Regeringens proposition 2005/06:5

Lantmäteriverksamheten

Prop.

2005/06:5

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen. Stockholm den 22 september 2005 Göran[REDACTED_EFTERNAMN] Mona[REDACTED_EFTERNAMN] (Miljö- och samhällsbyggnadsdepartementet) Propositionens huvudsakliga innehåll I propositionen redovisas en utvärdering av den omstrukturering av lantmäteriverksamheten som ägt rum sedan riksdagens beslut 1994 om en ny organisation för lantmäteri- och fastighetsdataverksamheten. Vidare redovisas mål och bedömningar som avser det statliga lant- mäteriet och det offentliga åtagandets omfattning. I propositionen redo- visar regeringen också sina bedömningar vad gäller formerna för lant- mäteriverksamhetens bedrivande och inskrivningsverksamhetens över- föring till den statliga lantmäteriorganisationen. I propositionen föreslås ett bemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter om att andra myndigheter än lantmäterimyndigheten skall registrera uppgifter i fastig- hetsregistrets allmänna del. Konsekvensändringar föreslås i fyra andra lagar. Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 juli 2006. 1

Innehållsförteckning

Prop. 2005/06:5

1

Förslag till riksdagsbeslut..................................................................

4

2

Lagtext

...............................................................................................

5

2.1

Förslag till lag om ändring i fastighetsbildningslagen

(1970:988)...........................................................................

5

2.2

Förslag till lag om ändring i plan- och bygglagen

(1987:10).............................................................................

6

2.3

Förslag till lag om ändring i lagen (1988:950) om

kulturminnen m.m...............................................................

7

2.4

Förslag till lag om ändring i lagen (1952:166) om

häradsallmänningar .............................................................

8

2.5

Förslag till lag om ändring i lagen (1952:167) om

allmänningsskogar i Norrland och Dalarna ........................

9

3

Ärendet och dess beredning.............................................................

10

4

Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet .......

12

5

Utgångspunkter och mål..................................................................

18

6

Myndighetsstruktur och organisation..............................................

22

6.1

Myndighetsstrukturen .......................................................

22

6.2

Inskrivningsverksamheten ................................................

24

7

Fastighetsbildning och fastighetsregistrering..................................

27

7.1

Fastighetsbildning och fastighetsregistrering skall

ske i offentlig regi .............................................................

27

7.2

Myndighetsutövning och upphandling av

förrättningsförberedelser...................................................

29

7.3

Uppdragsverksamhet i anslutning till fastighetsbildning..30

8

Grundläggande geografisk information och fastighets-

information ......................................................................................

33

8.1

Samordningsansvar ...........................................................

33

8.2

Ett råd som stöd för samordningsfunktionen....................

35

8.3

Registrering i fastighetsregistrets allmänna del ................

36

8.3.1

Bemyndigande att utse behöriga

myndigheter ....................................................

36

8.3.2

Konsekvensändringar......................................

41

8.3.3

Ikraftträdande..................................................

42

8.3.4

Konsekvenser..................................................

43

9

Lantmäteriverkets uppdragsverksamhet..........................................

44

9.1

Avgränsning av uppdragsverksamheten ...........................

44

9.2

Marknads- och konkurrensråd och konkurrenspolicy.......

48

10

Finansiering .....................................................................................

50

11

Författningskommentar ...................................................................

55

Bilaga 1 Sammanfattning av Lantmäteriutredningens betänkande

Lantmäteriet nya vägar för ökad samhällsnytta

(SOU 2003:111) ....................................................................

58

Bilaga 2

Lantmäteriutredningens lagförslag........................................

68

2

Bilaga 3

Förteckning över remissinstanserna ......................................

69

Prop. 2005/06:5

Bilaga 4

Lagrådsremissens lagförslag .................................................

70

Bilaga 5

Lagrådets yttrande .................................................................

75

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde

den 22 september 2005..........................................................

76

3

Förslag till riksdagsbeslut

Prop. 2005/06:5

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till

1.

lag om ändring i fastighetsbildningslagen (1970:988),

2.

lag om ändring i plan- och bygglagen (1987:10),

3.

lag om ändring i lagen (1988:950) om kulturminnen m.m.,

4.

lag om ändring i lagen (1952:166) om häradsallmänningar, och

5.

lag om ändring i lagen (1952:167) om allmänningsskogar i Norrland och Dalarna.

4 Prop. 2005/06:5 1 Lagtext Regeringen har följande förslag till lagtext.

1.1

Förslag till lag om ändring i fastighetsbildningslagen (1970:988)

Härigenom föreskrivs att 19 kap.6 § fastighetsbildningslagen (1970:988)

1 

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

19 kap. 6 § 2

Ärenden om att föra in eller ta bort uppgifter i fastighetsregistrets all- männa del handläggs av lantmäterimyndigheten .

Regeringen får meddela före- skrifter om att någon annan myn- dighet än lantmäterimyndigheten skall föra in eller ta bort uppgifter i fastighetsregistrets allmänna del. Sådana föreskrifter får endast avse uppgifter som enligt annan lag- stiftning än denna lag skall redo- visas i fastighetsregistrets allmänna del. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2006.

1

Lagen omtryckt 1992:1212.

5

2

Senaste lydelse 2000:233.

Prop. 2005/06:5

1.2

Förslag till lag om ändring i plan- och bygglagen (1987:10)

Härigenom föreskrivs att 6 kap. 20 § plan- och bygglagen (1987:10)

1 

skall ha följande lydelse.

Lydelse enligt prop. 2004/05:169

Föreslagen lydelse

6 kap. 20 §

2

När en fråga har väckts om tillämpning av 19 §, skall kommu- nen genast anmäla detta till lant- mäterimyndigheten för anteckning i fastighetsregistrets allmänna del. Överlåtelse av mark eller annat ut- rymme, som sker efter det att sådan anmälan har inkommit , in- verkar inte på den bedömning som skall göras enligt 19 § andra stycket. När en fråga har väckts om tillämpning av 19 §, skall kommu- nen genast vidta de åtgärder som behövs för att en anteckning om detta skall bli införd i fastighets- registrets allmänna del. Den be- dömning som skall göras enligt 19 § andra stycket påverkas inte av överlåtelse av mark eller annat utrymme, som sker efter det att ärendet om anteckning i fastig- hetsregistret har anmälts hos den som skall föra in anteckningen i registret eller, om det är kommu- nen som skall föra in anteckningen i registret, efter att anteckningen har införts i registret. Bestämmelser om vem som skall föra in uppgifter i fastighets-

registrets

allmänna del finns i

19 kap.

6 § fastighetsbildnings-

lagen (1970:988). Denna lag träder i kraft den 1 juli 2006.

1

Lagen omtryckt 1992:1769.

6

2

Senaste lydelse 2000:248.

Prop. 2005/06:5

1.3

Förslag till lag om ändring i lagen (1988:950) om kulturminnen m.m.

Härigenom föreskrivs att 3 kap. 8 § lagen (1988:950) om kulturminnen m.m.

1 

skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3

kap.

8 § Länsstyrelsen skall för anteckning i fastighetsregistrets allmänna del eller för borttagande av en tidigare gjord anteckning genast under- rätta lantmäterimyndigheten , Länsstyrelsen skall genast vidta de åtgärder som behövs för att en anteckning skall bli införd i fastig- hetsregistrets allmänna del eller för att en tidigare gjord anteckning skall tas bort ,

1.

då fråga väckts eller tagits upp om att en byggnad skall förklaras för byggnadsminne eller förklaring utfärdats enligt 7 §,

2.

då förordnande enligt 6 § första stycket meddelats eller upphävts,

3.

då beslut om byggnadsminnesförklaring vunnit laga kraft eller hävts, eller

4.

då ansökan om byggnadsminnesförklaring avslagits.

Bestämmelser om vem som skall föra in eller ta bort uppgifter i fastighetsregistrets allmänna del finns i 19 kap. 6 § fastighetsbild- ningslagen (1970:988). Denna lag träder i kraft den 1 juli 2006.

1 Lagen omtryckt 2002:620.

7

Prop. 2005/06:5

1.4

Förslag till lag om ändring i lagen (1952:166) om häradsallmänningar

Härigenom föreskrivs att 8 § lagen (1952:166) om häradsallmänningar skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 8 §

1

Är rätt till delaktighet i häradsallmänning förenad med fastighet som ej är taxerad såsom lantbruksenhet, må länsstyrelsen, på framställning av all- männingsstyrelsen och efter hörande av fastighetens ägare eller i 3 § omförmäld innehavare av fastigheten, förordna att rätten till delaktighet skall avlösas mot ersättning i penningar. Ersättningens belopp fastställes av länsstyrelsen och skall bestämmas till två och en halv gånger sammanlagda värdet av den på fastighetens delaktighetstal belöpande utdelningen från allmänningen för de senast förflutna tio åren. Länsstyrelsen skall utsätta viss dag, då löseskillingen senast skall hava erlagts och bevis därom inkommit till länsstyrelsen vid påföljd att förordnandet om avlösning eljest är förfallet.

Då beslut om avlösning vunnit

Då beslutet om avlösning har

laga kraft och bevis som omför-

vunnit laga kraft och bevis som

mäles i andra stycket inkommit till

avses i andra stycket har kommit

länsstyrelsen, åligger det länsstyr-

in till länsstyrelsen , skall länsstyr-

elsen att ofördröjligen översända

elsen genast vidta de åtgärder som

meddelande om avlösningen till

behövs för att en anteckning om

den som för fastighetsregistrets all-

avlösningen skall bli införd i

männa del . Genom dennes försorg

fastighetsregistrets allmänna del .

skall anteckning om avlösningen

verkställas i registret.

Bestämmelser om vem som skall

föra in uppgifter i fastighets-

registrets

allmänna del finns i

19 kap.

6 § fastighetsbildnings-

lagen (1970:988).

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2006.

1 Senaste lydelse 2000:230.

8

Prop. 2005/06:5

1.5

Förslag till lag om ändring i lagen (1952:167) om allmänningsskogar i Norrland och Dalarna

Härigenom föreskrivs att 7 a § lagen (1952:167) om allmänningsskogar i Norrland och Dalarna skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 7 a §

1

Är rätt till delaktighet i allmänningsskog förenad med fastighet som ej är taxerad såsom lantbruksenhet, må länsstyrelsen, på framställning av all- männingsstyrelsen och efter hörande av fastighetens ägare eller i 3 § omförmäld innehavare av fastigheten, förordna att rätten till delaktighet skall avlösas mot ersättning i penningar. Ersättningens belopp fastställes av länsstyrelsen och må, efter vad som finnes skäligt, bestämmas till högst två och en halv gånger sammanlagda värdet av den del av allmänningsskogens behållna avkastning för de senaste tio åren, som svarar mot fastighetens delaktighetstal. Länsstyrel- sen skall utsätta viss dag, då löseskillingen senast skall hava erlagts och bevis därom inkommit till länsstyrelsen vid påföljd att förordnandet om

avlösning eljest är förfallet.

Då beslutet om avlösning har

Då beslut om avlösning vunnit

laga kraft och bevis som omför-

vunnit laga kraft och bevis som

mäles i andra stycket inkommit till

avses i andra stycket har kommit

länsstyrelsen, åligger det länsstyr-

in till länsstyrelsen , skall länsstyr-

elsen att ofördröjligen översända

elsen genast vidta de åtgärder som

meddelande om avlösningen till

behövs för att en anteckning om

den som för fastighetsregistrets all-

avlösningen skall bli införd i fast-

männa del . Genom dennes försorg

ighetsregistrets allmänna del .

skall anteckning om avlösningen

verkställas i registret.

Bestämmelser om vem som skall

föra in uppgifter i fastighets-

registrets

allmänna del finns i

19 kap.

6 § fastighetsbildnings-

lagen (1970:988).

Denna lag träder i kraft den 1 juli 2006.

1 Senaste lydelse 2000:231.

9

Prop. 2005/06:5 2 Ärendet och dess beredning Regeringen beslutade den 19 juni 2002 att en särskild utredare (dir. 2002:86) skulle tillkallas med uppgift bl.a. att

utvärdera den process som lett fram till dagens lantmäteriorganisa- tion,

tydliggöra det offentliga åtagandet inom lantmäteriområdet och att redovisa en målbild för verksamheten,

lämna förslag till i vilka organisatoriska former olika delar av den lantmäterianknutna verksamheten lämpligen bör bedrivas, och

lämna förslag till förändring av den nuvarande modellen för finan- siering av verksamheten.

Utredningen, som antog namnet Lantmäteriutredningen, har i betän- kandet Lantmäteriet nya vägar för ökad samhällsnytta (SOU 2003:111) redovisat överväganden och förslag avseende den statligt be- drivna lantmäteriverksamheten. En sammanfattning av betänkandet finns

i

bilaga 1 . Utredningens lagförslag finns i bilaga 2 . Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över remissinstans- erna finns i bilaga 3 . En sammanställning av remissyttrandena finns till- gänglig i Miljö- och samhällsbyggnadsdepartementet (dnr M2003/3613/Bo). Lagförslagen avser ett bemyndigande för regeringen att meddela före- skrifter om vem som skall föra in eller ta bort uppgifter i fastighetsregist- rets allmänna del. Bemyndigandet föreslås bli infört i fastighetsbildnings- lagen (1970:988). Bemyndigandet gör det nödvändigt att konsekvens- ändra lydelserna av fyra andra lagrum. Konsekvensändringarna innebär endast en anpassning till det nya bemyndigandet och inte en ändring i sak. Någon remissbehandling av konsekvensändringarna har därför inte bedömts nödvändig. Propositionen bygger på en överenskommelse mellan den socialdemo- kratiska regeringen, Vänsterpartiet och Miljöpartiet de Gröna. I propositionen Från IT-politik för samhället till politik för IT-sam- hället (prop. 2004/05:175) har regeringen redovisat sina bedömningar avseende Lantmäteriverkets nationella ansvar för produktion, samverkan och utveckling inom området grundläggande geografisk information och fastighetsinformation samt behovet av att se över prissättningen av fram- för allt den geografiska informationen.

Riksdagens tidigare beslut om lantmäteriverksamheten

Riksdagen beslutade den 1 juni 1994 om en ny organisation för lantmä-

teri- och fastighetsdataverksamheten m.m. (prop. 1993/94:214, bet.

1993/94:BoU19, rskr. 1993/94:375). Beslutet innebar att det skulle bildas

en ny central myndighet bestående av delar av Statens lantmäteriverk och

Centralnämnden för fastighetsdata. Vidare skulle nya länsvisa lantmäteri-

myndigheter inrättas varvid överlantmätarmyndigheterna samt fastighets-

bildnings- och fastighetsregistermyndigheterna skulle avvecklas. Den

nya myndighetsorganisationen trädde i kraft den 1 januari 1996. Den nya

centralmyndigheten benämns Lantmäteriverket.

10

Enligt riksdagsbeslutet skulle lantmäteriorganisationen både ha myn- Prop. 2005/06:5 dighetsuppgifter och bedriva uppdragsverksamhet. Uppdragsverksamhet som kunde skada förtroendet för myndighetsutövningen eller som av andra skäl borde bolagiseras skulle avskiljas från myndigheterna och privatiseras medan övrig uppdragsverksamhet samt produktion av data- baser och allmänna kartor m.m. tills vidare skulle behållas inom myndig- heterna men hållas ekonomiskt och organisatoriskt åtskilda från övrig verksamhet. Riksdagen beslutade den 3 maj 1995 om finansiering m.m. av lant- mäteri- och fastighetsdataverksamheten (prop. 1994/95:166, bet. 1994/95:BoU17, rskr. 1994/95:313). Beslutet innebar att användarna av fastighets- och landskapsinformation i ökande utsträckning skulle bidra till finansieringen av kostnaderna för drift och utveckling av informa- tionssystemen. Kostnaderna för fastighetsbildningen skulle liksom tidi- gare betalas av berörda sakägare och en ny lantmäteritaxa baseras på tidsersättning. Lantmäteriverket har successivt anpassat avgiftssättningen till de av riksdagen uttalade riktlinjerna. Avgifterna vid fastighetsbild- ning regleras numera i förordningen (1995:1459) om avgifter vid lant- mäteriförrättningar. Riksdagen bemyndigade samtidigt regeringen att genomföra en om- bildning av den fastighetsekonomiska uppdragsverksamheten till aktie- bolag samt att sälja aktier i bolaget. Verksamheten bolagiserades därefter och bolaget privatiserades i juni 1997. Övrig uppdragsverksamhet har däremot behållits inom Lantmäteriverket. Riksdagen beslutade den 14 december 1995 om ansvaret för fastighets- bildningsverksamheten m.m. (prop. 1995/96:78, bet 1995/96:BoU04, rskr. 1995/96:102). Beslutet innebar att ansvaret för fastighetsbildningen i princip skall vila på staten men att en kommun tillåts svara för verk- samheten i kommunen om vissa villkor är uppfyllda. Lantmäteriverksam- het i kommunal regi regleras genom lagen (1995:1393) om kommunal lantmäterimyndighet. Sådan verksamhet bedrivs för närvarande i 38 kommuner. Riksdagen beslutade den 21 februari 2002 om Riksdagens revisorers förslag angående lantmäteriet (2001/02:RR10, bet. 2001/02:BoU07, rskr. 2001/02:157). Beslutet innebar ett tillkännagivande att regeringen skulle förbättra återrapporteringen till riksdagen om konsekvenserna av om- organisationen och de därpå följande omstruktureringarna av verksam- heten. Beslutet innebar vidare tillkännagivanden att en översyn borde komma till stånd vad avser dels åtskillnaden mellan myndighetsutöv- ningen och uppdragsverksamheten, dels utfallet av den nya arbetspro- cessen inom fastighetsbildningen och dels omfattningen och inriktningen av tillsynsverksamheten. Lagrådet Regeringen beslutade den 18 november 2004 att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i kapitel 2. Lagrådets yttrande finns i bilaga 5 . 11 Prop. 2005/06:5

3

Utvärdering av omstruktureringen av det statliga lantmäteriet

Regeringens bedömning: Omstruktureringen av den statliga lant- mäteriverksamheten och införandet av en ny arbetsprocess inom fastighetsbildningen visar att dessa åtgärder positivt bidragit till ut- vecklingen av hela den lantmäterianknutna verksamheten.

Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Utred- ningen har dock inte gjort någon djupare analys av erfarenheterna av den nya arbetsprocessen och det nya teknikstödet inom fastighetsbildningen .

Remissinstanserna: Ett fåtal remissinstanser har kommenterat den av Lantmäteriutredningen utförda utvärderingen. Flertalet av dessa, däri- bland Utvecklingsrådet för landskapsinformation , anser att betänkandet på ett bra sätt beskriver det statliga lantmäteriets utveckling under de senaste åren. Malmö kommun anser att utredningen genomfört ett ut- märkt arbete och redovisat ett bra faktaunderlag som ger bakgrund och förutsättningar för senare ställningstaganden. Svenska advokatsamfundet menar att betänkandet ger en utförlig och bra bild av hur det statliga lant- mäteriet fungerar i dag. Riksantikvarieämbetet efterlyser en bredare ana- lys av vilka konsekvenser införandet av den nya finansieringsmodellen fått för de offentliga myndigheter som samverkar med och använder sig av Lantmäteriverkets information. Skälen för regeringens bedömning Den omstrukturering av lantmäteri- och fastighetsdataverksamheterna som påbörjades i mitten av 1990-talet är en av de större som genomförts inom svensk statsförvaltning. För att kunna dra lärdom av och eventuellt genomföra korrigerande åtgärder är det nödvändigt att studera de mål och riktlinjer som uttalades inför omstruktureringen. Det är också ange- läget att studera omstruktureringen som sådan samt hur verksamheten, organisationen och finansieringslösningen fungerar i dag och inför fram- tiden. De förslag och bedömningar som förs fram i denna proposition syftar till att främja en positiv utveckling av lantmäteriverksamheten. Mål och riktlinjer inför omstruktureringen Den översyn av den statligt bedrivna lantmäteriverksamheten som inled- des 1993 med regeringens direktiv till Lantmäteri- och inskrivningsutred- ningen (dir. 1993:11) hade bl.a. som mål att

i ett samhällsekonomiskt perspektiv utforma en organisation som främjade en effektiv fastighetsmarknad och rationell markanvändning samt god försörjning med kartor och annan landskapsinformation,

skapa en organisation som präglades av kvalitet, effektivitet, kompe- tens och klara ansvarsroller samt som är utformad så att rationalisering och utveckling fortlöpande underlättas,

skapa en organisation som är enkel, tydlig och enhetlig över hela landet samt är decentraliserad och marknadsanpassad,

12

 undvika att myndighetsutövningen får ett delat huvudmannaskap,

Prop. 2005/06:5

i princip skilja myndighetsutövning från uppdragsverksamhet,

främja rättssäkerhet i myndighetsutövningen och konkurrens i övrig verksamhet, och

minska de totala kostnaderna.

Lantmäteri- och inskrivningsutredningens betänkanden resulterade i en proposition om ny organisation för lantmäteri- och fastighetsdataverk- samheten (prop. 1993/94:214, bet. 1993/94:BoU19, rskr. 1993/94:375) och en proposition om finansiering av verksamheten (prop. 1994/95:166, bet. 1994/95:BoU17, rskr. 1994/95:313). Besluten innebar en betydande omstrukturering av det statliga lantmäteriets organisation, verksamhet och finansiering. De viktigaste delarna i omstruktureringen, som i huvud- sak genomfördes den 1 januari 1996, bestod av att

en ny central organisation för den statliga lantmäteriverksamheten, Lantmäteriverket, bildades av delar av Statens lantmäteriverk och Cent- ralnämnden för fastighetsdata,

125 statliga myndigheter 

(överlantmätar-, fastighetsbildnings-, och fastighetsregistermyndigheter) fördes samman till en lantmäterimyndig- het i varje län,

finansieringen av grundläggande geografisk information och fastig- hetsinformation skulle baseras på att användarna finansierar kostnader för delar av förvaltningen av informationen utöver kostnaden för till- handahållandet, och

lantmäteritaxan vid fastighetsbildning skulle baseras på en tidtaxa med möjlighet till överenskommelse om fast avgift i det enskilda ärendet.

Riksdagens beslut innebar vidare att lantmäteriorganisationens upp- gifter skulle vara både myndighets- och uppdragsverksamhet. Uppdrags- verksamhet som kunde skada förtroendet för myndighetsutövningen eller som av andra skäl borde bolagiseras skulle dock avskiljas från myndig- heterna och privatiseras. Övrig uppdragsverksamhet samt produktion av databaser och allmänna kartor m.m. skulle tills vidare behållas inom myndigheten men hållas ekonomiskt och organisatoriskt åtskilda från övrig verksamhet. Produktion för den allmänna kartläggningen m.m. skulle i ökande utsträckning upphandlas i konkurrens. Riksdagens beslut om bolagisering omfattade förutom den fastighets- ekonomiska verksamheten, som bolagiserades under 1995, även den kartografiska uppdragsverksamheten och den fristående förlagsverksam- heten. Någon bolagisering av sistnämnda verksamheter har inte kommit till stånd. När det gäller fastighetsbildningen fastslogs att denna i sin helhet borde vara att betrakta som myndighetsutövning. Detta skulle dock inte hindra att vissa moment, t.ex. vissa kart- och mättekniska delar av en förrätt- ning, skulle kunna upphandlas i konkurrens. I syfte att vidmakthålla en landsomfattande, decentraliserad organisation medgavs de nya lantmäte- rimyndigheterna rätt att bedriva viss lokalt utförd uppdragsverksamhet av karaktären myndighetsservice. Vidare betonades vikten av att komma till rätta med vissa samarbetsproblem mellan stat och kommun inom lant- mäteriområdet. Sammanslagningen av fastighetsregistrering och fastighetsbildning förutsågs ge en snabb teknisk utveckling och syftade bl.a. till att sänka

kostnaderna för såväl fastighetsbildning som fastighetsregistrering. Det

13

nya finansieringssystemet inom informationsförsörjningen syftade bl.a. till att stimulera en ökad användning av digital information. Även den ökade samordningen inom områdena landskaps- och fastighetsinforma- tion inom den nya centralmyndigheten ansågs vara en förutsättning för ökad användning. Inför riksdagsbeslutet om omstruktureringen hade de omställnings- kostnader som genomförandet skulle förorsaka beräknats. Dessa kost- nader skulle täckas genom en höjning av anslagskrediten. De samord- ningsvinster som omorganisationen beräknades medföra samt de ökade avgiftsintäkter som de nya finansieringsprinciperna förväntades medföra utgjorde grund för beslut om dels en omedelbar sänkning av anslaget till den nya centralmyndigheten, dels en ytterligare sänkning två år efter om- organisationens genomförande. Bedömningar gjordes också av de lång- siktiga besparingarna till följd av organisationsförändringen. Rationali- seringsvinster genom personalminskningar bedömdes kunna ske inom ramen för naturlig avgång och fördelas under en längre tidsperiod. Erfarenheter av omstruktureringen Lantmäteriutredningen redovisar i sin utvärdering att statsmakternas för- väntningar och mål när det gäller omstruktureringen av det statliga lant- mäteriet i allt väsentligt har infriats. Det mest betydelsefulla resultatet av omstruktureringen är att den nya organisationen skapat betydligt bättre förutsättningar för effektivisering och tillvaratagande av teknisk utveck- ling än vad den tidigare splittrade strukturen medgav. Att integrera fastighetsbildning och fastighetsregistrering, geografisk information och fastighetsinformation anses ha varit en framsynt tanke. Rättssäkerhets- och kvalitetsaspekter i myndighetsutövningen har fått ett ökat fokus i den nya organisationen. En integrerad digital handläggnings- process rörande fastighetsbildningen och fastighetsregistreringen har ge- nomförts. Kostnaderna för de mest frekventa lantmäteriförrättningarna har minskat och handläggningstiderna kortats. Lantmäteriutredningen har inte närmare analyserat erfarenheterna från den nya arbetsprocess och det nya teknikstöd för fastighetsbildning och fastighetsregistrering som om- struktureringen av lantmäteriverksamheten gav förutsättningar för och som sedermera har introducerats i förrättningshandläggningen. Regering- en konstaterar inledningsvis i denna fråga att den nya arbetsprocessen m.m. till en början innebar stora påfrestningar för såväl personal och organisation som i ekonomiskt hänseende. Lantmäteriutredningens mera positiva erfarenheter av utvecklingen inom fastighetsbildnings- och fast- ighetsregistreringsområdet under senare år bekräftas dock av den åter- rapportering som Lantmäteriverket lämnat i verkets årsredovisningar. Av årsredovisningen avseende 2004 framgår bl.a. att sedan den nya arbets- processen och det nya teknikstödet infördes har kostnaderna för en enlottsavstyckning i fast penningvärde minskat med 27 procent. För en fastighetsreglering som berör två fastigheter har kostnaden under mot- svarande period minskat med 18 procent. Den ökade effektiviteten kan också illustreras genom en studie av hur handläggningstiderna har utvecklats. Mellan 1996 och 2004 har tiden för en enlottsavstyckning minskat med 20 procent och för en fastighetsreglering som rör två fastigheter med 12 procent. Prop. 2005/06:5 14

Lantmäteriverket har genomfört flera studier av förrättningarnas kvali- Prop. 2005/06:5

tet ur olika aspekter. Det gäller bl.a. den juridiska och funktionella kvali-

teten samt redovisningskvaliteten. Utfallet av dessa granskningar visar att

kvaliteten inom de mätta områdena är god. Verket har vidare sänt ut

kundenkäter till ett urval av dem som varit sakägare vid lantmäteri-

förrättningar. En sammanfattande bedömning är att kunderna är nöjda

med lantmäterimyndigheternas arbete och att myndigheterna får goda

omdömen när det gäller bemötande och information samt för handlingar,

kartor och markeringar medan resultaten är något sämre när det gäller

pris och leveranstid.

Som en följd av att den nya arbetsprocessen för fastighetsbildning och

fastighetsregistrering infördes är numera verksamheterna så integrerade i

varandra att det är svårt att upprätthålla en klar gränsdragning mellan

dem. Detta var ett förhållande som också påtalades av Riksdagens revi-

sorer i rapporten Det nya Lantmäteriet (2001/02:10). Att vidmakthålla

en sådan gräns är heller inte önskvärt. Dessa förhållanden och den om-

ständigheten att tillämpningen av lantmäteritaxan under senare år gene-

rerat ett visst överskott föranledde regeringen att i budgetpropositionen

avseende 2004 (prop. 2003/04:1, utg. omr. 18) föreslå att kostnaden för

den förrättningsanknutna fastighetsregistreringen, som finansierats med

anslagsmedel, i fortsättningen skall inkluderas i taxan för lantmäteri-

förrättningar och fortsättningsvis finansieras med avgifter från sakägarna.

Riksdagen ställde sig sedermera positiv till förslaget och lantmäteritaxan

inkluderar numera kostnaderna för den fastighetsbildningsanknutna

fastighetsregistreringen.

Regeringen finner med utgångspunkt i den positiva utveckling som

uppnåtts inom förrättningsområdet under senare år att det inte nu finns

några skäl att vidta några mer genomgripande förändringar av förrätt-

ningsverksamheten. Regeringen förutsätter dock att fortsatta successiva

rationaliseringar kommer till stånd, bl.a. genom att de möjligheter tas till-

vara som den tekniska utvecklingen och digitaliseringen av besluts-

underlag m.m. skapar.

Lantmäteriutredningens utvärdering visar att Lantmäteriverket i dag

tillhandahåller ett stort antal produkter och tjänster som grundar sig på

såväl fastighetsinformation som geografisk information. Användningen

av framför allt den geografiska informationen har ökat. De nya finansie-

ringsprinciper som introducerades vid omstruktureringen har i stort

fungerat bra. Integreringen kommer att utgöra en god grund för utveck-

ling och ökad samhällsnytta.

Samarbetet mellan kommunerna och det statliga lantmäteriet har ut-

vecklats i en positiv riktning. En rad utvecklingsprojekt bedrivs numera

gemensamt. Denna samverkan baseras på frivilliga överenskommelser

och avtal vilket sannolikt bidragit till att ett positivt samarbetsklimat har

uppstått. Kommunernas medverkan i övergången till ett nytt nationellt

geodetiskt referenssystem är ett exempel på ett stort projekt där stora

samhällsvinster ligger i att stat och kommun numera samverkar och i att

alla kommuner deltar.

Den ökade upphandlingen av uppbyggnad av databaser bedöms ha haft

positiva effekter för Lantmäteriverket, även om regeringens volymmål

inte fullt ut har uppnåtts. Upphandlingen har inneburit lägre kostnader

och även främjat en positiv teknisk utveckling av verksamheten.

15

De positiva effekter som har uppnåtts och den fortsatta utvecklings- Prop. 2005/06:5

potential som förändringarna har möjliggjort talar för att de var värda att

genomföra. Ett undantag från den positiva bild som Lantmäteriutred-

ningen beskriver är den konkurrensutsatta uppdragsverksamheten, där

bl.a. målet om en tydlig organisatorisk och ekonomisk åtskillnad inte helt

har uppnåtts. Gränsen mellan myndighetsuppgifter och uppdragsverk-

samhet uppfattas av omvärlden som otydlig. Uppdragsverksamheten har

enligt utredningen också påverkat omvärldens syn på Lantmäteriverket i

negativ mening.

Måluppfyllelsen i övrigt anses vara god. När målen inte har nåtts fullt

ut har det enligt utredningen sina förklaringar i främst tre omständig-

heter.

Utredningen anser för det första att statsmakternas förväntningar delvis

präglats av en viss optimism. Det gäller beräknade besparingseffekter,

totalt och särskilt i fråga om fastighetsbildningen och i någon mån när

det gäller användningen av den grundläggande informationen. Utred-

ningen menar att ett uppbyggnadsskede inte avlöses av ett väsentligt

mindre kostsamt förvaltningsskede. Snarare är det ständig förnyelse och

utveckling samt ibland nyinvesteringar som präglar skedet efter upp-

byggnaden om de samhällsekonomiska effekterna skall kunna bibehållas

eller öka.

För det andra har statsmakterna enligt utredningen underskattat de på-

frestningar som verksamhet och personal utsätts för vid stora för-

ändringar. Omställningskostnader och personalminskningar bedömdes

bli väsentligt mindre än vad som blev fallet. Lantmäteriverkets radikalt

försämrade ekonomi i samband med omstruktureringen förutsågs inte.

Kopplingen mellan genomförandet av reformen och de ekonomiska för-

utsättningarna var begränsad. Detta kom enligt utredningen att påverka

måluppfyllelsen. Utvärderingen anger t.ex. att en mer medveten pris-

politik troligen kunnat leda till en ökad användning av förrättnings-

institutet och den grundläggande informationen. Den förda prispolitiken

har vidare delvis präglats av att målet om total balans i ekonomin över-

ordnats andra mål.

Utredningens tredje punkt är att förändringar i omvärlden ibland

påverkat graden av måluppfyllelse. Det gäller t.ex. den starkt ökande an-

delen komplicerade lantmäteriförrättningar, som inte kunde förutses när

den nya arbetsprocessen introducerades. Ett annat exempel är den tek-

niska utvecklingens ökande krav på den grundläggande informationens

kvalitet och tillgänglighet. Den internationella utvecklingen har också

medfört att Lantmäteriverket avsatt mer resurser än tidigare för med-

verkan i utvecklings- och harmoniseringsarbetet inom EU.

Den konkurrensutsatta uppdragsverksamhet som bedrivs inom det stat-

liga lantmäteriet har enligt utredningen ifrågasatts under lång tid. Att

blanda interna produktionsbeställningar och extern uppdragsverksamhet i

samma division har utifrån sett gett en otydlighet. Statsmakternas besked

till myndigheten i bolagiseringsfrågan har inte heller varit helt tydliga.

Beslutet att bolagisera har legat fast samtidigt som statsmakterna betonat

de positiva synergieffekter som följer av att myndigheten utför såväl

myndighetsuppgifter som uppdragsverksamhet. Lantmäteriverket före-

faller enligt utredningen att successivt ha tagit fasta på att få ut så stora

synergieffekter som möjligt och har därför sökt integrationsfördelar i

16

sättet att organisera och presentera verksamheten. Det som från Lant- Prop. 2005/06:5 mäteriverkets utgångspunkt skapar synergieffekter uppfattas av omvärl- den i vissa fall som en konkurrenssnedvridning av marknaden. Lärdomar inför framtiden En kritisk faktor under förändringsprocessen inom lantmäteriområdet var enligt Lantmäteriutredningen att Lantmäteriverket av olika skäl försattes i en besvärlig ekonomisk situation samtidigt som det fanns en stor oro bland personalen. De ekonomiska konsekvenserna av en planerad för- ändring bör om möjligt beräknas noggrannare än vad som skedde när lantmäteriorganisationen förändrades. I fallet med Lantmäteriverket hade det enligt utredningen sannolikt varit tillräckligt om myndigheten under en övergångsperiod fått behålla de anslag som drogs in i samband med reformen. Förändringsprocesser styrs i regel av målsättningar om större samhälls- och medborgarnytta, som för den enskilde medarbetaren i en föränd- ringssituation kan vara svåra att uppfatta eller underordna sig. Mot bak- grund av omstruktureringens omfattning, tidsutdräkten och att den kom att inbegripa uppsägningar av ett stort antal anställda är det knappast för- vånande att den berörda personalen upplevde en stark oro. Erfarenheter från omstruktureringen av lantmäteri- och fastighetsdata- verksamheterna föranleder utredningen att lyfta fram följande som bör beaktas inför andra förändringar inom statsförvaltningen.

Det är viktigt att genomförande och finansiering ses i ett helhets- perspektiv och att resurser finns för genomförande.

I den plan för genomförandet som ledningen för en ny verksamhet arbetar fram bör konsekvensbedömningar i fråga om arbetsmiljön ägnas särskild uppmärksamhet.

Ledning och chefer bör avsätta tillräckliga resurser och tid för infor- mation till och dialog med den berörda personalen om syftet med för- ändringen och det valda sättet att göra den på. Dialogens och det person- liga ledarskapets betydelse under förändringsprocesser understryks sär- skilt.

Särskilt stöd bör ges personal som riskerar att bli övertalig.

Uppsägningar skall alltid kommuniceras muntligt till de berörda av närmast ansvarig chef.

Lantmäteriutredningen understryker slutligen i sin utvärdering att den verksamhet som bedrivs inom det statliga lantmäteriet handlar om grund- läggande infrastruktur. Det gäller såväl fastighetsbildningen som den grundläggande informationen. Lantmäteriverksamheten behöver därför i likhet med annan infrastruktur långsiktiga och stabila förutsättningar och spelregler. 17 Prop. 2005/06:5

4

Utgångspunkter och mål

Regeringens bedömning : Grunden för det offentliga åtagandet inom

lantmäteriområdet ligger fast. Verksamhetens samhällsekonomiska

betydelse bör utgöra utgångspunkten för omfattningen av det offent-

liga åtagandet. Det övergripande målet för verksamheten är att åstad-

komma en ökad samhällsnytta.

Utredningens bedömning överensstämmer i huvudsak med reger-

ingens.

Remissinstanserna: Ett begränsat antal remissinstanser har yttrat sig

om målen för det statliga lantmäteriets verksamhet. Huvuddelen av dem

som yttrat sig är dock positiva till utredningens bedömningar. Några

remissinstanser, däribland Länsstyrelsen i Kronobergs län , anser att

regeringen bör sätta fler mätbara mål för myndighetens verksamhet.

Statens geotekniska institut framhåller den snabba förändringstakt som

gäller inom informationsområdet. Boverket anser att det är nödvändigt att

utveckla en uppsättning principer kring hur en framtida nationell in-

formationsinfrastruktur skall utformas. Lantmäteriverket och Banverket

m.fl. instämmer i utredningens målformuleringar och i att det är ange-

läget med en tydligare avgränsning av uppdragsverksamheten. Vattenfall

AB anser att ett genomförande av förslagen kommer att medföra ett ökat

förtroende för det statliga lantmäteriet. Utvecklingsrådet för landskaps-

information och Kartografiska sällskapet tillstyrker att det statliga lant-

mäteriet skall fokusera på ökad samhällsnytta och anser att detta kan

åstadkommas genom att verket får en nationell samordningsroll. Malmö

kommun betonar vikten av ökad samverkan inte minst mellan stat och

kommun. ESRI Sweden AB framhåller att de privata aktörernas utrymme

på marknaden måste säkerställas. Föreningen Svenskt näringsliv, Fastig-

hetsägarna Sverige och Sweco Position AB konstaterar att det statliga

lantmäteriets kärnverksamheter uppfyller högt ställda krav på kvalitet

och professionalism. De framhåller samtidigt de problem med konkur-

renssnedvridning som Lantmäteriverkets agerande inom tjänstesektorn

har medfört.

Skälen för regeringens bedömning

En förutsättning för att bedriva en effektiv verksamhet är att den styrs

mot tydliga mål. Enligt förordningen (1995:1418) med instruktion för det

statliga lantmäteriet har organisationen två huvuduppgifter, nämligen att

verka för en ändamålsenlig fastighetsindelning och att verka för en

effektiv försörjning med grundläggande landskaps- och fastighetsinfor-

mation.

Benämningen landskapsinformation är en tidigare benämning på sådan

information som i dag vanligtvis benämns geografisk information. I den

fortsatta framställningen används genomgående detta senare begrepp.

Uppgiften att verka för en ändamålsenlig fastighetsindelning innebär

bl.a. att utveckla och effektivisera fastighetsbildningsprocessen och att

förrättningshandläggningen bedrivs på ett effektivt och rättssäkert sätt.

18

Förrättningsverksamheten skall också leda till hög kvalitet i fastighets- Prop. 2005/06:5 indelningen och i fastighetsanknutna rättigheter. Den information som överförs till fastighetsregistret skall vara tillförlitlig.

Uppgiften att främja en effektiv informationsförsörjning innebär bl.a.

att det statliga lantmäteriet bygger upp, förvaltar, utvecklar och tillhanda-

håller geografisk information och fastighetsinformation. Till denna upp-

gift hör också att ansvara för geodetiska rikssystem och att verka för ett

ändamålsenligt ortnamnsskick. Lantmäteriverket skall tillhandahålla ak-

tuell information med hög kvalitet och i den form, standard och aktualitet

som tillgodoser angelägna samhällsbehov.

Förordningen med instruktion för det statliga lantmäteriet ger även

Lantmäteriverket ett bemyndigande att bedriva uppdragsverksamhet inom

sitt verksamhetsområde. Lantmäterimyndigheterna i länen får på mot-

svarande sätt bedriva myndighetsservice (uppdragsverksamhet) som har

ett naturligt samband med myndighetsutövningen.

Eftersom utredningens förslag rörande inskrivningsväsendet i vissa

delar kommer att kräva ett fortsatt utredningsarbete (se avsnitt 6.2) be-

handlas här inte dess förslag till mål och utgångspunkter för den verk-

samheten.

Det offentliga åtagandet

Regeringen anser att grunden för det offentliga åtagandet inom lant-

mäteriområdet bör ligga fast.

Tjänster i form av geodetiska nät, fastighetsbildning samt geografisk

information och fastighetsinformation m.m. är en del av samhällets

grundläggande infrastruktur. Tjänsterna har stor betydelse för bl.a. sam-

hällsplaneringen, miljöpolitiken, näringslivets utveckling och för till-

växten i olika delar av landet. De bidrar också till en ökad sysselsättning

bl.a. inom teknik- och informationsförsörjning. Tillgång till aktuell och

relevant information samt till ny teknik bidrar till en effektivisering av

offentlig och privat verksamhet. Dessa förhållanden samt möjligheterna

att genom tillgång till aktuell och relevant information främja en hållbar

utveckling bör ligga till grund för ställningstagandet till det offentliga

åtagandet och statsmakternas övergripande ansvar inom detta område. De

bör därmed också utgöra en grund för avgränsningen av den aktuella

infrastrukturens omfattning och inriktning.

Det statliga åtagandet bör bl.a. grundas på samhällsekonomiska be-

dömningar. I detta sammanhang bör statsfinansiella restriktioner beaktas

samt de stora institutionella och andra investeringar som skett inom fas-

tighets- och kartläggningsområdena. Dessa investeringar måste självfallet

bevaras och utvecklas. Samtidigt ändras kontinuerligt förutsättningarna

för lantmäteriverksamheten genom den snabba tekniska utvecklingen och

informationsanvändarnas förändrade behov. De produkter, tjänster och

tekniska lösningar som utvecklats måste hela tiden anpassas till om-

världens behov. Det kan därför vara svårt att en gång för alla dra en en-

tydig och långsiktigt tillämpbar gräns för hur långt det offentliga åtagan-

det skall sträcka sig. Åtagandet behöver i stället kontinuerligt följas upp

och omprövas av statsmakterna. I detta avseende är såväl formerna för

användarnas inflytande som marknads- och konkurrenssituationen viktiga.

Ytterligare faktorer eller omständigheter som påverkar verksamheten

är behovet av en ökad nationell samverkan och samordning. Efter en om-

19

fattande digitalisering och uppbyggnad av databaser och de investeringar i nya tekniska system som ägt rum under det senaste kvartsseklet, kan inte det offentliga åtagandet inom lantmäteriområdet längre definieras isolerat från annan offentlig verksamhet. Lantmäteriverkets roll och upp- gifter utgör en del i en bredare nationell informationsinfrastruktur. Ajour- hållning av information förutsätter i ökad utsträckning informations- utbyte med andra statliga myndigheter och med kommunerna. Använ- darnas behov av grundläggande information är ofta sektorsövergripande och information måste då kunna hämtas från olika källor samtidigt som det ställs krav på att informationen är så standardiserad att den kan integreras samt att dess kvalitet är tydligt definierad. Övergripande mål för verksamheten Det övergripande målet för det statliga lantmäteriets verksamhet bör vara att åstadkomma en ökad samhällsnytta. Lantmäteriverksamheten finns inte till för sin egen skull utan för att tillföra samhället i stort ett mer- värde. Detta mervärde bör skapas t.ex. genom att tydliggöra rollen och målen för det statliga lantmäteriet. Syftet med de bedömningar och för- slag som redovisas i det följande är att med utgångspunkt i bl.a. utvär- deringen finna vägar att uppnå en ökad samhällsnytta genom Lant- mäteriverkets verksamhet. För att kunna generera en ökad samhällsnytta behöver den statliga lant- mäteriverksamheten styras av grundläggande verksamhetsmål som är varaktiga och som gäller för alla verksamhetsgrenar. De mål som det är frågan om är framför allt kraven på rättsäkerhet, kvalitet, kompetens och kostnadseffektivitet. Verksamheten behöver fortlöpande anpassas och utvecklas för att öka uppfyllelsen i förhållande till dessa krav. Lantmäteriverksamhetens speciella karaktär medför att det bör ställas mera specificerade krav på, och mål för, verksamheten. Med erfarenhet från bl.a. den genomförda utvärderingen och inför den reformering av verksamheten som nu är aktuell finns det anledning att bl.a. uppmärk- samma behovet av tydlighet i Lantmäteriverkets och lantmäterimyndig- heternas roller, uppgifter och förhållningssätt för att bibehålla och ut- veckla det förtroende från omvärlden som verket och lantmäterimyndig- heterna är beroende av. Detta gäller inte minst vid den myndighetsutöv- ning som sker inom fastighetsbildningsverksamheten. På motsvarande sätt måste ett särskilt mål för den övriga verksamheten vara att den be- drivs på ett konkurrensneutralt sätt. Den successivt ökande mognaden hos såväl marknaden som användarna är en omständighet som bör beak- tas i detta sammanhang. För en positiv utveckling är det också viktigt att det finns en förmåga att anpassa verksamheten till samhällets förändrade behov och en kapa- citet att utveckla och använda nya tekniska lösningar inom informa- tionstekniken. En framgångsfaktor är också att det finns en förmåga att tillhandahålla en rikstäckande service. De framtida behoven av tjänster inom lantmäteriområdet skall tillgodoses på ett rationellt, kostnads- effektivt och konkurrensneutralt sätt samtidigt som kraven på kvalitet och tidsmässigt utförande tryggas. För det statliga lantmäteriets verksamhetsgrenar kan det finnas behov av att särskilt lyfta fram nedanstående mål och krav. Prop. 2005/06:5 20 Mål för det statliga lantmäteriets verksamhetsgrenar För verksamhetsgrenen fastighetsindelning bör gälla tre huvudsakliga in- riktningsmål, nämligen att

säkerställa ett fortsatt förtroende för och en hög rättssäkerhet inom förrättningsverksamheten,

minska kostnaderna för sakägarna genom fortsatta rationaliseringar och effektiviseringar, samt

värna om och utveckla tillförlitligheten i den information som över- förs till fastighetsregistret.

För verksamhetsgrenen informationsförsörjning och i rollen som an- svarig nationell myndighet för den grundläggande geografiska informa- tionen och fastighetsinformationen bör målet för Lantmäteriverkets verk- samhet vara att

verka för att kunna erbjuda rikstäckande och tillförlitliga data,

upprätthålla långsiktighet, stabilitet och säkerhet i informationsför- sörjningen,

stödja vissa särskilda samhällsbehov, t.ex. totalförsvarets behov inom området informationsförsörjning, och

öka användningen av den grundläggande informationen.

I vilken mån verksamheten varit framgångsrik och om verksamheten bidragit till en ökad samhällsnytta kan mätas framför allt genom hur an- talet användare, användningsområden och användningstillfällen utveck- lats. Uppdragsverksamheten har hittills bedrivits utifrån ett mycket brett mandat som inte innehållit några närmare restriktioner för verksamhetens inriktning eller omfattning. Verksamheten är förenad med risker för en konkurrenssnedvridning och det finns aktörer som inte har förtroende för Lantmäteriverkets vilja och förmåga att uppträda konkurrensneutralt. Målet bör nu vara att skapa ett tydligare uppdragsbemyndigande som bättre överensstämmer med statsmakternas förvaltningspolitiska riktlinjer vilka anger att myndigheter endast skall bedriva konkurrensutsatt upp- dragsverksamhet om det finns särskilda skäl. Målet för uppdragsverk- samheten bör vara att

bidra till en effektivisering i kunders och användares verksamheter,

den skall bedrivas med hög kvalitet, och

den skall bedrivas med full kostnadstäckning.

Behov av internationell samverkan Lantmäteriverksamheten har tidigare i allt väsentligt varit nationellt in- riktad. Successivt har dock behovet av internationell samverkan och sam- arbete kommit att innebära att verksamheten fått en alltmer internationell anknytning. Det gäller bl.a. arbetet med att införa ett internationellt anpassat referenssystem för lägesrelaterad information och ett nytt kart- projektionssystem. Det gäller också standardisering och harmonisering av geografisk information och fastighetsinformation, uppbyggnad av metadatasystem och gränsöverskridande databaser samt insatser för att stödja utvecklingsländer. Sverige bör aktivt delta i och påverka inrikt- ningen av det internationella arbetet. Sverige ligger inom detta område långt framme och kan bidra till utvecklingen. Den svenska modellen för fastighetsbildning och det samlade ansvaret för geografisk information Prop. 2005/06:5 21 och fastighetsinformation inom en och samma myndighet utgör ytter- Prop. 2005/06:5 ligare framgångsfaktorer. Lantmäteriverkets personal deltar regelmässigt i den tjänsteexport som bedrivs inom ramen för det av staten ägda Swedesurvey AB. 5 Myndighetsstruktur och organisation

5.1

Myndighetsstrukturen

Regeringens bedömning: Lantmäteriverket och de 21 länsvisa lant- mäterimyndigheterna bör på sikt sammanföras till en myndighet. Regeringen avser att återkomma i frågan i samband med att formerna för en överföring av huvudmannaskapet för inskrivningsverksamheten läggs fast. Ansvaret för tillsyn med anknytning till fastighetsbildningen bör även fortsättningsvis ligga hos Lantmäteriverket. En plan för tillsyns- verksamheten skall finnas.

Utredningens förslag: De länsvisa lantmäterimyndigheterna och Lant- mäteriverket förs samman till en myndighet, Lantmäteriverket. Fastig- hetsbildningsverksamhetens självständiga ställning inom den nya organi- sationen skall garanteras. Som en följd av bl.a. enmyndighetsmodellen bör en särskild nämnd Lantmäterinämnden inrättas för att utföra den formella tillsynen över de statliga och kommunala lantmäterimyndig- heterna.

Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna är positiva till en sammanslagning av Lantmäteriverket med de länsvisa lantmäteri- myndigheterna. Naturvårdsverket ser en fördel i att resurserna hos det statliga lantmäteriet kan användas optimalt, oavsett län. Banverket , Väg- verket och Vattenfall AB anser att förslaget underlättar för infrastruk- turprojekt och ett projektinriktat arbetssätt oberoende av länsgränser. Bland de instanser som är negativa till en sammanslagning finns flera domstolar. De framför bl.a. vikten av att bibehålla Lantmäteriverket som egen myndighet med avseende på verkets uppgift som remissorgan i fastighetsmål. Många kommuner befarar samtidigt att om de lokala kontoren läggs ned vid en omorganisation medför detta bl.a. försämrad service för medborgare och företag. Gävle tingsrätt anser att förrättnings- lantmätaren bör ha god lokalkännedom och ett bra kontaktnät med lokala och regionala myndigheter. Ångermanlands tingsrätt liksom Fastighets- rådens och miljörådens förening anser att det finns behov av en central myndighet som driver på utvecklingen, utfärdar föreskrifter, utövar till- syn och ansvarar för yttranden till domstolar m.m. En majoritet av remissinstanserna är positiva till att inrätta en fristå- ende lantmäterinämnd för tillsyn över de statliga och kommunala lant- mäterimyndigheterna. Till dessa hör bl.a. Kungliga tekniska högskolan , Malmö kommun, Göteborgs kommun och Sundsvalls kommun. Lant- brukarnas riksförbund anser att den opartiskhet och det förtroende i omvärlden som är en nödvändig förutsättning för ett väl fungerande för-

22

rättningsinstitut sannolikt kommer att påverkas i positiv riktning om Prop. 2005/06:5

förslaget genomförs.

Flera remissinstanser avstyrker förslaget med en fristående nämnd till

följd av att man avstyrker enmyndighetsmodellen. Behovet ifrågasätts

också utifrån utredningens konstaterande att några rättssäkerhetsproblem

inte har konstaterats. Malmö tingsrätt , Ångermanlands tingsrätt , Fastig-

hetsrådens och miljörådens förening och Lantmäteriverket ser inget be-

hov av ytterligare kontroll och granskning utöver nuvarande möjligheter,

dvs. fastighetsdomstolen, JO, JK m.fl. Domstolsverket anser inte heller

att skälen för att inrätta en lantmäterinämnd är tillräckligt starka.

Skälen för regeringens bedömning: Inom statsförvaltningen har under

de senaste decennierna pågått en tydlig utveckling mot att myndigheter

med länsvis eller regional indelning omvandlas till en enmyndighets-

struktur. Sedan 1994 har verksamheterna inom Försvarsmakten, Tull-

verket, Arbetsmiljöverket och Skatteverket inrättats enligt enmyndighets-

modellen. En ny samlad organisation för åklagarväsendet har skapats och

den nya myndigheten Försäkringskassan inrättades den 1 januari 2005

efter en sammanslagning av Riksförsäkringsverket och försäkrings-

kassorna.

Omstruktureringarna genomförs för att skapa effektivitet, rättssäkerhet

och god service. Det finns flera skäl som talar för en sådan lösning också

för den statliga lantmäteriverksamheten. Regeringen bedömer att enmyn-

dighetsmodellen och den nya regionindelade organisationen för fastig-

hetsbildningen som utredningen föreslår ger en tydligare organisation,

högre flexibilitet och bättre resursutnyttjande, bättre förutsättningar för

effektivisering och kvalitetsutveckling av den regionala och lokala verk-

samheten samt förbättrade förutsättningar för enhetlighet i handläggning

och tillämpning av regelverket. Vissa argument som i detta fall har an-

förts mot enmyndighetsmodellen, såsom tillsynsfunktionen och behovet

av åtskillnad mellan uppdragsverksamhet och myndighetsutövning, har

också visat sig vara svaga. Såväl den nya Försäkringskassan som den nya

Åklagarmyndigheten har tillsynsverksamhet.

Det finns dock flera skäl för att regeringen inte nu lägger fram ett

sådant förslag. Lantmäteriverket genomförde under 2004 en intern om-

organisation som berörde stora delar av verksamheten. Regeringen gör

vidare bedömningen att huvudmannaskapet för inskrivningsmyndig-

heterna bör föras över till Lantmäteriverket den 1 september 2007.

Enligt regeringens mening bör en förändring av den nuvarande statliga

lantmäteriorganisationen anstå till dess att förslag finns om hur inskriv-

ningsverksamheten bör knytas till den statliga lantmäteriverksamheten

(se avsnitt 6.2) liksom ett förslag till hur tillsynsfrågan kan lösas inom

den nya myndigheten. Av Lantmäteriutredningens utvärdering av om-

struktureringen framgår att den myndighetsstruktur som skapades 1996

har varit ändamålsenlig och att det därför inte finns något omedelbart

behov av en organisationsförändring.

Regeringen finner inte heller att skälen för att inrätta en särskild nämnd

för tillsyn är tillräckligt starka. Därmed bör även frågan om hur tillsynen

över det statliga och kommunala lantmäteriet i en enmyndighetsmodell

beredas ytterligare.

Verksamheten avseende råd, tillsyn och stöd har tidigare utvärderats,

dels internt av Lantmäteriverket (M1999/142/Hs), dels av Riksdagens

23

revisorer (2001/02:RR10). Riksdagens revisorer ansåg i sin rapport till Prop. 2005/06:5 riksdagen att det fanns vissa brister i den mer kontrollerande tillsynen. Revisorernas slutsats var att Lantmäteriverkets formella tillsyn av kom- munala och statliga lantmäterimyndigheter borde förstärkas. Regeringen finner att Lantmäteriverkets tillsyn över de statliga och kommunala lantmäterimyndigheterna bör förbättras och att en plan för tillsynsverksamheten skall finnas. Regeringen gav i regleringsbrevet för 2005 Lantmäteriverket i uppdrag att i samråd med Svenska kommun- förbundet redovisa ett förslag till en sådan plan.

5.2

Inskrivningsverksamheten

Regeringens bedömning: Huvudmannaskapet för inskrivningsverk- samheten bör föras över till Lantmäteriverket. Nuvarande ansvarsför- delning mellan inskrivningsmyndigheterna och lantmäterimyndighet- erna bör ligga fast. Verksamheten bör således även fortsättningsvis be- drivas på de sju orter där verksamheten för närvarande bedrivs. Reger- ingen avser att tillkalla en utredare som bl.a. skall lämna förslag till de författningsändringar som krävs för att föra över huvudmannaskapet till Lantmäteriverket. Målsättningen är att huvudmannaskapet förs över den 1 september 2007.

Utredningens förslag: Huvudmannaskapet för inskrivningsverksam- heten förs över till Lantmäteriverket.

Remissinstanserna: En stor majoritet av remissinstanserna tillstyrker eller har inte något att erinra mot utredningens förslag. Malmö tingsrätt och Fastighetsrådens och miljörådens förening anför att det finns starka verksamhetsmässiga och finansiella samband mellan inskrivningsverk- samheten och Lantmäteriverkets verksamhet. De anför vidare att möjlig- heterna att uppnå en enhetlig praxis på inskrivningsområdet torde förbätt- ras med Lantmäteriverket som huvudman. Vattenfall AB anför att en överföring av inskrivningsverksamheten skapar mycket stora förutsätt- ningar för samordning och framtida effektiviseringar. Norrtälje tingsrätt ,[REDACTED_EFTERNAMN] tingsrätt , Eksjö tingsrätt , Hässleholms tings- rätt , Skellefteå tingsrätt , Lunds tekniska högskola ,[REDACTED_EFTERNAMN] kommun , Skellefteå kommun , Hässleholms kommun och Tiokommungruppen i Västerbotten motsätter sig att huvudmannaskapet för inskrivningsmyn- digheterna förs över till Lantmäteriverket. Norrtälje tingsrätt betonar att inskrivningsmyndigheterna hanterar renodlat juridiska frågor och anser att den bredd och det djup i den juridiska kompetensen som finns i tings- rätterna borgar för snabb och rättssäker hantering. Enligt tingsrätten är det uteslutet att bygga upp nödvändig juristkompetens inom fristående inskrivningsmyndigheter. Tingsrätten befarar att inskrivningsmyndighet- erna kommer att centraliseras, att arbetstillfällen försvinner på de drabb- ade orterna och att tingsrätter kan komma att läggas ned om inskrivnings- myndigheterna avskiljs från domstolarna. Även[REDACTED_EFTERNAMN] kommun befarar att inskrivningsverksamheten kan komma att centraliseras liksom att un- derlaget för tingsrättens fortsatta lokalisering på orten kommer att svikta om inskrivningsverksamheten förs över till Lantmäteriverket.

24

Skälen för regeringens bedömning: Inskrivningsverksamhetens nu- Prop. 2005/06:5

varande organisation tillkom efter regeringens förslag i budgetproposi-

tionen för 2000 (prop. 1999/2000:1, bil. 7, bet. 1999/2000 JuU:01, rskr.

1999/2000:78 och 79).

Inskrivningsmyndigheter finns vid tingsrätterna i Skellefteå, Härnö-

sand,[REDACTED_EFTERNAMN], Norrtälje, Eksjö, Uddevalla och Hässleholm.

Inskrivningsmyndigheterna är inte egna förvaltningsmyndigheter, utan

är organiserade som självständiga avdelningar vid tingsrätterna. Vanligen

delar inskrivningsmyndigheten lokaler med tingsrätten och den lagman

som är chef för tingsrätten ansvarar också för verksamheten vid inskriv-

ningsmyndigheten. Respektive tingsrätts anslag omfattar domstolens hela

verksamhet, inklusive inskrivningsverksamheten.

Varje inskrivningsmyndighet behandlar inskrivningsärenden inom ett

visst geografiskt område. Inskrivningsärenden är ärenden om lagfart,

inteckning eller annan inskrivning enligt 2024 kap. jordabalken samt

ärenden om anteckning enligt 19 kap. 29 och 30 §§ jordabalken. Hand-

läggningen av inskrivningsärenden sker i enlighet med bestämmelser i

jordabalken, förordningen (2000:308) om fastighetsregister och inskriv-

ningsförordningen (2000:309). Inskrivningsmyndigheterna beslutar också

om statlig stämpelskatt enligt lagen (1984:404) om stämpelskatt vid in-

skrivningsmyndigheter och förordningen (1984:406) om stämpelskatt vid

inskrivningsmyndigheter, samt om expeditionsavgift enligt förordningen

(1987:452) om avgifter vid de allmänna domstolarna.

Domstolsverket är central förvaltningsmyndighet för domstolsväsendet

och huvudman för inskrivningsmyndigheterna. Domstolsverket ansvarar

för föreskrifter om det materiella innehållet i fastighetsregistrets inskriv-

ningsdel. Lantmäteriverket ansvarar för utveckling, förvaltning och drift

av fastighetsregistret, inklusive dess inskrivningsdel, samt har person-

uppgiftsansvar för fastighetsregistret. Lantmäteriverket ansvarar också

för det handläggningssystem som används vid inskrivningsmyndig-

heterna och framställer de bevis och dokument som är en följd av in-

skrivningsmyndigheternas beslut. Vidare är Lantmäteriverket uppbörds-

myndighet för den stämpelskatt och de expeditionsavgifter som stats-

kassan tillförs genom inskrivningsverksamheten.

Genom sitt ansvar för register och handläggningssystem samverkar

Lantmäteriverket nära med inskrivningsmyndigheterna. Verkets stöd-

verksamhet för inskrivningssystemet leder till dagliga kontakter med

personalen på inskrivningsmyndigheterna i främst tekniska, men också

juridiska frågor. Lantmäteriverket har också kontakt med inskrivnings-

myndigheterna i flera frågor som rör ändringar och korrigeringar i

registret.

Inskrivningsverksamheten och dess samband med det statliga lant-

mäteriets verksamhet har flera gånger tidigare varit föremål för utredning

och politiska ställningstaganden. Lantmäteri- och inskrivningsutredning-

en föreslog i sitt delbetänkande Kart- och fastighetsverksamhet i myndig-

het och bolag (SOU 1993:99) att inskrivningsverksamheten skulle föras

till de nya lantmäterimyndigheterna. Utredningen ville skapa en samlad

statlig organisation för fastighetsanknutna ärenden. Regeringen och riks-

dagen uttalade mot bakgrund av förslagen att inskrivningsverksamheten

på sikt borde föras samman med fastighetsbildning och fastighetsregist-

rering.

25

När det gäller inskrivningsverksamhetens roll i domstolsorganisationen Prop. 2005/06:5

har i flera utredningar, promemorior m.m. om domstolarnas organisation

och verksamhet också gjorts bedömningen att inskrivningsverksamheten

bör föras över från domstol till förvaltningsmyndighet (bl.a. Justitie-

departementets promemoria Domstolarna i framtiden, Ds 1989:2,

Domstolsutredningens betänkande Domstolarna i framtiden, SOU

1991:106, och Domstolsverkets rapport Inskrivningsverksamhetens fram-

tida organisation 1997:5).

I enlighet med tidigare uttalanden anser regeringen att verksamheten

skulle främjas av ett samlat huvudmannaskap hos Lantmäteriverket för

inskrivningsverksamheten och anknutna delar av fastighetsregistret.

Inskrivningssystemet inskrivning och register kommer därmed att

kunna samordnas och koordineras på ett mer effektivt sätt och förut-

sättningarna för en välutvecklad styrning, ledning och samordning av in-

skrivningsmyndigheternas verksamhet stärkas.

Den av regeringen och riksdagen i flera sammanhang uttalade målsätt-

ningen att domstolarnas verksamhet bör renodlas (se t.ex. prop.

2000/01:1, utg. omr. 4, s. 33 och bet. 2000/01:JuU01 s.73) talar också för

en överföring av huvudmannaskapet. Uppgifter som inte kräver hand-

läggning i domstol bör enligt regeringen hanteras av förvaltningsmyndig-

het. Verksamhet av registreringskaraktär, såsom registrering av boupp-

teckningar och inskrivning av företagsinteckningar och av luftfartyg, har

successivt förts bort från domstolarna. En överföring av huvudmanna-

skapet för inskrivningsverksamheten till Lantmäteriverket ligger i linje

med detta arbete.

De invändningar som några remissinstanser har anfört mot en

överföring av huvudmannaskapet avser främst farhågor om att verksam-

heten skall komma att centraliseras och att arbetstillfällen kan försvinna

på de aktuella orterna. De skäl som anfördes för nuvarande organisering

och lokalisering av myndigheterna bl.a. att inskrivningsmyndigheterna

bör placeras utanför storstäderna och att det finns goda skäl att ta

regionala hänsyn och sysselsättningshänsyn (prop. 1999/ 2000:1, utg.

omr. 4, s. 107) är alltjämt giltiga. Regeringens bedömning är därför att

ansvarsfördelningen mellan inskrivningsmyndigheterna och de länsvis

organiserade lantmäterimyndigheterna skall ligga fast och att inskriv-

ningsverksamheten även i fortsättningen skall bedrivas på de orter där

den bedrivs i dag.

Vid remissbehandlingen har också anförts att den juridiska kompe-

tensen som finns i tingsrätterna borgar för en snabb och rättssäker han-

tering av inskrivningsärendena och att fristående inskrivningsmyndig-

heter kommer att lida brist på juridisk kompetens. En överföring av

huvudmannaskapet till Lantmäteriverket innebär att den formella anknyt-

ningen till tingsrätterna upphör. Regeringen bedömer emellertid att nu-

varande sju inskrivningsmyndigheter har sådan organisatorisk storlek att

förutsättningar finns för att myndigheterna, i samverkan med Lantmäteri-

verket på central nivå, skall kunna klara sina behov av juridisk kompe-

tens. Om någon myndighet skulle anse att det finns ytterligare behov av

egen kompetens torde sådan kunna tillgodoses t.ex. genom samverkan

med andra myndigheter på orten. Eftersom verksamhetsorterna inte änd-

ras befaras inte heller något problem uppstå med att handläggande

personal lämnar verksamheten vid ett byte av huvudmannaskap.

26

Mot bakgrund av det anförda anser regeringen att huvudmannaskapet Prop. 2005/06:5 för inskrivningsverksamheten bör föras över till Lantmäteriverket. Efter- som reformen kräver omfattande författningsändringar avser regeringen att tillkalla en särskild utredare som skall överväga och lämna förslag på de författningsändringar som krävs. Utredaren skall också överväga hur behovet av juridisk kompetens närmare bör tillgodoses. Regeringens målsättning är att huvudmannaskapet för inskrivningsverksamheten förs över till Lantmäteriverket den 1 september 2007. Regeringens bedömning att huvudmannaskapet bör föras över till Lantmäteriverket innebär inte att inskrivningsverksamheten förändras eller att personal blir övertalig. Verksamheten skall bedrivas på de nuvar- ande sju orterna även i fortsättningen. På kort sikt bedöms därför inte kostnaderna för verksamheten påverkas av ett ändrat huvudmannaskap. På lång sikt bör en överflyttning medföra en effektivisering genom att de samband som finns mellan inskrivningsverksamheten och Lantmäteri- verkets övriga verksamhet tas tillvara. Vidare bedöms övergångskost- naderna för en överflyttning vara marginella. De totala kostnaderna kom- mer därför att rymmas inom ramen för nuvarande anslag. En överflytt- ning av huvudmannaskapet föranleder inga nya överväganden i fråga om förändringar av den yttre tingsrättsorganisationen. 6 Fastighetsbildning och fastighetsregistrering

6.1

Fastighetsbildning och fastighetsregistrering skall ske i offentlig regi

Regeringens bedömning: Fastighetsbildning och fastighetsregistre- ring bör även fortsättningsvis vara ett offentligt åtagande.

Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser som har yttrat sig i

frågan är positiva till slutsatsen att fastighetsbildning och fastighets-

registrering även fortsättningsvis skall ske i offentlig regi. Kungliga tek-

niska högskolan jämför fastighetsbildning i privat kontra offentlig regi i

olika länder och konstaterar att den svenska modellen, med fastighets-

bildning i offentlig regi, är överlägsen från både effektivitets- och kost-

nadssynpunkt. Lantmäteriverket framhåller att det svenska systemet för

fastighetsbildning är ett effektivt stöd till fastighetsmarknaden och ger

förutsättningar för en god markanvändning samt förädling av fastighets-

beståndet. Göteborgs, Sundsvalls och Kalmar kommuner delar utred-

ningens bedömning, då verksamheten spelar en viktig roll i samhälls-

byggnadsprocessen och har stor betydelse för samhällets infrastruktur.

Skälen för regeringens bedömning: Fastighetsbildning sker i en för-

rättning under ledning av en förrättningslantmätare. En sådan förrättning

kan bilda, ändra eller upphäva fastigheter och vissa rättigheter knutna till

fastigheter. Fastighetsbildning regleras främst i fastighetsbildningslagen

(1970:988), anläggningslagen (1973:1149) och ledningsrättslagen

(1973:1144). Fastighetsbildning bedrivs vid de statliga lantmäterimyn-

digheterna samt vid 38 kommunala lantmäterimyndigheter.

27

Vid en förrättning utreds förutsättningarna för att genomföra de åt- Prop. 2005/06:5 gärder som en ansökan om fastighetsbildning avser. Förrättningslant- mätaren skall klarlägga de fastighetsrättsliga förutsättningarna, höra be- rörda sakägare, samråda med berörda myndigheter och vid behov göra avvägningar mellan enskilda och allmänna intressen. Om de aktuella åtgärderna kan genomföras utförs också fältarbete i form av utstakning, markering och inmätning av nya fastighetsgränser. Vanligen upprättas en karta som beskriver de nya förhållandena. Ibland ingår i förrättningen även att göra värderingar som underlag för ersättning till markägare. Slutligen fattas beslut som reglerar förändringarna av berörda fastigheter och i förekommande fall också ersättningsfrågor m.m. Resultatet av för- rättningen registreras i fastighetsregistret. De beslut som avslutar en lantmäteriförrättning är bindande för mark- ägarna och fastighetsbildningen innebär därför myndighetsutövning. Be- slut i fråga om fastighetsbildning kan ske mot fastighetsägarnas vilja och förrättningar enligt fastighetsbildningslagen används bl.a. för att ge sam- hället tillgång till mark i samband med t.ex. infrastrukturprojekt. I prak- tiken har förrättningsformen i stor utsträckning ersatt användningen av de regelverk, främst expropriationslagen (1972:719), som ursprungligen var avsedda för tvångsvis markåtkomst. Merparten av alla förrättningar sker dock i samförstånd med markägarna. Lantmäterimyndighetens beslut kan överklagas till fastighetsdomstol och vidare till hovrätt och Högsta domstolen. Den svenska modellen för fastighetsbildning och fastighetsregistrering skiljer sig från nästan alla andra europeiska länder, bl.a. genom att den i sin helhet är ett offentligt åtagande. I andra länder är det vanligt att fastighetsbildning bedrivs i privat regi av auktoriserade lantmätare och att enbart registreringen sker i offentlig regi. I flertalet andra länder måste markfrågor i tvångssituationer där inte alla sakägare lämnat sitt medgivande hanteras vid domstol eller av särskilda myndigheter. Under- sökningar har visat att det svenska förrättningsförfarandet har sin största fördel just vid komplexa förrättningar där lantmätaren aktivt kan söka lösningar som bygger på samförstånd mellan sakägarna. Förrättnings- förfarandet kan då utnyttjas för att med hög rättssäkerhet och för- hållandevis låga kostnader nå snabbare och mer flexibla lösningar än vid en domstolsprövning. En rationell fastighetsindelning har stor betydelse för möjligheterna att utnyttja marken på ett effektivt sätt och kan jämställas med annan infra- struktur som vägar och järnvägar. En väl fungerande process för fastig- hetsbildningen är av stor vikt för samhällsbyggandet och samhällets infrastruktur. Tillförlitliga uppgifter i fastighetsregistret har även stor be- tydelse för bl.a. värdering, omsättning och pantsättning av fastigheter. Fastighetsbildningens karaktär av myndighetsutövning samt fastighets- registrets betydelse för en effektivt fungerande fastighetsmarknad talar enligt regeringens bedömning för att såväl fastighetsbildning som fastig- hetsregistrering även i fortsättningen bör vara ett offentligt åtagande. 28

6.2

Myndighetsutövning och upphandling av

Prop. 2005/06:5

förrättningsförberedelser

Regeringens bedömning: Möjligheterna till extern medverkan vid lantmäteriförrättningar bör inte utökas utöver vad som är möjligt enligt gällande reglering.

Utredningens förslag: Utredningen menar att endast besluten i en lantmäteriförrättning är myndighetsutövning. Därför bör även annan än fastighetsbildningsmyndigheten få utföra vissa moment i en sådan för- rättning. Upphandlingen bör vara frivillig.

Remissinstanserna: Flertalet av de remissinstanser som har kommen- terat frågan är negativa till en bredare upphandling av vissa moment i lantmäteriförrättningen. En splittring av fastighetsbildningsprocessen be- döms kunna innebära högre kostnader, sämre kvalitet i förrättningen och ett mindre rättssäkert förfarande. Malmö tingsrätt och Fastighetsrådens och miljörådens förening anser att möjligheten till kommunal medverkan och anlitande av sakkunniga tillgodoser behovet av utomståendes med- verkan vid förrättningar. Länsstyrelsen i Norrbottens län anser att momenten i förrättningen måste hanteras samlat och utgöra grunden för rättssäkerhet för den enskilde. Svenska kommunförbundet menar att för- slaget riskerar att rasera den samverkan mellan kommunerna och lant- mäterimyndigheterna som effektivt integrerar förrättningsverksamheten i handläggningen av plan- och byggärenden. Denna samverkan är kostnadseffektiv för såväl samhället som fastighetsägaren. Ett tiotal remissinstanser är positiva till förslaget om upphandling av förrättningsförberedelser. Flera menar att upphandling effektiviserar lant- mäteriförrättningen och därmed bidrar till lägre kostnader. Vägverket tillstyrker delar av förslaget. Föreningen svenskt näringsliv, Fastighets- ägarna Sverige, Skogsindustrierna och SWECO Position AB anser att det är uppenbart att vissa åtgärder som vidtas i samband med fastighets- bildning inte utgör myndighetsutövning.

Skälen för regeringens bedömning: Regeringen har i propositionen En ny organisation för lantmäteri- och fastighetsdataverksamhet m.m. (prop.1993/94:214) och i propositionen Ansvaret för fastighetsbildnings- verksamheten m.m. (prop.1995/96:78) tagit upp frågan om myndighets- utövning. Regeringen ansåg då att en förrättning enligt lagstiftningen om fastighetsbildning i sin helhet borde betraktas som myndighetsutövning. Vissa förrättningsmoment, främst av kart- och mätningsteknisk art, borde dock kunna utföras av kommunala mätningsorgan eller upphandlas i kon- kurrens. Den myndighet som handlägger ett fastighetsbildningsärende har ansvaret för förrättningen i dess helhet och måste därmed kunna av- göra i vilka moment annan än myndighetens egen personal kan anlitas. Myndigheten skulle även fortsättningsvis kunna genomföra hela förrätt- ningsarbetet. Extra kostnader för specifikationer och kontroller i sam- band med entreprenader måste vägas mot den vinst som kan fås genom konkurrensutsättning. Vid upphandling av förrättningsarbete skulle också uppmärksammas att många förrättningsmoment också har ett tekniskt samband med den efterföljande registreringen. De statliga lantmäterimyndigheterna har med stöd av 4 kap. 34 a § fastighetsbildningslagen (1970:988) möjlighet att uppdra åt annan statlig 29 eller kommunal myndighet med kompetens inom lantmäteriområdet att Prop. 2005/06:5 utföra vissa i lagrummet närmare angivna förrättningsåtgärder. Även annan extern medverkan i lantmäteriförrättning förekommer genom förordnanden av sakkunniga, sysslomän och sakägare i form av hantlangning (4 kap. 34, 36 och 37 § fastighetsbildningslagen). Sak- kunniga förordnas som biträde i en lantmäteriförrättning i frågor vars be- dömning kräver särskild fackkunskap. Möjligheten finns att förordna en sakkunnig i alla sammanhang där lantmäterimyndigheten bedömer att dess egen kompetens behöver förstärkas med särskild expertis. Den sak- kunnige är en utpekad person, som kan vara offentlig- eller privat- anställd. Lagen om offentlig upphandling (1992:1528) är tillämplig även vid förordnande av sakkunnig. Lantmäterimyndigheterna tillämpar direktupphandling i fråga om tjänster av mindre omfattning. När det gäller värderingstjänster, som har störst omfattning, har Lantmäteriverket genomfört central upphandling. Upphandling görs för totalt 56 miljoner kronor per år inom förrättningsverksamheten. Lantmäterimyndigheterna har, efter riksdagens beslut om omorga- nisationen 1995, genomfört en omfattande effektivisering av förrätt- ningsverksamheten för att uppnå uppsatta mål om kortare handlägg- ningstider och lägre kostnader. Antalet aktörer i ett fastighetsbildnings- ärende har minskat, IT-stödet för handläggningen har utvecklats och arbetsprocessen rationaliserats även i andra avseenden. Lantmäteriförrätt- ningen är i dag rättssäker, effektiv, rationell och ger positiva samhälls- ekonomiska effekter i samhällsbyggnadsprocessen. Regeringen finner inte att Lantmäteriutredningen redovisat några sådana omständigheter som ger anledning att frångå tidigare ställnings- taganden i frågan om myndighetsutövningens omfattning. Vi finner där- för att det inte finns skäl att nu utöka de möjligheter till extern med- verkan vid lantmäteriförrättningar utöver vad gällande reglering medger.

6.3

Uppdragsverksamhet i anslutning till fastighetsbildning

Regeringens bedömning: Lantmäterimyndigheterna bör med hänsyn till närhets-, service- och effektivitetsaspekter få bedriva viss upp- dragsverksamhet som har direkt anknytning till en fastighetsbild- ningsåtgärd. En lantmäterimyndighet bör även få utföra vissa andra uppdrag i de delar av landet där förutsättningar för marknadslösningar inte finns samt vissa uppdrag åt andra statliga myndigheter. De preciseringar som regeringen och Lantmäteriverket gjorde i an- slutning till verksamhetens omstrukturering 1996 bör utgöra grunden för en tydligare avgränsning av uppdragsverksamhetens innehåll.

Utredningens bedömning överensstämmer delvis med regeringens. Utredningen föreslår dock att uppdrag som innebär att en statlig lant- mäterimyndighet utformar planer m.m., som utgör en del av kommunens uppgifter vid planläggning, inte längre bör omfattas av ett uppdrags- bemyndigande. Uppdrag inom MBK-området (mätning, beräkning och kartläggning) bör enligt utredningen heller inte omfattas av ett sådant bemyndigande. 30

Remissinstanserna: En övervägande del av de remissinstanser som Prop. 2005/06:5

kommenterat frågan avstyrker en begränsning av myndighetsservicen.

Flertalet är kommuner som befarar att förslaget försämrar möjligheten att

tillhandahålla en god samhällsservice och menar att det inte finns förut-

sättningar för en marknad för dessa tjänster i glesbygd. Små kommuner

kan inte bygga upp egen kompetens inom området. Farhågor framförs

också att verksamhetsunderlaget för de små lantmäterikontoren för-

svinner om uppdragsverksamheten begränsas. Av dem som är för en be-

gränsning av uppdragsverksamheten har flera synpunkter på utredning-

ens avgränsning, främst MBK-verksamheten. Vissa anser att all upp-

dragsverksamhet skall avvecklas. Flera remissinstanser framför, obe-

roende av om de stödjer eller avstyrker, problemen som kan uppstå i om-

råden där en fungerande marknad inte finns eller förväntas växa fram.

Svea hovrätt anser att lantmäterimyndigheten bör få bedriva viss service-

verksamhet som sammanhänger med myndighetsuppgiften. Detta är sär-

skilt motiverat i glesbygd. För vissa serviceuppdrag bör större återhåll-

samhet iakttas än i dag. Ångermanlands tingsrätt liksom Fastighets-

rådens och miljörådens förening är positiva till att uppdragsverksam-

heten preciseras. Kungliga tekniska högskolan ifrågasätter om det ger

några samhällsekonomiska vinster om uppdragsverksamheten avskiljs,

även om spelreglerna på marknaden blir tydligare. Boverket instämmer i

utredningens förslag till begränsning av uppdragsverksamheten inom

plan- och bygglagens område.

Naturvårdsverket anser att det i flera sammanhang är omöjligt att er-

sätta lantmäterimyndigheternas kompetens med privata aktörers. Vallen-

tuna kommun hävdar att utredningens förslag medför kostnadsökningar

för kommunen och att MBK-uppdrag bör få utföras som uppdrag. Göte-

borgs kommun anser att lantmäterimyndigheten bör få medverka också i

delar av detaljplaneprocessen. Region Siljan anser att samverkan mellan

kommunerna och det statliga lantmäteriet är en förutsättning för att

upprätthålla en godtagbar service.

Skälen för regeringens bedömning: Inför, under och efter en fastig-

hetsbildningsförrättning finns det ofta behov av kompletterande åtgärder

som kräver kompetens av teknisk, juridisk eller ekonomisk art. Det finns

i sådana sammanhang både effektivitets- och kostnadsskäl som talar för

att direkt utnyttja den personal som utför förrättningsåtgärder.

Riksdagens beslut om att inrätta länsvisa lantmäterimyndigheter

(prop. 1993/94:214, bet. 1993/94:BoU19, rskr. 1993/94:375) innebar att

de skulle få utföra uppdragsverksamhet med en naturlig koppling till

fastighetsbildningen. Denna uppdragsverksamhet benämndes i pro-

positionen lokal myndighetsservice. Som exempel på lokal myndig-

hetsservice angavs upprättande av fastighetsplan och nybyggnadskarta,

utförande av lägeskontroll, ajourhållning av primärkarta, fastighetsutred-

ningar och fastighetsförteckningar samt viss annan fastighetsrättslig

service. Av instruktionen för det statliga lantmäteriet framgår att lant-

mäterimyndigheterna i länen mot avgift får bedriva myndighetsservice

som har ett naturligt samband med myndighetsutövningen. Någon när-

mare precisering av myndighetsservicens innehåll redovisas dock inte.

I Lantmäteriverkets föreskrifter för verksamhet vid statlig lantmäteri-

myndighet (LMVIR 1996:4) anges de uppdrag som lantmäterimyndig-

heterna får utföra som lokal myndighetsservice, nämligen

31

 rådgivning och utbildning,

Prop. 2005/06:5

nybyggnadskarta, utsättning, kontrollmätning, mät- och kartunderlag,

fastighetsförteckning,

fastighetsplan,

förslag till enkla planer av genomförandekaraktär i direkt samband med fastighetsbildning,

de fastighetstekniska delarna av genomförandebeskrivning,

ajourhållning av kommunala storskaliga kartverk, grafiska databaser och stomnät,

ajourhållning av kommunala system för fastighetsinformation,

fastighetsrättslig service av typ fastighetsinformation,

upprättande av avtal, lagfartspaket och värdeintyg för lagfart i sam- band med fastighetsbildning,

tillhandahållande av allmänna kartor,

arbete med militärgeografiska verk och

upprättande av avtal enligt 43 § anläggningslagen.

Intäkterna från den lokala myndighetsservicen har ökat de senaste

åren. Under 2004 uppgick intäkterna till 96 miljoner kronor.

Regeringen menar att det ur regionalpolitisk synvinkel finns starka

motiv för att bedriva lokal myndighetsservice. Verksamheten behövs för

att ge ekonomisk bärkraft åt lantmäterikontoren i de delar av landet som

är glest befolkade, framför allt i Norrlands inland. Verksamhetens be-

gränsade omfattning i dessa delar av landet är också sådan att det i regel

saknas någon alternativ utförare av uppdrag som kräver lantmäterikom-

petens. Ett väl förgrenat kontorsnät i hela landet har ansetts betydelsefullt

för att ge lokalkännedom och därmed hög kvalitet och god service inom

fastighetsbildningen. Självfallet skall dock inte lantmäterimyndigheterna

bedriva sådan verksamhet som kan påverka förtroendet för myndighets-

utövningen. Lika självklart är att den uppdragsverksamhet som myndig-

heten bedriver skall ske på ett konkurrensneutralt sätt.

Utredningen konstaterar att det inte finns belägg för att problem med

rättsäkerhet och opartiskhet har uppkommit efter omorganisationen

1995/96. Verksamheten har inte heller väckt misstro hos sakägarna.

Regeringen delar utredningens bedömning att det är viktigt att inne-

börden av begreppet myndighetsservice klarläggs. Vi menar i likhet med

flertalet remissinstanser att ett sådant klarläggande bör utgöra en preci-

sering och ett tydliggörande snarare än en avsevärd begränsning av verk-

samheten.

Utredningen anser att begreppet lokal myndighetsservice bör ut-

mönstras. Begreppet bidrar till otydlighet genom att inte lyfta fram att det

rör sig om uppdragsverksamhet. Det kan också ge intryck av att det rör

sig om en myndighets allmänna serviceskyldighet eller att verksamheten

enbart riktar sig till andra myndigheter. Utredningen föreslår istället att

begreppet fastighetsbildningsanknuten uppdragsverksamhet används

för den uppdragsverksamhet som i framtiden skall kunna bedrivas vid

lantmäterimyndigheterna. Regeringen delar utredningens bedömning

men ändrar begreppet till uppdragsverksamhet i anslutning till fastig-

hetsbildning.

Regeringen avser att förtydliga och avgränsa uppdragsverksamheten i

anslutning till fastighetsbildning genom föreskrifter i instruktionen för

det statliga lantmäteriet. För att upprätthålla förtroendet för den kon-

32

kurrensutsatta verksamheten är det vidare viktigt att lantmäterimyndig- Prop. 2005/06:5 heternas uppdragsverksamhet hålls strikt åtskild från sådan uppdrags- verksamhet som bedrivs i Lantmäteriverkets uppdragsdivision, Metria. Regeringen vill i detta sammanhang peka på att lantmäterimyndig- heterna enligt 20 § förordningen (1995:1418) med instruktion för det statliga lantmäteriet och 7 § verksförordningen (1995:1322) skall verka för att myndigheten genom samarbete med andra myndigheter och på annat sätt tar tillvara de fördelar som kan vinnas för staten som helhet. Lantmäterimyndigheten har således både en rättighet och en skyldighet att inom hela sitt kompetensområde bistå andra statliga myndigheter. Denna samverkan har som regel karaktären av uppdrag då den sker mot avgift. Någon ändring av den nuvarande ordningen på detta område är inte aktuell.

7

Grundläggande geografisk information och fastighetsinformation

7.1

Samordningsansvar

Regeringens bedömning: Det utökade samordningsansvar som aviserats i propositionen Från IT-politik för samhället till politik för IT-samhället (prop. 2004/05:175) bör utvärderas efter en treårsperiod. Långsiktiga strategiska planer för Lantmäteriverkets informationsför- sörjning är av stor vikt för utvecklingen inom många samhällssektorer.

Utredningens förslag: Lantmäteriutredningen föreslog att Lantmäteri- verket bör ges ett nationellt samordningsansvar för produktion, sam- verkan och utveckling inom området grundläggande geografisk informa- tion och fastighetsinformation och att verket bör utarbeta långsiktiga planer för informationsutveckling och finansiering. Förslaget överens- stämmer med den bedömning som regeringen tidigare gjort i proposi- tionen Från IT-politik för samhället till politik för IT-samhället (prop. 2004/05:175).

Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser som kommenterat för- slaget är positiva till ett utpekat samordningsansvar för grundläggande geografisk information och fastighetsinformation. Några anser dock att samordningsansvaret skall ligga direkt under regeringen. Statens geo- tekniska institut anser att Lantmäteriverket är den naturliga organisa- tionen att ha ett nationellt samordningsansvar. En bred användning och ökad samhällsnytta med stöd av geografisk information förutsätter en väl fungerande samverkan mellan stat, kommun och privata aktörer. Detta gäller såväl för nationell informationsförsörjning som i ett europeiskt perspektiv. Lantmäteriverket anser att samordningsansvaret kräver ett tydligt mandat, t.ex. i myndighetens instruktion. Samverkansformer med andra myndigheter bör vidare regleras i respektive myndighets instruk- tion. Lantmäteriverket är positivt till förslaget om en långsiktig plan och anser att den långsiktiga inriktningen av verksamheten kräver en ut- vecklad dialog med Regeringskansliet. En fastställd plan måste också åt- 33

följas av långsiktig finansiering som gör planen möjlig att genomföra. Prop. 2005/06:5

Stockholms kommun liksom Malmö kommun ser det som naturligt att

Lantmäteriverket är navet i ett system för datainsamling och leveranser

och välkomnar den samordningsroll som föreslås för Lantmäteriverket.

Skälen för regeringens bedömning: Regeringen har i propositionen

Från IT-politik för samhället till politik för IT-samhället (prop.

2004/05:175) översiktligt redovisat sin bedömning att Lantmäteriverket

bör ges ett nationellt samordningsansvar för produktion, samverkan och

utveckling inom området grundläggande geografisk information och fast-

ighetsinformation. Behovet av samordning och samverkan mellan aktör-

erna inom området geografisk information och fastighetsinformation har

också tidigare lyfts fram. I propositionen Finansiering m.m. av lant-

mäteri- och fastighetsdataverksamhet (prop. 1994/95:166) pekade reger-

ingen på stora och ökande centrala samverkansbehov för att nå en

effektiv försörjning med geografisk information och fastighetsinforma-

tion. Initiativ har därefter tagits såsom att tillsätta arbetsgruppen inom

Regeringskansliet för samverkan kring geografiska data och geografiska

informationssystem (REGGIT) och Grunddatabasutredningen (SOU

1997:146) med uppdrag att utreda vissa centrala databasers tillgänglig-

het, service och kvalitet. Ett annat exempel är e-infogruppen, en intern

arbetsgrupp inom Regeringskansliet med uppdrag att inventera och

analysera det allmännas ansvar för spridning av offentlig basinformation

i elektronisk form (Ds 2000:34). IT-kommissionens (dir. 1998:38) arbete

kan också ses som en del av regeringens strävan att samordna

utvecklingen. IT-kommissionen betonar i betänkandet Digitala tjänster 

hur då? (SOU 2003:55) att samsyn, samverkan och samordning på olika

nivåer och en infrastruktur för informationsförsörjningen är centralt för

en framgångsrik utveckling av tjänster inom IT-området.

Samordningsfrågan aktualiseras ytterligare genom initiativ inom EU.

Europeiska kommissionen har föreslagit ett direktiv om upprättande av

en infrastruktur för geografisk information i gemenskapen (INSPIRE),

KOM (2004) 516, med syftet att bl.a. stödja EU:s miljöarbete. Förslaget

innefattar bl.a. krav på att en offentlig instans i varje medlemsland utses

som ansvarig för kontakter med kommissionen i samband med direk-

tivets genomförande m.m. Europaparlamentets och rådets direktiv om

vidareutnyttjande och kommersialisering av handlingar från den offent-

liga sektorn (2003/98/EG) ställer också krav på samverkan och samsyn

på olika nivåer för att möjliggöra en effektiv användning.

Behovet av samordning och samverkan mellan aktörer inom området

geografisk information och fastighetsinformation ökar i takt med att

spridningen och användningen av informationen ökar. Lantmäteriverkets

databaser är centrala för att tillgodose de behov av grundläggande geo-

grafisk information och fastighetsinformation som finns i stora delar av

samhället. Utvecklingen av informationen är en viktig framtidsfråga för

många parter. Till en del råder Lantmäteriverket, inom ramen för till-

gänglig finansiering, användarsamråd och regeringens styrning, över ut-

vecklingen. Det gäller t.ex. en övergång till objektorienterade databaser

som leder till en samordning av de två informationsslagen och möjlig-

heter till ett mer flexibelt tillhandahållande av informationen.

Ett framtida mål bör vara att skapa en effektiv nationell infrastruktur

för geografisk information och fastighetsinformation, där informationen

34

registreras på det lämpligaste stället och där en användare inte behöver Prop. 2005/06:5 söka och anpassa information från olika källor. I många europeiska länder finns redan samordningsorgan för geo- grafisk information med uppgiften att samordna och bereda frågor kring sådan information och infrastruktur av vikt för utvecklingen inom om- rådet. Det utökade samordningsansvaret bör utvärderas efter en treårs- period. Lantmäteriverkets informationsförsörjning med behov av en längre framförhållning har delvis samma karaktär som utbyggnaden av viss infrastruktur, t.ex. vägar. Inom både den offentliga och den privata sektorn finns ett starkt beroende av Lantmäteriverkets informations- försörjning. Alla användare som investerar i systemlösningar m.m. som bygger på grundläggande geografisk information och fastighetsinforma- tion är beroende av långsiktighet, kontinuitet och förutsägbarhet för att kunna göra långsiktiga nyttobedömningar och för att kunna planera för en anpassning av verksamhetssystem. Vidareförädlare på området är för den egna affärsutvecklingen lika beroende av kända och långsiktiga planer för Lantmäteriverkets utvecklingsverksamhet. Om en utveckling av informationen skall få ett snabbt genomslag i form av ökad använd- ning i samhället, nya tjänster etc., måste utvecklingen vara förankrad och känd på förhand. I IT-kommissionens slutrapport lyfts också fram be- tydelsen av allmänt kända långsiktiga utvecklingsplaner för information och infrastruktur som en av de främsta framgångsfaktorerna för tillväxt och utveckling inom tjänstesektorn information. Den av riksdagen beslutade (prop. 1993/94:100 bil. 15, bet. 1993/94: BoU10, rskr. 1993/94:185) nioåriga planen för Lantmäteriverkets upp- byggnad av geografisk information är nu genomförd. Regeringen bedömer att långsiktiga strategiska planer för Lantmäteriverkets informa- tionsförsörjning är av stor vikt för utvecklingen inom många samhälls- sektorer. Lantmäteriverket har på regeringens uppdrag föreslagit en ny långsiktig plan för informationsutvecklingen som remissbehandlats och fortsatt bereds inom Regeringskansliet. Kostnaderna för den verksamhet som samordningsansvaret medför skall rymmas inom ramen för myndighetens nuvarande finansiering och medför inget behov av ökade anslag. Verksamheten bedöms redan i ett kortare tidsperspektiv kunna medföra betydande samordningsvinster både för producenter och för användare av den grundläggande informa- tionen.

7.2

Ett råd som stöd för samordningsfunktionen

Regeringens bedömning: Ett rådgivande organ bör inrättas vid Lant- mäteriverket för att bereda frågor som rör Lantmäteriverkets samord- ningsroll. Rådet bör ansvara för att en nationell strategisk plan för den samlade informationsförsörjningen inom geodataområdet tas fram.

Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ett stort antal remissinstanser stödjer förslaget att inrätta ett Geodataråd. Kungliga tekniska högskolan ställer sig dock tveksam till förslaget. Några instanser anser att rådet skall lyda direkt 35 under regeringen. Statens geotekniska institut anser att en viktig uppgift Prop. 2005/06:5 för ett Geodataråd bör vara att verka för ökad användarnytta och ta fram en strategisk plan för en nationell geografisk informationsstruktur. Lant- mäteriverket anser att ett Geodataråd skulle vara en betydelsefull del av producentsamverkan och värdefullt för användarinflytandet. Rådets roll och ställning bör vara att stödja Lantmäteriverkets och övriga deltagares verksamheter, men inte inkludera egna beslutsfunktioner. Rapportering från rådet bör ske till Lantmäteriverket som sedan i sedvanliga processer för frågorna vidare till Regeringskansliet. Stockholms kommun liksom Malmö kommun anser att funktionen med ett råd för samordning är något som länge saknats och som kan få en viktig roll i framtiden. Den kommunala representationen i rådet bör företräda både producent- och konsumentrollen hos kommunerna.

Skälen för regeringens bedömning: Utredningens förslag att inrätta ett råd för att utarbeta en nationell strategisk plan för geografisk infra- struktur är väl underbyggt. Det har vunnit gehör hos berörda remiss- instanser. Regeringen avser därför att till stöd för samordningsfunktionen inrätta ett sådant råd vid Lantmäteriverket. Rådets ledamöter bör utses av regeringen. Rådet bör vara ett rådgivande organ för att samlat behandla frågor av principiellt och gemensamt nationellt intresse inom området. Rådets verksamhet bör i likhet med det nationella samordningsansvaret utvärderas efter tre år. Kostnaderna för det rådgivande organ som regeringen avser att inrätta som stöd för Lantmäteriverkets samordningsroll är marginella och skall rymmas inom ramen för myndighetens nuvarande anslag. Rådet skall också ses som ett led i att effektivisera verksamheten inom området.

7.3

Registrering i fastighetsregistrets allmänna del

7.3.1

Bemyndigande att utse behöriga myndigheter

Regeringens förslag: Regeringen bemyndigas att meddela föreskrif-

ter om att andra myndigheter än lantmäterimyndigheten skall föra in

eller ta bort uppgifter i fastighetsregistrets allmänna del. Sådana före-

skrifter får endast avse uppgifter som enligt annan lagstiftning än

fastighetsbildningslagen (1970:988) skall redovisas i fastighetsregist-

rets allmänna del.

Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens.

Remissinstanserna: Det fåtal remissinstanser som kommenterat för-

slaget är positiva. Svenska kommunförbundet och flera kommuner till-

styrker förslaget. Datainspektionen pekar på personuppgiftsansvaret och

vikten av att integritetsfrågor beaktas.

Skälen för regeringens förslag

Fastigheter registreras i fastighetsregistret. Fastighetsregistret regleras

framför allt i lagen (2000:224) om fastighetsregister och förordningen

(2000:308) om fastighetsregister.

Registrets ändamål är att tillhandahålla uppgifter för verksamheter för

vilka staten eller en kommun ansvarar enligt lag eller annan författning.

36

Uppgifterna avser sådan egendom som registreras i fastighetsregistret Prop. 2005/06:5 eller som för att kunna utföras förutsätter tillgång till fastighetsanknuten information eller avser fullgörande av underrättelseskyldighet. Vidare har registret till ändamål att tillhandahålla uppgifter för omsätt- ning av sådan egendom som registreras i fastighetsregistret; för kredit- givning, försäkringsgivning eller annan anmälan eller enskild verksamhet där fastighetsanknuten information utgör underlag för prövningar eller beslut; för fastighetsförvaltning, byggande eller annan liknande åtgärd; för aktualisering, komplettering eller kontroll av fastighetsanknuten in- formation som finns i kund- eller medlemsregister eller liknande register; eller för uttag av urval av personuppgifter för direkt marknadsföring, dock med den begränsning som följer av personuppgiftslagen (1998:204). Den fastighetsanknutna informationen är uppdelad i en allmän del, en inskrivningsdel, en adressdel, en byggnadsdel och en taxeringsuppgifts- del. Fastighetsregistret får även innehålla annan information som har samband med information som ingår i någon av registrets delar, s.k. tilläggsinformation. Tilläggsinformationen skall redovisas skild från re- gistrets delar. Regeringen är i dag bemyndigad att meddela närmare före- skrifter om innehållet i de olika delarna av fastighetsregistret och om tilläggsinformation. Lantmäteriverket är personuppgiftsansvarig enligt personuppgiftslagen för alla delar i fastighetsregistret. Lantmäteriverket skall se till att det inte uppkommer otillbörligt intrång i registrerade personers personliga inte- gritet eller risker från säkerhetssynpunkt. Uppgifter i fastighetsregistret registreras av flera myndigheter. Uppgif- terna i den allmänna delen registreras av lantmäterimyndigheten (19 kap. 6 § fastighetsbildningslagen jämförd med 4 § lagen om fastighets- register). Inskrivningsmyndigheten registrerar inskrivningsärenden i fas- tighetsregistrets inskrivningsdel (19 kap. jordabalken jämförd med 4 § lagen om fastighetsregister). Beslut som Lantmäteriverket eller annan myndighet har meddelat en- ligt lagen om fastighetsregister eller enligt föreskrifter som regeringen har meddelat med stöd av denna lag får överklagas till allmän förvalt- ningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätt. Vad som skall redovisas i registrets allmänna del och av vem I förordningen (2000:308) om fastighetsregister anges att det i fastighets- registrets allmänna del skall redovisas fastigheter och samfälligheter, koordinater, planer m.m., kvarter, gemensamhetsanläggningar m.m., samt registerkarta (registerkarta som förs med automatiserad behand- ling). Bland dessa är det framförallt den information som skall redovisas under punkten planer m.m. som är av intresse i detta ärende. Där redo- visas enligt förordningen:

regionplan eller översiktsplan,

detaljplan, områdesbestämmelser eller fastighetsplan eller motsvar- ande äldre planer,

bestämmelse om marks användning som har meddelats enligt miljö- balken, väglagen (1971:948), lagen (1988:950) om kulturminnen m.m., lagen (1995:1649) om byggande av järnväg eller motsvarande äldre för-

fattning,

37

 utredning om tillämpning av 6 kap. 19 § plan- och bygglagen (1987:10) eller motsvarande äldre utredning,

beslut om ersättning för gator och allmänna platser enligt plan- och bygglagen eller utredning om engångsavgift enligt lagen (1970:244) om allmänna vatten- och avloppsanläggningar eller beslut eller utredning av motsvarande art enligt äldre bestämmelser,

skydd för ytvattentäkter och enskilda grundvattentäkter enligt 40 § första stycket 5 förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd eller motsvarande äldre bestämmelse,

bearbetningskoncession enligt minerallagen (1991:45) eller lagen (1985:620) om vissa torvfyndigheter, och

fast fornlämning.

Uppgifter får även redovisas om jaktvårdsområden och fiskevårdsom- råden. Som tilläggsinformation till uppgifter om planer m.m. i allmänna delen får en kommun eller länsstyrelse redovisa uppgifter som för myndigheten underlättar identifiering av planer m.m.; ytterligare uppgifter om planer, bestämmelser, beslut eller utredningar; samt förslag till sådana planer m.m. som skall redovisas av myndigheten i den allmänna delen. Riks- antikvarieämbetet får redovisa uppgifter om fasta fornlämningar. Informationen härrör från många olika platser och myndigheter i landet. Följande exempel kan nämnas. Beslut att förklara ett område som natur- eller kulturreservat, som djur- eller växtskyddsområde eller som vattenskyddsområde fattas enligt miljöbalken av länsstyrelse eller kommun. Detsamma gäller när ett naturföremål skall förklaras som naturminne och vissa frågor om strandskydd. Frågor enligt miljöbalken om biotopskyddsområde beslutas av länsstyrelsen eller Skogsvårdsstyrel- sen. Alla dessa olika beslut skall sedan enligt förordningen (1998:1252) om områdesskydd enligt miljöbalken m.m. sändas över till lantmäteri- myndigheten. Länsstyrelsen fattar beslut om miljöriskområden enligt 10 kap. miljö- balken, om täkttillstånd enligt 12 kap. miljöbalken och om stängsel- genombrott enligt 26 kap. miljöbalken. Även dessa beslut skall i de flesta fall sändas till lantmäterimyndigheten. Olika typer av planbeslut enligt plan- och bygglagen fattas av kom- muner eller regionplaneorgan. Länsstyrelsen alternativt kommunen sänder information om besluten till lantmäterimyndigheten. Genom en hänvisning i lagen (2000:224) om fastighetsregister (4 §) till 19 kap. fastighetsbildningslagen (1970:983) framgår att lantmäterimyn- digheten skall föra in och ta bort uppgifter i fastighetsregistrets allmänna del. Motsvarande befogenhet har inskrivningsmyndigheten i fråga om uppgifter i fastighetsregistrets inskrivningsdel (19 kap. jordabalken). Regeringen får enligt lagen om fastighetsregister föreskriva om vem som får föra in och ta bort uppgifter i fastighetsregistrets övriga delar liksom vem som får föra in och ta bort tilläggsinformation. Enligt förordningen om fastighetsregister ansvarar Lantmäteriverket för drift och förvaltning av fastighetsregistret. Sedan en uppgift enligt fastighetsbildningskungörelsen (1971:762) och inskrivningsförordningen (2000:309) har anmälts till Lantmäteriverket för registrering i allmänna delen eller inskrivningsdelen, ansvarar verket Prop. 2005/06:5 38

för att registreringen verkställs. Det finns även förordningsbestämmelser

Prop. 2005/06:5

om i vilken ordning vissa uppgifter som anmälts skall föras in.

Det framgår av uppräkningen ovan att det är information av vitt skilda

slag som kommer in till Lantmäteriverket för att föras in i fastighets-

registrets allmänna del. Det rör sig om information från många olika be-

slutsfattare.

Behovet av förändring

Riksdagen har tagit ställning för principen om registrering vid källan

(prop. 1994/95:166, bet. 1994/95:BoU17, rskr. 1994/95:313). Principen

innebär att registrering av information normalt skall ske endast en gång

och data nyttiggöras så långt som möjligt i övriga databaser. Lantmäteri-

verkets grundläggande databaser är centrala för att tillgodose de behov

av grundläggande geografisk information och fastighetsinformation som

finns i stora delar av samhället. Utvecklingen av informationen är en

viktig fråga för många parter. Behovet av samverkan mellan olika aktörer

inom området geografisk information och fastighetsinformation ökar i

takt med att spridningen och användningen av informationen ökar. Inom

ramen för tillgänglig finansiering, användarsamråd och regeringens styr-

ning råder Lantmäteriverket över utvecklingen. Det gäller t.ex. en över-

gång till objektorienterade databaser som leder till en samordning av

information och möjligheter till ett mer flexibelt tillhandahållande. I

andra delar är omvärldsberoendet större. Informationens aktualitet och

kvalitet är i dag beroende av en rad olika källor som kommun, lant-

mäteri- och inskrivningsmyndigheter, banker, Skatteverket, Statistiska

centralbyrån, Posten AB m.fl. Utveckling av redan etablerade rutiner och

processer för effektivare uppdateringar, högre kvalitet och aktualitet är

en viktig del i den framtida utvecklingen. Det finns även ett starkt behov

av en ökad informationssamverkan med andra aktörer än de redan eta-

blerade.

Som tidigare nämnts är det endast lantmäterimyndigheten som för in

eller tar bort uppgifter i fastighetsregistrets allmänna del. Detta utgör ett

hinder mot ajourhållning vid källan av planer och bestämmelser m.m.

Den gällande lagstiftningen omöjliggör således i dag att beslut kan re-

gistreras vid den beslutsfattande myndigheten (källan). Det gäller t.ex.

länsstyrelsernas och kommunala myndigheters beslut om planer som

nämnts tidigare, vilka registreras av lantmäterimyndigheterna. Detta är

en svaghet såtillvida att information i fastighetsregistrets allmänna del

inte fullt ut i alla delar är aktuell om det blir en fördröjning med in-

förandet av nya eller ändrade uppgifter.

Bemyndigande

Nuvarande författningsreglering utgör således ett hinder mot att fastig-

hetsregistrets allmänna del ajourhålls vid källan. Ett mål för framtiden

bör vara att skapa en effektiv nationell infrastruktur för geografisk infor-

mation och fastighetsinformation, där informationen registreras på det

lämpligaste stället och där en användare inte behöver söka och anpassa

information från olika källor. I en sådan infrastruktur ingår grund-

läggande information från en rad offentliga aktörer.

Regeringen föreslår därför en ändring som öppnar för att vissa beslut

skall kunna registreras av den beslutande myndigheten och inte endast av

39

lantmäterimyndigheten. Det bör öppnas en möjlighet för regeringen att föreskriva att uppgifter skall föras in eller tas bort av andra myndigheter än lantmäterimyndigheten genom ett tillägg i 19 kap. 6 § fastighetsbild- ningslagen (1970:988). Ett bemyndigande som berör uppgifter i fastighetsregistrets allmänna del bör enligt regeringens mening införas i direkt anslutning till huvud- bestämmelsen om registerföring i respektive registerdel. Regeringen har för avsikt att arbeta vidare med de förordnings- ändringar och tillägg som följer som konsekvens av nu lagda lagförslag. Tydliga kvalitets- och kompetenskrav kommer att ställas och behöva vara uppfyllda innan en myndighet blir godkänd som ajourhållare. Nog- granna överväganden bör ligga till grund för beslut om ajourhållning av olika informationsslag vid källan. Användarnas behov av aktualitet och kvalitet samt de eventuella kostnader som kan uppstå måste ingå i be- dömningen. Nyttan för användarna måste uppväga eventuella ökade transaktionskostnader i form av avtalshantering, utbildning, råd, stöd och tillsyn, systemutveckling och förvaltning. Syftet med lagändringen är inte att åstadkomma någon ändring i fråga om vem som skall bära det ansvar som följer av personuppgiftslagen (1998:204). I dag är Lantmäteriverket personuppgiftsansvarig för hela fastighetsregistret oaktat att andra aktörer för in viss information. Redan i propositionen Registrering av fastighetsrättsliga förhållanden m.m. (prop. 1999/2000:39 s. 80 f) anförde regeringen följande. Olika alternativ finns när det gäller vilken eller vilka myndigheter som skall bära personupp- giftsansvaret. Ett alternativ är att de olika registerförande myndigheterna är personuppgiftsansvariga för de uppgifter som respektive myndighet för in, medan Lantmäteriverket ges ett övergripande men begränsat ansvar. Ett annat alternativ är att Lantmäteriverket är ensamt personupp- giftsansvarig. Det första alternativet bygger på tanken att den som för in uppgifter i fastighetsregistret också är den som har störst möjlighet att se till att detta sker på ett korrekt sätt. Av betydelse i sammanhanget är emellertid att samma uppgifter skall förekomma i flera av de olika delar som registret skall bestå av. Detta är något som den som har fört in uppgiften saknar inflytande över. Skall då den som från början förde in en uppgift svara för denna även sedan den har förts över till någon annan del i fastighetsregistret än där den ursprungligen fördes in? Denna fråga har även ett samband med frågan om hur långt Lantmäteriverkets över- gripande ansvar skulle sträcka sig i en sådan modell för personuppgifts- ansvaret. Modellen ger alltså upphov till ganska komplicerade frågor. Om Lantmäteriverket däremot ensamt får ansvaret för registret, förstärks verkets intresse av att tillhandahålla väl fungerande och ändamålsenliga ajourföringsrutiner. Det finns även ett värde i sig att ansvaret endast åvilar en myndighet. Om personuppgiftsansvaret delas upp mellan Lant- mäteriverket och de registerförande myndigheterna, kan det i många situationer framstå som oklart för den enskilde vem han skall vända sig till. Att göra Lantmäteriverket ensamt personuppgiftsansvarig är därför mer fördelaktigt för den enskilde. Det innebär en möjlighet att både i författning och i annan information ge ett enkelt besked om vem som har ansvaret. Den enskilde kan då alltid vända sig till Lantmäteriverket såsom den fullt ansvariga myndigheten. Prop. 2005/06:5 40 Det faktum att regeringen nu föreslås kunna föreskriva att t.ex. läns- Prop. 2005/06:5 styrelsen skall föra in uppgifter i fastighetsregistrets allmänna del be- höver inte ändra denna ansvarsfördelning och någon sådan ändring bör inte heller göras.

7.3.2

Konsekvensändringar

Regeringens förslag: Som konsekvens av förslaget till ändring i fas- tighetsbildningslagen (1970:988) ändras formuleringen i fyra lagrum där lantmäterimyndigheten i dag direkt eller indirekt utpekas som den som ensam för in eller tar bort uppgifter i fastighetsregistrets allmänna del. De bestämmelser i lagen (1952:166) om häradsallmänningar och lagen (1952:167) om allmänningsskogar i Norrland och Dalarna som säger att länsstyrelsen ofördröjligen skall sända meddelande till den som för fastighetsregistrets allmänna del så att anteckning kan verk- ställas i registret, ändras till att länsstyrelsen genast skall vidta de åt- gärder som behövs för att en anteckning skall bli införd i registret. Detta kompletteras med en upplysning om de bestämmelser som reg- lerar vem som skall föra in uppgifter i fastighetsregistrets allmänna del. Motsvarande ändringar görs i lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. och i 6 kap. 20 § plan- och bygglagen (1987:10). I sistnämnda lagrum finns en bestämmelse om att överlåtelse av mark, som sker efter att anmälan om anteckning i registret har kommit in till lant- mäterimyndigheten, inte inverkar på en viss bedömning. Detta konse- kvensändras och kompletteras med ett tillägg som innebär att, för det fall registrering skall ske vid källan och alltså utan någon anmälan till någon annan myndighet, motsvarande tidpunkt knyts till själva registreringen.

Utredningens förslag berör inte denna fråga.

Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har uppmärksammat behovet av konsekvensändringar. Skälen för regeringens förslag: Ett bemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter om registrering vid källan skulle inte kunna förenas med ordalydelsen i fyra andra lagrum.

Bestämmelserna i 8 § lagen om häradsallmänningar och 7 a § lagen om allmänningsskogar i Norrland och Dalarna säger att när ett beslut om avlösning vunnit laga kraft och bevis om erlagd löseskilling kommit in till länsstyrelsen, skall länsstyrelsen ofördröjligen sända ett meddelande om detta till den som för fastighetsregistrets allmänna del och att genom dennes försorg skall anteckning om avlösning verkställas i registret. Denna sistnämnda person är den som utpekas i 19 kap. 6 § fas- tighetsbildningslagen, dvs. lantmäterimyndigheten. Om regeringen ges möjlighet att meddela föreskrifter om att annan myndighet än lantmäteri- myndigheten skall föra in uppgifter i fastighetsregistrets allmänna del, behöver bestämmelserna i de nämnda lagarna från 1952 konsekvens- ändras. Bestämmelserna bör skrivas så att de är neutrala till huruvida det är någon annan myndighet eller länsstyrelsen själv som skall föra in anteckningen i registret. Detta görs lämpligen genom att formulera bestämmelserna som en skyldighet för länsstyrelsen att genast vidta de 41 åtgärder som behövs för att anteckningen skall bli införd i fastighets- Prop. 2005/06:5 registrets allmänna del. Bestämmelserna bör kompletteras med en hän- visning till de bestämmelser i fastighetsbildningslagen där det regleras vem som skall föra in uppgifter i fastighetsregistrets allmänna del. Om regeringen väljer att inte föreskriva att det är länsstyrelsen som skall registrera vid källan, innebär bestämmelserna även fortsättningsvis att länsstyrelsen genast måste underrätta lantmäterimyndigheten som enligt 19 kap. 6 § första stycket fastighetsbildningslagen handlägger ärendet om att föra in anteckningen i fastighetsregistrets allmänna del. Enligt 3 kap. 8 § lagen om kulturminnen m.m. sägs att länsstyrelsen i vissa angivna situationer skall för anteckning i fastighetsregistrets all- männa del eller för borttagande av en tidigare gjord anteckning genast underrätta lantmäterimyndigheten. Även detta lagrum bör som en kon- sekvens av det föreslagna bemyndigandet få en ordalydelse som är neutral till vilken myndighet som har uppgiften att föra in eller ta bort uppgifter i fastighetsregistrets allmänna del. Bestämmelsen bör utformas på liknande sätt som i de två lagrummen i 1952 års lagar och, liksom där, kompletteras med en hänvisning till de bestämmelser som reglerar vem som skall föra in eller ta bort uppgifter i registret. Den liknande bestämmelsen i 6 kap. 20 § plan- och bygglagen bör konsekvensändras på samma sätt. En komplikation ligger dock i para- grafens andra mening där det sägs att överlåtelse av mark, som sker efter det att sådan anmälan inkommit inte inverkar på en viss bedömning. Den anmälan som avses är kommunens anmälan till lantmäterimyndig- heten för anteckning i fastighetsregistrets allmänna del. Om regeringen med stöd av det nu föreslagna bemyndigandet meddelar föreskrifter om att sådana anteckningar som avses i 6 kap. 20 § plan- och bygglagen skall föras in i registret vid källan (dvs. att det är den kommunala myn- digheten själv som skall föra in anteckningen i registret), kommer det inte att inträffa någon situation där en anmälan för anteckning kommer in till en annan myndighet. Fråga är då vilken motsvarande tidpunkt som skall gälla för att överlåtelse av mark inte skall inverka på den bedöm- ning som åsyftas i paragrafen. Enligt paragrafens nuvarande lydelse skall kommunen genast agera genom att anmäla registreringsärendet till registerföraren. Marköverlåtelser som sker efter att kommunen har vid- tagit den åtgärd som kommunen kan vidta för att åstadkomma en regi- strering skall alltså inte inverka på den angivna bedömningen. Om regi- streringen i stället skall göras av kommunen själv kan därför den mot- svarande tidpunkten inte bli någon annan än den då kommunen fört in anteckningen i registret. Paragrafens ordalydelse bör anpassas till detta. Konsekvensändringarna i de nu nämnda fyra lagrummen är en anpass- ning till det nya bemyndigandet.

7.3.3

Ikraftträdande

Regeringens förslag: Lagändringarna träder i kraft den 1 juli 2006.

Skälen för regeringens förslag: Lagändringarna bör träda i kraft den 1 juli 2006. Regeringen avser att meddela föreskrifter med stöd av 42 bemyndigandet först när det finns tekniska förutsättningar för andra Prop. 2005/06:5 myndigheter att göra registreringar och det i övrigt bedöms lämpligt.

7.3.4

Konsekvenser

Dagens processer innebär i vissa fall dubbelregistreringar, en tidsfördröj- ning innan beslutet syns i de nationella registren och en risk för felregi- strering eller feltolkning om t.ex. fastighetsindelningen ändrats efter beslutet. En möjlighet att uppdatera de nationella registren med informa- tion som en del i handläggningsprocessen kan effektivisera verksamheten både hos den beslutande myndigheten och den i dag registrerande myn- digheten och innebära kortare handläggningstider och högre datakvalitet. Initiala kostnader för viss systemutveckling uppstår, men uppvägs av en effektivare handläggning. Efterfrågan på information i registren bedöms också öka med högre tillgänglighet, aktualitet och kvalitet. Paralleller kan dras med kommunernas ajourhållning av byggnads- och adress- delarna i fastighetsregistret. Denna sker sedan 2002 i ett webb-baserat system som utvecklats vid Lantmäteriverket. Adresser och bebyggelse- förändringar får ett omedelbart genomslag i fastighetsregistret i samband med kommunens registrering. Kvalitetskontroller och kvalitetsmärkning finns inbyggda i systemet. Erfarenheterna av de kommunala myndig- heternas registrering vid källan är mycket goda. 43 Prop. 2005/06:5 8 Lantmäteriverkets uppdragsverksamhet

8.1

Avgränsning av uppdragsverksamheten

Regeringens bedömning: Lantmäteriverkets uppdragsverksamhet är ett betydelsefullt instrument för att sprida användningen av geografisk information och fastighetsinformation. Uppdragsverksamheten säker- ställer tillgången till lantmäterianknutna tjänster av hög kvalitet i hela landet. Uppdragsverksamhetens inriktning och innehåll bör förtydligas och avgränsas genom en fördjupad styrning från regeringen. För Lant- mäteriverket bör det i detta fall vara fråga om verksamhet som har an- knytning till den grundläggande läges- och fastighetsanknutna infor- mationen. Ytterligare kriterier bör vara att verksamheten inte lämp- ligare bedrivs i annan form och att den bedrivs under strikt kon- kurrensneutrala former, samt att den är ekonomiskt och organisato- riskt väl avskiljd från övrig verksamhet. För verksamhet där andra aktörer finns är det naturligt att Lantmäteriverket på sikt begränsar sin verksamhet. Det är angeläget att marknads- och konkurrensrådet ägnar ovan nämnda områden särskild uppmärksamhet. Lantmäteriverket bör redan nu upphöra med att utveckla programvaror för marknadens be- hov. Urvalet av vilka som blir återförsäljare bör göras i öppen kon- kurrens och man bör sträva efter att det för varje produkt blir mer än en återförsäljare. Någon bolagisering av hela eller delar av produktions- och upp- dragsverksamheten bör inte genomföras.

Utredningens bedömning överensstämmer delvis med regeringens. Någon bolagisering bör inte ske, men Lantmäteriverkets uppdragsverk- samhet bör upphöra inom områdena fristående kartografisk verksamhet, direktförsäljning av kartor, flygfoto och fotogrammetri, geodetisk mät- ning, viss verksamhet inom geografisk informationsteknik (GIT), samt mätservice och detaljkartor. Den framtida uppdragsverksamheten bör huvudsakligen inriktas mot fjärranalys och satellitbildsdata samt vissa områden inom GIT som är viktiga för den nationella informationsinfra- strukturen.

Remissinstanserna: Trettio instanser är negativa till en begränsning av Lantmäteriverkets uppdragsverksamhet, däribland Försvarsmakten, Naturvårdsverket, Statistiska centralbyrån, Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut (SMHI) och ett flertal kommuner. Många kom- muner befarar att den kommunala servicen till medborgarna försämras om uppdragsverksamheten inskränks. Sjutton instanser stödjer förslaget att begränsa uppdragsverksamheten. Ytterligare fem instanser, däribland Banverket , är principiellt positiva till utredningens förslag men anser att utredningens avgränsning är för snäv. Sex instanser tillstyrker förslaget men anser att all uppdragsverksamhet bör avvecklas. Fyra avstyrker utredningens förslag med hänvisning till 44 att verksamheten ytterligare bör avgränsas eller att all uppdragsverksam- het bör avvecklas. Statskontoret, Konkurrensverket, Vägverket och

Svenskt näringsliv återfinns bland de instanser som i huvudsak är positiva till utredningens förslag. Svenska kommunförbundet invänder inte mot förslaget att begränsa Lantmäteriverkets uppdragsverksamhet, men ifrågasätter om det finns förutsättningar för etablering av en funge- rande marknad i hela landet. SWECO Position AB menar att det över- huvudtaget saknas skäl för att Lantmäteriverket skall bedriva uppdrags- verksamhet, också för uppdrag inom t.ex. GIT, satellitbildsdata och fjärr- analys. Att bedriva konsultverksamhet i myndighetsregi inom GIT anser de är direkt skadligt för tillväxten i Sverige. 

T-kartor

 AB anser att ett genomförande av utredningens förslag kommer att gynna svensk kompetensutveckling inom lantmäteriområdet.

Ekonomistyrningsverket menar att ett genomförande kan få negativa samhällsekonomiska konsekvenser. Risken är att ingen aktör finns som är villig eller har kompetens att hantera vissa av dessa tjänster som i hög grad har karaktären av infrastruktur. För att motverka risk för kon- kurrenssnedvridning är det däremot viktigt att verksamheterna redovisas tydligt och transparent. Naturvårdsverket betonar betydelsen av att hålla ihop det statliga lantmäteriets verksamhet i huvudsak i dess nuvarande utformning. Verkets samlade möjligheter att erbjuda information och kompetens alltifrån satellitbildsteknik, flygfoto, ortofoto, kartframställ- ning, digital fastighetsinformation till fastighetsutredningar och gränsut- märkning i fält är av betydelse för Naturvårdsverket som nationell miljö- myndighet. Samhällsnyttan riskerar att minska eftersom huvuddelen av uppdragen utförs åt statliga och kommunala myndigheter. SMHI pekar på vikten av att uppdragsverksamheten tillåts ha en sådan omfattning att Lantmäteriverket kan upprätthålla sin höga kompetens. Kiruna kommun anser att förslag om att begränsa uppdragsverksamheten medför långt- gående negativa konsekvenser för små kommuner. Svenska bankföre- ningen anser att restriktivitet är nödvändig när det gäller att montera ned eller avyttra verksamhet som i sig stimulerar utvecklingen av sådana tjänster som mer traditionellt faller inom myndighetsområdet. Utveck- lingsrådet för Landskapsinformation anser att betänkandet inte i tillräck- lig omfattning analyserat hur kompetensförsörjningen kan komma att påverkas. Skälen för regeringens bedömning: Riksdagens beslut i samband med omstruktureringen innebar att lantmäteriorganisationens uppgifter skall bestå av såväl myndighets- som uppdragsverksamhet. Sådan upp- dragsverksamhet som kan skada förtroendet för myndighetsutövningen eller av andra skäl bör bolagiseras skulle dock avskiljas från organisa- tionen och bolagiseras. Den uppdragsverksamhet som bedrivs i samband med myndighetsutövningen, s.k. fastighetsbildningsanknuten uppdrags- verksamhet, har behandlats i kap. 5.

Beträffande Lantmäteriverkets uppdragsverksamhet kan konstateras att den fastighetsekonomiska uppdragsverksamheten har avskiljts och bola- giserats (Svefa AB). Bolaget har sedermera privatiserats. Någon ytterli- gare bolagisering har inte kommit till stånd. Riksdagens beslut innebar vidare att Lantmäteriverkets uppdragsverk- samhet, liksom produktion av databaser och allmänna kartor m.m., tills Prop. 2005/06:5 45

vidare skulle behållas inom verket, men hållas ekonomiskt och organisa- Prop. 2005/06:5

toriskt åtskilda från övrig verksamhet.

Den ökade samhällsnytta som regeringen anser bör vara målet för

Lantmäteriverkets verksamhet (se kap. 5) torde bäst kunna uppnås om

dessa möjligheter till en bredare användning, ökade synergier och kost-

nadsbesparingar i samhället i sin helhet tas tillvara. Detta innebär dock

inte att en myndighet skall ha obegränsade möjligheter att bedriva upp-

dragsverksamhet. Det måste självfallet röra sig om uppgifter som har

anknytning till myndighetens kärnverksamhet. För Lantmäteriverket bör

det i detta fall vara fråga om verksamhet som har anknytning till den geo-

grafiska informationen och fastighetsinformationen. Ytterligare kriterier

bör vara att verksamheten inte lämpligare bedrivs i annan form och att

den bedrivs under strikt konkurrensneutrala former, samt att den är eko-

nomiskt och organisatoriskt väl avskiljd från övrig verksamhet.

Lantmäteriverkets uppdragsverksamhet är redan i dag i huvudsak be-

gränsad till att omfatta sådana tjänster som har en nära anknytning till

kärnverksamheterna. Den är inriktad mot produkter och tjänster som bi-

drar till att öka samhällsnyttan av den gemensamma infrastruktur som

statens och kommunernas investeringar i grundläggande information

utgör. Den är en viktig förutsättning för det statliga lantmäteriets lång-

siktiga utveckling och bidrar till en effektiv och rättssäker fastighets-

marknad.

Uppdragsverksamheten inom Lantmäteriverket har även betydelse som

instrument för regeringen att sprida användningen av geografisk informa-

tion och fastighetsinformation i samhället, speciellt till sådana sektorer

där användningen i dag är begränsad. Detta har betydelse för att få den

största samhällsekonomiska nyttan av de baser som staten byggt upp och

för att effektivisera verksamheter och bidra till bättre beslutsunderlag.

Det bidrar också till tillväxt och ekonomisk utveckling. Information och

kunskap om den grundläggande informationen som samhället kan er-

bjuda samt nyttan av geografisk informationsteknik ökar också möj-

ligheten för privata aktörer att ta sig in på dessa marknader.

Regeringen delar med utgångspunkt i det nu anförda utredningens be-

dömning att någon bolagisering av hela eller delar av produktions- och

uppdragsverksamheten inte bör genomföras. Denna bedömning ligger

också i linje med vad flertalet remissinstanser anser.

Liksom många remissinstanser är regeringen tveksam till förut-

sättningarna för framväxten av en fungerande marknad inom vissa av de

områden som utredningen föreslår. Det gäller t.ex. MBK-verksamheten

(mätning, beräkning och kartläggning). Visserligen kan verksamhet i

kommuner med goda förutsättningar för nya marknadsetableringar på

sikt komma att gynnas om Lantmäteriverkets möjlighet att bedriva upp-

dragsverksamhet begränsas. I landets glesbygdsområden råder dock helt

andra förutsättningar. I syfte att upprätthålla en fullgod lantmäteriservice

i hela landet bör Lantmäteriverket fortsatt ges möjlighet att verka även

inom detta verksamhetsområde i hela landet. Tjänsterna ingår också i ett

av Lantmäteriverkets kärnområden, geodetisk mätning. Kan inte kom-

munerna själva upprätthålla sådan service till kommuninnevånare och

företag är det rimligt att staten ansvarar för att upprätthålla servicen, som

ju också innebär ett ökat utnyttjande av de offentliga investeringarna i

informationsinfrastrukturen.

46

Även i övrigt kan en begränsning få kraftiga negativa konsekvenser. Prop. 2005/06:5 Utredningen har inte tillräckligt övertygande visat att det finns andra aktörer som kan ta över all verksamhet. Risken är att ingen aktör finns som är villig eller har kompetens att hantera vissa tjänster, som i hög grad har karaktären av infrastruktur. Effekten kan bli att tjänsten för- svinner från marknaden, även om efterfrågan finns. Inom områden där Lantmäteriverket i dag bedriver uppdragsverksam- het finns även andra aktörer. Det gäller bl.a. försäljning av programvaror, GIS-konsulting (geografiska informationssystem) samt framtagande av turistkartor och liknande. Inom sådana områden är det naturligt att Lant- mäteriverket på sikt begränsar sin verksamhet. Det är angeläget att Mark- nads- och konkurrensrådet ägnar ovan nämnda områden särskild upp- märksamhet. Vad gäller programvaror bör Lantmäteriverket redan nu upphöra med att utveckla sådana för marknadens behov och för dem som redan är utvecklade bör marknadens aktörer erbjudas att bli återförsäljare av dessa. Urvalet av vilka som blir återförsäljare bör göras i öppen kon- kurrens och man bör sträva efter att det för respektive produkt blir mer än en återförsäljare. Utredningen konstaterar att det som upplevs som en snedvridning av konkurrensen kan bero på att privata aktörer alltid kommer att misstänka att konkurrensen snedvrids av offentliga aktörer, oavsett om egentliga problem finns eller inte. Flera av de konkurrens- problem som påtalas bygger på att Lantmäteriverkets uppdragsdivision Metria är en stor aktör på marknaden. Det betyder i sin tur att dessa problem skulle vara förknippade med vilken stor aktör på marknaden som helst, oavsett om denna är offentlig eller privat. För att motverka konkurrenssnedvridning är det dock viktigt att verksamheten, såväl avgifts- som anslagsfinansierad, redovisas tydligt och öppet. Det är också viktigt att uppdragsverksamheten, såsom utredningen föreslår, tydligare definieras. Regeringen bedömer att uppdragsverksamhetens inriktning bör disku- teras fortlöpande i ett vid Lantmäteriverket inrättat råd, Marknads- och konkurrensrådet, och beslutas genom en fördjupad styrning från reger- ingen (se avsnitt 9.2). Utgångspunkterna för sådana diskussioner och beslut bör vara att

verksamheten starkt bidrar till att bredda och effektivisera använd- ningen av Lantmäteriverkets och annan offentlig lägesrelaterad informa- tion,

verksamheten ryms inom lantmäteriorganisationens kärnverksamhet avseende geografisk informationsteknik,

verksamheten i huvudsak inriktas mot områden där Lantmäteriverket har särskilda möjligheter att bidra till en önskvärd utveckling av mark- naden för geografisk informationsteknik och tillgodose användarnas behov, och

verksamheten baseras på full kostnadstäckning.

Regeringen delar utredningens uppfattning att den organisation som

beslutades i samband med omstruktureringen inte helt motsvarar de krav

som bör ställas på hur verksamheten bör bedrivas. Det gäller framför allt

det förhållandet att uppdragsverksamheten hittills bedrivits tillsammans

med stora interna produktionsuppdrag. En renodling i detta avseende

underlättar också genomförandet av Europaparlamentets och rådets di-

47

rektiv om vidareutnyttjande och kommersialisering av handlingar från Prop. 2005/06:5 den offentliga sektorn (2003/98/EG) och dess krav på öppenhet och lika- behandling av myndigheter som bedriver uppdragsverksamhet i kom- mersiellt syfte och andra användare av offentlig information. Lantmäteriverket har relativt nyligen genomfört en omorganisation där bl.a. de interna produktionsuppdragen skilts från uppdragsverksamheten. Härigenom har ett viktigt steg tagits för att komma till rätta med kon- kurrensproblematiken och den kritik som framförts om bristen på or- ganisatorisk åtskillnad mellan uppdrags- och myndighetsdelen. Lant- mäteriverket bedriver sin verksamhet inom tre divisioner, Fastighets- bildning, Informationsförsörjning och Metria (uppdrag). Delar av Metrias tidigare verksamhet har flyttats till Informationsförsörjningsdivisionen. Det gäller främst den del som haft omfattande interna uppdrag med upp- byggnad av de digitala baserna. Inom Informationsförsörjningsdivisionen hanteras grunddata i form av informationsutveckling och tillhanda- hållande. Tillhandahållande skall ske genom återförsäljare, som kan dis- tribuera och vidareförädla de standardiserade produkterna som baseras på grunddata. Lantmäteriverkets uppdragsdivision Metria fungerar här som en distributör bland många andra. Förändringen eliminerar risken att stora interna beställningar gynnar den egna uppdragsverksamheten.

8.2

Marknads- och konkurrensråd och konkurrenspolicy

Regeringens bedömning: Ett marknads- och konkurrensråd bör in- rättas vid Lantmäteriverket och fungera som ett forum för dialog mellan verket och den privata sektorn. Lantmäteriverket bör utarbeta en samlad marknads- och konkurrenspolicy som tydliggör verkets roll och uppgifter inom uppdragsområdet

Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ett flertal remissinstanser stödjer förslaget att in- rätta ett marknads- och konkurrensråd och att en marknads- och kon- kurrenspolicy tas fram. Statskontoret är positivt till att inrätta rådet, men anser inte att prissättningsfrågor och återförsäljarvillkor skall diskuteras, då detta skulle kunna utvecklas till ett konkurrensbegränsande prissam- arbete. Synpunkter av liknande innebörd lämnas av Utvecklingsrådet för landskapsinformation . Naturvårdsverket anser att med det föreslagna rådet bör förutsättningarna vara goda för att Lantmäteriverket skall kunna fortsätta att bedriva en bred uppdragsverksamhet med bra förutsättningar för insyn och politisk styrning och med stor samhällsnytta. Lantmäteri- verket anser att rådet kan fylla en viktig roll för en tydligare avgränsning och precisering av verkets uppdragsverksamhet. Rådets roll, ställning och sammansättning behöver dock tydliggöras. Stockholms och Malmö kommuner anser att kommunrepresentanter bör finnas i rådet. Svenskt näringsliv liksom Fastighetsägarna Sverige, Skogsindustrierna och

SWECO Position AB stödjer, med förbehåll om att övriga konkurrens- främjande förslag genomförs, tanken på att inrätta rådet. Rådet skulle kunna bidra till ett större förtroende för Lantmäteriverket och större ömsesidig förståelse mellan verket och andra aktörer på marknaden. 48 Organisationerna är positiva till att verket får i uppdrag att utarbeta en marknads- och konkurrenspolicy. Skälen för regeringens bedömning: Enligt utredningen beror en stor del av kritiken mot Lantmäteriverkets uppdragsverksamhet på missför- stånd om hur t.ex. de regelverk som styr Lantmäteriverkets tillhanda- hållande av information fungerar. Förståelsen för de villkor som styr verkets respektive företagens verksamhet måste öka och relationen mellan Lantmäteriverket och de privata företagen förbättras. Detta kan ske genom en utvecklad dialog mellan aktörerna och genom att insynen i Lantmäteriverkets uppdragsverksamhet ökar.

Regeringen avser därför att uppdra åt Lantmäteriverket att inrätta ett marknads- och konkurrensråd. Rådet bör bestå av företrädare för kon- kurrerande eller potentiellt konkurrerande företag som berörs av Lant- mäteriverkets uppdragsverksamhet eller som kan ha synpunkter på användningsanpassning av grundläggande information. Det får dock inte finnas någon risk för att konkurrensbegränsande samarbete, t.ex. mark- nadsuppdelning och prissamarbete, skall uppstå. För att bl.a. tillgodose behovet av insyn i rådets verksamhet bör även användarintressen vara representerade i rådet. Marknads- och konkurrensrådet skall ha en extern ordförande som utses av regeringen. En extern ordförande bedöms ha bättre förutsättningar att fungera som moderator och styra rådets arbete i konstruktiva banor. Ordföranden blir då också en garant för att rådet inte utvecklas till ett organ för konkurrensbegränsande samarbete. Marknads- och konkurrensrådet bör ges en hög status och en självständig roll. Marknads- och konkurrensrådet bör vara ett forum för dialog mellan Lantmäteriverket och den privata sektorn. Genom rådet kan verket in- formera om sitt arbete för att utveckla konkurrensneutraliteten och om den framtida inriktningen för de verksamheter som kan vara känsliga från konkurrenssynpunkt. De privata företagen får möjlighet att framföra sin syn på vilka krav som bör ställas på Lantmäteriverket ur ett konkur- rensperspektiv och på hur verket kan utveckla sin marknadsfrämjande roll. Rådets synpunkter får dock hela tiden vägas av mot användarnas syn på marknads- och konkurrensförhållanden och på Lantmäteriverkets roll och uppgifter i övrigt. De uppgifter som Lantmäteriverket ålagts av riks- dag och regering och möjligheterna att under rimliga villkor utföra dessa, är andra viktiga faktorer att väga in. Både inriktning och avgränsning av Lantmäteriverkets kvarvarande uppdragsverksamhet samt frågan om var gränsen går för ett aktivt tillhandahållande och en rimlig användnings- anpassning av informationen är andra relevanta frågor att behandla i marknads- och konkurrensrådet. Även prissättningen av grunddatapro- dukter och villkor för återförsäljarna m.m. kan vara av intresse för rådet. För att öka insynen i Lantmäteriverkets uppdragsverksamhet och tyd- liggöra dess roll inom uppdragsområdet bör en offentlig marknads- och konkurrenspolicy utarbetas. Regeringen avser att ge verket i uppdrag att utarbeta en sådan policy. I detta arbete bör marknads- och konkurrens- rådet medverka. Kostnaderna för det marknads- och konkurrensråd som föreslås bli inrättat vid Lantmäteriverket är marginella och skall rymmas inom ramen för myndighetens nuvarande anslag. . Prop. 2005/06:5 49

9

Finansiering

Prop. 2005/06:5

Regeringens bedömning: Grundläggande delar av det statliga lant- mäteriets verksamhet bör också i framtiden finansieras med anslag. Kostnadsunderlaget för avgiftsuttag vid lantmäteriförrättningar bör ligga fast. Den uppdragsverksamhet som bedrivs inom det statliga lantmäteriet skall bygga på principen om full kostnadstäckning

Utredningens förslag: Prissättning av grundläggande geografisk in- formation bör fortsatt grundas på principen att användare skall betala en uttagskostnad samt ett bidrag till förvaltning av information och system. Utredningen menar att principen har inneburit en ökad användning av informationen och även andra positiva effekter, bl.a. en långsiktig stabil finansiering. Samma princip bör tillämpas också för prissättning av fastighets- informationen. Priserna på strategiskt valda delar av den geografiska in- formationen bör dock sänkas betydligt för att stimulera en ökad använd- ning av informationen. Regeringens styrning av användarbidragen bör ske genom en utveck- lad mål- och resultatstyrning i stället för att som nu fastställa ett årligt tak för användarbidraget. Regeringen och Lantmäteriverket bör utveckla formerna för att följa hur användningen av den grundläggande informationen utvecklas. Expeditionsavgifterna bör höjas och lämna ett större bidrag till den infrastruktur för fastighetsinformation som behövs för ett tillförlitligt in- skrivningssystem. Ett gemensamt kostnadsunderlag för expeditions- och användaravgifter inom fastighetsområdet bör utgöra grund för fördelning av kostnaderna mellan de användare som direkt utnyttjar fastighets- informationen och de som använder informationen indirekt genom in- skrivningsväsendet. Statsmakterna bör fastställa ett belopp som utgör expeditionsavgif- ternas bidrag till fastighetsinformationen. Regeringen bör även i fortsätt- ningen fastställa expeditionsavgifterna. Lantmäteriverket fastställer av- gifterna för den grundläggande informationen och användarbidraget. Samtliga avgiftsintäkter som rör det statliga lantmäteriet bör netto- redovisas på statsbudgeten.

Remissinstanserna: Statskontoret, Svenskt näringsliv, Fastighets- ägarna Sverige, Skogsindustrierna och SWECO Position m.fl. anser att verksamheten bör anslagsfinansieras. Statskontoret anser att karaktären av kollektiv nyttighet talar för att tillgången till informationen bör vara fri för ett optimalt nyttjande och en effektiv resursanvändning. En fri tillgång stimulerar till ökad tillväxt i samhället. Europeiska kommis- sionen har konstaterat att situationen i Europa ger en konkurrensnackdel för europeiska företag i jämförelse med amerikanska. Det amerikanska regelverket med fri tillgång till information producerad inom den offent- liga sektorn har skapat en marknad baserad på offentlig grundinformation som är fem gånger större än den europeiska. Svenskt näringsliv, Fastig- hetsägarna Sverige, Skogsindustrierna och SWECO Position framför att eventuella bidrag till förvaltningskostnader tydligt skall kunna hänföras till en viss tjänst.

50 Ett stort antal remissinstanser förespråkar sänkta priser, generellt eller för vissa produkter. Många, främst inom den offentliga sektorn, hävdar att priset på informationen begränsar användningen och hämmar utveck- lingen. Svenska kommunförbundet delar utredningens uppfattning om att sänkta priser stimulerar användandet av informationen till gagn för sam- hällsutvecklingen och tillstyrker en sänkning. Gävle tingsrätt, Ångerman- lands tingsrätt, Domstolsverket och Fastighetsrådens och miljörådens förening hänvisar till domstolarnas speciella behov av informationen och anser att deras verksamhet bör särbehandlas. Statens fastighetsverk anser att höga priser hindrar en samhällsekonomiskt effektiv användning och att förslaget om sänkta priser på strategiskt valda delar av den geogra- fiska informationen måste genomföras. Statliga myndigheter bör, för den egna verksamheten, få tillgång till informationen till uttagskostnad.

Länsstyrelsen i Kronobergs län m.fl. anser att prissättningen måste främja den offentliga sektorns informationsförsörjning och pekar på de kostnader för förhandlingar om avtal som tillkommer. Riksantikvarie- ämbetet framhåller att ämbetet är beroende av Lantmäteriverkets grund- läggande information, men har inte kompenserats för sina ökade kost- nader genom anslag eller möjlighet att ta ut avgifter. En harmonisering av myndigheternas principer för finansiering, prissättning, upphovsrätts- liga frågor m.m. bör genomföras. Konsumentverket menar att en ökad användning av informationen bör stimuleras. Lägre kostnader för myn- digheter och företag torde öka konsumenternas användning av informa- tionstjänsterna. För att garantera en viss kvalitet måste sänkta priser kompenseras genom ökad anslagsfinansiering. Försvarsmakten, Lantmäteriverket, Skogsstyrelsen, Konsumentverket, TeliaSonera AB, Vattenfall AB, Cartesia, ST-lantmäteri m.fl. är positiva till utredningens samtliga förslag till finansiering av verksamheten.

Försvarsmakten anser att utredningens förslag till finansieringsprin- ciper möjliggör en nödvändig, långsiktig och stabil utveckling av infor- mationen. Lantmäteriverket stödjer huvuddelen av förslagen, men menar att sänkta priser på kort sikt måste kompenseras med ökade anslag. Kammarkollegiet, Ekonomistyrningsverket, Domstolsverket och Villa- ägarnas riksförbund är negativa till en höjning av expeditionsavgifterna.

Försvarsmakten, Naturvårdsverket, Sveriges meteorologiska och hyd- rologiska institut, Lantmäteriverket, Banverket, Svenska bankföreningen m.fl. är positiva till en fortsatt användarfinansiering av den grundlägg- ande informationen för en långsiktigt stabil finansiering av uppbyggnad och ajourhållning av de grundläggande databaserna.

Skälen för regeringens bedömning Lantmäteriutredningen har lämnat en utförlig beskrivning av hur den statliga lantmäteriverksamheten finansieras i dag. Av redovisningen framgår att delar av det som utgör Lantmäteriverkets kärnverksamhet och grundläggande uppgifter finansieras med anslag via statsbudgeten. Det rör sig här framför allt om viss verksamhet som regleras i instruktionen för det statliga lantmäteriet samt om verksamhet som riksdagen tagit ställning till i samband med den långsiktiga planen för landskaps- information eller i samband med ställningstagande till det statliga lant- mäteriets organisation och finansiering och i samband med behandlingen Prop. 2005/06:5 51

av respektive års budgetproposition. Lantmäteriverkets regleringsbrev

Prop. 2005/06:5

behandlar också dessa frågor. Lantmäteriutredningen har inte föreslagit

några förändringar i detta avseende med undantag för hur den grund-

läggande informationen fortsättningsvis bör finansieras. Regeringen

finner med utgångspunkt i nämnda förhållanden att grundläggande delar

av Lantmäteriverkets kärnverksamhet också fortsättningsvis bör finans-

ieras med anslag via statsbudgeten.

Förrättningsverksamheten

Bestämmelser om avgifter m.m. för förrättningar som handläggs av en

lantmäterimyndighet återfinns i förordningen (1995:1459) om avgifter

vid lantmäteriförrättningar. Förordningen bygger på riksdagens ställnings-

tagande att kostnaderna för fastighetsbildningen skall betalas av berörda

sakägare (prop. 1994/95:166, bet. 1994/95:BoU17, rskr. 1994/95:313).

Förordningen bygger vidare på riksdagens beslut att kostnaden för den

förrättningsrelaterade fastighetsregistreringen skall inkluderas i taxan för

lantmäteriförrättningar (prop. 2003/04:1, 2003/04:BoU01, rskr. 2003/04:73).

Denna senare utvidgning av kostnadsunderlaget för beräkning av de av-

gifter som skall tas ut av berörda sakägare trädde i kraft den 1 februari

2004.

Lantmäteriutredningen har inte redovisat några förslag till förändringar

av det underlag som numera utgör grunden för beräkning av de avgifter

som tas ut vid lantmäteriförrättningar. Regeringen finner att utgångs-

punkten för beräkning av de avgifter som skall tas ut vid lantmäteriför-

rättningar tills vidare bör ligga fast.

Geografisk information och fastighetsinformation

Lantmäteriverkets fastighetsinformation och geografiska information är

en viktig del av samhällets informationsinfrastruktur. Den grundläggande

informationen har stor betydelse i en lång rad tillämpningar bl.a. inom

den offentliga sektorn, forsknings- och utbildningsväsendet, de areella

näringarna, konsult- och tjänstesektorn, fastighets- och försäkringsom-

rådet och inom bankväsendet. Tillgång till informationen har därmed stor

betydelse bl.a. för statsförvaltningen, samhällsplaneringen och närings-

livets utveckling. Den bidrar till en ökad sysselsättning och tillväxt bl.a.

inom områdena teknik- och informationsförsörjning. Informationen har

betydelse för effektivisering av olika verksamheter och bidrar till att höja

kvaliteten i beslutsunderlag. I uppbyggnaden av ett kunskaps- och infor-

mationssamhälle är informationen en viktig förutsättning för förverklig-

andet av de tre dimensionerna i en hållbar utveckling, dvs. den miljö-

mässiga, den sociala och den ekonomiska.

I den nationella IT-strategin (se prop. 1995/96:125, bet. 1995/96:TU19,

rskr. 1995/96:282) framhålls vikten av att till stöd för samhällets infor-

mationsförsörjning utforma en väl fungerande infrastruktur som ger hög

tillgänglighet till basinformation och som verkar tillväxtbefrämjande.

Som exempel anges de centrala registren över fastigheter och byggnader

och grundläggande geografiska data. Analyser i geografiska informa-

tionssystem (GIS) är grundläggande för verksamhet inom bl.a. miljö-,

jordbruks- och transportsektorn samt för försvaret. GIS bidrar också till

en mer rationell hantering av ärenden i olika verksamheter. Geografisk

information av god kvalitet är också grunden för utveckling av mobila

52

tjänster som positionering, navigering, mätning m.m. IT-kommissionen Prop. 2005/06:5 pekar i sin slutrapport Digitala tjänster hur då? (SOU 2003:35) samt i rapporten Breddtjänster ett nytt skede i IT-politiken (SOU 2002:51) på den digitala geografiska informationens betydelse för tjänsteutvecklingen. I propositionen Från en IT-politik för samhället till en politik för IT- samhället (prop. 2004/05:175) har regeringen redovisat bedömningen att användningen inom alla samhällssektorer av Lantmäteriverkets grund- läggande information bör stimuleras för att ge största möjliga samhälls- ekonomiska nyttoeffekter av de stora offentliga investeringarna i verk- samheten och att prissättningen av framför allt den geografiska informa- tionen bör ses över. En satsning på en ökad användning av digital geo- grafisk information, men också fastighetsinformation, utgör enligt reger- ingens mening ett viktigt instrument i en tillväxtbefrämjande förnyelse av IT-politiken. Prissättningen är avgörande för i vilken utsträckning infor- mationen används. Nuvarande principer för finansiering av den grundläggande informationen Uppbyggnaden av Lantmäteriverkets grundläggande fastighetsinforma- tion och de geografiska databaserna har fram till 2004 anslagsfinansi- erats. I samband med omstruktureringen av den statliga lantmäteriverk- samheten 1996 infördes en prissättningsprincip som föreslogs av Lant- mäteri- och inskrivningsutredningen (SOU 1994:90). Uppbyggnad skulle fortsatt anslagsfinansieras, men användarna skulle utöver en uttagskost- nad lämna ett bidrag till förvaltning och utveckling av information och system. Användarna har 19962003 bidragit med ca 676 miljoner kronor till förvaltningen av informationen, varav merparten, 476 miljoner kro- nor, till fastighetsinformationen. Fastighetsinformationen är sedan 2004 helt avgiftsfinansierad, även uppbyggnad, som följd av en anslagsneddragning om 100 miljoner kro- nor. Det har inneburit en 60-procentig höjning av priset på fastighets- informationen. Användarbidraget uppgick 2004 till 155 miljoner kronor. Den geografiska informationen är däremot till största delen anslags- finansierad (se tabell 1). År 2004 disponerades 201 miljoner kronor eller 60 procent av Lantmäteriverkets hela anslag för verksamhet som rör den geografiska informationen. Användarna bidrog med 25 miljoner kronor utöver kostnader för uttagen. Tabell 1 Finansiering av Lantmäteriverkets grundläggande information år 2004. Anslag, använ- daravgifternas bidrag till förvaltningen samt uttagskostnaden, i miljoner kr.

Fastighetsinformation

Geografisk information

Anslag

0

201

Bidrag till förvaltning

155

25

Avgifter för uttag

35

47

Summa, miljoner kronor

190

273

Prissättningen på grundläggande information påverkar en samhällseffektiv användning Både utredningens redovisning och remissutfallet visar på att priset på informationen har en avgörande betydelse för utvecklingen av använd- 53 ningen och därmed också för tillväxten samt för de ytterligare samhälls- Prop. 2005/06:5 ekonomiska vinster som kan utvinnas ur de betydande offentliga investe- ringarna i informationsuppbyggnaden som gjorts under en lång följd av år. Det framgår också tydligt av utredningens bedömningar och remiss- instansernas synpunkter att framför allt den geografiska informationen, trots den höga andelen anslagsfinansiering, är mycket priskänslig, medan fastighetsinformationen som helhet framstår som mindre priskänslig. Enligt vad regeringen erfarit har den nyligen genomförda stora prishöj- ningen av fastighetsinformationen inte inneburit någon allmän minskning i efterfrågan. Det framgår dock av utredningen och av remissutfallet att det även när det gäller fastighetsinformationen finns en undanträngd användning som följd av kostnaderna för informationen, vilket kan resul- tera i samhällsekonomiska förluster. Principen om användarfinansiering innebär i viss utsträckning en om- fördelning av anslag (se tabell 2). Det gäller särskilt den geografiska in- formationen där 60 procent av användningen kan hänföras till den offent- liga sektorn. För fastighetsinformationen är motsvarande andel drygt 15 procent. Tabell 2 Nuvarande intäktskällor (staten, kommunerna och den privata sektorn) för de två infor- mationsslagen. Avgifter inkl. användarbidraget.

Fastighetsinformation

Geografisk information

Privat sektor

85 %

40 %

Staten

7 %

44 %

Kommunerna

8 %

16 %

Summa, miljoner kronor

190

72

Av propositionen Från en IT-politik för samhället till en politik för IT- samhället (prop. 2004/05:175), framgår att regeringen delar utredningens bedömning att prissättningen på Lantmäteriverkets grundläggande infor- mation påverkar en för olika verksamheter optimal tillgång till geografisk information och fastighetsinformation och medför att möjliga effektivi- tets- och kvalitetsvinster inte uppnås. Om priset är för högt kan det leda till att presumtiva användare av Lantmäteriverkets information i stället väljer att använda information av lägre kvalitet och sämre aktualitet. Det förekommer att myndigheter och företag bygger upp egna databaser. Detta leder både till en suboptimering av samhällets resurser och till att beslut m.m. fattas på grundval av information som inte är kvalitetssäkrad. Företagandet inom området geografisk informationsteknik och mark- nadens utveckling skulle främjas om kostnaderna var lägre. De under- sökningar som gjorts i samband med Europaparlamentets och rådets direktiv om vidareutnyttjande och kommersialisering av handlingar från den offentliga sektorn (2003/98/EG) visar också att priset på informa- tionen är avgörande för en ökad användning och utveckling av informa- tionstjänster. Prissättningen påverkar även allmänhetens användning av information, bl.a. via Internet. Regeringen kommer därför att ytterligare se över prissättningen av Lantmäteriverkets grundläggande information. 54

Uppdragsverksamheten

Prop. 2005/06:5

Enligt avgiftsförordningen (1992:191) får en myndighet ta ut avgifter för

varor och tjänster som den tillhandahåller endast om det följer av en lag

eller förordning eller av ett särskilt regeringsbeslut. Om inget annat eko-

nomiskt mål för verksamheten beslutats, skall avgifter beräknas så att full

kostnadstäckning uppnås. Enligt förordningen (1995:1418) med instruk-

tion för det statliga lantmäteriet får Lantmäteriverket mot avgift bedriva

uppdragsverksamhet inom sitt verksamhetsområde. Lantmäterimyndig-

heterna får enligt samma förordning mot avgift bedriva myndighets-

service (uppdragsverksamhet i anslutning till fastighetsbildning) som har

ett naturligt samband med myndighetsutövningen. Av regleringsbrevet

för det statliga lantmäteriet framgår att målet för verksamheten bl.a. är att

den skall bedrivas med hög kvalitet och med full kostnadstäckning.

Lantmäteriutredningen pekar bl.a. på att det ekonomiska målet full

kostnadstäckning innebär att myndigheten skall sätta avgifterna så att den

långsiktiga självkostnaden täcks vid en normalvolym. Detta innebär att

avgifterna skall sättas så att intäkterna på ett eller några års sikt täcker

samtliga med verksamheten direkt eller indirekt förenade kostnader.

Lantmäteriutredningen har inte redovisat några förslag till förändring av

de principer som nu gäller för finansiering av det statliga lantmäteriets

uppdragsverksamhet. Regeringen finner inte heller skäl att nu ompröva

tidigare ställningstaganden att uppdragsverksamheten oavsett om den

bedrivs inom Lantmäteriverket eller vid lantmäterimyndigheterna 

också i fortsättningen skall bedrivas med kravet på full kostnadstäckning.

10 Författningskommentar 19 kap. 6 § fastighetsbildningslagen (1970:988) Som huvudregel handläggs, liksom tidigare, ärenden om att föra in eller ta bort uppgifter i fastighetsregistrets allmänna del av lantmäterimyndig- heten. Regeringen bemyndigas nu dock enligt bestämmelsens andra stycke att föreskriva att annan myndighet skall föra in och ta bort andra uppgifter än sådana som enligt fastighetsbildningslagen (1970:988) skall redovisas i fastighetsregistrets allmänna del. Enligt fastighetsbildningslagen skall uppgifter om fastighetsbildning och fastighetsbestämning föras in i registrets allmänna del. Bemyndigan- det kan komma att röra t.ex. uppgifter som enligt lagen (1988:950) om kulturminnen, plan- och bygglagen (1987:10) eller förordningen (1998:1252) om områdesskydd enligt miljöbalken m.m. i dag rapporteras från källan till lantmäterimyndigheten. I 12 § lagen (2000:224) om fastighetsregister anges att beslut som Lantmäteriverket eller annan myndighet har meddelat enligt denna lag eller enligt föreskrifter som regeringen har meddelat med stöd av denna lag får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Bestämmelsen innebär att för registreringsbeslut som har fattats vid källan gäller denna ordning. Redan i dag hänvisas i 4 § lagen om fastighetsregister till 19 kap. fastighetsbildningslagen. Med förslaget bibehålls systematiken med lagen 55 om fastighetsregister som huvudförfattning. Motsvarande ordning gäller redan för uppgifter i övriga delar av fastighetsregistret och för tilläggs- information. Se i övrigt allmänmotiveringen i avsnitt 8.3.2. 6 kap. 20 § plan- och bygglagen (1987:10) Ändringen är en konsekvensändring och innebär att paragrafens lydelse anpassas till det föreslagna nya bemyndigandet i 19 kap. 6 § fastighets- bildningslagen (1970:988). Den nya lydelsen i första stycket första meningen införs för att bestämmelsen skall vara neutral till vilken myndighet som har uppgiften att föra in eller ta bort uppgifter i fastighetsregistrets allmänna del. Den nya lydelsen i första stycket andra meningen är formulerad för att täcka in såväl den ena situationen att kommunen för att åstadkomma en anteckning i fastighetsregistrets allmänna del måste göra en anmälan till en annan registerförande myndighet som den andra situationen att det, enligt bestämmelser som meddelats med stöd av 19 kap. 6 § fastighets- bildningslagen, är kommunen själv som har uppgiften att ombesörja regi- streringen. Den avgörande tidpunkten är alltså den då kommunen har gjort vad den måste för att en anteckning skall bli gjord. I den sistnämnda situationen är det kommunens registreringsåtgärd som i den förstnämnda situationen närmast motsvarar kommunens åtgärd att se till att registre- ringsärendet blir anmält hos registerföraren. Paragrafens andra stycke är en upplysning om de bestämmelser i fastighetsbildningslagen där det framgår vem som har uppgiften att föra in anteckningen i fastighetsregistrets allmänna del. Upplysningen bidrar till ökad tydlighet för den som tillämpar paragrafen. Se i övrigt allmänmotiveringen i avsnitt 8.3.2. 3 kap. 8 § lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. Ändringen i första stycket är en konsekvensändring och innebär att lydel- sen anpassas till det föreslagna nya bemyndigandet i 19 kap. 6 § fastig- hetsbildningslagen (1970:988). Ordalydelsen görs neutral till huruvida det är någon annan myndighet eller länsstyrelsen själv som skall föra in eller ta bort en anteckning i fastighetsregistrets allmänna del. I ett nytt andra stycke upplyses om de bestämmelser i fastighetsbild- ningslagen där det framgår vem som har uppgiften att föra in eller ta bort anteckningar i fastighetsregistrets allmänna del. Upplysningen bidrar till ökad tydlighet för den som tillämpar paragrafen. Se i övrigt allmänmotiveringen i avsnitt 8.3.2. 8 § lagen (1952:166) om häradsallmänningar Ändringen i tredje stycket är en konsekvensändring och innebär att lydel- sen anpassas till det föreslagna nya bemyndigandet i 19 kap. 6 § fastig- hetsbildningslagen (1970:988). Ordalydelsen görs neutral till huruvida det är någon annan myndighet eller länsstyrelsen själv som i fastighets- registrets allmänna del skall föra in en anteckning om avlösning. I ett nytt fjärde stycke upplyses om de bestämmelser i fastighetsbild- ningslagen där det framgår vem som har uppgiften att föra in anteck- Prop. 2005/06:5 56 ningen i fastighetsregistrets allmänna del. Upplysningen bidrar till ökad Prop. 2005/06:5 tydlighet för den som tillämpar paragrafen. Se i övrigt allmänmotiveringen i avsnitt 8.3.2. 7 a § lagen (1952:167) om allmänningsskogar i Norrland och Dalarna Ändringen i tredje stycket är en konsekvensändring och innebär att lydel- sen anpassas till det föreslagna nya bemyndigandet i 19 kap. 6 § fastig- hetsbildningslagen (1970:988). Ordalydelsen görs neutral till huruvida det är någon annan myndighet eller länsstyrelsen själv som i fastighets- registrets allmänna del skall föra in en anteckning om avlösning. I ett nytt fjärde stycke upplyses om de bestämmelser i fastighetsbild- ningslagen där det framgår vem som har uppgiften att föra in anteck- ningen i fastighetsregistrets allmänna del. Upplysningen bidrar till ökad tydlighet för den som tillämpar paragrafen. Se i övrigt allmänmotiveringen i avsnitt 8.3.2. 57 Sammanfattning av Lantmäteriutredningens betänkande Lantmäteriet nya vägar för ökad samhällsnytta (SOU 2003:111) Uppdraget Vi har haft i uppdrag att utreda den statliga lantmäteriverksamhet som bedrivs inom Lantmäteriverket, de länsvisa lantmäterimyndigheterna och det statliga bolaget Swedesurvey AB. I uppdraget har ingått att utvärdera den omstrukturering av det statliga lantmäteriet som ägt rum under andra hälften av 1990-talet samt att lämna förslag rörande den framtida lantmäteriverksamhetens syfte, avgränsning, organisation, verksamhetsformer och finansiering. Prop. 2005/06:5 Bilaga 1 Utgångspunkter Den grundläggande geografiska informationen och fastighetsinforma- tionen samt fastighetsbildningen har goda samhällsekonomiska effekter. Den tekniska utvecklingen möjliggör ökande samhällsnytta. Omvärl- den ser bl.a. ett ökat behov av den grundläggande informationen i fram- tiden. Den internationella utvecklingen, i vilken Sverige genom Lant- mäteriverket har en stark ställning, går mot ökad enhetlighet och sam- ordning vad gäller teknikutveckling, standarder, geodetiska referens- system m.m. Lantmäteriverksamheternas karaktär av grundläggande infrastruktur och dess goda samhällsekonomiska effekter utgör grunden för det offent- liga åtagandet inom området. I kapitel 7 redovisas den målbild för den framtida lantmäteriverk- samheten som ligger till grund för våra förslag. Målbilden utgår från de begrepp som vi uppfattar som grundläggande i den nuvarande och fram- tida lantmäteriverksamheten: förtroende, rättssäkerhet, kvalitet, kompe- tens och kostnadseffektivitet. Utvärderingen av det statliga lantmäteriets omstrukturering Riksdagen beslutade i juni 1994 om en ny organisation för lantmäteri- och fastighetsdataverksamheten (prop. 1993/94:214, bet. 1993/94:BoU 19, rskr. 1993/94:375) och i maj 1995 om finansiering av verksamheten (prop. 1994/95:166, bet. 1994/95:BoU17, rskr.1994/95:313). Besluten innebar en betydande omstrukturering av lantmäteriet. De viktigaste delarna i omstruktureringen var följande.

En ny central organisation för det statliga lantmäteriet bildades genom att Centralnämnden för fastighetsdata fördes samman med Statens Lantmäteriverk till en ny myndighet.

58

Ett stort antal 

överlantmätar-, fastighetsbildnings-, och fastighets- registermyndigheter fördes samman till nya lantmäterimyndig- heter med länen som verksamhetsområde.

Finansieringen av grundläggande geografisk information och fastighetsinformation skulle baseras på att staten skulle finansiera uppbyggnad av databaser och en del av förvaltningen, medan användarna genom avgifter skulle finansiera tillhandahållandet och del av förvaltningen.

Lantmäteritaxan skulle baseras på en tidtaxa med möjlighet till överenskommelse om fast avgift i det enskilda ärendet.

Reformerna trädde i kraft 1 januari 1996. Inför omstruktureringen angav statsmakterna mål och förväntningar som i huvudsak rörde områdena

ekonomi och personal,

grundläggande information,

fastighetsbildning och fastighetsregistrering, samt

uppdragsverksamhet.

Nedan följer en kort beskrivning av utvärderingens resultat inom dessa delområden. Prop. 2005/06:5 Bilaga 1 Omstruktureringens konsekvenser för ekonomi och personal Statsmakterna uttryckte när omstruktureringen beslutades förväntningar om att besparingar motsvarande 50 mnkr per år skulle uppstå på sikt, att personalreduktioner skulle ske genom naturlig avgång och att omställ- ningskostnaderna skulle uppgå till 70 mnkr.

Förväntningarna kom inte att stämma överens med verkligheten. Be-

sparingsmålet uppnåddes nästan, men omstruktureringskostnaderna ham-

nade kring 170 mnkr och under den utdragna omstruktureringsperioden

kom närmare tusen personer att sägas upp från lantmäteriet.

Lantmäteriverkets resultat försämrades kraftigt under de första åren

efter omstruktureringen och stora underskott uppstod inom verksamhet-

erna fastighetsbildning och uppdragsverksamhet. Lantmäteriverkets eko-

nomi är nu åter i balans, men underskottet inom uppdragsverksamheten

kvarstår alltjämt.

Fastighetsbildning och fastighetsregistrering

Rättssäkerhet samt rationaliseringar som skulle ge billigare och snabbare

förrättningar var huvudkraven från statsmakterna inom dessa områden.

Den nya myndighetsstrukturen har underlättat utvecklingen av verk-

samheterna. Fastighetsbildning och fastighetsregistrering har integrerats i

handläggningsprocessen för alla utom de mest komplicerade ärendena.

De konkreta mål som statsmakterna uppställt för handläggningstider

och kostnader inom fastighetsbildningen har inte helt uppnåtts. Viktiga

orsaker till detta är höga investeringskostnader och en ökad andel komp-

licerade förrättningar. Priset på förrättningarna upplevs av sakägarna

fortfarande som en kritisk faktor.

59

Vi har i utvärderingen funnit att det inte finns några indikationer på

Prop. 2005/06:5

rättssäkerhetsproblem eller på frekventa eller systematiska kvalitets-

Bilaga 1

brister inom verksamheterna. Vi har inte heller funnit belägg för att före-

komsten av denna uppdragsverksamhet skulle påverka förtroendet för

lantmäterimyndigheterna. Uppdragsverksamheten är vidare inte ifråga-

satt ur konkurrenssynpunkt. Det finns dock en tendens och ambition i

riktning mot ökad uppdragsverksamhet som på sikt skulle kunna under-

gräva förtroendet för förrättningsinstitutet. Tillsynen över fastighets-

bildningen är också outvecklad.

Grundläggande geografisk information och fastighetsinformation

Lantmäteriverket har klarat det högst prioriterade målet att bygga upp

digitala databaser med grundläggande information. Däremot har ajour-

hållningen av informationen fått stå tillbaka, liksom i viss mån utveck-

ling som svarar mot på användarnas ökade krav på informationen.

Det nya finansieringssystem för Lantmäteriverkets grundläggande in-

formation som infördes 1996 syftade till att sänka priserna för informa-

tionen och uppnå en ökad användning. Som ett resultat av de nya finans-

ieringsprinciperna sänktes också priserna på den grundläggande geo-

grafiska informationen kraftigt. Utvecklingen har därefter inneburit en

ökad användning av särskilt den geografiska informationen, medan

användningen av fastighetsinformationen varit mer stabil. För den geo-

grafiska informationen har utvecklingen varit positiv så till vida att

stabila priser och en ökad användning kunnat förenas med ökade använd-

arbidrag till förvaltning och uppbyggnad av informationen. Användar-

bidragen har i stort sett kompenserat Lantmäteriverket och därmed den

grundläggande informationen för minskade statliga anslag. De samhälls-

ekonomiska effekterna av användarfinansieringen är dock svårbedömda

och i tillämpningen av modellen har en strävan efter ekonomisk balans

inom Lantmäteriverket gått före möjligheter till prissänkningar och ökad

användning, särskilt vad gäller fastighetsinformationen. Många använ-

dare upplever att finansieringsmodellen ger för höga priser särskilt på

den geografiska informationen.

Lantmäteriverkets produktions- och uppdragsverksamhet

Ett motiv för den översyn som ledde fram till omstruktureringen av

lantmäteriet var den kritik som riktats mot lantmäteriets uppdrags-

verksamhet. Kritiken gällde främst bristande konkurrensneutralitet och

otydlighet i uppdelningen mellan myndighetsutövning och uppdrags-

verksamhet.

Statsmakternas beslut om omstruktureringen innebar att det då före-

liggande utredningsförslaget om att bolagisera i princip all uppdragsverk-

samhet inte genomfördes. För att förebygga risker för konkurrenssned-

vridning angav statsmakterna istället riktlinjer för uppdragsverksam-

heten, vilka innebar ett krav på organisatorisk åtskillnad av lantmäteriets

produktions- och uppdragsverksamhet samt ökad upphandling i kon-

kurrens.

60 Vi har funnit att bildandet av en produktions- och uppdragsdivision inom Lantmäteriverket som blandar interna och externa uppdrag har bidragit till att målet om en tydlig organisation med klara ansvars-förhållanden inte uppfyllts. Lantmäteriverket har strävat efter en ekonomisk åtskillnad av uppdragsverksamheten, men denna har inte blivit trovärdig. Samtidigt har andra organisatoriska förändringar och åtgärder genomförts som indikerar en strävan mot att utvinna ökade synergieffekter och en starkare marknadsposition. Vi bedömer att det av olika skäl finns klara konkurrenssnedvridande effekter förknippade med Lantmäteriverkets uppdragsverksamhet. Vår utvärdering av Lantmäteriverkets upphandling av produktion i konkurrens visar att de upphandlingar som genomförts i huvudsak haft positiva effekter. Prop. 2005/06:5 Bilaga 1 Sammanfattande om måluppfyllelse och möjliga lärdomar Vår övergripande bedömning är att statsmakternas förväntningar och mål inför omstruktureringen i allt väsentligt har infriats. Det mest betydelsefulla resultatet av omstruktureringen är att den nya organisationen gett bättre förutsättningar för effektivisering, teknisk utveckling och verksamhetsutveckling. Den bristande måluppfyllelse som finns är främst knuten till följande faktorer.

Statsmakternas förväntningar präglades av en för stor optimism vad gäller de ekonomiska konsekvenserna.

Påfrestningen på personal och verksamhet blev större än vad som förutsattes, bl.a. beroende på att det inte fanns någon koppling mellan reformgenomförande och ekonomiska förutsättningar.

Förändringar i omvärlden påverkade rationaliseringsmöjligheter och investeringsbehov.

En lärdom som kan dras är att det bör finnas en bättre koppling mellan verksamhetsförändringar och ekonomiska förutsättningar. Vi anser också att statsmakternas styrning borde ha varit tydligare och mer långsiktig vad gäller t.ex. uppdragsverksamheten och ekonomin. Vi har inte funnit anledning att tro att omstruktureringen av lantmäteriet har skötts på ett annorlunda sätt jämfört med andra stora organisationsförändringar, men konstaterar också att den har lämnat djupa och kvarvarande sår hos delar av den berörda personalen. 61 Överväganden och förslag Prop. 2005/06:5 Bilaga 1 Fastighetsbildning och fastighetsregistrering Det offentliga åtagandet Den svenska modellen för fastighetsbildning och fastighetsregistrering skiljer sig från motsvarande verksamhet i nästan alla andra europeiska länder i bl.a. det avseendet att den i sin helhet utgör ett offentligt åtagan- de. Det är i andra länder vanligt att fastighetsbildning bedrivs i privat regi av auktoriserade lantmätare och att endast registreringen sker i offentlig regi. Vi bedömer att fastighetsbildning och fastighetsregistrering även i framtiden bör bedrivas med ett offentligt helhetsansvar. Våra förslag syftar till att stödja ett högt förtroende för förrättningsverksamheten och främja en hög uppmärksamhet på rättssäkerhetsfrågorna, vilket ger grundläggande förutsättningar för ett fortsatt välfungerande förrättnings- institut. Vi föreslår, för att garantera rättssäkerheten även i framtiden, att den fastighetsbildningsanknutna uppdragsverksamheten begränsas samt att en fristående tillsynsmyndighet inrättas. Så långt det är möjligt utan att rättssäkerheten kan ta skada, bör organisation och utförande av fastighetsbildningen utformas så att fortsatta rationaliseringar och besparingar gynnas. Möjlighet till upphandling av förrättningsmoment Vårt ställningstagande att fastighetsbildning och fastighetsregistrering utgör ett fortsatt offentligt åtagande innebär inte att alla moment i verk- samheterna behöver utföras i egen regi. Vi menar att begreppet myndighetsutövning inom förrättningsverk- samheten omfattar de bindande besluten. Detta innebär att det bör vara möjligt för lantmäterimyndigheten att inom ramen för myndighetens övergripande ansvar för ärendets handläggning välja att upphandla vissa förrättningsmoment. En myndighet för den statliga lantmäteriverksamheten Vi har funnit att nuvarande myndighetsstruktur och organisation för den statliga lantmäteriverksamheten inte är optimalt utformad för att kunna ta tillvara möjligheter till rationaliseringar, administrativa förenklingar och ett flexibelt resursutnyttjande. Flera lantmäterikontor har en personal- styrka som inte uppnår en kritisk massa och länsgränserna är inte givet den mest rationella indelningsgrunden för verksamheten. Det finns också en viss otydlighet i lantmäterimyndigheternas ställning i förhållande till Lantmäteriverket. Vi föreslår att myndighetsstrukturen förenklas och tydliggörs genom att Lantmäteriverket och de 21 länsvisa lantmäterimyndigheterna förs 62

samman till en enda myndighet. Vi föreslår att denna myndighet behåller

Prop. 2005/06:5

namnet Lantmäteriverket.

Bilaga 1

För att utföra verksamheterna inom främst fastighetsbildning och

fastighetsregistrering etableras en struktur av regionala och lokala

lantmäterikontor inom Lantmäteriverket. Verksamheternas självständiga

ställning garanteras genom att de även i fortsättningen organiseras inom

en särskild division i Lantmäteriverket.

Lantmäteriverket bör få i uppdrag att svara för den närmare utform-

ningen av organisationen för fastighetsbildning och fastighetsregist-

rering. Den nya organisationen bör inte som i dag vara bunden till

länsgränserna utan utformas med en större flexibilitet. Organisationen

skall utformas så att Lantmäteriverket kan fullgöra sitt ansvar för att det

finns tillgång till god lantmäteriservice i hela landet. Vi bedömer att den

tekniska utvecklingen alltmer kommer att innebära att detta underlättas.

Den grundläggande informationsförsörjningen Lantmäteriverkets grundläggande information är av mycket stor be- tydelse för verksamheter inom alla samhällssektorer. Målet för den fram- tida informationsutvecklingen skall vara en bred användning för största samhällsnytta. Informationens innehåll, kvalitet och grundtjänster måste anpassas efter den tekniska utvecklingen och användarnas förändrade behov. Utvecklingen av tjänster på marknaden genom andra aktörer skall främjas. En effektiv och utvecklingsfrämjande nationell infrastruktur för geo- grafisk information och fastighetsinformation kräver ökad samverkan mellan myndigheter och med kommunerna. Vi föreslår att Lantmäteri- verket får ett nationellt samordningsansvar för området geografisk infor- mation och fastighetsinformation. Som ett stöd för detta samordnings- ansvar föreslår vi att ett Geodataråd inrättas vid Lantmäteriverket med företrädare för myndigheter med ansvar för delar av informationen och kommunerna. Vi föreslår också att Lantmäteriverket skall ta fram en hos användarna väl förankrad långsiktig plan för utveckling av verkets grundläggande information och finansiering av denna. Lantmäteriverket som marknadsaktör Våra förslag i denna del utgår från riksdagens beslut om förvaltnings- politiska och konkurrenspolitiska riktlinjer. Möjligheterna till bolagisering Vi har prövat möjligheterna till bolagisering av delar av lantmäteriets verksamheter, främst den produktions- och uppdragsverksamhet som bedrivs inom Lantmäteriverkets uppdragsdivision Metria. Vår bedöm- ning är att det inte bör genomföras någon bolagisering av hela eller delar av denna verksamhet. Långsiktigt hållbara motiv för ett statligt bolag 63

inom området saknas och kriterierna för bolagisering är inte uppfyllda i

Prop. 2005/06:5

godtagbar utsträckning.

Bilaga 1

Begränsning av Lantmäteriverkets uppdragsbemyndigande Vi har funnit att Lantmäteriverkets uppdragsverksamhet till stor del är konkurrensutsatt och att dess bedrivande medför konkurrenssnedvrid- ningar och andra marknadsstörningar samt tydliga förtroendeförluster för lantmäteriet. Vi förordar att det offentliga åtagandet tydliggörs genom att Lant- mäteriverket får ett mer preciserat och begränsat bemyndigande för sin uppdragsverksamhet. Vårt förslag till uppdragsbemyndigande innebär att den verksamhet som är konkurrensutsatt och inte med hänsyn till sär- skilda skäl bör behållas inom Lantmäteriverket skall upphöra eller av- skiljas. Avgränsningen av det offentliga åtagandet berör den karto- grafiska uppdragsverksamheten, direktförsäljningen av kartor, flygfoto och fotogrammetri, geodetisk mätning, viss verksamhet inom geografisk informationsteknik samt mätservice och detaljkartor. Den framtida upp- dragsverksamheten inom Lantmäteriverket bör huvudsakligen inriktas mot fjärranalys och satellitdata samt viss geografisk informationsteknik av betydelse för den nationella informationsinfrastrukturen. Förlagsverksamheten i anslutning till tillhandahållandet av de allmänna kartorna bör i sin helhet behållas inom Lantmäteriverket. Den internt beställda verksamhet inom Metrias affärsområde Geodata som innebär produktion, förvaltning och leverans av grundläggande data bör också kvarstanna inom verket. För att skapa en tydligare organisatorisk och ekonomisk åtskillnad bör återstående uppdragsverksamheten organiseras i en division som i princip enbart bedriver extern uppdragsverksamhet med krav på full kostnadstäckning i enlighet med avgiftsförordningen. Lantmäteriverket som marknadsfrämjare Vi föreslår att den grundläggande utgångspunkten för Lantmäteriverkets framtida roll på olika marknader skall vara att främja marknadens utveckling genom privata aktörer och inte att ta marknad i egen regi. Vi ser ett behov av att förstärka dialogen mellan Lantmäteriverket och den privata sektorn och föreslår att ett Marknads- och konkurrensråd inrättas vid verket. Rådet bör vara ett forum för dialog i frågor som rör konkurrens-, marknads-, och andra frågor av särskilt intresse för privata aktörer. Marknads- och konkurrensrådet bör ledas av en extern ord- förande utsedd av regeringen. Lantmäteriverket bör också utarbeta en marknads- och konkurrens- policy som på ett samlat sätt behandlar frågor som rör verkets roll och agerande i förhållande till angränsande marknader. 64

Inskrivningsverksamheten

Prop. 2005/06:5

I dag är ansvaret för inskrivningssystemet delat på många myndigheter.

Bilaga 1

Lantmäteriverket är bl.a. ansvarigt för fastighetsregistret och dess

inskrivningsdel och för framställning av bevis och dokument ur registret

som en följd av inskrivningsmyndigheternas beslut. Handläggningen av

inskrivningsärenden sker vid tingsrätterna med Domstolsverket som

huvudman. Förutsättningarna för samordning och koordinering av de

inskrivningsrelaterade verksamheterna är därmed inte de bästa trots att

samarbetet mellan berörda myndigheter är väl utvecklat.

Vi föreslår därför att ett samlat ansvar för inskrivningssystemet skapas

genom att huvudmannaskapet för den inskrivningsverksamhet som utförs

vid inskrivningsmyndigheterna inom domstolsväsendet överförs till

Lantmäteriverket.

Enligt våra direktiv skall inskrivningsverksamheten även fortsätt-

ningsvis bedrivas på de orter där den bedrivs i dag. Vi baserar därför vårt

förslag på att inskrivningskontor bildas på de orter där det i dag finns

tingsrätter med inskrivningsmyndighet.

Finansiering av lantmäteriverksamheten

Vi har funnit att prissättningen av den grundläggande geografiska

informationen och fastighetsinformationen även i fortsättningen bör

grundas på principen om uttagskostnad samt ett bidrag till förvaltningen

av databaserna. Denna princip har gått att förena med en ökad an-

vändning av data, ger en bred och långsiktig bas för finansieringen av

den grundläggande informationen och stimulerar användarinflytande.

Vi föreslår utifrån vår analys av bl.a. priskänslighet att priserna för

strategiskt valda delar av den grundläggande geografiska informationen

skall sänkas för att nå en ökad användning som stimulerar marknaden för

geografisk informationsteknik och underlättar den offentliga sektorns

informationsförsörjning.

Regeringens styrning av användarbidragen och Lantmäteriverkets in-

satser för en ökad informationsanvändning bör ske genom en utvecklad

mål- och resultatstyrning och inte genom fastställande av ett takbelopp

för användarbidragen.

Expeditionsavgifterna bör höjas och lämna ett större bidrag till den

infrastruktur av fastighetsinformation som är en förutsättning för ett till-

förlitligt inskrivningssystem. Ett gemensamt kostnadsunderlag för fastig-

hetsanknutna verksamheter bör ligga till grund för fördelningen av kost-

naderna mellan direkta användare av fastighetsinformationen och in-

direkta användare genom inskrivningsväsendet.

Expeditionsavgifterna och andra avgiftsintäkter som rör det statliga

lantmäteriets verksamheter bör på ett enhetligt sätt nettoredovisas på

statsbudgeten.

Genomförande

Vi föreslår att huvuddelen av våra förslag genomförs den 1 januari 2005.

65

Överföringen av huvudmannaskapet för inskrivningsverksamheten till

Prop. 2005/06:5

Lantmäteriverket föreslår vi genomförs den 1 januari 2006. Lant-

Bilaga 1

mäteriverket och Domstolsverket bör få i uppdrag av regeringen att

gemensamt leda genomförandet av denna reform.

Begränsning och avskiljande av uppdragsverksamhet utanför det

offentliga åtagandet bör genomföras med inriktningen att berörda

verksamheter skall överföras till andra aktörer, som t.ex. privata företag

inom sektorn eller nuvarande uppdragsgivare. Denna process bör

genomföras så snabbt som möjligt för att undvika de nackdelar för

personal, verksamhet och ekonomi som kan hänga samman med en

långdragen omstrukturering. Vi bedömer att processen bör vara avslutad

inom tre år. Processen bör hanteras av Lantmäteriverket i nära samråd

med Regeringskansliet.

Konsekvenser Vi bedömer att våra förslag om avgränsning av den fastighetsbild- ningsanknutna uppdragsverksamheten och tillskapandet av ett fristående tillsynsorgan kommer att förbättra förutsättningarna för ett fortsatt förtroende för förrättningsinstitutet och en hög rättssäkerhet inom fastighetsbildningen. Enmyndighetsmodellen och den nya organisationen ökar flexibiliteten i resursutnyttjandet, förbättrar förutsättningarna för nationell enhetlighet och ger tydligare ansvarsförhållanden. Möjligheterna till upphandling av moment inom lantmäteriförrätt- ningar ger ökad flexibilitet och ökade möjligheter till kostnadsminsk- ningar. För kommuner som i dag har särskilda avtal om s.k. förrättnings- medverkan innebär våra förslag att dessa avtal när de löper ut måste ersättas av ett upphandlingsförfarande enligt lagen om offentlig upp- handling (LOU). Den koncentration på lantmäteriets kärnverksamheter som följer av att uppdragsverksamheten begränsas och avskiljs ger en ökad tydlighet åt Lantmäteriverkets uppdrag och klargör det statliga åtagandet inom lantmäteriområdet. Den bör också minska den förtroendeskada som finns i Lantmäteriverkets relation till särskilt privata aktörer. Det ökade mark- nadsutrymme och den ökade konkurrensneutralitet som skapas främjar tillväxten på marknader inom lantmäteriområdet. Negativa regionalpolitiska konsekvenser kan uppstå om efterfrågan på aktuella produkter och tjänster i vissa delar av landet inte räcker som underlag för en privat marknad med fungerande konkurrens. Vissa kommuner kan då få högre kostnader för att täcka sina behov av kart- och mätningstekniska tjänster eller bli hänvisade till att bedriva verksamheten i egen regi. Våra förslag innebär dock inte att några nya uppgifter läggs på kommunerna Våra förslag om finansiering och prissättning av Lantmäteriverkets grundläggande information ger en bred finansieringsbas för denna del av samhällets informationsinfrastruktur som är långsiktig och samtidigt ger möjlighet till sänkta priser som främjar en ökad användning och dito samhällsnytta. Våra förslag leder inte till ökade kostnader för staten. Den som ansöker om lagfart eller andra inskrivningsåtgärder får däremot ökade kostnader genom att expeditionsavgifterna höjs. 66

Lantmäteriverkets nya samordningsroll för grundläggande fastighets-

Prop. 2005/06:5

information och geografisk information bör tillsammans med det före-

Bilaga 1

slagna Geodatarådet och de tydligare formerna för Lantmäteriverkets

strategiska planering och prioriteringar ge en snabbare, bättre koordi-

nerad och mer användarvänlig utveckling av den nationella informations-

infrastrukturen.

Överföringen av huvudmannaskapet för inskrivningsverksamheten till

Lantmäteriverket ger ett samlat ansvar för de inskrivnings- och

fastighetsregisterrelaterade verksamheter som i dag hanteras av flera

olika myndigheter samt bidrar till den renodling av domstolsväsendets

verksamhet som statsmakterna förordat i flera sammanhang. Förslagen

påverkar inte inskrivningsverksamhetens lokalisering i landet eller

antalet inskrivningsmyndigheter/kontor.

Sammanfattning

Sammantaget anser vi att våra förslag ger tydliga positiva samhälls-

ekonomiska effekter genom främst följande faktorer:

användningen av den grundläggande informationen ökar med ökad samhällsnytta som följd,

ökad konkurrensneutralitet och ökat marknadsutrymme ger högre effektivitet och ökad tillväxt,

utvecklingen av geografisk informationsteknik stimuleras och bidrar till rationaliseringar, effektiviseringar samt högre kvalitet inom en rad sektorer i samhället,

transaktionskostnader på grund av otydligheter och misstänk- samhet minskar,

samordningen av den nationella informationsinfrastrukturen inom geodataområdet förbättras,

processerna för utveckling av den grundläggande informationen blir mer effektiva och transparenta vilket ger förbättrade villkor för användarinflytande och statsmakternas insyn och styrning, samt

förutsättningar för ytterligare rationaliseringar och sänkta priser inom förrättningsverksamheten skapas.

67

Lantmäteriutredningens lagförslag

Prop. 2005/06:5

Bilaga 2

Förslag till lag om ändring i fastighetsbildningslagen (1970:988) Härigenom föreskrivs att 19 kap. 6 § fastighetsbildningslagen (1970:988) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

19 kap. 6 § Ärenden om att föra in eller ta bort uppgifter i fastighetsregistrets all- männa del handläggs av lant- mäterimyndigheten.

Ärenden enligt denna lag om att föra in eller ta bort uppgifter i fastighetsregistrets allmänna del handläggs av lantmäterimyndig- heten.

I 4 § lagen (2000:224) om fastighetsregister finns bestämmel- ser om behörighet att föra in och ta bort andra uppgifter i registret. Denna lag träder i kraft den 1 januari 2005. Förslag lag om ändring i lagen (2000:224) om fastighetsregister Härigenom föreskrivs att 4 § lagen (2000:224) om fastighetsregister skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 § I 19 kap. fastighetsbildningslagen (1970:988) och 19 kap. jordabalken finns bestämmelser om vem som får föra in och ta bort uppgifter i fastig- hetsregistrets allmänna del och inskrivningsdel. Regeringen får meddela före- skrifter om vem som får föra in och ta bort andra uppgifter i fastighetsregistrets allmänna del än sådana som avses i 19 kap. 6 § fastighetsbildningslagen (1970:988). Regeringen meddelar föreskrifter om vem som får föra in och ta bort uppgifter i fastighetsregistrets övriga delar liksom vem som får föra in och ta bort tilläggsinformation. Denna lag träder i kraft den 1 januari 2005. 68 Förteckning över remissinstanserna Prop. 2005/06:5 Bilaga 3 Svea hovrätt, Norrtälje tingsrätt,[REDACTED_EFTERNAMN] tingsrätt, Eksjö tingsrätt, Hässle- holms tingsrätt, Malmö tingsrätt, Uddevalla tingsrätt, Gävle tingsrätt, Ångermanlands tingsrätt, Skellefteå tingsrätt, Kammarrätten i Jönköping, Domstolsverket, Valmyndigheten, Försvarsmakten, Krisberedskaps- myndigheten, Statens räddningsverk, Statens fastighetsverk, Ekonomi- styrningsverket, Riksskatteverket, Datainspektionen, Kammarkollegiet, Statskontoret, Statistiska centralbyrån, Länsstyrelsen i Östergötlands län, Länsstyrelsen i Kronobergs län, Länsstyrelsen i Dalarnas län, Länsstyrel- sen i Norrbottens län, Statens Bostadsfinansieringsaktiebolag, Kungliga Tekniska högskolan, Högskolan i Gävle, Lunds universitet, Fiskeri- verket, Riksarkivet, Språk- och folkminnesinstitutet, Riksantikvarie- ämbetet, Naturvårdsverket, Statens geotekniska institut, Sveriges mete- orologiska och hydrologiska institut, Boverket, Lantmäteriverket, Swede- survey AB, Banverket, Vägverket, Sjöfartsverket, Luftfartsverket, Konkurrensverket, Sveriges geologiska undersökning, Skogsstyrelsen, Posten AB, Svenska rymdaktiebolaget, TeliaSonera AB, Vattenfall AB, Stockholms kommun, Vallentuna kommun, Karlskrona kommun, Malmö kommun, Essunga kommun, Göteborgs kommun, Stenungsunds kom- mun, Åmåls kommun, Karlstads kommun, Västerås kommun,[REDACTED_EFTERNAMN] kommun, Ockelbo kommun, Sundsvalls kommun, Skellefteå kommun, Arvidsjaurs kommun, Kiruna kommun, Region Skåne, Svenska Kommunförbundet, Kartografiska sällskapet, Sveriges Advokatsamfund, Svenskt Näringsliv, Företagarnas riksorganisation, Lantbrukarnas Riks- förbund, Sveriges Försäkringsförbund, Svenska Bankföreningen, Aka- demibokhandelsgruppen, Cartesia Informationsteknik AB, Charta AB, Decerno AB, Eniro Sverige AB, ESRI Sweden AB, Fastighets- mäklarförbundet, Fastighetsägarna Sverige, Finansbolagens förening, Kartteknisk intresseförening, Kordab International AB, LandFocus AB, Liber AB, MapInfo Limited, Mäklarsamfundet, Mätcenter AB, SchlumbergerSema Infodata AB, Skogsindustrierna, STANLI, Sweco Position AB, Svenska kommunaltekniska föreningen, Sveriges Bygg- industrier, Sveriges domareförbund, Sveriges kart- och mätningstekniska förening, Sveriges Lantmätareförening, Sveriges orienteringsförbund, T- Kartor Sweden AB, Utvecklingsrådet för landskapsinformation, Villa- ägarnas Riksförbund, WSP Sverige AB 69

Lagrådsremissens lagförslag

Prop. 2005/06:5

Bilaga 4

Förslag till lag om ändring i fastighetsbildningslagen (1970:988) Härigenom föreskrivs att 19 kap. 6 § fastighetsbildningslagen (1970:988) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

19 kap. 6 § 1

Ärenden om att föra in eller ta bort uppgifter i fastighetsregistrets all- männa del handläggs av lantmäterimyndigheten .

Regeringen får meddela före- skrifter om att någon annan myn- dighet än lantmäterimyndigheten skall föra in eller ta bort uppgifter i fastighetsregistrets allmänna del. Sådana föreskrifter får endast avse uppgifter som enligt annan lag- stiftning än denna lag skall redo- visas i fastighetsregistrets all- männa del. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2005.

1 Senaste lydelse 2000:233.

70

Prop. 2005/06:5 Bilaga 4 Förslag till lag om ändring i plan- och bygglagen (1987:10) Härigenom föreskrivs att 6 kap. 20 § plan- och bygglagen (1987:10) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6 kap. 20 §

1

När en fråga har väckts om tillämpning av 19 §, skall kommu- nen genast anmäla detta till lant- mäterimyndigheten för anteckning i fastighetsregistrets allmänna del. Överlåtelse av mark, som sker efter det att sådan anmälan in- kommit , inverkar inte på den be- dömning som skall ske enligt 19 § andra stycket. När en fråga har väckts om tillämpning av 19 §, skall kommu- nen genast vidta de åtgärder som behövs för att en anteckning om detta skall bli införd i fastighets- registrets allmänna del. Den be- dömning som skall ske enligt 19 § andra stycket påverkas inte av överlåtelse av mark, som sker efter det att ärendet om anteckning i fastighetsregistret har anmälts hos den som skall föra in anteckningen i registret eller, om det är kommu- nen som skall föra in anteckningen i registret, efter att anteckningen har införts i registret.

Bestämmelser om vem som skall föra in uppgifter i fastighets- registrets allmänna del finns i 19 kap. 6 § fastighetsbildnings- lagen (1970:988). Denna lag träder i kraft den 1 juli 2005.

1 Senaste lydelse 2000:248.

71

Prop. 2005/06:5 Bilaga 4 Förslag till lag om ändring i lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. Härigenom föreskrivs att 3 kap. 8 § lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 kap. 8 § 1

Länsstyrelsen skall för anteckning i fastighetsregistrets allmänna del eller för borttagande av en tidigare gjord anteckning genast under- rätta lantmäterimyndigheten , Länsstyrelsen skall genast vidta de åtgärder som behövs för att en anteckning skall bli införd i fastig- hetsregistrets allmänna del eller för att en tidigare gjord anteckning skall tas bort ,

1.

då fråga väckts eller tagits upp om att en byggnad skall förklaras för byggnadsminne eller förklaring utfärdats enligt 7 §,

2.

då förordnande enligt 6 § första stycket meddelats eller upphävts,

3.

då beslut om byggnadsminnesförklaring vunnit laga kraft eller hävts, eller

4.

då ansökan om byggnadsminnesförklaring avslagits.

Bestämmelser om vem skall föra in eller ta bort uppgifter i fastig- hetsregistrets allmänna del finns i 19 kap. 6 § fastighetsbildnings- lagen (1970:988). Denna lag träder i kraft den 1 juli 2005.

1 Senaste lydelse 2000:265.

72

Prop. 2005/06:5 Bilaga 4 Förslag till lag om ändring i lagen (1952:166) om häradsallmänningar Härigenom föreskrivs att 8 § lagen (1952:166) om häradsallmänningar skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 8 §

1

Är rätt till delaktighet i häradsallmänning förenad med fastighet som ej är taxerad såsom lantbruksenhet, må länsstyrelsen, på framställning av all- männingsstyrelsen och efter hörande av fastighetens ägare eller i 3 § oförmäld innehavare av fastigheten, förordna att rätten till delaktighet skall avlösas mot ersättning i penningar. Ersättningens belopp fastställes av länsstyrelsen och skall bestämmas till två och en halv gånger sammanlagda värdet av den på fastighetens delaktighetstal belöpande utdelningen från allmänningen för de senast förflutna tio åren. Länsstyrelsen skall utsätta viss dag, då löseskillingen senast skall hava erlagts och bevis därom inkommit till länsstyrelsen vid påföljd att förordnandet om avlösning eljest är förfallet.

Då beslut om avlösning vunnit

Då beslutet om avlösning har

laga kraft och bevis som omför-

vunnit laga kraft och bevis som

mäles i andra stycket inkommit till

avses i andra stycket har kommit

länsstyrelsen, åligger det länsstyr-

in till länsstyrelsen , skall länsstyr-

elsen

att ofördröjligen

översända

elsen genast vidta de åtgärder som

meddelande om

avlösningen till

behövs för att en anteckning om

den som för fastighetsregistrets all-

avlösningen skall bli införd i

männa del . Genom dennes försorg

fastighetsregistrets allmänna del .

skall

anteckning

om

avlösning

verkställas i registret. Bestämmelser om vem som skall föra in uppgifter i fastighets- registrets allmänna del finns i 19 kap. 6 § fastighetsbildnings- lagen (1970:988). Denna lag träder i kraft den 1 juli 2005.

1 Senaste lydelse 2000:230.

73

Prop. 2005/06:5 Bilaga 4 Förslag till lag om ändring i lagen (1952:167) om allmänningsskogar i Norrland och Dalarna Härigenom föreskrivs att 7 a § lagen (1952:167) om allmänningsskogar i Norrland och Dalarna skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 7 a §

1

Är rätt till delaktighet i allmänningsskog förenad med fastighet som ej är taxerad såsom lantbruksenhet, må länsstyrelsen, på framställning av all- männingsstyrelsen och efter hörande av fastighetens ägare eller i 3 § oförmäld innehavare av fastigheten, förordna att rätten till delaktighet skall avlösas mot ersättning i penningar. Ersättningens belopp fastställes av länsstyrelsen och må, efter vad som finnes skäligt, bestämmas till högst två och en halv gånger sammanlagda värdet av den del av allmänningsskogens behållna avkastning för de senaste tio åren, som svarar mot fastighetens delningstal. Länsstyrelsen skall utsätta viss dag, då löseskillingen senast skall hava erlagts och bevis därom inkommit till länsstyrelsen vid påföljd att förordnandet om av-

lösning eljest är förfallet.

Då beslutet om avlösning har

Då beslut om avlösning vunnit

laga kraft och bevis som omför-

vunnit laga kraft och bevis som

mäles i andra stycket inkommit till

avses i andra stycket har kommit

länsstyrelsen, åligger det länsstyr-

in till länsstyrelsen , skall länsstyr-

elsen

att ofördröjligen

översända

elsen genast vidta de åtgärder som

meddelande om

avlösningen till

behövs för att en anteckning om

den som för fastighetsregistrets all-

avlösningen skall bli införd i

männa del . Genom dennes försorg

fastighetsregistrets allmänna del .

skall

anteckning

om

avlösning

verkställas i registret. Bestämmelser om vem som skall föra in uppgifter i fastighets- registrets allmänna del finns i 19 kap. 6 § fastighetsbildnings- lagen (1970:988). Denna lag träder i kraft den 1 juli 2005.

1 Senaste lydelse 2000:231. 74

Lagrådets yttrande

Prop. 2005/06:5

Bilaga 5

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 2004-11-25

Närvarande: f.d. regeringsrådet Karl-Ingvar Rundqvist, justitierådet

Torgny Håstad och regeringsrådet Göran Schäder.

Enligt en lagrådsremiss den 18 november 2004 (Miljödepartementet) har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till

1.

lag om ändring i plan- och bygglagen (1987:10),

2.

lag om ändring i lagen (1994:847) om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk m.m.,

3.

lag om ändring i fastighetsbildningslagen (1970:988),

4.

lag om ändring i lagen (1952:166) om häradsallmänningar,

5.

lag om ändring i lagen (1952:167) om allmänningsskogar i Norrland och Dalarna, och

6.

lag om ändring i lagen (1988:950) om kulturminnen m.m.

Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kammarrättsassessorn Cecilia Nermark Torgils och departementsrådet Egon Abresparr. Lagrådet lämnar förslagen utan erinran. 75

Miljö- och samhällsbyggnadsdepartementet

Prop. 2005/06:5

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 22 september 2005 Närvarande: Statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, statsråden[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Y.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Nykvist,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], M.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Orback,[REDACTED_EFTERNAMN]. Föredragande: Mona[REDACTED_EFTERNAMN] Regeringen beslutar proposition 2004/05:5 Lantmäteriverksamheten 76