Prop.

 1993/94:124Regeringens proposition

 1993/94:124

 Ny lag om Allmänna arvsfonden

 Regeringen överlämnar denna proposition

 till riksdagen.

 Stockholm den 27 januari 1994

 Carl[REDACTED_EFTERNAMN]

 Bengt[REDACTED_EFTERNAMN]

 (Socialdepartementet)

 Propositionens huvudsakliga innehåll

 I propositionen föreslås att en ny lag om

 Allmänna arvsfonden ersätter den

 nuvarande lagen från år 1928. Den nya

 lagen innehåller, i förhållande till

 nuvarande ordning, vissa ändringar och

 förtydliganden huvudsakligen i fråga om

 arvsfondens ändamål och

 användningsområde, beslutanderätten,

 handläggningen av arvsfondsärenden, god-

 manskap samt avstående från arv.

 Hittillsvarande praxis beträffande

 utdelande av stöd ur fonden lagfästs i

 princip. Stöd skall sålunda kunna ges

 till verksamhet av ideell karaktär till

 förmån för barn, ungdomar och personer

 med funktionshinder. I första hand skall

 nyskapande och utvecklande verksamhet

 stödjas. Sådant stöd får också, om det

 bedöms som särskilt angeläget lämnas till

 ideella organisationers anläggningar,

 lokaler och utrustning. Den övergripande

 beslutanderätten beträffande stöd ur fon-

 den föreslås ligga kvar hos regeringen,

 men en ny statlig myndighet,

 Arvsfondsdelegationen, inrättas. Dele-

 gationen, eller i vissa fall annan

 myndighet, skall besluta om stöd ur fon-

 den inom de ramar och efter de riktlinjer

 som regeringen bestämmer. Allmänna arvs-

 fonden skall som hittills förvaltas av

 Kammarkollegiet. Reglerna om kollegiets

 förvaltning moderniseras och omarbetas

 språkligt. Möjligheten att återkräva stöd

 som inte kommer till användning eller som

 används för annat ändamål än det avsedda

 föreslås bli lagfäst. I samband med att

 fonden avstår från egendom som annars

 skulle ha tillkommit fonden genom arv bör

 i vissa undantagsfall även ett penning-

 belopp kunna avstås när det gäller att

 rädda egendom som har stort kulturhisto-

 riskt värde eller stor betydelse från

 naturvårdssynpunkt m.m. Vidare föranleder

 den nya lagen om Allmänna arvsfonden

 följdändringar i föräldrabalken och lagen

 (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt.

 Den nya lagstiftningen föreslås träda i

 kraft den 1 juli 1994.

 1

 Innehållsförteckning

 1 Förslag till riksdagsbeslut.........4

 2 Lagtext.............................4

 2.1Förslag till lag om Allmänna

 arvsfonden..............................4

 2.2Förslag till lag om ändring i

 lagen (1941:416) om

 arvsskatt och gåvoskatt..........8

 2.3Förslag till lag om ändring i

 föräldrabalken (1949:381)...............9

 3 Ärendet och dess beredning.........10

 4 Nuvarande ordning..................11

 4.1Allmänna arvsfondens egendom....11

 4.2Fondens ändamål och fondmedlens

 användningsområde......................11

 4.3Beslut om stöd ur fonden........12

 4.4Redovisning och utvärdering av

 beviljat stöd..........................12

 4.5Återbetalningsskyldighet........12

 4.6Förvaltning.....................13

 4.7God man.........................13

 4.8Försäljning av fondens egendom..14

 4.9Arvsavstående...................14

 4.10Överklagande...................15

 5 Allmän motivering..................15

 5.1Utgångspunkter..................15

 5.2Allmänna arvsfondens egendom....16

 5.3Arvsfondens ändamålsbestämmelse

 och arvsfonds-

 medlens användningsområde.......17

 5.4Vem fördelar stöd ur arvsfonden?23

 5.5Handläggningen av ärenden om stöd

 ur fonden m.m..........................26

 5.6God man.........................29

 5.7Beslut om egendom skall tas emot30

 5.8Avstående av arv................30

 5.9Skattefrågor....................34

 5.10Information och uppföljning....35

 5.11Finansiering...................36

 6 Ikraftträdande.....................36

 7 Författningskommentar..............36

 7.1Förslaget till lag om Allmänna

 arvsfonden.............................36

 7.2Förslaget till lag om ändring i

 lagen (1941:416) om

 arvsskatt och gåvoskatt.........43

 7.3Förslaget till lag om ändring i

 föräldrabalken (1949:381)..............43

 Bilaga 1Sammanfattning av 1991 års

 arvsfondsutrednings

 förslag Allmänna arvsfonden (SOU

 1992:120) .............................44

 Bilaga 2Betänkandets lagförslag........50

 Bilaga 3Sammanställning av

 remissyttranden över betänkande av

 1991 års arvsfondsutredning (SOU

 1992:120)

 Allmänna arvsfonden.............57

 Utdrag ur protokoll vid

 regeringssammanträde den 27 januari 1994

 66

 2

 1 Förslag till riksdagsbeslut

 Regeringen föreslår att riksdagen antar

 regeringens förslag till

 1. lag om Allmänna arvsfonden,

 2. lag om ändring i lagen (1941:416) om

 arvsskatt och gåvoskatt,

 3. lag om ändring i föräldrabalken

 (1949:381).

 2 Lagtext

 Regeringen har följande förslag till

 lagtext.

 2.1 Förslag till

 Lag om Allmänna arvsfonden

 Härigenom föreskrivs följande

 Allmänna arvsfondens egendom

 1 § Allmänna arvsfonden består av egendom

 som tillfallit fonden genom arv, gåva,

 testamente, förmånstagarförordnande i

 försäkringsavtal eller genom

 domstolsbeslut.

 Vad som sägs om egendom som har

 tillfallit fonden genom arv gäller också

 egendom som har tillfallit fonden enligt

 1 kap. 11 § lagen (1937:81) om

 internationella rättsförhållanden rörande

 dödsbo.

 2 § Av de medel som under ett

 räkenskapsår har tillfallit fonden skall

 en tiondel läggas till fonden vid årets

 utgång. Återstoden och årets avkastning

 skall vara tillgängliga för utdelning

 från och med närmast följande år men får

 också läggas till fonden.

 3 § Om ett testamente eller en gåva till

 förmån för fonden har förenats med

 villkor, beslutar Kammarkollegiet om

 egendomen skall tas emot.

 4 § Testamente till någon annan än fonden

 får godkännas av Kammarkollegiet om det

 inte finns någon anledning till klander.

 Ett testamente, som kan antas vara ett

 riktigt uttryck för arvlåtarens yttersta

 vilja, får godkännas även om det finns

 anledning till klander.

 Allmänna arvsfondens ändamål

 5 § Allmänna arvsfonden har till ändamål

 att främja verksamhet av ideell karaktär

 till förmån för barn, ungdomar och

 personer med funktionshinder.

 6 § Stöd ur fonden skall i första hand

 lämnas till verksamhet som är nyskapande

 och utvecklande. Sådant stöd får också,

 om det bedöms som särskilt angeläget,

 lämnas till anläggningar, lokaler och

 utrustning.

 7 § Stöd enligt 6 § får lämnas till

 organisationer som bedriver ideell

 verksamhet. Stöd enligt 6 § första

 meningen får om det finns särskilda skäl

 lämnas även till en offentlig huvudman.

 Stöd får inte lämnas till enskilda

 personer.

 Stöd ur Allmänna arvsfonden

 8 § Regeringen eller, efter regeringens

 bemyndigande, Arvsfondsdelegationen eller

 annan myndighet beslutar om fördelning av

 stöd ur Allmänna arvsfonden.

 9 § Ansökan om stöd ur fonden skall vara

 skriftlig, och innehålla de uppgifter som

 behövs för att bedöma sökandens

 förutsättningar att få stöd ur fonden.

 Ansökan skall vara egenhändigt

 undertecknad av sökanden eller dennes

 ombud.

 Skyldighet att hålla medel avskilda

 10 § Den som har tagit emot stöd ur

 Allmänna arvsfonden skall, om inte annat

 anges i beslutet, vara skyldig att hålla

 medlen avskilda.

 Redovisning och återbetalningsskyldighet

 11 § Den som beviljas stöd ur Allmänna

 arvsfonden skall föreläggas att inom viss

 tid efter mottagandet av medlen

 skriftligen redovisa hur medlen har

 använts.

 12 § Stöd ur fonden skall betalas

 tillbaka

 1. om stödet inte har förbrukats inom

 angiven tid eller för avsett ändamål,

 2. om mottagaren inte inom föreskriven

 tid har lämnat redovisning enligt 11 §,

 3. om mottagaren genom att lämna

 oriktiga uppgifter eller på annat sätt

 har förorsakat att stöd ur fonden har

 lämnats felaktigt eller med för högt

 belopp och mottagaren borde ha insett

 detta.

 13 § Om den myndighet till vilken

 redovisning lämnas finner att det finns

 skäl att överväga ett åläggande för mot-

 tagaren att betala tillbaka stöd ur

 fonden, skall ärendet överlämnas till

 Kammarkollegiet, som beslutar i frågan.

 Kammarkollegiet får, om det finns

 särskilda skäl, besluta att mottagaren

 helt eller delvis befrias från åter-

 betalningsskyldighet.

 Förvaltning

 14 § Allmänna arvsfondens egendom

 förvaltas av Kammarkollegiet, som en

 särskild fond.

 15 § Fondens rätt till egendom bevakas av

 Kammarkollegiet. Kollegiet för fondens

 talan i mål och ärenden som rör fonden.

 16 § Medel som tillfaller fonden skall

 överlämnas till Kammarkollegiet.

 Kammarkollegiet skall ta emot och granska

 redovisning för förvaltning av egendom

 som tillfaller fonden.

 God man

 17 § Om det vid ett dödsfall inte finns

 någon annan arvinge än Allmänna

 arvsfonden eller om fonden är testa-

 mentstagare skall den som har boet i sin

 vård anmäla detta till Kammarkollegiet.

 Kammarkollegiet skall förordna en god man

 att företräda fonden vid boutredningen.

 18 § God man behöver inte förordnas

 1. om fonden har uteslutits från arv

 genom testamente och Kammarkollegiet

 bedömer att det inte finns någon

 anledning till klander,

 2. om boet har större skulder än

 tillgångar och det inte behövs en god man

 för att ta vård om egendomen, eller

 3. om egendom som har tillfallit fonden

 som legat utgörs av pengar.

 19 § Om egendom har tillfallit fonden

 genom gåva som inte endast utgörs av

 pengar skall Kammarkollegiet förordna en

 god man att ta hand om egendomen.

 20 § Kammarkollegiet skall övervaka att

 den gode mannen fullgör sina uppgifter.

 I fråga om god man enligt denna lag

 gäller vad som är föreskrivet om

 sysslomän i 18 kap. handelsbalken.

 Försäljning av fondens egendom m.m

 21 § Regeringen eller, efter regeringens

 bemyndigande, Kammarkollegiet beslutar om

 försäljning av fast egendom eller

 tomträtt som har tillfallit fonden.

 22 § Annan lös egendom än tomträtt skall

 av den gode mannen säljas på offentlig

 auktion, om Kammarkollegiet inte medger

 annat.

 Fordringar får säljas endast om de inte

 kan drivas in.

 Om särskilda föreskrifter har lämnats

 genom ett testamente, skall de tillämpas.

 23 § Om det i ett dödsbo finns egendom

 som förvaltas av en god man enligt 11

 kap. 3 § föräldrabalken och som har

 tillfallit fonden, gäller ifråga om

 egendomens försäljning 21 och 22 §§.

 Arvsavstående

 24 § Arv eller försäkringsbelopp, som har

 tillfallit Allmänna arvsfonden, får helt

 eller delvis avstås till någon annan, om

 det med hänsyn till uttalanden av

 arvlåtaren eller till andra särskilda

 omständigheter kan anses stämma överens

 med arvlåtarens yttersta vilja. Även i

 annat fall får arv eller

 försäkringsbelopp avstås till arvlåtarens

 släkting eller någon annan person som har

 stått arvlåtaren nära, om det kan anses

 skäligt.

 25 § Arv som utgörs av egendom, vilken är

 av väsentlig betydelse från

 kulturhistorisk synpunkt eller från

 natur- eller kulturvårdssynpunkt, får

 avstås till juridisk person som har

 särskilda förutsättningar att ta hand om

 egendomen på lämpligt sätt.

 Om det finns särskilda skäl får ett

 belopp av det arv som tillfallit fonden

 tillsammans med sådan egendom avstås till

 mottagaren av denna att användas för

 sådana omedelbara åtgärder som är nöd-

 vändiga för att bevara egendomen.

 26 § Regeringen eller, efter regeringens

 bemyndigande, Kammarkollegiet beslutar om

 avstående av arv och försäkringsbelopp.

 3

 27 § Den som vill att ett arv eller ett

 försäkringsbelopp som har tillfallit

 fonden skall avstås helt eller delvis,

 skall ansöka om detta hos Kammar-

 kollegiet. Kammarkollegiet får uppdra åt

 länsstyrelsen i det län, där den avlidne

 senast har haft sitt hemvist, att utreda

 frågan.

 Om Kammarkollegiet inte får besluta i

 ärendet skall kollegiet överlämna

 handlingarna med eget yttrande till rege-

 ringen.

 En ansökan om arvsavstående skall göras

 senast tre år efter dödsfallet eller

 efter det att arvet genom preskription

 har tillfallit fonden.

 Om en ansökan har kommit in för sent

 skall den avvisas.

 Överklagande

 28 § Kammarkollegiets beslut enligt 13 §

 och 27 § fjärde stycket får överklagas

 till länsrätten. I övrigt får beslut

 enligt denna lag inte överklagas.

 Kostnader

 29 § Kostnader för fördelning av stöd ur

 Allmänna arvsfonden skall betalas ur

 fonden enligt de grunder som regeringen

 bestämmer.

 30 § Kammarkollegiets kostnader för att

 förvalta och företräda fonden enligt

 denna lag skall betalas ur fonden enligt

 de grunder som regeringen bestämmer.

 Redovisning till riksdagen

 31 § Regeringen skall varje år före

 januari månads utgång lämna redovisning

 till riksdagen för hur medel från Allmän-

 na arvsfonden har fördelats under

 föregående budgetår samt ange den

 kommande inriktningen av stödet.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli

 1994. Genom lagen upphävs lagen

 (1928:281) om allmänna arvsfonden.

 Äldre föreskrifter gäller fortfarande i

 fråga om

 1. beslut om stöd och arvsavstående som

 har meddelats före ikraftträdandet,

 2. anmälan som har gjorts till en

 tingsrätt enligt 7 § lagen (1928:281) om

 allmänna arvsfonden före ikraftträdandet

 samt

 3. ansökan om arvsavstående som har

 gjorts före ikraftträdandet.

 4

 2.2 Förslag till

 Lag om ändring i lagen (1941:416) om

 arvsskatt och

 gåvoskatt

 Härigenom föreskrivs att 1 § lagen

 (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt

 skall ha följande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 1 §1

 Skatt till staten utgår enligt denna

 lag för egendom, som förvärvas genom arv

 eller testamente (arvsskatt) eller genom

 gåva (gåvoskatt).

 För egendom, som För egendom, som

 förvärvas genom att förvärvas genom att

 arv avstås enligt 5 arv eller

 § lagen den 8 juni försäkringsbelopp

 1928 (nr 281) om avstås enligt 24

 allmänna arvsfonden eller 25 § lagen

 utgår arvsskatt till (1994:000) om

 staten som om för- Allmänna arvsfon-

 värvet skett genom den, utgår arvs-

 testamente efter den skatt till staten

 avlidne. som om förvärvet

 skett genom testa-

 mente efter den av-

 lidne.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli

 1994.

 1 Senaste lydelse 1974:857

 5

 2.3 Förslag till

 Lag om ändring i föräldrabalken

 (1949:381)

 Härigenom föreskrivs att 15 kap. 22 §

 föräldrabalken1 (1949:381) skall ha

 följande lydelse.

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 22 §

 Har egendom i Har egendom i

 dödsbo, vilken har dödsbo, vilken har

 förvaltats av en god förvaltats av en

 man som avses i 11 god man som avses i

 kap. 3 §, efter pre- 11 kap. 3 §, efter

 skription av rätt preskription av

 att ta arv eller rätt att ta arv

 testamente eller eller testamente

 annars tillfallit eller annars

 allmänna arvsfonden tillfallit Allmänna

 gäller i fråga om arvsfonden gäller i

 egendomens fråga om egendomens

 försäljning lagen försäljning lagen

 (1928:281) om (1994:000) om

 allmänna arvsfonden. Allmänna

 arvsfonden.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli

 1994.

 1 Balken omtryckt 1990:1526.

 6

 3 Ärendet och dess beredning

 Allmänna arvsfonden tillkom enligt ett

 beslut av 1928 års riksdag i samband med

 att kusiner och avlägsnare släktingar

 genom lagen (1928:279) om arv uteslöts

 från arvsrätt.

 Vid tillskapandet av Allmänna

 arvsfonden angavs som fondens ändamål att

 främja vård och fostran av barn och

 ungdom. Genom en lagändring år 1969

 utvidgades fondens bidragsändamål till

 att avse också omsorg om handikappade.

 I april 1987 beslutade regeringen att

 Barn- och ungdomsdelegationen årligen

 skulle anvisas medel ur Allmänna

 arvsfonden för utdelning till stöd för

 "fostran av ungdom" varmed i detta

 sammanhang avses personer i åldrarna 7-25

 år.

 Frågan om Allmänna arvsfondens

 ändamålsbestämmelse har vid flera

 tillfällen varit föremål för

 riksdagsbehandling (se bl.a. bet.

 1981/82:SoU8, 1985/86:SoU3 och 11,

 1986/87:SoU18 och 1989/90:SoU29).

 Riksdagen har avslagit motionsförslag om

 att fondens ändamål skulle utvidgas till

 att avse även insatser för äldre (se bet.

 1988/89:SoU6). Vidare har riksdagen fram-

 hållit att stöd inte skall beviljas för

 åtgärder som det åligger stat eller

 kommun att bekosta och att arvsfondens

 medel huvudsakligen skall användas för

 stöd till frivilliga och ideella

 insatser.

 Under de senaste åren har riksdagen

 vidare avslagit motionsyrkanden (bet.

 1989/90:SoU3 och 29) om att beslut röran-

 de understöd ur Allmänna arvsfonden, i

 stället för av regeringen, skall fattas

 av en styrelse eller nämnd med parla-

 mentarisk förankring. Riksdagen har också

 avslagit motionsyrkanden (bet.

 1989/90:SoU29) om att medel borde åter-

 föras till arvlåtarens kommun och att

 handläggningen av ansökningar om och

 beviljande av medel ur Allmänna

 arvsfonden borde ligga på respektive

 kommuns kommunstyrelse.

 Med anledning av regeringens skrivelse

 (skr. 1989/90:131) med redovisning för

 fördelningen av medel från Allmänna

 arvsfonden under budgetåret 1988/89

 uttalade socialutskottet (bet.

 1989/90:SoU29) att regeringen gett

 ändamålsparagrafen en vid tolkning och

 att det av det redovisade materialet inte

 gått att helt klarlägga om utdelningen av

 medel till stat och kommun skett i

 överensstämmelse med

 ändamålsbestämmelsen. Med anledning av en

 hemställan från utskottet gav riksdagen

 (rskr. 1989/90:318) regeringen till känna

 att en översyn borde göras av arvsfondens

 ändamålsbestämmelse.

 Mot bakgrund av detta tillkallades i

 januari 1991 en särskild utredare för att

 göra en översyn av Allmänna arvsfondens

 ändamålsbestämmelse m.m. Utredaren, som

 antog namnet 1991 års arvsfondsutredning,

 lämnade i november 1992 betänkandet

 Allmänna arvsfonden (SOU 1992:120). Be-

 tänkandet har remissbehandlats.

 7

 Utredarens sammanfattning av

 betänkandet finns i bilaga 1. De lagför-

 slag som läggs fram i betänkandet finns i

 bilaga 2. En förteckning över

 remissinstanserna och en sammanställning

 av remissyttrandena finns i bilaga 3.

 Det framlagda förslaget faller utanför

 Lagrådets granskningsområde.

 4 Nuvarande ordning

 4.1 Allmänna arvsfondens egendom

 Den grundläggande bestämmelsen om

 Allmänna arvsfondens rätt till arv finns

 i 5 kap. ärvdabalken. Av 1 § framgår att

 kvarlåtenskap, till vilken arvsberättigad

 fysisk person saknas, skall tillfalla

 Allmänna arvsfonden.

 Närmare bestämmelser om Allmänna

 arvsfonden finns i lagen (1928:281) om

 allmänna arvsfonden (arvsfondslagen).

 Enligt lagen skall den egendom som

 tillfaller fonden i arv eller genom gåva

 eller testamente utan sammanblandning med

 andra medel förvaltas av Kammarkollegiet

 som en särskild fond för främjande av

 vård och fostran av barn och ungdom samt

 omsorg om handikappade. Vidare tillfaller

 egendom som utlänning efterlämnar här i

 riket Allmänna arvsfonden, om egendomen

 enligt lagen i det land som han var

 medborgare i skulle tillfalla staten,

 kommun, allmän fond eller inrättning.

 En tiondel av de medel som under året

 har flutit in till fonden skall läggas

 till fonden. Återstoden skall tillsammans

 med årets avkastning vara tillgänglig för

 utdelning från och med nästföljande år.

 Regeringen får, om omständigheterna

 föranleder det, till fonden lägga medel

 som är tillgängliga för utdelning. Medel

 får också stå kvar för förräntning för

 att delas ut under kommande år.

 Om ett testamente eller en gåva till

 förmån för fonden förenats med villkor,

 skall regeringen besluta om egendomen

 skall tas emot. Testamente till förmån

 för annan än fonden får godkännas av

 Kammarkollegiet om det inte finns någon

 anledning till klander. Testamente, som

 kan antas vara ett riktigt uttryck för

 arvlåtarens yttersta vilja, får godkännas

 även om det finns anledning till klander.

 Arvsfondens bokförda värde uppgick den

 30 juni 1993 till ungefär 597 miljoner

 kronor och marknadsvärdet till ungefär

 947 miljoner kronor. Under budgetåret

 1992/93 kom det in drygt 154 miljoner

 kronor netto till arvsfonden. Det finns

 för budgetåret 1993/94 ungefär 175

 miljoner kronor att dela ut.

 4.2 Fondens ändamål och fondmedlens

 användningsområde

 Enligt arvfondslagens ändamålsbestämmelse

 (1 §) skall fonden främja vård och

 fostran av barn och ungdom samt omsorg om

 handikappade. Understöd får inte lämnas

 för åtgärd som det åligger stat eller

 kommun att bekosta.

 4.3 Beslut om stöd ur fonden

 Stöd ur fonden ges dels inom ramen för

 särskilt riktade satsningar från

 regeringens sida - specialsatsningar -

 dels genom en löpande prövning av de

 ansökningar som kommer in till fonden.

 Ansökningar som är att hänföra till

 vård av barn och ungdom, fostran av barn

 samt omsorg om handikappade bereds inom

 Socialdepartementet och samtliga beslut

 fattas av regeringen.

 Civildepartementet ansvarar för stöd ur

 Allmänna arvsfonden till främjande av

 fostran av ungdomar (åldrarna 7-25 år).

 Barn- och ungdomsdelegationen, som är ett

 rådgivande organ åt regeringen i frågor

 rörande unga människors uppväxtvillkor,

 handlägger och fattar beslut i dessa

 ärenden. Om ärendet är av principiell

 betydelse eller annars av större vikt

 eller om det är fråga om att lämna stöd

 med mer än 200 000 kronor skall ärendet

 överlämnas till regeringen. Sådana

 ärenden bereds i Civildepartementet och

 beslut fattas av regeringen.

 Ansökningar om stöd ur fonden

 remitteras mer eller mindre formbundet

 till olika myndigheter och organisationer

 för yttrande.

 I regeringskansliet (inkl. Barn- och

 ungdomsdelegationen) är uppskattningsvis

 åtta årsarbetskrafter sysselsatta med

 uppgifter som rör Allmänna arvsfonden.

 Dessa bekostas av budgetmedel.

 4.4 Redovisning och utvärdering av

 beviljat stöd

 Varje mottagare av stöd ur Allmänna

 arvsfonden skall, enligt beslut av

 regeringen eller den myndighet som rege-

 ringen bestämmer, inom en bestämd tid

 komma in med en redogörelse för eller

 utvärdering av den verksamhet som angetts

 i ansökan samt en ekonomisk redovisning

 för användningen av det beviljade

 beloppet. När det gäller privaträttsliga

 subjekt skall redovisningen vara bestyrkt

 av behöriga revisorer. I fråga om

 flerårsprojekt skall i samband med

 ansökan för det följande året ges in en

 lägesrapport och en ekonomisk

 redovisning. Mottagare av större

 projektstöd skall göra mera ingående

 utvärderingar av effekterna av beviljat

 stöd. Särskilda satsningar blir vanligen

 föremål för mer omfattande utvärderingar.

 4.5 Återbetalningsskyldighet

 I beslut om stöd ur arvsfonden föreskrivs

 att belopp som inte förbrukas skall

 betalas tillbaka till fonden.

 Om stöd beviljas i fråga om

 anläggningar m.m. föreskrivs i beslutet

 att mottagaren av medlen skall förbinda

 sig att

 a)snarast och senast inom ett år efter

 det att stödet beviljats fullgöra det

 ändamål som avses med ansökan,

 b)inom tre månader efter det att

 ändamålet fullgjorts till regeringen

 eller den myndighet som regeringen

 bestämmer skicka in ett av revisorer

 bestyrkt räkenskapssammandrag rörande

 de totala kostnaderna för det avsedda

 ändamålet,

 c)upplåta lokaler som anordnats med

 stödet också åt andra ungdoms- och

 handikapporganisationer i den mån detta

 kan ske utan att det väsentligt

 inkräktar på den egna verksamheten samt

 d)om någon av utfästelserna under a)-c)

 inte fullgörs eller om verksamhet som

 avses med stödet upphör, flyttas eller

 undergår väsentlig förändring inom tio

 år efter det att stödet beviljades

 återbetala så stor del av stödet som

 regeringen bestämmer.

 Om stöd har beviljats för båtar skall

 mottagaren förbinda sig att att se till

 att båten och de ombordvarande vid färd

 är försedda med betryggande

 räddningsanordningar, att inte utan

 regeringens medgivande lägga ned eller

 väsentligt inskränka den verksamhet, för

 vilken båten är avsedd att användas, samt

 att om någon av dessa utfästelser inte

 fullgörs att betala tillbaka stödet eller

 del av det till fonden.

 4.6 Förvaltning

 Allmänna arvsfonden förvaltas av

 Kammarkollegiet som en särskild fond,

 skild från statskapitalet. Kollegiet

 företräder vidare arvsfondens intressen,

 för talan och svarar i mål och ärenden

 som rör fonden. Kollegiet bevakar också

 att dödsbo, som fonden har del i,

 avvecklas på ett riktigt sätt. Kollegiet

 får vidare godkänna testamenten till för-

 mån för annan än fonden samt för

 arvsfondens räkning under vissa

 förhållanden besluta om avstående från

 arv och om försäljning av fast egendom

 eller tomträtt som har tillfallit fonden.

 Egendom som har tillfallit fonden anses

 närmast tillhöra staten. Fondens egendom

 ingår dock, som nämnts tidigare, inte i

 den statliga budgeten.

 Allmänna arvsfonden är som särskilt

 rättssubjekt skyldig att betala statlig

 fastighetsskatt. Fonden har sitt säte i

 Stockholm och betraktas i skattehänseende

 som en stiftelse.

 Frågan hur stöd ur fonden skall

 betraktas skatterättsligt är inte regle-

 rad i lag. Kontrolluppgift lämnas dock

 inte och stödet anses inte vara

 skattepliktig inkomst.

 Kammarkollegiet betalar ut beviljat

 stöd efter rekvisition från den som

 beviljats stödet. Belopp som inte

 rekvirerats inom viss tid återgår till

 fonden.

 Kammarkollegiets kostnader för

 medelsförvaltningen av fonden och

 avvecklingen av dödsbon m.m. betalas ur

 fonden. Kostnaderna för detta uppgick

 under budgetåret 1992/93 till ungefär 7

 miljoner kronor. Kollegiets förvaltning

 av fonden revideras av

 Riksrevisionsverket.

 Länsstyrelserna har viss

 tillsynsskyldighet över stödverksamheten.

 4.7 God man

 Om det vid ett dödsfall inte finns någon

 annan arvinge än Allmänna arvsfonden

 eller om fonden är universell testa-

 mentstagare skall god man utses av allmän

 domstol att företräda fonden vid

 boutredningen (7 § arvsfondslagen). Den

 gode mannen står under Kammarkollegiets

 tillsyn och sköter det praktiska arbetet

 med dödsboet. När boutredningen är klar

 redovisar den gode mannen sin förvaltning

 till Kammarkollegiet och betalar

 återstående medel till fonden.

 Om egendom, som inte utgörs av pengar,

 tillfallit arvsfonden som gåva eller

 legat, skall lämplig person förordnas att

 omhänderta och sälja egendomen.

 4.8 Försäljning av fondens egendom

 Kammarkollegiet beslutar om försäljning

 av fast egendom som tillhör Allmänna

 arvsfonden, om egendomens värde är högst

 tio miljoner kronor. Är värdet högre än

 detta belopp beslutar regeringen. Lös

 egendom skall i princip säljas på

 offentlig auktion (8 § arvsfondslagen).

 4.9 Arvsavstående

 I vissa fall får arv som tillfallit

 arvsfonden avstås till någon annan (5 §

 arvsfondslagen). Detta får ske om det med

 hänsyn till uttalanden av arvlåtaren

 eller andra särskilda omständigheter kan

 anses stämma överens med arvlåtarens

 yttersta vilja. Arv får också avstås till

 arvlåtarens släkting eller annan person

 som har stått arvlåtaren nära, om det kan

 anses skäligt. Vidare får arv, som utgörs

 av egendom av väsentlig betydelse från

 kulturhistorisk synpunkt eller från

 natur- eller kulturvårdssynpunkt, avstås

 till en juridisk person som har särskilda

 förutsättningar att ta hand om egendomen

 på ett lämpligt sätt. Däremot kan

 kontanta medel inte avstås för att t.ex.

 ställa i ordning eller bevara sådan egen-

 dom.

 Beslut om avstående av arv fattas av

 regeringen eller, efter regeringens

 bemyndigande, av Kammarkollegiet. I vissa

 fall krävs riksdagens tillstånd, nämligen

 om det rör sig om avstående av egendom

 till ett värde som överstiger 800 000

 kronor. Kammarkollegiet får besluta om

 avstående när värdet av den egendom

 ansökan avser enligt bouppteckningen inte

 överstiger 500 000 kronor. Om det i ett

 ärende om avstående av arv uppkommer

 fråga av särskild vikt från allmän

 synpunkt, skall Kammarkollegiet med eget

 yttrande överlämna ärendet till rege-

 ringen för avgörande.

 Om någon vill att arv som har

 tillfallit fonden skall avstås helt eller

 delvis, skall han ge in ansökan till

 länsstyrelsen i det län där den döde

 senast haft sitt hemvist. Länsstyrelsen

 skall genast underrätta Kammarkollegiet

 om ansökningen samt, sedan utredning

 gjorts, skicka in handlingarna i ärendet

 tillsammans med ett eget yttrande till

 kollegiet. Om kollegiet inte får besluta

 i ärendet skall kollegiet skicka in hand-

 lingarna till regeringen tillsammans med

 eget yttrande.

 För egendom som avstås enligt

 arvsfondslagen utgår arvsskatt till

 staten som om förvärvet har skett genom

 testamente efter den avlidne.

 8

 4.10 Överklagande

 Ett beslut om fördelning av medel ur

 fonden får inte överklagas. Kam-

 markollegiets beslut i frågor om

 avstående av egendom som tillfallit

 fonden får överklagas hos regeringen. I

 övrigt får Kammarkollegiets beslut enligt

 arvsfondslagen inte överklagas (13 §

 arvsfondslagen).

 5. Allmän motivering

 5.1 Utgångspunkter

 Allmänna arvsfonden tillkom, som nämnts

 inledningsvis, i samband med att kusiner

 och avlägsnare släktingar genom en lag år

 1928 uteslöts från arvsrätt.

 Begränsningen av arvsrätten ansågs kräva

 en särskild ordning för att ta hand om

 egendom efter avlidna som inte efterläm-

 nade närmare släktingar och heller inte

 hade förfogat över kvarlåtenskapen genom

 testamente.

 Den år 1928 genomförda begränsningen av

 arvsrätten medförde en betydande

 utvidgning av det allmännas arvsrätt.

 Frågan om användningen av det allmännas

 arv fick därigenom större betydelse.

 Utgångspunkten för lagregleringen av det

 allmännas arvsrätt blev att kvarlåtenskap

 som inflyter till det allmänna på grund

 av att arvsberättigad släkting saknas

 skulle tillfalla en fond, Allmänna

 arvsfonden, och användas för understöd av

 åtgärder till främjande av samhällets

 barnavård. Medlen skulle inte flyta in

 bland statens övriga inkomster. Skälet

 till detta var att en begränsning av

 arvsrätten inte borde ske i syfte att

 bereda staten inkomster för att täcka

 löpande utgifter.

 Syftet med Allmänna arvsfonden har

 varit att den skall främja ändamål som

 står de ofta förekommande testa-

 mentsändamålen nära och att främja sådana

 allmännyttiga ändamål, som regelmässigt

 inte tillgodoses genom anslag av allmänna

 medel.

 Fondens ändamål avsåg alltså

 ursprungligen främjande av barns och

 ungdomars vård och fostran. År 1969 ut-

 vidgades ändamålet till att också avse

 omsorg om handikappade.

 Under de år som gått sedan Allmänna

 arvsfonden tillskapades har

 ändamålsbestämmelsen varit föremål för

 översyn vid flera tillfällen. I flera

 riksdagsmotioner har föreslagits att

 fondens ändamål skall utvidgas till att

 omfatta också äldre personer. Riksdagen

 har avslagit dessa motionsyrkanden bl.a.

 med motiveringen att behovet inom de

 stödberättigade områdena fortfarande är

 stort och att arvsfondens främsta syfte -

 att stimulera till utveckling och pröv-

 ning av nya idéer - annars skulle mot-

 verkas.

 En av huvuduppgifterna för 1991 års

 arvsfondsutredning har varit att pröva

 hur arvsfondslagen och tillämpningen av

 denna motsvarar dagens behov och framtida

 behov av utveckling av verksamheter för

 berörda målgrupper. Utredarens uppgift

 har varit att utifrån rådande praxis

 pröva om lagstiftningen kan förtydligas

 och se över om arvsfondsmedlens

 användningsområden kan få en tydligare

 struktur.

 Enligt gällande ordning har regeringen

 delegerat vissa beslut i frågor som rör

 stöd ur Allmänna arvsfonden. Sålunda har

 bl.a. Barn- och ungdomsdelegationen,

 Statens handikappråd, Statens ungdomsråd,

 Socialstyrelsen och Handikappinstitutet

 fått disponera arvsfondsmedel för stöd

 till olika projekt. Utredarens uppdrag i

 detta sammanhang var att göra en analys

 och bedömning av effekterna av den

 delegering som hittills förekommit och

 överväga möjligheterna att delegera även

 andra grupper av arvsfondsärenden från

 regeringen till en lämplig myndighet.

 Enligt den praxis som utvecklats kan

 bidrag till stat eller kommun inte

 beviljas för sådana åtgärder som det

 åligger staten eller kommunerna att

 bekosta enligt lag eller författning.

 Praxis innebär också att det för att stöd

 skall beviljas i allmänhet krävs att det

 rör sig om verksamhet som innebär

 förnyelse och utveckling. Stöd lämnas

 enligt praxis inte till enskilda. Inte

 heller ges stöd till utlandsresor eller

 till verksamhet som bedrivs utomlands.

 Utredarens uppgift har också varit att

 analysera behovet av uppföljning och

 erfarenhetsspridning samt föreslå

 åtgärder för att tillgodose dessa behov.

 5.2 Allmänna arvsfondens egendom

 Regeringens förslag: Allmänna arvsfonden

 består av egendom som tillfallit fonden

 genom arv, gåva, testamente,

 förmånstagarförordnande i

 försäkringsavtal eller domstolsbeslut.

 Utredarens förslag: Överensstämmer med

 regeringens.

 Remissinstanserna: Förslaget har inte

 kommenterats särskilt.

 Skälen för regeringens förslag:

 Enligt nuvarande ordning består Allmänna

 arvsfonden av egendom som tillfallit

 fonden genom arv, gåva eller testamente.

 Det framgår alltså inte av lagen att

 egendom kan tillfalla fonden genom

 förmånstagarförordnande i försäk-

 ringsavtal. Fonden kan dock vara förmåns-

 tagare t.ex. i ett

 förmånstagarförordnande till "arvingar".

 I förordnandet kan ha angetts att

 förmånstagare skall vara i första hand

 försäkringstagarens make eller en

 namngiven person och i andra hand hans

 arvingar. Om andra arvingar än Allmänna

 arvsfonden saknas kan försäkringsbeloppet

 därigenom komma att tillfalla fonden.

 Sådana förordnanden är vanliga vid både

 individuell försäkring och i villkors-

 förordnande i gruppförsäkring.

 Det är självklart att Allmänna

 arvsfonden också bör kunna tillgodogöra

 sig egendom i de fall då fonden ut-

 tryckligen angetts som förmånstagare i

 ett försäkringsavtal. Detta bör framgå av

 lagen.

 9

 Även medel som tillfallit Allmänna

 arvsfonden vid en likvidation av ett

 aktiebolag m.m. bör i lagen nämnas bland

 den egendom som ingår i Allmänna

 arvsfonden.

 5.3 Arvsfondens ändamålsbestämmelse och

 arvsfondsmedlens användningsområde

 Regeringens förslag: Allmänna arvsfonden

 skall ha till ändamål att ge stöd till

 verksamhet av ideell karaktär till förmån

 för barn, ungdomar och personer med

 funktionshinder. För sådana ändamål får

 stöd ur arvsfonden lämnas till nyskapande

 och utvecklande verksamhet. Stöd får

 lämnas till organisation som bedriver

 ideell verksamhet. Om det finns särskilda

 skäl får stöd lämnas även till offentlig

 huvudman. Stöd får inte lämnas till

 enskilda personer. Stöd får också, om det

 bedöms som särskilt angeläget, lämnas som

 bidrag till ideella organisationers

 anläggningar, lokaler eller utrustning.

 Utredarens förslag: Allmänna arvsfonden

 skall ha till ändamål att utveckla och

 stödja verksamhet till förmån för barn,

 ungdomar och handikappade. För sådant

 ändamål skall stöd lämnas till ideell

 verksamhet. Om det finns särskilda skäl

 får stöd lämnas även till offentlig verk-

 samhet. Stöd får inte lämnas till

 enskilda personer. I ett särskilt

 yttrande i utredningen lämnas förslag som

 i princip överensstämmer med regeringens.

 Remissinstanserna: Majoriteten av de

 remissinstanser som kommenterat förslaget

 är positiva till utredarens förslag.

 Några remissinstanser framhåller vikten

 av att en viss del av arvsfondens medel

 avsätts för stöd till organisationers

 lokaler m.m. Barn- och

 ungdomsdelegationen, Riksförbundet av

 intresseföreningar för schizofreni, Rädda

 barnen och Röda korset tillstyrker de

 förslag som lämnas i det särskilda

 yttrandet.

 Skälen för regeringens förslag:

 Målgrupperna

 De målgrupper som i dag kommer i fråga

 för stöd ur Allmänna arvsfonden är barn

 och ungdomar upp till 25 år samt

 människor med funktionshinder.

 Utgångspunkten vid inrättandet av

 Allmänna arvsfonden var att arvs-

 fondsmedlen skulle gå till ett på förhand

 bestämt allmännyttigt ändamål. Att

 ändamålet bestämdes till främjande av

 barns och ungdomars vård och fostran

 motiverades i första hand av sociala

 skäl. I andra hand betonades arvets

 viktigaste funktion, nämligen att sörja

 för det uppväxande släktet och underlätta

 för detta att fylla sin uppgift till sam-

 hällets bästa. Ändamålsbestämmelsens

 utvidgning till att omfatta också

 omsorgen om funktionshindrade ansågs på

 sin tid vara väl förenlig med de tanke-

 gångar som kommit till uttryck i samband

 med arvsfondslagens tillkomst. I övrigt

 har fondens ändamål varit klart avgränsat

 och inriktat på bestämda persongrupper

 samt varit avsett för vissa angivna

 uppgifter.

 Barn och ungdomar, som bor i Sverige,

 lever i dag huvudsakligen under goda

 förhållanden. Vi har i Sverige en

 internationellt sett låg spädbarns- och

 barnadödlighet. De flesta barn har god

 fysisk och psykisk hälsa. Dagens barn

 växer upp i ett välorganiserat samhälle

 där deras familjers grundläggande behov

 är tillgodosedda.

 Men det finns också en annan bild av

 barnens situation i dagens väl-

 färdsamhälle. Det finns t.ex. många barn

 som är särskilt utsatta och sårbara till

 följd av missförhållanden i hemmet,

 funktionshinder eller invandring. En del

 barn har hälsoproblem och det finns barn

 med olika typer av utvecklingsavvikelser.

 Drogmissbruk och brottslighet bland

 ungdomar är ett i dag växande problem.

 Huvudansvaret för vård och fostran av

 barn och ungdomar ligger på familjen.

 Samhällets insatser skall ses som ett

 komplement till hemmets ansvar. FN:s

 barnkonvention är ett grundläggande

 dokument när det gäller barns och

 ungdomars rättigheter. Konventionen

 omfattar i princip alla viktiga

 samhällsområden som berör barn och

 ungdomar. Det ansvar som samhället har

 för att barn och ungdomar får växa upp

 under goda förhållanden kommer också till

 utryck genom socialtjänstlagen

 (1980:620). Också i övrigt har vi i

 Sverige en lagstiftning som i hög grad

 utgår från barns behov och rättigheter.

 Men det räcker inte med lagstiftning för

 att tillförsäkra barn och ungdomar goda

 uppväxtvillkor. För att en lagstiftning

 skall få fullt genomslag krävs ekonomiska

 och personella resurser samt ett

 personligt engagemang. I framför allt

 sistnämnda hänseende spelar frivilliga

 och ideella krafter en stor roll.

 Dagens ungdomar växer upp i ett

 samhälle som förändras i snabb takt.

 Därmed förändras också ungdomars

 livsstilar och behov snabbare än

 tidigare. Det internationella

 engagemanget ökar. Det är därför

 angeläget att genom stöd ur fonden kunna

 stimulera en utveckling inom olika

 områden som berör ungdomar, men som inte

 alltid kan förutses. Ungdomars

 möjligheter till personligt ansvar och

 delaktighet i samhällsutveckligen är

 därvid centrala utgångspunkter.

 Handikappfrågorna har hög prioritet i

 regeringens politik. På förslag av rege-

 ringen har riksdagen beslutat om flera

 viktiga handikappolitiska förbättringar,

 som började gälla den 1 januari 1994. Då

 trädde bl.a. lagen (1993:387) om stöd och

 service till vissa funktionshindrade i

 kraft. Genom den ges svårt

 funktionshindrade personer en lagstadgad

 rätt till olika insatser för stöd och

 service. Vid samma tidpunkt infördes

 också en ny statlig stödform, s.k.

 assistansersättning. Ersättningen är

 avsedd att täcka kostnader för personlig

 assistans för personer med svåra funk-

 tionshinder. Även i andra viktiga avseen-

 den innebär riksdagens beslut att stödet

 till funktionshindrade personer förbätt-

 ras.

 Trots dessa reformer och andra

 förbättringar som genomförts finns det

 alltjämt hinder för funktionshindrades

 fulla delaktighet och jämlikhet i

 samhället. Allmänna arvsfonden har en

 viktig funktion att fylla i ansträng-

 ningarna med att undanröja dessa hinder.

 Genom stöd ur fonden kan framför allt

 handikapporganisationerna och andra

 ideella organisationer ges möjligheter

 att initiera och driva försöks- och ut-

 vecklingsprojekt inom handikappområdet.

 Dessa projekt utgör ofta viktiga komp-

 lement till de insatser som staten,

 kommunerna och landstingen svarar för.

 Det finns åtskilliga exempel på

 stödformer för funktionshindrade

 personer, som i dag är etablerade men som

 kommit till genom satsningar ur Allmänna

 arvsfonden.

 Ekonomiskt stöd från Allmänna

 arvsfonden har de senaste åren lämnats

 till nyskapande och utvecklande projekt

 som har haft till syfte att pröva nya

 verksamheter eller utveckla nya metoder i

 redan etablerade verksamheter. Fondmedel

 har vidare lämnats för inköp av samt ny-,

 om- och tillbyggnad av

 handikapporganisationernas rekreations-

 och fritidsanläggningar. Stöd ur

 arvsfonden har också lämnats till lokaler

 för ungdomsverksamhet, bl.a. scoutgårdar

 och ungdomslokaler inom trossamfund och

 idrottsrörelser.

 Handikapporganisationernas centrala och

 regionala organisationer har beviljats

 stöd för att utrusta sina kanslier. Stöd

 har vidare lämnats till inköp och

 upprustning av båtar och utbild-

 ningsfartyg. Slutligen har stöd ur

 arvsfonden lämnats till vissa utbild-

 nings- och informationsaktiviteter, bl.a.

 projekt med anknytning till FN:s

 konvention om barnets rättigheter.

 Stöd ur Allmänna arvsfonden har lämnats

 endast till juridiska personer, t.ex.

 föreningar, stiftelser och organisa-

 tioner, vars verksamhet huvudsakligen är

 av ideell karaktär. I en del fall har

 stöd lämnats till statliga myndigheter,

 landsting och kommuner.

 De ändamål för vilka stöd ur Allmänna

 arvsfonden lämnats har under årens lopp

 begränsats betydligt genom den praxis som

 uppkommit. Ändå har det ifrågasatts om

 stöd ur fonden har lämnats till verksam-

 heter som inte omfattas av det

 fastställda ändamålet för fondens verk-

 samhet. Bland annat har, som tidigare

 nämnts, socialutskottet ansett att

 regeringen har gett ändamålsbestämmelsen

 en vid tolkning (bet. 1989/90:SoU29).

 Utskottet har därvid anfört att det inte

 kunnat utläsas huruvida stöd har utgått

 till en offentlig huvudman för verksamhet

 som det ålegat denne att utföra.

 Däremot torde det finnas en bred

 enighet om att Allmänna arvsfondens

 målgrupper också i fortsättningen bör

 vara barn, ungdomar och personer med

 funktionshinder. Inte någon remissinstans

 har ifrågasatt detta. Frågan är i stället

 om det finns anledning att utvidga

 arvsfondens ändamål till att omfatta

 också andra målgrupper som kan anses ha

 ett särskilt behov av bidrag, t.ex. äldre

 personer, flyktingar, socialt utslagna

 eller brottsoffer.

 Det belopp i Allmänna arvsfonden, som

 var tillgängligt för utdelning uppgick

 budgetåret 1992/93 till cirka 166

 miljoner kronor. Detta belopp utgör

 mindre än en tiondels procent av

 årsomsättningen för den sociala sektorn i

 Sverige. Allmänna arvsfonden har hittills

 inte varit i en sådan situation att det

 för utdelning tillgängliga beloppet inte

 har kunnat delas ut. Fondmedlen anses

 tvärtom otillräckliga. Detta har lett

 till att kraven på den sökandes

 egeninsats undan för undan har skärpts

 och att en allt hårdare prioritering görs

 mellan ansökningarna. Det finns alltså i

 dag inte något utrymme för att utvidga

 arvsfondens ändamål till att omfatta nya

 målgrupper utan att minska utrymmet för

 stöd till barn, ungdomar och

 funktionshindrade personer.

 Det finns enligt regeringens mening

 inte någon anledning anta att behovet av

 stöd från Allmänna arvsfonden skulle bli

 mindre i framtiden för de målgrupper som

 för närvarande omfattas av ändamålet med

 Allmänna arvsfonden.

 Som tidigare anförts har syftet med

 Allmänna arvsfonden alltifrån början

 varit att främja ändamål som står testa-

 mentsändamålen nära och som främjar

 sådana allmännyttiga ändamål. Det har

 varit fråga om ändamål som regelmässigt

 inte tillgodoses genom anslag av allmänna

 medel. Arvet har traditionellt haft ett

 socialt syfte som gått ut på att bidra

 till det uppväxande släktets underhåll

 och fostran.

 En utvidgning av arvsfondens ändamål

 till ytterligare målgrupper skulle, med

 oförändrad utdelningspraxis, vara ägnad

 att splittra den stödverksamhet som

 Allmänna arvsfonden bedriver.

 Möjligheterna att göra effektiva insatser

 på angelägna områden skulle därmed

 minska.

 Med hänvisning till det sagda anser

 regeringen i likhet med utredaren att

 Allmänna arvsfondens ändamål också i

 fortsättningen bör omfatta endast

 målgrupperna barn, ungdomar och personer

 med funktionshinder.

 Allmänna arvsfondens ändamål

 Vid den granskning av rådande praxis, som

 utredaren har gjort, har framkommit att

 Allmänna arvsfondens medel huvudsakligen

 har använts för att utveckla ideell och

 offentlig verksamhet i fråga om barn,

 ungdomar och personer med

 funktionshinder. Stöd ur fonden har

 inriktats på initiativ till ny verksamhet

 och vidareutveckling av befintlig verk-

 samhet.

 Utredaren har föreslagit att den

 huvudsakliga inriktningen även i fort-

 sättningen blir att utveckla verksamheter

 till förmån för fondens målgrupper. Men

 för att bryta funktionshindrade personers

 isolering, ge dem en aktiv och

 meningsfull fritid samt en möjlighet till

 delaktighet och minskat beroende föreslår

 utredaren också att fonden även i fram-

 tiden skall ha möjlighet att - utan

 särskilt utvecklingskrav - lämna stöd

 till olika investeringar som t.ex.

 rekreations- och fritidsanläggningar för

 funktionshindrade och till utrustning av

 handikapporganisationernas kanslier.

 Vidare bör fonden enligt utredaren,

 liksom nu, kunna lämna bidrag till

 kostnaderna för om-, till- och nybyggnad

 av ungdomslokaler. Utredaren anser också

 att arvsfonden även i fortsättningen

 skall ges möjlighet att stödja olika

 informations- och utbildningsinsatser.

 Allmänna arvsfondens ändamålsinriktning

 har alltid varit framåtsyftande. En

 strävan har varit att stimulera till

 utveckling och prövande av nya idéer.

 Från denna utgångspunkt innebär nuvarande

 praxis - att i vissa fall ge stöd åt

 verksamhet utan krav på förnyelse och ut-

 veckling - ett avsteg från den

 principiella inriktningen av ändamålet.

 10

 Regeringens förslag har som

 utgångspunkt att stöd ur arvsfonden inte

 får ges till befintlig och kontinuerlig

 verksamhet. Enligt regeringens

 uppfattning kan det dock även finnas

 investeringsbehov inom de ifrågavarande

 målgruppernas verksamhet som är särskilt

 angelägna att stödja och som inte

 finansieras genom statliga bidrag.

 Staten ger idag bidrag till allmänna

 samlingslokaler. Samlingslokalerna är

 till för alla målgrupper. Bl.a. kan

 bidrag lämnas till handikappanpassning av

 lokaler. Därutöver finns inga särskilda

 statsbidrag till lokaler, t.ex.

 ungdomslokaler. En särskild översyn av

 statens bidrag till allmänna

 samlingslokaler (dir. 1993:65) pågår för

 närvarande. Utredningen skall bl.a.

 belysa vilka behov som skall prioriteras

 när det gäller det framtida stödet till

 lokaler.

 Mot denna bakgrund anser regeringen att

 stöd ur Allmänna arvsfonden som

 huvudregel endast skall lämnas till

 förnyande och utvecklande verksamhet.

 Dessutom kan, om det bedöms som särskilt

 angeläget, stöd även kunna lämnas till

 ideella organisationers anläggningar,

 lokaler, inventarier och utrustning, om

 dessa behövs för att en verksamhet skall

 kunna utvecklas. Stödet skall då avse

 kostnader som inte kan täckas genom

 statliga bidrag.

 Stöd ur Allmänna arvsfonden bör inte

 heller i fortsättningen få lämnas som ett

 allmänt drift- eller organisationsstöd.

 Fondmedlens användningsområde

 Vid Allmänna arvsfondens tillkomst var

 inriktningen att fondmedlen i första hand

 skulle tas i anspråk av kommuner och

 landsting. Först om det inte fanns några

 ansökningar om stöd från kommuner eller

 landsting kunde disponibelt belopp

 användas på annat sätt för samhällets

 barnavård. Man syftade därmed på

 föreningar och stiftelser, vilka hade

 till uppgift att tillgodose samma syften

 som samhällets barnavårdande verksamhet.

 I och med den allmänna

 välståndsutvecklingen har kommuner och

 landsting numera genom lagstiftning

 ålagts ett ansvar för verksamheter som

 tidigare fick stöd ur arvsfonden. Det är

 numera inte kommunerna som dominerar

 bland medelsmottagarna utan de ideella

 föreningarna.

 Regeringen anser det angeläget att den

 inriktning, som stödet ur Allmänna

 arvsfonden numera har, bör gälla också i

 fortsättningen. Fondmedlen bör alltså

 bara kunna användas till verksamheter som

 har en ideell inriktning.

 Utredaren har föreslagit att

 arvsfondsmedlen i första hand skall

 lämnas till ideell verksamhet. Uttrycket

 "ideell verksamhet" tar sikte på sådan

 verksamhet som bedrivs av ett icke

 offentligt organ utan eget vinstsyfte och

 som är befriad från statlig inkomstskatt

 för inkomstslaget näringsverksamhet.

 Regeringen anser, i likhet med vad som

 anförts i det särskilda yttrandet, att

 det i lagtexten bör betonas att verk-

 samhet som får stöd ur fonden skall ha en

 ideell karaktär. Det bör alltså klart

 framgå att varken kommersiell verksamhet

 eller offentliga åtaganden kan bli

 föremål för stöd ur fonden. Vidare bör,

 som anförts i det särskilda yttrandet,

 markeras att stöd enligt huvudregeln

 endast får lämnas till en organisation

 vars syfte är att organisera och bedriva

 ideell verksamhet.

 Vad därefter gäller stöd till

 verksamhet som bedrivs av det allmänna

 skiljer man för närvarande på frivillig

 och obligatorisk offentlig verksamhet.

 Med frivillig offentlig verksamhet avses

 sådan verksamhet som bedrivs inom ramen

 för det offentliga organets allmänna

 kompetens i den omfattning som organet

 självt bestämmer. Med obligatorisk

 offentlig verksamhet avses sådan

 verksamhet som det allmänna är skyldigt

 att tillhandahålla. I dag får, som

 tidigare nämnts, stöd ur arvsfonden inte

 lämnas för en åtgärd, som det enligt lag

 eller annan författning åligger stat

 eller kommun att bekosta.

 Utredaren har anfört att det vid

 tolkningen av vad som åligger stat och

 kommun att bekosta uppkommer svårigheter

 att närmare bestämma omfattningen av det

 allmännas ansvar. Enligt vad utredaren

 framhåller tycks de bidragsbeviljande

 myndigheterna tolka föreskriften så att

 det är möjligt att ge stöd ur arvsfonden

 för utveckling av verksamhet eller

 försöksverksamhet inom det allmännas

 obligatoriska ansvarsområde.

 Utredarens förslag i denna del bygger

 på tanken att i detta sammanhang

 jämställa all offentlig verksamhet och

 begränsa möjligheterna att lämna stöd ur

 fonden genom att föreskriva att det skall

 finnas särskilda skäl för att stöd skall

 få lämnas till offentlig verksamhet.

 Enligt utredarens förslag skall alltså

 både obligatorisk och frivillig offentlig

 verksamhet i princip kunna bli föremål

 för stöd ur arvsfonden. Genom att införa

 krav på särskilda skäl markeras att

 fonden inte generellt får tas i anspråk

 för verksamheter som det åligger det

 allmänna att bekosta.

 Regeringen anser att stöd ur arvsfonden

 bör kunna lämnas till offentlig huvudman

 om det finns särskilda skäl.

 Utredaren har föreslagit att stöd skall

 kunna lämnas till offentlig verksamhet.

 Regeringen anser emellertid att det i

 sammanhanget är bättre att använda

 uttrycket offentlig huvudman, som i och

 med den snabba förändring som för

 närvarande sker inom den offentlig

 finansierade och/eller offentligt

 organiserade verksamheten framstår som

 ett mer ändamålsenligt och flexibelt

 begrepp än offentlig verksamhet.

 Särskilda skäl kan t.ex. vara att

 offentlig huvudman tillsammans med en

 ideell organisation vill utveckla

 frivilliga och ideella insatser eller då

 en kommun i samverkan med en grupper

 personer som inte organiserat sig

 juridiskt vill utveckla en verksamhet.

 Villkoret bör dock även i fråga om stöd

 till det allmänna vara att verksamheten

 har en ideell karaktär. Stöd bör i dessa

 fall inte kunna lämnas till

 investeringar.

 11

 5.4 Vem fördelar stöd ur arvsfonden?

 Regeringens förslag: En ny statlig

 myndighet, Arvsfondsdelegationen,

 inrättas under Socialdepartementet. Rege-

 ringen, eller efter regeringens bemyn-

 digande, Arvsfondsdelegationen eller

 annan myndighet beslutar om stöd ur

 fonden. Stöd ur fonden beslutas inom de

 medelsramar som regeringen bestämmer och

 enligt regeringens riktlinjer.

 Utredarens förslag: Överensstämmer i

 huvudsak med regeringens.

 Remissinstanserna: Majoriteten av de

 remissinstanser som behandlat förslaget

 är positiv till utredarens förslag. Hov-

 rätten över Skåne och Blekinge anser dock

 att en nyinrättad myndighet bör vara

 fristående från regeringskansliet.

 Alternativt bör man enligt hovrätten

 uppdra åt någon befintlig myndighet,

 t.ex. Kammarkollegiet, att fördela arvs-

 fondsmedel. Statskontoret anser också att

 en ny myndighets kansli bör kunna knytas

 till en befintlig myndighet t.ex.

 Socialstyrelsen. Kammarkollegiet anser

 att utdelningen av stöd ur fonden skall

 vara mera fristående från regeringen än

 vad utredningen föreslagit och att Kam-

 markollegiet är en lämplig s.k.

 värdmyndighet för en Arvsfondsdelegation.

 Demensförbundet avstyrker inrättandet av

 en Arvsfondsdelegation på grund av risk

 för dubbelarbete eftersom vissa

 ansökningar skall ligga kvar hos rege-

 ringen. Även Unga synskadade är skeptiska

 till inrättandet av en särskild myndighet

 eftersom den nuvarande organisationen

 enligt dess uppfattning fungerat väl.

 Riksrevisionsverket framhåller att det

 finns anledning att närmare pröva

 förutsättningarna för att samla allt

 ansvar för Allmänna arvsfonden i en och

 samma organisation. Statens ungdomsråd

 och Samarbetsnämnden för statsbidrag till

 trossamfund anser att fördelningen av

 arvsfondsmedel i vissa fall även i

 fortsättningen bör kunna delegeras till

 myndigheter.

 Skälen för regeringens förslag:

 Fram till år 1969 var regeringen enda

 beslutande organ i frågor om stöd ur

 Allmänna arvsfonden. Genom en lagändring

 det året öppnades möjlighet för

 regeringen att i vissa fall delegera

 beslutanderätten till en underordnad

 myndighet.

 Den tillämpade ordningen - att

 regeringen har haft att göra de

 policybetonade och samhällspolitiska

 ställningstagandena medan detalj-

 regleringen i huvudsak flyttats över till

 underlydande myndigheter - har inneburit

 väsentliga fördelar. Regeringen har

 snabbt och smidigt kunnat leda

 utvecklingen, vilket har varit av stor

 betydelse eftersom normerna för

 bidragsgivningen är mycket knapphändigt

 reglerade i arvsfondslagen. Genom den

 nuvarande ordningen har anspråken på

 enhetlighet och effektivitet kunnat

 förenas med en betydande handlingsfrihet.

 Fördelningen av arvsfondsmedel har

 tillkommit i ett särskilt syfte och för

 särskilt angivna ändamål. Regeringen

 anger årligen den kommande inriktningen

 för stöd ur fonden och fattar beslut om

 särskilda satsningar. Fördelningen av

 arvsfondsmedel sker därmed utifrån en

 bedömning av vad som framstår som mest

 angeläget i ett allmänt

 samhällsperspektiv. Man kan därför säga

 att arvsfonden har kommit att fylla en

 funktion i barn-, ungdoms- och

 handikappolitiken.

 Regeringen anser sammantaget att

 fördelarna med att ha kvar den över-

 gripande beslutanderätten hos regeringen

 är så stora att någon ändring av

 nuvarande ordning i det hänseendet inte

 bör komma i fråga.

 Efter en ändring i arvsfondslagen år

 1969 kan regeringen alltså delegera till

 någon annan myndighet att besluta i

 frågor om stöd ur Allmänna arvsfonden.

 Under 1980-talet har möjligheten att

 delegera tillämpats bl.a. genom att Barn-

 och ungdomsdelegationen årligen fått

 disponera arvsfondsmedel (numera 25

 procent av disponibla utdelningsmedel)

 för stöd till projekt för fostran av

 ungdom. Statens handikappråd har fått

 medel för att kunna stödja projekt som

 utvecklar fritidsverksamhet för

 funktionshindrade personer.

 Socialstyrelsen har fått medel för att

 stödja projekt med syfte att utveckla

 modeller för arbete och sysselsättning

 för funktionshindrade och för att

 utveckla stödet i fråga om anhöriga till

 funktionshindrade personer. Statens

 ungdomsråd har fått regeringens uppdrag

 att fördela medel till projekt som syftar

 till att skapa träffpunkter för ungdomar.

 Slutligen har medel ur arvsfonden ställts

 till Handikappinstitutets förfogande för

 att utveckla bl.a. datateknik som kan öka

 funktionshindrade personers själv-

 ständighet och oberoende.

 Enligt regeringsformen skall i princip

 alla regeringsärenden avgöras av

 regeringen som kollektiv. I motiveringen

 till denna bestämmelse anförde

 departementschefen i

 grundlagspropositionen (prop 1973:90 s.

 184) dels att en sådan regel förutsätter

 att regeringens arbete kan begränsas till

 sådana angelägenheter som typiskt sett

 kräver ett ställningstagande från

 regeringsorganet, dels att det var ange-

 läget att arbetsmängden ytterligare

 reduceras genom decentralisering av

 ärendegrupper.

 Även om alltså den övergripande och

 policybetonade beslutanderätten i fråga

 om stöd ur fonden enligt vår mening bör

 ligga kvar hos regeringen finns det skäl

 att överväga en delegering av de arvs-

 fondsärenden som typiskt sett inte kräver

 ett ställningstagande från regeringens

 sida. Det gäller t.ex. alla detaljärenden

 där det bildats en fast praxis.

 Enligt nuvarande ordning förekommer

 alltså viss delegation av be-

 slutanderätten till andra organ. Enligt

 utredaren fungerar delegationen

 tillfredsställande på ungdomssidan. Detta

 har uppenbarligen att göra med att

 delegationen skett till ett organ som

 varit nära knutet till regeringskansliet,

 Barn- och ungdomsdelegationen. Någon

 motsvarighet till en sådan delegation

 finns inte på handikappområdet.

 En mera allmän decentralisering av

 beslutanderätten är enligt regeringens

 uppfattning ägnad att skapa oenhetlighet

 vid prövningen av arvsfondsärenden.

 Möjligheterna att väga olika behov mot

 varandra skulle minska. Dessutom skulle

 möjligheterna till uppföljning och erfar-

 enhetsspridning kunna försvåras. Om

 beslutandemyndigheten inte är knuten till

 regeringen skulle man dessutom gå miste

 om den dialog mellan regeringskansliet

 och berörda samhällssektorer, som är så

 viktig i sammanhanget.

 Regeringen anser därför i likhet med

 utredaren och de flesta remissinstanser

 att övervägande skäl talar för att

 arvsfondsärenden, som inte har en

 övergripande policykaraktär, delegeras

 till en särskild myndighet. Regeringen

 bör dock ha möjlighet att delegera

 beslutanderätten i arvsfondsärenden även

 till andra myndigheter, exempelvis Sta-

 tens ungdomsråd. Denna möjlighet kan

 utnyttjas om det skulle anses

 ändamålsenligt i vissa särskilda typer av

 ärenden.

 Regeringen föreslår att en ny myndighet

 skapas benämnd Arvsfondsdelegationen.

 Delegationen bör ha till huvudsaklig

 uppgift att fördela medel ur Allmänna

 arvsfonden, att följa upp projekt som

 beviljats stöd samt att informera

 allmänheten om arvsfondens ändamål och

 fondmedlens användningsområde (se vidare

 avsnitt 5.10). Det bör, efter samma

 modell som gäller för Barn- och

 ungdomsdelegationen, i en särskild

 förordning närmare regleras vilka upp-

 gifter delegationen skall ha.

 Regeringens förslag innebär

 sammanfattningsvis följande. Varje år

 skall regeringen fatta beslut om

 övergripande principer för fördelningen

 av medel ur Allmänna arvsfonden.

 Ansökningar om stöd ur Allmänna

 arvsfonden ställs till

 Arvsfondsdelegationen eller den myndighet

 som handlägger ifrågavarande ärenden om

 stöd ur arvsfonden. Beslut i ärenden av

 principiell betydelse eller annars av

 större vikt skall överlämnas till rege-

 ringen. Likaså skall ärenden i fråga om

 stöd som rör betydande belopp överlämnas

 till regeringen. Ett riktmärke bör därvid

 vara att om stödet väntas överstiga

 300 000 kronor i dagens penningvärde bör

 ärendet överlämnas till regeringen.

 Arvsfondsdelegationen bör vara en

 statlig myndighet inom regeringskansliet.

 Delegationen bör bestå av tjänstemän inom

 regeringskansliet och bör organisatoriskt

 sortera under Socialdepartementet.

 Ledamöterna i delegationen bör utses av

 regeringen. Beredningen av ärendena om

 stöd ur arvsfonden bör liksom hittills

 ske inom resp. fackdepartement

 (Socialdepartementet och Civildepartemen-

 tet).

 Frågor om stöd ur Allmänna arvsfonden

 som Arvsfondsdelegationen har att pröva

 bör kunna överlåtas åt ordföranden, åt

 någon annan ledamot eller åt en grupp av

 ledamöter.

 Utredaren har föreslagit att beslut om

 stöd ur fonden fattas sektorsvis genom

 att särskilda beslutsenheter för mål-

 grupperna barn, ungdomar och personer med

 funktionshinder inrättas inom

 Arvsfondsdelegationen. Grunden för

 förslaget är att möjliggöra korta

 handläggningstider och täta

 beslutstillfällen.

 Den möjlighet att delegera

 beslutsfattande till ordförande eller

 ledamöter som föreslås kan enligt

 regeringens mening fylla samma funktion

 som en sektorsvis uppdelning. Det finns

 därför inte skäl att göra den typ av

 ärendeindelning som utredaren föreslagit.

 12

 5.5 Handläggningen av ärenden om stöd ur

 fonden m.m.

 Regeringens förslag:

 Ansökningsförfarandet och skyldigheten

 att redovisa hur arvsfondsmedlen har

 använts lagregleras. Redovisningen av

 användningen av medlen sker till

 Arvsfondsdelegationen eller den myndighet

 som annars beviljat stödet. Den som har

 tagit emot stöd ur Allmänna arvsfonden

 skall vara skyldig att hålla medlen

 avskilda om inte annat föreskrivs i

 beslutet om stöd. Arvsfondsmedel som inte

 har förbrukats inom föreskriven tid eller

 för avsett ändamål skall betalas

 tillbaka. Om mottagaren har förorsakat

 att stöd ur fonden felaktigt har lämnats

 eller lämnats med för högt belopp och han

 borde ha insett detta skall han betala

 tillbaka det som betalats ut för mycket.

 Kammarkollegiet beslutar om

 återbetalning av stöd ur fonden och får

 helt eller delvis efterge återbetal-

 ningsskyldigheten om det finns särskilda

 skäl.

 Utredarens förslag: Överensstämmer i

 princip med regeringens. Utredaren har

 dock ansett att frågan om återbetalning

 skall prövas av Arvsfondsdelegationen.

 Remissinstanserna: De remissinstanser

 som uttalat sig tillstyrker förslaget.

 Skälen för regeringens förslag:

 Ansökningsförfarandet

 Enligt nuvarande ordning finns det inte

 några bestämmelser om själva

 ansökningsförfarandet. Utredaren har

 funnit att denna ordning inte är

 tillfredsställande. Ansökningarna är ofta

 inte kompletta och handläggarna av

 arvsfondsärenden måste sätta av mycket

 tid för att hjälpa allmänheten till

 rätta.

 Regeringen anser i likhet med utredaren

 att det är ändamålsenligt att i en ny

 arvsfondslag införa allmänna bestämmelser

 om vad en ansökan skall innehålla.

 Detaljerade föreskrifter i detta

 hänseende bör införas i en arvsfonds-

 förordning.

 Regeringen föreslår att en ansökan om

 stöd ur arvsfonden alltid skall göras

 skriftligen hos Arvsfondsdelegationen

 eller den myndighet som har att handlägga

 ifrågavarande ärenden. Om ärendet är av

 sådan karaktär att det är regeringen som

 skall besluta i ärendet skall det lämnas

 över till regeringen. En ansökan skall

 innehålla de uppgifter som behövs för att

 bedöma sökandens rätt till stöd ur fon-

 den. Vilka särskilda uppgifter som behövs

 bör framgå av en arvsfondsförordning.

 Ansökan skall vara undertecknad av

 sökanden eller dennes ombud.

 13

 Om en ansökan inte uppfyller

 föreskrifterna bör sökanden få en möj-

 lighet att komplettera den. Om sökanden

 inte följer en sådan anmaning får ansökan

 prövas i befintligt skick.

 Skyldighet att hålla arvsfondsmedel

 avskilda

 Om utmätning görs hos den som har tagit

 emot stöd ur Allmänna arvsfonden eller om

 denne går i konkurs kan arvsfondsmedlen

 komma att tas i anspråk för att täcka

 dennes skulder. Med hänsyn till ändamålet

 med Allmänna arvsfonden är det enligt

 regeringens uppfattning mycket

 otillfredställande om arvsfondsmedlen kan

 användas för att täcka skulder som inte

 har samband med det ändamål för vilket

 arvsfondsmedel beviljats.

 Enligt 3 kap. 3 § konkurslagen

 (1987:632) ingår i ett konkursbo all

 egendom som tillhörde gäldenären vid kon-

 kursutbrottet eller som tillfaller denne

 under konkursen och som är sådan att den

 kan utmätas. Egendom som finns hos

 gäldenären vid konkursutbrottet anses

 tillhöra denne om det inte framgår att

 egendomen tillhör någon annan. Den som

 äger egendom som finns i gäldenärens

 besittning har rätt att få ut denna.

 Sådan s.k. separationsrätt gäller bl.a.

 egendom till vilken äganderätten inte har

 övergått till gäldenären samt gods som

 innehas i kommission. I fråga om kontanta

 medel har ägaren separationsrätt om det

 rör sig om s.k. redovisningsmedel. Med

 redovisningsmedel avses medel som gälde-

 nären har tagit emot för annans räkning

 med skyldighet att redovisa för dem (se

 lagen [1944:181] om redovisningsmedel).

 Enligt huvudregeln krävs för

 separationsrätt att gäldenären har

 avskilt medlen t.ex. genom att sätta in

 dem på ett särskilt bankkonto.

 Stöd ur Allmänna arvsfonden utgör

 normalt inte redovisningsmedel hos

 mottagaren. Att mottagaren är skyldig att

 i förhållande till den beviljande

 myndigheten redovisa hur medlen använts,

 ändrar inte detta förhållande, eftersom

 medlen tagits emot för egen räkning.

 Någon separationsrätt på den grunden

 finns alltså i allmänhet inte.

 För att gäldenärens egendom skall anses

 ingå i konkursboet krävs emellertid också

 att den kan utmätas. Enligt 5 kap. 6 §

 utsökningsbalken får medel som för

 särskilt angivet ändamål har anvisats

 gäldenären av staten, kommun eller annan

 menighet eller av samfund, stiftelse

 eller inrättning med allmännyttigt syfte

 eller har samlats in bland allmänheten,

 inte mätas ut om det skulle strida mot

 det angivna ändamålet. Om medlen har

 betalats ut gäller utmätningsförbudet

 dock bara så länge medlen hålls avskilda.

 Med hänvisning till det sagda bör det

 införas en lagstadgad skyldighet för den

 som har tagit emot stödet att hålla

 medlen avskilda. Detta kan ske t.ex.

 genom att pengarna sätts in på ett

 separat bankkonto där det särskilda ända-

 målet anges. Om medlen hålls avskilda kan

 de inte utmätas och ingår därmed inte

 heller i mottagarens konkursbo. I vissa

 fall skulle dock en sådan skyldighet

 kunna vara onödigt betungande för

 mottagaren, exempelvis om det rör sig om

 endast ett mindre belopp. I ett sådant

 fall bör det kunna anges i beslutet om

 stöd att medlen inte behöver hållas

 avskilda.

 Redovisning

 När stöd lämnas ur Allmänna arvsfonden är

 det av stor betydelse att det sker en

 kontroll av hur medlen har använts. Denna

 uppföljning är viktig dels för att kunna

 få bekräftat att det projekt som en

 ansökan avsett verkligen har genomförts,

 dels för att kunna ta till vara de

 erfarenheter som projektet gett i syfte

 att förbättra situationen för barn,

 ungdomar och funktionshindrade personer.

 Enligt nuvarande ordning finns inga

 lagföreskrifter om redovisnings-

 skyldighet. I beslutet om stöd föreskrivs

 att sökanden inom en viss tid skall lämna

 en redogörelse för verksamheten/projektet

 och/eller ett av revisor bestyrkt

 räkenskapssammandrag rörande kostnaderna

 för ändamålet. Till beslutet fogas

 anvisningar angående redovisning av

 stödet.

 Skyldigheten att redovisa mottagna

 arvsfondsmedel bör lagregleras.

 Redovisning bör ske till

 Arvsfondsdelegationen eller den myndighet

 som annars beviljat stödet. Det bör

 ankomma på respektive myndighet att med-

 dela närmare anvisningar om vad en

 redovisning skall innehålla.

 Utredaren har i detta sammanhang också

 föreslagit en regel enligt vilken

 Arvsfondsdelegationen skulle få granska

 hur mottagaren har använt stödet ur

 arvsfonden. I det syftet skulle

 delegationen få kräva in upplysningar och

 handlingar och få tillträde till områden

 och andra lokaler än bostäder för att

 utföra granskningen. För att genomföra

 åtgärderna skulle delegationen få begära

 handräckning av kronofogdemyndigheten.

 Förslaget har avstyrkts av Sveriges

 advokatsamfund. Regeringen anser att de

 föreslagna befogenheterna skulle utgöra

 alltför ingripande åtgärder i det

 sammanhang som det här är fråga om. Rege-

 ringen finner därför att det får anses

 tillfyllest att den ansvariga myndigheten

 har möjlighet att kräva in en redovisning

 av hur stödet har använts och, om en

 tillfredsställande sådan inte inkommer,

 aktualisera frågan om återkrav av stödet.

 I enlighet med riksdagens beslut (bet.

 1989/90:SoU3, rskr.1989/90:14) skall

 regeringen till riksdagen regelbundet

 lämna en samlad redovisning för hur

 Allmänna arvsfondens medel fördelats

 under det gångna budgetåret. En

 redovisning bör enligt vad

 socialutskottet uttalat (bet.

 1991/92:SoU13) innehålla både en

 analytisk redogörelse för medelstill-

 delningen och en detaljerad

 sammanställning över beviljade ansök-

 ningar. Vidare bör den kommande

 inriktningen av stödet också redovisas.

 Också regeringens

 redovisningsskyldighet till riksdagen bör

 lagregleras.

 Återbetalningsskyldighet

 Skyldigheten att under vissa

 omständigheter betala tillbaka arvsfonds-

 medel är enligt nuvarande ordning inte

 reglerad. Utredaren har påpekat att det

 sätt på vilket återbetalningsskyldigheten

 i dag är konstruerad har många brister.

 Regeringen anser i likhet med utredaren

 att återbetalningsskyldigheten bör

 lagregleras.

 En skyldighet att betala tillbaka

 arvsfondsmedel helt eller delvis bör

 kunna föreligga i följande situationer:

 a)medlen förbrukas inte inom föreskriven

 tid,

 b)medlen används inte för angivet

 ändamål,

 c)mottagaren av stödet underlåter att

 inom föreskriven tid och på föreskrivet

 sätt lämna redovisning av hur arvs-

 fondsmedlen har använts eller

 d)mottagaren har lämnat oriktiga

 uppgifter i sin ansökan eller har på

 annat sätt förorsakat att medel ur

 fonden har lämnats felaktigt eller med

 för högt belopp och har bort inse

 detta.

 En återbetalningsskyldighet bör om det

 finns särskilda skäl kunna helt eller

 delvis efterges.

 Frågan om återbetalning och eftergift

 bör prövas av den myndighet som har att

 företräda fonden, nämligen Kam-

 markollegiet. För det fall att

 Arvsfondsdelegationen eller den myndighet

 som annars beviljat stödet finner att det

 kan finnas skäl att överväga

 återbetalningsskyldighet bör ärendet

 överlämnas till Kammarkollegiet som

 beslutar i frågan. Kammarkollegiets

 beslut i fråga om

 återbetalningsskyldighet bör få över-

 klagas till länsrätten. Detsamma bör

 gälla kollegiets beslut rörande eftergift

 av återbetalningsskyldigheten.

 5.6 God man

 Regeringens förslag: God man för Allmänna

 arvsfonden förordnas av Kammarkollegiet i

 stället för av tingsrätten.

 Utredarens förslag: Överensstämmer i

 huvudsak med regeringens.

 Remissinstanserna: De remissinstanser

 som har uttalat sig har tillstyrkt

 förslaget.

 Skälen för regeringens förslag:

 Om det då ett dödsfall inträffar inte

 finns någon annan arvinge än Allmänna

 arvsfonden eller om arvsfonden är

 universell testamentstagare skall den som

 har boet i sin vård anmäla förhållandet

 till tingsrätten. Rätten skall utse en

 god man med uppgift att företräda arvs-

 fonden vid boutredningen. Kammarkollegiet

 skall övervaka att den gode mannen

 behörigen fullgör sina skyldigheter.

 Utredaren har föreslagit att ärendena

 om förordnande av god man flyttas över

 från tingsrätterna till Kammarkollegiet.

 Det huvudsakliga skälet för detta är att

 en sådan överflyttning utgör ett led i

 strävandena att befria de allmänna

 domstolarna från uppgifter som inte har

 med rättskipning att göra. Ett annat skäl

 är att Kammarkollegiet därmed får

 möjlighet att se till att de gode män som

 förordnas är kompetenta för uppgiften.

 Regeringen ansluter sig till utredarens

 förslag.

 Enligt den föreslagna ordningen blir

 den gode mannen mer att betrakta som en

 uppdragstagare åt Kammarkollegiet än

 enligt nuvarande ordning. Förhållandet

 mellan Kammarkollegiet och den gode

 mannen blir ett rent uppdragsförhållande

 och bygger på ett ömsesidigt förtroende.

 Reglerna i 18 kap. handelsbalken om

 sysslomän gäller i tillämpliga delar för

 god man enligt arvsfondslagen.

 Någon rätt att överklaga ett beslut om

 förordnande eller entledigande av god man

 behövs inte.

 5.7 Beslut om egendom skall tas emot

 Regeringens förslag: Uppgiften att

 besluta om viss egendom skall tas emot

 flyttas från regeringen till

 Kammarkollegiet

 Utredarens förslag: Överensstämmer med

 regeringens.

 Remissinstanserna har inte uttalat sig

 i denna fråga.

 Skälen för regeringens förslag:

 Om ett testamente eller en gåva till

 förmån för fonden har förenats med

 villkor, beslutar regeringen enligt

 nuvarande regler huruvida egendomen skall

 tas emot. Ett sådant beslut är enligt

 regeringens uppfattning inte typiskt sett

 av den övergripande eller policybetonade

 karaktär som kräver ett ställningstagande

 av regeringen. Snarare är ett sådant

 ärende av den arten att det lämpligen kan

 ingå bland Kammarkollegiets förvalt-

 ningsuppgifter att pröva. Det bör därför

 anförtros åt Kammarkollegiet att pröva om

 egendom i nu förevarande fall bör tas

 emot.

 5.8 Avstående av arv

 Regeringens förslag: Arv eller

 försäkringsbelopp, som har tillfallit

 Allmänna arvsfonden, får i vissa fall

 helt eller delvis avstås till någon

 annan. Arv som utgörs av egendom, vilken

 är av väsentlig betydelse från

 kulturhistorisk synpunkt eller från

 natur- eller kulturvårdssynpunkt, får

 avstås till juridisk person som har

 särskilda förutsättningar att ta hand om

 egendomen på lämpligt sätt. Ingår även

 pengar i ett sådant arv får, om det finns

 särskilda skäl, ett belopp avstås till

 mottagaren av egendomen. Beslut om

 avstående av arv fattas av regeringen

 eller, efter regeringens bemyndigande,

 Kammarkollegiet, och skall inte i något

 fall vara beroende av tillstånd från

 riksdagen. Ansökan om arvsavstående görs

 hos Kammarkollegiet. Ansökningstiden

 skall vara begränsad till tre år efter

 dödsfallet eller från det att arvet

 tillfallit arvsfonden genom preskription.

 Utredarens förslag: Överensstämmer med

 regeringens.

 Remissinstanserna: Tillstyrks

 huvudsakligen av de remissinstanser som

 uttalat sig.

 Skälen för regeringens förslag:

 Avstående av arv eller försäkringsbelopp

 Arv som har tillfallit Allmänna

 arvsfonden får helt eller delvis avstås

 till annan, om det med hänsyn till

 uttalanden av arvlåtaren eller andra sär-

 skilda omständigheter kan anses stämma

 överens med arvlåtarens yttersta vilja.

 Också i andra fall får arv avstås till

 arvlåtarens släkting eller annan person

 som har stått arvlåtaren nära om det kan

 anses skäligt. Det finns inte någon

 anledning att ändra på den ordningen.

 Enligt nuvarande ordning finns ingen

 laglig möjlighet att avstå försäk-

 ringsbelopp som utfaller efter

 arvlåtarens död och som inte ingår i den-

 nes kvarlåtenskap. Enligt vad som framgår

 av 1 § förslaget till ny arvsfondslag

 består Allmänna arvsfonden av bl.a.

 egendom som har tillfallit fonden genom

 förmånstagareförordnande i försäkrings-

 avtal. Det är enligt regeringens

 uppfattning konsekvent och rimligt att

 försäkringsbelopp bör kunna avstås på

 samma sätt som arv. Det bör därför

 införas en möjlighet att avstå också ett

 försäkringsbelopp som utfaller efter arv-

 låtarens död och som inte ingår i dennes

 kvarlåtenskap.

 Arvsavstående för kulturhistoriska

 ändamål m.m.

 Arv som utgörs av egendom, vilken är av

 väsentlig betydelse från kulturhistorisk

 synpunkt eller från natur- eller

 kulturvårdssynpunkt, får enligt nuvarande

 ordning avstås till en juridisk person

 som har särskilda förutsättningar att ta

 hand om egendomen på lämpligt sätt. Någon

 laglig möjlighet att dessutom avstå

 pengar för att ställa i ordning egendomen

 finns inte.

 Möjligheten att avstå egendom, som är

 av kulturellt intresse, infördes år 1981.

 Sedan dess har i genomsnitt sju beslut om

 avstående fattats varje år på denna

 grund. I några fall har, trots bristande

 lagstöd, också kontanta belopp avståtts.

 Sedan regeringen i ett beslut år 1991

 (C 90/1384/ST) förklarat att ett kontant

 belopp inte kan avstås i nu förevarande

 fall, har sådana utbetalningar upphört.

 Den nuvarande ordningen bygger på

 tanken att det är angeläget att egendom

 som har ett kulturellt intresse eller ett

 värde från naturvårdssynpunkt kan övertas

 av institutioner och organisationer som

 har särskilda förutsättningar att ta hand

 om egendomen på ett lämpligt sätt. Om

 egendomen måste säljas till högsta

 möjliga pris kan detta syfte motverkas.

 Regeringen anser att det inte finns

 anledning att ha en annan uppfattning i

 dag än när möjligheten infördes. Med

 hänsyn till att avståenden på

 ifrågavarande grund förekommit endast i

 ringa omfattning påverkar sådana avstå-

 enden uppenbarligen inte i någon nämnvärd

 grad arvsfondens understödjande

 verksamhet. Någon ändring i fråga om

 möjligheten att avstå egendom för

 kulturella eller naturvårdande ändamål

 föreslås därför inte.

 Enligt nuvarande ordning finns dock som

 nämnts inte någon möjlighet att betala

 kontanta medel i samband med avstående

 för kulturella eller naturvårdande

 ändamål. Detta har tydligen i många fall

 bidragit till att institutioner och

 sammanslutningar - t.ex. museer,

 bibliotek och hembygdsgårdar - inte

 ansett sig kunna ta emot egendom eftersom

 man har saknat resurser för finansiering

 av nödvändiga upprustningsåtgärder. Ett

 förbud mot avstående av kontanta belopp i

 dessa fall tycks alltså motverka syftet

 med möjligheten att avstå egendom som har

 kulturellt eller naturvårdande intresse.

 Regeringen ansluter sig till utredarens

 förslag att det bör införas en laglig

 möjlighet att kunna avstå kontanta belopp

 i förevarande fall. Möjligheten bör dock

 vara starkt begränsad. Avståendet av

 kontanta medel bör bara få ske när det är

 aktuellt med omedelbara och nödvändiga

 åtgärder för egendomens fortsatta bestånd

 t.ex. takläggning, flyttning av

 egendomen, konservering eller

 restaurering av egendomen. Det bör inte

 komma i fråga att avstå belopp för

 normalt underhåll och drift av egendomen.

 Kontanta medel bör därför bara få avstås

 när det finns särskilda skäl.

 Regeringen föreslår alltså

 sammanfattningsvis att kontanta medel i

 förevarande sammanhang skall kunna avstås

 om det föreligger särskilda skäl.

 Ansökan om arvsavstående

 Den som önskar att arvsfonden skall avstå

 från arv, skall enligt gällande regler ge

 in en ansökan till länsstyrelsen i det

 län där den döde senast haft sitt

 hemvist. Länsstyrelsen skall underrätta

 Kammarkollegiet om ansökningen och utreda

 frågan om arvsavstående samt med eget

 yttrande överlämna ärendet till

 kollegiet.

 Enligt nuvarande ordning finns inte

 någon tidsfrist inom vilken en ansökan om

 arvsavstående skall göras. I de fall då

 det inte kan utrönas om den döde har

 efterlämnat arvinge eller annan

 arvsberättigad som före arvsfonden är

 berättigad till arvet kan avsevärd tid

 förflyta innan en ansökan görs. Detta har

 att göra med att det i sådana fall skall

 utfärdas en kungörelse i Post- och

 Inrikes Tidningar med anmaning till

 okända arvingar att göra sin rätt till

 arvet gällande inom fem år från den dag,

 då kungörelsen var införd i tidningen (16

 kap. 2 § ärvdabalken).

 Den nuvarande ordningen medför

 olägenheter för bl.a. arvsfondens

 medelshantering i och med att det för

 lång tid kan vara svävande om medlen

 ingår i arvsfonden eller inte. Regeringen

 ansluter sig därför till utredarens

 förslag att begränsa den tid inom vilken

 en ansökan om arvsavstående skall göras

 till tre år. Tiden skall räknas från

 dagen för dödsfallet eller, om arv

 tillfallit fonden genom den tidigare

 nämnda femårspreskriptionen, från den dag

 då arvet tillfallit fonden.

 14

 Införandet av en ansökningsfrist medför

 att en prövning måste ske om ansökan om

 arvsavstående har gjorts i rätt tid.

 Eftersom det är Kammarkollegiets uppgift

 att bevaka preskription i förevarande

 fall är det ändamålsenligt att

 ansökningar om arvsavstående ges in till

 kollegiet. Kollegiets uppgift blir i

 detta sammanhang att avvisa en för sent

 inkommen ansökan.

 I de fall en ansökan skall prövas i sak

 finns det i flertalet fall behov av att

 förhållandena utreds av länsstyrelsen i

 det län där den döde senast har haft sitt

 hemvist. Länsstyrelsens medverkan i

 ärenden om arvsavstående bör alltså

 finnas kvar i sådana fall. Detta bör ske

 på så sätt att Kammarkollegiet efter

 prövning att ansökan kommit in i rätt

 tid, får överlämna ärendet till

 vederbörande länsstyrelse för utredning.

 Länsstyrelsen får därefter i enlighet med

 nuvarande ordning redovisa utred-

 ningsresultatet för Kammarkollegiet.

 Beslut om arvsavstående

 Beslut om avstående fattas av regeringen

 eller, efter regeringens bemyndigande,

 Kammarkollegiet. Utan riksdagens

 tillstånd får beslut inte fattas om att

 till någon avstå egendom till ett värde

 överstigande 800 000 kronor.

 Beslut om avstående av arv som har

 tillfallit arvsfonden får enligt 4 §

 förordningen (1988:913) om instruktion

 för Kammarkollegiet fattas av kollegiet

 när någon har ansökt om att egendom skall

 avstås och värdet av egendomen enligt

 bouppteckningen inte överstiger 500 000

 kronor. Om det i ett ärende om

 arvsavstående uppkommer en fråga av

 särskild vikt från allmän synpunkt, skall

 Kammarkollegiet överlämna ärendet

 tillsammans med eget yttrande till

 regeringen.

 Någon anledning att ändra på nuvarande

 ordning i fråga om regeringens

 beslutanderätt vid avstående av arv finns

 inte. Liksom nu bör regeringen också

 kunna bemyndiga Kammarkollegiet att

 besluta i vissa ärenden om arvsavstående.

 Med hänsyn bl.a. till penningvärdets ut-

 veckling föreslås dock att beloppsgränsen

 höjs från 500 000 kronor till 2 000 000

 kronor. Beloppsgränsen bör kunna höjas i

 framtiden om penningvärdets utveckling

 föranleder det.

 I sin beredning av ärenden om

 arvsavstående bör Kammarkollegiet ta in

 yttranden från närmast berörda

 fackmyndigheter, t.ex. Riks-

 antikvarieämbetet när det gäller

 avstående för kulturhistoriska ändamål.

 Enligt nuvarande arvsfondslag får

 Kammarkollegiets beslut i fråga om

 avstående av egendom som har tillfallit

 fonden överklagas till regeringen (13 §

 arvsfondslagen). Ett sådant beslut är

 helt beroende av en skönsmässig be-

 dömning. Det kan inte antas att en

 överinstans skulle kunna göra en säkrare

 bedömning i frågan än vad Kammarkollegiet

 gjort. Möjligheten att överklaga Kammar-

 kollegiets beslut i sådana frågor bör

 därför avskaffas.

 När det gäller riksdagens inflytande

 över vissa beslut om arvsavstående kan

 konstateras att det enligt nuvarande

 ordning endast är ett fåtal ärenden som

 kommer under riksdagens prövning. Något

 behov av att behålla en sådan lagregel

 finns knappast. Det föreslås därför att

 den gällande regeln om inhämtande av

 riksdagens tillstånd i fråga om arvs-

 avstående inte får någon motsvarighet i

 den nya lagen.

 5.9 Skattefrågor

 Regeringens förslag: För egendom som

 förvärvas genom att Allmänna arvsfonden

 avstår från arv skall även i

 fortsättningen arvsskatt tas ut. Stöd ur

 Allmänna arvsfonden skall även i

 fortsättningen vara fritt från

 inkomstskatt utan att det behöver anges

 uttryckligen.

 Utredarens förslag: För egendom som

 förvärvas genom att arvsfonden avstår

 från arv som är av väsentlig betydelse

 från kulturhistorisk synpunkt eller från

 natur- eller kulturvårdssynpunkt med

 eventuellt tillhörande kontantbelopp

 uttas inte arvsskatt medan förvärv som

 sker på grund av avstående av annat skäl

 liksom tidigare skall vara arvsskatte-

 pliktigt. Stöd ur Allmänna arvsfonden

 undants uttryckligen från in-

 komstskatteplikt.

 Remissinstanserna: Kammarkollegiet

 anser att man bör avvakta den översyn av

 arvs- och gåvoskattelagen som är aktuell

 och att frågan om skattebefrielse tills

 vidare, liksom för närvarande, bör lösas

 dispensvägen.

 Skälen för regeringens förslag:

 Om någon förvärvar egendom genom att

 Allmänna arvsfonden avstår från arv utgår

 arvsskatt för förvärvet (1 § andra

 stycket lagen (1941:416) om arvsskatt och

 gåvoskatt (AGL). Denna ordning bör be-

 hållas. Bestämmelsen innebär emellertid

 att också organisationer och föreningar

 som tar emot egendom som är värdefull

 från kulturhistorisk eller natur- eller

 kulturvårdssynpunkt måste betala

 arvsskatt. Utredningen har, med

 hänvisning till att detta inte kan anses

 ligga i linje med ändamålet med ett

 sådant arvsavstående, föreslagit ett

 undantag från skyldigheten att betala

 arvsskatt i sådana fall. Frågan om en ny

 arvs- och gåvoskattelag övervägs f.n. i

 Finansdepartementet. I avvaktan på dessa

 överväganden bör någon ändring av

 arvsskattereglerna inte göras. I detta

 sammanhang kan också, som Kammarkollegiet

 påpekat, hänvisas till att regeringen

 enligt 58 a § AGL kan medge undantag från

 skatteplikt enligt lagen om det

 föreligger synnerliga skäl. Denna bestäm-

 melse kan tillämpas när det gäller

 arvsavstående av egendom med kultur-

 historisk betydelse m.m.

 I praxis har stöd ur Allmänna

 arvsfonden till följd av stödets

 särskilda karaktär inte

 inkomstbeskattats. Denna ordning bör

 bestå. Detta behöver inte särskilt anges

 i kommunalskattelagen. Normalt sett

 kommer inte heller gåvobeskattning

 ifråga, bl.a. med hänsyn till att

 mottagarna i de flesta fall torde vara av

 det slaget att de är frikallade från

 gåvåskatteplikt enligt AGL. Endast

 undantagsvis kan stödet ha karaktär av

 näringsbidrag enligt bestämmelserna i

 punkt 9 av anvisningarna till 22 § kom-

 munalskattelagen (1928:370). Så kan vara

 fallet om bidraget avser t.ex.

 upprustning av en fastighet. De nämnda

 reglerna innebär i så fall att det i

 praktiken inte sker någon beskattning.

 5.10 Information och uppföljning

 Regeringens bedömning: Initiativ bör tas

 till en tydlig och målgruppsanpassad

 information om Allmänna arvsfonden.

 Metoder för utvärdering och effektmätning

 av projekten bör utvecklas.

 Utredarens förslag: Överensstämmer i

 huvudsak med regeringens bedömning.

 Remissinstanserna: De remissinstanser

 som har uttalat sig har påpekat vikten av

 utökade informationsinsatser.

 Skälen för regeringens bedömning:

 Genom stöd ur Allmänna arvsfonden har

 många förnyelse- och utvecklingsprojekt

 kunnat påbörjas och genomföras. I många

 fall har på detta sätt helt nya

 verksamheter kommit i gång, vilket

 inneburit väsentliga förbättringar för

 barn, ungdomar och personer med

 funktionshinder.

 Det är viktigt att allmänheten har

 kunskap om Allmänna arvsfonden, eftersom

 det är bland allmänheten som de

 presumtiva arvlåtarna finns. Ett

 betydelsefullt inslag i arvsfondens

 verksamhet bör därför vara att informera

 om dels fondens struktur och ändamål,

 dels inom vilka verksamhetsområden som

 arvsfondsmedlen används och vilka

 effekter användningen fått. Det är också

 viktigt att de som kan komma i fråga för

 stöd får information om arvsfondens

 verksamhet, utdelningspraxis samt

 ansökningsförfarandet. Det bör lämpligen

 ankomma på Arvsfondsdelegationen att, i

 samverkan med Kammarkollegiet, svara för

 erforderlig information i sammanhanget.

 Ett viktigt inslag i

 arvsfondsverksamheten är att följa upp

 och utvärdera projekt som har utförts med

 stöd ur fonden. Genom att mottagarna är

 skyldiga att redovisa hur arvsfondsmedlen

 har använts blir det möjligt att göra en

 sådan uppföljning. Det bör ankomma på

 Arvsfondsdelegationen, att utveckla

 metoder för utvärdering och effektmätning

 utifrån övergripande mål och syften.

 15

 5.11 Finansiering

 Regeringens förslag: Kostnader för

 fördelning av stöd ur Allmänna arvsfonden

 betalas ur fonden enligt de grunder som

 regeringen bestämmer.

 Utredarens förslag: Medel för

 Arvsfondsdelegationens alla kostnader

 anvisas över statsbudgeten.

 Remissinstanserna: Riksrevisionsverket

 föreslår en ordning som i huvudsak över-

 enstämmer med regeringens förslag.

 Skälen för regeringens förslag:

 Uppgifter som rör Allmänna arvsfonden

 sysselsätter för närvarande åtta

 årsarbetskrafter inom

 Socialdepartementet, Civildepartementet

 och Barn- och ungdomsdelegationen.

 Regeringens bedömning är att personalbe-

 hovet för fördelning av stöd ur fonden

 kommer att vara detsamma som i dag.

 Regeringskansliets kostnader för

 Allmänna arvsfonden bekostas över anslag

 på statsbudgeten. Kammarkollegiets

 kostnader för att förvalta och företräda

 arvsfonden, som 1992/93 uppgick till

 ungefär 7 miljoner kronor, bekostas

 däremot av arvsfonden.

 Riksrevisionsverket har framhållit att

 det inte finns några sakliga skäl till

 att administrativa kostnader i arvsfonden

 finansieras på olika sätt. Enligt verkets

 uppfattning ligger det nära till hands

 att dessa kostnader för arvsfonden

 genomgående finansieras av fondmedel.

 Regeringen delar i princip

 Riksrevisionsverkets uppfattning.

 Kostnader för fördelning av stöd ur

 Allmänna arvsfonden bör betalas ur fonden

 enligt de grunder som regeringen

 bestämmer.

 6 Ikraftträdande

 Den föreslagna lagstiftningen kan

 lämpligen träda i kraft den 1 juli 1994.

 7 Författningskommentar

 7.1 Förslaget till lag om Allmänna

 arvsfonden

 Den nya lagen ersätter lagen (1928:281)

 om allmänna arvsfonden.

 1 §

 Paragrafen ersätter 1 § första stycket i

 den nuvarande lagen.

 I paragrafens första stycke anges den

 egendom som Allmänna arvsfonden består

 av. Den ändringen har gjorts i

 förhållande till nuvarande ordning att

 även egendom som tillfallit arvsfonden

 genom förmånstagarförordnande i

 försäkringsavtal och genom domstolsbeslut

 anges ingå i fonden. Egendom kan

 tillfalla fonden genom domstolsbeslut i

 samband med likvidation av aktiebolag (13

 kap. 13 § tredje stycket aktiebolags-

 lagen, 1975:1385), bankaktiebolag (10

 kap. 13 § tredje stycket bankak-

 tiebolagslagen, 1987:618), föreningsbank

 (9 kap. 14 § fjärde stycket

 föreningsbankslagen, 1987:620), och

 försäkringsrörelse (14 kap. 14 § fjärde

 stycket försäkringsrörelselagen,

 1982:713).

 I andra stycket, som motsvarar 14 § i

 den nuvarande lagen, hänvisas till 1 kap.

 11 § lagen (1937:81) om internationella

 rättsförhållanden rörande dödsbo.

 Bestämmelsen innebär att egendom som

 utlänning efterlämnar här i riket skall

 tillfalla Allmänna arvsfonden, om egen-

 domen enligt lagen i det land där han var

 medborgare skulle tillfalla staten,

 kommun, allmän fond eller inrättning.

 2 §

 Paragrafen överensstämmer i sak med 1 §

 andra stycket och 2 § tredje stycket i

 den nuvarande lagen.

 3 §

 Bestämmelsen, som reglerar fallet att ett

 testamente eller en gåva till fonden har

 förenats med villkor, motsvarar 6 § i den

 nuvarande lagen. Den ändringen har gjorts

 att Kammarkollegiet i stället för rege-

 ringen skall besluta om egendomen skall

 tas emot.

 4 §

 Bestämmelsen, som gäller godkännande av

 testamente till någon annan än fonden,

 överensstämmer i sak med 4 § i den

 nuvarande lagen.

 5 §

 Paragrafen innehåller den grundläggande

 bestämmelsen om Allmänna arvsfondens

 ändamål. Den motsvaras delvis av 1 §

 första stycket i den nuvarande lagen.

 Målgruppen är barn (0-11 år), ungdomar

 (12-25 år) och personer med

 funktionshinder. Arvsfonden skall huvud-

 sakligen främja utveckling av

 verksamheter till förmån för dessa

 grupper.

 6 §

 Med begreppet nyskapande och utvecklande

 verksamhet avses att markera att

 arvsfondens ändamål är framåtsyftande och

 att stöd ur fonden skall stimulera till

 verksamhet som innebär utveckling och

 prövande av nya idéer. Sådant stöd får,

 om det bedöms som särskilt angeläget,

 lämnas till ideella organisationers

 anläggningar eller lokaler (inköp, ny-,

 om- eller tillbyggnad) eller till

 utrustning. Sådana ändamål är investe-

 ringar inom målgruppernas områden när det

 gäller lokaler, utrustning m.m. som

 behövs för att en verksamhet skall kunna

 utvecklas. Stöd får inte lämnas som ett

 allmänt stöd till en löpande verksamhet.

 7 §

 Bestämmelsen är ny och anger att stöd

 skall utgå till organisationer som

 bedriver ideell verksamhet. Kommersiella

 verksamheter kan inte få stöd, oavsett om

 de i övrigt uppfyller kraven.

 Om det finns särskilda skäl, skall stöd

 kunna lämnas också till offentlig

 huvudman. Detta skall dock endast gälla

 ifråga om stöd till nyskapande och

 utvecklande verksamhet. Offentlig

 huvudman kan således inte få stöd till

 investeringar. Ett särskilt skäl kan vara

 att stödet utvecklar frivilliga och

 ideella insatser i anslutning till

 offentlig verksamhet eller att en kommun

 i samverkan med ideell organisation vill

 förnya eller utveckla sin verksamhet. Ett

 annat särskilt skäl kan vara att en

 kommun i samverkan med en sammanslutning

 som inte är en juridisk person vill

 utveckla verksamhet som bedrivs av det

 allmänna eller initiera en ny verksamhet

 inom det allmännas ansvarsområde. Det bör

 under inga förhållanden komma i fråga att

 stödet ur arvsfonden har den karaktären

 att det medverkar till en

 kostnadsövervältring från offentlig verk-

 samhet till fonden.

 I andra stycket föreskrivs att stöd

 inte får lämnas till enskilda personer.

 Privatpersoner får alltså inte beviljas

 stöd ur fonden vare sig för enskilt bruk

 eller för ideell verksamhet.

 8 §

 Paragrafen anger vem som beslutar om stöd

 ur fonden och motsvarar 2 § första

 stycket i den nuvarande lagen. En ny

 myndighet, Arvsfondsdelegationen, får

 enligt regeringens bemyndigande, i

 uppdrag att i vissa fall besluta om stöd

 ur fonden. Regeringen skall också kunna

 bemyndiga en annan myndighet att besluta

 om stöd ur fonden. Den möjligheten är

 avsedd att kunna utnyttjas om det anses

 ändamålsenligt i vissa särskilda typer av

 ärenden. (Se vidare allmänmotiveringen

 avsnitt 5.5).

 9 §

 Bestämmelsen är ny och innehåller regler

 om ansökningsförfarandet (se allmän-

 motiveringen, avsnitt 5.5).

 10 §

 Bestämmelsen är ny. Den innehåller en

 regel om att mottagare av stöd ur All-

 männa arvsfonden är skyldig att hålla

 medlen avskilda. Är det endast frågan om

 ett mindre belopp och det kan anses

 onödigt betungande för mottagaren att

 skaffa ett särskilt konto för medlen, bör

 det kunna anges särskilt i beslutet om

 stöd att medlen inte behöver hållas

 avskilda. Avskiljande bör i första hand

 ske genom att pengarna sätts in på ett

 särskilt bankkonto. Om medlen hålls

 avskilda kan de i allmänhet inte tas i

 anspråk av mottagarens borgenärer i

 händelse av utmätning hos denne eller

 konkurs, se 5 kap. 6 § utsökningsbalken.

 Vid bedömningen av om kravet på

 avskiljande är uppfyllt får ledning sökas

 i lagen (1944:181) om redovisningsmedel.

 I övrigt hänvisas till allmänmotive-

 ringen, avsnitt 5.5.

 11 §Genom bestämmelsen, som är ny, införs

 en skyldighet för den som har tagit emot

 medel ur arvsfonden att redovisa hur

 medlen har använts. Föreskrifter om detta

 bör meddelas redan i beslutet om stöd. Av

 beslutet bör också framgå konsekvenserna

 av om redovisning inte lämnas inom

 föreskriven tid, dvs. att stödet i sådant

 fall skall betalas tillbaka till

 arvsfonden. Av 13 § framgår att åter-

 betalningsskyldigheten kan efterges om

 det finns särskilda skäl.

 12 §

 Bestämmelsen är ny och innehåller

 bestämmelser om återbetalningsskyldighet

 av medel som mottagits ur arvsfonden (se

 vidare allmänmotiveringen, avsnitt 5.5).

 13 §

 Bestämmelsen, som är ny, föreskriver att

 om den myndighet till vilken redovisning

 lämnas finner att det finns skäl att

 överväga ett åläggande för mottagaren att

 återbetala ett stöd ur fonden skall

 myndigheten överlämna ärendet till

 Kammarkollegiet som beslutar i frågan.

 Kammarkollegiets beslut kan överklagas

 till länsrätten enligt 28 §.

 Om det finns särskilda skäl får

 Kammarkollegiet besluta att mottagaren

 helt eller delvis befrias från återbetal-

 ningsskyldighet. Ett särskilt skäl kan

 vara att underlåtenheten att uppfylla

 villkoren för stöd varit ursäktlig, av

 ringa betydelse eller att ett

 återbetalningskrav skulle drabba orimligt

 hårt.

 14 §

 I paragrafen föreskrivs att Allmänna

 arvsfonden skall förvaltas av Kam-

 markollegiet som en särskild fond,

 åtskild från andra medel.

 15 §

 Paragrafen motsvarar 3 § i den nuvarande

 lagen och anger att Kammarkollegiet skall

 bevaka fondens rätt till egendom samt att

 Kammarkollegiet för arvsfondens talan i

 mål och ärenden som rör fonden.

 16

 16 §

 Paragrafen överensstämmer i sak med 12 §

 i den nuvarande lagen om överlämnande

 till Kammarkollegiet av medel som

 tillfallit fonden och kollegiets

 granskning av redovisning för förvaltning

 av egendomen.

 17 §

 Paragrafen motsvarar delvis 7 § i den

 nuvarande lagen och innehåller en

 bestämmelse om förordnande av god man för

 Allmänna arvsfonden vid dödsfall. Den

 ändringen har gjorts att Kammarkollegiet,

 i stället för tingsrätten, skall utse god

 man för arvsfonden. Godmanskapet är att

 anse som ett uppdragsförhållande mellan

 Kammarkollegiet och den gode mannen. I

 uppdraget ligger bl.a. att gode mannen

 får driva in fordringar som tillfallit

 fonden. Någon särskild bestämmelse om det

 behövs därför inte (jfr 8 § andra stycket

 i nuvarande lag).

 18 §Bestämmelsen anger de fall då fonden

 visserligen är arvinge men då det ändå

 inte finns anledning att förordna god man

 att företräda fonden vid boutredningen.

 19 §

 Bestämmelsen gäller förordnande av god

 man då egendom tillfallit fonden genom

 gåva och motsvarar 10 § i den nuvarande

 lagen. Består gåvan endast av pengar

 behöver dock god man inte förordnas.

 20 §

 Första stycket gäller Kammarkollegiets

 tillsyn av den gode mannen. Den motsvarar

 i huvudsak 7 § andra stycket i den

 nuvarande lagen.

 I andra stycket anges att reglerna i 18

 kap. handelsbalken om sysslomän gäller i

 tillämpliga delar för god man enligt

 arvsfondslagen. Detta överensstämmer med

 vad som gäller enligt 9 § i nuvarande

 arvsfondslag.

 21 och 22 §§

 Bestämmelserna gäller realiseringen av

 egendom som har tillfallit fonden och

 överenstämmer huvudsakligen med 8 § i den

 nuvarande lagen. Den ändringen har gjorts

 att möjligheten för gode mannen att utan

 bemyndigande från Kammarkollegiet väcka

 och utföra talan om indrivning av en

 fordran har slopats. Anledningen till

 ändringen är att god man enligt den

 föreslagna ordningen blir mer att

 betrakta som en uppdragstagare åt

 Kammarkollegiet än enligt nuvarande

 ordning eftersom det blir Kammarkollegiet

 som utser den gode mannen. För att den

 gode mannen skall få väcka talan krävs

 således att denne fått ett bemyndigande

 till det av Kammarkollegiet.

 23 §

 Enligt 11 kap. 3 § föräldrabalken skall

 god man i vissa fall förordnas i ett

 dödsbo exempelvis om det krävs för att

 tillvarata en bortavarande arvinges eller

 testamentstagares rätt, om en arvinge

 vistas på okänd ort eller om arvingens

 namn är okänt eller om det är oklart om

 det finns någon arvinge som har rätt till

 arv före allmänna arvsfonden. Om det i

 ett dödsbo som förvaltas av en god man

 enligt den nämnda bestämmelsen finns

 egendom som har tillfallit fonden skall

 egendomen i boet realiseras enligt reg-

 lerna i 21 och 22 §§ arvsfondslagen.

 Enligt 15 kap. 22 § föräldrabalken skall

 arvsfondslagens regler om försäljning

 tillämpas också när det gäller egendom

 som förvaltas av en god man enligt 11

 kap. 3 § föräldrabalken. Även i ett

 sådant fall krävs det ett bemyndigande

 från Kammarkollegiet för att den gode

 mannen skall få väcka talan. Paragrafen

 överensstämmer i huvudsak med 11 § i den

 nuvarande arvsfondslagen.

 24 §

 Till paragrafen, som motsvarar de två

 första meningarna i 5 § första stycket i

 den nuvarande lagen, har ett tillägg

 gjorts på så sätt att även

 försäkringsbelopp får avstås. Härmed

 åsyftas försäkringsbelopp som tillfaller

 fonden i egenskap av förmånstagare.

 Frågan om avstående får avgöras efter

 förhållandena i det enskilda fallet. Har

 arvsfonden angetts särskilt i ett

 förordnande, bör fonden inte avstå från

 försäkringsbeloppet. Frågan om avstående

 blir inte aktuell om förmånstagar-

 förordnandet kan tolkas så att det syftar

 på en testamentstagare i stället för på

 fonden. Detta kan i första hand bli

 aktuellt om förordnandet och testamentet

 har tillkommit vid ungefär samma tidpunkt

 (jfr NJA 1976 s. 24). I övrigt hänvisas

 till allmänmotiveringen (avsnitt 5.8).

 25 §

 Första stycket överensstämmer med 5 §

 första stycket tredje meningen i den

 nuvarande lagen om avstående av egendom

 av väsentlig betydelse från

 kulturhistorisk synpunkt eller från

 natur- eller kulturvårdssynpunkt.

 Bestämmelsen i andra stycket är ny.

 Genom tillägget ges möjlighet att avstå

 inte bara viss egendom utan också medel

 för egendomens bevarande om det finns

 särskilda skäl. Ett sådant särskilt skäl

 kan vara att det saknas ekonomiska eller

 personella resurser hos en tänkbar

 förvaltare av egendomen att helt med egna

 insatser bevara egendom som har ett stort

 kulturhistoriskt värde. Det kan röra sig

 om åtgärder som är nödvändiga att vidta

 omedelbart för egendomens fortsatta

 bestånd, som t.ex. takläggning, flyttning

 av egendomen, konservering eller

 restaurering av egendomen. Det måste stå

 klart att mottagaren själv saknar

 resurser för att bekosta dessa åtgärder

 och att syftet med att avstå egendomen

 till denne skulle helt förfelas om denne

 inte samtidigt fick de aktuella medlen

 för att kunna bevara egendomen. Medel får

 inte avstås för löpande underhåll och

 drift och bör inte annat än i

 undantagsfall avstås med belopp som helt

 täcker kostnaderna för att ställa i

 ordning den egendom som avstås.

 26 §

 Paragrafen reglerar vem som fattar beslut

 i fråga om arvsavstående enligt 24 och 25

 §§ och motsvarar 5 § andra stycket i den

 nuvarande lagen. Den ändringen har gjorts

 att riksdagens prövning i vissa fall har

 slopats. Vidare har i enlighet med 24 §

 ett tillägg gjorts i fråga om försäk-

 ringsbelopp. Beslut om avstående av arv

 eller försäkringsbelopp är av sådan natur

 att en överklagandemöjlighet inte fyller

 någon funktion. Den nuvarande möjligheten

 härtill (13 § i den nuvarande lagen) har

 därför tagits bort (jfr 28 §).

 27 §

 Paragrafen gäller ansökan om

 arvsavstående. De två första styckena

 motsvarar 5 § tredje stycket i den

 nuvarande lagen. Den ändringen har gjorts

 att ansökningar om arvsavstående skall

 göras hos Kammarkollegiet i stället för

 hos en länsstyrelse. Kollegiet får uppdra

 åt länsstyrelsen att utreda frågan.

 Länsstyrelsen skall efter företagen

 utredning skicka tillbaka handlingarna i

 ärendet till kollegiet tillsammans med

 ett eget yttrande.

 Bestämmelsen i tredje stycket är ny och

 föreskriver att en ansökan om

 arvsavstående inte får göras senare än

 tre år från dödsfallet eller från det att

 arvet genom preskription tillfallit

 fonden.

 I fjärde stycket har upptagits en

 bestämmelse som medför att en ansökan om

 arvsavstående skall avvisas om den har

 kommit in för sent. Ett avvisningsbeslut

 fattas av Kammarkollegiet. Av 28 §

 framgår att ett avvisningsbeslut kan

 överklagas till länsrätten.

 28 §

 Enligt paragrafen kan ett beslut av

 Kammarkollegiet om skyldighet att betala

 tillbaka fondmedel (13 §) och om

 avvisning av en för sent inkommen ansökan

 om arvsavstående (27 § fjärde stycket)

 överklagas till länsrätten. Häri ligger

 att även Kammarkollegiets beslut att

 vägra eftergift helt eller delvis (13 §)

 kan överklagas. I övrigt kan inte beslut

 enligt lagen överklagas.

 29 §

 Bestämmelsen är ny. Den föreskriver att

 kostnader för fördelningen av stöd ur

 arvsfonden bekostas av arvsfondsmedel

 enligt de grunder som regeringen

 bestämmer.

 30 §

 Paragrafen föreskriver att

 Kammarkollegiets kostnader för sin verk-

 samhet enligt lagen skall betalas ur

 fonden och överensstämmer med 1 § tredje

 stycket i den nuvarande lagen.

 17

 31 §

 Paragrafen är ny och upptar regler om att

 regeringen varje år skall lämna en

 redovisning till riksdagen för hur arvs-

 fondsmedlen har fördelats under det

 gångna budgetåret samt ange den kommande

 inriktningen på stödet.

 Övergångsbestämmelser

 Den föreslagna lagen om Allmänna

 arvsfonden föreslås träda i kraft den 1

 juli 1994. Äldre föreskrifter skall gälla

 i fråga om beslut om stöd och

 arvsavståenden som har meddelats före

 ikraftträdandet. Enligt allmänna förvalt-

 ningsrättsliga principer gäller att

 ärenden som har upptagits men inte

 slutförts före den nya lagens i

 kraftträdande i fortsättningen skall

 handläggas enligt de nya reglerna. Beslut

 om stöd före den nya lagens

 ikraftträdande omfattas dock inte av de

 nya bestämmelserna om återbetalning.

 Äldre föreskrifter gäller om anmälan

 gjorts till rätten före ikraftträdandet

 om att fonden är ensam arvinge eller uni-

 versell testamentstagare. Likaså gäller,

 på grund av den föreslagna

 preskriptionstiden enligt 27 § tredje

 stycket, äldre bestämmelser för ansökan

 om arvsavstående som gjorts före

 ikraftträdandet av den nya lagen.

 7.2 Förslaget till lag om ändring i lagen

 (1941:416) om

 arvsskatt och gåvoskatt

 Ändringen avser en hänvisning till den

 nya arvsfondslagen.

 7.3 Förslaget till lag om ändring i

 föräldrabalken

 (1949:381)

 Ändringen avser en hänvisning till den

 nya arvsfondslagen.

 18

 Sammanfattning av 1991 års

 arvsfondsutrednings

 förslag Allmänna arvsfonden (SOU

 1992:120)

 Bakgrund

 Allmänna arvsfonden är en självständig

 och självägande förmögenhetsmassa vars

 ändamål är bestämt i lagen (1928:281) om

 allmänna arvsfonden och som byggs upp med

 medel som enligt bl.a. ärvdabalken

 tillfaller fonden. Arvsfonden förvaltas

 av Kammarkollegiet som en särskild fond,

 skild från statskapitalet. Kollegiet

 bevakar fondens rätt till den egendom som

 tillfaller fonden bl.a. genom arv, gåva

 eller testamente. Fondens ändamål är att

 främja vård och fostran av barn och

 ungdom samt omsorg om handikappade.

 Utdelning av medel ur fonden beslutas

 huvudsakligen av regeringen efter ansökan

 hos Socialdepartementet. Viss

 medelsutdelning har regeringen delegerat

 till Barn- och ungdomsdelegationen under

 Civildepartementet som handlägger vissa

 ärenden som är att hänföra till fostran

 av ungdom. Regeringen har även delegerat

 rätten att dela ut fondmedel för pro-

 jektverksamhet till bl.a. Social-

 departementet, Socialstyrelsen, Statens

 handikappråd och Statens ungdomsråd.

 Under senare år har det årligen delats

 ut drygt 150 miljoner kronor. Fondens

 medel har huvudsakligen använts för stöd

 till frivilliga och ideella insatser.

 Stöd har lämnats till nyskapande och

 utvecklande projekt inom verksamheter som

 främjar vård och fostran av barn och

 ungdom samt omsorg om handikappade. Stöd

 har också lämnats till vissa kostnader

 med anknytning till ungdomsverksamhet och

 handikapporganisationernas fritids- och

 rekreaktionsanläggningar, inventarier

 samt vissa utbildnings- och informations-

 aktiviteter. Mottagare av stöd är främst

 föreningar, stiftelser och organisationer

 som bedriver ideell verksamhet. Enligt

 praxis beviljas inte stöd till

 privatpersoner. Stöd beviljas kommuner

 och andra offentliga organ, om det inte

 åligger stat eller kommun att bekosta den

 åtgärd som stödet är avsett för. I viss

 utsträckning lämnas dock stöd även för

 sådan åtgärd, förutsatt att stödet

 utvecklar eller förnyar den offentliga

 verksamheten eller i anslutning till

 denna utvecklar frivilliga eller ideella

 insatser.

 Arvsfondslagen reglerar bevakningen av

 att medel kommer in till fonden,

 fondförvaltningen och utdelningen av

 fondens medel. Sedan lagen trädde i kraft

 den 1 januari 1929 har den varit föremål

 för en översyn mellan åren 1964 och 1967.

 Översynen resulterade i att fondens ända-

 mål år 1969 utvidgades till att omfatta

 omsorg om handikappade och att regeringen

 fick möjlighet att delegera rätten att

 besluta om stöd ur fonden till annan

 myndighet. Barn- och ungdomsdelegationen

 fördelar sedan år 1987 viss andel av

 fondens medel för att främja fostran av

 ungdom.

 Under senare år har frågor om fondens

 ändamålsbestämmelse vid flera tillfällen

 varit föremål för riksdagsbehandling.

 Riksdagen har bl.a. avslagit

 motionsyrkanden om att utvidga fondens

 ändamål till att omfatta också äldre

 personer samt yrkanden om att fondmedel

 borde återföras till arvlåtarens kommun.

 Med hänvisning till bestämmelsen i lagen,

 att medel ur fonden inte får lämnas för

 åtgärder som det åligger stat eller

 kommun att bekosta, har socialutskottet

 (bet. 1989/90:SoU29) uttalat att det av

 regeringens redovisning för utdelning av

 fondmedel inte gått att helt klarlägga om

 utdelningen skett i överensstämmelse med

 ändamålsbestämmelsen. Utskottet har

 vidare uttalat att fondens medel huvud-

 sakligen skall användas för stöd till

 frivilliga och ideella insatser. Vid

 riksmötet 1989/90 biföll riksdagen en

 hemställan av utskottet att en översyn

 borde göras av ändamålsbestämmelsen

 (rskr. 1989/90:318).

 Uppdraget

 Mot bakgrund av riksdagsbehandlingen har

 utredningen enligt sina direktiv haft i

 uppdrag att pröva om ändamålsbestämmelsen

 och tillämpningen av denna svarar mot

 såväl dagens situation som framtida behov

 hos olika målgrupper. Uppdraget i den

 delen har innefattat att utifrån rådande

 praxis pröva om lagstiftningen kan

 förtydligas och om medlens användnings-

 områden kan få en tydligare struktur.

 Utredningen har också haft i uppdrag att

 se över beslutanderätten vid utdelning av

 stöd ur fonden och överväga om fler

 ärendegrupper än i dag kan delegeras från

 regeringen till lämplig myndighet. I

 uppdraget har även ingått att analysera

 behovet av att följa upp och sprida

 erfarenheter av de projekt som startas

 med stöd av arvsfondsmedel samt att

 överväga hur presumtiva sökanden bör

 informeras om Allmänna arvsfonden.

 Utredningen har i övrigt haft frihet att

 behandla även andra frågor om fondens

 verksamhet som föranletts av utrednings-

 uppdraget.

 Vårt arbete har lett fram till en helt

 ny arvsfondslag, som samtidigt arbetats

 om språkligt. Lagen inleds med

 bestämmelser som beskriver Allmänna

 arvsfondens egendom (1-4 §§) följda av

 bestämmelser om fondens ändamål (5 och

 6 §§) och beslutanderätten om stöd ur

 fonden (7 §). Därefter följer

 bestämmelser om förfarandet vid ansökan,

 redovisning av mottagna medel och

 återbetalning av medel som betalats ut

 felaktigt eller på grund av oriktiga

 uppgifter (8-12 §§). Övriga avsnitt

 innehåller bestämmelser om fondens

 förvaltning (13-16 §§), god man

 (17-19 §§), försäljning av fondens

 egendom (20 §), arvsavstående (21-24 §§),

 överklagande (25 §) och regeringens

 redovisning till riksdagen för hur

 fondens medel fördelats (26 §).

 Huvuddragen i våra förslag är följande.

 Fondens ändamål

 En översyn av Allmänna arvsfondens

 ändamålsbestämmelse har varit

 utredningens huvuduppgift. De målgrupper

 som i dag kan få stöd ur fonden är barn,

 ungdomar och handikappade. Vår genomgång

 av situationen för dessa målgrupper visar

 att behovet av att utveckla och stödja

 insatser till förmån för dessa grupper

 alltjämt är stort. Även om mycket görs

 för dem inom den offentliga verksamheten

 kan deras behov inte tillgodoses fullt

 ut. Vår slutsats är att fondens ändamål

 också i fortsättningen bör omfatta endast

 målgrupperna barn, ungdomar och handi-

 kappade.

 Vi föreslår att fonden får till ändamål

 att utveckla och stödja verksamhet till

 förmån för barn, ungdomar och handikappa-

 de. Fondmedlen skall användas i

 mottagarens verksamhet. Med verksamhet

 avses i detta sammanhang ideell och

 offentlig verksamhet. Ändamåls-

 bestämmelsen anpassas därmed till

 gällande utdelningspraxis. Genom denna

 utformning ges de myndigheter som

 beslutar om stöd ur fonden möjlighet att

 följa samhällsutvecklingen och lämna stöd

 till projekt och utvecklingsområden som i

 dag inte kan förutses.

 I en tilläggsbestämmelse begränsas

 fondmedlens användningsområde till i

 första hand ideell verksamhet. Om det

 finns särskilda skäl får dock stöd inom

 ramen för fondens ändamål lämnas till

 offentlig verksamhet. Bestämmelsen

 innebär såväl en inskränkning av

 nuvarande lagstiftning såvitt avser

 frivillig offentlig verksamhet som en

 jämkning av förbudet att stöd inte får

 lämnas till åtgärder som skall bekostas

 av stat eller kommun. Därmed jämställs

 all offentlig verksamhet. Exempel på ett

 särskilt skäl kan vara att ett kommunalt

 organ i samverkan med en ideell

 organisation vill förnya eller utveckla

 en kommunal verksamhet till förmån för

 någon av fondens målgrupper. I

 tilläggsbestämmelsen anges också att stöd

 inte får lämnas till privatpersoner,

 vilket är en utdelningsprincip som

 tillämpats under lång tid.

 Beslutanderätten

 Flertalet ärenden om stöd ur Allmänna

 arvsfonden bereds i dag inom

 Socialdepartementet och beslut fattas av

 regeringen. Civildepartementet ansvarar

 för ärenden rörande stöd ur fonden för

 främjande av fostran av ungdom.

 Regeringen har emellertid till Barn- och

 ungdomsdelegationen inom en viss

 ekonomisk ram delegerat rätten att

 besluta om stöd i ärenden som är att

 hänföra till fostran av ungdom. Är ett

 ärende av principiell vikt eller rör det

 stöd över 200 000 kronor, skall ärendet

 avgöras av regeringen. För vissa projekt

 har beslutanderätten delegerats till

 bl.a. Socialstyrelsen, Statens handikapp-

 råd och Statens ungdomsråd.

 Vår analys av nuvarande ordning för

 beslut om stöd ur fonden har lett till

 slutsatsen att den övergripande

 beslutanderätten bör ligga kvar hos

 regeringen, som har god överblick över

 hela det fält inom vilket stöd kan komma

 i fråga. Däremot bör beslutanderätten i

 alla arvsfondsärenden som typiskt sett

 inte kräver regeringens medverkan

 delegeras till en annan myndighet. Vi

 föreslår sålunda att en arvsfonds-

 delegation inrättas som blir en ny

 myndighet knuten till regeringskansliet

 med Socialdepartementet som huvudman.

 Ansökningar om stöd ur fonden skall

 ställas till och beredas inom

 delegationen. Inom de medelsramar som

 regeringen bestämmer skall delegationen

 enligt regeringens riktlinjer besluta om

 stöd ur fonden. Arvsfondsdelegationen bör

 kollektivt behandla vissa gemensamma

 frågor och principer som utveckling av

 praxis, redovisning för och granskning av

 hur medlen använts, informations- och

 uppföljningsrutiner samt interna rutiner.

 Delegationens beslut om stöd bör däremot

 fattas sektorsvis. Därför bör särskilda

 beslutsenheter för målgrupperna barn,

 ungdomar och handikappade inrättas inom

 delegationen. Den föreslagna ordningen

 medför organisatoriska fördelar och ökar

 förutsättningarna för enhetlig prövning

 av arvsfondsärendena. Regeringen kommer

 också att avlastas ett stort antal

 detaljärenden.

 Ansökan, redovisning och

 återbetalningsskyldighet

 I den nya lagen ges fasta regler för

 ansökningsförfarandet och mottagarnas

 redovisning av hur fondens medel använts.

 För bl.a. de fall mottagna medel inte

 använts för avsett ändamål eller

 erhållits på grund av oriktiga uppgifter

 föreslås att beslut skall kunna fattas om

 återbetalningsskyldighet. Om det

 föreligger särskilda skäl får dock

 skyldigheten att betala tillbaks medlen

 helt eller delvis efterskänkas.

 Den myndighet som regeringen bestämmer

 föreslås få rätt att granska hur

 arvsfondsmedlen använts.

 God man

 När dödsfall inträffar och det inte finns

 någon annan arvinge än Allmänna

 arvsfonden, eller när fonden är

 universell testamentstagare skall god man

 i dag utses av en tingsrätt.

 Kammarkollegiet föreslås ta över

 uppgiften att utse god man.

 Arvsavstående

 I samband med att fonden avstår från arv

 som består av egendom av bl.a.

 kulturhistorisk betydelse, föreslår vi

 att fonden också skall kunna avstå ett

 belopp av det arv som tillfallit fonden

 att användas till sådana omedelbara

 åtgärder som är nödvändiga för att bevara

 egendomen. Det skall föreligga synnerliga

 skäl för att beloppet skall kunna avstås.

 Synnerliga skäl kan t.ex. vara att det

 saknas ekonomiska eller personella

 resurser hos en tänkbar förvaltare av

 egendomen att helt genom egna insatser

 bevara egendom som har stort

 kulturhistoriskt värde och som betyder

 mycket för den bygd där den finns.

 Exempel på omedelbara åtgärder för egen-

 domens bevarande kan vara takläggning,

 flyttning av egendomen, konservering

 eller restaurering av egendomen.

 Kontantbelopp skall dock inte få avstås

 för egendomens fortlöpande underhåll och

 drift.

 Den som vill att fonden skall avstå sin

 rätt till arv föreslås ge in ansökan till

 Kammarkollegiet i stället för som i dag

 till länsstyrelsen. Kammarkollegiet får

 uppdra åt länsstyrelsen att utreda frågan

 om arvsavståendet. Ansökningstiden

 föreslås bli begränsad till tre år efter

 dödsfallet eller från det att arvet

 tillfallit fonden genom preskription.

 Beslut om avstående av arv fattas av

 regeringen eller, efter regeringens

 bemyndigande, av Kammarkollegiet. Utan

 riksdagens tillstånd får i dag beslut

 inte fattas om att till någon avstå

 egendom till ett värde som överstiger

 800 000 kronor. Vi föreslår att beslut om

 arvsavstående liksom nu bör fattas av

 regeringen eller den myndighet som

 regeringen bestämmer. Däremot anser vi

 att ett beslut om avstående av arv inte

 längre skall villkoras av ett tillstånd

 från riksdagen.

 Det är, anser vi, inte rimligt att det

 vid arvsavstående av kulturhistoriskt

 värdefull egendom m.m. med eventuellt

 tillhörande kontantbelopp skall utgå

 arvsskatt till staten, varför vi föreslår

 att sådana förvärv inte skall belastas

 med arvsskatt.

 Information, utvärdering och

 erfarenhetsspridning

 Vi föreslår att man tar initiativ till en

 tydlig och målgruppsanpassad information

 om fonden. Vi anser vidare att

 medelsmottagarna i den mån det är

 möjligt, utvärderar sina insatser.

 Härigenom blir det möjligt att samordnat

 följa vad olika projekt får för effekter

 på kort eller lång sikt.

 Den föreslagna arvsfondsdelegationen

 bör utveckla metoder för utvärdering och

 effektmätning utifrån övergripande mål

 och syften. Däremot anser vi att

 myndigheten inte skall ta på sig

 uppgiften att vara den som generellt

 följer upp och vidarebefordrar

 projektresultat och utvecklingsarbeten.

 Delegationen bör emellertid följa upp

 specialsatsningarnas resultat och

 effekter samt sprida erfarenheterna till

 dem som berörs.

 Övriga frågor

 Om ett testamente eller en gåva till

 förmån för fonden har förenats med

 villkor beslutar regeringen om egendomen

 skall tas emot. Vi föreslår att

 Kammarkollegiet i stället för regeringen

 bör pröva om egendomen skall tas emot.

 Vi anser vidare att stödets

 skatterättsliga karaktär bör lagregleras

 och föreslår att stödet undantas från

 skatteplikt.

 Regeringen har sedan några år tillbaka

 lämnat riksdagen en årlig redovisning för

 fördelningen av arvsfondsmedel. Härigenom

 har allmänheten fått tillgång till

 information om hur arvsfondens medel

 använts. Vi föreslår att regeringens

 redovisningsskyldighet gentemot riksdagen

 lagregleras.

 Med hänsyn till arvsfondsärendenas

 karaktär har vi ansett att beslut som

 meddelas enligt lagen inte får

 överklagas.

 Kostnadseffekter

 Förslaget om inrättandet av en

 arvsfondsdelegation medför en minskning

 av arbetsbelastningen hos regeringen och

 Barn- och ungdomsdelegationen. Härigenom

 frigörs resurser som kan tas i anspråk

 för den föreslagna arvsfondsdelegationen.

 En samordning av handläggningen av sådana

 arvsfondsärenden som rör fördelning av

 stöd ur fonden m.m. till en myndighet

 sammantaget med ett reglerat ansöknings-

 förfarande innebär i sig vissa effektivi-

 tetsvinster, vilket gör det möjligt att

 inom ramen för nuvarande resurser öka

 informations- och uppföljningsinsatserna.

 Vårt förslag att Kammarkollegiet och

 inte regeringen skall pröva om egendom

 som är förenad med villkor skall tas emot

 samt att Kammarkollegiets beslut om

 arvsavstående inte längre skall kunna

 överklagas till regeringen medför att

 arbetsmängden i regeringskansliet

 minskar. Däremot ökar Kammarkollegiets

 arbetsuppgifter. Förslaget om att

 uppgiften att förordna god man för fonden

 flyttas från tingsrätterna till Kammar-

 kollegiet innebär också en ökad

 arbetsbelastning för kollegiet. Förslagen

 torde dock inte kräva ökade resurser för

 kollegiets del.

 Mot bakgrund av det anförda kan

 lagförslaget finansieras inom ramen för

 befintliga medel.

 44

 Betänkandets lagförslag

 1 Förslag till

 Lag om Allmänna arvsfonden

 Härigenom föreskrivs följande

 Allmänna arvsfondens egendom

 1 §

 Allmänna arvsfonden består av egendom som

 tillfallit fonden genom arv, gåva,

 testamente, förmånstagarförordnande i

 försäkringsavtal eller rättens

 förordnande.

 Vad som sägs om egendom som har

 tillfallit fonden genom arv gäller också

 egendom som tillfallit fonden enligt 1

 kap 11 § lagen (1937:81) om

 internationella rättsförhållanden rörande

 dödsbo.

 2 §

 Av de medel som under ett räkenskapsår

 har tillfallit fonden skall en tiondel

 läggas till fonden vid årets utgång.

 Återstoden och årets avkastning skall

 vara tillgänglig för utdelning från och

 med nästföljande år, men får också läggas

 till fonden.

 3 §

 Om ett testamente eller en gåva till

 förmån för fonden har förenats med

 villkor, beslutar Kammarkollegiet om

 egendomen skall tas emot.

 4 §

 Testamente till någon annan än fonden får

 godkännas av Kammarkollegiet om det inte

 finns någon anledning till klander. Ett

 testamente, som kan antas vara ett

 riktigt uttryck för arvlåtarens yttersta

 vilja, får godkännas även om det finns

 anledning till klander.

 Fondens ändamål

 5 §

 Allmänna arvsfonden har till ändamål att

 utveckla och stödja verksamhet till

 förmån för barn, ungdomar och

 handikappade.

 6 §

 För ändamål som anges i 5 § skall stöd

 lämnas till ideell verksamhet. Om det

 finns särskilda skäl får stöd lämnas även

 till offentlig verksamhet.

 Stöd får inte lämnas till enskilda

 personer.

 50

 Utdelning ur fonden

 7 §

 Regeringen eller den myndighet som

 regeringen bestämmer beslutar om stöd ur

 fonden.

 Ansökan, redovisning och

 återbetalningsskyldighet

 8 §

 Ansökan om stöd ur fonden görs

 skriftligen hos regeringen eller den

 myndighet som regeringen bestämmer.

 Ansökan skall innehålla de uppgifter som

 behövs för att bedöma sökandens

 förutsättningar att få stöd ur fonden.

 Ansökan skall vara egenhändigt

 undertecknad av sökanden eller dennes

 ombud.

 9 §

 Den som tagit emot stöd ur fonden skall

 inom föreskriven tid skriftligen redovisa

 hur medlen använts.

 Om redovisning inte kommer in, skall

 mottagaren av stödet delges ett

 föreläggande om att ge in en sådan.

 Föreläggandet skall innehålla en

 upplysning om att stödet skall betalas

 tillbaka enligt 10 § tredje stycket om

 föreläggandet inte följs.

 10 §

 Medel som inte förbrukats inom angiven

 tid eller för det ändamål som avsetts med

 ansökan skall betalas tillbaka.

 Om någon lämnat oriktiga uppgifter

 eller på annat sätt förorsakat att stöd

 ur fonden lämnats felaktigt eller med för

 högt belopp och om han skäligen borde ha

 insett detta skall han betala tillbaka

 det som betalats ut för mycket.

 Om den som tagit emot stöd inte följer

 ett föreläggande enligt 9 § andra stycket

 skall medlen betalas tillbaka.

 Om det finns särskilda skäl får

 återbetalningsskyldigheten helt eller

 delvis efterskänkas.

 11 §

 Regeringen eller den myndighet som

 regeringen bestämmer prövar frågan om

 återbetalning av stöd ur fonden.

 12 §

 Den myndighet som regeringen bestämmer

 får granska hur stöd ur arvsfonden

 används.

 Myndigheten har rätt att vid

 granskningen

 1. på begäran få de upplysningar och

 handlingar som behövs för granskningen,

 och

 2. få tillträde till områden och

 lokaler, dock inte bostäder eller andra

 privata utrymmen.

 Granskningsmyndigheten får begära

 handräckning av kronofogdemyndigheten för

 att genomföra de åtgärder som avses i

 andra stycket 1-2.

 Förvaltning

 13 §

 Allmänna arvsfondens egendom skall, utan

 sammanblandning med andra medel,

 förvaltas av Kammarkollegiet.

 14 §

 Allmänna arvsfondens rätt till egendom

 enligt 1 § bevakas av Kammarkollegiet.

 Kollegiet för Allmänna arvsfondens

 talan i mål och ärenden som rör fonden.

 15 §

 Medel som tillfaller fonden skall

 överlämnas till Kammarkollegiet.

 Redovisning, som efter utredning av ett

 dödsbo eller annars skall lämnas för

 förvaltning av egendom som tillkommer

 fonden, tas emot och granskas av

 kollegiet.

 16 §

 Kammarkollegiets kostnader för fondens

 förvaltning och kollegiets övriga

 uppgifter enligt denna lag skall betalas

 ur fonden med belopp som regeringen

 bestämmer.

 God man

 17 §

 Om det då ett dödsfall inträffar inte

 finns någon annan arvinge än fonden eller

 om fonden är testamentstagare skall den

 som har boet i sin vård anmäla detta till

 Kammarkollegiet.

 Kammarkollegiet skall förordna en god

 man att företräda fonden vid

 boutredningen.

 Har egendom tillfallit fonden genom

 gåva skall en god man förordnas att ta

 hand om egendomen och sälja den.

 God man behöver inte förordnas

 1. om den avlidne var änka eller

 änkling och det finns släktingar efter

 den först avlidne maken, som har kvar

 någon rätt till arv vid efterlevande

 makens död,

 2. om fonden uteslutits från arv genom

 testamente och det inte kan antas att det

 finns någon anledning till klander,

 3. om boet har större skulder än

 tillgångar och det inte behövs en god man

 för att ta vård om egendomen, samt

 4. om egendom som tillfallit fonden som

 legat eller gåva utgörs av pengar.

 Kammarkollegiet skall övervaka att den

 gode mannen fullgör sina uppgifter.

 Om den gode mannen inte är lämplig för

 uppdraget, skall Kammarkollegiet

 entlediga honom.

 18 §

 Om god man gäller vad som är föreskrivet

 om sysslomän i 18 kap. handelsbalken.

 19 §

 Om det i ett dödsbo finns egendom som

 förvaltas av god man enligt 11 kap. 3 §

 föräldrabalken och som tillfallit fonden,

 är den gode mannen skyldig att fullgöra

 sina uppgifter enligt 20 § första

 stycket.

 Försäljning av fondens egendom

 20 §

 Regeringen eller den myndighet som

 regeringen bestämmer beslutar om

 försäljning av fast egendom eller

 tomträtt som har tillfallit fonden. Annan

 lös egendom än tomträtt skall den gode

 mannen sälja på offentlig auktion, om

 inte Kammarkollegiet medger annat.

 Fordringar får säljas endast om de inte

 kan drivas in.

 För att driva in en fordran som har

 tillfallit fonden får den gode mannen

 väcka och föra talan utan medgivande av

 Kammarkollegiet.

 Om särskilda föreskrifter har lämnats

 genom ett testamente, skall de tillämpas.

 Arvsavstående

 21 §

 Arv eller försäkringsbelopp, som

 tillfallit fonden, får helt eller delvis

 avstås till någon annan, om det med

 hänsyn till uttalanden av arvlåtaren

 eller andra särskilda omständigheter kan

 anses stämma överens med arvlåtarens

 yttersta vilja. Även i annat fall får arv

 eller försäkringsbelopp avstås till

 arvlåtarens släkting eller annan person

 som stått arvlåtaren nära, om det kan

 anses skäligt.

 22 §

 Arv som utgörs av egendom, vilken är av

 väsentlig betydelse från kulturhistorisk

 synpunkt eller från natur- eller

 kulturvårdssynpunkt, får avstås till

 juridisk person som har särskilda

 förutsättningar att ta hand om egendomen

 på lämpligt sätt.

 Om det finns synnerliga skäl får ett

 belopp av det arv som tillfallit fonden

 samtidigt avstås till den som tar emot

 egendomen enligt första stycket för

 sådana omedelbara åtgärder som är

 nödvändiga för att bevara egendomen.

 23 §

 Regeringen eller den myndighet som

 regeringen bestämmer beslutar om

 avstående av arv eller försäkringsbelopp.

 24 §

 Om någon vill att arv eller

 försäkringsbelopp som tillfallit fonden

 skall avstås helt eller delvis, skall han

 ge in sin ansökan till Kammarkollegiet.

 Kollegiet får uppdra åt länsstyrelsen i

 det län där den döde senast haft sitt

 hemvist att utreda frågan. Efter

 utredning skall länsstyrelsen skicka

 tillbaka handlingarna i ärendet till

 kollegiet tillsammans med eget yttrande.

 Om kollegiet inte får besluta i ärendet

 skall kollegiet sända in handlingarna

 till regeringen tillsammans med eget

 yttrande.

 En ansökan skall göras senast tre år

 efter dödsfallet eller efter det att

 arvet genom preskription tillfallit

 fonden.

 Om en ansökan kommit in för sent skall

 den avvisas.

 Överklagande

 25 §

 Beslut enligt denna lag får inte

 överklagas.

 Redovisning till riksdagen

 26 §

 Regeringen skall varje budgetår före

 januari månads slut lämna en redovisning

 till riksdagen för hur medel från

 Allmänna arvsfonden fördelats under

 föregående räkenskapsår samt ange den

 kommande inriktningen av stödet.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli

 1993. Genom lagen upphävs lagen

 (1928:281) om allmänna arvsfonden.

 Äldre föreskrifter gäller fortfarande i

 fråga om

 1. beslut om stöd och arvsavstående som

 har meddelats före ikraftträdandet,

 2. anmälan som gjorts till rätten

 enligt 7 § lagen (1928:281) om allmänna

 arvsfonden före ikraftträdandet, samt

 3. ansökan om arvsavstående som gjorts

 före ikraftträdandet.

 51

 2 Förslag till

 Lag om ändring i kommunalskattelagen

 (1928:370

 Härigenom föreskrivs att 19 §

 kommunalskattelagen (1928:370) skall ha

 följande lydelse

 19 §

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 Till skattepliktig Till

 inkomst enligt denna skattepliktig

 lag räknas icke: inkomst enligt

 vad som vid bodel- denna lag räknas

 ning tillfallit make icke:

 eller sambo eller vad som vid

 vad som förvärvats bodelning

 genom arv, tillfallit make

 testamente fördel av eller sambo eller

 oskift bo eller vad som förvärvats

 gåva; genom arv,

 vinst i svenskt testamente fördel

 lotteri eller vinst av oskift bo eller

 vid vinstdragning på gåva;

 här i riket medel som lämnats

 utfärdade premie- som stöd ur

 obligationer och ej Allmänna

 heller sådan vinst i arvsfonden;

 utländskt lotteri vinst i svenskt

 eller vid vinstdrag- lotteri eller vinst

 ning på utländska vid vinstdragning

 premieobligationer, på här i riket

 som uppgår till utfärdade premie-

 högst 100 obligationer och ej

 kronor;............ heller sådan vinst

 i utländskt lotteri

 eller vid

 vinstdragning på

 utländska

 premieobligationer,

 som uppgår till

 högst 100

 kronor;............

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1993.

 52

 3 Förslag till

 Lag om ändring i lagen (1941:416) om

 arvsskatt och

 gåvoskatt

 Härigenom föreskrivs att 1 § andra

 stycket lagen (1941:416) om arvsskatt och

 gåvoskatt skall ha följande lydelse

 1 §

 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse

 Skatt till staten Skatt till staten

 utgår enligt denna utgår enligt denna

 lag för egendom, som lag för egendom,

 förvärvas genom arv som förvärvas genom

 eller testamente arv eller testa-

 (arvsskatt) eller mente (arvsskatt)

 genom gåva (gåvo- eller genom gåva

 skatt). (gåvoskatt).

 För egendom, som För egendom, som

 förvärvas genom att förvärvas genom att

 arv avstås enligt 5 arv eller

 § lagen den 8 juni försäkringsbelopp

 1928 (nr 281) om avstås enligt 21 §

 allmänna arvsfonden, lagen (1900:0000)

 utgår arvsskatt till om Allmänna arvs-

 staten som om för- fonden, utgår

 värvet skett genom arvsskatt till

 testamente efter den staten som om

 avlidne. förvärvet skett

 genom testamente

 efter den avlidne.

 Denna lag träder i kraft den 1 juli 1993.

 53

 Sammanställning av remissyttranden över

 betänkande av 1991 års arvsfondsutredning

 (SOU 1992:120) Allmänna arvsfonden

 Remissinstanserna

 Betänkandet har tillställts totalt 66

 remissinstanser.

 Svar har inkommit från följande

 myndigheter:

 Justitiekanslern, Hovrätten över Skåne

 och Blekinge, Stockholms tingsrätt,

 Socialstyrelsen, Statens nämnd för

 internationella adoptionsfrågor,

 Barnmiljörådet, Statens handikappråd,

 Statskontoret, Riksrevisionsverket,

 Statens skolverk, Statens institut för

 handikappfrågor i skolan, Samarbetsnämn-

 den för statsbidrag till trossamfund,

 Barn- och ungdomsdelegationen,

 Kammarkollegiet, Statens ungdomsråd,

 Länsstyrelserna i Stockholms, Malmöhus

 och Västerbottens län.

 Skolverket har meddelat att det utifrån

 sitt ansvars- och kompetensområde inte

 har några synpunkter att tillföra.

 Landstingsförbundet och två av de tre

 landsting som tillfrågats har yttrat sig.

 Dessa är landstingen i Stockholms och i

 Hallands län.

 Svenska kommunförbundet och fem av de

 tio kommuner som tillfrågats har avgett

 yttranden. Det är kommunerna Göteborg,

 Norrköping, Umeå, Sundsvall och Botkyrka.

 Sex av tolv tillfrågade

 handikapporganisationer har avlämnat

 yttranden. De är Handikappförbundens

 centralkommitté, Riksförbundet för demen-

 tas rättigheter, Riksförbundet av

 intresseföreningar för schizofreni,

 Synskadades riksförbund, Unga synskadade

 och De handikappades riksförbund.

 Två av tre tillfrågade

 pensionärsorganisationer har inkommit med

 yttranden, Pensionärernas riksorgani-

 sation och Sveriges pensionärsförbund.

 Landsorganisationen i Sverige, Sveriges

 advokatsamfund och Sveriges domareförbund

 har avgett yttranden medan Svenska

 arbetsgivareföreningen, Tjänstemännens

 centralorganisation och Sveriges akade-

 mikers centralorganisation har meddelat

 att de avstår från att yttra sig.

 Av de sju ungdomsförbund som har

 beretts tillfälle har fem inkommit med

 yttrande. Dessa är Landsrådet för

 Sveriges ungdomsorganisationer, Sveriges

 kristna ungdomsråd, Svenska scoutrådet,

 Unga örnars riksförbund och Fritidsforum

 (Riksförbundet Sveriges fritids- och

 hemgårdar).

 Övriga remissinstanser som beretts

 tillfälle och inkommit med yttranden är

 Riksidrottsförbundet, Rädda barnen och

 Röda korset.

 Därutöver har ytterligare fyra

 yttranden inkommit från instanser som

 själva tagit initiativ till att lämna

 synpunkter. Dessa är Svenska scout-

 förbundet, Riksförbundet Sveriges 4H,

 Riksförbundet för sexuellt

 likaberättigande och Stiftelsen för

 internationellt ungdomsutbyte.

 Yttrande har också lämnats av f.d.

 departementsrådet Ossian Larnstedt.

 1 Utredningens inriktning

 Utredningens förslag

 En ny arvsfondslag med språklig

 bearbetning införs. Nuvarande praxis

 lagregleras.

 Remissinstansernas svar

 Remissinstanserna är positiva till att

 den praxis som utvecklats rörande

 utdelningen av arvsfondsmedel regleras i

 lag och att lagtexten omarbetats

 språkligt.

 2 Fondens ändamål

 2.1 Målgrupper

 Utredningens förslag

 Fondens målgrupper bör även i

 fortsättningen utgöra barn, ungdomar och

 handikappade.

 Remissinstansernas svar

 Majoriteten av remissinstanserna

 instämmer i utredningens förslag.

 Pensionärernas riksorganisation anser att

 ändamålsreglerna inom Allmänna arvsfonden

 också bör omfatta äldre personer då denna

 grupp är i minst lika stort behov av stöd

 som de grupper som Arvsfondsutredningen

 föreslår. Sveriges pensionärsförbund har

 inget att erinra mot utredningens förslag

 men föreslår en kompletterande

 bestämmelse om att stöd till

 projektverksamhet för handikappade skall

 kunna utgå utan hinder av målgruppens

 ålder. Riksförbundet för sexuellt likabe-

 rättigande delar utredningens förslag

 och betonar vikten av att det vid

 utarbetandet av riktlinjer för bidrag ur

 Allmänna arvsfonden beaktas den särskilt

 utsatta situationen för homosexuella unga

 och homosexuella handikappade.

 2.2 Ändamål

 Utredningens förslag

 Fonden får till ändamål att utveckla och

 stödja verksamhet till förmån för barn,

 ungdomar och handikappade. Fondmedlen

 skall användas i mottagarens verksamhet.

 Med verksamhet avses i detta sammanhang

 ideell och offentlig verksamhet. I en

 tilläggsbestämmelse begränsas fondmedlens

 användningsområde till i första hand

 ideell verksamhet. Om det finns särskilda

 skäl får stöd inom ramen för fondens

 verksamhet lämnas till offentlig

 verksamhet. Exempel på särskilt skäl kan

 vara att ett kommunalt organ i samverkan

 med en ideell organisation vill förnya

 eller utveckla en kommunal verksamhet

 till förmån för någon av fondens

 målgrupper. I tilläggsbestämmelse anges

 också att stöd inte får lämnas till

 privatpersoner.

 I ett särskilt yttrande föreslås en

 starkare markering av att stödet skall

 avse utveckling av verksamhet, ej stöd

 till vad som skulle kunna uppfattas som

 befintlig, kontinuerlig verksamhet.

 Stödet skall i första hand ges till en

 organisation, främst ideell förening,

 stiftelse och ekonomisk förening vars

 syfte är att organisera och bedriva

 ideell verksamhet. Om det finns särskilda

 skäl skall dock offentlig huvudman kunna

 stå som mottagare av stödet, t.ex. vid

 ett samarbete mellan flera olika parter

 eller då enskilda personers ideella

 engagemang ej är organiserat på mer

 traditionellt vis. Villkoret är dock

 fortfarande att verksamheten skall vara

 av ideell karaktär.

 Remissinstansernas svar

 Majoriteten av de remissinstanser som

 kommenterat ändamålsbestämmelsen är

 positiva till utredningens förslag.

 Samarbetsnämnden för statsbidrag till

 trossamfund, Kammarkollegiet,

 Handikappförbundens centralkommitté,

 Synskadades riksförbund, De handikappades

 riksförbund, Riksidrottsförbundet,

 Sveriges kristna ungdomsråd, Svenska

 scoutrådet, Svenska scoutförbundet,

 Riksförbundet Sveriges 4H och

 Riksförbundet för sexuellt

 likaberättigande framhåller vikten av att

 viss del av arvsfondens medel avsätts för

 stöd till organisationers lokaler m.m.

 Sveriges kristna ungdomsråd anser också

 att stöd skall kunna utgå även till

 befintlig verksamhet. Barn- och

 ungdomsdelegationen, Riksförbundet av

 intresseföreningar för schizofreni, Rädda

 barnen och Röda korset tillstyrker det

 särskilda yttrandet.

 Utredningens förslag vad gäller

 mottagare av stöd ur fonden tillstyrks av

 22 av de 33 remissinstanser som särskilt

 berör denna fråga. 11 remissinstanser

 förordar det särskilda yttrandet.

 Hovrätten över Skåne och Blekinge menar

 att utredningen i lagtexten inte angett

 vad som avses med begreppen ideell

 verksamhet, respektive offentlig verksam-

 het men med ideell avser sådan verksamhet

 som drivs utan eget vinstsyfte och som

 enligt lagen (1947:576) om statlig

 inkomstskatt är befriad från skyldighet

 att betala statlig inkomstskatt för

 inkomst av näringsverksamhet. Hovrätten

 anser det olämpligt att definiera

 begreppet i motiven och att därvid

 hänvisa till detaljerad

 skattelagstiftning. Vidare antyder den

 föreslagna lagtexten ett innebördsmässigt

 motsatsförhållande mellan ideell

 verksamhet och offentlig verksamhet,

 något som förefaller missvisande.

 Hovrätten förordar de sakkunnigas förslag

 framför utredningens, dock att den

 föreslagna paragrafens tredje stycke

 torde vara överflödigt, eftersom det

 framgår redan av de föregående styckena

 att stöd inte får lämnas till enskilda

 personer.

 Barn- och ungdomsdelegationen, Statens

 ungdomsråd, Riksförbundet av

 intresseföreningar för schizofreni,

 Riksidrottsförbundet, Landsrådet för

 Sveriges ungdomsorganisationer, Sveriges

 kristna ungdomsråd, Rädda barnen, Röda

 korset, Scoutförbundet och Riksförbundet

 Sveriges 4H förordar det särskilda

 yttrandet. Remissinstanserna påpekar

 vikten av att om stöd skall utgå till

 offentlig verksamhet skall verksamheten

 drivas i mycket nära samarbete med

 brukarorganisationerna. Synskadades

 riksförbund och Unga synskadade anser att

 stöd ur fonden uteslutande skall kunna

 ges till ideella organisationer. Om en

 kommun i samverkan med en ideell

 organisation vill förnya eller utveckla

 en kommunal verksamhet kan den ideella

 organisationen svara för ansökan. Detta

 stärker brukarinflytandet över verksam-

 heten.

 3 Beslutanderätten

 Utredningens förslag

 Den övergripande beslutanderätten bör

 ligga kvar hos regeringen, som har god

 överblick över hela det fält inom vilket

 stöd kan komma i fråga.

 För att avlasta regeringen ett stort

 antal detaljärenden, bör dock be-

 slutanderätten i alla arvsfondsärenden

 som inte kräver regeringens medverkan,

 delegeras till en annan myndighet.

 Utredningen föreslår därför att en

 Arvsfondsdelegation inrättas som en ny

 myndighet knuten till regeringskansliet

 med Socialdepartementet som huvudman.

 Inom de medelsramar som regeringen

 bestämmer skall delegationen enligt

 regeringens riktlinjer besluta om stöd ur

 fonden.

 Remissinstansernas svar

 Majoriteten av de remissinstanser som i

 sina yttranden specifikt behandlat

 förslaget om beslutanderätten är positiva

 till förslaget.

 Hovrätten över Skåne och Blekinge anser

 dock att den föreslagna konstruktionen

 kan medföra organisationsrättsliga

 oklarheter t.ex. rörande

 ansvarsförhållanden inom och kontroll av

 verksamheten samt i fråga om allmänna

 handlingars offentlighet vid utväxling av

 handlingar. Hovrätten anser att sådana

 oklarheter bör undvikas och föreslår att

 en nyinrättad myndighet bör vara

 fristående från regeringskansliet i

 enlighet med vedertaget svenskt mönster

 för självständiga myndigheter. Det

 behöver inte betyda att kontakten med

 regeringskansliet avbryts. Den

 övergripande beslutanderätten kan ändå

 finnas kvar hos regeringen i enlighet med

 utredningens förslag. Hovrätten menar

 vidare att alternativet till att inrätta

 en ny myndighet är att uppdra åt någon

 befintlig myndighet att fördela

 arvsfondsmedel och pekar på möjligheten

 att knyta dessa uppgifter till

 Kammarkollegiet som ju skall förvalta

 Allmänna arvsfondens medel.

 Statskontoret tillstyrker en överföring

 av regeringens beslutanderätt i alla

 arvsfondsärenden som inte kräver dess

 medverkan till en myndighet, en

 arvsfondsdelegation. Statskontoret menar

 dock att en sådan delegations kansli

 skulle kunna knytas till en redan

 befintlig myndighet utanför

 regeringskansliet. Enligt Statskontoret

 skulle detta vara mer i linje med

 Allmänna arvsfondens ändamålsbestämning

 och fristående juridiska ställning än

 enbart kansliresurser inom

 regeringskansliet. En sådan myndighet

 skulle kunna vara t.ex. Socialstyrelsen

 som har erforderlig kompetens och

 överblick inom berörda

 verksamhetsområden.

 Kammarkollegiet anser att utdelningen

 av stöd ur fonden skall vara mer

 fristående från regeringen än vad

 utredningen föreslagit och att kollegiet

 är en lämplig s.k. värdmyndighet för en

 arvsfondsdelegation.

 Demensförbundet avstyrker inrättandet

 av en Arvsfondsdelegation då det ser en

 risk för visst dubbelarbete då vissa

 ansökningar skall ligga kvar hos

 regeringen. Unga synskadade ställer sig

 skeptiska till att inrätta en särskild

 myndighet mot bakgrund av att de upplevt

 den nuvarande organisationen som väl

 fungerande.

 Riksrevisionsverket framhåller att det

 i samband med förslaget att inrätta en

 särskild Arvsfondsdelegation finns

 anledning att närmare pröva

 förutsättningarna för att samla allt

 ansvar för Allmänna arvsfonden i en och

 samma organisation. Ett sådant ansvar

 behöver inte innebära att den ansvariga

 organisationen själv fullgör alla

 uppgifter. I stället kan det vara

 lämpligt att uppdra vissa uppgifter till

 andra organisationer, t.ex.

 Kammarkollegiet. Det kan också finnas

 anledning att på olika sätt ställa

 villkor för, eller formulera

 begränsningar i, den frihet att fullgöra

 uppgiften som tilldelas den ansvariga

 organisationen. Verket menar också att

 det inte finns några sakliga skäl till

 att administrativa kostnader i anslutning

 till Allmänna arvsfonden skall

 finansieras på olika sätt. Enligt

 nuvarande ordning finansieras

 Kammarkollegiets kostnader av fondmedel

 och regeringskansliets kostnader via

 statsbudgeten. Utredningen föreslår att

 denna ordning skall kvarstå även i

 fortsättningen. Verket menar att den

 helhetsbild över administrations-

 kostnaderna som förefaller lämplig för

 att bevaka och förbättra effektiviteten i

 verksamheten då riskerar att gå förlorad.

 Enligt verkets uppfattning ligger det

 närmast till hands att de administrativa

 kostnaderna för fonden finansieras av

 fondmedel.

 4 God man

 Utredningens förslag

 Uppgiften att förordna god man för fonden

 skall flyttas från tingsrätterna till

 Kammarkollegiet.

 57

 Remissinstanserna

 Endast fem av remissinstanserna har

 berört denna fråga specifikt. Hovrätten

 över Skåne och Blekinge ifrågasätter om

 det är nödvändigt att behålla institutet

 god man då godmansförordnande inte i

 detta sammanhang är att jämställa med

 vanliga godmansförordnanden utan snarare

 är att se som ett uppdragsförhållande

 mellan Kammarkollegiet och den

 förordnade. Det rör sig här om

 civilrättsliga förfoganden och kollegiet

 bör i vanlig ordning kunna utse ombud att

 företräda fonden. Stockholms tingsrätt

 tillstyrker utredningens förslag men gör

 reflexionen att institutet god man för

 Allmänna arvsfonden skulle kunna av-

 skaffas och Kammarkollegiet skulle kunna

 fullgöra sin förvaltningsuppgift vid

 boutredning och omhändertagande av gåva

 genom att anlita olika uppdragstagare

 t.ex. advokater.

 Kammarkollegiet tillstyrker

 utredningens förslag att uppgiften att

 utse och entlediga god man för Allmänna

 arvsfonden flyttas från tingsrätterna

 till Kammarkollegiet. Den gode mannen

 kommer då i högre grad än i dag att bli

 ett ombud som inom de ramar kollegiet

 anger skall handla på Allmänna

 arvsfondens vägnar. Härigenom kan

 effektiviteten höjas dels genom att

 kollegiet får kännedom om dödsfallet

 tidigare än idag och kan påbörja

 utredningsarbetet tidigare, dels genom

 att kollegiet får möjligheter att lämna

 bindande föreskrifter för den gode

 mannen. Kollegiet ifrågasätter om det i

 lagen behöver anges i vilka fall en god

 man skall förordnas. Kollegiet bör självt

 kunna bedöma i vilka fall en god man

 behövs för att ta tillvara arvsfondens

 rätt och på vilket sätt detta bäst kan

 ske.

 Länsstyrelsen i Västerbottens län

 tillstyrker med tvekan utredningens

 förslag. Ett alternativ är enligt

 styrelsen att landets länsstyrelser kan

 anförtros denna uppgift. Sveriges

 domareförbund tillstyrker utredningens

 förslag men framhåller att överföringen

 från den domstol som registrerar

 bouppteckningen efter den avlidne till

 Kammarkollegiet, kan innebära vissa

 komplikationer i den praktiska

 tillämpningen. Förbundet avser det

 förhållande att det ibland förekommer att

 en bouppteckningsförrättare tar med sig

 en person som företrädare för Allmänna

 arvsfonden till

 bouppteckningsförrättningen, utan att

 denne varit förordnad som god man för

 fonden. Tingsrätten har därefter, sedan

 bouppteckningen ingetts för registrering,

 förordnat den personen som god man.

 Därefter har bouppteckningen

 registrerats. Det lämpliga i ett sådant

 förfarande kan i och för sig

 ifrågasättas. Förfarandet har dock varit

 praktiskt i okomplicerade fall.

 5 Avstående av arv

 Utredningens förslag

 I samband med att fonden avstår från arv

 som består av egendom av bl.a.

 kulturhistorisk betydelse, skall fonden

 kunna avstå ett belopp av det arv som

 tillfallit fonden att användas för sådana

 omedelbara åtgärder som är nödvändiga för

 att bevara egendomen. Det skall föreligga

 synnerliga skäl för att beloppet skall

 kunna avstås.

 Den som vill att fonden skall avstå sin

 rätt till arv skall ge in ansökan till

 Kammarkollegiet i stället för som idag

 till länsstyrelsen. Ansökningstiden skall

 begränsas till tre år efter dödsfallet

 eller från det att arvet tillfallit

 fonden genom preskription.

 Beslut om avstående av arv fattas av

 regeringen eller, efter regeringens

 bemyndigande av Kammarkollegiet. Beslut

 om avstående av arv skall inte längre

 vara villkorat av ett tillstånd från

 riksdagen.

 Remissinstansernas svar

 Endast fem remissinstanser har i sina

 remissvar berört frågan. Hovrätten över

 Skåne och Blekinge anser att det kan

 vara lämpligt att bestämmelsen om

 riksdagens tillstånd om avstående av arv

 i vissa fall tas bort.

 Kammarkollegiet tillstyrker att det

 införs en möjlighet att avstå ett belopp

 under de förutsättningar som anges i

 förslagets 22 § andra stycket. Kollegiet

 anser emellertid att det i

 motivuttalanden bör understrykas att, med

 undantag av sådant belopp, det endast är

 sådan egendom som i sig är av väsentlig

 betydelse från kulturhistorisk synpunkt

 eller från natur- eller

 kulturvårdssynpunkt som kan avstås.

 Uppfyller t.ex. endast en del av en

 fastighet kraven på egendomens karaktär

 skall det inte kunna komma ifråga att

 avstå resten av fastigheten som består av

 t.ex. skog utan sådan betydelse för att

 tjäna som finansieringskälla. Avståendet

 skall i dessa fall endast komma ifråga

 som bidrag till att t.ex. lägga om ett

 tak och avse ett kontant penningbelopp.

 Beloppet skall vara bestämt och direkt

 knutet till det behov av omedelbara åt-

 gärder som är nödvändiga för att bevara

 egendomen. Medlen skall inte få användas

 till kommande drift och underhåll.

 Kollegiet tillstyrker även utredningens

 förslag vad gäller möjlighet att avstå

 försäkringsbelopp under de

 förutsättningar som anges i 21 § samt

 tidsbegränsningen till tre år inom vilken

 en ansökan om avstående skall göras.

 Länsstyrelsen i Stockholms län anför

 att förslaget om att ansökningar om

 avstående skall inges direkt till

 Kammarkollegiet medför en förkortning av

 handläggningstiden för dessa ärenden.

 Länsstyrelsen i Västerbottens län

 tillstyrker varmt den förslagna 22 §.

 Regeln bör kompletteras med instruktioner

 för Kammarkollegiet och den gode mannen

 att se till att byggnader som är värda

 att bevara blir erbjudna ortens

 scoutkårer eller andra lämpliga

 föreningar. Kulturmiljöenheten vid

 vederbörande länsstyrelse kan bistå med

 råd och hjälp. Länsstyrelsen anser vidare

 att det är mer praktiskt att ansökan om

 arvsavstående ges in till Kammarkollegiet

 men framhåller att det är viktigt att

 kollegiet driver ärendena utan dröjsmål

 och i god kontakt med de lokala och

 regionala myndigheterna särskilt när det

 är fråga om att ta hand om och ge ny

 ägare åt fastigheter på ofri grund.

 Pensionärernas riksorganisation har

 inga erinringar mot utredningens förslag

 i dessa avseenden.

 6 Skattefrågor

 Utredningens förslag

 Stöd ur Allmänna arvsfonden undantas

 uttryckligen från skatteplikt. Egendom

 som förvärvas genom att arvsfonden avstår

 från arv som är av väsentlig betydelse

 från kulturhistorisk synpunkt eller från

 natur- eller kulturvårdssynpunkt med

 eventuellt tillhörande kontantbelopp

 undantas från arvsskatteplikt.

 Remissinstansernas svar

 Kammarkollegiet anser i likhet med

 utredningen att arvsavståenden i enlighet

 med 22 § skall vara fria från arvsskatt.

 Arvs- och gåvoskattlagens nuvarande

 konstruktion bygger på att det är

 mottagarens status som avgör om förvärvet

 är skattefritt. Enligt

 utredningsförslaget är det istället

 egendomens status som är avgörande för om

 skattebefrielse skall föreligga. En

 ändring enligt förslaget skulle därför

 medföra att lagen blir assymetrisk. Med

 hänsyn till detta och till att arvs- och

 gåvoskattelagen är under omarbetning,

 anser kollegiet att frågan om

 skattebefrielse även i fortsättningen i

 avvaktan på en ny arvs- och gåvoskattelag

 får lösas dispensvägen. Fritidsforum

 anser det viktigt att det lagregleras att

 stöd ur Allmänna arvsfonden inte är

 skattepliktigt

 7 Information

 Utredningens förslag

 Allmänheten bör ges kontinuerlig

 information om fondens struktur och

 ändamål och inom vilka verksamhetsområden

 medlen används och vilka effekter

 användningen fått. Den föreslagna

 Arvsfondsdelegationen bör därför svara

 för att erforderliga, kontinuerliga

 informationsåtgärder vidtas. Den årliga

 redovisningen till riksdagen bör göras

 mer tillgänglig för allmänheten.

 Remissinstansernas svar

 Samtliga remissinstanser som berört denna

 fråga har påpekat vikten av utökade

 informationsinsatser. Ossian Larnstedt

 påminner om att den jubileumsskrift som

 gjordes för att dokumentera fondens

 verksamhet under femtio år gav kunskap om

 fonden och dess ändamål och att den borde

 följas upp genom en årlig redogörelse för

 fondens verksamhet.

 58

 8 Utvärdering och erfarenhetsspridning

 Utredningens förslag

 Genom att mottagarna av stöd ur Allmänna

 arvsfonden åläggs en lagstadgad

 skyldighet att redovisa hur medlen

 används blir det möjligt att följa upp

 genomförda projekt och dess effekter. Det

 är önskvärt att projekt i den mån det är

 möjligt redovisas enhetligt och att

 medelsmottagarna i sin redovisning också

 utvärderar sina insatser. Kraven på

 utvärdering bör dock stå i relation till

 projektets storlek och stödets nivå.

 Arvsfondsdelegationen bör utveckla

 metoder för utvärdering och effektmätning

 utifrån övergripande mål och syften.

 Remissinstansernas svar

 Remissinstanserna är överlag positiva

 till utredningens förslag. Statens

 handikappråd, Statens institut för

 handikappfrågor i skolan, Statens

 ungdomsråd, Riksrevisionsverket,

 Riksidrottsförbundet, Rädda barnen, Röda

 korset m.fl. framhåller vikten av att

 sprida information om erfarenheterna av

 genomförd försöksverksamhet och pekar

 också på möjligheterna att detta arbete

 kan ske i samråd mellan delegationen och

 berörda myndigheter/organisationer.

 Rädda barnen anser att delegationen

 också skall ha ett uttalat ansvar för att

 resultaten av försöksverksamhet sprids

 och att särskilda medel bör avsättas för

 att t.ex. genomföra tematiska

 redovisningar av resultaten.

 9 Övriga synpunkter

 Riksrevisionsverket menar att det finns

 anledning att tydligare ange vilka

 principer som skall gälla för den

 ekonomiska förvaltningen av Allmänna

 arvsfonden. Verket anför vidare att det

 inte är tillfredsställande att Allmänna

 arvsfondens bokslut enligt nuvarande

 ordning inte revideras av vare sig

 Riksrevisionsverket eller av andra

 revisorer.

 59

 Socialdepartementet

 Utdrag ur protokoll vid

 regeringssammanträde den 27 januari 1994.

 Närvarande: statsminister[REDACTED_EFTERNAMN],

 ordförande, och statsråden B.[REDACTED_EFTERNAMN],

[REDACTED_EFTERNAMN], Laurén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

[REDACTED_EFTERNAMN], af[REDACTED_EFTERNAMN], Dinkelspiel,

[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],

[REDACTED_EFTERNAMN], P.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

 Föredragande:

 Regeringen beslutar proposition

 1993/94:124 Ny lag om Allmänna arvsfonden

 66

 67