tillhandahålla allmänheten

 1. exemplar av en upptagning genom uthyrning eller andra jämförliga

rättshandlingar, eller

 2. exemplar av en film eller annan anordning på vilken rörliga bilder

tagits upp genom utlåning.

49 a §

 Den som har framställt en fotografisk bild har uteslutande rätt att

framställa exemplar av bilden och göra den tillgänglig för allmänheten.

Rätten gäller oavsett om bilden används i ursprungligt eller ändrat skick

och oavsett vilken teknik som utnyttjas.

 Med fotografisk bild avses även en bild som har framställts genom ett

förfarande som är jämförligt med fotografi.

 Rätten enligt första stycket gäller till dess femtio år har förflutit

efter

det år då bilden framställdes.

 Bestämmelserna i 2 § andra

och tredje styckena, 3, 7 - 9 och

11 §§, 12 § första stycket, 13,

15, 16, 18 - 20 och 23 §§, 24 §

första stycket, 25 - 26 b, 26 d -

26 f, 26 i - 28, 31 - 38, 41, 42

och 50 - 52 §§ skall tillämpas

beträffande bilder som avses i

denna paragraf. Är en sådan bild

föremål för upphovsrätt, får

denna rätt också göras gällande.

 Bestämmelserna i 2 § andra

och tredje styckena, 3, 7 - 9 och

11 §§, 12 § första stycket, 13,

15, 16, 18 - 20 och 23 §§, 24 §

första och andra styckena, 25 -

26 b, 26 d - 26 f, 26 i - 28, 31 -

38, 41, 42 och 50 - 52 §§ skall

tillämpas beträffande bilder som

avses i denna paragraf. Är en

sådan bild föremål för upphovs-

rätt, får denna rätt också göras

gällande.

60 §

 Vad i denna lag är stadgat om

upphovsrätt är tilllämpligt på

 1. verk av den som är svensk

medborgare eller har sin vanliga

vistelseort i Sverige,

 2. verk som först utgivits i

Sverige eller samtidigt i Sverige

och utom riket,

 3. filmverk vars producent har

sitt säte eller sin vanliga vistel-

seort i Sverige,

 4. här uppfört byggnadsverk,

 5. konstverk som utgör del av

här belägen byggnad eller på

annat sätt är fast förenat med

marken.

 Bestämmelserna om upphovs-

rätt tillämpas på

 1. verk av den som är svensk

medborgare eller har sin vanliga

vistelseort i Sverige,

 2. verk som först utgivits i

Sverige eller samtidigt i Sverige

och utom riket,

 3. filmverk vars producent har

sitt säte eller sin vanliga vistel-

seort i Sverige,

 4. här uppfört byggnadsverk,

 5. konstverk som utgör del av

här belägen byggnad eller på

annat sätt är fast förenat med

marken.

 Vid tillämpning av första stycket 2. anses samtidig utgivning ha ägt

rum, om verket utgivits i Sverige inom trettio dagar efter utgivningen

utomlands. Vid tillämpning av första stycket 3. anses, där ej annat visas,

den vars namn på sedvanligt sätt utsatts på exemplar av filmverket som

verkets producent.

 Bestämmelserna i 26 j § till-

ämpas på verk av den som är

svensk medborgare eller har sin

vanliga vistelseort i Sverige.

 Bestämmelserna i 26 j och 26 k

§§ tillämpas på verk av den som

är svensk medborgare eller har

sin vanliga vistelseort i Sverige.

 Bestämmelserna i 44 a § tillämpas på utgivningar och offentliggöranden

av den som är svensk medborgare eller har sin vanliga vistelseort i

Sverige. Bestämmelserna tillämpas också på utgivningar och offent-

liggöranden av juridiska personer som har säte i Sverige.

 Bestämmelserna i 50 och 51 §§ tillämpas på varje litterärt eller konst-

närligt verk, oberoende av dess ursprung.

61 §

 Föreskrifterna i 45, 47 och 48

§§ är tillämpliga på framföran-

de, ljudupptagning samt ljudra-

dio- och televisionsutsändning

som äger rum i Sverige. Dess-

utom tillämpas föreskrifterna i

45 § på framföranden av den

som är svensk medborgare eller

har sin vanliga vistelseort i

Sverige, föreskrifterna i 47 § på

ljudupptagningar vars framstäl-

lare är svensk medborgare eller

svensk juridisk person eller har

sin vanliga vistelseort i Sverige

och föreskrifterna i 48 § på

utsändningar av radio- eller

televisionsföretag som har sitt

säte här i landet. Föreskrifterna i

46 § tillämpas på ljudupptag-

ningar och på upptagningar av

rörliga bilder vars framställare är

svensk medborgare eller svensk

juridisk person eller har sin

vanliga vistelseort i Sverige

liksom på sådana upptagningar

av filmverk som äger rum i

Sverige. Bestämmelsen i 46 §

om eftergörande gäller dock alla

ljudupptagningar.

 Föreskrifterna i 49 § tillämpas

på arbeten vars framställare är

svensk medborgare eller svensk

juridisk person eller har sin

vanliga vistelseort i Sverige

liksom på arbeten som först

utgivits i Sverige.

 Av föreskrifterna i 49 a §

tillämpas hänvisningen till 50

och 51 §§ på alla fotografiska

bilder och övriga föreskrifter på

fotografiska bilder

 1. vars framställare är svensk

medborgare eller har sin vanliga

vistelseort i Sverige eller

 2. som först har utgivits i

Sverige eller samtidigt i Sverige

och utomlands eller

 3. som har infogats i en bygg-

nad eller annan anordning som

är fast förenad med marken, om

byggnaden eller anordningen är

belägen i Sverige

 Bestämmelserna i 45, 47 och

48 §§ tillämpas på framföran-

den, ljudupptagningar samt

ljudradio- och televisionsutsänd-

ningar som äger rum i Sverige.

Dessutom tillämpas bestämmel-

serna i 45 § på framföranden av

den som är svensk medborgare

eller har sin vanliga vistelseort i

Sverige, bestämmelserna i 47 §

på ljudupptagningar vars fram-

ställare är svensk medborgare

eller svensk juridisk person eller

har sin vanliga vistelseort i

Sverige och bestämmelserna i 48

§ på utsändningar av radio- eller

televisionsföretag som har sitt

säte här i landet. Bestämmel-

serna i 46 § tillämpas på ljud-

upptagningar och på upptag-

ningar av rörliga bilder vars

framställare är svensk medborga-

re eller svensk juridisk person

eller har sin vanliga vistelseort i

Sverige liksom på sådana upp-

tagningar av filmverk som äger

rum i Sverige. Bestämmelsen i

46 § om eftergörande gäller

dock alla ljudupptagningar.

 Bestämmelserna i 49 §

tillämpas på arbeten vars

framställare är svensk med-

borgare eller svensk juridisk

person eller har sin vanliga

vistelseort i Sverige liksom på

arbeten som först utgivits i

Sverige.

 Av bestämmelserna i 49 a §

tillämpas hänvisningen till 50

och 51 §§ på alla fotografiska

bilder och övriga bestämmelser

på fotografiska bilder

 1. vars framställare är svensk

medborgare eller har sin vanliga

vistelseort i Sverige eller

 2. som först har utgivits i

Sverige eller samtidigt i Sverige

och utomlands eller

 3. som har infogats i en bygg-

nad eller annan anordning som

är fast förenad med marken, om

byggnaden eller anordningen är

belägen i Sverige.

 Vid tillämpning av tredje stycket 2 anses utgivningen ha skett samti-

digt, om bilden har utgivits i Sverige inom trettio dagar efter utgivningen

utomlands.

 Av bestämmelserna i 45 §

tillämpas hänvisningen till 26 k §

endast på framföranden av den

som är svensk medborgare eller

har sin vanliga vistelseort i

Sverige. Av bestämmelserna i 46

§ tillämpas hänvisningen till 26 k

§ endast på upptagningar av den

som är svensk medborgare eller

svensk juridisk person eller har

sin vanliga vistelseort i Sverige.

Av bestämmelserna i 49 a §

tillämpas hänvisningen till 26 j

och 26 k §§ endast på foto-

grafiska bilder av den som är

svensk medborgare eller har sin

vanliga vistelseort i Sverige.

______

 1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997.

 2. De nya bestämmelserna tillämpas även på verk som har kommit till

före ikraftträdandet.

 3. De nya bestämmelserna tillämpas inte när det gäller åtgärder som

har vidtagits eller rättigheter som har förvärvats före ikraftträdandet. De

avbildningar av ett konstverk som har gjorts med stöd av äldre bestäm-

melser får fritt spridas och visas.

 4. Den nya bestämmelsen i 29 § tillämpas även på avtal om överlåtelse

som har ingåtts före ikraftträdandet, dock inte på avtal som har ingåtts

före den 19 november 1992. Beträffande avtal som har ingåtts därefter

men före den 1 juli 1994 föreligger rätt till ersättning enligt 29 § endast

om krav på ersättning framställts före den 1 januari 1997.

 5. Det som sägs i punkt 2 och 3 tillämpas också på framföranden,

upptagningar och arbeten som avses i 45, 46 och 49 a §§. Det som sägs i

punkt 4 tillämpas också på utövande konstnärs överlåtelse.

Bilaga 4

Förteckning över remissinstanser

Justitiedepartementets promemoria Kassettersättning m.m. (Ds 1996:61)

har remitterats till Hovrätten för Övre Norrland, Malmö tingsrätt,

Kommerskollegium, Konkurrensverket, Konsumentverket, Patent- och

registreringsverket, Statens kulturråd, Statskontoret, Svenska kommun-

förbundet, Stockholms universitet (juridiska fakultetsnämnden), Han-

delshögskolan i Stockholm, Sveriges advokatsamfund, Bildleverantörer-

nas förening, föreningen BONUS, föreningen BUS, föreningen Copy-

swede, föreningen KLYS, föreningen KRO, föreningen Oberoende

filmares förbund, föreningen SAMI, föreningen STIM, föreningen

Svensk Programvaruindustri, föreningen Svenska Filmproducenter,

föreningen Svenska Läromedelsproducenter, Företagarnas riksorganisa-

tion, Grossistförbundet Svensk handel, Handikappinstitutet, Svensk

bildbyråförening, Svenska förläggarföreningen, Svenska föreningen för

upphovsrätt, Svenska gruppen av IFPI, Svenska journalistförbundet,

Svenska magnetbandsinstitutet, Svenska musikerförbundet, Svenska

musikförläggarföreningen, Svenska teaterförbundet, Sveriges dramati-

kerförbund, Sveriges film- och videoproducenters förening, Sveriges

författareförbund, Sveriges industriförbund, Sveriges köpmannaförbund,

Sveriges marknadsförbund, Sveriges Radio, Sveriges Television, Sveri-

ges videodistributörers förening, Synskadades Riksförbund, Teatrarnas

riksförbund, Tidningsutgivarna, Utbildningsradion, Riksföreningen för

folkmusik och dans, Sveriges Radio- och Hemelektronikleverantörer,

Talboks- och punktskriftbiblioteket, Oberoende filmares förbund, Skulp-

törförbundet, HAO-företagen och Elektronikförbundet.

Bilaga 5

Lagrådsremissens lagförslag

Förslag till lag om ändring i lagen (1960:729) om upphovs-

rätt till litterära och konstnärliga verk

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1960:729) om upphovsrätt till

litterära och konstnärliga verk

 dels att 45 § skall ha följande lydelse,

 dels att det skall införas en ny paragraf, 29 §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 kap.

29 §

 Om en upphovsman till en

framställare av ljudupptagningar

eller upptagningar av rörliga

bilder överlåter sin rätt att

genom uthyrning av sådana

upptagningar göra ett verk

tillgängligt för allmänheten, har

upphovsmannen rätt till skälig

ersättning.

 Avtalsvillkor som inskränker

denna rätt är ogiltiga.

5 kap.

45 §

 En utövande konstnärs framförande av ett litterärt eller konstnärligt

verk får inte utan hans samtycke

 1. tas upp på en grammofonskiva, en film eller en annan anordning,

genom vilken det kan återges, eller

 2. sändas ut i ljudradio eller television eller genom direkt överföring

göras tillgängligt för allmänheten.

 Ett framförande som har tagits upp på en anordning som avses i första

stycket 1 får inte utan konstnärens samtycke föras över från en sådan

anordning till en annan eller göras tillgängligt för allmänheten förrän

femtio år har förflutit efter det år då framförandet skedde eller, om

upptagningen har getts ut eller offentliggjorts inom femtio år från fram-

förandet, efter det år då upptagningen först gavs ut eller offentliggjordes.

 Bestämmelserna i 3, 6 - 9, 11 -

13, 15, 16, 21, 22, 25 - 26 b, 26

e, 26 f, 27 och 28 §§, 39 §

första meningen samt 41 och 42

§§ skall tillämpas i fråga om

framföranden som avses i denna

paragraf.

 Bestämmelserna i 3, 6 - 9, 11 -

13, 15, 16, 21, 22, 25 - 26 b, 26

e, 26 f, 27 - 29, 39 § första me-

ningen samt 41 och 42 §§ skall

tillämpas i fråga om fram-

föranden som avses i denna

paragraf.

 När ett exemplar av en upptagning enligt denna paragraf med den

utövande konstnärens samtycke har överlåtits inom Europeiska ekono-

miska samarbetsområdet får exemplaret spridas vidare.

 Fjärde stycket ger inte rätt att tillhandahålla allmänheten

 1. exemplar av en upptagning genom uthyrning eller andra jämförliga

rättshandlingar, eller

 2. exemplar av en film eller annan anordning på vilken rörliga bilder

tagits upp genom utlåning.

______

 1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1997.

 2. De nya bestämmelserna tillämpas även på verk och framföranden

som har kommit till före ikraftträdandet.

 3. De nya bestämmelserna tillämpas även på avtal om överlåtelse som

har ingåtts före ikraftträdandet, dock inte på avtal som har ingåtts före

den 19 november 1992. Beträffande avtal som har ingåtts därefter men

före den 1 juli 1994 föreligger rätt till ersättning enligt de nya bestäm-

melserna endast om krav på ersättning framställts före den 1 januari

1997.

Bilaga 6

Lagrådets yttrande

Utdrag ur protokoll vid sammanträde den 24 februari 1997

Närvarande: f.d. justitierådet Per Jermsten, regeringsrådet Stig von Bahr,

justitierådet Bengt Lambe

 Enligt en lagrådsremiss den 13 februari 1997 (Justitiedepartementet)

har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till lag

om ändring i lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konst-

närliga verk.

 Förslaget har inför Lagrådet föredragits av kanslirådet Dag[REDACTED_EFTERNAMN].

 Lagrådet lämnar förslaget utan erinran.

Justitiedepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 6 mars 1997

Närvarande: statsrådet Hjelm-Wallén, ordförande, och statsråden Peter-

son, Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN], Tham,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], von[REDACTED_EFTERNAMN], Kling-

vall,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet Freivalds

Regeringen beslutar proposition 1996/97:129 Ändringar i upphovsrätts-

lagen.

Rättsdatablad

Författningsrubrik

Bestämmelser som

inför, ändrar, upp-

häver eller upprepar

ett normgivningsbe-

myndigande

Celexnummer för

bakomliggande EG-

regler

392L0100

 Senaste lydelse 1995:1273.