Regeringens proposition

1994/95:228

Mästarbrev för hantverkare

Prop.

1994/95:228

Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.

Stockholm den 18 maj 1995

Ingvar[REDACTED_EFTERNAMN]

 Sten Heckscher

 (Näringsdepartementet)

Propositionens huvudsakliga innehåll

Mästarbrev är ett kompetensbevis som får tilldelas förtjänta och skickliga

hantverkare i ett visst yrke. I propositionen läggs fram förslag till en lag om

mästarbrev för hantverkare. Enligt förslaget får regeringen rätt att meddela

föreskrifter om mästarbrev. Vidare föreslås att regeringen skall få överlämna

till en eller flera hantverksorganisationer att pröva frågor om att utfärda och

återkalla mästarbrev. Ett sådant överlämnande kräver att organisationen bedöms

kunna utföra uppgifterna sakligt och opartiskt samt även i övrigt på ett sådant

sätt att mästarbrevens anseende som kompetensbevis upprätthålls.

 Företagarnas Riksorganisation och Sveriges Hantverks- och Småföretag har

nyligen till regeringen anmält att de avser att ombilda det nuvarande Sveriges

Hantverksråd till ett organ där alla rikstäckande organisationer med

hantverksanknytning kan delta på lika villkor.

 I propositionen uttalar regeringen sin avsikt att överlämna åt Sveriges Hant-

verksråd att pröva frågor om mästarbrev, under förutsättning att det ombildade

rådet uppfyller lagens krav.

Innehållsförteckning

1 Förslag till riksdagsbeslut.............. 4

2 Lagtext.................................. 4

3 Ärendet och dess beredning .............. 5

4 Bakgrund................................. 5

 4.1 Mästarbrevens ursprung............... 5

 4.2 Hantverksorganisationers rätt

 att utfärda mästarbrev............... 6

 4.3 Nuvarande hantverksorganisationer.... 6

 4.3.1Företagarnas Riksorganisation .. 6

 4.3.2Sveriges Hantverksråd........... 7

 4.3.3Mästarbrevsnämnden.............. 7

 4.3.4Sveriges Hantverks- och

 Småföretag...................... 8

5 Gällande bestämmelser.................... 8

 5.1 Mästarbrevskungörelsen............... 8

 5.2 Gesällbrev........................... 9

 5.3 Lagstiftningen i andra länder........ 9

6 Fortsatt offentligrättslig reglering..... 10

7 Beslut om mästarbrev..................... 12

8 Rätt att utfärda mästarbrev m.m.......... 17

9 Författningskommentar.................... 18

Bilaga 1 Sammanfattning av betänkandet

 Mästarbrev för hantverkare

 (SOU1994:53)......................... 21

Bilaga 2 Lagförslag i utredningsbetänkandet

 Mästarbrev förhantverkare

 (SOU1994:53)......................... 22

Bilaga 3 Sammanställning av remissyttranden

 över betänkandet Mästarbrev för

 hantverkare (SOU 1994:53)............ 23

Bilaga 4 Lagförslag som remitterats till

 Lagrådet ............................ 30

Bilaga 5 Lagrådets yttrande................... 31

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde

den 18 maj 1995............................... 32

Rättsdatablad................................. 33

1 Förslag till riksdagsbeslut

Regeringen föreslår att riksdagen antar regeringens förslag till lag om

mästarbrev.

2 Lagtext

Regeringen har följande förslag till lagtext.

Förslag till lag om mästarbrev för hantverkare

Härigenom föreskrivs följande.

 1 § Mästarbrev är ett kompetensbevis som efter ansökan får tilldelas förtjänta

och skickliga hantverkare i ett visst yrke.

 2 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela

föreskrifter om mästarbrev.

 3 § Regeringen får överlämna till en eller flera hantverksorganisationer att

pröva frågor om att utfärda och återkalla mästarbrev.

 Uppgiften får överlämnas endast till organisationer som bedöms kunna utföra den

sakligt och opartiskt samt även i övrigt på ett sådant sätt att mästarbrevens

anseende som kompetensbevis upprätthålls.

 4 § En hantverksorganisation som har rätt att utfärda och återkalla mästarbrev

skall lämna den myndighet som regeringen bestämmer de upplysningarom sin

verksamhet som myndigheten begär.

 5 § En hantverksorganisations beslut om att inte tilldela en sökande mästarbrev

eller att återkalla ett mästarbrev får överklagas hos allmän förvaltnings-

domstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

 I fråga om överklagande av en hantverksorganisations beslut tillämpas

bestämmelserna i 23-25 och30 §§ förvaltningslagen (1986:223).

________________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

3 Ärendet och dess beredning

Regeringen bemyndigade den 22 december 1993 chefen för Kulturdepartementet att

tillkalla en särskild utredare med uppdrag att utreda frågor om rätt att utfärda

mästarbrev för hantverkare (dir. 1993:142). Med stöd av bemyndigandet

förordnades den 7 januari 1994 rättschefen Marianne Eliason att vara särskild

utredare. Utredningen antog namnet Mästarbrevsutredningen (Ku 1994:01).

 Bakgrunden till uppdraget var att bl.a. Sveriges Hantverks- och Småföretag till

regeringen gjort en framställning om att tillerkännas rätt att utfärda

mästarbrev samt ett beslut av Konkurrensverket av innebörd att det nuvarande

systemet med att utfärda mästarbrev inte är förenligt med konkurrensintresset.

 Mästarbrevsutredningen lade i maj 1994 fram betänkandet Mästarbrev för

hantverkare (SOU 1994:53).

 Utredningens sammanfattning av betänkandet och dess lagförslag finns i

bilagorna 1 och 2. Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över

remissinstanserna och en sammanställning av remissyttrandena finns i bilaga 3.

 Under ärendets beredning har överläggningar skett med företrädare för berörda

intressenter.

 Företagarnas Riksorganisation och Sveriges Hantverks- och Småföretag har i en

gemensam skrivelse till regeringen i februari 1995 anmält att de avser att

ombilda det nuvarande Sveriges Hantverksråd till ett organ där alla rikstäckande

organisationer med hantverksanknytning kan delta på lika villkor. Uppgiften

avses bl.a. vara att utfärda mästarbrev för hantverkare.

 Frågor om hantverk hör fr.o.m. den 1 januari 1995 till Näringsdepartementets

ansvarsområde.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 27 april 1995 att inhämta Lagrådets yttrande över det

lagförslag som finns i bilaga 4.

 Lagrådets yttrande finns i bilaga 5.

 Lagrådet har inte haft några erinringar mot förslaget. Lagförslaget i pro-

positionen har dock på några punkter redaktionellt ändrats i förhållande till

det till Lagrådet remitterade förslaget.

4 Bakgrund

4.1 Mästarbrevens ursprung

Genom 1846 års fabriks- och hantverksförordning avskaffades skråväsendet.

Samtidigt bildades i varje stad hantverksföreningar för att främja hantverkets

förkovran och för att sköta hantverkarnas gemensamma angelägenheter. Rätten att

öppna hantverksverkstad och ha gesäller eller lärlingar som arbetskraft krävde

fortfarande att innehavaren "förvärvat mästerskap i yrket". Genom näringsfri-

hetsförordningen år 1864 infördes i det närmaste fullständig näringsfrihet;

mästerskapsbestämmelserna och skyldigheten att tillhöra hantverksföreningar

upphörde.

 Många hantverksföreningar var dock angelägna om att det skulle införas

lagstadgade kompetensvillkor för den som önskade idka näring. 1936 års

hantverkssakkunniga fick till uppgift att utreda bl.a. frågan om uppställande av

legala kompetensföreskrifter för rätten att idka hantverk. De hant-

verkssakkunniga föreslog år 1939 en långtgående sanering av hantverket genom en

frivillig kompetensreglering, mästarbrevet, som skulle kunna tilldelas med stöd

av en statlig mästarbrevskungörelse.

 Utredningens förslag resulterade i att Kungl. Maj:ts kungörelse (1940:873) om

mästarbrev för hantverksutövare utfärdades. Kungörelsen ersattes år 1973 av

kungörelsen (1973:596) om mästarbrev för hantverksutövare.

4.2 Hantverksorganisationers rätt att utfärda mästarbrev

Sveriges Hantverksorganisation (SHO) bildades år 1905 som en av de första

hantverksorganisationerna. SHO började år 1916 att anordna mästarkurser på

försök och år 1929 att utfärda egna kompetensdiplom som benämndes mästarbrev.

Genom kungörelsen angående mästarbrev för hantverksutövare fick SHO rätt att ge

ut mästarbrev. I den nya kungörelsen om mästarbrev för hantverksutövare

tillerkändes Sveriges hantverks- och industriorganisation (SHIO), i vilken SHO

ingick, rätten att tilldela hantverkare mästarbrev.

 SHIO gick år 1978 samman med Familjeföretagens förening. Kungörelsen ändrades

därför på så sätt att Sveriges hantverks- och industriorganisation -

Familjeföretagen (SHIO-Familjeföretagen) fick rätt att utfärda mästarbrev (SFS

1979:42).

 Kungörelsen ändrades på nytt år 1987 då rätten att utfärda mästarbrev över-

fördes till Småföretagens Riksorganisation (SFS 1987:57) och år 1991 då rätten

överfördes till Företagarnas Riksorganisation (SFS 1991:954).

 Även sistnämnda ändringar föranleddes av organisationsförändringar och

namnändringar hos de berörda organisationerna.

4.3 Nuvarande hantverksorganisationer

4.3.1Företagarnas Riksorganisation

Småföretagens Riksorganisation och Företagareförbundet bildade i juni 1990

Företagarnas Riksorganisation (FR). FR är enligt sina stadgar en ideell

näringspolitisk organisation, partipolitiskt obunden, som skall verka för

enskild företagsamhet grundad på marknadsekonomi under socialt ansvar bl.a.

genom att slå vakt om enskild äganderätt, näringsfrihet, fri konkurrens och

rättssäkerhet. Organisationen skall främja yrkesutbildning och yrkesskicklighet

inom hantverk och andra näringsgrenar.

 Riksorganisationen är uppbyggd dels av distrikt som företräder anslutna

lokalföreningar, dels av branschförbund, som inom riksorganisationen företräds

av ett representantskap. Organisationens beslutande organ är kongress och

riksstyrelse.

 Medlemskap i organisationen kan enligt stadgarna ges till företagare och andra

enskilda personer som delar organisationens grundläggande värderingar.

Företagaren blir medlem i en lokalförening eller, i kommuner där lokalföreningar

saknas, direkt i distriktet.

 Riksorganisationen företräds av riksstyrelsen som har sitt säte i Stockholm.

Styrelsen utgörs av ordföranden, vice ordföranden och ytterligare 18 ledamöter.

 Organisationen har 66 000 direktanslutna och ytterligare 30 000 branschanslutna

företag.

4.3.2Sveriges Hantverksråd

Sveriges Hantverksråd, som före den 1 juli 1994 hette Centrala Hantverksrådet,

bildades år 1983 av SHIO-Familjeföretagen efter att statsmakterna avvisat tanken

på att bilda en statlig hantverksorganisation men förklarat sig villig att

stödja privata initiativ. Rådet, som finns i Leksand och organisatoriskt hör

till FR, har till huvuduppgift att initiera, stimulera, stödja samt bevaka in-

satser inom hantverkssektorn i Sverige. Sedan april 1991 handlägger

Hantverksrådet samtliga ansökningar av mästarbrev på uppdrag av FR.

 Hantverksrådet har en styrelse med sex ordinarie ledamöter varav tre ledamöter

är utsedda av FR och en vardera av Stiftelsen Hantverksfrämjandet,

Branschförbundens representantskap och Närings- och teknikutvecklingsverket

(NUTEK). Både Stiftelsen Hantverksfrämjandet och Branschförbundens

representantskap är organ knutna till FR.

 Som tidigare nämnts avser Företagarnas Riksorganisation och Sveriges Hantverks-

och Småföretag (se avsnitt 4.3.4) att ombilda Hantverksrådet, varvid de två

organisationerna skall delta på lika villkor i verksamheten och även medge att

andra rikstäckande hantverksorganisationer kommer att kunna delta.

4.3.3Mästarbrevsnämnden

Bestämmelser om Mästarbrevsnämnden finns i kungörelsen om mästarbrev för

hantverksutövare. Nämnden består av fyra ledamöter och fyra ersättare. Två av

ledamöterna utses av NUTEK, varav en skall vara nämndens ordförande, en av

Konsumentverket och en av styrelsen för FR. Nämndens kansli finns i Leksand där

man har lokaler gemensamma med Sveriges Hantverksråd. På kansliet finns bl.a. en

sekreterare som arbetar på uppdrag av både nämnden och Hantverksrådet.

 Mästarbrevsnämnden utreder kvalifikationerna hos dem som söker mästarbrev. På

grundval av denna utredning tillstyrker eller avstyrker nämnden ansökningar.

Nämnden har kontinuerlig kontakt med yrkesförbund och branschorganisationer och

i samverkan med dem tar nämnden fram aktuella provbestämmelser för mästarbrev

och reviderar bestämmelserna. Nämnden skapar normer och riktlinjer för vilka

kunskaper som krävs i t.ex. bokföring och kalkylering (kostnads- och

prisberäkning). Vidare vidtar nämnden åtgärder mot vilseledande marknadsföring

t.ex. om någon i annonsering felaktigt uppgett sig ha ett mästarbrev.

4.3.4Sveriges Hantverks- och Småföretag

Sveriges Hantverks- och Småföretag (SHS) är en sammanslutning av lokala

föreningar för hantverks- och småföretag inom enskilt näringsliv. Organisationen

bildades den 28 september 1991, men bygger på erfarenheter och traditioner från

f.d. SHIO och Småföretagens Riksorganisation. Målsättningen är att SHS skall

arbeta partipolitiskt obundet i förtroendefullt samarbete med myndigheter,

bransch- och yrkesföreningar samt andra organisationer. Organisationen skall

också verka för en enskild företagsamhet grundad på marknadshushållning under

socialt ansvar och därigenom slå vakt om ekonomisk frihet, enskild äganderätt

och rättssäkerhet. SHS skall enligt sina stadgar särskilt värna om de minsta

hantverks- och småföretagen, främja yrkesutbildning och yrkesskicklighet samt

skapa förståelse för småföretagens betydelse för landets ekonomi och för en me-

ningsfull sysselsättning samt arbeta för att skatteregler och övrig lagstiftning

får sådan utformning att småföretagen kan bestå och utvecklas.

 Årsmötet är riksorganisationens beslutande organ. Det utgörs av ombud för

anslutna lokalföreningar. Riksstyrelsen, som leder och övervakar organisationens

verksamhet, består av organisationens ordförande, vice ordförande samt

ytterligare fyra ordinarie ledamöter valda av årsmötet.

 Till organisationen är omkring 30 föreningar och 5 branschförbund anslutna,

vilket enligt SHS motsvarar drygt 7 000 företag.

5 Gällande bestämmelser

5.1 Mästarbrevskungörelsen

Enligt 1 § kungörelsen om mästarbrev får mästarbrev tilldelas förtjänta och

skickliga hantverksutövare i ett visst yrke. Det är FR som beslutar om

tilldelande av mästarbrev efter yttrande från Mästarbrevsnämnden.

 Mästarbrev får enligt 4 § tilldelas den som inte har förvaltare enligt 11 kap.

7 § föräldrabalken, har arbetat i minst sex år i det yrke som mästarbrevet

avser, har förvärvat skicklighet och erfarenhet samt har kunskaper i kalkylation

och bokföring. Möjlighet finns för organisationen att efter framställning av

Mästarbrevsnämnden tilldela någon mästarbrev trots att denne inte uppfyller de

föreskrivna villkoren.

 Enligt 7 och 8 §§ får organisationen, efter tillstyrkan av Mästarbrevsnämnden,

återkalla ett mästarbrev. Detta får ske, om innehavaren av brevet i utövande av

sitt yrke gjort sig skyldig till brottsligt förfarande, visat uppenbar

vårdslöshet eller bristande skicklighet eller om han inte uppfyller de särskilda

villkor som föreskrivs för tilldelande av mästarbrev. Detta är enligt FR mycket

ovanligt och kan endast komma i fråga om någon innehavare sysslat med olagliga

affärer, haft "svart" arbetskraft eller fått ett flertal anmälningar mot sig på

grund av dåligt utförda arbeten.

 Organisationen får enligt 10 § ta ut avgift vid ansökan om och tilldelande av

mästarbrev. Mästarbrevsnämnden fastställer avgifterna.

 Enligt 11 § kan den som obehörigen utger sig för att inneha mästarbrev dömas

till böter, om inte gärningen är belagd med straff i brottsbalken.

 Organisationens beslut att avslå en ansökan om mästarbrev eller att återkalla

mästarbrev kan överklagas till NUTEK. Mot verkets beslut i ett sådant ärende får

talan inte föras.

 De senaste tio åren har det utfärdats mellan 142 och 333 mästarbrev per år inom

ett 80-tal olika hantverksyrken. En viss nedgång har skett de senaste åren.

5.2 Gesällbrev

Gesällbrevet är ett kompetensbevis som erhålls efter avlagt gesällprov. Någon

författning som reglerar utfärdandet av gesällbrev finns inte. FR har under lång

tid även beslutat angående gesällbreven men SHS har nyligen börjat utfärda egna

gesällbrev.

 Under FR:s handläggning hanteras gesällbreven på så sätt att branschförbunden

föreslår bestämmelser för proven. Mästarbrevsnämnden beslutar om

provbestämmelserna samt vilken längd på utbildningen som skall krävas, tre eller

fyra år. Provet avläggs under senare delen av utbildningen och kontrolleras och

granskas av respektive branschorganisation. Ansökan om gesällbrev, gransk-

ningsprotokollet och intyg om utbildning skickas till Mästarbrevsnämndens kansli

som sköter den praktiska hanteringen av FR:s gesällbrev. Brev kan därefter

utfärdas av FR.

 Själva utdelandet av gesällbrevet sker ofta hos den lokala föreningen under

festligare former. Det utfärdas ca 1 500 gesällbrev per år inom ett 60-tal olika

hantverksyrken.

5.3 Lagstiftningen i andra länder

Gesäll- och mästarbrev finns i ett flertal länder i Europa men reglerna skiljer

sig starkt åt. I Tyskland har hantverk hög status och landet har en mycket

välorganiserad hantverkssektor. Hantverksutövare är anslutna till någon av de ca

45 hantverkskammare som finns i landet. Enligt tysk hantverkslag får bara

personer som är inskrivna i hantverkskamrarnas yrkesregister utöva något av de

över 100 hantverksyrken som finns förtecknade i registret. Gesällbrev krävs för

detta. Kraven för att få gesäll- och mästarbrev finns reglerade i författningar.

Minst tre års utbildning och godkänt gesällprov krävs för att få gesällbrev.

Mästarbrev kan utfärdas till den som har arbetat minst tre år i sitt yrke efter

gesällprovet och som avlagt mästarprov. Österrikes mästarbrevssystem påminner om

det tyska. I Storbritannien finns olika kompetensbevis för hantverkare, bl.a.

mästarbrev. Systemet styrs inte av författningar. Mästarbrev finns även i

Frankrike.

 Av de andra nordiska länderna har endast Norge utvecklat system med mästarbrev.

Reglerna om mästarbrev finns fastslagna i en lag från år 1986.

Mästarprovsbestämmelser finns i ca 50 olika yrken. Enligt bestämmelser i lagen

får endast den som har mästarbrev rätt att kalla sig mästare. Det finns en

Mästarbrevsnämnd som handlägger och utfärdar mästarbrev samt har hand om ett

mästarbrevsregister. Nämnden är en offentlig nämnd med ledamöter från Närings-

och Energidepartementet, en arbetstagarorganisation och en

arbetsgivarorganisation. Nämndens sekretariat är knutet till en arbetsgivaror-

ganisation. För att få använda sig av mästartiteln skall hantverkaren vara

registrerad i mästarbrevsregistret. Finland har tidigare haft gesäll- och mäs-

tarbrev men ersatte dessa år 1972 med olika yrkesexamina. I Danmark kan den som

innehar gesällbrev eller har likvärdig utbildning enligt 17 § näringslagen kalla

sig "mester". Mästartiteln är på så sätt skyddad. Traditionellt mästarbrev finns

inte.

6 Fortsatt offentligrättslig reglering

Regeringens förslag: Systemet med att utfärda

mästarbrev skall även i fortsättningen regleras i

offentligrättslig ordning för att garantera kvali-

teten på mästarbrevet och för att säkerställa det

svenska mästarbrevets konkurrenskraft i andra

europeiska länder.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: En övervägande majoritet av remissinstanserna tillstyrker

förslaget eller lämnar det utan erinran. Kammarrätten i Sundsvall samt alla

hantverks- och branschorganisationer som yttrat sig över betänkandet delar

utredningens uppfattning att en offentligrättslig reglering av mästarbrevet

skall finnas kvar. Statskontoret, Riksrevisionsverket (RRV) och Konkurrensverket

avstyrker förslaget. Statskontoret anger att verksamheten med mästarbrev bör

prövas i enlighet med regeringens generella ambitioner att minska det statliga

åtagandet i verksamheter som inte bedöms vara statliga angelägenheter och att

det därför inte finns motiv för ett fortsatt offentligt åtagande eller en

fortsatt statlig reglering när det gäller mästarbrev. RRV ifrågasätter det

allmännas medverkan i en reglering för att utfärda mästarbrev och anser att det

saknas ett vitalt allmänt skyddsintresse som kan motivera en offentlig

reglering. Konkurrensverket vidhåller sin tidigare negativa inställning till att

mästarbrevssystemet skall vara offentligrättsligt reglerat och anser att

utredningen inte tillräckligt har motiverat varför systemet skall ha

offentligrättslig karaktär, speciellt mot bakgrund av att utfärdandet av

gesällbrev inte har ansetts behöva regleras i författning. Verket saknar även en

analys av förutsättningarna för näringslivets organisationer att själva svara

för systemet. Verket kan dock acceptera någon form av offentlig reglering om en

sådan behövs för att svenska företagare inte skall diskrimineras så vitt gäller

möjligheten att arbeta inom hela EES-området.

Skälen för regeringens förslag: Mästarbreven har sitt ursprung i medeltiden och

kan ses som en del av vårt kulturarv. Många myndigheter och

näringslivsorganisatoner anser att mästartiteln alltjämt fyller en funktion som

kompetensbevis. Det sker genom att den underlättar för konsumenterna att bedöma

kvaliteten i de tjänster som olika hantverkare erbjuder. Välinformerade

konsumenter och information om de utbjudna varornas och tjänsternas innehåll och

kvalitet är viktiga förutsättningar för en väl fungerande konkurrens på en

marknad.

 Bakgrunden till att mästarbreven är författningsreglerade är den kontroll från

det allmännas sida som har ansetts nödvändig för att breven skall få en

auktoritativ prägel. Det frågan nu gäller är statens fortsatta roll beträffande

mästarbreven.

 Synen på offentligrättsliga regleringar med avseende på näringslivet har dock

förändrats under senare år. Åtgärder har vidtagits för avreglering och

konkurrens i många samhällssektorer.

 Det kan ifrågasättas, om det allmänna över huvud taget skall vara engagerat i

en fråga av denna karaktär, och bl.a. Konkurrensverket har ansett att mästar-

brevskungörelsen skall upphävas utan att ersättas av någon ny reglering.

 Regeringen finner att staten på visst sätt bör medverka även i fortsättningen.

De berörda organisationerna har också tydligt förklarat sig önska statlig

medverkan. Hantverksorganisationerna är således ense om att en offentligrättslig

reglering är nödvändig för att mästarbrevet skall bibehålla sin kvalitet och kan

medverka till att stimulera kompetensutveckling och yrkesskicklighet.

Mästarbrevets kvalitet är också av intresse från konsumentskyddssynpunkt. Frågan

om konkurrensneutralitet får nu sin lösning genom att Sveriges Hantverksråd

ombildas till en organisation där alla kan delta på lika villkor.

 Det finns ett flertal EG-direktiv om ömsesidigt erkännande av examina som

Sverige är bundet av, bl.a. rådets direktiv 92/51/EEG av den 18 juni 1992 om en

andra generell ordning för erkännande av behörighetsgivande högre utbildning, en

ordning som kompletterar den som föreskrivs i direktiv 89/48/EEG (EGT nr L 209,

24.7.1992, s. 25, Celex 389 LU T 0048).

 Syftet med dessa direktiv är att garantera en fri arbetsmarknad inom med-

lemsländerna och att undanröja regler som är till hinder för en fri rörlighet.

 Att bestämt klarlägga vilken betydelse en offentlig reglering kan ha i in-

ternationella sammanhang är svårt. De nämnda direktiven bör dock tolkas så att

ett annat EU-land formellt sett inte behöver godkänna ett svenskt mästarbrev

eller i övrigt behandla svenskar med mästarbrev gynnsammare än svenskar utan en

sådan handling. Ett författningsreglerat mästarbrev kan dock i praktiken

innebära en viss hjälp för en svensk hantverkare som söker arbete inom EU. Bl.a.

mot denna bakgrund kan en offentligrättslig reglering av mästarbrevet vara av

värde för hantverkarna i deras marknadsföring. Det bör dock ånyo understrykas

att en svensk mästartitel som sådan knappast påverkar etableringsmöjligheten för

svenskar i EU-länder med formella etableringskrav. I sådana fall gäller särskil-

da EU-regler.

 Sammantaget anser regeringen således att skälen för en offentligrättslig regle-

ring är så starka att en sådan bör finnas även i fortsättningen. Det bör dock i

stor utsträckning överlåtas åt de berörda organisationerna att inom en sådan

offentligrättslig ram utforma verksamheten.

7 Beslut om mästarbrev

Regeringens förslag: Frågor om mästarbrev regleras i

en särskild lag, eftersom det är fråga om myndig-

hetsutövning. Med stöd av lagen ges regeringen rätt

att meddela föreskrifter om mästarbrev och att utse

enskilda organ att besluta om dem. Mäs-

tarbrevsnämnden avskaffas.

Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens.

Remissinstanserna: De remissinstanser som yttrat sig angående frågan om

myndighetsutövning, Kammarrätten i Sundsvall, Statskontoret och Juridiska

fakultetsnämnden i Uppsala delar utredningens uppfattning. Juridiska

fakultetsnämnden anser att, när ett överlämnande av förvaltningsuppgift sker

till ett enskilt organ, det är väsentligt att man i lag så långt det går ger

konkreta uppgifter om uppgiftsmottagaren. Nämnden konstaterar dock att

utredningens uppfattning att uppgiftsmottagaren inte behöver konkret anges har

stöd i lagstiftningspraxis. Kammarrätten delar utredningens uppfattning att

regeringen kan ges bemyndigande att meddela föreskrifter och att avgifterna är

av sådan karaktär att de faller inom regeringens restkompetens. Kammarrätten och

Juridiska fakultetsnämnden avstyrker förslaget att en hantverksorganisation

skall besluta om provbestämmelserna och framhåller att provbestämmelserna är av

sådan karaktär att utfärdandet av dem inte kan delegeras till ett

privaträttsligt organ utan att det bör ankomma på en myndighet att fastställa

fordringarna.

Skälen för regeringens förslag: Som har redovisats i det föregående härrör

regleringen av mästarbrevsfrågan från 1940-talet. Den nuvarande kungörelsen är

från 1973. Sedan dess har en ny regeringsform tillkommit och formerna för

offentligrättsliga åligganden stramats upp. Om en ny reglering skall införas

måste denna göras i de former som den nya regeringsformen kräver, dvs. ställning

måste tas till om några delar av regleringen kräver lagform.

 En utgångspunkt bör som nämnts vara att så få regler som möjligt bör beslutas

av det allmänna, så att organisationerna själva i största möjliga utsträckning

får ha hand om förfarandet. Detta kräver att ställning tas till frågan om det är

myndighetsutövning eller ej att utfärda och återkalla mästarbrev, i vilken form

provbestämmelserna skall fastställas och vem som skall bestämma avgifter.

Mästarbrevsnämndens roll måste också klargöras. Regeringen behandlar dessa

frågor i tur och ordning.

Frågan om myndighetsutövning

Regeringen kan överlämna förvaltningsuppgifter till enskilda organ. Att utfärda

och återkalla mästarbrev är i dag en förvaltningsuppgift. Innefattar uppgiften

myndighetsutövning, krävs enligt 11 kap. 6 § tredje stycket regeringsformen (RF)

att det sker med stöd av lag.

 Under myndighetsutövning faller endast ärenden som ensidigt avgörs av myndighet

eller annat organ med myndighetsbefogenheter. Väsentligt för att avgöra om det

är fråga om myndighetsutövning eller ej är vidare om den som beslutar är bunden

av offentligrättsliga regler. Det skall vara fråga om bindande beslut, inte

endast råd eller upplysningar som inte innebär tvång mot den enskilde. Befogen-

heten skall utövas mot enskild. Besluten skall vara väsentliga för den enskilde.

De kan gälla förpliktelser men även rättigheter eller förmåner.

 Flertalet av de ovan uppställda kriterierna på myndighetsutövning är uppfyllda

när det gäller att utfärda och återkalla mästarbrev.

 Förutsättningarna är fastlagda i en offentligrättslig författning. När den

första författningen angående mästarbrevet kom till år 1940 ansågs det nöd-

vändigt med en kontroll från det allmännas sida för att breven skulle få en

auktoritativ prägel. Endast den utpekade organisationen kan ensidigt utfärda

resp. återkalla ett mästarbrev. Befogenheten utövas mot enskilda. Frågan är om

den "förmån" det innebär att inneha ett mästarbrev är av en sådan betydelse att

den kan sägas vara väsentlig för den enskilde.

 Innehavet eller avsaknaden av brevet innebär formellt inget för den enskildes

rätt att driva näring. Det är ett helt frivilligt kompetensbevis. Innehavet av

ett sådant bevis kan dock - inom och utanför Sverige - påverka den enskildes

möjlighet att få arbete eller att som näringsidkare få kunder. Det kan få

väsentliga konsekvenser för honom eller henne. Än mer kan det på ett betungande

sätt påverka en enskilds situation om ett mästarbrev återkallas.

 Viss jämförelse bör kunna ske med enskilda skolors beslut rörande betygsättning

och disciplinåtgärder samt Advokatsamfundets beslut om disciplinära åtgärder.

Dessa uppgifter innefattar myndighetsutövning. Ett återkrav av ett mästarbrev

får sannolikt inte lika svåra konsekvenser för den enskilde som ett likartat

beslut av Advokatsamfundet. Gemensamt för båda fallen är dock att den enskilde i

och för sig kan fortsätta sin verksamhet (frånsett möjligheten för den f.d.

advokaten att vara offentlig försvarare) men med risk att förlora klienter och

kunder.

 Till detta kommer de regler som kringgärdar systemet, närmast rätten att

överklaga och straffansvaret för den som oriktigt utger sig för att inneha

mästarbrev. Nämnas bör också den rätt att ta ut avgifter som regleras i

kungörelsen. Dessa omständigheter talar för att ett beslut om att utfärda mäs-

tarbrev bör betraktas som en förmån i nu aktuell mening.

 I sammanhanget skall dock nämnas att statsmakterna nyligen ansett att en

reglering, som i någon mån liknar den som gäller för mästarbrevet, nämligen

erhållande av miljömärke, inte skall betraktas som myndighetsutövning. För

miljömärkningen finns dock flera konkurrerande system, varför enskilda inte

tvingas att anlita en enda organisation. Inga straffsanktioner eller

överklagandemöjligheter finns. Det förekommer inte heller någon skönsmässig

prövning utan det är fråga om att uppfylla vissa tekniska kriterier (prop.

1993/94:203 s. 260 ff, bet. 1993/94:UU23, rskr. 1993/94:367, prop. 1994/95:79,

bet. 1994/95:LU12, rskr. 1994/95:000).

 Regeringen delar utredningens och remissinstansernas uppfattning att beslut att

utfärda och återkalla mästarbrev enligt nu gällande ordning är att bedöma som

myndighetsutövning. Om en ordning liknande den nuvarande skall finnas i fort-

sättningen, innebär det nu sagda att överlämnandet av uppgiften till enskilda

organ måste ske med stöd av lag. Regeringen återkommer i avsnitt 8 till frågan

om vilka organisationer som skall ges rätten.

Fastställande av provbestämmelser

Enligt nuvarande ordning fastställs provbestämmelserna av FR med stöd av 5 §

mästarbrevskungörelsen. Utredningen har diskuterat provbestämmelsernas

konstitutionella karaktär.

 Som utredningen påpekar kan en rätt att besluta föreskrifter inte överlåtas

till privaträttsliga organ. Något sådant bemyndigande har inte heller fö-

reslagits. Ett par remissinstanser har ansett att provbestämmelserna har en

sådan karaktär att de bör beslutas av en myndighet.

 Regeringen instämmer i att reglerna måste beslutas av det allmänna, om de skall

vara rättsligt bindande för de organisationer som skall kunna utfärda mästar-

brev. Frågan är emellertid om det är nödvändigt med en sådan ordning med hänsyn

till att de berörda organisationerna nu har enats om att uppgiften bör läggas på

ett visst organ där alla rikstäckande organisationer med hantverksanknytning kan

verka på lika villkor.

 Regeringen delar utredningens uppfattning att det bara bör finnas en typ av

mästarbrev och att provbestämmelserna bör vara enhetliga för varje yrke. Det

svarar bäst mot tanken att mästarbreven skall vara ett utbildnings- och

kompetensbevis. Det är också viktigt att ett mästarbrev inom ett yrke alltid

betyder samma sak. Något annat skulle vara förvirrande för konsumenten.

 Det bör ankomma på regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att

meddela närmare föreskrifter om mästarbrev. Om mästarbrev skulle utdelas av

olika organisationer, måste garantier skapas för att åstadkomma en likvärdighet

mellan mästarbreven enligt det nyss sagda. Det kunde då bli nödvändigt att slå

fast provbestämmelser m.m. i rättsligt bindande form. Med en enda organisation

är emellertid detta såvitt regeringen nu kan bedöma inte nödvändigt. Inom

allmänt hållna krav i författning bör den beslutande organisationen således få

avgöra vilka detaljkrav man vill ställa i fråga om sina mästarbrev. En sådan

lösning ligger också helt i linje med den tidigare berörda utgångspunkten att

det allmännas medverkan i verksamheten bör begränsas.

Avgifter

Enligt nuvarande ordning fastställs avgifterna för mästarbrev av Mästar-

brevsnämnden.Den kostnad som för närvarande tas ut för ett mästarbrev täcker i

allmänhet inte hantverksorganisationernas kostnad för administrationen, i vart

fall inte om man ser till hela verksamhetsområdet som även innefattar att

utfärda mästarbrev i en rad udda yrken där inga branschorganisationer finns.

Systemet bör i fortsättningen vara självfinansierande. Föreskrifter om

förhållandet mellan enskilda och det allmänna, som gäller åligganden för

enskilda eller i övrigt avser ingrepp i enskildas personliga eller ekonomiska

förhållanden, skall enligt 8 kap. 3 § RF meddelas genom lag. Skatter och be-

lastande avgifter faller in under denna definition.

 Statliga skatter skall alltid beslutas av riksdagen. Däremot kan riksdagen

enligt 8 kap. 9 § andra stycket RF bemyndiga regeringen eller en kommun att

meddela föreskrifter om avgifter som på grund av 8 kap. 3 § annars skall

meddelas av riksdagen. I samband därmed kan riksdagen också medge att regeringen

överlåter rätten på en förvaltningsmyndighet eller kommun, s.k. subdelegation,

se 8 kap. 11 §. Om avgiften inte är av den karaktär som nu sagts, kan regeringen

med stöd av regeringsformen besluta om den direkt enligt den s.k. restkompe-

tensen (8 kap. 13 § första stycket 2). Även i dessa fall kan regeringen överlåta

sin rätt till en underlydande myndighet (8 kap. 13 § tredje stycket).

 Vid gränsdragningen mellan tvångsavgifter som faller under 3 § och frivilliga

avgifter som faller under restkompetensen i 13 § bör avgörande vikt fästas vid

om den enskilde befinner sig i en sådan situation att han eller hon rättsligt

eller faktiskt kan anses tvingad att betala avgiften. Frågan får avgöras för

varje särskilt fall efter en helhetsbedömning (prop. 1973:90 s. 218). Erläggs

avgiften frivilligt som en ersättning för vara eller prestation och avser den

att bidra till eller helt täcka det allmännas kostnader inom verksamhetsområdet,

bör avgiftssättningen falla inom regeringens kompetensområde. När

avgiftssättningen syftar till intäkter som klart överstiger det allmännas kost-

nader, bör avgiften anses falla inom riksdagens kompetensområde.

 Som exempel på avgifter som faller inom regeringens område nämns i motiven

taxorna för de affärsdrivande verken och avgifter som erläggs för tjänster av

s.k. uppdragsmyndigheter. Andra exempel kan vara avgifter för frivillig

lotsning, för frivillig provning, exekutionsavgifter och premie för

exportkreditgaranti.

 Hantverksorganisationernas bevis om mästarbrev är något som den enskilde

frivilligt betalar för att få. Inget tvång förekommer. Ingen skyldighet finns

för någon att inneha ett mästarbrev för att driva näring eller få ett arbete.

Den enskilde befinner sig inte i en sådan situation att han eller hon rättsligt

eller faktiskt kan anses tvingad att erlägga avgiften. Det ligger också nära

till hands att jämföra den med avgifter för frivillig provning.

 Sammantaget innebär detta att regeringen instämmer i utredningens och remiss-

instansernas uppfattning att avgifter för att utfärda mästarbrev faller inom

regeringens kompetensområde på grund av den s.k. restkompetensen. Regeringen får

som nämnts genom förordning överlåta åt myndighet under regeringen att meddela

bestämmelser i ämnet, dvs. i det här fallet att fastställa avgiften. Någon

möjlighet att överlåta sådana uppgifter åt ett enskilt organ finns dock inte,

eftersom det är fråga om föreskrifter och föreskriftsrätten som tidigare nämnts

inte kan överlåtas till enskilda rättssubjekt. Regeringen, eller en myndighet

under regeringen, måste alltså bestämma avgifternas storlek. Den myndighet som

har det naturligaste sambandet med mästarbreven är Närings- och teknik-

utvecklingsverket (NUTEK) som dels har representanter i Mästarbrevsnämnden och

Sveriges Hantverksråd, dels med nuvarande ordning är överinstans i frågor om att

utfärda och återkalla mästarbrev. Regeringen avser att bemyndiga NUTEK att

fastställa avgifterna.

Mästarbrevsnämndens roll

Utredaren har konstaterat att det är oklart om Mästarbrevsnämnden skall anses

vara en myndighet eller ej. Om en ny ordning införs, måste givetvis den

rättsliga statusen hos de olika aktörerna klargöras. Som tidigare berörts bör

det allmännas medverkan begränsas, och något statligt organ med särskilda

uppgifter inom den nya mästarbrevsorganisationen bör inte finnas. Mästarbrevs-

nämnden som författningsreglerat organ bör därför avskaffas. De uppgifter som

fortsättningsvis måste ligga på en myndighet, närmast fastställandet av

avgifterna, kan som just redogjorts för läggas på NUTEK.

8 Rätt att utfärda mästarbrev m.m.

Regeringens förslag: Rätten att utfärda och åter-

kalla mästarbrev skall kunna ges till organi-

sationer som bedöms kunna utföra uppgiften sakligt

och opartiskt samt även i övrigt på ett sådant sätt

att mästarbrevens anseende som kompetensbevis upp-

rätthålls. Organisationerna skall också ge staten en

tillfredsställande insyn i verksamheten.

Regeringen avser att överlämna till Sveriges

Hantverksråd att pröva frågan om att utfärda och

återkalla mästarbrev, under förutsättning att

organisationen uppfyller dessa villkor.

Liksom tidigare bör den som obehörigen utger sig ha

mästarbrev kunna dömas till böter. Regeringen avser

att i förordning utfärda en bestämmelse om detta. I

förordning bör också meddelas behövliga

övergångsbestämmelser i samband med att

mästarbrevskungörelsen upphävs.

Utredningens förslag: Även utredningen har föreslagit att Sveriges Hantverksråd

skall utföra uppgifterna. Utredningen utgick dock från att Företagarnas Riks-

organisation skulle få ett dominerande inflytande över Sveriges Hantverksråd.

Remissinstanserna: Remissutfallet är blandat. Många remissinstanser tillstyrker

valet av organisation för uppgiften på de grunder som utredningen har utgått

från. Några instanser - bl.a. Konkurrensverket, Statskontoret och Riksrevi-

sionsverket - är dock kritiska till att Sveriges Hantverksråd skall besluta om

mästarbreven. Kritiken går i allt väsentligt ut på att förslaget gynnar en

organisation och leder till konkurrensbegränsningar.

 De hantverksorganisationer som är knutna till eller har samarbete med SHS

avstyrker förslagen och förordar att SHS ges likvärdig rätt som FR att utfärda

och utdela mästarbrev i hantverksyrken samt att ett helt nytt centralt organisa-

tionsneutralt organ bildas.

Skälen för regeringens förslag: Frågan om organisationen för utfärdande av

mästarbrev har kommit i ett helt nytt läge genom den överenskommelse som har

träffats mellan FR och SHS. Av den tidigare nämnda viljeförklaringen den 27 feb-

ruari 1995 framgår att organisationerna numera är överens om att Sveriges Hant-

verksråd skall ombildas till ett fristående organisationsneutralt organ som i

fortsättningen bör vara ensam utfärdare av mästarbrev. Det bör särskilt betonas

att de två organisationerna är villiga att bereda även andra hantverksorganisa-

tioner med riksomfattande verksamhet att på likvärdiga villkor delta i Sveriges

Hantverksråd.

 Regeringen ser med tillfredsställelse på denna lösning och avser att överlämna

till det ombildade rådet att pröva frågor om att utfärda och återkalla

mästarbrev enligt den nu föreslagna lagen. Rådet har redan i dag en bred kompe-

tens och upparbetade kontakter med branschorganisationer, skolor och näringsliv.

Vidare handlägger rådet redan i dag i praktiken de berörda frågorna och mästar-

brevsarkivet förvaras där.

 Eftersom det är angeläget med en flexibel hantering som kan anpassas till för-

ändringar i organisationsstrukturen på hantverksområdet bör det undvikas att i

lag fastlägga vem som skall ha rätten att besluta i mästarbrevsfrågan. Det bör

överlämnas till regeringen att besluta vilken eller vilka organisationer som

skall ges rätten.

 Det bör också i lagen slås fast att överlämnande får ske endast till en organi-

sation som bedöms kunna utföra uppgifterna opartiskt och enhetligt för varje

yrke samt på ett sådant sätt i övrigt att mästarbrevens anseende som

kompetensbevis upprätthålls. Därigenom konkretiseras de krav som det allmänna

ställer på verksamheten.

 Regeringens bedömning att Sveriges Hantverksråd skall utses för uppgiften att

handha frågor om mästarbrev förutsätter att den ombildade organisationen

uppfyller dessa krav. Vidare bör i lagen tas in en regel som ger den myndighet

som regeringen bestämmer - t.ex. NUTEK - rätt till insyn i verksamheten. Några

särskilda sanktioner i samband med detta anser regeringen inte behövas. Formerna

för denna insyn bör utformas i samråd mellan Hantverksrådet och myndigheten.

 Den offentligsrättsliga regleringen innebär att det liksom tidigare bör vara

förenat med bötesstraff att obehörigen utge sig för att ha mästarbrev.

Regeringen delar utredningens uppfattning att en sådan straffbestämmelse

lämpligen kan tas in i den regeringsförordning om mästarbrev som behövs för att

fylla ut lagens bestämmelser . I förordning bör också meddelas

behövliga övergångsbestämmelser i samband med att mästarbrevskungörelsen

upphävs. Det krävs bl.a. bestämmelser som likställer äldre mästarbrev med dem

som meddelas med stöd av den nya lagen.

9 Författningskommentar

Förslaget till lag om mästarbrev för hantverkare

1 § Mästarbrev är ett kompetensbevis som efter ansökan får tilldelas förtjänta

och skickliga hantverkare i ett visst yrke.

 Paragrafen förklarar vad mästarbrev är och vilka som kan komma ifråga för att

erhålla ett mästarbrev.

2 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela

föreskrifter om mästarbrev.

 Genom bestämmelsen bemyndigas regeringen att meddela föreskrifter om

mästarbrev. Genom bemyndigandet blir det möjligt att meddela straffbestämmelser

så länge endast böter föreskrivs (jfr bl.a. prop. 1975:8 s. 95 och lag [1975:86]

med bemyndigande att meddela föreskrifter om auktorisation och godkännande av

revisor).

3 § Regeringen får överlämna till en eller flera hantverksorganisationer att

pröva frågor om att utfärda och återkalla mästarbrev.

 Uppgiften får överlämnas endast till organisationer som bedöms kunna utföra den

sakligt och opartiskt samt även i övrigt på ett sådant sätt att mästarbrevens

anseende som kompetensbevis upprätthålls.

 Paragrafen innebär en rätt för regeringen, enligt de närmare föreskrifter som

den har beslutat, att bestämma att en eller flera hantverksorganisationer skall

få rätt att utfärda och eventuellt återkalla mästarbrev.

 Enligt 11 kap. 6 § tredje stycket regeringsformen kan förvaltningsuppgifter

överlämnas till enskilda organ. Innefattar uppgiften myndighetsutövning skall

det dock ske med stöd av lag. I avsnitt 7 har konstaterats att förfarandet med

att utfärda och återkalla mästarbrev innefattar myndighetsutövning. Ett

överlämnande till Sveriges Hantverksråd eller annan organisation måste därför ha

lagstöd. Det krävs dock inte att uppgiftsmottagaren konkret anges i lag.

 Det åligger regeringen att bedöma vilket eller vilka privata subjekt som bör

handha förvaltningsuppgiften att utfärda och återkalla mästarbrev.

 I andra stycket slås fast de krav som ställs från statens sida för att överläm-

nande skall ske. Denna fråga har behandlats i den allmänna motiveringen, avsnitt

8.

4 § En hantverksorganisation som har rätt att utfärda och återkalla mästarbrev

skall lämna den myndighet som regeringen bestämmer de upplysningar om sin

verksamhet som myndigheten begär.

 I paragrafen behandlas statens rätt till insyn i verksamheten hos en orga-

nisation som fått rätt att pröva frågan om mästarbrev. Frågan har behandlats i

den allmänna motiveringen, avsnitt 8.

5 § En hantverksorganisations beslut om att inte tilldela en sökande mästarbrev

eller att återkalla ett mästarbrev får överklagas hos allmän förvalt-

ningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

 I fråga om överklagande av en hantverksorganisations beslut tillämpas be-

stämmelserna i 23-25 och 30 §§ förvaltningslagen (1986:223).

 Enligt den nu gällande mästarbrevskungörelsen kan beslut i vilket ansökan om

mästarbrev avslagits eller i vilket mästarbrev återkallas överklagas till NUTEK.

En hantverksorganisations beslut om mästarbrev skall i motsvarande fall i

stället kunna överklagas till förvaltningsdomstol.

 Enligt 11 kap. 4 § RF skall föreskrifter om domstolarnas rättskipningsupp-

gifter, om huvuddragen av deras organisation och om rättegången meddelas i lag.

Föreskriften om att besluten skall överklagas till domstol har därför tagits in

i lagen.

 Under våren 1994 beslutade riksdagen om förändringar i instansordningen m.m. i

de allmänna förvaltningsdomstolarna. Beslutet innebär att det införs en

möjlighet att ha prövningstillstånd vid överklagande till kammarrätt samt att

länsrätt är första domstolsinstans inom de allmänna förvaltningsdomstolarna

(prop. 1993/94:133, bet. 1993/94:JuU24, rskr. 1993/94:319; jfr även prop.

1992/93:100 bil. 3 s. 24 f, bet. 1992/93:JuU24, rskr. 1992/93:289). När det

gäller frågan om prövningstillstånd anges i propositionen att det för varje

måltyp måste prövas om prövningstillstånd skall krävas vid överklagande till

kammarrätt (prop. 1993/94:133 s. 34 f). Prövningstillstånd bör vidare användas

främst i de fall målet prövats av en förvaltningsmyndighet innan det prövats av

länsrätt men det kan inte uteslutas att det finns måltyper som lämpar sig väl

för ett system med prövningstillstånd även om det inte prövats av en förvalt-

ningsmyndighet innan det når länsrätt.

 Enligt 12 § mästarbrevskungörelsen får talan inte föras mot ett beslut av NUTEK

i ett överklagat ärende. Skäl att utvidga överklaganderätten alltför mycket är

inte rimligt. Ett överklagande av länsrätts beslut om mästarbrev bör därför inte

få ske utan att prövningstillstånd har meddelats. Bestämmelser om vilka mål som

bör omfattas av krav på prövningstillstånd skall tas in i de materiella

författningarna (prop. 1993/94:133).

 Bestämmelsen i andra stycket innebär att förvaltningslagens regler om hur

beslut överklagas och överklagande av avvisningsbeslut skall tillämpas på

hantverksorganisations beslut om mästarbrev. Reglerna om överklagande i den nya

förvaltningslagen (1986:223) är nämligen inte utan särskild hänvisning

tillämpliga i de fall då ett beslut av ett enskilt organ med offentliga för-

valtningsuppgifter överklagas (se prop. 1988/89:66 om överklagande av vissa

förvaltningsbeslut av enskilda organ). Hänvisningen till förvaltningslagens

bestämmelser innebär bl.a. att ett beslut skall överklagas inom tre veckor från

det att klaganden fick del av beslutet och att överklagandeskrivelsen skall ges

in till det organ som har meddelat beslutet. Samma organ har att pröva om

skrivelsen har kommit in i rätt tid.

Bilaga 1Sammanfattning av betänkandet Mästar-brev för hantverkare (SOU 1994:53)

Mästarbrev är ett kompetensbevis som kan tilldelas skickliga hantverkare. Enligt

nuvarande bestämmelser utfärdas mästarbrev av Företagarnas Riksorganisation

efter handläggning och yttrande av Mästarbrevsnämnden, en nämnd sammansatt av

företrädare för Företagarnas Riksorganisation, Närings- och

teknikutvecklingsverket samt Konsumentverket. En kungörelse från år 1973

reglerar förutsättningarna för utfärdandet av mästarbrev.

 Bakgrunden till utredningsuppdraget är framställningar från andra organisa-

tioner om att de också skall tillerkännas rätt att utfärda mästarbrev samt ett

beslut från Konkurrensverket av innebörd att det nuvarande systemet med

utfärdandet av mästarbrev inte är förenligt med konkurrensintresset.

 I betänkandet föreslås att Mästarbrevsnämnden skall upphöra. Frågor om

mästarbrev skall tills vidare skötas av Centrala Hantverksrådet (efter den 1

juli 1994 Sveriges Hantverksråd) som är ett organ knutet till Företagarnas

Riksorganisation i vilket ingår företrädare för organisationen samt Närings- och

teknikutvecklingsverket. Hantverksrådet kommer att få en bredare sammansättning,

bl.a. kommer Sveriges Hantverks- och Småföretag att beredas plats i rådet.

 De grundläggande bestämmelserna tas in i en särskild lag om mästarbrev för

hantverkare, som föreslås träda i kraft den 1 januari 1995.

Bilaga 2Lagförslag i utredningsbetänkandetMästarbrev för hantverkare (SOU

1994:53)

Härigenom föreskrivs följande.

1 §Mästarbrev är ett frivilligt kompetensbevis som får tilldelas förtjänta och

skickliga hantverkare i ett visst yrke.

2 §Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela före-

skrifter om mästarbrev.

3 §Regeringen får överlämna till en eller flera hantverksorganisationer att

pröva frågor om utfärdande och återkallelse av mästarbrev.

4 §En hantverksorganisations beslut om att inte tilldela en sökande mästarbrev

eller att återkalla ett mästarbrev får överklagas hos allmän förvalt-

ningsdomstol.

 Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

 Om ett beslut överklagas tillämpas bestämmelserna i 23-25 och 30 §§

förvaltningslagen (1986:223).

___________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1995.

Bilaga 3 Sammanställning av remissyttranden överbetänkandet Mästarbrev för

hantverkare(SOU 1994:53)

Remissorgan

Efter remiss har yttranden över betänkandet inkommit från Kammarrätten i Sunds-

vall, Kommerskollegium, Statskontoret, Riksrevisionsverket, Statens skolverk,

Juridiska fakultetsnämnden i Uppsala, Statens Kulturråd, Nämnden för hemslöjds-

frågor, Närings- och teknikutvecklingsverket (NUTEK), Konkurrensverket,

Länsstyrelsen i Stockholms län, Konsumentverket, Företagarnas Riksorganisation,

Sveriges Hantverksråd (tidigare Centrala Hantverksrådet), Sveriges Hantverks-

och Småföretag, Stockholms stads Hantverksförening, Hässleholms Hantverks- & In-

dustriförening, Sveriges Industriförbund, Sveriges Köpmannaförbund, Svenska ar-

betsgivareföreningen (SAF), Landsorganisationen i Sverige (LO), Tjänstemännens

Centralorganisation (TCO), Sveriges Akademikers Centralorganisation (SACO),

Sveriges Bageriförbund, Sveriges Frisörföretagare, Sveriges Tapetseraremästares

centralförening, Sveriges Körsnärsmästares förening, Sveriges Skomakarmästarför-

bund, Sveriges Låssmedsmästares Riksförbund, ICA- och Konsumskolornas gemensamma

granskningsnämnd för gesäll- och mästarbrev, Sveriges leg. optikers riksförbund,

Sveriges skorstensfejaremästares riksförbund, Sveriges Trädgårdsanläggnings-

förbund och Sveriges urmakareförbund.

 Yttranden har också inkommit från Mölndals Industri- och Hantverksförening,

Solna Hantverks- och Småföretag, Göteborgs Guld och Silversmeders Mästareföre-

ning, Gefle Handtverksförening, Småföretagen Sollefteå, Mästarbrevsnämnden, Han-

delsanställdas förbund, Kalmar Fabriks- och Hantverksförening, Stockholms Tapet-

seraremästarförening, Ängelholms Fabriks- och Hantverksförening, Saltsjöbadens

Hantverksförening, Småföretagarna Kramfors, Härnösands Hantverks och Småföretag

samt SWEDAC (Styrelsen för teknisk ackreditering).

Allmänna synpunkter

Förslagen tillstyrks av Kammarrätten i Sundsvall, Skolverket, Nämnden för hem-

slöjdsfrågor, NUTEK, Länsstyrelsen i Stockholms län, Konsumentverket, Företagar-

nas Riksorganisation, Sveriges Hantverksråd, Sveriges Industriförbund, Sveriges

Köpmannaförbund, Sveriges Frisörföretagare, Sveriges Skorstensfejaremästares

Riksförbund, Sveriges Låssmedsmästares Riksförbund, Mästarbrevsnämnden, ICA- och

Konsumskolornas gemensamma granskningsnämnd för gesäll- och mästarbrev, Sveriges

Trädgårdsanläggningsförbund samt Sveriges Urmakareförbund.

 Svenska arbetsgivareföreningen, SAF, och Handelsanställdas förbund är i huvud-

sak positiva till förslagen.

 Konkurrensverket, Sveriges Hantverks- och Småföretag, Stockholms stads Hant-

verksförening, Göteborgs Guld och Silversmeders Mästareförening, Hässleholms

Hantverks- & Industriförening, Småföretagen Sollefteå, Kalmar Fabriks- och Hant-

verksförening samt Härnösands Hantverks och Småföretag avstyrker utredningens

förslag.

 Statskontoret, Riksrevisionsverket, Solna Hantverks- och Småföretag och Möln-

dals Industri och Hantverksförening är i huvudsak negativa till förslagen.

Utfärdande av mästarbrev - myndighetsutövning eller ej

Kammarrätten delar utredningens uppfattning att förfarandet med att utfärda och

återkalla mästarbrev är att hänföra till myndighetsutövning på så sätt att ett

överlämnande av uppgifter i det hänseendet till privaträttsligt organ enligt 11

kap. 6 § RF kräver lagform.

 Statskontoret delar utredningens uppfattning att nuvarande ordning för mästar-

brev innehåller myndighetsutövning.

 Juridiska fakultetsnämnden vid Uppsala Universitet instämmer i utredningens

slutsats att mästarbrev som kompetensbevis bör behållas och att utfärdande och

återkallelse av mästarbrev bör betraktas som myndighetsutövning.

Internationella förhållanden

Kammarrätten anser att utredningens uttalande att EES-avtalet och ett eventuellt

EU-medlemskap inte utgör hinder mot en reglering är väl underbyggt under förut-

sättning att regleringen är sådan att den säkerställer kvalitén på mästarbrevet

och samtidigt är tillfredsställande från rättssäkerhets- och konkurrenssynpunkt.

 Statskontoret anser i likhet med utredningen att Sverige inte har något inter-

nationellt åtagande som förbjuder en offentligrättslig reglering av mästarbrev

men menar att det inte heller finns något åtagande som motiverar en reglering.

 Konkurrensverket anser att utredningen inte har klarlagt huruvida mästar-

brevssystemet måste, med hänsyn till EES-avtalet, ha offentligrättslig karaktär.

Behövs offentligrättslig reglering?

Kammarrätten delar utredningens uppfattning att en offentligrättslig reglering

av mästarbrevet bör finnas kvar.

 Statskontoret anger att verksamheten med mästarbrev bör prövas i enlighet med

regeringens generella ambitioner att minska det statliga åtagandet i

verksamheter som inte bedöms vara statliga angelägenheter och att det därför

inte finns motiv för ett fortsatt offentligt åtagande eller en fortsatt statlig

reglering när det gäller mästarbrev.

 Riksrevisionsverket (RRV) ifrågasätter det allmännas medverkan i en reglering

för utfärdande av mästarbrev och anser att det saknas ett vitalt allmänt

skyddsintresse som kan motivera en offentlig reglering.

 Konkurrensverket vidhåller sin tidigare negativa inställning till att mäs-

tarbrevssystemet skall vara offentligrättsligt reglerat och anser att utredning-

en inte tillräckligt har motiverat varför systemet skall ha offentligrättslig

karaktär, speciellt mot bakgrund av att utfärdandet av gesällbrev inte har

ansetts behöva regleras i författning. Verket saknar även en analys över

förutsättningarna för näringslivets organisationer att själva svara för

systemet. Ett av utredningens skäl för en offentligrättslig reglering är att

säkerställa kvaliteten på mästarbrevet och att provbestämmelserna i ett visst

yrke följs och revideras vid behov. Konkurrensverket påpekar att det är svårt

att på administrativ väg reglera fram hög kvalitet och att innehav av mästarbrev

i sig således inte nödvändigtvis innebär att hantverkare alltid anpassar

tjänsteproduktionen till den tekniska utvecklingen för att därigenom bl.a.

bibehålla hög kvalitet på tjänsterna.

 Konkurrensverket kan dock acceptera någon form av offentlig reglering om det

skulle vara så att svenska företagare diskrimineras beträffande möjligheten att

arbeta inom hela EES-området om ett mästarbrev inte har någon form av

offentligrättslig inriktning.

 Sveriges Hantverksråd och Mästarbrevsnämnden stöder en offentligrättslig

reglering för att garantera att systemet uppfyller kraven och att säkerställa en

fortsatt hög kvalitet på mästarbrevet som kompetensbevis och att

provbestämmelserna följs och revideras.

 Sveriges Hantverks- och Småföretag instämmer i utredningens förslag att

mästarbrevet skall ha en offentligrättslig status för att säkerställa att mäs-

tarbreven bibehåller sin status som högre yrkeskompetensbevis.

 Sveriges Bageriförbund konstaterar att det förhållandet att utfärdande av

mästarbrev är reglerat i författning har bidragit till att ge mästarbrevet högre

status än andra av branschen utfärdade kompetensbevis. Mot den bakgrunden anser

Bageriförbundet det angeläget att systemet bibehålls och dess kvalitet som

kompetensbevis garanteras på det sätt som utredningen föreslår.

 Sveriges Frisörföretagare tillstyrker förslaget och anser det viktigt att det

finns en offentlig reglering som motverkar att gesäll- och mästarbrev kan ges

olika innehåll.

En eller flera beslutsfattare - konkurrensaspekter

Kammarrätten anför vissa synpunkter av lagteknisk karaktär. Kammarrätten

ansluter sig till utredningens uppfattning att det inte kan anses som kon-

kurrenshämmande att ett mästarbrev utfärdas och kan åberopas. Kammarrätten

anser, liksom utredningen, att regeringen genom lag kan ges bemyndigande till

att meddela föreskrifter om mästarbrev samt att avgifter för utfärdande av

mästarbrev är av sådan karaktär att de faller inom regeringens

restkompetensområde. Kammarrätten delar inte utredningens uppfattning i frågan

om möjligheten att till privaträttsligt organ överlämna uppgiften att fastställa

provbestämmelser. Enligt Kammarrättens mening får provbestämmelserna anses vara

av sådan karaktär att de inte kan delegeras till privaträttsligt organ utan det

bör ankomma på myndighet att fastställa fordringarna.

 Statskontoret anser att nuvarande mästarbrevssystem inte är förenligt med

konkurrensintresset och att de fördelar som gäller systemets eventuella

säkerställande av yrkesskicklighet och tillgång till seriösa näringsutövare inte

synes överväga de nackdelar som risken för konkurrenshämmande inslag ger.

Statskontoret konstaterar att utredningens förslag att Sveriges Hantverksråd i

ett mer utvidgat samarbete med andra hantverksorganisationer utfärdar mästarbrev

innebär att FR ensamt behåller beslutanderätten angående mästarbrev.

Utredningens förslag undanröjer därför inte, enligt statskontorets mening, de

nackdelar för konkurrensen som finns med nuvarande organisation. Statskontoret

föreslår i stället att mästarbrevssystemet bör kunna behandlas analogt med

ackrediteringssystemet av laboratorier samt besiktnings- och certifieringsorgan

där SWEDAC ackrediterar bransch- och kontrollorganisationer som i sin tur

utfärdar personcertifikat för bl.a. enskilda näringsidkare.

 Riksrevisionsverket (RRV) anser att utredningens förslag att Sveriges

Hantverksråd skall få utfärda mästarbrev är olämpligt av två skäl. Dels skulle

rådet få den "gråzonskaraktär" som utredaren ger som ett argument mot att bredda

kompetensen hos Mästarbrevsnämnden, dels skulle ett förordande av en

organisation innebära ett system med kollektiv anslutning som åsidosätter krav

på konkurrens och likhet inför lagen.

 Juridiska fakultetsnämnden vid Uppsala Universitet anför synpunkter av

lagteknisk karaktär. I utredningens lagförslag anges att uppgiften att utfärda

mästarbrev skall få överlämnas till en eller flera hantverksorganisationer. I

specialmotiveringen anförs att det inte krävs att uppgiftsmottagaren konkret

anges i lag. Juridiska fakultetsnämnden bekräftar att den uppfattningen har stöd

i lagstiftningspraxis men fakultetsnämnden anser att det är väsentligt att man i

lag så långt det går ger konkreta uppgifter om uppgiftsmottagaren. Juridiska

fakultetsnämnden anser även att kriterier för godkända prov för skilda typer av

hantverkare skall fastställas av en myndighet efter rådslag med

branschföreträdare.

 Konkurrensverket anser att det i betänkandet inte har redovisats tillräckliga

skäl till varför statsmakterna i detta fall skall ha en kvalitetsreglerande roll

på berörda konkurrensmarknader. Konkurrensverket delar dock utredningens

uppfattning att det krävs en enhetlighet i mästarbrevssystemet vad avser både

grundläggande krav och provbestämmelser för att mästarbrevet skall få ett värde

som kompetensbevis. Enligt verkets mening är det olämpligt att Hantverksrådet

både skall fastställa provbestämmelserna och utfärda och återkalla mästarbrev

eftersom rådet är organisatoriskt kopplat till Företagarnas Riksorganisation och

rådets opartiskhet kan ifrågasättas även om Sveriges Hantverks- och Småföretag

skall erbjudas en styrelseplats i rådet.

 Konkurrensverket förordar alltjämt att organisationerna får utfärda och åter-

kalla mästarbrev och svara för uppföljning av berörda hantverkares kompetens och

kvaliten på berörda tjänster. Konkurrensbegränsningar som uppstår inom ramen för

eller är en direkt följd av sådant system får därvid, enligt verket, prövas

framför allt med stöd av konkurrenslagen. Verket påpekar att utredningen inte

redovisat några avgörande nackdelar med ett sådant system.

 Länsstyrelsen i Stockholms län tillstyrker förslagen och anser att förslaget

tillgodoser de rättssäkerhets- och konkurrenssynpunkter som bör ställas på ett

system för utfärdande av mästarbrev. Länsstyrelsen påpekar att mästarbreven har

stor betydelse för kulturmiljövården och då särskilt byggnadsvården.

 Företagarnas Riksorganisation instämmer i utredningens förslag att endast en

organisation skall vara utfärdare och ansvarig för utfärdande av mästarbrev samt

menar att det är viktigt med kontinuitet i systemet och att Företagarnas Riks-

organisation önskar fortsatt förtroende att vidmakthålla och utveckla

mästarbrevet.

 Sveriges Hantverksråd och Mästarbrevsnämnden anser att endast en organisation

skall få rätten att utfärda mästarbrev och att detta även skall framgå av lagen

om mästarbrev.

 Stockholms stads hantverksförening avstyrker förslagen och förordar att Sveri-

ges Hantverks- och Småföretag ges likvärdig rätt som Företagarnas Riks-

organisation att utfärda och utdela mästarbrev i hantverksyrken samt att mästar-

brevsbestämmelser och slutligt godkännande av mästarbrev styrks av ett i

förhållande till organisationerna neutralt organ.

 Sveriges Hantverks- och Småföretag, Hässleholms Hantverks- & Industriförening,

Småföretagarna Kramfors, Kalmar Fabriks- och Hantverksförening och Sveriges

Skomakarmästarförbund avstyrker förslagen och föreslår att ett helt nytt

centralt organisationsneutralt organ bildas, ett mästarbrevsråd, med jämbördig

representation från Sveriges Hantverk- och Småföretag samt Företagarnas

Riksorganisation och med representation från några statliga myndigheter.

Sveriges Hantverks- och Småföretag föreslår att rådet fastställer

provbestämmelserna och tillstyrker/avstyrker en sökandes ansökan om mästarbrev

samt att respektive organisation, Sveriges Hantverks- och Småföretag eller

Företagarnas Riksorganisation, därefter utfärdar mästarbrev i eget namn.

 Sveriges Industriförbund konstaterar att det, mot utgångspunkt från det fak-

tiska intresset för mästarbrev som förelegat under senaste decenniet, endast är

rimligt med en organisation för handläggning av mästarbrevsfrågor.

 Svenska arbetsgivareföreningen, SAF, ansluter sig till utredningens förslag att

det även fortsättningsvis skall vara endast ett organ som svarar för

mästarbreven och den prövning som behövs för ett sådant.

 Sveriges Bageriförbund tillstyrker utredningens förslag att endast en typ av

brev bör förekomma med enhetliga provbestämmelser och att endast en instans

skall kunna fastställa provbestämmelser samt utfärda och återkalla mästarbrev.

 Sveriges Trädgårdsanläggningsförbund tillstyrker förslagen och anmärker att

värdet av ett mästarbrev minskar mycket om det finns fler än en utfärdare.

 SWEDAC (Styrelsen för teknisk ackreditering) föreslår att mästarbrev utfärdas

av företag som ackrediterats av SWEDAC för personcertifiering och att

branschorganisationerna i samråd med SWEDAC skall definiera de minimikrav som

skall ställas på de personer som skall erhålla mästarbrev.

Vilket organ skall fastställa provbestämmelser samt utfärda och återkalla

mästarbrev?

Kammarrätten påpekar att Hantverksrådets rättsliga status och beslutsformer bör

uppmärksammas ytterligare och vara väl definierade.

 Utredningens förslag att Sveriges Hantverksråd får uppgiften att utfärda och

återkalla mästarbrev tillstyrks av Konsumentverket.

 Svenska arbetsgivareföreningen, SAF, delar utredningens uppfattning att den

hittillsvarande hanteringen av mästarbreven i allt väsentligt varit bra och att

stor kunskap och inarbetade rutiner idag finns hos Sveriges Hantverksråd. SAF

föreslår att Sveriges Hantverksråd inrättar ett särskilt utskott inom rådet med

två ledamöter utsedda av styrelsen för rådet, en ledamot utsedd av SAF, en av

Sveriges Hantverks- och Småföretag och en femte ledamot som opartisk ordförande

som utskottet själv enas om. Utskottet skall, enligt SAF:s förslag, besluta på

Sveriges Hantverksråds vägnar i alla frågor som rör mästarbrev, såväl

fastställande av provbestämmelserna som utfärdande och återkallelse av

mästarbrev samt att var och en av ledamöterna skall ha rätt och skyldighet att,

i förekommande fall, remittera frågan till berörd bransch eller

hantverksorganisation.

 ICA- och Konsumskolornas gemensamma granskningsnämnd för gesäll- och mästarbrev

tillstyrker förslaget och anser att kontrollen av yrkesskickligheten och

utfärdandet av mästarbrev skall administreras av en organisation och att

Sveriges Hantverksråd skött administrationen på ett utmärkt sätt, varför rådet

bör få fortsätta med det.

 Solna Hantverks- och Småföretag samt Härnösands Hantverks och Småföretag

avstyrker utredningens förslag och anser att både Företagarnas Riksorganisation

och Sveriges Hantverks- och Småföretag skall ha rätt att utfärda mästarbrev.

 Mölndals Industri och Hantverksförening, Ängelholms Fabriks- och Hantverksföre-

ning och Saltsjöbadens Hantverksförening avstyrker förslaget och hemställer att

Sveriges Hantverks- och Småföretag skall få rätt att utfärda mästarbrev.

 Göteborgs Guld- och Silversmeders Mästareförening avstyrker utredningens

förslag och förordar att mästarbreven skall utdelas i Sveriges Hantverks- och

Småföretags regi. Skälet till detta är, enligt föreningen, att Företagarnas

Riksorganisation representerar industri som baseras på maskinell massproduktion

och därför omöjligt kan ägna samma intresse åt småskalig produktion som

hantverket sysslar med.

 Gefle Handtverksförening anser att ansvaret för utfärdande av mästarbrev skall

åvila ett neutralt organ, inte en avdelning inom Företagarnas Riksorganisation

som inte har en naturlig hantverksprägel.

 Småföretagen Sollefteå avstyrker utredningens förslag och anser att utfärdande

av mästarbrev skall upplåtas även till Sveriges Hantverks- och Småföretag samt

att en fristående organisation utses som bedömare från intresserade

organisationer.

 Stockholms Tapetseraremästarförening anser att utfärdandet av mästarbrev skall

anförtros Sveriges Hantverks- och Småföretag eftersom den är en organisation med

grundläggande hantverksprägel.

 Handelsanställdas förbund anför att Arbetsmarknadens Yrkesråd (SAF:s och LO:s

gemensamma organ för yrkesutbildningsfrågor) bör vara representerad i det organ

som har ansvar för mästarbreven.

Övrigt

Kammarrätten föreslår att författningarna kompletteras med övergångsbe-

stämmelser. Kammarrätten ifrågasätter även att vissa grundförutsättningar för

att få mästarbrev har fått en något annan utformning än tidigare (5 § i

förslaget till förordning jämfört med 4 § första stycket i kungörelsen).

 Konkurrensverket påpekar att utredningen inte anfört några starka skäl varför

hantverksyrken skulle särbehandlas i förhållande till andra tjänsteyrken som i

dag står utanför systemet.

 Sveriges Hantverks- och Småföretag påpekar att mästarbrev enligt Svenska

Språknämnden betyder kompetensbevis för hantverkare och att det är viktigt att

mästarbrev endast utfärdas i hantverksyrken.

 Sveriges Köpmannaförbund som tillstyrker förslagen föreslår att Hantverksrådet

även får i uppdrag att verka för en vidgning av utbildningsformen lärling,

gesäll och mästare till andra lämpliga yrken inom exempelvis handel och service.

 Svenska arbetsgivareföreningen, SAF, anser att mästartiteln i framtiden inte

behöver begränsas till traditionella hantverksyrken.

 Handelsanställdas förbund anser att det bör krävas genomgången handledarut-

bildning för att få mästarbrev.

Bilaga 4 Lagförslag som remitterats till Lagrådet

Förslag till lag om mästarbrev för hantverkare

Härigenom föreskrivs följande.

 1 § Mästarbrev är ett frivilligt kompetensbevis som efter ansökan får tilldelas

förtjänta och skickliga hantverkare i ett visst yrke.

 2 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela

föreskrifter om mästarbrev.

 3 § Regeringen får överlämna till en eller flera hantverksorganisationer att

pröva frågor om att utfärda och återkalla mästarbrev.

 Uppgifterna får överlämnas endast till organisationer som bedöms kunna utföra

dem opartiskt och enhetligt för respektive yrke samt på ett sådant sätt i övrigt

att mästarbrevens anseende som kompetensbevis upprätthålls.

 4 § En organisation som med stöd av 3 § har fått rätt att utfärda och återkalla

mästarbrev skall lämna den myndighet som regeringen bestämmer de upplysningar om

sin verksamhet som myndigheten begär.

 5 § En hantverksorganisations beslut om att inte tilldela en sökande mästarbrev

eller att återkalla ett mästarbrev får överklagas hos allmän förvaltnings-

domstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten.

 Om ett beslut överklagas, tillämpas bestämmelserna i 23-25 och30 §§

förvaltningslagen (1986:223).

________________

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1996.

Bilaga 5 Lagrådets yttrande

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1995-04-28

Närvarande: justitierådet Torkel Gregow, justitierådet Lars Å.[REDACTED_EFTERNAMN],

regeringsrådet Sigvard Holstad.

Enligt en lagrådsremiss den 27 april 1995 (Näringsdepartementet) har regeringen

beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till lag om mästarbrev.

Förslaget har inför Lagrådet föredragits av rättschefen Per Erik Lindeberg.

Lagrådet lämnar förslaget utan erinran.

Näringsdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 18 maj 1995

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Tahlén, Freivalds, Tham,[REDACTED_EFTERNAMN], Heckscher, Hedborg,
[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet Heckscher

__________

Regeringen beslutar proposition Mästarbrev för hantverkare

Rättsdatablad

Författningsrubrik Bestämmelser som Celexnummer för

 inför, ändrar, bakomliggande EG-

 upphäver eller regler

 upprepar ett

 normgivnings-

 bemyndigande

Lag (1995:000) om 3 §

mästarbrev för

hantverkare